Dame i gospodo, predlagači su predložili da se član 3. Predloga zakona briše. Ne bih mogao da se složim sa time, jer smatram da je jako potrebno da se u zakonu definišu izrazi koji su upotrebljeni u Predlogu zakona o prebivalištu i boravištu građana. Ukoliko do toga ne bi došlo, omogućilo bi se proizvoljno tumačenje odredbe. No, moram da kažem još neku stvar, nekoliko reči u vezi svih nas koji imamo prebivalište i boravište u gradu Pančevu. Po poslednjem popisu 125 hiljada građana živi na području grada Pančeva sa naseljenim mestima i upravo svi mi smo imali veliki problem između ostalog i da se pripremimo za današnju sednicu i da danas diskutujemo o amandmanima na Predlogu zakona o prebivalištu i boravištu građana, upravo zato što smo celu noć bili izloženi enormnom zagađenju vazduha i velikoj koncetraciji benzena i drugih zagađujućih materija. Upravo svi mi koji imamo prebivalište i boravište u Pančevu smo bili u situaciji da razmišljamo da li ćemo biti u situaciji da tražimo intervenciju lekara jer deca koja su imala problema sa respiratornim organima, normalno roditelji su bili zabrinuti, mnogi od njih su decu dovozili u škole jutros i upravo to je ono što će biti prilike, da se sutra pita, kada budu svi poslanici u prilici da postave pitanje nadležnim državnim organima. Moram opet da kažem, da ovo pitanje interesuje sve one koji imaju prebivalište i boravište u Pančevu, da se konačno reši pitanje aero zagađenja, pošto bez obzira na atmosferske prilike, bez obzira na temperaturnu inverziju, bez obzira na maglu koja je jutros bila i tokom noći u gradu, smatram da i određenim drugim procesima u proizvodnji postoji mogućnost da se smanje rizici zagađenja. U svakom slučaju, vraćam se opet na temu dnevnog reda, smatram da amandman koji je podnet, gde se predlaže brisanje člana gde je definisan pojam građana, pojam prebivališta, pojam boravišta, pojam adrese stanovanja i drugi pojmovi, da upravo to treba da ostane u zakonu i svi mi da definitivno znamo da i u zakonu treba da budu definisani ovi osnovni pojmovi. No, smatram da i ovaj drugi deo moje diskusije treba da zavredi pažnju i očekujem reakciju i po tom delu, naročito od strane nadležnih državnih organa. Hvala.
Tri minuta i 20 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč u pretresu o pojedinostima o amandmanu na član 3? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podne li narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosta je toga što smo mi već kritikovali u zakonu. Naravno, iskoristiću priliku da još jedanput ukažem na to koliko Vlada Republike Srbije ne želi da shvati i ne želi da prihvati čak ni one sugestije koje su krajnje dobronamerne. U članu 3. definisani su pojmovi koji se upotrebljavaju u ovom zakonu. Vi ste upotrebili reč "izrazi". Reč "izraz" nije reč koja se uobičajeno upotrebljava u zakonima u Republici Srbiji, nego se određenim zakonima definišu pojmovi. To je prva manjkavost koja je možda i najmanja u ovom zakonu, ali mislim da ste i to mogli prihvatiti. Ono našta se odnosi amandman SRS je tačka 3. u prvom stavu ovog člana, gde se kaže – boravište je mesto u kome građanin privremeno boravi van mesta svog prebivališta duže od 90 dana. Amandmanom, koji smo mi podneli, traženo je da taj rok bude promenjen i da taj rok bude 60 dana. Malopre smo neposredno pred sam početak sednice dobili mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, što, takođe, smatram da nije korektno i da je moralo biti dostavljeno znatno ranije, međutim, Vlada je ovaj amandman odbila. Pogledajte kakvo je obrazloženje. Kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što je navedeni rok od 90 dana van mesta prebivališta optimalan rok. A ko je to odredio da je taj rokoptimalan? Vlada Republike Srbije nije mogla da navede ni jedan jedini argument u prilog te teze da je taj rok optimalan. Za nas je optimalan rok od 60 dana. Vi ste za bilo koji rok mogli reći da je taj rok optimalan i ako bismo prihvatili ovo obrazloženje onda biste vi svaki naš amandman mogli odbiti tako što bi rekli – odbija se amandman zato što je rešenje koje je poslala Vlada optimalno. Zašto je optimalno, to niko ne zna, ali ako se ispod toga da je optimalno potpiše Mirko Cvetković, onda je to optimalno. Mislim da bi vi i čitava Narodna skupština i svi mi kao narodni poslanici morali mnogo više da vodimo računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Ako je propisano da Vlada mora dati svoje mišljenje o amandmanima koje narodni poslanici podnose onda to podrazumeva da to mišljenje bude racionalno, da to mišljenje bude smisleno, a da ne kažu samo nije zato što je optimalno. Molio bih gospodina Dačića, koji je sada tu, da navede iz kog razloga je to optimalno. Dalje kažete da taj rok predviđaju i drugi zakoni. Na primer, Zakon o strancima predviđa ovaj rok i to na taj način da stranac koji namerava da duže od 90 dana u Republici Srbiji mora da pribavi od nadležnog organa odobrenje za privremeni boravak. Kakve veze, gospodine Dačiću, ima Zakon o strancima sa Zakonom o prebivalištu i boravištu i kakve veze i maju odredbe člana 3. koje definišu pojam boravišta sa Zakonom o strancima i sa time koliko neko mora provesti u Republici Srbiji da bi tražio od nadležnog organa dozvolu za privremeni boravak? Na koji način su ova dva zakonska rešenja u koliziji? Nisu apsolutno ni na koji način i to je ono što je suština. Dakle, obično se pozivate na EU, a to u ovom slučaju niste mogli, sada se pozivate na Zakon o strancima, ali to je nešto što apsolutno nikakve veze nema, što nije ni u kakvoj koliziji i onda da biste sačinili na kraju kažete – shodno navedenom u definiciji pojma boravišta, građanin privremeno boravi van mesta svog prebivališta duže od 90 dana, što povlači dalje zakonske obaveze za njega u smislu prijave i odjave. Kakve ovo veze ima sa mojim amandmanom? Pitam vas, gospodine Dačiću, da li ste uopšte pročitali ovo obrazloženje, da li znate ko je davao mišljenje Vlade, da li je ovo vaše mišljenje ili je to potpisao neko drugi jer ovo jednostavno… sada gledam šta piše. Evo, piše Mirko Cvetković. Da li je ovo besmisleno zato što je to radio premijer koji sam kaže da ne čita sve zakonske predloge pa možda nije dobro ovo razumeo, ali smatram da vi kao ministar koji je nadležan, odnosno čije je ministarstvo neposredno nadležno za ove poslove i da kao ministar koji je došao pred narodnim poslanicima da brani ovaj zakon, da pokuša i nas da ubedi da glasamo za njega, da biste morali imati sve odgovore. Prema tome, bez obzira na sve ove besmislice koje ste napisali u obrazloženju, u samom amandmanu sam naveo zašto se to radi – zato što smatramo da taj rok mora biti kraći. Ovaj član zakona se dalje oslanja na član 18. stav 2. i načlan 19. zakona i to nije plod bilo kakve samovolje. Usvajanje ovog amandmana u bilo kom smislu neće otežati primenu ovog zakona, već će je samo poboljšati. Ukoliko vam je cilj da zarad građana Republike Srbije donesete dobar zakon, molim vas da prihvatite ovaj amandman ili da barem date smisleno objašnjenje zašto amandman ne prihvatate.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim članove Studentske asocijacije Pravnog fakulteta u Kragujevcu koji su danas gosti i domaćini u svojoj kući, u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prisutni su: Rakita Pavle, Ivković Nikola, Tanović Milan, Vukomanović Nikola, Bulatović Slobodan, Manić Nemanja, Erić Katarina, Živković Aleksandra, Pusulić Tijana, Radonjić Snežana, Pantić Ivana, Obradović Lazar, Popović Jovana, Maksimović Andrijana, Mikić Sanja, Tešić Jelena, Paunović Milica, Panić Nevena, Blagojević Predrag, Jevtić Momčilo, Petrović David, Trifunović Jovana, Jevtić Milena, Beloica Nikodin, Čukanović Suzana, Rvović Milana, Kajević Senita, Lekić Tijana, Perović Milica, Adilović Sabina, Rvović Marina, Kosovčević Mirjana, Rvović Milena, Gočanin Milica, Lukovac Tamara, Đorđević Dragica, Ranković Marija, Vranić Miljana, Lazarević Olivera, Brkić Marija, Planić Jelena, Miletić Mirjana, Martinović Jovana, Jablanović Marija, Reljić Srna, Vukomanović Aleksandra, Gojković Sredoje, Đekić Vladimir, Jović Marko, Točilovac Tijana, Grozdenović Magdalena, Radenković Sandra, Marković Marija, Bobić Anca, Živković Nevena, Rajić Milica, Jablanić Dragana, Prebiračević Jelena, Ivanović Dunja, Nedeljković Dragana, Mitrović Mladen, Adamović Jelena, Jovanović Slađana, Štrbanović Angelina, Babić Anđela, Porić Jelena, Stojadinović Aleksandar, Dodić Marina, Bataković Jelena, Ristić Miloš, Slović Nikoljin, Tomić Aleksandar, Raković Katarina, Milovanović Nikola, Terzić Stefan, Rakić Jelena, Kostović Dragana, Stanković Maja, Dodić Jelena, Trajilović Kristina, Nikolić Lidija, Lukić Kristina, Marković Miloš, Četrović Vladislav, Jovanović Marko, Pavlović Ognjen, Mošić Milica, Stanulović Kristina, Crnjanski Ivana, Crnoglavac Tijana, Ćorćević Katarina, Tanasković Jovan, Ristović Stevan, Vukadinović Dušan, Bogićević Nemanja, Lalović Vladimir, Naumnović Milena, Bojević Milica, Živadinović Milena, Milosavljević Tijana, Božić Aleksandra, Obradović Dragana, Jovana Samardžić, Petar Ilić, Ivana Milenković, Marijana Milunović, Stefana Jevtić, Karla Milosavljević, Mladen Matijašević, Nikola Marković, Aleksandra Rosić, Mirjana Bošković, Miloš Božović, Nemanja Dinić, Nikola Lesković, Marija Spasić, Antonela Nović, Miroslav Pavlović, Nemanja Mirković, Luka Mirković, Marijana Jelić, Marija Dragojlović, Marija Milanović, Aleksandra Petrović, Žika Simić, Jelena Živanović, Jovana Predojević, Nataša Tešić, Nikola Vasiljević, Jovana Petrović, Danijela Jovanović, Snežana Ivanović, Vesna Miladinović, Nevena Ćubić, Ivana Zečević, Jasmina Stepanović, Slađana Jagličić, Nevica Trailović, Kristina Miletić, Vesna Radonjić, Ljilja Radonjić, Sanela Stanojčić, Nevena Trifunović, Kristina Koturanović, Tamara Krsmanović, Miljana Đurđević i Ana Veljović. Molim vas da aplauzom pozdravimo naše goste na galeriji. Dobro došli u Narodnu skupštinu, u vašu kuću. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da uzme učešće u raspravi o amandmanu na član 3. koji je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, imao sam dilemu da li možda treba da glasam za ovaj amandman ili ne, a onda je predlagač dao ovako nemušto i šturo objašnjenje i otklonio svaku dilemu kod mene. Naime, ja neću glasati za ovaj amandman. Predlagač je dao vrlo smisleno, razložno objašnjenje zašto ovaj amandman ne treba prihvatiti. Svako ima pravo da bude ljut na predlagača zakona i svako može taj odrečan odgovor da tumači onako kako hoće, shodno svojim sposobnostima i potencijalima, shodno svojim željama i namerama da vrši opstrukciju parlamentarnog rada ili željama da se ovde istakne. Ali, nekada je bolje kad dobijete ovako dobro objašnjenje Vlade Republike Srbije, dalje se ne javljati za reč, jer, kod mene je samim javljanjem za reč i obrazlaganjem ovog amandmana otklonjena svaka dilema da li treba da glasam za njega ili ne. Ja vam se zahvaljujem.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman. S obzirom da se Zakonodavni odbor nije izjasnio, amandman je u pretresu i o njemu će se Skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Narodni poslanik Bojan Mladenović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 6. ovoga zakona glasi: "Prilikom prijavljivanja i odjavljivanja prebivališta i prijavljivanja i odjavljivanja boravišta, kao i prijave privremenog boravka u inostranstvu i povratka iz inostranstva, građani su dužni da daju istinite podatke". Što se tiče dužnosti građana – daju istinite podatke u vezi boravka u inostranstvu i povratka iz inostranstva, tu nikakvih dilema nema kod nas. Problem je prvi deo rečenice. On je sporan, on je dosta konfuzan, predugačak, preširok, bez ikakvog razloga. Zbog toga smo podneli amandman. Naime, na dva mesta stavljate: "prijavljivanja i odjavljivanja" potpuno bespotrebno. Zbog toga smo podneli amandman da se na jednom mestu brišu reči i: "prijavljivanja" i "odjavljivanja". Pročitaću vam samo prvi deo rečenice, kako je to napisala Vlada Republike Srbije, a kako je to predložila SRS. Vlada je predložila ovako: "Prilikom prijavljivanja i odjavljivanja prebivališta i prijavljivanja i odjavljivanja boravišta", dva puta bespotrebno iste reči. Ovako je predložila SRS: "Prilikom prijavljivanja i odjavljivanja prebivališta i boravišta", jasnije, preciznije, jednostavnije, lakše za čitanje, lakše za onog ko čita zakon, lakše za onog ko tumači zakon. Vlada potpuno bespotrebno od jedne jednostavne rečenice pravi proširenu rečenicu, koja nije precizna, koja je konfuzna i ne znam iz kog razloga, da li Vlada samo prepisuje zakone iz inostranstva, prevodi ih i tako dostavlja? Smatram da oni koji pišu zakon, koji pišu članove zakona moraju da sagledaju okolnosti da onaj ko čita, da za njega član bude izuzetno jasan i što jednostavniji. Zbog toga sam predložio ovaj amandman. Drago mi je što je Vlada izašla u susret i prihvatila ovaj amandman. Suštinski amandman ne menja apsolutno ništa. Ovaj član zakona biće jasniji, jednostavniji, precizniji i daleko lakši i za čitanje i za tumačenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Amandman je u pretresu zato što se Odbor nije izjasnio, ali u danu za glasanje Skupština odlučuje, tako da imate pravo na svoja dva minuta, koja ste iskoristili. Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa je amandman u pretresu, a o njemu će se izjašnjavati Skupština u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman u istovetnom tekstu zajedno su podneli narodni poslanici Gordana Pop-Lazić, zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević i zajedno narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira što gospodin Milivojević kao nesumnjivo najbriljantniji um poslaničke grupe DS nije tu, pokušaću da dam neko obrazloženje koje neće biti uvredljivo za njega, ali ću ipak još jednom reći da se i na ovom članu, kao i na prethodnom, može videti to da Vlada Republike Srbije ne želi da prihvati čak ni one sugestije koje su dobronamerne i čak ni one argumente gde je apsolutno jasno da se ono što ste napisali u Predlogu zakona kosi sa zdravim razumom. U članu 13. stav 1. kaže – nadležni organ rešenjem odbija prijavu prebivališta ako se ne može utvrditi da građanin ima nameru da stalno stanuje na adresi koju prijavljuje. Dakle, da građanin ima nameru, kako može nadležni organ utvrđivati nečiju nameru? To je nešto što je nemoguće. Pitao sam vas to i u diskusiji prethodnoj, da li ćete vi zaposliti nekakve čitače misli? Da li ćete građane koji dođu da prijave prebivalište priključivati na poligraf, na detektor laži? Kako možete proceniti bilo čiju nameru? Nemate pravo, osim onih dokumenata koji su zakonom propisani da su dovoljni da neko prijavi prebivalište, vi nemate pravo da tražite bilo šta drugo. Zakonom se propisuju uslovi da bi neko prijavio ili odjavio boravište, prebivalište i bilo šta drugo. Obrazloženje Vlade je svakako, mogu reći, besmislenije nego ono o kome sam prethodno govorio. Evo šta oni kažu – amandman se ne prihvata jer se na odluku, odnosno rešenje organa može izjaviti žalba po Zakonu o opštem upravnom postupku. Kakve veze ima žalba sa činjenicom da šalterski službenik u policijskoj stanici, zamislite evo ja da dođem, da donesem potrebna dokumenta, donesem ugovor o zakupu stana, donesem ličnu kartu i kažem – kupio sam stan, želim da prijavim prebivalište, a pogleda me šalterski službenik, koji je to jutro možda ustao na pogrešnu nogu ili mu je pobegao autobus i kaže – meni se čini da vi nemate nameru tu da živite? Pa ću ja, valjda, napisati posebnu izjavu ili dovesti svog sveštenika ili ne znam kako dokazivati svoju nameru? Koji je to način da šalterski službenik proceni bilo čiju nameru da tu živi? Ako ova odredba ostane u zakonu, ako ovo ne daj bože usvojite, jedino ćete omogućiti arbitrernost u postupanju. Omogućićete da sa istim dokumentima različiti ljudi i građani dobijaju različiti odgovor. Nekome će biti simpatičan taj koji dođe sa dokumentom da prijavi prebivalište, pa će u tome uspeti, a onaj ko je možda manje simpatičan, ko nije dovoljno mlad, nije dovoljno lep, nije obrazovan, njemu ćete reći – e vidiš, meni se čini da ti nemaš nameru da tako nešto uradiš. Onda kaže dalje – takođe, podzakonskim propisima će se bliže urediti pitanje potrebnih priloga i dokumenata koje građani treba da prilažu prilikom prijave prebivališta. Šta će vam onda, gospodo draga, zakon? Onda ste mogli napisati da će se podzakonskim aktima odrediti kako se prijavljuje prebivalište i boravište i koja su to potrebna dokumenta. Ne možete vi podzakonskim aktima, možete bliže uređivati samu proceduru, administraciju, ali ne možete određivati nove zakonske uslove. Može li podzakonskim aktom ministar da kaže – moći će da prijavi prebivalište uz ličnu kartu i ugovor o vlasništvu stana onaj ko može da skoči dva metra u dalj, ili da ima plave oči, ili da ima dugačke noge? Naravno da ne može. Kakav vi to još dokument dodatni možete propisati za prijavu prebivališta? Uostalom, čak i da propišete podzakonskim aktima, dodatna dokumenta koja su potrebna da bi neko prijavio prebivalište, to opet nema nikakve veze sa namerom. Namera je subjektivna stvar. Dokument, bilo koji, koji se može podneti je dokument koji je izdat od nadležnog državnog organa. Svaki takav dokument, to je zakonska pretpostavka, zasniva se na određenim činjenicama. Činjenice su objektivna kategorija. Namera je nešto subjektivno. Nemojte mešati babe i žabe. Dakle, čak i da propišete nekakve dodatne uslove i dodatne dokumente, ostaje to pitanje, kako ćete vi procenjivati bilo čiju nameru? Ono što je još gore u 2. stavu tog člana kaže se – da žalba na rešenje organa kojim se odbija prijava prebivališta ne odlaže izvršenje. Znači, da ćete vi koristi zakonsku mogućnost iz člana 11. koji daje ovlašćenje policijskom šalterskom službeniku da samovoljno odredi nekome adresu prebivališta. Zamislite dođete, kupite stan, donesete potvrdu o vlasništvu stana, donesete ličnu kartu, dođete kod šalterskog službenika, on kaže – meni se čini da vi nemate nameru da živite u tom stanu i u skladu sa ovlašćenjem iz člana 11. kaže – ja ću vam odrediti prebivalište kod roditelja. Na šta to liči? Vi pričate o nekakvim građanskim slobodama i o građanskim pravima, a ovako nešto ni u vreme komunizma nije moglo da se radi. Odgovorite gospodine Dačiću – došli ste ovde da biste komunicirali sa poslanicima. Niste došli tu da odsedite sat vremena. Dakle, upućujemo primedbe koje svakako mogu reći da su argumentovane. Ukoliko vi mislite da nisu, ustanite i javite se za reč. Otkrijte nam tu tajnu kako ćete utvrđivati nečiju nameru. Nigde to ne može. Sud u određenim slučajevima može utvrđivati u krivičnom postupku nečiju nameru. Ali, to rade sudije koje imaju završen fakultet, koji imaju određene godine radnog staža, određeno iskustvo, to rade čitava sudska veća, i to je najteži deo postupka. Radio sam u sudu, dobro sam upoznat sa tim. Kako mislite da policijski službenik koji ima završenu srednju školu i ko zna koje obrazovanje, da li je završio gimnaziju ili ko zna šta drugo, srednju trgovačku, da on procenjuje nameru onoga ko dođe sa validnim dokumentima, propisanim zakonom, da kažete –ne možeš ti tu da prijaviš prebivalište? To jednostavno nije normalno. Ovo vodi samovolji, ovo vodi arbitrernosti, ovo vodi korupciji, kad god date mogućnost bilo kom državnom organu da samovoljno, dakle, ne na osnovu zakona, nego da samovoljno procenjuje kome će uslišti na zakonu zasnovan zahtev, vi otvarate široku mogućnost za korupciju. Jer on ako neće, vi dođete na šalter, prvi put mu se ne svidite, drugi put dođete sa sto, dvesta, trista, petsto evra, pretpostavljam da ćete tada biti simpatičniji. Ali, ako već konstantno pričate o borbi protiv kriminala, o borbi protiv korupcije, a znate da ste u vrhu, ne u Evropi, ne na Balkanu, nego u čitavom svetu, da je naša država u vrhu po korumpiranosti administracije, onda nemojte dalje stvarati sistemske uslove za korupciju. Ovo je sistemski uslov, vi sistemski pravite korupciju. Eliminišete ovo iz zakona, eliminišete mogućnost da neko na osnovu slobodne volje odbije da uradi ono na šta ga zakon obavezuje.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je sedam minuta i 15 sekundi. Da li želi reč potpredsednik Vlad? (Da.) Samo se prijavite, molim vas. Reč ima Ivica Dačić.
Razumem želju da se obrazlaže amandman, samo ne razumem zašto toliko žestine, kada se o tome može lepo razgovarati, a naročito prema meni, pošto ovde dolazim da razgovaram sa vama? Nisam dolazio ovde da vas saslušam i da ne komentarišem. Uostalom, svedoci ste svih ovih godina da postoje zloupotrebe u prijavljivanju i prebivališta i boravišta, a znate i na koga se to odnosi. Prema tome, nemojte tako da govorite. Znate da smo imali problem sa lažnim prijavljivanjem prebivališta i boravišta, da se na jednoj adresi prijavljuje po 10-20 ljudi. Znate da je to takođe vezano sa nekim delovima naše zemlje. Prema tome, nemojte sada tako da govorite, kao da ne znate o čemu je reč. Dobro znate da postoje sredine naše zemlje, gde se prijavljuju ili Albanci sa KiM da imaju lažno prebivalište na teritoriji južne Srbije, pa i u Beogradu. Hoćete li da vam kažem koliko ima prijavljenih Albanaca ovde na jednoj adresi? Znate da smo hapsili policajce zbog toga. Znate da smo hapsili ljude koji im daju dozvolu za lažno prebivalište. Ako je na jednoj adresi prijavljeno po 10-20 ljudi, šta je to nego je lažno? Ovde je reč o tome, da se daje pravo policiji da pošalje terensku proveru da se utvrdi da li je to tačno ili nije tačno. Prema tome, ko ima pravo na osnovu toga da izvlači zaključke daje reč o nedemokratskim metodama, mislim da tu apsolutno niste u pravu. Takođe, želeo bih da vas podsetim da Muslimani koji su se odselili u Tursku, sada masovno traže državljanstvo i prijavljuju prebivalište u Raškoj oblasti. Molio bih vas da malo sagledate kada dajete amandmane, a naročito kada ih obrazlažete, da vodite računa o tome. Ovo se ne odnosi samo na Nemanju Šarovića, već se odnosi i na ono gde postoji nacionalni državni interes, gde se država ponaša sa pravilima koja postoje u demokratskom svetu. Uostalom, kada su Albanci iz Preševa dolazili da protestuju kod mene zbog toga što im mi ne dajemo da menjaju prebivalište tek tako, a na tom sastanku je bio i Dežer, rekao sam im – evo vam ga ovde Dežer, on je iz Evropske komisije,pošto oni to od nas traže za viznu liberalizaciju. Uostalom, svi ste vi korisnici vizne liberalizacije. Prema tome, da bismo to imali, mora da postoji jasna kontrola prebivališta, odnosno boravišta. Ovde je reč samo o tome, da se terenskim proverama utvrđuje da li je to tačno. Ko ima prava i ko ima ispravne dokumente i kada je reč o očiglednoj pojavi kada se upoređuje da li ima nekretninu na toj adresi, i ako nema nekretninu na drugoj adresi, nema nikakvih drugih sumnjivih stvari, naravno da niko neće pokretati bilo kakvo pitanje. Država mora da ima mehanizam da to proverava. Onda dođete i kažete – kako nekoga nema na toj adresi? Hajde sada da mi budemo realni. Koliko ima ljudi koji i dan danas imaju prebivalište i boravište na kojem ne možete da ih nađete? Znači, to je činjenica koja postoji i koju moramo da sprečimo. To je razlog zašto je ovako definisano u zakonu. Prema tome, nemojte da se sekirate, tu neće biti i nema bilo kakvih arbitrarnih stvari. Ovde je reč o pravu nadležnog državnog organa da reaguje. Ako želite uopšte da me slušate, nadam ste da ste me pitali zato što želite da vam odgovorim, gospodine Šaroviću. Ako ste vi pričali da vam ja odgovorim, onda i vi slušajte šta ja govorim, jer ja vam odgovaram. (Aleksandar Martinović: Ja sam kriv ministre. Izvinjavam se.) Dobro. Za to nema nikakvih sankcija, naravno. Šalim se. Želim da se razjasnimo ovde. Još jednom na kraju, ovo je pravo državnog organa koji smo mi ranije morali da definišemo uredbom, a to je da imamo pravo da terenskim uvidom odbijemo nekome pravo na upis prebivališta, odnosno boravišta. Mi smo na osnovu toga čak i oduzimali pasoše zato što su prijavljena lažna prebivališta i boravišta i to je jedna institucija koja nam je potrebna, nikakve druge veze nema sa bilo kojim drugim građanima koji mogu da ostvaruju svoja prava bez ikakvih problema. Hvala.
Narodni poslanik Nemanja Šarović, imate prava i na repliku. Onda samo dva minuta. Morate se odlučiti, ili imate pravo na repliku dva minuta ili koristite vreme poslaničke grupe [[Nemanja Šarović: Prvo kao repliku.]] Onda imate samo dva minuta na raspolaganju. Narodni poslanik Nemanja Šarović, pravo na repliku, dva minuta.
Gospodine Dačiću, mene u najmanju ruku čudi vaš odgovor, reći ću vam i zašto. Prva stvar, pričate o tome kako muslimani koji su se odselili u Tursku sada traže prebivalište i boravište. Pa šta? Jesmo li mi sekularna država? Čudi me da vi, kao ministar policije, procenjujete nečiji zahtev po tome da li je musliman, pravoslavac, ateista ili bilo šta drugo. Nije vaš posao da nekome odbijete prebivalište zato što je musliman. Vaš je posao, ako već pričamo o Raškoj oblasti, da hapsite one koji mašu pištoljima, što emituju sve vesti prilikom protesta koji organizuje Zukorlić, a tim ljudima ništa ne fali, to je vaš posao. Vaš posao je da uhapsite one koji pozivaju na bojkot popisa. Nedavno sam boravio u Raškoj oblasti. Otvoreno pričaju na televiziji "Jedinstvo" novopazarskoj o genocidu koji je sprovela Srbija nad bošnjačkim stanovništvom u Raškoj oblasti. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, replika koju dobijete mora da ima veze sa odgovorom koji vam je dao prvi potpredsednik Vlade, pa vas molim da koristite repliku.) To je upravo u vezi, ja upravo na ono što je on rekao. Sad nastavljam dalje. Što se tiče mogućnosti policije da nekoga proverava da li je na adresi ili nije, ta je mogućnost policiji data članom 18. To nema nikakve veze sa članom 13.Ne kažem da policija u skladu sa članom 18. ne može da proveri da li je neko tu, ali vi morate omogućiti svakome da se prijavi u skladu sa zakonom. Idite isti dan, idite sutradan, proverite da li je tu, pa onda neka snosi određene posledice. Ne možete procenjivati nameru jer je to nemoguće i ne možete uskratiti u prvom trenutku da se neko prijavi. Republika Srbija je sve siromašnija država. To što negde živi 10, negde 15, negde 20 ljudi, to je posledica opšte bede u koju je država za prethodnih 11 godina upala i takvih stvari je sve više. To što će u nekom stanu živeti 10 ili 15 ljudi, nemate zakonskog osnova da to sprečite. Ne postoji zakon koji kaže – može živeti jedan čovek po kvadratu… (Predsedavajuća: Dva minuta, zahvaljujem.) … ili može živeti najviše troje po kvadratu.
Da li još neko želi reč? Reč ima prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić. Izvolite.
Drago mi je da me SRS upozorava na nacionalnu ravnopravnost. Apsolutno prihvatam ovo o čemu govorite, samo bih vas podsetio. Nisam govorio o nacionalnoj pripadnosti bilo koga, nego o lažnom prijavljivanju, prijavljivanju lažnog prebivališta. Da bi neko mogao da ostvari pravo na, između ostalog, državljanstvo, on mora da prijavi i prebivalište ili boravište. Ovde je reč o tome, zašto Turci traže naše državljanstvo? Zato što im ne trebaju vize. Bošnjaci, to su oni koji su se odselili, da budem precizan, iseljenici koji su nekada davno otišli u Tursku, koji su vremenom izgubili državljanstvo, sada postoje interesovanja da oni ponovo dobiju naše državljanstvo, što nije sporno. Postoji neka obaveza. Nije sporna nacionalna pripadnost. Sporno je to što mi sutra imamo problem, taj što će iz Evropske komisije neko da kaže – vi omogućavate lažna prijavljivanja prebivališta i boravišta. Toga smo valjda svi svesni. To je jedini razlog. Uostalom, znate kako je ovde kod nas, gotovo da ne postoji da na jednoj adresi bude prijavljeno 10 do 20 ljudi i da to zaista bude tako. Uz dužno poštovanje, to nisu Kinezi ili Japanci, oni tako rade, racionalno. Nisam još čuo da postoji takav primer, da se na jednoj adresi prijavi toliki broj naših građana. Uostalom, da se ne raspravljamo o tome. Predložio sam šta je u našem nacionalnom i državnom intersu. Ako vi to ne razumete ili ne želite da razumete ili sada iz političkih razloga želite da se protivite tome ili da podnesete amandman, ja se slažem, samo sam vam odgovorio zbog toga da bi građani znali o čemu je reč. Ovde nije reč ni o kakvoj represiji prema građanima ali, znate kako, svaka demokratija na svetu ima svoja ograničenja, tako i ovde kod nas mora da postoji jasni uvid u to gde je čije prebivalište i gde je čije boravište. Uostalom, to je u svim dokumentima koje naša država ima prema međunarodnim institucijama i organizacijama, to su obaveze koje smo mi preuzeli, a to znači da vodimo računa o tome da onemogućimo lažne prijave prebivališta, boravišta, lažni prijem u državljanstvo itd. Mi ćemo se toga pridržavati i dalje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa narodni poslanik Nemanja Šarović i narodni poslanik Bajram Omeragić.
Mislim da je prilika da se podseti od kog je značaja pravilna i tačna evidencija i prebivališta i boravišta građana, ne samo u javnom interesu koji je veoma značajan, već i u ostvarivanju mnogih privatnih interesa. mi smo sigurno na osnovu činjenica koje je izneo gospodin Dačić, koje su nesporne, svi svedoci da je u postojećem stanju bilo mnogo netačnih prijava prebivališta i boravišta i mnogo fiktivnih. Prebivalište i boravište su značajni za ostvarivanje prava, ali i za ostvarivanje nekih obaveza. Koliko je problema u funkcionisanju pravne države, recimo, kod izručenja sudskih poziva ili poziva za izdržavanje zatvorske kazne ili u postupku izvršenja neke sudske obaveze bilo zbog toga što je netačna evidencija, odnosno lice fiktivno boravi na određenoj adresi, a čak i članovi porodice domaćinstva ne znaju da je lice prijavljeno na toj adresi. Da ne pričam o brakorazvodnim parnicama ili imovinskim sporovima sa elementima inostranosti, kada vidite da je neka druga država, čiji je građanin u tom sprou, na mnogo bolji način regulisala prijavu prebivališta i boravišta građana u odnosu na našu državu. Ovo je zakon koji će, u svakom slučaju, unaprediti postojeće stanje. Ono što se ni meni ne dopada, mislim da je ovo trebalo, o čemu je ministar pričao, da se uredi uredbom kao podzakonskim aktom, jer zaista ovaj član, svaka pravna norma mora da bude vrlo jasna, vrlo precizna i nedvosmislena. Ovo se može tumačiti na razne načine. Gospodin Šarović, naravno, tumači na svoj način i on to gleda samo iz jednog ugla. Dobro, to je verovatno politički motivisano gledanje. Međutim, ovde ne treba zaista da bude nikakve politike. Nema ovde nikakvih političkih interesa. mislim da zaista postojeći član daje mogućnosti za raznorazna tumačenja i da bi to pre svega trebala uredba da razjasni. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanikBajram Omeragić.
Samo sam hteo da se uključim i da kažem par reči vezano za tu vrstu nekog potencijalnog straha i nacionalnog interesa u Raškoj oblasti, da li neko dobija državljanstvo ili ne. Sećate se, na našu intervenciju je tada stavljeno u zakon da ako su mu preci živeli na našoj teritoriji i imali državljanstvo, da stiče pravo i da se to određuje prema, ne poreklu jednog naroda, nego poreklu da je nekad živeo na toj teritoriji, odnosno da je bio građanin ove zemlje. Tada smo vodili raspravu da će masovno da dođe neko sa strane ko bude dobio državljanstvo, da učestvuje na izborima i tome slično. Evo, proverite podatke, ne dolazi niko iz Istambula da glasa ovde. Prema tome, ministar je tačno rekao, njih zaista zanima, to su građani poreklom iz naših krajeva, njima omogućava da po zapadnoj Evropi sklapaju poslove, putuju. To je bio jedan način da možda i taj kapital privučemo na našu teritoriju, s obzirom da ti građani investiraju momentalno u Bugarskoj i u Rumuniji više od pet milijardi dolara. Prema tome, ne smemo da zapadnemo u jednu stvar, a to je da ako ta kontrola ide po terenu, mi imamo naše građane koji žive 20-30 godina u Londonu, u Beču, u Njujorku, i možete 15 puta da odete u kontrolu i da vidite da nikada čoveka nećete tu da nađete. Imamo u Krajini prazne kuće, pa imamo i u Sandžaku čovek napravi neku palatu i 2-3 godine ne dolazi ili u dve godine jednom. Možete tri godine da proveravate. Hoćemo da mu uzmemo državljanstvo? Nema čoveka na toj adresi. Tu treba da imamo jedan iznijansiran stav šta znači proveriti, koliko puta proveriti, pitati komšije da li se taj čovek tu pojavljuje, ne pojavljuje itd. Da vam kažem nešto, u zapadnoj Evropi imate da čovek u okviru EU stekne državljanstvo Holandije, Austrije, Nemačke, na tri adrese je prijavljen i ima državljanstva tri države. Prema tome, mislim da tu trebamo da sutra i kada budemo primenjivali ovakvu normu budemo jako precizni i držimo se duha te norme, a ne logike da će ta provera spasiti nacionalni interes i da će doći do toga da nam se naseljavaju neki za koje mi nismo planirali ili nemamo želju da oni dođu i žive na našoj teritoriji. Zalažem se da ovu normu precizno tumačimo i da ona u praksi ne dobija neka voluntaristička tumačenja, da se jednostavno ona primeni tako da svi oni koji žive u Istambulu, a po ovom zakonu su stekli pravo na državljanstvo, da im se zbog toga zabrani. Ako je to cilj, onda ćemo mi glasati protiv ovog zakona. Ali, mislim da nije, pa bih tražio objašnjenje.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi. Narodni poslaniče, od vremena poslaničke grupe ili zamenika predsednika poslaničke grupe, od kog vremena da računamo? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Omeragiću, možete vi da mislite ono što biste voleli da mislite, ali ipak mislim da morate uzeti u obzir ono što nam je rekao potpredsednik Vlade. Dakle, on tvrdi nešto drugo. Moram reći da ovde postoji nekoliko problema. Dakle, gospodin Dačić sada priča o nekom nacionalnom interesu, pa priča kako je SRS postala zaštitnik nacionalnih manjina. Ne, mi nismo postali, mi smo ostali, s tim što to nema nikakve veze sa činjenicom da mi očekujemo da svaki građanin Republike Srbije, pa i pripadnici nacionalnih manjina, pre svega vode računa o interesu države u kojoj žive. To je potpuno prirodno. Ali, gospodine Dačiću, ako je to nacionalni interes, zašto to niste napisali u obrazloženju? Vaše obrazloženje se u potpunosti razlikuje od obrazloženja za odbijanje amandmana koje je dao gospodin Mirko Cvetković. Tu se postavlja i pitanje komunikacije između vas kao zamenika predsednika, prvog potpredsednika i ministra policije sa ministrom finansija i predsednikom Vlade. To je ono što je ovde problem. Kome mi sad da verujemo? Da li da verujemo Mirku Cvetkoviću ili da verujemo vama? Naravno, izabraćemo možda da ne verujemo nikome. Druga stvar, nema tu tih priča, vi kažete, odnosno gospodin Čikiriz je rekao da ja to gledam politički. Ne, nisam ovo gledao politički, ovo sam gledao isključivo pravnički. Gledao sam ovo sa stručnog stanovišta. Nisam rekao – meni se sviđaju ovi u Raškoj oblasti, ne u Sandžaku, kako kaže gospodin Bajro, ili mi se sviđaju Turci, a ne sviđaju oni. Rekao sam to da državni organ, odnosno policijski službenik na bilo kom delu teritorije Republike Srbije ne može imati i ne sme imati ovlašćenja da procenjuje nečiju nameru. Jednostavno ne može, jer za to niti je osposobljen, niti je psihijatar, niti je psiholog, niti je sudija, on za tako nešto ne sme imati ovlašćenja. To dovodi do samovolje, do proizvoljnosti u radu. Dakle, to su pravne kategorije, a ne političke. To je ono što je suština. Uostalom, ukoliko želite da se bavite proverama, mi nismo protiv toga, doći ćemo i do toga, doći ćemo i do člana 18. Neće niko nikome oduzeti državljanstvo ako ga ne nađe kući, ali taj član 18, na koji je takođe podnet amandman SRS, treba bolje definisati. Mi smo podneli amandman da bismo poboljšali taj član zakona. Ali, drugi put vam kažem, nemojte mešati babe i žabe. Nemojte mešate ovlašćenje policijskih službenika da odu na nečiju adresu i da utvrde da li on živi tu ili ne živi. I da je prijavljeno 50 ljudi na jednoj adresi, teoretski, vi nemate pravo pedeset prvom da kažete – ti nemaš nameru da tu živiš. Možda niko od tih prvih 50 ne živi, a on će baš živeti. Vama i dalje ne ostaje mogućnost, nemate sredstvo da utvrdite bilo čiju nameru na objektivan način, da to bude proverljivo. Koje će to podatke neko dati? Kažete – dozvoljena je žalba upravnom sudu. Koji će dokument podneti onaj ko smatra da mu je povređeno pravo time što mu nije dato rešenje o prijavi prebivališta? Hoće li izvaditi mozak svoj, pa reći – evo, priključite ga na neki aparat pa proverite šta mi je bila namera? Hoće li potpisati zakletvu u crkvi, poput ovih ovde koji sede i koji su pokrali mandate, pa to zaboravili? Dakle, to nije dovoljno dobro. Mora se to svesti na našto što je objektivno, na nešto što je zasnovano na činjeničnom stanju, a ne na dobru volju bilo kog policijskog službenika. Vi možete braniti viznu liberalizaciju, ali vizna liberalizacija ništa dobro građanima Srbije nije donela, pogotovo nije donela kada znamo koliku smo cenu platili za to. Sada je mnogo manji broj ljudi koji putuje u inostranstvo nego što je bilo pre vizne liberalizacije. To je ono što je činjenica. Izdali ste preko tri miliona novih pasoša. Sada imate situaciju u zemlji da duplo više ljudi ima pasoš nego novu ličnu kartu. Da li je to normalno stanje u određenoj državi? Naravno da nije. Uzeli ste, u krajnjoj liniji, za to ogromne pare, jer su građani Srbije potrčali da daju po 2-3 hiljade dinara da imaju nekakav pasoš, ali ste izneverili obećanja koja ste dali u pogledu toga kakva će biti ekonomska situacija u zemlji. Nije bitno da li će neko imati pasoš. Dok je bilo para, putovalo se. Džabe sada pasoši kada više niko nema para i nema mogućnosti u državi da putuje. To je ono što je suština. Znači, nemojte se zaklinjati iza EU, ni iza vizne liberalizacije, ovo nema veze sa viznom liberalizacijom. Ne znam kakve su te evropske vrednosti. Da li je evropska vrednost da nekome procenjujete nameru ili je vrednost da ako ima validna dokumenta, koja traži zakon da mu omogućite prijavu prebivališta, da onda sutradan odete na tu adresu, utvrdite da ga nema i primenite sankciju u skladu sa zakonom? Nije kod nas nikad bio problem to što nismo imali dobre zakone. Imamo i mi, gospodine Dačiću, dobre zakone, problem je što se ti zakoni ne primenjuju. Iako sada trošimo vreme i donosimo neki zakon, ne kažem da možda u nekim elementima ovaj zakon nije bio bolji od važećeg, ali dajte da bude kakav treba, da se ne bismo sreli opet ovde za godinu ili dve dana. Nemojte sutra, kad neko drugi bude bio ministar, da mora ponovo da radi da ispravlja ovo što se sad grešite. Znači, da se vratimo na član 13. Posle ćemo pričati natenane o svim drugim članovima. Ne može imati policijski službenik ovlašćenje da procenjuje nečiju nameru. Pustite EU, pustite Turke, pustite sve druge. Imate li argument da suprotstavite tome i da kažete da šalterski službenik u policijskoj stanici ima kristalnu kuglu i pomoću nje će procenjivati nameru ili je vidovit ili će svako koristiti detektor laži? Dakle, to su argumenti koji nas zanimaju striktno za član 13. Kada dođemo do drugih članova, pričaćemo dalje.
Šest minuta i 35 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Sada ću biti vrlo jasan i mislim da će moja diskusija biti između onoga što je rekao gospodin Šarović i onoga što je rekao gospodin Dačić, u nameri, naravno, da dođemo do najboljeg rešenja. Obrazloženje koje je dao ministar je prihvatljivo, ali se ono ne vidi iz ovog člana. Pravničko obrazloženje koje je dao gospodin Šarović, takođe je prihvatljivo. Ostavlja se mogućnost radniku na šalteru da samovoljno odredi da li će nekome dozvoliti prijavu prebivališta ili ne. To što je ministar rekao se iz ove norme ne vidi. Sasvim je u redu da policija vrši provere u slučaju da postoji sumnja, tako da amandman koji je podnet na ovaj član to, čini mi se, preciznije reguliše. Amandman kaže da policijska uprava rešenjem odbija prijavu prebivališta, ako se na pouzdan način u propisanom postupku utvrdi da građanin ne stanuje ili nema nameru da stalno stanuje na adresi. Ovde se čak predviđa postupak, ono o čemu je ministar pričao, izađe policija, proveri, utvrdi se na drugi način itd. Mislim da nema razloga da se ne nađe neko rešenje koje je najbolje za sve. Mislim da bi bilo i u interesu države i u interesu građana. Nisam kontrirao pravničkom mišljenju gospodina Šarovića, kontrirao sam onome što izlazi iz domena prava, a ulazi u domen politike.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre i saradnici MUP, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-JS želim veoma kratko da se uključim u ovu raspravu. Dakle, ovaj zakon koji tretira pitanje prebivališta i boravišta, veoma je potreban, jer svaka uređena država mora da ima jasnu evidenciju o svojim građanima, gde prebivaju ili borave u određenom trenutku, a sa više aspekata je ovo važno. Dakle, mi imamo tu nekoliko problema koji su se u prošlosti pojavljivali, da imamo jednu neuređenu materiju, da možda neke zakonske norme u dosadašnjem ili u prethodnim zakonima su prevaziđene, imamo razne tendencije koje se pojavljuju zbog različitih razloga, pa tako imamo pojavu fiktivnog broja ljudi koji borave ili prebivaju u određenim oblastima, a onda, na osnovu tog fiktivnog statusa, ostvaruju određena prava za sebe, ali ostvarivanjem tih svojih prava, zapravo, dovode i državu u određenu poziciju, pa čak to u određenim trenucima ostavlja određene posledice, koje imaju dugoročne posledice u nekom pravcu. Kada dođe vreme izbora, mi imamo fiktivno glasanje takvih građana koji su se tu samo našli da bi u određenom trenutku napakovali određeni broj glasova za određenu opciju koja projektuje sutradan određenu politiku koja ima možda neke druge namere, a koje nisu u skladu sa onim što treba da bude celovit interes. Moramo reći da postoje građani u našoj zemlji, da li su oni pripadnici nacionalnih manjina ili nekih drugih, da sebe smatraju stanarima ove zemlje, da se nalaze u svojoj kući, a imamo određene grupacije koji se ponašaju kao privremeni podstanari sa nekim drugim ciljevima itd. Imamo i neki drugi aspekt koji ovde moramo da sagledamo – kako se uređuju ova pitanja u nekim drugim zemljama, da li se to na dovoljno liberalan način, kako mi možda zagovaramo ili smatramo u duhu onoga što je demokratičnost, npr. u SAD ili u nekim drugim zapadno evropskim zemljama je moguće tek tako pribaviti status prebivanja ili boravljenja u njihovim zemljama, u njihovim gradovima i u nekim drugim delovima njihove države, i na osnovu toga ostvarivati neka prava koja zadovoljavaju neke ad hok potrebe, a opet ostavljaju posledice za tu državu u jednom nepovoljnom pravcu. Dakle, ne shvatam ovu normu o kojoj je ovde reč, da je ona takva da tu sada državni organi presuđuju, a da stranka koja je tražila svoje pravo nema druge mehanizme kako to da reši. Postoji postupak kako se rešava to pitanje i u nekom drugom koraku to može da dokaže i da ostvari svoje pravo. U svakom slučaju, smatramo da provere i postojanje određenih mehanizama od strane državnih organa su apsolutno legitimni mehanizmi koji moraju da postoje i država, preko svojih državnih organa i određenih postupaka, mora da ima mogućnost kontrolisanja svega ovoga. Znači, demokratija, koju mi često na jedan nakaradan način podrazumevamo, jeste apsolutno na jedan što savršeniji način sve proveriti i kontrolisati, a u jednom takvom okviru da građani ostvaruju prava. Uostalom, ako imamo zamerke na zakon koji je do sada važio ili na zakone koji su nekada bili u ovoj materiji, ovo je pokušaj da ispravimo neke stvari, da ih popravimo u interesu jedne bolje uređenosti, koja je u interesu i države i samih građana. Ako ove norme nisu najbolje ili nisu savršene, praksa će vrlo brzo pokazati, pa ponovo na dnevnom redu možemo imati izmene i dopune koje će sve ovo popraviti, da to bude još bolje, ponavljam, u interesu građana, ali svakako i države koja mora da vodi računa o sebi. Zahvaljujem.
Šest minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi da uzme reč na amandmanu 13? Prvi potpredsednik Vlade, ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Na kraju samo da rezimiram. Znači, ovo apsolutno nema nikakve veze sa osnovnim ljudskim pravima i slobodama. Ovde nije reč o tome da jedno lice koje se nalazi na šalteru policijske stanice arbitrerno donosi odluku, reč je o nadležnom organu koji treba da donese rešenje na osnovu postupka koji treba da se vodi, a postupak jeste tzv. "terenska kontrola". Takođe bih želeo da vas podsetim ono o čemu je Bajro malopre govorio, znači, sve je to tačno i nema nikakvih razloga da, mi uopšte ne osporavamo pravo bilo kome da traži državljanstvo i to je definisano zakonom. Ovde imamo samo stalni pritisak iz Evropske komisije, koja stalno definiše, koja nam zamera to da ima lažnih prebivališta i boravišta i to tumači kao, da tako kažem, neispunjavanje naših obaveza po viznoj liberalizaciji i to komentariše kao tendencije i oni imaju negativan stav o tome da uopšte mi dozvoljavamo pravo da neko tako ima dvojno državljanstvo ili da može tako da prijavljuje boravište ili prebivalište. Čitav problem je nastao, kao što znate, sa Albancima sa KiM, koji prebacuju prebivalište sa područja KiM u centralnu Srbiju da bi tako mogli da ostvaruju viznu liberalizaciju, zato što pasoši građana sa KiM ne podležu viznoj liberalizaciji i u tom pogledu je dolazilo do lažnih prijava. To su im omogućavali naši građani, to su im omogućavali naši policijski službenici. Mi smo pohapsili ljude tim povodom. Znači, u nekim sredinama čak su i opštinski funkcioneri prijavljivali na svoje adrese po desetak, dvadesetak ljudi sa KiM. Da budemo sada potpuno precizni, reč je samo o tome da država mora da ima pravo da u jednom postupku koji je tačno regulisan nekome odbije upis prebivališta. Ovde je reč o promeni prebivališta. U slučaju, dok se ne završi taj postupak ako se povede, njemu ostaje staro prebivalište. Niko nije oštećen da će sada ostati bez prebivališta. Jednostavno, to je nešto što moramo da radimo. Kada je reč o pasošima i ličnim kartama, samo da kažem da je do sada izdato oko 3.600.000 novih pasoša, a da je izdato oko 3.300.000 novih ličnih karata. Kada je reč o viznoj liberalizaciji, mislim da to nije tema o kojoj treba da polemišemo zato što je to možda jedina konkretna i dobra stvar koju su građani Srbije mogli da osete od Evropskih integracija svih ovih godina. Nije tema za razgovor, jer to građani Srbije sigurno, ako bilo šta ne kritikuju, siguran sam da ne kritikuju viznu liberalizaciju, jer ko će kritikovati to može da putuje bez viza. Nemojte sada da mešate da li on može da putuje ili ne, to nije stvar MUP-a, da li ima ekonomske mogućnosti ili ne, govorim o tome, o ovim pitanjima koja su nadležna za MUP. Pozivam vas da oko ovog člana ne pravimo veliku dramu zato što tu nema nikakvih razloga za to. Ovo je pre svega motivisano time, do sada mi nismo imali praktično pravo da bilo kome osporimo, ko god dođe i kaže – mi tražimo, da budemo iskreni, tu ima velikih zloupotreba i od strane policije, od strane ostalih državnih organa koji su omogućavali takvo lažno prijavljivanje. Baš zato, da bismo imali potpunu kontrolu nad tim je i ostavljena ova mogućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Nemanja Šarović ima reč, pa narodni poslanik Bajram Omeragić.
Gospodine Dačiću, zaista nisam imao nameru više da se javljam. Pravo da vam kažem, nakon diskusije gospodina Čikiriza iz DS i gospodina iz SPS, kada ste se vi javili nakon toga što su se oni pohvalno izrazili po amandmanu koji je podnela SRS, kada ste se vi javili za reč ponadao sam se da je to zbog toga i da ćete reći da u ime Vlade Republike Srbije prihvatate ovaj amandman. Umesto toga vi ste dali nekakva obrazloženja koja zaista ne mogu da prihvatim. Dakle, vi sada kažete da se ne radi o šalterskom službeniku, citiraću vas, zapisao da bi bio precizan "nego o tome da nadležni organ odbija prijavu prebivališta na osnovu postupka koji treba da se vodi, odnosno terenske provere".Radi se upravo o šalterskom službeniku, nema nikakvog drugog postupka. Kada se prijavljuje prebivalište to nije da vi dođete, podnesete molbu, pa onda neko odlučuje o nekakvom roku, postoji veće staraca koje će odlučivati o tome. To je nadležni organ. Nadležni organ se uvek svodi na fizičko lice, na pojedinca koji će doneti neku odluku. Cilj amandmana je da se eliminiše subjektivnost u donošenju te odluke, da odluka bude zasnovana na objektivnim činjenicama. Vi kažete – biće propisani dodatni dokumenti, ali dokumenti su opet objektivne činjenice. Namera nije, jedino je to sporno. Niko ne spori policiji pravo da vrši terensku proveru, ali ne postoji nešto što se zove prethodna terenska provera. Zašto niste onda to propisali u zakonu, pa da kažete – policija ima pravo da izvrši prethodnu terensku proveru? Onda u tom roku od sedam dana, tri dana, 24 sata utvrdi da li je neko na adresi ili nije. U suprotnom, samo vam ostaje ta naknadna terenska provera. Dakle, pustite nekoga da se prijavi, u roku od 15 minuta idite, sutradan opet idite kod njega kući, svaki dan idite i utvrdite ako nije tu da snosi posledice u skladu sa zakonom. To je suština, samo da se arbitrernost ukine u postupanju. Ni na koji način ne može EU da vam zameri to što ćete omogućiti nekome da se prijavi, da prijavi prebivalište ili boravište. Valjda je to cilj EU u koju nadam se nikada nećemo ući, a to je sve očiglednije i velikom broju građana. Da postoji što veći stepen ljudskih sloboda, to je suština. Onda kažete – ne može niko da kritikuje viznu liberalizaciju. Može, evo ja sam protiv vizne liberalizacije. Reći ću vam zašto. Nije tačno da je koristim, nemam biometrijski pasoš, gospodine Dačiću, proverite odmah sada u evidencijama. Protiv sam vizne liberalizacije zato što to nije pozitivno za građane Srbije, zato što je viznom liberalizacijom u Srbiji uspostavljeno da postoje građani prvog i drugog reda. Da li se hvalite viznom liberalizacijom kada odete na KiM? Ima li države na svetu koja je dozvolila takav odnos prema svojim građanima? Naravno da nema. To je problem, to je suština tog problema, zato što ste popuštali i popuštate i dalje EU, zato i imaju odnos prema nama kakav imaju, zato nam otimaju KiM, zato napadaju ljude na barikadama, to je ono što je suština. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sada je suština da imate obavezu da govorite o dnevnom redu.) Završavam gospođo Čomić, a i predstavnici DS su govorili o aero zagađenju. Prema tome, govorim o prebivalištu i boravištu na KiM. (Predsedavajuća: Ne, narodni poslaniče, govorite o amandmanu na član 13. koji ste podneli, tako da vas molim da kada vas podsetim da ste u kršenju Poslovnika člana 6. koji vas obavezuje da to shvatite kao moju obavezu po Poslovniku da vas podsetim da se vratite na temu dnevnog reda.) Hvala vam gospođo Čomić. Samo želim da osiguram da ovaj zakon i ova prava koja se garantuju budu primenjena na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Dakle, da budu i u Raškoj oblasti, da budu u Vojvodini, da budu u Beogradu ili Kragujevcu, ali isto tako da budu na KiM. Imamo li mi Ustav? Dakle, sada se samo pozivam samo na Ustav. Hoće li odredba 13. člana 13. važiti na čitavoj teritoriji Republike Srbije? Malopre ste rekli – nije to za Nemanju Šarovića, nije to za Beograd. Nažalost, jeste. Vi ovu zakonsku mogućnost dajete policijskim upravama na čitavoj teritoriji Republike Srbije i to će se primenjivati i u Beogradu i u Kragujevcu, i na Nemanju Šarovića i na Ivicu Dačića i na Gordanu Čomić, na svakoga. Prema tome ne može se reći – nije ova odredba za jednog. Nemojte davati mogućnost i stvarati odredbe koje će se sutra lako zloupotrbiti. Moguće je iz političkih razloga da će sutra neko biti sprečen da se prijavi, zbog ovih ili onih. Nisam protiv mehanizama koji će sankcionisati zloupotrebe, ali ne možete vi reči , e ovaj je klon da zloupotrebi , pa njemu nećemo dati ni da se prijavi da ne bi zloupotrebio. Imate posle kaznene odredbe, jeste li videli koliki su iznosi. Ogromni su, uopšte nisu primenjeni stanju u Republici Srbiji, ekonomskom razvoju, ekonomskom standardu građana Republike Srbije. Kada vladini službenici zloupotrebe milione dobiju prekršajne prijavice sa minimalnim kaznama, a pogledajte za nešto banalno kao što je prebivališe i boraviše, kada se skida koža sa leđa građana Srbije, kakvi su tu iznosi. Nemojte zaista mešati ponovo kažem treći putbabe i žabe. Jedno je mogućnost za prijavljivanje i zloupotreba toga, koja se sankcioniše kaznenim odredbama, gde imate mogućnost da kroz taj i taj član to sprečite.
Šest minuta i 30 sekudi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, pa narodni poslanik Bajram Omeragić i narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Samo kratko želim da iznesem sledeće. Uz dužno poštovanje prava SRS i da podnesu amandman da ga brane, da iz svog ugla kritikuju rešenje koje je dato u ovom članu, kao i ostala rešenja kada je reč o poslaničkoj grupi SPS – JS kada je reč o meni, koji u ime toga govorim. Moram da kažem da, naravno mi se nismo saglasili sa stavom, sa političkim stavovima i sa gledanjem SRS na ovu stvar, jer sam ja načelno pokušao da napravim prilaza, u onome što jeste odobravanje Vlade u smislu ne važenja takvih normi u ovom zakonu koji će poboljšati mehanizme i mi to tako vidimo. Praksa će pokazati da će možda sutra postojati potreba za poboljšanjem ovog zakona u pojedinim odredbama. U svakom slučaju, mi odobravamo aktivnost Vlade na onome što jeste usavršavanje i poboljšanje te pravne norme i legislative i u ovoj oblasti, jer država mora da vodi računa o svojim građanima o svojoj teritoriji i o mehanizmima koji će doprineti jednom poretku koji je u interesu svima. Prema tome, govorili smo u prilog onome što su pokušaji Vlade u tom pravcu, sa odobravanjem svega toga, a ne u smislu nekog opozicionog gledanja. Naravno, svi imaju pravo da to učine, to je legitimno pravo i vas i svakog drugog, jer da nema toga izgubio bi smisao postojanje ovog parlamenta i rasprava ovde. Zahvaljujem.
Dva minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić. Izvolite.
Hteo sam na odgovor ministra da dodam da, analizirajući situaciju sa lažnim azilantima, smo došli do jednog zaključka da je iz ove grupacije građana Sandžaka koji su sada na teritoriji Republike Turske vrlo malo, a imaju državljanstvo, vrlo malo njih je tražilo azil u zapadnoj Evropi. Prema tome, ta vrsta prava nije ni na koji način zloupotrebljena. Koristim priliku da kažem, još jedna priča koja je vođena tada kada smo govorili da li će ti građani sada dolaziti masovno u Srbiju i u Sandžak, znate šta, u Sandžaku je nezaposlenost 50%, čak i ljudi koji žive u Sandžaku traže spas po zapadnoj Evropi, da dođu do zaposlenja, a kamo li još neko sa strane da dođe. Ne možemo strane investitore da motivišemo i pored toga što damo 10 hiljada evra za jedno radno mesto. Na kraju, moram da kažem, pošto su ovde predstavnici MUP sa kojim sarađujemo i mnogo puta komuniciramo i kada se radi o našim građanima koji su posle raspada zemlje ostali da žive na teritoriji Crne Gore, pa traže državljanstvo, io ovim građanima na teritoriji Republike Srpske, teritoriji Republike Turske. Želim da kažem da imamo dobru saradnju sa administracijom u MUP i zahvaljujem im se na saradnji i dobrim uslovima koje su stvorili, da ovi građani mogu da dođu i ostvare ovo svoje pravo. Naravno, te procedure znaju da budu malo duže. Neka budu duže i neka se utvrdi za svakoga da li je stekao pravo da stekne naše državljanstvo, a mi smo uvek bili za to, ako neko zloupotrebi, da se to proanalizira i da ne dođe do zloupotrebe takvog prava.
Dva minuta iskorišćeno od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Mislim da se na ovom članu, ovo je možda i najbitniji član u ovom zakonu. Zbog toga, ministre, ja sam u prvom izlaganju predložio da makar detaljno postupak regulišete uredbom, ali je mnogo bolje da to stoji u članu zakona. Ovako kako je napisano, dozvoljava se mogućnost za razna tumačenja i razne zloupotrebe, što ne verujem da je vaša namera i u pravničkom delu obrazloženja se u potpunosti slažem sa gospodinom Šarovićem. Ne vidi se iz člana 13. to o čemu vi pričate. Vidi se iz podnetih amandmana. Može da se vidi iz uredbe koja će ovo detaljno razraditi, kao što je dobar član, član 18. kod pasiviziranja prebivališta i boravišta kada postoji sumnja da je neko fiktivno prijavljen na nekoj adresi, pa nadležni organ vrši provere itd. nije ništa smetalo da tako nešto slično stoji i u članu 13, da bi pravna norma bila vrlo jasna, vrlo precizna, vrlo koncizna i da bi građani znali pod kojim uslovima mogu automatski da dobiju prebivalište i zašto ne mogu da dobiju prebivalište odmah, već u žalbenom postupku ili nakon određenih provera. Obrazloženje koje ste usmeno dali je prihvatljivo, ali ako smo za evropske principe, a jasno, ako smo za poštovanje ljudskih prava, a jesmo, onda ona moraju da budu nedvosmisleno definisana i da ne ostave prostor ni za kava druga tumačenja.
Jedan minut i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Nataša Jovanović
Gospođo Čomić, gospodine ministre, ovaj amandman se odnosi na novo poglavlje u zakonu, a to je prijava boravišta i ovaj član 15. reguliše u svom stavu 2. dužinu boravka. Potrebno je da razmislite i daću vam neke od razloga i argumente, zbog čega je neophodno da se dužina boravišta, od najviše godinu dana produži na najviše pet godina, zato što u slučaju da ovako ostane u zakonskom predlogu koji ste nam dali, izazvaće ogromno nezadovoljstvo među stotinama hiljada naših sunarodnika koji su posle ustaških akcija 1994. i 1995. godine, morali danapuste svoja vekovna ognjišta i da se nasele ovde u Srbiji, a i kod Srba koji mi, zvanično ih država vodi kao raseljena lica, koji ne mogu da žive zbog šiptarskog terora na području naše južne pokrajine KiM. Sad ako pogledate, a pretpostavljam da je saradnja Ministarstva unutrašnjih poslova i Komesarijata za izbeglice u Srbiji, bar na nekom nivou, da li zavidnom ili kakvom svejedno, vi morate da sarađujete. Vi imate, evo govoriću samo u Kragujevcu i u Šumadiji, ono što ja znam. U Rači, znate da postoji Karađorđev dom i da su smeštene izbeglice, odnosno raseljena lica sa KiM koji tamo borave evo već 11 godina, od kako je počela okupacija i kako su NATO zlotvori došli na KiM. Imate izbeglički kamp Trmbas, takođe u blizini Kragujevca, kao i u naselju Bresnica. Gospođa Radeta je pre nekoliko godina, zajedno sa našim kolegama, obišla većinu tih centara za izbeglice, između ostalog u Mataruškoj banji i ti ljudi se, gospodine Dačiću, pošto više nemaju i ne mogu da se vrate u svoje kuće, a siromašni su, jedva preživljavaju od nekih bednih dotacija koje imaju ili se snalaze, nešto prodaju i vidite i sami, sada je sve višena televiziji emisija o tim ljudima koje su ustaše i neprijatelji srpskog naroda unesrećili, imaju po šestoro, sedmoro dece pojedini, ili naši Srbi sa KiM. Na svakih godinu dana, ako ovo ostane ovako, moraju da prijavljuju svoje boravište. Pa, zar njima nije dovoljno njihove muke ili da nisu samo u tim centrima, nego se nalaze kao podstanari u nekim kućama, nekim sobičcima? Oni se odatle ne pomeraju godinama. Ne možemo, kako ste vi, odnosno Vlada Srbije, dali u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana i boljeg rešenja, da to bude najduže pet godina, pa će nadležni organ, odnosno policijska uprava da ustanovi šta se dešava, ne samo kod njih nego uopšte, ako neko prijavi to boravište, a nije na toj adresi, jer to su regulisali članovi pre toga i mnogo smo govorili o tome i u načelnoj raspravi. Ali, ovo, i ne samo zbog tih lica, nego i zbog činjenice da zbog toga što je upropašćena, satanizovana privreda u našoj zemlji, to statistika govori, nekoliko stotina ljudi se doseli u toku meseca u Beograd i oni tu imaju sada svoje boravište. Zašto oni dolaze tu? Napuštaju. Vi sad da odete u Crnu Travu, tamo imate u evidenciji 1.800 njih koji su prijavljeni na opštinu Crna Trava, a kada pogledate tamo ne znam da li ima 500 ljudi koji žive. Isto je tako kada su u pitanju Srbi u Tutinu.Njih tamo ima 600 i nešto ili 800 prijavljenih, ali realno ih nema toliko. Nema ih ni 300. Oni su svoje boravište našli negde gde nalaze spas za sebe i svoju porodicu. Zamislite vi sada ako uprava jedinice MUP nije ažurna u svakom gradu,a obično se dešava da nije, ti ljudi zbog toga treba da se maltretiraju i na svakih godinu dana zato što im ističe taj rok... Pa, zamislite, on ne zna gde mu se glava nalazi u ovom haosu, poskupljenju, nemogućnosti preživljavanja, nema da plati račune, ne može da školuje decu i on sad treba da ide i da kaže – ja sam i dalje tu, na toj istoj adresi. Dakle, MUP mora da se pozabavi onima, a već smo govorili o tome i vi ste rekli da imate te mehanizme, i to nije ništa novo. Vi se sećate 1999. godine, kada je bila sprovedena jedna takva akcija, kada je vlast, mi smo tada bili u koaliciji, gospodine Dačiću, u istoj Vladi, kada je MUP pokušalo da kroz tu akciju koja je bila najšira moguća, pa su nas svi oviSorošovci napali, pa ova Sonja Liht, pa svi ti koji rade za CIA, M-6, koji su tada počeli da vršljaju pre ovog petooktobarskog puča ovde. Dakle, da se to sistematizuje tada. To nije ništa novo. To nisu neki evropski standardi. Eto, ta vlast u zemlji koja je bila pod sankcijama je pokušala to da uradi. To je jedan dugotrajan proces i posao i to je ono što će u svakoj državi da se radi. Ne mogu da prihvatim da isti sada status imaju kada je u pitanju dužina boravka stranci, kako je dato u obrazloženju i po ovim međunarodnim konvencijama i građani Republike Srbije. Još nešto, gospodine Dačiću, vi ste bili, to je lepo i za svaku je pohvalu, pre dvadesetak dana u Republici Srpskoj u kontekstu jačanja specijalnih paralelnih odnosa koje imamo sa zapadnom srpskom republikom. Sastali ste se i sa premijerom i sa ministrom MUP. Znate i sami koliko ima naših sunarodnika iz Republike Srpske, bivše BiH koji takođe ovde imaju, neki su dobili, neki nisu dobili državljanstvo, svoje boravište, pa ga ne menjaju na svakih godinu dana i zato bi bilo najlogičnije da se prihvati ovaj amandman i lepo se kaže – najduže pet godina. Mi ovako isključivo pomažemo građanima Srbije. To što ima raznih zloupotreba, što ne znamo i pitanje je koliko možete to da pratite, da li stranci koji dolaze u Republiku Srbiju krše odredbe Zakona o strancima, to bi me baš zanimalo, jer ovde pod velom nekih raznih nevladinih organizacija agenture vršljaju i rade šta god hoće. Uglavnom sarađuju sa onim izdajnikom Nikolićem koji trčkara i u američku ambasadu i sve druge, a kada ste spomenuli da neko vršu tu zloupotrebu, evo, seća se gospođa Čomić, Tomislav Nikolić je pre nego što je počeo da pljačka sopstvenu stranku koju je izdao i ukrao ovih 56 miliona i da ga plaćaju tajkuni. Pljačkao je i Narodnu skupštinu. On je bio prijavljen u Beogradu 2002. godine, a naplaćivao je putne troškove kao da živi u Kragujevcu, a ima ovde službeni stan. Posle mu je taj stan bio mali, pa sada ima ovaj od 800 hiljada evra. Što bi naš narod rekao – ima se, može se, otvorio Mišković, Beko kesu, ali to su slučajevi takvih nečasnih ljudi, ali te časne ljude i za ove koje je muka naterala da pobegnu od ustaškog noža, od šiptarskog terora, mora da se ovo promeni i da imaju mogućnost da budu najduže pet godina. Hvala.
iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, te će se u danu za glasanje Narodna skupština izjasniti o ovom amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ove prevare Tomislava Nikolića, o kojima je koleginica Nataša Jovanović govorila, nisu svojstvene građanima Srbije. Za najveći broj građana Srbije možda ovakav zakon nije potreban, ali odmah da se razumemo, nismo mi generalno protiv zakona, svi bi prijavili mesto prebivališta, eventualno mesto boravišta i tu ne bi bilo ništa sporno, međutim, prebivalište i boravište su dve izuzetno važne kategorije koje su vezane za svakog pojedinca. Naime, na osnovu tih činjenica veliki broj građana Srbije bude u situaciji da ostvari neke beneficije u odnosu na druge. Ako je nešto karakteristično za neku lokalnu samoupravu u odnosu na neku drugu, oni mogu da ostvaruju takva prava. Zatim, na osnovu mesta prebivališta ili boravišta uspostavlja se i sudska nadležnost i te činjenice da budu utvrđene i na osnovu zakona su veoma bitne i o vođenju računa gde ima neko mesto prebivališta ili boravišta. Čim je država malo postala savremena o tome se vodilo računa. Kada je u skupštinsku proceduru stigao ovakav zakon mi smo mislili da imate nameru na ozbiljan način da rešite neke probleme, pa smo onda sačekali član 18. i videli smo da tu postoje određeni propusti. Duboko verujem da će gospođa Kasalica i gospodin Todorović verovatno pružiti dodatne informacije gospodinu Dačiću da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Naime, postoje određene stvari koje se mogu polemisati, pa sada da li se mesto boravišta stiče nakon 90 dana, odnosno obaveza prijavljivanja nakon 90 dana, ili možda što je u svojoj diskusiji vezano za neke amandmane istakao gospodin Šarović, možda i posle 60, pa čak da je skraćen taj rok i posle 30 dana, to može biti nešto što je sporno, nešto o čemu se može diskutovati. Rešeno je sa dužim ili eventualno kraćim rokom, ali ovo našta se odnosi amandman na član 18. koji sam podneo, nama je bilo veoma važno da se prihvati, ako ništa drugo, barem zbog pijeteta prema licima koja su preminula. Mi podržavamo i možemo da razumemo da član 18. predlaže ažuriranje iz oblasti sticanja odnosno prijavljivanja mesta prebivališta ili boravišta. Prethodni članovi su regulisali kako i na koji način se do toga dolazi, koje su obaveze građana Srbije a zatim koje su obaveze državnih organa odnosno pre svih Ministarstva unutrašnjih poslova. Onda, pošto postoji mogućnost, i videlo se da postoje i namere da se ovo zloupotrebljava, država je morala da interveniše na jedan drugi način, odnosno pre svih MUP. Član 18. stav 1. je rekao da sud, ili neki drugi državni organ ili možda fizičko ili pravno lice mogu izraziti sumnju u mesto prebivališta ili boravišta za određeno lice, jer može i fizičko lice da ima interes da dokazuje da određeno lice nema mesto prebivališta ili boravišta upravo tamo gde zvanično u odnosu na osnovu prijave ga ima. I onda, na osnovu tako podnetog zahteva, državni organ odnosno MUP može da pokrene postupak i da dovede do pasiviziranja takvog stanja. Ukoliko se MUP odlučilo za tako nešto, onda ono tim rešenjem o pasiviziranju prebivališta ili boravišta uspostavlja obavezu za građanina Srbije odnosno lice koje ima državljanstvo u Srbiji a pretpostavlja se da je lice živo, svakako, ima obavezu da prijavi u roku od osam dana mesto prebivališta odnosno boravišta. Šta se dešava ukoliko ono ne želi to da uradi? Rečeno je da će se stavom 4. člana 18. ovog predloga zakona, da će onda organ odnosno MUP, u skladu sa članom 11. stav 2. Predloga zakona, regulisati i rešiti taj deo. Opet ostavlja mogućnost žalbi. Znači, ovde postoji niz varijanti i nijansi i da se pogreši i da se eventualna greška otkloni. Onda konačno dolazi stav 6. ovog člana gde je zaista napravljen jedan, rekao bih, i morbidan predlog da se to uradi. Ali, kolega Miletić Mihajlović nije trenutno tu, a on kaže da usvojimo ovakav zakon pa da pustimo malo, da vidimo šta kaže prakse, pa ukoliko praksa bude neke stvari demantovali, mi ćemo pristupiti izmenama. Evo, mi odmah predlažemo izmenu jer smo sigurni da ovo zaista nije dobro. Mislimo da bi ovo trebalo prihvatiti. Kaže se: "Nadležni organ će po službenoj dužnosti pasivizirati adresu prebivališta odnosno boravišta u slučaju prestanka državljanstva Republike Srbije". U redu. Ali, ovde se još dodaje: "ili smrti građanina". Kako možete pasivizirati mesto prebivališta ili boravišta nekom ko je preminuo? Tu nema potrebe uopšte ništa pasivizirati. Ukoliko još jednom razmislite o ovom amandmanu, mislim da ćete ga prihvatiti, jer je besmisleno da ostane ovako. Ipak će ovo neko da čita i nekome će ovo jako zasmetati. Gospodine Dačiću, nemojte imati iluziju da nakon usvajanja ovog zakona, sa prihvaćenim amandmanima ili ne, da će mnogi problemi koji nastaju iz ove oblasti biti rešeni ovakvim zakonom. Neće. Neka lica, ja ne govorim o onima koji se preseljavaju na određena područja da bi vršili krivična dela, da bi na organizovan način napadali na pojedinca ili na državu Srbiju u celini, govorim o onima koji zbog mnogo nerešenih problema koje ova vlada nije bila u stanju da reši, neki, moram reći, i nasleđeni stoje od ranije, fiktivno ne prijavljuju mesto prebivališta ili boravišta u nekim drugim mestima zbog školovanja, lečenja, zbog eventualne mogućnosti na zaposlenje, zbog eventualnog upisa u srednje škole i na fakultete i zbog toga prijavljuju mesto prebivališta a da zaista tu ne stanuju ili ne borave. Ovde je potrebno uključiti kompletan sistem, kompletnu, rekao bih, državnu upravu i Vladu da rešavaju ove probleme. Oni su se nagomilali i uvek će postojati želja ili potreba da se na određeni način obezbede neke privilegije koje, recimo, Beograd nudi u odnosu na Bajinu Baštu, Krupanj, Ljuboviju ili neka druga mesta, a da ne govorim o Crnoj Travi. To nije moguće rešiti kroz ovaj zakon, ali je dobro postupanje na domaćinsko vođenje politike, na vođenje računa o svojim građanima moguće rešiti te probleme. Gospodine ministre, i u ovom domu, a i u javnosti se govorilo o jednom problemu koji je karakterističan za određeni lokalitet odakle ja dolazim. Verovatno ste čuli, pa bi možda u sklopu potrebe da odgovorite na ove argumente koje sam izneo, vezano za prihvatanje ovog amandmana mogli i to da osvetlite na neki način. U Banji Koviljači je veliki problem sa azilantima i o tome govori i pozicija i opozicija i govore građani. Čuli ste za probleme koji su se pojavljivali, da se silovala neka žena koja ima englesko državljanstvo, nezvanično se priča da postoji jedno ubistvo između pripadnika ljudi koji se nalaze tu, koji su azilanti. Trebalo bi taj problem mnogo ozbiljnije i mnogo brže rešavati, dok se problemi još više nisu nagomilali, a kasnije će ih biti teže i rešavati. Još jednom pozivam vas, gospodine ministre, da ovaj amandman koji je SRS podnela prihvatite. On će sigurno otkloniti neke nejasnoće, zapravo i jednu nepravdu prema licima koja su preminula i jednu veliku besmislenost. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Srpska radikalna stranka, gospodine Dačiću, podnela je dva amandmana na ovaj član 18. Videćete da je to u potpunosti u saglasnosti sa onim što smo pričali o prethodnom članu, o kom je bila poprilična rasprava, članu 13. Članom 18. vi definišete pojam pasiviziranja prebivališta i boravišta. Prvi amandman je podneo gospodin Petar Jojić i ono što je krajnje zanimljivo, tu se traži, kaže – ako utvrdi da građanin ne stanuje na adresi na kojoj ima prijavljeno prebivalište, onda će mu biti pasivizirano. Mi smo tražili da se tu odredi vremenski rok i da kaže – ako utvrdi policija da građanin duže od 60 dana ne stanuje na određenoj adresi, da mu se onda može pasivizirati prebivalište ili boravište. U suprotnom, postoji velika mogućnost zloupotrebe. Ne može policija jedanput izaći na teren, pokucati nekome na vrata, a on je možda na poslu, možda na putu, možda bilo gde drugo i iz tog jednog obilaska utvrditi da on više ne živi na toj adresi, doneti rešenje o pasiviziranju ili mu odrediti neko drugo prebivalište. Dakle, mora se odrediti neki vremenski rok. U vašem predlogu ne postoji nikakav. Tim pre čudi vaše obrazloženje. Vi ste rekli da ne prihvatate taj amandman iz istih razloga zbog kojih se ne prihvata amandman na član 3, a u tom obrazloženju kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što je navedeni rok od 90 dana van mesta prebivališta optimalan rok. Ako je rok od 90 dana optimalan rok, mi smo tražili rok od 60, a vi u Predlogu zakona nemate nikakav. Vi samo kažete – ako utvrdi policija da građanin ne stanuje. Nema nikakvog roka, nema ni roka od 90 dana, ni od60 dana, ni bilo kog drugog. Očigledno je da onaj ko je davao obrazloženja apsolutno ne shvata o čemu je pričao i o čemu je davao svoje mišljenje i da nije shvatio šta znači ovaj amandman. Dakle, nekakav minimalan rok se mora odrediti. Neka to bude sedam dana, da kažete da u prethodnih sedam dana ne živi i pasivizira se prebivalište. Ne možete doći jednom, ne naći nekoga kući i reći da on više tu ne živi i doneti rešenje. Pri tom, žalba ne odlaže izvršenje. Tu se postavlja objektivno pitanje – kako ćete vi nekome za koga utvrdite da ne živi na nekoj adresi uručiti, jer ovde kaže da stupa na snagu u roku od osam dana od dana prijema rešenja? Kako ćete nekome ko ne živi na nekoj adresi, tu je bio prijavljen, odselio se, otišao u nepoznatom pravcu, kako planirate da mu uručite to rešenje? To će zaista biti teško. Druga stvar, u poslednjem stavu na koji je amandman podneo gospodin Sreto Perić kažete da će nadležni organ po službenoj dužnosti pasivizirati adresu u slučaju prestanka državljanstva Republike Srbije ili smrti građanina. Ne možete pasivizirati kada neko premine. Ta osoba više ne postoji. Fizičko lice podrazumeva da je neko živ. Ne može se za preminulu osobu pasivizirati boravište. Mrtav čovek nema ni boravište ni prebivalište, ne postoji čovek, postoje posmrtni ostaci. Čovek je do onoga trenutka dok je živ. Ne možete posmrtnim ostacima određivati prebivalište i boravište. Ili ćete uvesti obavezu da se i po grobljima prijavljuje gde je ko? Obrazloženje koje ste dali za neprihvatanje je krajnje nemušto. Vi kažete – ne prihvata se. Amandman valjda onemogućava redovno ažuriranje baze podataka, što apsolutno nije tačno. Znači, upisaće se za onoga ko premine, da je preminuo i nema više bilo kakve promene u tom prethodnom prebivalištu, ali nema ni pasiviziranja. Drugo, kažete – proističu određene obaveze, kako rođenjem, tako i prestankom života, pa kakve to veze ima? Da liamandman ovde smeta bilo šta? Naravno da ne smeta. Mi ne tvrdimo da neće biti promene, ali tvrdimo da ne može biti prebivališta mrtvog lica, da se ne može pasivizirati. U članu 3.gde određujete pojmove u ovom zakonu, vi kažete – pasiviziranje adrese i označavanje evidencije nadležnog organa, da građanin ne stanuje na adresi prijavljenog prebivališta ili boravišta. Pretpostavlja se, to je valjda zakonska pretpostavka -ako je neko mrtav, neće više stanovati na toj adresi. Onoga trenutka kada ste označili da je neko lice preminulo, po službenoj dužnosti, na osnovu izvoda iz matične knjige umrlih, vi ste taj problem rešili. Da li je potrebno da se dalje naznačuje da preminulo lice ne može da menja prebivalište? Vi ovde kažete – sprečava se ovim članom mogućnost zloupotrebe prijavljenog prebivališta umrlog lica. A koja je to, molim vas, moguća zloupotreba? Koja je to moguća zloupotreba sa prebivalištem preminulog lica? Onoga trenutka kada je preminuo, preminuo je. Ne može se više bilo kakvo novo rešenje, ne može se menjati prebivalište preminulom licu, jer ono više ne postoji. Dakle, do onoga trenutka dok je čovek živ, može se govoriti o građaninu, onoga trenutka kada neko premine, više ne može. Dakle, ovi amandmani ni u kom delu ne diraju primenu zakona, i u sam zakon, u suštinu. Pokušavamo da one odredbe koje se kose sa zdravim razumom, izbacimo.
Pet minuta i 55 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe, uz napomenu da je narodni poslanik koji je uzeo učešće u raspravi prethodno, narodni poslanik Sreto Perić i podnosioc amandmana, tako da je utrošeno 4 minuta. Mojom omaškom nije izrečeno ukupno vreme, 2 minuta na amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dakle, gospodine Dačiću, ovaj amandman koji smo mi podneli i koji je u skladu sa članom 3. i sa članom 18. stav 2, i sa članom 19. tražimo da se prilikom tog određivanja, mora uspostaviti neki rok - za pasiviziranje adrese, za prijavu prebivališta, za prijavu boravišta, za prijavu trajnog iseljavanja u inostranstvo. Mi smatramo da taj rok treba da bude kraći od onoga što ste vi predložili u zakonu. Vi kažete da želite da budete efikasni. Trebali ste se, a nažalost, niste se pozvali na neke druge zakone, pre svega, na Krivični i na neke druge koji regulišu građansku materiju. Veoma je bitno da ne postoji mogućnost izbegavanja lažnog prijavljivanja i svega ostalog. Pretpostavljam da je vama jasno da će ta mogućnost biti znatno manja, ako se taj rok skrati i ako on bude 60, umesto 90 dana. Obrazloženjekoje ste vi dali, kažete ovako – amandman se ne prihvata jer se kod boravišta uzima da građanin privremeno boravi van mesta svog prebivališta duže od 90 dana. Šta to znači? Mi tražimo da taj rok bude 60 dana. Niste ni jedan razlog naveli zašto je bolje da bude 90, umesto 60 dana. Kažete onda – na samom građaninu je odluka da odluči da li će boraviti duže od 90 dana u inostranstvu ili van svog mesta prebivališta. Da li smo mi tražili da se zakonom reguliše da ne može? Naravno da nismo. Samo smo tražili da taj rok bude 60 dana. Na kraju, nešto što je najbesmislenije, kažete da je taj rok predviđen na isti način u sporazumu između Republike Srbije i Evropske zajednice, olakšanoj proceduri za izdavanje viza, gde se kao najbliži rok za boravak naših građana na teritoriji EU bez viza predviđa rok od 90 dana, i to u periodu od 180 dana. Kakve veze ima boravak građana u inostranstvu sa prebivalištem u Srbiji i sa boravištem u Srbiji? Nema apsolutno nikakve veze. Vama se u pogledu prebivališta u Srbiji ne menja ništa. U pogledu pasiviziranja adrese se ne menja ništa. U pogledu prijavljivanja boravka, ne menja se ništa. Ne može neko istovremeno boraviti i u EU privremeno, i imati neko prebivalište ili boravište privremeno u Srbiji. Ove dve stvari, vi se pozivate na zakon i odredbe zakona i sporazum, koji apsolutno nikakve veze nemaju sa ovim. Gospodine Dačiću, predlažem da se malo vratite i koncentrišete na diskusiju, umesto što sada tu ugodno ćaskate sa svojim saradnicima i da pokušate na ove argumente koji se odnose na zakone, na sprovođenje tog zakona, argumentovano da odgovorite.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste članom 24. Predloga ovog zakona predvideli i evidenciju prebivališta, boravišta i privremenog boravka u inostranstvu. SRS je reagovala na stav 1. Predloga ovog zakona, odnosno člana 24. Da samo podsetim, stavom 1. ovog člana 24. predvideli ste da evidencije prebivališta, boravišta i privremenog boravka u inostranstvu vodi MUP u elektronskom obliku. Svojimamandmanom sam tražio da evidencijom obuhvati i slučaj trajnog boravka u inostranstvu. Naime, ovo je slučaj koji je direktno povezan sa članom 14. Predloga ovog zakona. Član 14, podsetiću, reguliše pitanje odjave prebivališta. Članom 14. ste predvideli da je građanin dužan da odjavi prebivalište ako se iseljava iz Srbije. On, dakle, popunjava onu izjavu o odjavi prebivališta i u toj izjavi u odjavi prebivališta, jasno napominje da želi da se iseli iz Republike Srbije i da želi da ode u neku drugu državu. Sam čin te odjave prebivališta za slučaj da se neko iseljava iz Republike Srbije, u stvari podrazumeva njegovu jasnu definisanu volju, da se iz zemlje trajno iseli i da namerava u zemlji useljenja da ima svoje trajno boravište. Upravo smo mi to amandmanom i tražili. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana, Vlada kažeda se ne poznaje predlogom ovog zakona institut trajnog boravišta. Tačno, upravo smo to mi i konstatovali samim podnošenjem ovog amandmana. Upravo smo mi i spoznali da vi ne poznajete Predlogom ovog zakona institut trajnog boravišta u inostranstvu. Upravo smo to i tražili. Razumeo bih da postoji obrazloženje Vlade u pogledu suštine trajnog boravišta u inostranstvu, da eventualno Vlada da jedno obrazloženje da za nju odjava prebivališta ne znači da neko želi da trajno boravi u inostranstvu. Obrazloženje u kojem se kaže da zakon ne poznaje institut trajnog boravišta u inostranstvu, po meni, nije dovoljan, nije dobar i smatram da bi zbog toga trebali da prihvatite ovaj moj amandman.
Iskorišćeno je 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Podneli smo amandman na član 25. stav 4. gde smo tražili da ispred reči "podatke" doda se reč "pojedinačne". Želeli smo da konkretizujemo da se to odnosi na pojedince. Međutim, u odgovoru Vlade stoji da oni koriste terminologiju iz jednog drugog zakona koji se bavi zaštitom podataka o ličnostima i da tamo nema tog termina "pojedinačni". Nije važno to što tamo nema tog termina "pojedinačne podatke", važno je da mi želimo da konkretizujemo ove podatke. Da se sada vratimo na koncept ovog zakona. Mislim da ovaj zakon treba da se povuče iz procedure, jer član 1. i član 2. ovog zakona međusobno ne razgovaraju. Ovo treba da bude, pre svega, tehnički propis. Međutim, ovi proevropski genijalci znate šta su napravili? Oni kažu da postoji i pravo na prebivalište. Ne znam kakvo bi to bilo pravo na prebivalište. Takvo pravo ne postoji. Postoji pravo na državljanstvo, ali pravo na prebivalište ne postoji. Prebivalište i boravište su prosto tehničke kategorije evidentiranja mesta gde čovek ispunjava svoje životne aktivnosti. Oni su od prebivališta napravili pravo na prebivalište. Ako je nešto pravo, onda pod nekim uslovima se stiče, pod nekim uslovima se gubi. Pod kojim uslovima se gubi pravo na prebivalište? Nema ni jedne reči. Strašna stvar. Ne znam ko ih je iz EU prevario, ali oni, doduše sve što dođe iz EU progutaju, pa bi progutali i ovo. Dalje, građanin je državljanin Republike Srbije. Onda pričamo o evidentiranju mesta životnih aktivnosti državljanina Republike Srbije. Šta su ovde definisali kao prebivalište? Dali su tri varijante, s tim što treća varijanta ne razgovara sa prvom varijantom. Prebivalište je mesto, pa onda mesto u kome se nastanio. Dva puta se nastanio. Ovo pasiviziranje adrese je posebna stvar. Znali smo za upisivanje i brisanje iz evidencije, a ovo pasiviziranje za mrtve i za one koji su izgubili državljanstvo, ne znam gde su mogli da pronađu. Ako stavite to u kontekst sa članom 18, onda, poštovani građani, imaćete ovu situaciju, pogotovo vi penzioneri koji leto provodite u zavičaju, a zimu provodite u stanu. Ako dođe leti policija, ona može da konstatuje da vi tu ne živite iako 20 godina uredno idete da obrađujete svoju očevinu ili da provodite neko vreme u vikendici, jer da biste opravdali po ovom novom proevropskom zakonu, na proleće kad krenete u vikendicu, morate da svratite u opštinu gde vam je selo da prijavite boravište. Ukoliko ne prijavite boravište, vi ste pasivizirani. To u prevodu znači – vi ste zamrznuti. Ne zna se gde ste. Sada ćemo imati situaciju – ne zna se gde ste – sa gledišta ovog zakona, a sa gledišta izbora dobićete poziv na toj adresi da se javite da glasate na teritoriji tog mesta. Ako pogledamo član 25, onda podaci o boravištu i prebivalištu mogu da budu na izvolite svakome, tako da mogu i nevladine organizacije i agencije za uterivanje dugova, svi oni mogu da izvrše uvid, da dobiju podatke zvanično, samo je dovoljno da predstave da imaju neki sporni odnos sa vama. Onda u novinama izađe podatak. Neverovatne stvari mogu da se dešavaju. Ovaj zakon mora hitno da se vrati na doradu jer pravo na prebivalište ne postoji u pravu. Član 1. govori šta reguliše ovaj zakon. Zakon reguliše prijavljivanje, odjavljivanje i evidentiranje. Kada bi postojalo pravo na prebivalište, onda bi u prvom članu bilo rečeno – ovaj zakon uređuje način ostvarivanja prava na prebivalište, a tako nešto ne postoji. Onda nas čudi što agencije dobijaju podatke. Ne bi nas iznenadilo, s obzirom na teritoriju KiM, sad su oni dali podatke Euleksu, sada će oni da daju podatke i Tačiju, ako mogu katastar, mogu i lične karte i druge evidencije, jer to je uslov za dobrosusedske odnose, to je uslov da neguju odnose sa prelaznim, ja ih zovem privremenim institucijama, jer prelazne još ne postoje na KiM, jer je Međunarodni sud pravde rekao – grupa građana se skupila i rekla mi smo nezavisno Kosovo, tako ispada po odluci Međunarodnog suda pravde. Ne mogu da shvatim da neko iz vlasti Republike Srbije razgovara sa grupom građana koji su rekli – mi smo nezavisni. Možete da zamislite šta će da se desi ukoliko ove evidencije budu na izvolite po nalogu EU, a to jeste interes Brisela, kako bi trebalo da se slomi kičma ovom narodu koji pruža otpor ovim nasrtajima, jer želi da bude slobodan na svojoj teritoriji. Znači, zakon vratite, jer pravo na prebivalište ne postoji. Ne možete sve da pretvorite u pravo. Nije pravo na evidentiranje. Obaveza evidentiranja postoji kod ministarstva, a ne postoji pravo. Građanin ima pravo na prebivalište. Ta kategorija ne postoji. Postoji državljanin Republike Srbije i postoji mesto gde taj čovek živi. Da li će to biti prebivalište, boravište, to je tehničko pitanje. Ovde ste zaboravili na još jednu kategoriju – pravo svojine. Sasvim je legalno da čovek može da ima više nepokretnosti u svojini i dok koristi jednu, a pravo svojine znači pravo korišćenja, upravljanja i raspolaganja, a vi kroz pasiviziranje, u smislu evidencija, zabranjujete čoveku da poseti svoju imovinu. Neverovatne stvari. Zbog čega se ovo radi? Ako je trebalo da se uhapse oni koji su zloupotrebili svoj službeni položaj, pa na jednoj istoj adresi garsonjere registrovali 50, 60 ili 150 ljudi, to je pitanje krivičnog dela, a ne pitanje prebivališta i boravišta. Ne shvatam kada se neko brani od amandmana SRS nekom pričom o nekim zloupotrebama, jer onda mi nije jasno da li se hvali ili se žali. Nama ne treba da se žali. Što ne radite svoj posao u skladu sa zakonom? Ako su policajci prekršili, neka se izvuku određene konsekvence u skladu sa zakonom. Sada zbog mogućnosti zloupotrebe uvodimo pravo na prebivalište. Da li imamo onda pravo na boravište? Hajde u sledećoj etapi pravo na disanje. Zamislite, pasivizira se adresa čoveku kome je prestalo državljanstvo Republike Srbije i onome ko je preminuo. Gde je taj blistavi um to mogao da smisli? Pasiviziranje adrese je jedno privremeno stanje, dok čovek ne ispuni obavezu da prijavi novu adresu ili dok mu policija ne odredi novu adresu po službenoj dužnosti. Kako možete da izbrišete nekog čoveka koji je dobio drugo državljanstvo, a imovina mu, recimo, u Srbiji. Da li vi znate kakav je bio ovaj popis, a ovo ima veze sa ovim stvarima. Popisivači su radili po mapama, a na mapi ne postoji čitavo novo naselje na Čukarici, u Rakovici, gde je mafija gradila stanove. Znate koje neslaganje će da bude posle popisa sa podacima policije, u kom procentu ima da bude neslaganje? U strahovitom procentu. Zašto? Zato što Srbija ima neuporedivo više stambenih jedinica nego porodičnih domaćinstava. Sada se navodno trenira neka strogoća, zato što je država ugrožena, a kao opravdanje za treniranje strogoće može da bude i pasiviziranje umrlog lica. Gospodine Dačiću, pošaljite makar topli obrok ovim policajcima što su u Vreocima, što čuvaju groblje. Ljudi ne mogu da idu na parastos od vaše policije tamo. Rešenje o opštem interesu za Kolubaru je palo pred upravnim sudom, da znate. Znači, tamo je nemoguće sada da se vrši eksproprijacija po zakonu. Mrznu se ljudi tamo, znate. Ljudi ne mogu da idu na parastos, a ceo proces je pred upravnim sudom zaustavljen. Nađite neko rešenje, aman. Nemojte kao 2009. godine, promenili ste Zakon o eksproprijaciji zbog ljudi iz Kolubare. Promenili zakon i sada uopšte ne treba broj parcele, dovoljno je Kolubara samo da napiše u svom programu. Da znate, ovo sa grobljem je izmeštena priča, jer je neko ranije potrošio pare koje je Vlada dala. Sada dižu galamu da bi opravdali one nenamenski potrošene pare. Nije valjda da ja bolje znam šta se dešava tamo nego vi, vi ste ministar policije, imate policiju iza svakog ćoška. Možete da zamislite kada ove podatke, kako ste vi napisali, dobije policajac koji honorarno radi u Agenciji za obezbeđenje. Da li znate da agencije za obezbeđenje sada rade kao uterivači dugova, pa dobiju iz banke spisak i pozivaju građane? U tim evidencijama se nalazi boravište i prebivalište. Pozivaju i kažu – ako ne platite dospelu ratu "Rajfajzen" banci ili ovoj zaštićenoj "Banka Inteza"… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ipak bih molila o temi dnevnog reda. Ne pozivaju boravište, nego pozivaju telefonski broj. Molim vas da ipak u skladu sa temom dnevnog reda svoju argumentaciju prilagodite. ) Na zahtev banke policija dostavlja informacije o tome gde se nalazi određeno lice. Ti podaci su adresa stana, prebivališta ili boravišta. Oni te podatke daju agenciji za uterivanje dugova. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, to nije tema ovog amandmana, tako da vas molim o temi dnevnog reda.) Stav 4. govori o dostavljanju podataka o prebivalištu i boravištu, to što vi niste čitali Predlog zakona vas ne opravdava.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam. Podsećam narodne poslanike da su se udaljili od teme dnevnog reda i krše član 106. zato što čitam svaki akt koji uđe u proceduru u Skupštini, jer drugačije nije moguće obavljati posao predsedavajućeg, u skladu sa članom 27. Tako da, kada vas podsetim da ne govorite u skladu sa temom dnevnog reda, to radim sa vrlo dobrim razlozima, što se može utvrditi uvidom u stenogram. Dakle, molim vas, o temi dnevno reda. Da li želite da nastavite? Narodni poslanik dobacuje – gde smem? Znanjem smete uvek, a kršenjem Poslovnika ne smete. Vi ne kršite Poslovnik i možete da koristite svoje pravo, a kršenje Poslovnika je da zovete slobodom govora, to ne možete, jer mene i vas obavezuje da to ne dozvolimo zajedno tokom sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Zoran Krasić je iskoristio osam minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Još jedna stvar koju bih dodao, gospodine Dačiću, vi ste pomenuli i Vensana Dežera, pregovore sa njim, on je gostujući u jednoj emisiji pre nekoliko dana rekao jednu zanimljivu stvar. Rekao je da je sa pregovaračkim timom Vlade Republike Srbije postigao dogovor u oblasti matičnih knjiga, ali da taj sporazum još uvek nije moguće objaviti jer postoji kolizija između tog sporazuma i zakona koji važe u Republici Srbiji, pa je potrebno prethodno promeniti nekoliko zakona. To je bio jedan od osnovnih razloga zbog kojih smo mi tražili da se ovde definiše da kada se nekome daju podaci da to može biti samo pojedinačni podatak, u strahu od toga da ćete sutra dati podatke Euleksu, koji će te podatke dalje dati Šiptarima ili da ćete dati EU koja će to isto uraditi, ili vašim prijateljima iz SAD, koji su glavni propagatori te nezavisnosti južne srpske pokrajine. Dakle, mi želimo da se osiguramo. Druga stvar, ovde je potpuno sporno, to niste dobro definisali, da li su ovi uslovi koji su postavljeni u stavu 4. postavljeni kumulativno ili alternativno. Dakle, da li je dovoljno ispuniti jedan od ta tri uslova da biste dobili podatke ili se kumulativno da biste dobili podatke moraju ispuniti sva tri? Ako je kumulativno, onda je moralo drugačije da piše, da stoji u Predlogu zakona. Dakle, onda umesto što ste rekli – pod sledećim uslovima, pa ako je ovo, ako je ono, morali ste reći – ako ispunjavaju sledeće uslove, pa onda umesto ako su zakonom, da su zakonom. Dakle, onda je druga terminologija koja se koristi da bi zakon bio precizan i da sutra ne bi bilo sporno prilikom primene.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor se nije izjasnio, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o ovom amandmanu. Da li neko želi reč, pošto je amandman u pretresu? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor se nije izjasnio, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o ovom amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor se nije izjasnio, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o ovom amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor se nije izjasnio, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o ovom amandmanu. Narodni poslanik ima pravo na dva minuta obrazlaganja amandmana i, naravno, preostalo vreme poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Munjić će imati reč. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Mirku Munjiću, obaveštavam Narodnu skupštinu da je poslanička grupa SRS ovlastila narodnog poslanika Nemanju Šarovića da bude ovlašćeni predstavnik po ovoj tački dnevnog reda. Narodni poslanik Mirko Munjić.
Samo ću zbog javnosti da kažem da su članom 27. regulisane kaznene odredbe. Da bih na neki način i olakšao onima koji budu glasali za ovo, obzirom da će amandman biti najverovatnije prihvaćen, kazaću da sam reagovao na novčani iznos koji je predviđen za šest tačaka, koje vi predviđate članom 27. stav 1. Vi ste prvobitno predvideli da to bude iznos od 30 do 150 hiljada, u slučajevima ako ne prijavi prebivalište u roku, ako ne odjavi prebivalište u roku, ako ne prijavi boravište u roku, ako ne prijavi prebivalište i adresu na kojoj stanuje u roku od osam dana, ako ne prijavi privremeni boravak u inostranstvu i ako policijskom službeniku ne stavi na uvid evidenciju dolazaka i odlazaka građana, što je predviđeno članom 21. stav 2. ovog zakona. Mislim da je dobro što ste uvideli da treba prihvatiti ovaj amandman, da treba u stvari smanjiti ove novčane kazne, iznose novčanih kazni sa 30 na 10 hiljada i sa 150 na 50 hiljada, kako sam upravo i tražio amandmanom. Daću samo par primera što smo to smatrali za potrebno. Prvo zbog ekonomske situacije u kojoj se građani Srbije nalaze, zbog zaista teške ekonomske situacije u kojoj se svi nalaze. Daću i primer iz okruženja, iz Lučana, gde se u Guči održava sabor trubača. Vi znate da je potrebno da se policijskom službeniku stavi na uvid evidencija dolazaka i odlazaka građana. Ali, samo da vas podsetim, u tom periodu oko 800 hiljada do milion ljudi dođe tamo i moguće je da neko izostavi ovo da uradi. Normalno, da ne bi bila skuplja, što kažu, pita od tepsije, ukoliko ne prijavi to policijskom službeniku, adekvatno je da bude kažnjen, ali da ta kazna bude srazmerno manja nego što je prvobitno bila predviđena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo ovim amandmanom samo hteli da upozorimo predlagača da nešto ovde nije u redu sa članom 29. Kaže ovako: "državljanima bivših republika SFRJ". Ko su ti? To je kategorija – ima republičko državljanstvo, a nema savezno državljanstvo. To više kod nas ne postoji. U bivšoj SFRJ na dva načina se izražavalo državljanstvo: SFRJ i znala se republička pripadnost. Svi su bili Jugosloveni itd. Ko su ti koji su ostali? Ako mislite na kategoriju građana iz Republike Srpske Krajine, koji nisu potpisali domovnicu, pa su proterani genocidnom politikom Franje Tuđmana u koaliciji sa Amerikancima, Nemcima, Vatikanom, NATO paktom itd, onda su oni ovde izbeglice i imaju pravo da traže državljanstvo Republike Srbije. Tu je potrebno da se postigne efikasnost, da ti ljudi reše svoje državljanstvo, jer intencija civilizovanog sveta je da ni jedno lice ne bude bez državljanstva. Znači, ako mislite na bivše državljane Jugoslavije koji u međuvremenu nisu dobili državljanstvo nezavisne države Hrvatske, nezavisne države Slovenije, nezavisne države Makedonije, nezavisne države Crne Gore, a imaju prebivalište u Srbiji, to je jedna kategorija i njihovo, kako vi to kažete pravo na prebivalište morate da regulišete u skladu sa članom 2, gde stoji: "državljanin Republike Srbije ima prebivalište u Srbiji". Ovde se priča o ljudima koji imaju upisano prebivalište u Srbiji. Šta ste dalje dodali? Pošto smo rastumačili šta je ovo "državljanstvo bivših republika SFRJ", "ili državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ". Koja je to druga država nastala na teritoriji bivše SFRJ? Hrvatska? To su stranci. Slovenija? Stranci. Crnogorci? Dobrovoljni stranci. Makedonci? Stranci. Ili ovde mislite na neku novu državu koja se stvara na teritoriji bivše SFRJ?Na šta ste mislili? Da li ovo ispred "ili" i iza "ili" treba da ima isto značenje? Samo da vam kažem da je u ovoj zgradi terminologija bila poprilično drugačija. Novonastale države na teritorijama bivše SFRJ – više nema ni te formulacije. Ovde zalazite u pitanje državljanstva, jer ste pravo na prebivalište vezali za državljanstvo Republike Srbije. Da li su ovo sinonimi ispred "ili" i iza "ili"? Činjenicom da ste odbili naš amandman, znači, ova Vlada ima druge namere. Da li vi saučestvujete u pravljenju neke nove države na teritoriji bivše SFRJ, a sada na teritoriji Republike Srbije? Koga zmija peče, on se i guštera plaši. Tadić reče da će da zaposli 200.000, pa otpusti 450.000. Mlađa reče – 1.000 evra besplatne akcije, pa onda – šalio sam se. Na šta se ovo precizno odnosi? Ne govorimo o drugom delu ovog člana, pasiviziranje adrese od trenutka kad mu istekne važnost lične karte itd. Ne pričamo o tom delu. Rastumačite šta znači ispred "ili" šta znači i iza "ili" šta znači. Ovako da stoji i jedno i drugo, to je nemoguće. Ako ovo prvo ispred "ili" što stoji treba da nam kaže da su to Srbi sa teritorije Republike Srpske Krajine, koji za života neće da prihvate domovnicu, ne žele hrvatsko državljanstvo, nalaze se ovde, onda je njihov problem koji vi treba da rešite, problem državljanstva, a ne prebivališta. Vi imate obavezu, po Zakonu o državljanstvu, da tim ljudima omogućite da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Ovo nije Zakon o državljanstvu. Što ste ih onda tu stavili? Ako se gleda ovo drugo iza "ili ima državljanstvo druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ", onda je to druga situacija. Znači, ima državljanstvo Republike Slovenije, državljanstvo Hrvatske, Makedonije, državljanstvo jedva dočekane samostalne Crne Gore, doduše, sada nije ni Crna Gora nego Montenegro, onda objasnite. Onda govorimo o strancima. Kako ste vi napisali u članu 2. i u prvoj tački 3. člana: "Građanin je državljanin Republike Srbije. Prebivalište je pravo državljanina Republike Srbije. Boravište je pravo državljanina Republike Srbije". Vama ovaj zakon ne komunicira od člana do člana zato što ste izmislili novo pravo – pravo na prebivalište, pravo na mesto. Ovo je apsolutno neprihvatljivo, jer ne znamo šta ste hteli da kažete, a imamo osnova da sumnjamo da pravite prostor za nezavisnu državu Kosovo, obzirom da ste u proevropskim strankama, da vam je Evropa u duši. Imamo i onoga koga su pitali "da li ste vi za EU ili za Kosovo", kaže "nemojte, molim vas, to je kao kad me pitate za dva rođena deteta". Rođeno dete Nikoliću je EU, on je tata EU. Tako ispada, tako je čovek rekao. "EU, to je kao da me pitate za Radomira, Kosovo, to je kao da me pitate za Branislava". (Predsedavajuća: Molim vas, bez direktne komunikacije.) Znači, to mora da se raspravi. I jedno i drugo ne može. Da vam kažem jednu stvar, ukoliko se prva formulacija ispred "ili" odnosi na one koji imaju samo republičko državljanstvo, a u međuvremenu nisu dobili srpsko državljanstvo, a radi se o izbeglicama, proteranim licima, onda ovaj član na njih ne može da se primenjuje nikako. Ako prve četiri reči i "ili" izbrišete iz ovog člana, onda nije jasno zašto uopšte pišete to, jer prebivalište je pravo državljanina Republike Srbije, kako ste napisali na početku ovog zakona. Boravak stranaca je regulisan drugim zakonom. Mi namerno ne pričamo o strancima. Drugi propisi postoje za strance. Zašto sada ubacujete stranca ovde, kao neko zatečeno stanje? Ne može tako. Zakon vratite na doradu, jer ne postoji pravo na prebivalište. Ovo mora da bude samo tehnički propis, kako se evidentira kod nadležnog državnog organa adresa stanovanja, mesto stanovanja državljana Republike Srbije. Vrlo prosto i jednostavno. Van tog tehničkog propisa ne smete da idete ovim predlogom zakona, jer ako idete van tehnike upisa brisanja, onda ulazite u problem državljanstva, ulazite u materiju koja ne sme da reguliše ovaj zakon. Ne smete ovim zakonom da dezavuišete Zakon o državljanstvu Republike Srbije, ne smete vi ovim zakonom da dezavuišete nešto što je priznato kao ljudsko pravo Ustavom Republike Srbije. Ovo je propis o evidentiranju volje čoveka, njegove volje gde želi da živi na teritoriji Republike Srbije. Ovo nije propis koji nameće – ti moraš tu da živiš. Ovo je samo evidentiranje, ništa više. Vi ste od tehničkog propisa za evidentiranje napravili nešto što je izašlo izvan okvira koji Ustav dozvoljava. Nadam se da nisam prekoračio, gospođo Čomić.
Deset sekundi je ostalo od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Obrazloženje nije jasno verovatno i predlagačima, a kamo li nama i ne vidim potrebu da se na ovakav način govori o bilo kom delu Republike Srbije, jer mi ne nameravamo da bilo kog stanovnika Republike Srbije proglasimo strancem u ovoj zemlji. Uostalom, nije Boris Tadić kazao – ako i jedna NATO čizma kriči na KiM ja se doživotno povlačim iz politike. To je kazao neko ko je 1999. godine bio potpredsednik Vlade. Hvala.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Nemanja Šarović ima reč, izvolite.
Gospodine Milivojeviću, zaista ne znamo da li nameravate da bilo koga proglašavate strancem, posebno ne znamo da li tako nešto planira Boris Tadić. Vi ste izgleda njegov glasnogovornik, govorite u njegovo ime. Meni to zaista deluje da je to u potpunosti tako. Ako već pričate o Borisu Tadiću, onda morate znati jednu stvar, da je Boris Tadić bio stranac u ovoj državi... (Predsedavajuća: Molim vas, o temi dnevnog reda ako želite da ostanemo u zajedničkom poštovanju Poslovnika.) Gospođo Čomić, molim vas saslušajte, govorim o prebivalištu i boravištu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, kada vas prekinem i upozorim da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine dužni ste da saslušate. Javili ste se za reč i dobili reč da govorite o temi dnevnog reda, odnosno o amandmanukoji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Dakle, zajedno ćemo poštovati Poslovnik, nećemo zajedno kršiti Poslovnik. Nastavite.) Gospođo Čomić, član 29, pročitaću, kaže: "Državljani bivših republika SFRJ", govorim o konkretnom primeru. Boris Tadić je bio državljanin bivše SFRJ do onoga trenutka, postao je državljanin Republike Srbije dan pre nego što je podneo kandidaturu za predsednika Republike Srbije. On je bio, dakle ovo je upravo član koji govori o tome. Sada pitam gospodina Dačića kada je pisao ovaj član zakona da li je mislio na Borisa Tadića? Najkonkretnije moguće pitanje, a Borisa Tadića je pokrenuo i gospodin Milivojević. Ovo što pričam je potpuno legitimno. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, možda je legitimno sa vaše političke tačke gledišta, ali je kršenje Poslovnika. Sada vas drugi put upozoravam, molim vas, o amandmanu koji je u pretresu.) Kao i do sada. Gospodine Dačiću, u načelnoj raspravi u ovom zakonu takođe se vodila veoma ozbiljna rasprava. tada je Milan Marković, koji je tada predstavljao Vladu Republike Srbije, nakon duže rasprave, mislim da smo se raspravljali bar pola sata, rekao da prihvata ovo i da će razgovarati sa vama i predložiti vam da prihvatite amandman SRS, odnosno da prihvatite primedbe koje smo mi pretočili u amandman i koji je podnet o vama. U obrazloženju Vlada Republike Srbije vi to ne prihvatate. Sada vas pitam, da li uopšte gospodin Marković pričao sa vama, da li vi znate šta je suština primedbe SRS i da li ste vi raspoloženi i voljni da te naše sumnje otklonite? Suština ove priče, malo pre smo imali zakon koji se odnosi na davanje podataka, otvoreno smo izrazili sumnju da vi želite da date kompletne podatke Euleksu, KFOR-u, bilo kome drugom, UNMIK-u koji se odnose na južnu srpsku pokrajinu KiM i da ovim zakonom radite ono što je Vensan Dežer javno rekao, a to je da stvarate zakonske okvire da biste sproveli sporazum koji ste postigli o ličnim kartama, matičnim knjigama i svemu ostalom. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozoravam vas poslednji put. Asocijacija takve vrste koju pokušavate da spojite sa temom dnevnog reda apsolutno je nemoguće spojiti. Sve vaše interesovanje možete kroz poslanička pitanja ili kroz druge forme, a sada, poslednji put, o temi dnevnog reda. Ne ostavljate mi prostora, nažalost i po mene i po vas, ikakvog drugog nego da postupam po obavezi koju mi član propisuje u drugom stavu, a to je da vam izričem mere opomena ako insistirate da kršite član 106. i ne govorite o temi dnevnog reda. Nastavite. ) Gospođo Čomić, član 29, pročitaću ga ponovo, kaže: "Državljanima bivših republika SFRJ ili državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ". Dakle, postavljam pitanje koja je to država? Ako kažete bivše republike, zna se koje su, Slovenija, Hrvatska, Makedonija, BiH i Crna Gora. Ima li još neka? Koliko je meni poznato nema. Bilo je šest bivših republika, jedna od njih je država u kojoj živimo, Srbija i za nas, kada mi govorimo o bivšim republikama postoje tih pet. Onda kažete: "ili državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ". Potpuno je legitimno da izrazim strahovanje da se ova odredba zakona može odnositi sutra na nezavisno Kosovo. Dakle, niti sam govorio van zakona jednu jedinu reč, gospođo Čomić, i niste imali pravo da me opominjete. Sve vreme govorim o ovom. U obrazloženju Vlade kaže se nešto potpuno drugačije. Pitao sam ministra Dačića šta misli o tome i vi mene opominjete.
Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate predsedavajućeg. Još vas nisam opomenula. Sada vas poslednji put upozoravam da ne obmanjujete javnost i da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Vrlo jasno sam vam rekla zašto vas upozoravam svaki put kada vas prekidam i rekla sam vam da ne želim da zajedno učestvujemo u kršenju Poslovnika i da vam neću dozvoliti da kršite Poslovnik, kao što ne dozvoljavam da obmanjujete javnost i da govorite da vam je izrečena mera opomene, jer nije još. Narodni poslaniče, iskoristili ste pet minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Gospođo Čomić, smatram da ste vi povredili član 27. Poslovnika i ovlašćenja koja imate kao predsedavajući, kada ste rekli da sam obmanuo javnost …
Narodni poslaniče, pravo koje sada zloupotrebljavate je jedno od najdragocenijih prava koje imaju narodni poslanici. Narodni poslaniče, zloupotrebljavate pravo iz člana 103. Moja je obaveza da izričem mere opomene. Izričem vam prvu opomenu zbog zloupotrebe prava koje ima svaki narodni poslanik iz člana 103. Uvidom u stenogram o tome zašto sam vas prekidala i podsećala na odredbe, možete da utvrdite da imam pravo i da ste u trenutku kada ste rekli da vam je izrečena opomena, da ste opomenuti, bila prinuđena da vas prekinem, da ne obmanjujete javnost i iznosite neistine o sednici i toku sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Nemanja Šarović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dakle, gospođo Čomić, sve vreme pokušavam da ostanem u okvirima Poslovnika, kao što sam sve vreme se trudio da govorim isključivo o temi dnevnog reda. Citirao sam član zakona o kome pričam, pokušao sam da citiram obrazloženje Vlade Republike Srbije, kada ste me prekinuli i dali mi opomenu. Javio sam se sada po Poslovniku.
Narodni poslaniče, sada drugi put obmanjujete javnost, jer vam nije data opomena. Vi ne pratite tok sednice, molila bih vas da pažljivije pratite. Dakle, dok ste obrazlagali amandman, prekinula sam vas tri puta i prekinula sam vas poslednji put tako što ćete uvidom u stenogram utvrditi da sam rekla, da ne obmanjujete javnost, jer vam nije izrečena mera opomene. Dakle, molim vas da pažljivo pratite i sopstvena izlaganja i intervencije na koje sam kao predsedavajuća prinuđena. Mera opomene vam je izrečena zbog zloupotrebe člana 103. i zbog vaše volje da svoj stav politički, šta god hoćete, iskoristite zloupotrebom prava da se govori o povredi Poslovnika. Član 103. u svom stavu jasno kaže da je predsedavajući dužan da izrekne meru opomene narodnom poslaniku koji zloupotrebljava pravo da dobije reč i da govori o povredi Poslovnika. U prvoj rečenici koju ste upotrebili kada ste dobili reč na osnovu člana 103. kazali ste – da nemam pravo da kažem da vi iznosite neistine, a uvidom u stenogram videćete da pravo imam, jer vas slušam pažljivo. Dakle, nemojte da zajedno učestvujemo u izricanju sledeće mere opomene, svaka sledeća vaša volja da kršite odredbe Poslovnika mene obavezuje da vam izričem drugu opomenu, oduzimanje reči i na kraju isključenje sa sednice jasno i nedvosmisleno članom 103. stavovima koji obavezuju predsedavajućeg. Da li još neko želi reč po amandmanu na član 29. koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić? Narodni poslaniče, molim vas sednete da ne insistirate na neredu na sednici. Ne možete zloupotrebljavati član koji vam daje reč po Poslovniku Narodne skupštine. Zahvaljujem. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li želite reč po svom amandmanu? Narodni poslanik, Nemanja Šarović, da li želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Dakle, gospođo Čomić, imam za vas molbu, da mi dopustite da završim jednu rečenicu, da kada bi ste mi dopustili da završim rečenicu, verujte bolje bi smo se razumeli. Niti mi je bila namera…
Narodni poslaniče, vi i ja se savršeno razumemo, vi hoćete Poslovnik da kršite, a ja hoću Poslovnik da primenjujem. Tako da vas molim, član 103. ako hoćete da govorite o povredi Poslovnika, uz poštovanje člana 103.
Mogu li da citiram deo člana 103.?
Možete ceo član 103. da citirate ako smatrate da nije dobro pisan, to bi bila povreda Poslovnika.
Član 103. kaže – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu postupanja predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno počinjenoj povredi. Smatramo sam da je učinjena povreda Poslovnika, zato sam se javio kulturno, ne kršeći red sednice i zatražio da govorim o povredi Poslovnika. Dalje kaže – koje je neposredno od vaše strane učinjeno, stav 4. Poslovnika– narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog Poslovnika povređen, postupanjem predsednika Narodne skupštine (naveo sam da je to član 27, po mom mišljenju, gospođo Čomić) i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda s tim što može govoriti najduže do dva minuta. Prvog trenutka, u prvoj rečenici kada sam krenuo da obrazlažem vi ste me prekinuli, to je suština….
Prekinuću vas sada ponovo, narodni poslaniče, zato što ste u toj prvoj rečenici izrekli neistinu i sada ako želite da nastavimo sa izricanjem mera stojim vam na raspolaganju. Narodni poslaniče, izrekli ste neistinu i obmanuli javnost i zato ste prekinuti. Dakle, da li želite da govorite o amandmanu koji ste podneli na član 30? (Nemanja Šarović: Želim da se o mojoj primedbi odluči u danu za glasanje.) O primedbi koje je izrekao narodni poslanik Nemanja Šarović odlučivaće Skupština o danu za glasanje. Da li želite da govorite o amandmanu na član 30? Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Gospodine Dačiću, zaista ću se potruditi i nadam se da ćete vi imati koncentraciju nakon svega ovoga, da saslušate moje primedbe, na član 30. Dakle, čitava ova polemika i svi amandmani SRS imaju određenu intenciju. Siguran sam da ste vi mogli da vidite tokom čitave ove rasprave, kao i tokom rasprave u načelu, da ni jedan naš amandman nije podnet iz bilo kakvih politikanskih ili sličnih razloga, svi od prvog do poslednjeg amandman su smisleni i mogli ste gospodine Dačiću, mirne duše prihvatiti bilo koji od naših amandmana. Nijedan amandman ne bi ugrozio suštinu zakona, nažalost nisam bio u mogućnosti da sve ono što sam želeo da vam kažem. Što se tiče, ovog poslednjeg amandmana, radi se o boravištu građana. Vi kažete, a i Predlog zakona kaže – građani koji su prijavili boravište na teritoriji Republike Srbije pre stupanja na snagu ovoga zakona dužni su da prijave boravište u skladu sa odredbama ovog zakona u roku od godinu dana, od dana stupanja na snagu ovoga zakona. Ukoliko biste primenili ovo u praksi, dakle zamislite situaciju, molio bih vas gospodine Dačiću da me saslušate i molio bih gospođu Čomić da ne priča, dok pokušavam da obrazlažem amandman jer me to jako dekoncentriše.
Narodni poslaniče, zabranjena vam je direktna komunikacija sa drugim narodnim poslanicima, uključujući i predsedavajuću i to isto jasno piše u odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik, Nemanja Šarović svojim pokretima narušava red na sednici Narodne skupštine. Molim vas narodni poslaniče da sve svoje namere, svaku političku strategiju upodobite sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine i onda ni vi, ni ja nemamo problem. Bahatost neće biti tolerisana jer je zabranjen odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Nepristojni pokreti, bacanje predmeta po sali Narodne skupštine u ovom slučaju papir, u nekim drugim slučajevima neki drugi predmet jesu nedopustivi i sramota je, osim što je zabranjeno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima zamenik predsednika Vlade, ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Želeo bih da predložim Zoranu Krasiću ukoliko bude imao takvu, ukoliko se složi sa ovim. Znači, slažem se da bi bilo korisno izvršiti u članu 29. znači, u prvom delu, ali u prvom delu ovoga predloga. Vi ste predložili amandman da se izbriše drugi deo "državljanstvo drugih država nastalih na teritoriji bivše SFRJ". Ovde je intencija da se pokriju, da se ovim članom zakona obuhvate oni građani i bivše SFRJ i kad je prestala da postoji SFRJ drugih država koje su nastale na teritoriji SFRJ. Sa druge strane, ima i dalje nekih građana koji imaju savezno državljanstvo, a nisu se posle raspada Jugoslavije upisali ni u jedno državljanstvo, tako kažem. Pošto je Srbija sukcesor svih tih stvari, ona mora da to pitanje rešava. Znači, pošto ne znam više kakve su poslaničke mogućnosti, rekli su mi da je moguće, predložio sam i povodom onoga o čemu je Nataša Jovanović govorila, da ukoliko postoji konsenzus i dogovor, mi smo spremni da prihvatimo, na onaj član koji je definisao da se boravište prijavljuje najduže do godinu dana, amandman je bio najduže do pet godina. Mi smo spremni da prihvatimo, ako ispravkom amandmana se predloži dve godine, mi ćemo to prihvatiti i pretpostavljam da će to onda biti na glasanju u danu za glasanje. Ovde, ukoliko bi to gospodin Krasić to želeo, ukoliko bi išao na ispravku amandmana, mi bi smo bili saglasni da stoji - državljanima bivše SFRJ ili državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ. To je odredba koja postoji i u Zakonu o državljanstvu, tako da, ako ste saglasni, nemam ništa protiv da to tako uradimo, jer su ovo formulacije koje verovatno bi preciznije definisale ono o čemu smo govorili. Sada, pošto mi nemamo više tihposlaničkih mogućnosti, ukoliko gospodin Krasić to želi, da podnese takvu ispravku, mi ćemo je prihvatiti. Znači da umesto ovoga što piše – državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ, da se to briše, da se u stvari briše ovo - bivših republika SFRJ, nego samo bivše SFRJ. Hvala.
U slučaju amandmana o kojem postoji dijalog između predlagača i poslanika koji su ga podneli, a tiče se roka, moguće je, uz saglasnost službe Narodne skupštine, postići dogovor o tome da se podnese ispravka amandmana sa pet na dve godine. Problem sa amandmanom o kojem je govorio zamenik predsednika Vlade, ministar Ivica Dačić, je u tome što je narodni poslanik podneo taj amandman na drugi deo člana rečenice. U skladu sa članom 27. bilo bi uobičajeno da se ovaj pretres u pojedinostima zaključi kada završimo raspravu i po poslednjem amandmanu i da se onda da pauza, ali starajući se o tome da se svi mogući interesi i poslaničkih grupa i narodnih poslanika čuju i pokušaju oblikovati u promenu zakona, neću zaključivati tačku dnevnog reda dok ne budemo došli na popodnevni deo sednice i to vreme ću ostaviti sa nalogom službi Narodne skupštine, generalnom sekretaru Narodne skupštine, narodnom poslaniku Zoranu Krasiću, koji je podneo amandman i predstavnicima Vlade da vide da li se i na koji način može postići, u skladu sa Poslovnikom i procedurom, dogovor o tome na koji način da se menja član 29. na koji je amandman podneo Zoran Krasić. To je najviše što mogu da učinim i na to me obavezuje zaključivanje pretresa u pojedinostima, jer posle toga više stvarno niko ništa ne može, ne može ni predlagač da povuče zakon, a kamoli nešto drugo. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Narodni poslanik Martinović Aleksandar reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. Poslovnika. Gospođo Čomić, ovo nije prvi put da u sednici Narodne skupštine unosite jednu ne primerenu dozu nervoze u vođenju sednica. Gospodin Nemanja Šarović vas je najljubaznije zamolio da ne komunicirate sa ministrom dok on pokušava da ubedi ministra u ispravnost našeg amandmana. Vi kažete da nije dozvoljena direktna komunikacija sa poslanikom, ali izvinite…
Narodni poslaniče, nije dozvoljeno ni izricanje iste vrste kršenja Poslovnika. To vi znate bolje nego ja. U istom članu na koji se pozivate nije dozvoljeno dva puta se pozivati na isti prekršaj u odredbama Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, prvi put sam se sada javio za povredu Poslovnika.
Nije važno koliko se ko puta javlja, ne može se izricati ista vrsta prekršaja. Zahvaljujem se. Nemanja Šarović želi da govori kao ovlašćeni predstavnik. Ima pravo da koristi vreme od 10 minuta. Izvolite.
Gospodine Dačiću, vezano za ovo što ste sada rekli, pokušao sam malopre. Šta je suština? Jedno ste napisali u obrazloženju. U obrazloženju u Predlogu zakona kaže se sledeće – državljani bivših republika SFRJ ili državljani druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ. Nama nije sporno "državljani bivših republike SFRJ", sporan je ovaj drugi deo i tražili smo da se brišu reči"ili državljanima druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ". U obrazloženju zakona kažete da se amandman ne prihvata jer se u evidenciji MUP nalaze građani koji su evidentirani bili da su državljani bivše SFRJ. Što se nas tiče, bivša SFRJ svi znamo šta je, bivše republike članice, takođe, svi znamo šta je – Slovenija, Hrvatska, Makedonija, BiH, Crna Gora, ali ne znamo šta su druge države, osim bivše republike članice. Ako su druge države bivše republike članice, onda nema potrebe da to pišete dva puta. Ovde ste to napisali dva puta. Možemo da prihvatimo jednu stvar, da se piše bivša SFRJ, pošto je bilo državljanstvo bivše SFRJ, ili bivših republika članica SFRJ, ali insistiramo u svakom slučaju na brisanju terima – druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ. Takva država ne postoji, osim ove koje su već pobrojane. Takva država jedino može biti jedino Kosovo. Znači, nije postojalo državljanstvo druge države nastale na teritorije bilo kada – ili je bivša republika ili je bivša SFRJ, treće ne postoji. (Ivica Dačić, sa mesta: Postoji treće, od kada se raspala SFRJ.)
Molim vas, bez direktne komunikacije.
Pazite, od kada se raspala SFRJ nastala je Hrvatska. Da li je Hrvatska bivša republika SFRJ? Jeste. Ako kažete bivše republike članice SFRJ, to je Hrvatska, može biti NDH sto puta. Ako kažete Crna Gora, bilo da je ova sada, ona je opet bivša republika SFRJ ili je državljanstvo bivše SFRJ kao celovite. (Ivica Dačić, sa mesta: Nikad nije bila država, ali je republika.) Ona nije bila država i to nije sporno, zato što je bivšarepublika SFRJ ili bivša SFRJ. To je suština, nema nove države, nastala je na teritorije SFRJ, osim tih država koje su nastale od bivših republika. Jedina koja, nedaj Bože, može nastati to je nezavisno Kosovo na teritoriji republike Srbije i želimo da budemo sigurni da u zakonu bude isključena takva mogućnost. to je ono što je suština. Dakle, nemojte tražiti od SRS da se menja ova prva formulacija koja nije sporna. Za nas je sporno to što smo tražili da se briše. Jedino je to sporno. Koliko god opomena da izreknete, kakvi god pritisci da budu, nećemo odustati. Dakle, ukoliko ovo nije ono što želite, onda možete slobodno zatvarati raspravu. Šta to znači u ostalom da se drži otvorena rasprava dok se ne postigne dogovor? Mi smo podneli amandman, znamo šta smo želeli tim amandmanom, to nije sporno uopšte. Dakle, želeli smo brisanje reči: "ili državljani druge države nastale na teritoriji bivše SFRJ". Smatramo da, osim bivših članica bivših republika, nema ni jedna druga država.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Danijela Lovrin-Gavrilović.
Poštovan predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da, govoreći od ovom amandmanu na član 31, koji govori o propisima koji moraju biti usklađeni i doneti da bi se primenio ovaj zakon, ukažem na jedan problem koji može nastati ukoliko se, s obzirom da se, kada je reč o ovim propisima, ne pominje Zakon o socijalnoj zaštiti, ali ukoliko se kao jedan od propisa koji je bitan za promenu ovog zakona ne promeni i Zakon o socijalnoj zaštiti u onom delu koji govori o nadležnosti centara za socijalni rad. Naime, u članu 11. ovog zakona predviđeno je da sva lica, kada se utvrđuje gde može biti prebivalište i kako se određuje prebivalište, sva lica koja ne mogu na jedan od načina koji je u Predlogu zakona naveden, da se prijave u centar za socijalni rad i da će im prebivalište biti u centru za socijalni rad. Smatram da to može da izazove brojne teškoće u primeni ovog zakona, a iz više razloga. Pre svega, centri za socijalni rad nisu dužni da postupaju po ovom zakonu. Nadležnost centara za socijalni rad utvrđena je Zakonom o socijalnoj zaštiti, koji ne predviđa da se daje saglasnost na prebivalište određenim licima u centru za socijalni rad, što će centri, svakako, morati da učine da bi neko lice dobilo prebivalište u centru za socijalni rad. Centar za socijalni rad, ukoliko želi da da saglasnost da neko lice ima prebivalište u centru za socijalni rad, mora da sprovede i određeni postupak. On za to nije nadležan po Zakonu o socijalnoj zaštiti, sa jedne strane, a sa druge strane, nema ni kapacitet u smislu broja zaposlenih radnika da to sprovede. Prema tome, zakonska obaveza centra za socijalni rad ne postoji i neki malo hrabriji direktor može da kaže – ja neću da postupam po ovom zakonu, dakle, neću da dozvolim da se lica prijavljuju, da imaju prebivalište u centru za socijalni rad. Sa druge strane, ukoliko kaže – u redu, postupaćemo po Zakonu o prebivalištu, može da nastane problem kada su u pitanju lica koja žive kao podstanari. Naime, vrlo često se dešava da 90% lica koja žive kao podstanari nemaju prijavljeno prebivalište tamo gde zaista žive, jer stanodavci ne žele da zaključe ugovor sa njima zbog bojazni da će morati da plaćaju porez na ugovor o zakupu, tako da, praktično, ta lica ili moraju da prijave prebivalište kod svojih roditelja. Šta ako nemaju roditelje? Dakle, ostaje im jedina mogućnost po ovom zakonu da prijave prebivalište u centru za socijalni rad. Smatram da je krajnje neprimereno da takva lica, dakle, lica koja nisu u stanju socijalne potrebe, koja nemaju apsolutno nikakve veze sa nadležnošću centra za socijalni rad, sa poslovima koje centar obavlja, da se vode da im je prebivalište u centru za socijalni rad. Dakle, smatram prvo da ova odredba, da član 11. tačka 4. nije u skladu sa Zakonom o socijalnoj zaštiti. Smatram da centri za socijalni rad nisu dužni da postupaju po ovom zakonu, ukoliko se ne promeni odredba u Zakonu o socijalnoj zaštiti, koja govori o nadležnosti centra za socijalni rad. Ovakvu jednu nepravilnost bilo bi moguće ispraviti tako što bi se precizirala tačka 4. člana 11, gde bi se navelo da prebivalište mogu prijaviti u centru za socijalni rad samo ona lica koja su u stanju socijalne potrebe. Mislim da bi na taj način potpuno bila ispoštovana namera predlagača zakona koji je, zapravo, i imao ideju da zaštiti osobe koje su u stanju socijalne potrebe, koje nemaju prebivalište, koje zbog toga što nemaju prebivalište ne mogu da izvade ličnu kartu i, na kraju, zbog toga ne mogu da ostvare neka prava koja im pripadaju po Zakonu o socijalnoj zaštiti, npr. pravo na materijalno obezbeđenje, koja ne mogu da ostvare pravo na dečiji dodatak. Postoji i tehnička mogućnost, iako su istekli rokovi za podnošenje amandmana, da se to uradi, pa vas molim da razmislite o ovome što sam rekla. Mislim da ne bi bila narušena namera predlagača zakona, jer namera i jeste bila da se zaštite ova lica koja nemaju prebivalište, dakle, to su skitnice, lica koja nemaju gde da žive, a sa druge strane, naravno, to jeste posao centra za socijalni rad, on je kao organ starateljstva, kao organ koji se stara o osobama koje ne mogu da se staraju same o sebi, dužan je da to radi. Opet, bilo bi u skladu sa Zakonom o socijalnoj zaštiti, koji određuje šta je nadležnost Centra za socijalni rad.
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Vreme na raspolaganju je pest minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pre svega bih molio, ako je moguće, da pozovete ministra, pošto on nije trenutno u sali, a želeo bih njega da ubedim da prihvati ovaj amandman. Ne znam sa kim bih mogao da komuniciram ako predstavnik Vlade nije tu.
Narodni poslaniče, predstavnici predlagača su tu. Ukoliko uzmete Poslovnik pa pogledate, ne postoji odredba Poslovnika kojom se određuje da ministar mora biti u sali. To je dobra praksa za koju, naravno, dele stvaranje i predstavnici opozicionih i predstavnici vladajućih stranaka. Tako da, ministar ili bilo koji potpredsednik Vlade koga Vlada pošalje ima prava da bude van sale jednako kao i bilo koji drugi učesnik sednice. Malo više poznavanja Poslovnika svima može doneti koristi.
Hvala vam, gospođo Čomić. Nisam ništa loše mislio, ali zaista gospođu ne poznajem. Gospodina Dačića poznajem, ali dobro, neka bude. Što se tiče amandmana na član 31, članom 31. je u Predlogu zakona propisano da će prateća dokumenta, to su između ostalog sva ona dokumenta o kojima smo pričali kada se govorilo o članu 13, dokumenta koja se odnose na mogućnost nadležnog organa da procenjuje nameru da li neki građanin želi ili ne želi negde da stanuje trajno. To su, između ostalog, dokumenta koja se odnose na član 18. stav 2. To su dokumenta koja se odnose na član 19, dokumenta koja se odnose na član 30, dokumenta koja se odnose na član 29. Dakle, po predlogu vašeg zakona, podzakonski akti kojima će konačno biti stavljen u funkciju ovaj zakon biće doneti u roku od šest meseci. Kaže – do donošenja podzakonskih propisa na osnovu ovog zakona menja se prethodni itd. Pitam vas – šta će biti u međuvremenu? Predlog je bio da se u roku od tri meseca ti podzakonski akti donesu, jer vi praktično i sami kroz obrazloženje priznajete da narednih šest meseci nećete moći da sprovodite zakon. Da ima dovoljno elemenata i da je zakon dovoljno precizan, vama podzakonski akti ne bi trebali. Vi ovde kažete – amandman se ne prihvata jer se propisivanje roka od šest meseci za donošenje podzakonskih akata u našem nacionalnom zakonodavstvu uzima i smatra kao opšteprihvaćen i dovoljan vremenski period u kome se propisi na osnovu zakona mogu izraditi i doneti. Izvinite, gde ste to i kako ste to utvrdili da je to opšteprihvaćen rok? Evo, ja taj rok ne prihvatam. Poslanička grupa SRS taj rok ne prihvata, poslanička grupa DSS taj rok ne prihvata. Kako može Mirko Cvetković u obrazloženju da kaže da je to opšteprihvaćeni rok? Očigledno je da nije. Valjda je sama činjenica da je podnet amandman dovoljna da se vidi da to nije opšteprihvaćeni rok? Kaže se da je stvar procene predlagača zakona u kom će roku, u skladu sa svojim postojećim kapacitetima i mogućnostima, doneti propise na osnovu ovlašćenja i zakona. To je besmisleno. Ovo je nipodaštavanje Narodne skupštine. Vi ste predlagač zakona. Narodna skupština je jedina koja ima kapacitet da odredi šta jeste a šta nije, šta je opšteprihvaćeno a šta je u skladu sa interesima građana Republike Srbije. Odakle vama hrabrost i bahatost da kažete da je stvar procene predlagača zakona? I to vam je argument zašto niste prihvatili amandman? Ni za jedan amandman koji ste odbacili niste naveli validan razlog. Vi kažete – stvar je procene predlagača. Čemu onda amandmani? Valjda je čitav zakon stvar procene predlagača? Vi zapravo nipodaštavate i Narodnu skupštinu i čitav demokratski proces koji se ovde odvija prilikom donošenja zakona. Ako je to stvar predlagača zakona i stvar procene Vlade Republike Srbije, šta će vama uopšte parlament? Da bismo se ovde prepirali, da bi dobijali opomene i da bi vi rekli – evo, vladajuća većina može da izglasa i da je zemlja kockasta. Nije validan argument to što kažete da je stvar predlagača zakona. Ako je to stvar vaše procene, donesite zakon sami. Nemojte ni upućivati zakone u proceduru. Nemojte nam dozvoljavati da podnosimo amandmane, nemojte uraditi ništa. Mi bismo i voleli da se vidi da ovde nema ni "d" od demokratije, da se pokaže da je ovde ogoljena diktatura Vlade Republike Srbije nad Skupštinom, da se vidi na koje ste grane doveli predstavnike građana. Nekada je u Narodnoj skupštini sedelo 250 poslanika sa jednakim pravima i obavezama i bio je jedan koji je prvi među jednakima. Očigledno je da je sada došlo do disbalansa. Očigledno je da ovde više ne dozvoljavate opozicionim poslaničkim grupama da iznesu svoje mišljenje. I ovde se uvodi delikt mišljenje, pa ako se mišljenje ne sviđa nekome iz vladajuće koalicije, onda se opozicioni poslanici udaraju po džepu. Ovo nije validno obrazloženje.
Iskorišćeno je pet minuta i 35 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč, s obzirom da je u pretresu poslednji amandman, po redosledu, na član 31? (Ne) Pre nego što završimo današnji rad u prepodnevnom delu i zaključim pretres, na osnovu člana 90. obaveštavam Narodnu skupštinu da je u amandmanima na član 29. i na član 18. pokušan, u skladu sa procedurom i Poslovnikom, dogovor o tome da se u dijalogu sa podnosiocem amandmana, sa njihovom nespornom namerom da poboljšaju kvalitet zakona, postigne rešenje koje bi bilo u skladu sa procedurom i sa Poslovnikom Narodne skupštine i dok ne budem obaveštena da je takav dogovor postignut, neće biti zaključivanja pretresa. Pošto su se argumenti razmenili i pošto više nema potrebe za odlaganjem zaključivanja pretresa Predloga zakona u pojedinostima, a završili smo pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima a Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu koja će trajati nešto duže od uobičajenih sat vremena, na osnovu člana 87, tako da ćemo popodnevni deo sednice nastaviti u 16.00 časova, pretresom u pojedinostima Predloga zakona o upravnoj inspekciji. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Obaveštenje o pozvanima na sednicu – saglasno članu 90. stav 1. obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, na osnovu ovog člana Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da, povodom pretresa u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Milana Markovića ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, sednici prisustvuje i Zoran Petrović pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Gordana Stanić načelnica Odeljenja Upravne inspekcije u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Treća tačka dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O UPRAVNOJ INSPEKCIJI Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Meho Omerović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Milica Radović, Zoran Krasić, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandar Martinović, Gordana Pop-Lazić, Mirko Munjić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Sreto Perić, Petar Jojić i Milorad Buha. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, a pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na raspravu po prvom podnetom amandmanu, samo da vas podsetim da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački dnevnog reda za poslaničke grupe sledeći narodni poslanici: Partija ujedinjenih penzionera Srbije – narodni poslanik Đuro Perić, poslanička grupa Nova Srbija – narodni poslanik Srđan Spasojević, poslanička grupa Liberalno demokratska partija – narodna poslanica Judita Popović, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – narodni poslanik Jovan Palalić i poslanička grupa Srpske radikalne stranke – narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Svako od ovlašćenih predstavnika u raspravi u pojedinostima ima na raspolaganju 15 minuta, uz ukupno vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama. Ukoliko poslaničke grupe žele da ovlaste nekog drugog narodnog poslanika za predstavnika u raspravi i u pretresu u pojedinostima, molim vas da nas o tome informišete, da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. (Vjerica Radeta: Da li radimo do kraja ili samo do 18,00 časova?) Na osnovu člana 90. i člana 87. ponavljam informaciju da ćemo raditi, kako sam obavestila već u toku prepodnevnog dela, i posle 18,00 časova, do kraja pretresa u pojedinostima tačke koja je upravo otvorena. Rad po pretresu u pojedinostima po sledećim tačkama ćemo nastaviti sutra i sledećih radnih dana. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? O amandmanu, prethodnom i ovom, nisu se izjasnili odbori, tako da će amandman biti u danu za glasanje na izjašnjavanje Narodne skupštine? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je zakon o upravnoj inspekciji i mislim da treba da se držimo onoga što je propisano članom 1. ovog predloga zakona. Ono što treba da reguliše ovaj zakon jeste, pre svega, organizacija te službe koja treba da vrši upravnu inspekciju, način rada, status lica koja se bave poslovima upravne inspekcije i odgovarajući broj odredbi koje se tiču postupka, kako se taj posao radi. To bi morala da bude sadržina ovog predloga zakona i van toga ne treba da se ide. Inspekcijski nadzor je specifična vrsta nadzora, a upravna inspekcija je, pre svega, zadužena da kontroliše državnu upravu, kako primenjuje Zakon o opštem upravnom postupku i sve druge propise koji se tiču statusa državnih službenika, organizacije državnih organa. To je preširoka definicija. Kada bi se konkretizovala, danima bi moglo da se pominje šta sve obuhvata taj nadzor, specifična vrsta nadzora koju treba da radi upravna inspekcija. Sada dolazim na član 3. Nemoguće je kod inspekcijskog nadzora da se priča o delokrugu, gospodine Markoviću. Delokrug je karakterističan za organe, a kada se radi o inspekciji, onda moramo da pričamo za šta je inspekcija nadležna. Moramo članom 3. da definišemo nadležnost upravne inspekcije, jer između nadležnosti i delokruga postoji velika razlika. Da me pogrešno ne shvatite, u potpunosti shvatam šta ste hteli da kažete članom 3. da navedete sve one oblasti koje su regulisane posebnim zakonima, gde bi mogla da se uspostavi nadležnost upravne inspekcije. Tu ste napravili grešku. Zašto? Zato što ste nadležnost morali da definišete sa dva stava. Drugi stav u članu 3. je prihvatljiv jer on se poziva na pojedinačne zakone, na druge zakone gde je propisano postupanje upravne inspekcije i to nije problem, ali u 1. stavu ušli ste u priču o poslovima i delokrugu, a suštinski ste morali da pričate o nadležnosti, pa se sada vraćam na ovaj amandman koji sam podneo. Ne sporim ono što ste odgovorili u mišljenju povodom amandmana, jeste u Zakonu o političkim strankama i u Zakonu o udruženjima, postoje odredbe koje daju nadležnost upravnoj inspekciji da kontroliše. Koga? Pre svega državni organ koji vodi evidenciju, to je ta odredba. Kada ga stavite u obliku delokruga i nabrojite sve oblasti, onda će neko da pomisli – čekajte, šta ima upravna inspekcija sa političkim strankama i udruženjima građana. Nepotrebno ste izazvali potrebu da se piše amandman. Nepotrebno ste izazvali potrebu da se sumnja, samo zbog toga što u 1. stavu ste trebali da navedete da je ona nadležna i da se pozovete na posebne zakone. Ne morate čak ni sve zakone, nego blanketno da kažete – na one zakone kojima je propisana nadležnost upravne inspekcije, kao nešto slično što ste uradili u 2. stavu. Mislim da je najbolje da se interveniše na potpuno drugačiji način. Mislim da ne postoji sličan amandman na član 3, ali i stav 1. bi morao da se preformuliše da liči na nadležnost, a ne na delokrug. Vlada ima delokrug. Narodna skupština ima neki svoj delokrug poslova. Sada se koriste neki novi termini – prava i obaveze. Kod upravne inspekcije možemo da pričamo samo o nadležnostima. Tu je definisana stvarna nadležnost organa, vrlo specifična. Ne sporim, hteli ste da pobrojite oblasti i izazvali ste potrebu da neko sad razmišlja o tome da li to može na ovaj način da se propiše. Najbolje bi bilo, kažem vam, kada bi jednom odredbom, verovatno je to član 3, naslov iznad člana 3. ne treba da bude delokrug, nego nadležnosti upravne inspekcije i da se jednostavno pozovete na pojedinačne zakone kojima je propisana nadležnost upravne inspekcije. Ovako kako ste promašili temu, napisali – delokrug, obim poslova, a ne konkretne nadležnosti, samo ste izazvali konfuziju. Predlažem vam, ako postoji neka mogućnost da se na neki način interveniše, intervenišite, jer mi nemamo ni jedan propis u kome je definisana inspekcija, inspekcijski nadzor, gde se priča o njihovom delokrugu, već se jasno navodi za šta je inspekcija nadležna. Postoji nadležnost prosvetne inspekcije, zdravstvene inspekcije itd. Upravna inspekcija je ista, razlikuje se samo sadržina posla, ali inspekcijski nazor jeste inspekcijski nadzor. Vrlo su slična ovlašćenja upravnog inspektora, kao što su i zdravstvenog inspektora, prosvetnog inspektora. Vi znate da u prosveti imamo inspektore koji kontrolišu normativna akta škola, a onda imamo druge inspektore koji kontrolišu kako se saopštava program itd. U krajnjem slučaju, to što radi taj deo prosvetne inspekcije, koji kontroliše normativna akta, status zaposlenih, to je posao upravne inspekcije, nema neke razlike. Tamo ste napisali – nadležnost, a ovde ste ušli u priču o delokrugu. Ovo je savet kako da se otkloni ovo, jer ovako kako je trapavo napisano može da stvori samo probleme. Evo, mi smo iskoristili priliku da ovim amandmanom tražimo da se brišu reči: " političke stranke i udruženja". Isto tako je mogao da se podnese amandman za bilo koju od ovih oblasti koje ste naveli ovde.
Iskorišćeno je pet minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Tanana je ta razlika i složeno je to pitanje delokruga i nadležnosti. Ne mogu reći da ne bih prihvatio amandman da ste ovo što ste ispričali pretočili u amandman. (Vjerica Radeta, s mesta: Da niste ti koji jeste?) Bez šale, slažem se, više odgovara kao uži pojam "nadležnost" nego "delokrug". Prosto, više odgovara nadležnost nego delokrug, mada kada se govori o organima, mi uglavnom kažemo – delokrug organa, ali suštinski delokrug je širi pojam od nadležnosti. Više bi ovde odgovarala nadležnost. Mislim, suštinski nemamo problem. Dobro je što ste upozorili na to, ali suštinski je jasno o čemu se ovde radi. Kažem, zaista, da postoji mogućnost, svakako bi u ovom tekstu, ako ništa drugo, samo naslov, pa bi bilo bolje. Eto, ako nešto znači, prihvatam ovu sugestiju, ali mislim da u ovom trenutku ne može da se menja ništa. Nikakva šteta nije ni proizvedena. Bilo bi bolje da smo mogli sad to estetski, a i preciznije bi bilo da stoji – nadležnost. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandara Martinović. Vlada je prihvatila amandman, ali odbori se nisu izjasnili, te je amandman u pretresu i podnosilac ima prava na svoja dva minuta. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Narodna poslanice, izvinite, ne čujete se dobro, pa ako možete da koristite drugu poslaničku jedinicu. Rizik je da se ne čujete u televizijskom prenosu, tako da vas molim da ili promenite poslaničku jedinicu ili će stručna služba da popravi. Moje izvinjenje, nema namerne greške, ali dešava se. Izvolite.
Gospodin Martinović je podneo amandman, gospodine ministre, i vi ste ga prihvatili. Mislim da je dobro što smo vam skrenuli pažnju na ovaj član zakona, ali dodala bih u prilog ovom obrazloženju ovog amandmana, a i zbog javnosti, da znaju na šta se odnosi ovaj amandman, čitav član 5. opisuje svrhu upravne inspekcije. Vi ste predložili da on glasi da u obavljanju poslova inspekcijskog nadzora upravna inspekcija posebno doprinosi obezbeđivanju poštovanja načela zakonitosti u radu državnih organa, organa autonomnih pokrajina, jedinica lokalnih samouprava i imalaca javnih ovlašćenja. Tu smo tražili da se stavi tačka, da je to dovoljno, kao i da se briše preostali deo teksta, koji glasi – poštovanje ljudskih i manjinskih prava i sloboda u postupku pred organima državne uprave, organima autonomnih pokrajna i jedinica lokalne samouprave i imaocima javnih ovlašćenja. Očigledno je da smo s pravom tražili tako nešto. Vi niste dali obrazloženje u toku rasprave u načelu zašto ste ljudska i manjinska prava izdvojili od svih ostalih prava koja su ustavom predviđena. S toga je i opravdana bila intervencija sa naše strane i usvajanje amandmana sa vaše strane. Ali, tome je nagnalo na razmišljanje i u toku rasprave u načelu da tvrdim da se zaista ne posvećujete dovoljno, ne samo vi, znamo mi ko priprema zakone, nego svi vi u Vladi kada pripremate zakone ne vodite računa da ih prilagodite zaista našim uslovima, već preuzimate gotova rešenja. Mislite da je sada zakon znatno napredniji i da je više prilagođen evropskim standardima ako u opšte spomenemo ljudska i manjinska prava. Kao da se dovodi u pitanje da li se kod nas u Srbiji poštuju ljudska i manjinska prava. Nema zemlje u svetu gde se više poštuju ljudska i manjinska prava nego u Srbiji. Vi ćete to sigurno da potvrdite i da se sa mnom usaglasite. Otkud sada ta potreba da stalno mi u zakone guramo tako nešto? Na taj način praktično izazivamo neke da dođu do zaključka da mi imamo potrebu da sada na jedan način, koji je neadekvatan, jer ako Ustav štiti na adekvatan način ljudska i manjinska prava, zašto imamo potrebu da sada to stavljamo u zakone? Drago mi je da ste prihvatili ovaj amandman gospodina Martinovića, ali sam prosto htela da, zarad javnosti i kolega koji treba da glasaju o ovom amandmanu, jer vi ste ga prihvatili, to ne znači da će on biti i sastavni deo zakona, jer treba da se poslanička većina izjasni o ovom amandmanu, dam dodatno objašnjenje. Hvala.
Tri minuta i 25 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica, Gordana Pop Lazić.
Član 6. se tiče samostalnosti u radu upravnih inspektora. Malo ću da se vratim na to da smo vas ubeđivali da nam i nije bio potreban ovaj zakon, da bismo bili srećniji kao poslanička grupa, takav je stav SRS da je ova materija regulisana Zakonom o državnoj upravi. Protiv smo multiplikacije zakona. Mogao je da bude kao što je to ranije bivalo, i sad upravna inspekcija radi na osnovu samo ona četiri člana Zakona o državnoj upravi koja su preostala, ali vi to tako zamišljate, tako predlažete, ovaj će zakon verovatno proći. Prihvatili ste neke od amandmana i naše i gospodina Mehe Omerovića, videla sam, to sve ide ka poboljšanju samog teksta zakona, ali se mnogo lakše radi. Mnogo bolje funkcioniše pravni sistem u državi ukoliko je manje zakona, pogotovo kada regulišu istu materiju, bez obzira što mi imamo potrebu da do tančina nešto preciziramo, upravo tada možemo da izazovemo najveću zabunu. Ovim amandmanom smo intervenisali na član 6. stav 2, gde stoji da je upravni inspektor samostalan u radu, u granicama ovlašćenja utvrđenih zakonom, što je logično, i da je za svoj rad lično odgovoran. Smatrali smo da reči "lično odgovoran" treba da se zamene rečima da je odgovoran glavnom inspektoru. Zbog čega? Išli smo logikom samog Ustava i člana 125. Ustava, gde u stavu 3. stoji, recimo, ministarstvo kao organ uprave i ministar kao neko ko je na čelu tog organa uprave: "ministri su za svoj rad i za stanje u oblasti iz delokruga ministarstva odgovorni predsedniku Vlade, Vladi i Narodnoj skupštini". Dakle, logično. Ovde, takođe, po našem mišljenju, inspektor treba da bude odgovoran glavnom inspektoru. Podrazumeva se, na osnovu ostalih propisa, da je on odgovoran prekršajno, krivično ili disciplinski, opet tom istom glavnom inspektoru ili kome već ili direktoru u ministarstvu. Mislimo da je ovaj amandman mogao da bude prihvaćen i da bi on na bolji način definisao ovo što ste vi hteli da definišete, a to je odgovornost samog inspektora. Daleko je precizniji, a osnov odgovornosti se crpi iz korpusa ostalih zakona. Na vama da još uvek razmislite, vi imate vremena i u toku ove rasprave da se izjasnite, ali ovo je bilo moje dopunsko objašnjenje. Vreme koje sam koristila je od predstavnika poslaničke grupe, za gospođu Čomić.
Minut i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo mogu da pretpostavim zbog čega Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Nije samo razlog ovo što su naveli u obrazloženju zašto ne prihvataju amandman, poziv na član 30. Zakona o državnoj upravi. Ne znam kako ste uopšte pisali ovakav Predlog zakona. Član 6. ima svoj naslov – samostalnost u radu, a počinje sa stavom 1. gde se kaže: "poslove upravne inspekcije obavljaju upravni inspektori". Kakve to veze ima sa samostalnošću? To ima više veze sa načinom kako se obavljaju poslovi upravne inspekcije. Možda bi to trebalo da ide, pre svega, u ove odredbe o organizaciji itd. U stavu 2. znam šta ste hteli da kažete, da obezbedite samostalnost upravnog inspektora, ne nezavisnost, samo samostalnost. Međutim, i samostalnost i nezavisnost kad se koriste da bi se definisao posao nekog organa ili funkcionera, uvek ide dodatak – u granicama propisanim zakonom. Princip vladavine prava znači da su sva ovlašćenja na neki način omeđena, oivičena. Sama činjenica da postoje u zakonu ograničenja dokle neko može da se raširi kada koristi svoje službeno ovlašćenje jeste ta garancija. Uostalom, to je i nešto što izvire iz principa podele vlasti, gde su sve grane vlasti nezavisne i samostalne, ali oivičene Ustavom i zakonom, tako ne dolaze u neki sukob. Ono što je gospođa Pop Lazić htela ovim amandmanom, ona je htela da potencira da ovo "lično je odgovoran", u stvari ništa ne znači, ovo što stoji u stavu 2. Svako ko radi neki posao je lično odgovoran. I vozač je lično odgovoran i onaj ko radi u ministarstvu kao državni službenik, on je lično odgovoran za ono što radi i za ono što ne radi, ali je na radnom mestu. Pitanje lične odgovornosti je isto kao da ste rekli – za sve si odgovoran i po krivičnim propisima, građanskim propisima, prekršajnim propisima, disciplinskim propisima, u krajnjem slučaju i moralnim stvarima. Ovde je htelo da se potencira upravo ono što se već razrađuje u članu 9, da se organizacija upravno – inspekcijskih poslova zasniva na piramidi. Znači, imate upravni inspektorat, imate glavnog upravnog inspektora i imate upravne inspektore. Oni mogu biti razvrstani. Kako? Po nekoj stvarnoj nadležnosti, mogu biti po teritorijalnom principu razvrstani, sa nekim nižim organizacionim oblicima. Nesporno je da je taj glavni upravni inspektor najvažniji, najodgovorniji i on ima pravo da traži odgovornost nižih, za slučaj da ne postupaju u skladu sa zakonom i u skladu sa propisima. To je ono što je Gordana htela ovim amandmanom da potencira. Naravno, on jeste samostalan itd. U stavu 3. želite da pojačate samostalnost tako što idete sa odredbom koja zabranjuje bilo kome da vrši, navodno, pritisak, da zloupotrebljava svoj položaj da bi onemogućio upravnog inspektora itd. Nikakav problem, ali nije mesto u ovom članu. To je za jedan samostalni član gde se zabranjuje svima da smetaju i ometaju, sprečavaju, onemogućavaju upravnog inspektora da sprovede postupak, utvrdi istinu, primeni zakon, naloži mere i sve ono što je u opisu posla inspekcijskog nadzora. Mislim da se ništa ne gubi ako usvojite amandman Gordane Pop Lazić, već amandman poprilično pomaže da se konkretizuju ove stvari. Ukoliko se prihvati amandman, nemojte vi da mislite da se anulira prvi deo ove rečenice – samostalnost. Sva službena lica su samostalna u vršenju svojih službenih ovlašćenja. Svako je samostalan u okviru službenih ovlašćenja koja ima. Zašto? Službena ovlašćenja su definisana odgovarajućim zakonom. Tačno se zna gde počinje ovlašćenje i gde se završava. Svako ima dve crte: minimum i maksimum. U njemu mora da se kreće u skladu sa zakonom, ali mora da postoji neko ko će da prekontroliše da li je on bio u tim crtama ili izvan tih crta. Znate i sami, u mnogim oblastima upravna inspekcija je do sada radila tzv. formalnu kontrolu: da li je primljen zahtev, da li je kompletira, da li je dobro formiran predmet, da li su uzete izjave, da li je sproveden postupak, da li je doneto rešenje, u kom roku je doneto rešenje itd. Zašto vam to pričam? To piše Zaštitnik građana, jer je on ta vrsta kontrole, kako radi uprava, da lije ona dobra. Da li uprava vršeći svoj posao poštuje Ustav, zakon, a posebno onaj deo koji je rezervisan za Zaštitnika građana, a to je poštovanje ljudskih prava. Kada pogledate šta piše Zaštitnik građana u svojim izveštajima, videćete i sami da sve njegove primedbe odnose se na to što nemamo dobru upravu. Imamo probleme u toj upravi, ima i volontarizma i ima i samovolje itd.Naravno, to je generalno problem šire posmatramo problem administracije i birokratije. Sve države imaju problema sa birokratijom i EU ima problema sa Briselskom administracijom, koja se razmnožila i uništava sve živo, neki put to neko čuje, neki put to neko pravi se da ne čuje, neko to hoće da kaže, neko prećutkuje tamo med i mleko. Ma nije tamo med i mleko. Možete da mislite kako će tek da prođu kada dobijete kandidaturu, pa kad uđu ove naše familije. Pođe jedan Dinkić, pa 25 Dinkića uđu u administraciju, od te administracije nema ništa. Znači, ništa se ne gubi sa ovim amandmanom, samo se pomaže da bude preciznije definisano to što sve može da pomogne da shvatimo šta samostalnost upravnog inspektora.
Sedam minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč. (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dakle ovo je amandman na član 7. Predloga vašeg zakona, zarad javnosti ću samo da kažem, da član 7. ima naslov "Položaj nadziranog organa" i da u ovom članu 7. u stavu 1. vi kažete da upravni inspektor da je dužan da omogući nadziranom organu da učestvuje u inspekcijskim radnjama i da da svoje mišljenje o činjeničnom stanju koji je ovaj našao, a u stavu 2. na koji sam ja reagovao, kaže se upravni inspektor naročito je dužan da upozna nadzirani organ sa činjenicama, podacima i dokazima koji nisu pribavljeni kod njega i omogući mu da se o njima izjasni. Dakle, reagovao sam na ovaj stav 2. sa jednom dopunom da o tim činjenicama, dokazima i podacima iz prethodnog stava, dakle o podacima koji nisu pribavljeni od nadziranog organa već od nekog drugog organa, upravni inspektor sačinjava poseban zapisnik i taj zapisnik je sastavni deo glavnog, da kažem zapisnika. Dakle, gospodine ministre, ovde se radi o posebnim, na neki način specifičnim činjenicama i dokazima. Činjenicama i dokazima koji su pribavljeni od nekog trećeg organa, koji su pribavljeni fizički, ne na mestu nadziranog organa, nego na nekom drugom mestu. Dakle, pribavljeni su na drugom mestu i upravo zbog toga u tom momentu inspektor treba da sačini jedan poseban zapisnik, pogotovo kada se radi o činjenicama i dokazima o kojima treba sutra da se izjasni nadzirani organ, pa mu on posle toga daje na uvid to što je pribavio, od tog trećeg organa, ovaj se izjašnjava i to takođe unosi u ovaj zapisnik. Dakle, amandmanom se jednostavno traži da se pored ovoga sačini jedan zapisnik koji bi bio sastavni deo glavnog zapisnika o tim podacima, činjenicama i dokazima koje upravni inspektor pribavio od nekog trećeg organa. U odgovoru za ne prihvatanje ovog amandmana, Vlada me obaveštava da su te činjenice u stvari sastavni deo ovog glavnog zapisnika. Mislim da to ne piše nigde. To ne piše nigde da su oni sastavni deo. Samo ću da vas podsetim, na jednu drugu stvar, gospodine ministre, podsetiću vas na član 29. vašeg Predloga zakona, tu je propisano šta sačinjava taj glavni zapisnik. Taksativno navedeno šta tačno treba da sadrži taj glavni zapisnik i nigde nema ovo našta sam reagovao, a vi kažete da je to sastavni deo glavnog zapisnika. Nije dakle, tražim da to izričito stoji kao sastavni deo posebnog zapisnika, kao sastavni deo glavnog zapisnika. Mislim da je ovo smisleno i da ste mogli da prihvatite ovaj amandman. Mislim, nisam siguran, pretpostavljam da vi smatrate da ga ne treba prihvatiti iz razloga što bi to bio dodatni posao za inspektora, jeli tako? Međutim, ali oni fizički idu kod trećeg lica, ide kod državnog organa na drugom mestu koji je fizički udaljen od tog nadziranog organa i na tom mestu on sačinjava ovaj poseban zapisnik. To je jednostavno, mislim da je to okolnost koju ste trebali da uzmete u obzir. Jednostavno trebali ste da prihvatite ovaj amandman.
Dva minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila amandman. Odbori se nisu izjasnili, amandman je u pretresu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Vlada je prihvatila amandman, a odbori se nisu izjasnili. Narodna skupština će se izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč. (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, član 13, odnosno naslov iznad člana 13. glasi "Ograničenje inspektora u obavljanju dugih poslova". Prvo, smatramo da je to suvišno, a sa druge strane kada govorite o upravnom inspektoru, vi stalno zaboravljate na ovog glavnog inspektora. Mi smo tražili da ovde vi tretirate glavnog inspektora isto kao i upravnog inspektora i vi nam u obrazloženju kažete da to u stvari i jeste tako i pozivate se na član 9. ali mi iz tog člana 9. vidimo da upravni inspektor u stvari jeste jedna dvojna ličnost. Zato što ste formirali taj direktorat, na čelu direktorata jeste direktor, povlaka glavni upravni inspektor. Malo deluje smešno, morate priznati. Dakle, ili je direktor ili je glavni upravni inspektor. Vi kažete, ovde u samom zakonu, u zagradi, u daljem tekstu, glavni upravni inspektor. Ali dozvolićete, za pravno normiranje ali i inače je neprihvatljivo da neko bude i direktor i da ima ta ovlašćenja i da bude glavni upravni inspektor. Dakle, on može da obavlja upravni nadzor i u tom slučaju, koliko postoji žalba, a mi znamo da se žalba upućuje vama, žalba na sve ono što rade drugi upravni inspektori kojim je on nadređen upućuje se njemu. Pa ako me boli glava od ovolikog vašeg normiranja, šta je on, da li je glavni upravni inspektor, da li je direktor, da li upravni inspektor, pa ne boli glava, čini vam se ni zbog ovog našeg amandmana da u članu 13. pored toga da upravni inspektor ne može da obavlja određene privredne ili druge delatnosti, koje ga dovode u sukob interesa stoji i taj glavni upravni inspektor. Ne dopada se nama ništa što ste vi regulisali vezano za tog upravnog inspektora, pogotovo ne da ga vi predlažete, da ga Vlada postavi na određen broj godina, čini mi se na pet godina. Vi jedno pričate, drugo radite. Ovamo se zalažete za to da se raspisuju konkursi, pa da nađemo najbolje kadrove, pa ovo je izuzetno stručan posao, a sa druge strane vidi se da će to biti politički kadar. Uopšte, čini nam se ceo zakon kad pogledamo da,u stvari, želite, iako nam je budžet ovakav kakav jeste, udomite pred izbore ili za ubuduće jedan veliki broj vaših kadrova koji imaju određeno obrazovanje, naravno, kako se to i traži članom 10. ovog zakona - visokoobrazovani ljudi, diplomirani pravnici sa određenim brojem godina radnog iskustva. Dakle, vi ste ovaj amandman odbili, smatrajući da je to suvišno i da se to podrazumeva, da je upravni inspektor isto što i glavni upravni inspektor. Dakle, direktor, glavni upravni inspektor, upravni inspektor, sve je to taj čovek koga ćete vi predložiti u najskorije vreme Vladi Republike Srbije. Videćemo ko će to biti. Hvala.
Tri minuta i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Reč ima ministar Milan Marković.
Dakle, po zakonu, s obzirom da je sadašnji pomoćnik ministra za inspekcijske poslove prošao konkurs i da je po konkursu postavljen na to mesto, sama promena u organizaciji ne može da dovede do toga da on izgubi svoj položaj, tako da on nastavlja sa istim mandatom da obavlja i ovaj položaj. Dakle, to je u skladu sa Zakonom o državnim službenicima i tu nema nikakve dileme. Da vam kažem najiskrenije, čovek koji je trenutno na tom mestu će nastaviti to da radi i ostaće. To svi državni službenici na položaju u ministarstvu na čijem sam ja čelu, kojima je isticao mandat ili koji nisu imali mandat u momentu mog postavljenja, njima je produžen mandat, odnosno predloženi su i to su ljudi koji su tu radili mnogo godina unazad tu i koje sam ja nasledio i koji će ostati, nadam se i posle mene, dakle, od Zorana Lončara i Rodoljuba Šabića i pre toga iz Ministarstva pravde, tako da tu nemojte imati dilemu. Apsolutno ne mislim da neko drugi treba da dođe od onih koji to rade već 20. godine. Po Zakonu o državnoj upravi, prvi čovek organa uprave u sastavu ministarstva je direktor i zbog toga je taj naziv direktor. Direktor organa uprave je u sastavu ministarstva, direktor Poreske uprave, direktor Uprave carina, to je Zakon o državnoj upravi, nije to sad mi smo hteli da budemo inventivni, pa da nešto izmislimo. Prosto je tako. Da se vratim i na ono zašto poseban zakon. To sam i prošli put rekao, Zakonom o državnoj upravi je predviđeno da se donese poseban zakon. Nisam sad došao, pa hajte da budem inventivan, nego je prosto pisalo. Slažem se sa vama, mogao je to da bude jedan zakon, ali prosto je tako bilo. Mislim da je jako važno da to što je uradio moj prethodnik na ovom mestu i to što od 2005. godine postoji, da nastavi da se radi. Bilo bi jako loše da u momentu kada neko postane ministar da podvuče crtu, poništi prethodni sistem i počne da gradi svoj sistem, posebno kada je u pitanju državna uprava. Razlog za ime je direktor je taj što je tako u Zakonu o državnoj upravi. Što se tiče konkursa, konkurs će biti raspisan. Kao ministar, ovlašćen sam da predložim. Ukoliko budem ministar opet zane znam koliko meseci opet ću predložiti istog čoveka. Ako bude novi ministar, on će predložiti onog za koga on misli da treba, ali ne mislim da tu treba raditi. Pogrešiće svako ko za pomoćnike ministra bude uzimao ljude i pogrešio je svako ko za pomoćnike ministara nije uzimao ljude koji taj posao rade duži niz godina, koji imaju neku vrstu institucionalnog pamćenja. Imao sam veliku sreću što sam nakon Zorana Lončara nasledio jednu grupu sjajnih pomoćnika ministara koja se nažalost u jednom momentu donekle razišla. Jedan je postao sudija Ustavnog suda itd, ali i dalje postoji sjajna grupa. Uvažavam sve vaše argumente, ali razumite i vi nas da smo bili ograničeni nekim drugim zakonima koji su dali elemente i za ovaj zakon i za neke buduće zakone.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila amandman. Odbori se nisu izjasnili, tako da je amandman u pretresu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanica Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Gospodine ministre, skrenuli smo vam pažnju u načelnoj raspravi da smo nezadovoljni kako se zakonom regulisalo ne samo poveravanje poslova, nego uopšte organizacijom upravne inspekcije. Pokušali smo da ovim amandmanom pomognemo, jer nam je nejasno, ako ste poverili posao gradskoj upravi, ko rukovodi tom inspekcijom, da li je to načelnik uprave ili i tu postoji glavni gradski upravni inspektor? Logično je da postoji. Ne vidim šta gubimo time, jer sigurno neko mora da se izdigne iznad ostalih upravnih inspektora na tom nivou lokalne samouprave, da rukovodi tim organom, a i zbog odgovornosti jer jasno je da ministarstvo može i svog upravnog inspektora, pa čak i glavni upravni inspektor odnosno direktor može da vrši upravni nadzor na nivou Grada Beograda, to se dešavalo i ranije. Imali smo taj slučaj. Takva organizacija je postojala i 80-ih godina, pa i ne obavesti ovog glavnog gradskog upravnog inspektora a dođe da izvrši, recimo, inspekcijski pregled, što je nekorektno, ali može da se radi i drugačije. Može i zajednički pregled da se vrši, ali opet neko mora da bude odgovoran za rad svih tih inspektora na nivou Grada Beograda, jer vidim da ste ga izdvojili iz svih ostalih oblika lokalne samouprave. Govorila sam u načelnoj raspravi da je nedovoljno objašnjeno kako će funkcionisati upravna inspekcija na nivou čitave Srbije. Očigledno, po nekim okruzima, ali nije nam baš potpuno jasno, pa sumnjamo čak i u to. Pre smo skloni da verujemo da ćete neku novu teritorijalnu organizaciju da osmislite jer vidimo za dva okruga imate jednog upravnog inspektora. Nemoguće je da taj čovek uspe da završi posao kako treba i da to bude delotvorno i da se postigne neki efekat upravne inspekcije i zato uopšte sumnjamo u to da će ovaj zakon biti od velike važnosti, odnosno da će dati neke rezultate u onoj oblasti u kojoj se očekuje jer je potreban veliki broj upravnih inspektora koji, obzirom na broj subjekata koji će biti kontrolisan, može da postigne da tu kontrolu izvrši. Ako imamo više od 18 ili 20 hiljada subjekata koje kontroliše, ne znam kako to mislite da kontroliše. Ostali ste nam dužni to objašnjenje. Vi ste otišli kada smo počeli raspravu u načelu, kada je naša poslanička grupa diskutovala na tu temu. Sada imate vremena, možete da kažete šta ste mislili, da barem javnost zna, da lokalna samouprava zna. Znate, nismo samo mi zainteresovani, nisu samo građani zainteresovani kome će se obratiti u slučaju da organ uprave nešto ne radi kako treba. Lokalna samouprava ne zna kako će biti kontrolisana. Javna preduzeća ne znaju ko će ih kontrolisati, da li će doći neko iz Beograda ili će tamo negde u Nišavskom doći neko iz Niša ili ne znam ko, gde će sedeti ta upravna inspekcija, koliko će biti tih ljudi. Nema ništa u zakonu o tome, a vi niste u svom obraćanju braneći zakon ništa rekli po tom pitanju. Stoga mislimo da nije loše da to i sada kažete. Gospodin Šarović je hteo da vam pomogne barem u ovom delu, gde vi poveravate poslove upravnoj inspekciji Gradu Beogradu. Neka se propiše da postoji glavni inspektor, pa da znamo ko nam odgovara ako nešto ne valja i koga treba za uši vući ili prozivati. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbori se nisu izjasnili. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Ovaj amandman je Vlada takođe prihvatila Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila i ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Meho Omerović podneo je amandman na naslov iznad člana 19. i na uvodnu rečenicu člana 19. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Ovo je jedan jako dobar amandman, tako da ja pozivam narodne poslanike da glasaju za amandman. Iako ovde u izveštaju piše da se ne prihvata, smatram da ovaj amandman treba prihvatiti. Znači, amandman Petra Jojića glasi: "U članu 21. stav 2. reč: "donosi" zamenjuje se rečima: "predlaže" a posle reči: "godinu" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: "a usvaja ga Vlada"." Mislimo da bi ovo rešenje bilo jako dobro i pozivam sve poslanike da ga prihvate. Dakle, radi se o članu 21. stav 2.
U ime predlagača prihvatate amandman? Stenograma radi, konstatujem da je predlagač na sednici prihvatio amandman narodnog poslanika Petra Jojića na član 21. Da li još neko želi reč? Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada je prihvatila amandman. Odbori se nisu izjasnili, pa će se Narodna skupština izjasniti u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na naslov iznad član 27. i član 27. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospodine ministre, ja mislim da smo vam mi kao poslanička grupa stvarno znatno pomogli da popravite Predlog zakona. Koliko ja vidim, dosta ste naših amandmana prihvatili. Mi smo se trudili da ovu materiju zaista stručno obradimo, jer ovo nije zakon koji izražava neki politički stav i zato smo zainteresovani da Uprava radi onako kako bi svi želeli i da ona bude efikasna. Pretpostavljam da smo vam u tome pomogli. Ali, u članu 27. u kome govorite o preventivnim merama, kažete: "Upravni inspektor u vršenju inspekcijskog nadzora u cilju sprečavanja nastupanja štetnih posledica zbog nedostataka i nepravilnosti u sprovođenju zakona i drugih propisa, čije izvršenje nadzire, može preduzimati i odgovarajuće preventivne mere, kao što su upozorenje nadziranog organa na obaveze iz propisa, ukazivanje na moguće štetne posledice, predlaganje mera za otklanjanje njihovih uzroka i slično", može da navede na zaključak da ste vi ovde imali dobru nameru da pomognete svim nadziranim organima da isprave neke greške i da se vladaju u okviru zakona. Ali, zaboravili ste da se tu ipak radi o državnim organima, pre svega, koji su dužni da poštuju zakon i da ne treba niko njih da uči. Nismo mi u pačijoj školi pa da ih neko uči kako da rade. Ako ne rade kako treba, nisu ovde tako te mere drastične. Upravni inspektor dođe, napravi zapisnik i tim zapisnikom on već ukaže na nepravilnosti i ostavi rok da se te nepravilnosti isprave i tek posle toga dolazi ponovo, ako ga onda ne obavesti, da ponovo vidi da li je to sve u redu i da li je urađeno po njegovom nalogu. Sada, vi ovde propisujete da on treba jednu predradnju izvrši, pa sada da vas edukujemo, onda napravite seminare, pa edukujete ljude kako treba da rade. Ovo je potpuno suvišno u zakonu, nekako je neprihvatljivo. Po nama, ne daje nikakav poseban rezultat, a i nešto kao što se zove preventivna mera ne može da postoji u zakonu koji se tiče inspekcijskog nadzora. Možete vi kao komunalni inspektor da prođete pored pijace i kažete – pomeraj se, nije dozvoljeno da tu držite kutije, prodajete rukavice. Onaj jadan narod od nečega mora da živi, pa nešto prodaje, cveće, rukavice za zimu, kape i ne znam šta još, pa sledeći put kada se vrati, napravi krug, može da piše zapisnik ili da oduzima robu. Ovde se ne radi o takvim stvarima. Radi se o državnim organima koji rade na osnovu zakona i mora da ostane neko pisano slovo iza onoga šta je upravni inspektor uradio. On dođe kod glavnog inspektora, podnosi izveštaj šta je radio, bio je u nekoj opštini, recimo u javnom preduzeću i kaže – upozorio sam usmeno ovlašćeno lice da treba da uradi to i to ili ne kaže ništa. Ne znam šta će da napiše u tom izveštaju, šta je tog dana radio, ako je samo upozorio? Hoće li to zapisnički da utvrdi? Napisaće zapisnik i kaže – upozoravam vas. Nekoga će da upozori, nekoga neće. Ako mu je onaj mio, gde je bio u kontroli, on će da ga upozori. Ako mu se baš i ne sviđa, ako je tamo neka opoziciona stranka na vlasti, recimo, onda će da mu pravi odmah zapisnik. Ako mu je partijski drug, onda će da ga upozorava uz kafu i viski. Neprikladno je da se tako nešto nađe u zakonu uopšte. Neprikladno je, kada je u pitanju upravna inspekcija. Dala sam vam jedan primer gde je moguće da to bude sasvim normalno, da čak bude i poželjno, ali kad je u pitanju ovakva oblast rada, nekako nam to nije prihvatljivo. I vaše obrazloženje nas nije zadovoljilo, tako da mi i dalje insistiramo da razmislite o tome da se potpuno izbrišu ove preventivne mere i da vaše upravne inspektore onda mnogo lakše kontrolišete i na neki način im onemogućite da uopšte bilo šta subjektivno unesu u svoj rad. Dakle, postoji jedan subjektivizam ako vi nekome kažete – možeš da odeš tamo, pa sada možeš zapisnički da narediš da se nešto u nekom roku uradi, a možeš i da ga upozoriš, pa ako je uradio, uradio, a ako nije uradio, nije uradio. Tu je taj voluntarizam sigurno moguć, a naš amandman upravo ide ka tome da sve ovo ostalo opstane onako kako ste vi predložili u zakonu, šta su nadležnosti upravne inspekcije, a da ove preventivne mere, i ipak malo uozbiljite delatnost upravne inspekcije, izbrišete. Razmislite još jednom, pa odlučite. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta, od vremena ovlašćene predstavnice 2.30 minuta i minut i 30 od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Te preventivne mere su u stvari nama jako važne. One su nam na neki način cilj. Mi bismo voleli da preventivnim merama rešavamo sve, da ne moramo da vodimo postupke i donosimo rešenja, čime se gubi i vreme i novac. Ali, ne može ovo usmeno da se radi. Svaka predstavka koja stigne, na nju mora da se reaguje pismeno i preventivna mera ne može da se izrekne usmeno, nego je i to pismeno. Dakle, sve je to u predmetu. Recimo, kroz izjašnjenje nadziranog organa, utvrdimo da je potrebno da on izmeni nešto u svom radu, ako ima potrebe, svakako ćemo voditi postupke i doneti rešenje, ali zarad efikasnosti, odmah mu uputimo preventivnu meru i upozorimo ga da je to greška, da bude svestan toga. Naravno, ako bude moralo, vodiće se postupak. Tako da, ne verujem da tu može biti bilo kakvih zloupotreba. Jednaka šansa za zloupotrebe je onda ako tako gledamo i kroz vođenje postupaka. Prosto, ista je forma. Nema neke razlike. Tako da, ipak mislim da treba ovo da ostane i da to u principu i sada daje dobre rezultate, dakle, te mogućnosti kada se pismeno upozori neki organ na propuste koje vrši u radu. Ostajemo pri tome da je taj član 27. u stvari jako koristan i da ga treba zadržati. Možda vi niste sagledali tu celinu, da to sve ide svakako u predmet u pisanoj formi, zavedeno, itd. Bili biste potpuno u pravu, ukoliko bi se to dešavalo van toga, ali uveravam vas da to ide isključivo u pismenoj formi kroz normalno zavedeni predmet. Da nije tako, vi biste apsolutno bilo u pravu, ali tako je sto posto.
Pravo na repliku, dva minuta, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Morala sam da se javim samo da vam još malo pomognem u objašnjenju našeg amandmana i da vas još malo ubeđujem zašto smatramo da smo u pravu. Šta to boli, ako izdate rešenje? Šta je to tako strašno ako organ koji ste vi kontrolisali dobije rešenje u kome stoji – morate da uradite to, to i to u tom roku? Ništa to ne boli više od ovog upozorenja. Znate, ne vidimo tu kvalitativnu razliku. Ni kada su posledice u pitanju. Zašto idete na ta dva nivoa. Zato smatramo da postoji mogućnost subjektivne ocene, da li ću da dam upozorenje, ili ću da naložim da se nešto uradi. Naložiću da se nešto uradi, jer smatram da je to u skladu sa zakonom. Govorim u ime upravnog inspektora koji je došao u nadzor, i to ništa ne boli onaj organ koji treba to da sprovede. Neće niko da ide u zatvor, neće da plati nikakvu kaznu, neće ništa. Jednostavno zna, taksativno mu je navedeno šta treba da uradi, u kom roku treba da uradi. To je ono što upravni inspektor treba da radi. On nije vaspitač. On je nadzorni organ. Rezultat njegovog nadzora mora da bude rešenje. Mislim da smo tu i sa teorijske tačke gledišta potpuno u pravu. Vi još jednom razmislite o tome. Ništa ne gubi upravni inspektor, čak dobija na značaju ukoliko se izbaci ova mera. Svi smo na dobitku, dakle, i oni organi koji se nadziru i organ koji vrši nadzor.
Reč ima ministar Milan Marković.
Ne sporeći dobar deo toga što ste rekli, pokušaću da vam objasnim naš stav kroz jedan praktičan primer. Verovatno ste čuli da se po Srbiji dešava da iz razloga koji su samo znani ljudima koji to rade, da se postavljaju v.d. načelnika opštinske uprave, što je po zakonu nemoguće. Zakon ne poznaje v.d. Poznaju ga Zakon o radu ili Zakon o preduzećima, ali Zakon o radu u državnim organima, kao i Zakon o lokalnoj samoupravi i Zakon o državnim službenicima ga, u principu, ne poznaju. U toj situaciji, pošto je to procedura postavljanja, predlagač se pojavi. Mi možemo da reagujemo preventivno. Pokušao sam da dočaram jedan primer, praksa je šarolika. U tom smislu, te preventivne mere mogu biti korisne. Sada, da ne ulazimo, ima zaista neverovatan broj tih situacija kada se pojavljuju, evo sada smo namerno ovde stavili, pošto niko nije vršio nadzor nad upotrebom zastave. Interesantno, niko nije vršio, pa smo mi sada uzeli da to pribavimo nama u nadležnost. Postoje veliki problemi u razumevanju kako se upotrebljava zastava i pored nje, zastava nacionalne manjine. Ne treba možda čekati da se desi nešto i onda ste vi potpuno u pravu, kada se desi idemo klasičan postupak - rešenje i tu nema dileme. Ali, preventivno nekada delovati nije loše, kada imate naznaku da će se nešto desiti. To je naše mišljenje i zbog toga ostajemo pri stavu da treba zadržati preventivne mere u ovom obliku, kako vam je ovde i navedeno.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Ako dozvolite, samo još nekoliko reči. Vi dolazite, vršite nadzor, nalazite da nešto nije u redu i upozoravate da ćete doneti rešenje, ukoliko se nešto ne isprati, ili unapred pretpostavljate da nešto nije u redu, a upozoravate kako nešto treba da se radi. Izvinite, nije posao upravnog inspektora da on normira kako će nešto da se radi. Postoje zakoni koji to regulišu. Postoje zakoni koji reguliše kako se ističe zastava, koja se zastava ističe. On to treba samo da kontroliše. Čini mi se da smo ovde malo pomešali neke stvari. Pretpostavljam da je vaša namera da sve postavite na svoje mesto, ali nije tako. Na ovaj način nećete, kako ste ovde zamislili, to da postignete. `Jača snaga tog rešenja. Onda naložite, kada ste utvrdili nepravilnost. Pazite, vi dođete i sve je u redu. Hoćete zahvalnicu da napišete, hoćete javno da pohvalite nekoga? Nećete. Ćutite, sve je bilo u redu. Drugo, vi nemate kapacitete da sve to uradite. Nemate broj inspektora da sve to uradi što biste vi želeli da uradite. To je ogroman problem i treba toga da budete svesni. Ako taj jedan inspektor koji, ne zna koliko subjekata ima da kontroliše, treba prvo da upozorava pa da posle opet donosi rešenje, pa da kontroliše da li je to rešenje izvršno ili nije, nema od tog posla ništa. Sve vreme vam tvrdimo da je glavni cilj donošenja bilo kog zakona taj da je on sprovodljiv, da se sprovodi. Na ovaj način kako ste vi ovo predložili, zaista se bojimo da ta upravna inspekcija neće moći da obavi posao. Prvo, neće moći da iskontroliše sve organe, a onda neće moći kvalitetno da ih kontroliše i kako treba. Zakon nas obavezuje, poseban zakon o upravnoj inspekciji i doneli smo zakon. Šta će ti jadni upravni inspektori posle da rade, to nas baš briga. Hvala.
Dva minuta. Da li još neko želi reč? (Da.) Ministar Milan Marković. Izvolite.
Razlog za ovaj preventivan nadzor vidim u slučajevima koje sam vam malopre pomenuo. Mi imamo saznanja, prigovori stižu pismeno različite vrste u Ministarstvo. Tu ima svega i svačega, na hiljade i hiljade o svemu i svačemu. Imamo saznanja da će to i to ministarstvo da zaključi ugovore o delu iz delokruga ministarstva. Priprema to. Mera upozorenja – nemojte zaključivati ugovore o delu iz delokruga ministarstva. Kada smo u nadzoru, onda ste vi potpuno u pravu. Onda smo u nadzoru. Kada smo u nadzoru, delujemo naknadno. Razumete? Kada smo u nadzoru, onda donosimo rešenja. Znači, ovo je pre nadzora. Najbolji primer sam vam dao za v.d. Preventivne mere. Znam na šta vi mislite, na inspekcijski nadzor. Ovde smo rekli inspekcijski nadzor. Konkretno, kada smo u predmetu povodom zaključenja ugovora o delu, nekog konkretnog, onda izričemo meru da se raskine taj ugovor o delu. Nezakonito zasnivanje radnog odnosa, izričemo meru za nezakonito zasnovan radni odnos. Mi smatramo da treba ovako da pokušamo tim preventivnim delovanjem nešto da rešimo. Opet kažem, to je bila neverovatna stvar, jedno vreme, sa načelnicima opštinskih uprava. Da li zbog pet godina iskustva, ne znam koji je razlog, to nemamo u Beogradu. Normalno, i vi ste bili, pa znate. Ali, u unutrašnjosti je bio taj problem. Vidite da lepo ceo postupak ide, ide i traje. Opšte je poznata činjenica da će biti primljen čovek kao v.d. Mi bi onda u tome mogli da izreknemo preventivnu meru, da upozorimo na to, što ne isključuje ovo što ste vi rekli. Ako oni na kraju to urade, bože moj, onda je to veći stepen, neka veća volja kršenja zakona u koji sada, šta da radimo, kako je tako je. Dakle, tu se mi razlikujemo. Ne sporim ništa od ovoga što ste vi rekli, ali pokušavam da vam kažem zašto smo ovo stavili. Možda vi mislite da nije opravdano, jeste opravdano. Ja mislim da jeste opravdano i mi ćemo ipak ići sa tim našim rešenjem. Očigledno ne mogu da vas ubedim, ali nema veze. Važno je da razumete zašto mi smatramo da to treba da stoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospodine ministre, ovaj član 28. Predloga zakona reguliše ovlašćenja inspektora u sprovođenju nadzora. Ima se utisak da vi, u principu, čini mi se, kao što i rekoste malopre, idete za tim da će nadzirani organ da učini, na neki način, sve onako kako mu to nalaže upravni inspektor, jer vi dolazite kod njega, kao što rekoste, obično po prijavi. U tački 4. ovog člana 28. vi predviđate, citiram: "da traži dostavljanje, uzme ili zadrži opšti ili pojedinačni akt nadziranog organa koji je predmet inspekcijskog nadzora, a čija tačnost, u slučaju da se ne radi o originalu akta, potvrđuje se potpisom rukovodioca i pečatom nadziranog organa". Dakle, ovo je slučaj, gospodine ministre, kada upravni inspektor dođe kod nadziranog organa i traži mu opšti akt ili traži mu neki pojedinačni akt koji je on izdao ili neko drugo pismeno koje mu je potrebno za vršenje njegovog inspekcijskog nadzora. Dakle, vi u ovoj tački 4, na koju sam ja reagovao, kažete da, ukoliko se ne radi o originalu akta, da to potvrđuje svojim potpisom i pečatom rukovodilac nadziranog organa. Prvo, da li je potreban pečat? Sad je to neko pitanje o kojem se može diskutovati, po nekim drugim propisima, ali dobro, ja nisam na kraju reagovao ni na to. Ali, da li je to za upravnog inspektora apsolutno ispravan dokaz? Da li je za upravnog inspektora to ispravan dokaz ako mu ovaj dostavlja pojedinačan akt koji nije original, a koji može da bude bitan za rešenje. A šta ako se zaigra neko sa tim? Vi kažete - da li će neko da se igra s tim? Ali šta ako se bude igrao s tim? Da vas podsetim, u pitanju je kopija, nije original. Drugo, šta sprečava upravnog inspektora da traži na uvid original? Šta ga sprečava? Jednostavno, osnovna je stvar da, ako traži neki pojedinačni ili opšti akt, kaže - dajte mi original toga akta, ne mora ga nositi. Onaj će reći – imam samo jedan, je l' tako? Ne mora ga nositi, ali traži na uvid. A vi tražite da ovaj overi potpisom ili pečatom sad neki pojedinačni akt. Voleo bih da razjasnite šta je intencija ovoga da mu ovaj overi ako nema originala. Zašto nema originala?
Pedeset i pet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Slažem se sa ovim zadnjim pitanjem – zašto nema originala, potpuno ste u pravu, ali verujte mi da ima toga da nema. Zbog toga je predviđeno ovo. Da vam kažem šta znače potpis i pečat. Onaj koji bi falsifikovao to, to je krivično delo, sumnjam da je neko spreman da izvrši krivično delo zbog akta o sistematizaciji i akta o raspoređivanju, budimo realni da zbog toga sigurno neće niko vršiti krivična dela. Ko će zbog toga da ulazi u krivično-pravnu materiju, nema elementarnu logiku. To je razlog. Znam da zvuči čudno ali, nažalost, iako je Uredba o kancelarijskom poslovanju potpuno jasna i za državne organe, dešava se da dođete i da nema originala, odnosno ima originala, ali u jednom primerku ili kada je u pitanju raspoređivanje, jedan je kod radnika, drugi ovamo, nemamo da vam damo treći. Zaista, ima takvih slučajeva. Zbog toga je predviđeno da se stavi potpis i pečat organa, a ako bi stavio na overu sadržaja koji nije ispravan, to bi bilo krivično delo falsifikovanja službene isprave. Prema tome, bojim se da niko nije spreman da tako nešto uradi. To je razlog.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 29. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Markićević i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada je prihvatila ovaj amandman, odbori se nisu izjašnjavali, pa će se o amandmanu izjašnjavati Narodna skupština u Danu za glasanje, ali je amandman u pretresu. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Gordana Pop Lazić.
Kolega Sreto Perić vam je ukazao u članu 29. da je neophodno, imajući u vidu šta je sve predviđeno članom 2. ovog zakona, gde upravna inspekcija ima upliva i šta sve kontroliše, da vrši nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa i postupanjem organa državne uprave, sudova, javnih tužilaštava Republičkog javnog pravobranilaštva, službi Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda itd, da je neophodno da taj zapisnik ne samo dostavite onom organu koji nadzirete, nego i onom koji je iznad tog organa. Shvatili ste da je to zaista neophodno. U tom smislu smo reagovali. Moram da vam skrenem pažnju na jednu činjenicu, a to je da ste najlošije objašnjenje dali za neke amandmane, pogotovo kada smo vas ubeđivali da je neophodno da se iz zakona izbaci ovaj preventivni nadzor. Spominjali ste tu vršioce dužnosti načelnika uprave. Nije svejedno ko se nalazi na toj funkciji. To je najviša funkcija u organu uprave. On mora da bude sposoban da nadzire i organizuje sve u organu uprave. Tako vam je u javnom tužilaštvu javni tužilac, tako vam je u sudu predsednik suda itd. Imali smo slučajeve, sećate se da imamo v.d. predsednika suda. Ne može to da se toleriše. Tu ne treba nikakvo upozorenje. Tu mora da ide odmah rešenje. Drugo, ne treba ni da ide predlog, ne sme to da se uradi, ne sme nikome da padne na pamet u dobro organizovanoj državi da tako nešto uradi i da nekompetentna ličnost stavi na određeno mesto. Gubi smisao sve ono što je urađeno i na šta je taj čovek stavio potpis ako ne ispunjava uslove da se nađe na tom mestu. Nije on samo odgovoran, nego oni koji su ga doveli u takvu situaciju, da ga postave na takvo mesto. Ne znamo da je u praksi bilo da je neko imao bilo kakve štetne posledice zbog toga što je to uradio, da li je odgovarao krivično. Mi sve idemo na političku odgovornost. Pustite vi političku odgovornost. To je jako širok pojam. Ljudi kada izlaze na izbore u različitim istorijskim trenucima imaju različite stvari u vidu, zašto glasaju za određene političke partije, ali kada je ovako nešto u pitanju, ne možemo da prepustimo to političkoj odgovornosti, nego isključivo prekršajnoj ili krivičnoj odgovornosti. Zbog toga smo vam sve ove amandmane podneli, da bismo vam omogućili, ne samo vama, nećete sigurno još dugo raditi ovaj posao, radićete neki drugi posao, niti kolega koji je pored vas, kad mu istekne mandat možda ga neki drugi ministar predloži, a možda ga i ne predloži za glavnog upravnog inspektora, nikada se to ne zna, ali zakon donosimo, računamo, za sledećih 10 godina, možda i 15 godina. To što mi zakone donosimo u svakom mandatu, iste zakone prepravljamo ili dopunjavamo ili se vraćamo na one amandmane koje je nekad neko dostavljao kada je neki zakon bio u proceduri, pa se posle dve godine vidi da je neko bio u pravu, to je druga stvar. Dosta je izvesna širina, da želimo da rešimo da neku oblast zaokružimo normativno, ali računajte na to da su dobre namere onih koji amandmane podnose, a ne samo da žele priču na kontu vremena koje nam po Poslovniku pripada. Daleko od toga. Svaki zakon je veoma važan i tako i prilizamo svom poslu ovde i pokušavamo da damo svoj doprinos, da konačno uredimo ovu državu, pravni sistem u ovoj državi, nego i politički sistem. Da li to nailazi na razumevanje ili ne? Nekada da, nekada ne, a nekada smo zaista razočarani. Očigledno nekada idemo dosta unazad, vraćamo se na neka vremena koja bismo želeli da zaboravimo, ali to je stvar uglavnom onih koji su na vlasti, jer oni diktiraju celokupnu klimu političkog i pravnog života u ovoj državi.
Iskorišćeno je pet minuta vremena od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Vlada je prihvatila ovaj amandman, odbori se nisu izjašnjavali, ali će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Gospodine ministre, SRS je uložila ovaj amandman na član 31. i predlaže da se doda stav 5, s tim što napominjemo iz kojih razloga smatramo da bi trebalo intervenisati u ovom članu. To je da se ovde predviđa, kako mi predlažemo, da se ovo rešenje iz stava 1. ovog člana obavezno dostavlja državnom organu, koji je neposredno odgovoran za rad nadziranog organa. Obrazloženje valjano i veoma stručno je dala gospođa Gordana Pop Lazić, koja je u ovoj oblasti izuzetno stručna. Možete mi verovati da ovu oblast dobro poznaje, jer je dosta vremena radila, poznato joj je upravno pravo i ova oblast kada je u pitanju inspekcija. Vidite, u odgovoru Vlade kaže se da se amandman ne prihvata iz razloga što član 29. predviđa da se zapisnik dostavlja tom organu koji je nadležan i odgovoran za nadziranog organa. Međutim, gospodine ministre, nije svejedno, zapisnik i rešenje. Evo, samo jedan primer. Zapisnik o uviđaju u krivičnom postupku, ovo je samo jedno poređenje, možda nije adekvatno, nije isto što i rešenje za određivanje istrage protiv poznatog ili nepoznatog izvršioca i ne obavezuje organe i određene subjekte u postupku. Dakle, mi predlažemo, a vi procenite. Mi mislimo da je rešenje, pre svega, čvršća stvar, jača stvar u zakonu, jača je norma, pa predlažemo da usvojite ovo. Što se tiče vašeg pomoćnika Zorana Petrovića, dobro mi je poznato, radio je zajedno sa mnom u Ministarstvu pravde, kada sam bio zamenik ministra pravde. Što se tiče njegovog rada, nemam nikakvih primedbi. Znam da je od 1995. godine u organima uprave pri ministarstvu i radio je u ovoj oblasti, ali, postavlja se jedno pitanje. Rečeno je u ovoj diskusiji prethodnoj da je trenutno gospodin Petrović na toj funkciji, da će možda biti izabran i produžiće mu se mandat. Međutim, postavlja se pitanje - dođe do promene vlasti i dođe na njegovo mesto neko iz one sredine koja danas prodaje maglu u Srbiji građanima, ti nazadnjaci prodaju maglu, ali čini mi seda je građani ovog puta neće kupovati. Ono za šta se zalaže SRS, a to je depolitizacija uprave i podizanje njene efikasnosti na najveći mogući nivo. Mi nemamo razloga da ovde izmišljamo i da pričamo šuplju priču da će Morava da se uliva u Volgu, a to neki u ovoj predizbornoj kampanji, kao što vidite, nisu u sali, trče po Srbiji i, rekoh malopre, daju lažna obećanja. Mi vam želimo predložiti samo da se određene norme u ovom zakonu poboljšaju, da se poboljša tekst. Ono što sam primetio, to je da ste vi amandmane poslanika SRS, jedan broj uvažili, što potvrđuje da su naši amandmani bili smisleni i da imaju za cilj da poboljšaju tekst ovog zakona. Hvala vam.
Iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Dobro ste mi sve ovo rekli, gospodine Jojiću, za Zorana Petrovića. Sada sam ga pitao, mandat mu ističe 28. decembra ili tako nešto, tako da ćemo dobro da razmislimo da li će zaslužiti poverenje i ubuduće. (Petar Jojić, s mesta: Ako dođu neki koji danas nude…) Neće doći, ne bojte se, ostaću ja, nemojte da brinete. (Predsedavajuća: Molim vas, bez direktne komunikacije.) Mislim da treba i zapisnik i rešenje, tako da prihvatam ovaj amandman. Dakle, i zapisnik i rešenje, neka nadzorni organ vidi šta radi onaj koji je ispod njega. Hvala vam.
Konstatujem da je u ime predlagača ministar Milan Marković prihvatio amandman, koji je na član 31. podneo narodni poslanik Petar Jojić. S obzirom da se nisu izjasnili odbori, o ovom amandmanu će se izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada je prihvatila ovaj amandman, odbori se nisu izjasnili, pa će se Narodna skupština u danu za glasanje izjašnjavati. Amandman je u pretresu, pa pitam ko želi reč? (Niko.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila i ovaj amandman, a Skupština će se izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman, a odbori se nisu izjasnili. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Pop Lazić.
Žao mi je zaista što ministar nije tu. Verujem da bismo ga ubedili da prihvati ovaj amandman, jer član 36. ima nad naslov – postupanje po predstavkama. Dakle, mi imamo inspekcijski nadzor po službenoj dužnosti i po predstavkama. Nemoguće je tražiti bilo kakav rok kada je u pitanju inspekcijski nadzor po službenoj dužnosti, ali kada je po predstavkama, prosto je logično da se utvrdi neki subjektivni i objektivni rok. Ne može neko nakon godinu i po dana da vam napiše predstavku – desilo se to i to, gde vi tek tada reagujete. Moguće je da više takvih situacija i ne postoji, da je u međuvremenu ispravljeno i samo imate problem da šlajfujete u prazno, da trošite energiju, novac, ljudske resurse, šta god, da izlazite, da kontrolišete itd. Vi ste danima u nekoj instituciji kada odete da vršite nadzor, a otišli ste jer prijava nije bila na mestu. Prosto, po mom mišljenju, a i po mišljenju gospođe Radete, koja je u ime poslaničke grupe podnela ovaj amandman, mi smo smatrali da pravno ili fizičko lice koje se vama obraća može radi zaštite svojih prava to da učini u roku od tri meseca od dana saznanja za učinjenu povredu ili ugrožavanje prava, a najkasnije u roku od šest meseci od danas učinjene povrede. Pretpostavljamo da ćete barem jednom godišnje uraditi i taj nadzor po službenoj dužnosti. Ali, to samo pretpostavljam, jer vidimo prosto je to iz obrazloženja zakona toliko jasno, matematički precizno rečeno da je to nemoguće, jer ako imate 23 hiljada subjekta koje treba da kontrolišete, ne znam koliko bi vas trebalo da bude da biste bili efikasni. Evo, ministar, koliko puta pitam, nije ni jednom odgovorio, izbegava taj odgovor. I dalje ostaje ta naša strepnja da ćete pored najbolje volje biti neefikasni, jer će mnogi subjekti ostati bez nadzora. Zato je i važno ovo postupanje po predstavkama, ali se bojimo da će vaše postupanje i biti isključivo po predstavkama. Onda to nije pravi nadzor. Pravi nadzor jeste po službenoj dužnosti, jer na taj način vi ste predupredili da ne dođe do bilo kakvih nepravilnosti i da građani ili pravna lica koja su zainteresovana nemaju ni razloga da se obraćaju upravnoj inspekciji. Vaša prevashodna aktivnost će biti, nažalost, po predstavkama a ne po službenoj dužnosti, što nije svrha upravne inspekcije, kao inspekcije, to ćemo se sigurno složiti. Vi ste nama u obrazloženju za odbacivanje ovog amandmana rekli da se amandman ne prihvata i da bi predloženo rešenje vremenski ograničilo mogućnost podnošenja predstavke, što je u suprotnosti sa svrhom upravne inspekcije utvrđenom članu 5. Predloga zakona. Upravo je suprotno, ali očigledno imamo dijametralno različite poglede na to šta bi inspekcijski organi trebalo da rade. Hvala vam.
Tri minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila i ovaj amandman, odbori se nisu izjašnjavali pa će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, a niko se više ne javlja za reč da koristi svoje pravo u pretresu o amandmanu kao podnosioc ili u pretresu po amandmanu na osnovu vremena poslaničke grupe, ovim smo završili pretres o amandmanima i zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad. Rad nastavljamo sutra u 14,00 časova pretresom u pojedinostima sledeće tačke dnevnog reda, dakle, popodnevnim delom sednice. Radno prepodne Narodne skupštine Republike Srbije predviđeno je rasporedom posete predsednika Evropskog parlamenta Jerži Buseka, tako da ćemo naš redovan rad i rad ove sednice nastaviti sutra u 14,00 časova, kada ćemo dati obaveštenje da li radimo pretres u pojedinostima samo tačke koju otvaramo u tom trenutku ili će nam ritam dozvoliti da završimo i sledeću tačku dnevnog reda. Hvala učesnicima na sednici, hvala svima na radu i prijatno do sutra u 14,00 časova.