REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE OSMA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 21. decembar 2004. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 14,05 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 149 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Goran Svilanović, Nataša Mićić i Milka Silajev. Saglasno članu 80. stav 2. i članu 81. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, izuzetno za ponedeljak, kao i u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda ove sednice. Dostavljen vam je zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 18, 19. i 29. novembra 2004. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice, a shodno članu 82. stav 3. Poslovnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa navedene sednice. Prelazimo na odlučivanje o zapisniku. Stavljam na glasanje zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održanoj 18, 19. i 29. novembra 2004. godine. Za 129, nije glasao jedan, od ukupno 130 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 18, 19. i 29. novembra 2004. godine. U sazivu ove sednice, koji je vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i o predlogu da se pojedine tačke povuku iz predloga dnevnog reda. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 128, nije glasao jedan, od ukupno 129 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Komisija za hartije od vrednosti predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2005. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Protiv 127, nisu glasala tri, od 130 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o oglašavanju, koji je podnela Narodnoj skupštini 9. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za jedan, protiv 128, nisu glasala dva, od 131 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 13 narodnih poslanika predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o otvaranju dosijea službi bezbednosti u Republici Srbiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 10. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 45, protiv 84, uzdržan jedan, nisu glasala tri, od 133 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru poverenika za informacije od javnog značaja, koji je podneo Narodnoj skupštini 10. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 128, nije glasalo šest, od 134 narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Veroljub Stevanović, predsednik poslaničke grupe SPO-NS, predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 10. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 130, nije glasalo sedam, od 137 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS, predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 10. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 165, uzdržana dva, nije glasalo pet, od 172 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus, predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 17. decembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 130, nije glasalo deset, od 140 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Predrag Marković predložio je da se iz predloženog dnevnog reda sednice povuku tačke: - Predlog zakona o železnici, koji je podnela Vlada Republike Srbije, tačka 2. predloženog dnevnog reda; - Predlog zakona o poštanskim uslugama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, tačka 3. predloženog dnevnog reda; - Predlog zakona o programu zaštite učesnika u krivičnom postupku, koji je podnela Vlada Republike Srbije, tačka 4. predloženog dnevnog reda; - Predlog zakona o posredovanju - medijaciji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, tačka 5. predloženog dnevnog reda; - Izveštaj o poslovanju Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa godišnjim računom i izveštajem ovlašćenog revizora, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, tačka 7. predloženog dnevnog reda: - Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, tačka 8. predloženog dnevnog reda, i - Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2005. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, tačka 9. predloženog dnevnog reda. Pošto narodni poslanik ne želi reč, da li žele reč predstavnici predlagača akata čije se povlačenje predlaže. Ne. Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 130, nije glasalo šest, od 136 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za hitan postupak i o predlogu da se pojedine tačke povuku iz predlog dnevnog reda, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 133, nisu glasala dva, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godine, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 2. Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 3. Izbor člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa sa Liste koju je podnela Srpska akademija nauka i umetnosti; 4. Prestanak funkcije i izbor nosilaca pravosudnih funkcija; 5. Predlog odluke o izboru Poverenika za informacije od javnog značaja, koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije; 6. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović, predsednik poslaničke grupe Srpski pokret obnove - Nova Srbija; 7. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke; 8. Predlog odluke o izmenama i dopuni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus. Pošto su prihvaćeni predlozi za razmatranje akata po hitnom postupku, nadležni odbori, odnosno Vlada Republike Srbije, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje, odnosno mišljenja u toku trajanja sednice. Molim da služba Narodne skupštine pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda sednice i da ga uruči narodnim poslanicima. Rad prema utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZBORU POSLANIKA SKUPŠTINE SRBIJE I CRNE GORE Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Vojislav Milajić, Gordana Pop-Lazić i Dragor Hiber. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnog poslanika dr Dragora Hibera na član 8, amandman kojim je predložio da se posle člana 8. doda novi član 8a i na član 22, i narodnog poslanika Zorana Ćirkovića na članove 17. i 18. Predloga zakona. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine, prema članu 142. stav 5. Poslovnika. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 38 minuta 24 sekunde, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka – Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove – Nova Srbija – 26 minuta 24 sekunde, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a to su tri poslanika Socijaldemokratske partije, po pet minuta, saglasno članu 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da je ovlašćeni predstavnik Srpskog pokreta obnove – Nova Srbija za ovu tačku narodni poslanik Slobodan Živkucin. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Zoran Lončar, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imamo danas na dnevnom redu jedan veoma važan zakon, zakon o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Donošenje ovog zakona predstavlja obavezu koju Srbija kao država članica državne zajednice Srbije i Crne Gore ima na osnovu Ustavne povelje. Naime, na osnovu teksta same Ustavne povelje, kao i Zakona za sprovođenje Ustavne povelje, predviđeno je da se u ovom početnom periodu od dve godine poslanici u Skupštinu Srbije i Crne Gore biraju posredno iz skupština država članica. Nakon tog perioda mandat im traje četiri godine i biraju se neposredno, dakle na izborima od strane svih građana u državama članicama, na osnovu zakona država članica koji se međusobno mogu razlikovati u Srbiji i Crnoj Gori po mnogim pitanjima, ali moraju biti isti po onom suštinskom pitanju, oko čega je postignut konačan konsenzus prilikom usvajanja Ustavne povelje, a to je da ti izbori moraju biti neposredni. Usvajanjem ovog zakona u Narodnoj skupštini Republike Srbije Srbija će konačno uspostaviti pravni okvir i pretpostavke za nesmetano funkcionisanje državne zajednice Srbije i Crne Gore. Posebno je važno što su nedavno Evropska unija i Savet Evrope dali punu podršku usvajanju jednog ovakvog zakona i time su posebno naglasili da je održavanje neposrednih izbora neophodno kako bi na osnovu njihovih rezultata mogao da se konstituiše legitimni parlament, kao ključna institucija za funkcionisanje državne zajednice Srbije i Crne Gore. Usvajanjem ovog zakona Srbija postaje konstruktivni partner Evropske unije u doslednom poštovanju kako Ustavne povelje tako i samog Beogradskog sporazuma, čiji je jedan od potpisivača takođe predstavnik Evropske unije. Usvajanje ovog zakona nije stranačko već nadstranačko, a rekao bih ovog momenta i te kako državno pitanje, i to jedno od osnovnih, vodećih pitanja. Zbog toga očekujem da će ovakav zakon dobiti podršku, a u to sam imao prilike da se uverim u ovom prethodnom amandmanskom procesu izjašnjavanja narodnih poslanika na sam tekst zakona, podršku velike većine narodnih poslanika, ne vodeći računa o stranačkim interesima već pre svega o državnim interesima i omogućavanju nesmetanog funkcionisanja državne zajednice Srbije i Crne Gore. Time što će ovaj zakon biti usvojen, kako se nadam, velikim brojem glasova ovde u Skupštini Srbije, Srbija će poslati jasnu poruku Evropskoj uniji da na najbolji način izvršava svoje obaveze iz Ustavne povelje i Beogradskog sporazuma. Time će Srbija kao država članica sa svoje strane omogućiti brži i efikasniji pristup državne zajednice evropskim integracionim procesima. Donošenje zakona je, nadam se, stvar oko koje ne bi trebalo da postoje sporovi i bilo bi veoma važno da Srbija i Crna Gora pravovremenim donošenjem zakona o neposrednom izboru poslanika u Skupštinu državne zajednice u potpunosti ispoštuju Ustavnu povelju i da februara meseca naredne godine održe izbore za poslanike u tu skupštinu. Donošenjem zakona Srbija šalje jasnu poruku državnoj zajednici, ali i Evropskoj uniji da mora da se poštuje Ustav i da ni jedna vlast, ako sebe smatra demokratskom, ne može dogovorom da krši zakon i Ustav kao najviši pravni akt. Kršenje Ustava, a u ovom slučaju bi to bilo Ustavne povelje, samo bi se, po mom mišljenju, otvorio mnogo veći i mnogo dublji problem sa nesagledivim posledicama. Dozvolite mi u ovom kratkom uvodnom obraćanju da vam samo predstavim neka od osnovnih rešenja na kojima počiva ovaj, po svojoj prirodi, dosta kratak tekst zakona. Tekst zakona je kratak i iz prostog razloga što je na osnovu Ustavne povelje predviđeno da izborno zakonodavstvo Republike Srbije, odnosno Crne Gore reguliše postupak izbora poslanika i zbog toga je bilo dovoljno da se ovakvim zakonom predvide samo one specifičnosti o izbornoj proceduri. Konkretna rešenja za koja smatram da zaslužuju vašu pažnju u ovom delu mog obraćanja je činjenica da je ovim zakonom Srbija predviđena kao jedna izborna jedinica, da će se na neposrednim izborima februara naredne godine u Republici Srbiji kao državi članici birati ukupno, kako je to već predviđeno samom Ustavnom poveljom, 91 poslanik, da će se birati po proporcionalnom izbornom sistemu. Predviđen je izborni cenzus od 5%, od koga naravno postoje odstupanja koja predstavljaju princip pozitivne diskriminacije za stranke nacionalnih manjina i koalicije stranaka nacionalnih manjina, kod kojih može i da se ne primenjuje ovaj cenzus od 5%. Za njih bi važio, ako ne pređu taj zakonom predviđeni cenzus, tzv. prirodni izborni cenzus ili prag. Što se tiče podele mandata, predviđena je podela po formuli koja je u teoriji poznata kao Majerova formula. Kaže teorija da je ovakva podela pravičnija iz prostog razloga što ne uvažava ni jednu posebnu stranku, bez obzira na činjenicu da li je ona velika ili možda mala, već dovodi u ravnopravan položaj sve stranke. Takođe smatram da će dodeljivanje mandata ovom formulom biti mnogo jednostavnije u primeni i da će samim tim omogućiti efikasniji rad organa za sprovođenje izbora. Što se tiče izbornog prava, i aktivnog i pasivnog, ono je predviđeno na isti način za sva ona lica koja imaju to izborno pravo na republičkim izborima u Srbiji. Mehanizam zaštite izbornog prava takođe postoji, i to dvostruki mehanizam, najpre u prvom stepenu putem prigovora pred RIK-om, i u drugom stepenu u vidu žalbe pred Vrhovnim sudom Srbije. Rokovi za upotrebu ovih pravnih sredstava su zbog prirode postupka veoma kratki i iznose 48 sati. Naravno, postoji jedna dodatna zaštita od neefikasnog rada RIK-a predviđena u vidu jedne pravne pretpostavke za slučaj ćutanja uprave, koja glasi da se tada prigovor smatra usvojenim. Na kraju, dužnost mi je da vas upoznam da je u prednacrtnoj fazi ovog zakona takođe konsultovan, bez obzira što to procedura usvajanja zakona ne nalaže, RIK. Nacrt ovog zakona je bio razmatran na sednici Izborne komisije, gde su po mom mišljenju zastupljeni svakako u stručnom smislu najstručniji i najpozvaniji ljudi, kada je u pitanju izborni proces u Republici Srbiji, da daju svoje mišljenje. Bilo je izneto nekoliko veoma konstruktivnih primedaba više tehničkog karaktera i one su uglavnom uvažene. Takođe, na samom kraju, moram da izrazim zahvalnost svim narodnim poslanicima na amandmanima koji su usvojeni. Oni su bili veoma konstruktivni i to je ono što mi je dalo nadu da na početku ovog današnjeg kratkog obraćanja ustvrdim da će možda ovaj zakon dobiti podršku velike većine poslanika, jer je pred vama nestranačko pitanje, ne samo predlog Vlade Republike Srbije, već je u pitanju predlog kojim Srbija rešava jedno veoma važno državno pitanje. Zahvaljujem se i u ostalom delu rasprave vrlo rado ću odgovoriti na sva pitanja koja budete imali.
Samo jedno obaveštenje. Odbor za pravosuđe zaseda i molio bih članove, ako je još neko u sali, da ode gore kako bi mogli da rade. Reč ima narodni poslanik, kao šef poslaničke grupe, Miloš Aligrudić.
Poštovani narodni poslanici, svi oni kojima je na srcu državni i nacionalni interes trebalo bi da znaju da je usvajanje ovog zakona, kao jedan od uslova za očuvanje državne zajednice Srbija i Crna Gora, upravo u nacionalnom interesu. Tako i svi oni koji smatraju da je neophodno za građane ove naše države da se što pre uključimo u evropske integrativne tokove, znaju da je ovo jedna od prečica za to uključivanje i da sve ostalo predstavlja vrlo težak, mukotrpan i zaobilazni put. Zato vas molim, poštovani poslanici, glasajte za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, šef poslaničke grupe G17 plus .
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, stranka G17 plus smatra da donošenje zakona o neposrednom izboru poslanika za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora i njihovo skoro organizovanje ne bi koristilo interesima Srbije. Srbija i Crna Gora predstavlja jednu državu i davanje većeg legitimiteta njenom parlamentu ne bi promenilo tu činjenicu. Činjenica je da su neposredni izbori za Skupštinu SCG deo agende dogovorene Ustavnom poveljom, ali je takođe istina da je slovom Ustavne povelje pre više od godinu dana trebalo da bude izvršena puna harmonizacija tržišta dve republike, kao i da je sud državne zajednice organizovan sa velikim zakašnjenjem. Poznato je da se G17 plus zalaže za obnovu državne nezavisnosti Srbije. Tragično je da bi primena uslova ugovora iz Mastrihta kojim je stvorena EU, Srbija i Crna Gora predstavljale državu unitarniju od bivše SRJ i danas Srbije i Crne Gore. Upravo zato neposredne izbore i davanje većeg legitimiteta ovakvoj državnoj zajednici smatramo nepotrebnim. U ovo uverenje utvrđuje nas i činjenica da Skupština Srbije i Crne Gore gotovo da i nema zakonodavnih ovlašćenja i da je čak i veoma mali njen uticaj na kreiranje politike odbrane i spoljnih poslova. Svesni činjenice da su građani Srbije duboko podeljeni oko budućnosti državne zajednice Srbija i Crna Gora i rasprostranjenog uverenja da će sa nestankom ove birokratske tvorevine, koja ne štiti životne interese svojih građana i srpskog naroda, biti pokvareni odnosi dve republike, G17 plus je nastojala da u proteklim mesecima ne otvara pitanje formalnog proglašenja nezavisnosti Srbije. Ipak, napuštanje štetnog sporazuma o harmonizaciji, zaključenog od strane prošle Vlade, smatramo jednim od velikih uspeha naših ministara kojim je Srbija pošteđena daljih poniženja i materijalne štete. Zato smo, upravo da ne bi doprineli podelama među građanima, predložili našim ministrima da u Vladi budu uzdržani kada je reč o zakonu o održavanju neposrednih izbora za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Činjenica da zvanična Srbija danas namerava da donese ovaj zakon, bez obzira na činjenicu da je dosadašnji tok događaja nagoveštavao neminovni raspad državne zajednice, kao i očigledne odlučnosti crnogorske Vlade da ne organizuje neposredne izbore za Skupštinu Srbije i Crne Gore na svojoj teritoriji, ne ostavlja nam izbor osim da budemo protiv ovog predloga. Uvereni da stranke koje se zalažu za očuvanje državne zajednice imaju većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, upozoravamo njihove poslanike da u slučaju da izbori za Skupštinu Srbije i Crne Gore budu održani samo u Srbiji rizikujemo da naše građane dovedemo ponovo u situaciju iz 1998. ili 2000. godine, što nikako neće doprineti očuvanju državne zajednice. Podsećamo naše uvažene kolege da su građani Srbije od uspostavljanja demokratije u oktobru 2000. imali prilike da učestvuju u šest različitih izbornih ciklusa, na koje je bez obzira na činjenicu da nije bilo ozbiljnog bojkota uglavnom izlazilo manje od 50% birača. Srbija se nalazi pred referendumom o novom ustavu i verovatnim vanrednim parlamentarnim izborima tokom narednih godinu dana, pa organizovanje još jednih izbora za ustanovu, koja ni do danas nije imala mnogo zapaženih aktivnosti, čije su nadležnosti manje od bilo kog drugog parlamenta na evropskom kontinentu, samo će podstaći izbornu apatiju koja predstavlja našu najveću opasnost za demokratiju i njene ustanove. Zato G17 plus predlaže da sadašnjem sazivu Skupštine Srbije i Crne Gore bude produžen mandat na godinu dana, a da potom zajedno sa referendumom za novi ustav, koji će do tada možda biti izglasan u Narodnoj skupštini, i vanrednim parlamentarnim izborima odlučimo na referendumu i sudbinu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ukoliko građani odluče da državna zajednica treba da opstane, biće lakše doneti zakon o neposrednim izborima za Skupštinu Srbije i Crne Gore i izbori će svakako biti u većoj meri uspešni. Podsećam moje uvažene kolege iz stranaka koji se zalažu za očuvanje državne zajednice, SRJ je bila konfederacija, a državna zajednica Srbija i Crna Gora je konfederacija, čiji je raspad institucionalizovan. Građani nisu za to glasali, nego za zajedničku državu Srbija i Crna Gora. Dakle, predlog je vrlo jednostavan. Nemoguće je održati izbore u jednoj državi članici, a u drugoj ne, ili se bavimo nečim što bi se možda zvalo i nasiljem, da organizujemo izbore u jednoj državi članici, a u drugoj da to tako ne bude. Takođe vas podsećam da je najbolje da se Beograd i Podgorica dogovore, i sve što Beograd i Podgorica dogovore prihvatljivo je za EU i čitav svet. Takođe, svaki izbori, pa i ovako organizovani izbori vrlo koštaju, i to preko milijardu dinara ili milijardu i po dinara, ili oko 20 miliona evra. To se plaća izbudžeta Republike Srbije, a u budžetu nisu predviđena takva sredstva. Takođe, ta sredstva se mogu jedino porezom uzeti od građana Srbije. Mislim da građani na to nisu spremni. Svakako, najvažnije u narednom periodu jeste da se postigne dogovor između dve države članice državne zajednice Srbije i Crne Gore. Za dogovor jesmo. Ustavna povelja može da se promeni saglasnošću obe državne članice i to bi bio put, dakle, za međusobno razumevanje i budućnost i jedne i druge države članice. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima šef poslaničke grupe SPS-a, narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo poslanici, pred nama je jedan zakonski predlog koji predstavlja ispunjenje obaveza Republike Srbije na osnovu Ustavne povelje koja je doneta, ja bih da vas podsetim, suprotno glasanju SPS-a u tadašnjoj Saveznoj skupštini Savezne Republike Jugoslavije. Dame i gospodo, svi vi osim SPS-a i, čini mi se, ako se dobro sećam, SRS, svi ste vi bili za usvajanje ove ustavne povelje. Svi ste vi učestvovali u potpisivanju Beogradskog sporazuma i zato je za mene začuđujući tok rasprave koji se trenutno vodi u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prosto sam sebi ponekad postavljam pitanje da li vi razgovarate uopšte u Vladi Republike Srbije? Kako je moguće da Vlada Republike Srbije izlazi sa ovakvim predlogom, a da G17 glasa protiv. Miroljub Labus je potpisnik Beogradskog sporazuma. To je bio dogovor Srbije i Crne Gore, to je bio dogovor na nagovor Evropske unije i nismo mi bez razloga rekli da je to tvorevina koja se zove "Solanija". Sada ste protiv toga što ste zajedno potpisali i što ste nametnuli ostalim poslanicima u tadašnjoj Saveznoj skupštini Savezne Republike Jugoslavije. Prema tome, ne vidim ovde ni predstavnike DS-a, nema ih u velikom broju. DS je bila vodeća stranka koja je forsirala Beogradski sporazum i Ustavnu povelju. Više vas je bilo na raspravi o četnicima i partizanima nego sada. Davali ste kvorum za četnike, a ne dajete kvorum za raspravu o državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Da li su to prioriteti sa kojima se narod Srbije danas suočava? Danas, SPS svakako i dalje smatra da je Ustavna povelja loša. Mi smatramo da je Ustavna povelja napravila tvorevinu koja ne može uspešno da funkcioniše. To smo smatrali i pre dve godine kada je Ustavna povelja doneta. Mene čudi kako određene političke stranke, koje sada čine Vladu Republike Srbije, o ovom najvažnijem državnom pitanju imaju ovako različit pristup. Koliko sam shvatio predsednika Vlade gospodina Vojislava Koštunicu, cilj je da Srbija ispoštuje svoje obaveze prema Ustavnoj povelji i da Evropska unija vidi da Srbija nije prepreka za dalji opstanak državne zajednice Srbije i Crne Gore. Ako je to tako, mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona. Ako bismo gledali sam zakonski predlog, možemo u njemu naći tačke zbog kojih možda ne bi glasali za ovaj predlog. Tu su neke konkretne radnje koje su vezane za izborni proces. Koliko smo shvatili, ovde je reč o tome da se pokaže da rukovodstvo Republike Crne Gore ne želi iskreno opstanak državne zajednice Srbija i Crna Gora, dakle, deo rukovodstva, i da čini sve kako bi državna zajednica što pre prestala da postoji. Reći ću ovde ono što je najvažnije za SPS, a DS ukoliko ima šta da kaže može da kaže posle toga, pošto očigledno vi što ste mahali kartama JAT-a za aferu Bodrum, sada ste postali članovi upravnog odbora. Mene zaista iznenađuje kako gospodin Radosavljević nije član upravnog odbora JAT-a i zaista bih zamolio Vladu Republike Srbije, pošto je Neda Arnerić postala član upravnog odbora Sava centra, pošto je Voja Janković postao član upravnog odbora Ade ciganlije, Pajtić je predsednik Pokrajinske vlade, ne znam još jedan fali i nije dobio nikakvu funkciju, znači, molim da gospodin Radosavljević postane član upravnog odbora JAT-a, jer on očigledno najbolje barata ovim avionskim kartama. Ko god nema mesta u avionu, neka se javi gospodinu Radosavljeviću. Da se vratimo na državnu zajednicu, odnosno na Srbiju i Crnu Goru, dakle, mi smo kao što znate rekli da je suštinsko pitanje želi li Srbija i srpski narod zajednicu sa crnogorskim narodom i Crnom Gorom. Kakav je oblik tog zajedništva, možemo reći da u ovom trenutku nije najbitnije. Ovde će neko reći da je to birokratska tvorevina i da to nije državni interes Srbije. To jeste državni i nacionalni interes Srbije i srpskog naroda. Zašto? Zato što u Crnoj Gori živi, po sadašnjem popisu, najmanje trećina Srba, pa kako onda to nije nacionalni državni interes Srbije i srpskog naroda? To jeste najviši nacionalni državni interes, dakle, da Crna Gora ostane da živi u bilo kojoj vrsti zajedništva sa Srbijom. Opet ću reći još jednu stvar. Ne može se smatrati važnijim za našu državu ostvarivanje dobrosusedskih odnosa sa Hrvatskom, Bosnom i Hercegovinom ili Albanijom ili ostvarivanje suživota i zajedničkog života u našoj državi u okviru Srbije sa Muslimanima, Hrvatima, Albancima itd. Mađarima, a da nam nije važno kako ćemo živeti sa Crnogorcima. Neću da ulazim u to da li je to jedan narod ili ne, neka se svako piše kako hoće. Naš je životni interes da ostane neka vrsta zajedništva između Srbije i Crne Gore. Zato zaista Srbija treba da učini sve da ta zajednica opstane. Mi nismo zadovoljni ustavnim rešenjima, glasali smo protiv toga, ali ćemo uvek glasati za bilo koji oblik zajedništva, nikako da Crna Gora postane nezavisna, zato što će trećina građana Crne Gore koji su Srbi ostati da živi van zajednice sa Srbijom. Zato, dakle, mi moramo pokazati svima da je Srbija za opstanak državne zajednice Srbije i Crne Gore time što ćemo doneti zakon o neposrednim izborima. Da li će ti izbori da budu organizovani ili ne, to je drugo pitanje. A zašto je drugo? Zato što valjda nikome ne pada na pamet da se izbori održe samo u Srbiji, a da se ne održe u Crnoj Gori, smešno je da neko uopšte razmišlja na takav način i da to bude alibi da se glasa za ovaj zakon. Srbija treba da donese zakon i treba da insistira na poštovanju Ustavne povelje. Koliko sam shvatio, meni nije jasan ni G17 plus, jer ovo je prvi put da vi ne poslušate ono što Solana traži. On traži neposredne izbore za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mi nismo glasali za ono što ste vi usvojili, onaj tekst za evropske integracije. Vi ste tražili, vi ste glasali, sada vi glasate ovde protiv. Da sam predsednik Vlade, verujte mi, ova vlada ili više ne bi postojala ili ne bi ovako radili. Prema tome, što se ovoga tiče, mene zaista zaprepašćuje stav vladajućih stranaka o svemu ovome. Postavljam još jednom pitanje, da li postoji dogovor oko ovoga? Hoćete da pravite parlamentarnu većinu u stilu letećih izmena u hokeju, malo SPS, malo radikali, malo DS itd. To je DS i htela. Oni su prvo hteli kohabitaciju, pa su videli šta znači kohabitacija, pa su bukvalno shvatili šta to treba da bude, ko će koga da pređe. U svakom slučaju, što se nas tiče, apsolutno podržavamo opstanak državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mi to ne smatramo birokratskom i veštačkom tvorevinom. Srbija i Crna Gora i srpski i crnogorski narod nemaju bliže jedni drugima nego što su oni. Nemojmo mi činiti da razdvajamo Srbiju i Crnu Goru. Što se toga tiče, mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona iz tog razloga što smatramo da državna zajednica SCG treba da opstane, iako nismo bili za ovaku formu i ovakav oblik zajednice SCG. SRJ je bila federacija sa nekim elementima koji su davali malo više prava republikama članicama. Sadašnja tvorevina koju ste vi doneli, svi vi koji ste ovde, osim radikala i socijalista, vi ste je nametnuli i sad govorite o tome da je to birokratska tvorevina. Ne vidim šta je politika Vlade. Mislim da Vlada ovo pitanje treba ozbiljno da razmotri. Ako imate ministra inostranih poslova koji priča šta hoće, ako imate stranku koja je druga po snazi u Vladi Srbije, koja glasa protiv ovog predloga, mislim da tu nisu čisti odnosi. Svako ima pravo na svoj stranačku politiku, ali kada ste u Vladi, dame i gospodo, tražite najmanji mogući zajednički imenitelj, a ne nešto po čemu ćete se razlikovati od drugih. Ako bismo po tome gledali, mislim da je Vlada pala na ispitu povodom ovog predloga. Vi ste Vlada, vi koji činite Vladu, parlamentarnu većinu. Vi se niste dogovorili oko ovoga, izlazite pred poslanike gde jedna stranka glasa ovako, a druga onako. Što se nas tiče, mi ćemo glasati za ovaj predlog zato što smo uvereni da su Crnogorci i Srbi istog korena i da Srbija i Crna Gora treba da budu u bilo kom obliku zajedništva. Hvala.
Replika, narodni poslanik Albijanić. Gospodine Dačiću, ako ste pažljivo pratili moju diskusiju, nijednog trenutka nisam pomenuo SPS, a vi ste sebi dopustili da nama držite predavanje kakvi su odnosi u Vladi i ko šta radi. G17 plus po ovom pitanju ima stav, jasno i eksplicitno sam taj stav ovde izneo. Što se vama taj stav ne sviđa, to je vaš problem. Drugo, u Vladi Republike Srbije smo vrlo konstruktivan činilac i to znate, i do sada se nismo oglašavali po pitanju državne zajednice i svakako smo konstruktivno u tom pogledu i delovali. Pokušavalo se da se naprave određeni potezi koji će državu učiniti funkcionalnom, očigledno je da to nije. Moram vam reći, u jednom trenutku ste rekli, prilično sa visine - da sam predsednik Vlade. Gospodine Dačiću, vi niste predsednik Vlade, niti ćete to biti i treba konkretno ovde da pričamo određene stvari, a ne da optužujemo jednu stranku u vladajućoj koaliciji. Vi dobro znate da se državni program evropske Srbije G17 plus zove "Srbija na prvom mestu". Nemamo ništa protiv da i Crna Gora bude Crna Gora na prvom mestu, ali ovaj i ovakav način funkcionisanja državne zajednice nije dobar, to svi znaju. I što je još gore, može se desiti da Republika Srbija pokuša da uradi jednu stvar na svojoj teritoriji, a da Crna Gora to neće i da na taj način uradimo potez koji će konačno razdvojiti države članice. Ovde ima odgovornosti da se o ozbiljnim državnim pitanjima razgovara, a ne od ozbiljnih državnih pitanja beži, ili ćemo dopustiti da nas inercija vodi, pa nekad Vlada radi brže, nekad sporije. Uglavnom, po inerciji se stvari događaju, pa videćemo šta će biti sa državnom zajednicom. Jesmo li u stanju da se sa tim problemom suočimo ili nismo? Da li smo u stanju sa političkom elitom iz Crne Gore da razgovaramo ili nismo? Na kraju, da li smo u stanju da donesemo najbolje rešenje ili nismo? Sve drugo su prazne političke priče. Ja ozbiljan sastanak državnog vrha po tom pitanju video nisam, a ovde imamo zakon, a znamo da je zakon bio predložen i u Crnoj Gori, koji nije prošao. U tom smislu vas molim da G17 plus ne uzimate u reč, jer to nema nikakve veze sa funkcionisanjem vladajuće koalicije koja dobro radi. Znači, o ovom pitanju koalicioni sporazum nije potpisan, a da piše - G17 plus se obavezuje da će glasati za zakon o neposrednom izboru za državnu zajednicu SCG. Toga u koalicionom sporazumu nema. Znate da dobro i odgovorno radimo i tako ćemo nastaviti. Hvala.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani kolega Dačiću, smatram da je vaša diskusija bila vrlo nekorektna. Ovde, kao po zadatku, pominjete DS kad god izađete za govornicu. To ili je po zadatku, ili je vaš unutrašnji poriv, nešto jače od vas, neka vrsta ljubomore, ili neka vrsta mržnje, ne bih ulazio u to. Već sam vas zamolio pre dva dana i ponovo vas molim, ako nemate šta da kažete o temi, nemojte govoriti, ali nemojte u negativnom kontekstu pominjati DS, nemojte klevetati vaše kolege, narodne poslanike i držite do dostojanstva Narodne skupštine, gde smo i vi i ja, i svi mi ovde, i kolege i poslanici i saradnici na zadatku koji nam je poveren. Hvala najlepše.
Izvolite, gospodine Dačiću.
Predložio bih da donesete poslovnik u kojem bi se moralo govoriti samo u trećem licu, da se niko ne prepozna. Poslaniku neće biti dozvoljena bilo kakva kritika. Koliko znam, predsednik sam poslaničkog kluba SPS. Nisam član DS ni G17 plus. Ne razumem toliku reakciju na svako pominjanje tih stranaka u diskusiji. Reagovao sam zbog toga što smatram da su Beogradski sporazum i Ustavna povelja bili deo dogovora svih stranaka koje su tada činile vladajuću koaliciju, DS, DSS, tada G17 plus ne znam da li je postojao, ali je Miroljub Labus bio potpredsednik Savezne vlade i jedan je od potpisnika Beogradskog sporazuma, SPO tada nije bio u Vladi, bila je Nova Srbija u vlasti. Znači, sve stranke koje sam spomenuo su bile za ovu varijantu o kojoj danas raspravljamo. Zato je za mene čudno da G17 plus danas ne podržava opstanak državne zajednice koja je stvorena na osnovu Beogradskog sporazuma i na čijem opstanku insistira Havijer Solana i EU, a takođe mi je čudno da je DS više bila zainteresovana za Zakon o četnicima, nego za zakon o izborima za Državnu zajednicu SCG. Ja sam o tome govorio. Državna zajednica SCG nije birokratska tvorevina. Ako je birokratska, vi ste je takvom napravili. Vi ste za nju glasali. Ako se nekome ta državna zajednica ne sviđa, nemoj da učestvuje u vlasti na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora. Prema tome, svako ima pravo na svoj stav. I SPS ima pravo na svoj stav. Nemojte vi od nas tražiti da mi vas podržavamo u nečemu gde niste u pravu. Znači, DS apsolutno ne podržavamo, a što se tiče G17 plus, apsolutno smo protiv i smatramo neodgovornim to što je G17 plus izašao protiv ovakvog predloga, jer on je član Vlade Republike Srbije. O tome je trebalo da se dogovore ljudi koji vode Vladu Republike Srbije pre nego što nam pošalju zakon ovde. Ko će ovde glasati za taj zakon ako ne glasa G17 plus? Da li ste obezbedili većinu za to? Pitam vas nešto što ne bi trebalo da vas pitam. Da li vi hoćete da taj zakon ne bude donet? Ako ne glasa G17 plus, hoće li SRS glasati za taj zakon, hoće li glasati DS za taj zakon? Znači, vi ste nas doveli u situaciju ovde, kao Vlada Republike Srbije, kao vladajuća koalicija, da mi ovde raspravljamo o vašim unutrašnjim odnosima u Vladi Republike Srbije. Što se toga tiče, pošto je došao i gospodin Petrović, zaista bih zamolio da gospodina Radosavljevića predloži za Upravni odbor JAT-a, jer to mu najbolje leži. Pošto malopre nije bio tu, predlažem da, u ime DS, pošto je tu bila i Neda Arnerić i Voja Janković, iskoristimo ovu situaciju. Možda će DS glasati za ovaj predlog zakona, u cilju kohabitacije. (Predsedavajući: Vreme.) Mislim da je veoma neozbiljno iznošenje ovog zakonskog predloga pred poslanike Narodne skupštine Republike Srbije, a da pri tom ne postoji zajednički stav stranaka koje čine Vladu Republike Srbije. Da li vi mislite da je SPS bila baš za sve ono što ste vi predložili? Da li vi mislite da ste vi toliko pametni, lepi, pošteni, pa da smo mi uvek za sve to glasali, nego smo se pridržavali dogovora koji smo imali sa Vojislavom Koštunicom. O čemu vi govorite? (Predsedavajući: Gospodine Dačiću, vreme.) Da li vi mislite da su radikali podržali Komisiju za hartije od vrednosti, dajući kvorum, zato što su voleli tu Komisiju za hartije od vrednosti, nego su imali neku drugu temu tada, pa su hteli da iskoriste to da budu prisutni. Znači, nemojte vi sada govoriti o tome kako G17 plus dobro radi. Mi ovde ne govorimo o radu G17 plus, govorim o najvažnijem državnom i nacionalnom pitanju. Hoćete li vi da opstane državna zajednica ili nećete? Ako nećete, zaista ne znam na kojim se to političkim osnovama temelji Vlada Republike Srbije.
Gospodin Proroković je tražio repliku.
Ne bih da bude replika u pravom smislu te reči, više bih voleo da bude nekoliko pojašnjenja. Prvo, što se veštačke i birokratske tvorevine tiče, političke okolnosti su nalagale u tom trenutku jedan ovakav aranžman. Ne radi se tu samo o aranžmanu Srbije i Crne Gore, nego o trojnom sporazumu između Beograda, Podgorice i Brisela. Koliko možemo da vidimo, dva partnera u tom procesu i te kako pristaju na očuvanje državne zajednice, to je Srbija sa jedne strane, Evropska unija sa druge strane. Treći partner, odnosno deo političke elite na toj trećoj strani ne želi očuvanje državne zajednice. Predlog ovog zakona jeste, u stvari, bio pokušaj da se spreče dezintegracioni procesi na našim prostorima, jer, ako se nastave, pitanje je gde će se završiti. Plašim se da se neće završiti samo na razdvajanju Srbije i Crne Gore i da nikakvog seira od razdvajanja neće videti ni Srbija ni Crna Gora. Neki drugi narodi, neke druge države u okruženju će se i te kako radovati tome. Srbija na ovaj način želi da pokaže da jeste punopravan partner EU i da nije prepreka za očuvanje državne zajednice. Moram priznati da je mene i te kako iznenadio govor gospodina Albijanića. Mislim da stranačke interese treba da podredimo državnim interesima. Ne radi se ovde ni o vlasti ni o vladi. Ako se radi o vlasti, što se DSS tiče, sutra ćemo je prepustiti, ako je to u nacionalnom interesu. Nema nikakvih problema. Mislim da je i te kakav i nacionalni i državni interes da se Srbija i Crna Gora sačuvaju. Nemojte više pričati da Crna Gora nešto hoće. Statistički pokazatelji su pokazali da u Crnoj Gori živi 42 posto Crnogoraca, 34 posto Srba. Ostalo su predstavnici nacionalnih manjina. Dakle, Crnogorci su u svojoj državi ispodpolovična manjina. Drugo, kada se popisivalo ko će da uči koji jezik u školi, data je opcija: maternji, hrvatski, bošnjački, srpski, 60 posto ljudi se izjasnilo da hoće da njihova deca uče srpski jezik. Nemojte da kohabitirate niti da gradite partnerske odnose sa ljudima za koje je Ramuš Haradinaj demokratski izabran lider, sa velikim demokratskim kapacitetima, čija je stegonoša ideja nezavisnosti Ferhat Dinoša. Tražite partnere u ovom parlamentu, da jednoglasno donesemo ovaj zakon, da se ne vodimo interesima Haradinaja i Dinoša i da rasturamo svoju državu.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić.
Poštovane dame i gospodo, dozvolićete mi, pošto je pomenuta naša stranka po ko zna koji put, da probam da dam par pojašnjenja, što se našeg stava tiče. Uverena sam da gospodin Dačić jako dobro zna šta je politički pragmatizam, i kako se političke prilike mogu menjati i kako se sa njima menjaju i neki politički stavovi. Ali, navešću ovde jedan primer iz života koji je, sigurna sam, poznat svima nama, pa i njemu i nama ostalima. Možete ući u jedan brak iz ljubavi, većina nas je tako i činila, ali ako posle izvesnog vremena postane jasno da je to neodrživa zajednica, onda je potpuno neprirodno pokušavati da nekog zadržite na silu u tom braku. Ispod je civilizacijskih normi pokušavati na svaki način da održite jedan brak koji više ne uspeva. Upravo to se, dame i gospodo, desilo sa našom zajednicom. Kakav je stav G17 plus po tom pitanju i zašto je G17 plus, tako je, u ono vreme smo postojali kao ekspertska mreža, zašto je gospodin Labus potpisnik Beogradskog sporazuma? To je pitanje na koje smo više puta dali odgovor. U tom trenutku je G17 plus smatrao da zaista dezintegrativni procesi više nikuda ne vode. Nama je jasno da mi u tome nismo učestvovali. Neke druge stranke su učestvovale u rasparčavanju bivše Jugoslavije i učestvovale u tome da ona bude sve manja, manja i manja. Mi smo smatrali da taj proces treba da se zaustavi. Mi se zalažemo za integrativne procese i mi Srbiju vidimo u Evropu. U tom trenutku smo smatrali da Srbija i Crna Gora mogu zajedno da krenu put Evrope. To je bio interes Srbije u tom trenutku. Drugo, želim da naglasim da Beogradski sporazum i Ustavna povelja nisu isti dokumenti, a G17 plus ni na koji način nije učestvovala u potpisivanju Ustavne povelje. Treće, postalo je vrlo brzo jasno, već između Beogradskog sporazuma i Ustavne povelje, da je ta zajednica neodrživa, da je neodrživa i politički, i ekonomski i na svaki drugi način. Postalo je jasno, iz brojnih razloga, da Srbija u toj zajednici ne može da napreduje. Postalo je još nešto jasno: da Srbija u toj zajednici do Evrope nikada neće stići, iz prostog razloga što su interesi drugačiji. Moram reći da je taj stav G17 plus, na neki način, naišao na odobravanje međunarodne zajednice, jer je postalo jasno da je sada u Evropu moguće stići samo putem dva koloseka. Dva koloseka do Evrope, za Srbiju jedan, za Crnu Goru drugi, na neki način jeste priznanje činjenice da Srbija i Crna Gora, kao zajednica, ne mogu da se harmonizuju do te mere da bi kao zajednica država ušli u Evropu. Dakle, sve su to razlozi zbog kojih G17 plus smatra da je ta zajednica dalje neodrživa, ne zato što je u njoj neko bolji a neko lošiji, ne ni zato što neko ima više neko manje interesa da u ovakvoj zajednici živi, već zato što smatramo da je civilizacijsko pravo svakog naroda, i srpskog naroda i naroda u Crnoj Gori, da odluči kojim će putem dalje ići, da li hoće zajedno ili neće zajedno. Mi smatramo da je bolje da Srbija i Crna Gora svojim putem uđu u Evropu i da ponovo u Evropi, kao i sve bivše jugoslovenske države, kao sve države u Evropi, budemo svi zajedno, ali kao jedna Evropa. To je stav G17 plus i potpuno je razumljiv naš stav danas ovde. Što se tiče toga da li Vlada, odnosno stranke koje podržavaju Vladu moraju uvek da imaju jedinstven stav, naš odgovor je - naravno, u onoj meri u kojoj je opstanak Vlade uslovljen tim stavovima i u onoj meri u koliko je on neophodan po nekim pitanjima koja su krajnje važna za održanje Vlade. Međutim, što se ovog pitanja tiče mi se potpuno slažemo da je to viši interes od stranačkog, da je to nacionalni interes i naravno da će se u ovom domu sve stranke po tom pitanju izjasniti. Što se tiče opstanka Vlade i uloge koju G17 plus u njoj ima, nama je potpuno jasno, a mi verujemo da je to jasno i svima, G17 plus nije u Vladi zato da bi Vlada opstala, G17 plus je u Vladi da bi sprovela svoj program i do one mere gde su kompromisi neminovni, ali kompromisi imaju granicu, samo do one mere u kojoj smo spremni i u kojoj možemo da u ovoj vladi sprovedemo svoj program, do te mere mi u toj vladi ostajemo i podržavamo je. Smatramo da po ovom pitanju apsolutno možemo imati svoj stav. Naš stav je jasan i mi smo ga i ovom prilikom rekli, što naravno ničim ne ograničava sve druge stranke da kažu svoj stav.
Po Poslovniku.
Pozivam se na član 100. i obavezu poslanika da ovde govore istinu. Neću da polemišem sa stavom G17. Dakle, ne sporim njihov politički stav, ali hoću da ukažem na neke stvari koje su netačno iznete ovde. Prva stvar, nije tačno da se izbori mogu održati samo u Srbiji po osnovu ovog zakona. Po osnovu odredbe Ustavne povelje izbore raspisuje predsednik državne zajednice, odnosno predsednik Saveta, odnosno Vlade državne zajednice, odnosno države članice donose izborne zakone opet na osnovu Ustavne povelje. To je jedna činjenica koju moramo tačno da interpretiramo. Druga stvar, apsolutno je netačna činjenica da većinska Crna Gora neće da ostane u državnoj zajednici. Upravo je i to razlog što aktuelna vlast u Crnoj Gori neće izbore. Većinska Crna Gora hoće da ostane u državnoj zajednici i to je razlog što se režim Mila Đukanovića i plaši i ne plaši izbora, jer bi se to već u februaru pokazalo. Molim da se i ta činjenica ovde uvažava. Još jedna stvar, ne može se Ustav menjati dogovorom. Ustav se mora poštovati. Naravno, mislim na Ustavnu povelju, i ne postoji politički niti bilo koji drugi dogovor kojim se Ustavna povelja može promeniti. Na kraju, valjda je najviši interes svih stranaka u Srbiji, svih nas ovde i svih institucija u Srbiji da zaštite interese Srba izvan Srbije i tu je kolega Proroković potpuno u pravu, kada pričamo o ovoj temi moramo imati u vidu činjenicu da u Crnoj Gori, prema zvaničnim rezultatima popisa koji je saopštio Zavod za statistiku te iste Milove Vlade, živi preko 200.000 Srba, odnosno 34% Srba, i da u Crnoj Gori po istim tim podacima 63% stanovništva govori srpskim jezikom. Te činjenice moramo imati uvek u vidu i moramo ih pred ovim domom ovde po Poslovniku tačno i istinito interpretirati.
Narodni poslanik Dušan Petrović ima reč. Izvolite.
Replika. Gospodin Dačić i ja se ne slažemo ni u čemu, izuzev u jednoj maloj stvari. Na kraju je rekao kako ne zna kako opstaje Vlada Republike Srbije. Isto ne znam kako opstaje Vlada Republike Srbije i iz dana u dana mi to sve neverovatnije izgleda, ali to je, gospodine Dačiću, vaš problem, nije moj problem. Vi održavate Vladu Republike Srbije. DS je podržala stavljanje na dnevni red i glasala je za prošlu tačku dnevnog reda zbog toga što je to predlog SPO-a i zbog toga što smo bili i sada smo u uverenju da temu koju je trebalo zatvoriti pre 60 godina vreme je da je sada zatvorimo i dao 21. veku i o tome kako Srbija što pre da dođe do života kakav imaju sve ili gotovo sve druge evropske zemlje treba da raspravljamo i time treba da se bavimo, a da Drugi svetski rat ostavimo iza sebe. To je bio motiv DS-a i uveren sam da će se to tako i desiti posle donošenja ovog zakona. Nismo dali kvorum za početak ove sednice zbog toga što smo, gospodine Dačiću, čekali da vidimo da li vi i dalje podržavate Vladu Republike Srbije ili ne. Nedelju dana ste vodili rat ovde sa jednim delom ili sa celom preostalom vladinom većinom, oko najdubljih vrednosnih pitanja, oko toga šta je dobro, šta je zlo. Pokazali ste, gospodine Dačiću, da ste potpuno neprincipijelni i da vodite potpuno neutemeljenu politiku, zbog toga što koliko sam razumeo podržavate Vladu u kojoj se nalaze stranke koje imaju vrednosne sudove i vrednosni sistem koji je potpuno suprotan vašem. To je pokazala rasprava. Pošto smo želeli da mi, a isto tako i građani Srbije vide da li su vama draže vrednosti ili učešće u vlasti, dobili smo odgovor. Vi, gospodine Dačiću, podržavate ovu vladu, jer vam je bitno koliko ćete ljudi da imate u upravnim odborima, bitno je da ostvarite neke svoje političke ciljeve, a vrednosti koje ste nedelju dana u ovom parlamentu zastupali vam nisu važne i to je bilo bitno da vide građani Srbije i dobili smo odgovor na to pitanje.
Narodni poslanik Ivica Dačić.
Javljam se po Poslovniku. Kada sam govorio o Demokratskoj stranci, izrazio sam čuđenje zašto ih je više bilo i dali su kvorum za četnike, nego za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, pošto je Zoran Đinđić bio jedan od onih koji su utemeljili tu državnu zajednicu, ali to je sada njihovo vrednosno opredeljenje. Kada sam govorio o Demokratskoj stranci pominjao sam i nešto drugo, na šta gospodin Petrović nije ništa rekao, što je izgleda postalo normalno, a to je afera Bodrum i sve ostalo, tako da to ne zaslužuje nikakve replike. Toliko o vrednostima. Što se toga tiče, ne bih da polemišem dalje. Ako bi SPS gledala koje su to vrednosti koje proizilaze iz prošle sednice, ako govorimo o četnicima i partizanima, nažalost, mi osim SDP-a koja je glasala zajedno sa nama ne bismo imali u Srbiji sa kim da sarađujemo, jer svi ste na istim vrednosnim talasnim dužinama, i DS, i SRS, i SPO, i NS, i DSS i G17 plus koji su glasali za četnike. Prema tome, ako ste već na istim vrednostima, zašto ne glasate za njih onda, ako već govorite o vrednostima. I tada sam rekao da nije DS podržala ovo zato što misli da je to ispravno, nego zato što je smatrala da će time uneti što više nestabilnosti u vladajuću političku koaliciju. U pravu su. Vi mislite da smo mi politički diletanti, da smo mi politički naivni. Što se nas tiče, SPS će uvek pre sarađivati sa onima koji su za opstanak državne zajednice Srbija i Crna Gora, za one koji su za odbranu Republike Srpske, za odbranu Kosova i Metohije, a ne za one koji žele da sarađuju čak i sa Haradinajem. Tu nema spora što se nas tiče. Celu ovu priču započeo sam zbog toga što smatram da Vlada Republike Srbije,pre nego što uputi zvanični predlog zakona, mora da zna ko će za njega glasati u Skupštini Srbije. Ako neće glasati G17, znači da je Vlada Srbije obezbedila većinu od strane drugih političkih stranaka, DS-a ili SRS-a. U tome im čestitam. Mislim i opet ponavljam, stranke koje čine Vladu, a to nije SPS, dužne su da o najvažnijim političkim pitanjima imaju jedinstven politički stav. Ovde nisu pitanja predizborne kampanje, ovde su pitanja vođenja politike i zato mislim da su se teže reči danas čule na račun državnog zajedništva Srbije i Crne Gore nego u raspravi u crnogorskom parlamentu. Mi treba da negujemo zajedništvo sa Crnom Gorom, sa crnogorskim narodom, iako je bilo nekih tonova koji su se mogli drugačije protumačiti na prethodnoj sednici parlamenta. Nema nam bližih i prečih od Crne Gore i Crnogoraca. Nema razloga da mi više navijamo za to da nacionalnim manjinama u Srbiji damo autonomije, Albancima na Kosovu, na jugu Srbije, Mađarima u Vojvodini, Muslimanima u Raškoj oblasti, a da ne govorimo o Crnoj Gori i Crnogorcima. G17 ima pravo na svoj politički stav, ali onda mora da bude dosledan u svemu, onda mora da ne učestvuje u vlasti na saveznom nivou, odnosno na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ne želim da polemišem dalje. Jednostavno, smatram da oni koji vode politiku treba da znaju, ovde se ne raspravlja o tome da li će se nasilno održati izbori ili ne, ovde je reč o tome da li će Srbija ispuniti obaveze, da li mi poštujemo Ustavnu povelju ili ne. Srbija treba da pokaže da poštuje Ustavnu povelju, a neka Solana raspravi sa onima što neće da poštuju Ustavnu povelju, jer ionako je ta državna zajednica i ta Ustavna povelja nazvana po njemu.
Po kom osnovu ste se vi javili? Po Poslovniku? Narodni poslanik Zoran Ćirković.
Zapravo sam se javio za repliku povodom prvog izlaganja gospodina Dačića, ali u vatri ove polemike ili možda nebudnošću predsedavajućeg nije registrovana moja podignuta ruka, pa sam tek sada dobio priliku da kažem. Dakle, gospodinu Dačiću je verovatno omaklo kada je rekao da je Nova Srbija podržala Beogradski sporazum i Ustavnu povelju. Nije glasala ni za jedno ni za drugo. To se može prosto ustanoviti stenogramom. O tome smo se mi politički opredelili u to vreme kada je to bilo aktuelno. Naravno, gospodin Dačić tada nije bio u ovoj skupštini, pa mu je to možda promaklo i nije registrovao. Druga omaška, da je Nova Srbija bila na vlasti u prethodnom skupštinskom sazivu. Nije, Nova Srbija je zaista pripadala pobedničkoj koaliciji koja je pobedila posle 5. oktobra i to nije sporno. Tada su svi politički pametni ljudi bili na toj strani, šta da radimo, 5. oktobar je to, to je prava stvar. Istina je da Nova Srbija nije bila na vlasti, jer nije učestvovala u izvršnoj vlasti, nije imala nijednog ministra i, opet zarad istine, Nova Srbija jeste podržavala Vladu sve do 13. decembra 2002. godine, do krsne slave kuće Karađorđevića, Svetog Andrije Prvozvanog. Kasnije, od tada Nova Srbija je prešla definitivno i neopozivo u opoziciju i to je ono što su istorijske činjenice. Usput, pošto nisam hteo da učestvujem u raspravi o prethodnoj tački dnevnog reda, da još jednom čestitam svim preživelim veteranima Jugoslovenske vojske u otadžbini, svim pripadnicima Ravnogorskog pokreta, svim pripadnicima Jugoslovenske ravnogorske omladine i svim ljudima dobre volje da je konačno istorijska nepravda ispravljena i naši veterani dobili pravo na penziju. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, da li je to replika?
DS poštuje ono što rade pravosudne institucije i neće se mešati u ono što radi sud i tužilaštvo. Ukoliko je bilo ko kriv za bilo kakav prekršaj, krivično delo ili ma kakvo drugo kazneno delo i to se utvrdi u procedurama, DS će to u potpunosti respektovati i u skladu sa tim se ponašati. Gospodine Dačiću, to da ste vi bili na jednoj strani a svi drugi su bili na drugoj strani, još jednom ću da ponovim, DS smatra da je posle 60 godina došlo vreme da se istoričari bave Drugim svetskim ratom, a da političari i građani Srbije treba da se bave svojom sadašnjošću i budućnošću, i treba da se bave iznalaženjem puta kako što pre da počnemo da rešavamo problem milion nezaposlenih ljudi i kako što pre da uđemo u Evropsku uniju. Jedino ste vi ovde insistirali na tome, nedelju dana, gospodinu Dačiću, da nije došlo vreme da se ljudi u Srbiji izmire i da nije došlo vreme da se istoričarima prepusti ovo što se dešavalo pre 60 godina. DS smatra da istoriju treba prepustiti onima koji je izučavaju, da ono što se desilo u Drugom svetskom ratu ne treba da bude predmet polemike niti politike u parlamentu i DS je učinila dobru stvar zbog toga što je ovaj zakon podržala.
Narodni poslanik Ivica Dačić, replika narodnom poslaniku Ćirkoviću.
Izvinjavam se poslanicima Nove Srbije pošto sam smetnuo s uma da gospodin Velja Ilić u to vreme nije bio baš u dobrim odnosima sa tadašnjim rukovodstvom DOS-a i da ta stranka u to vreme nije činila vladajuću koaliciju. Mislim da to njima služi na ponos. Izvinjavam se što sam ih stavio u taj koš, dakle, one koji su vršili vlast u određenom periodu. Sa druge strane, ne želim dalje da polemišem o prošloj sednici. Vi znate da je naš stav bio takav da se ne može prošlost miriti tako što će se istorija menjati, ali svako je odlučio onako kako je mislio da treba, kako će birači reagovati, a to ćemo videti na nekim sledećim izborima. Što se nas tiče, mi smo jednostavno samo očekivali da, pošto su sve stranke, a i DS izrazile toliku zainteresovanost za takav zakon, pa čak i dale kvorum, da verovatno, pretpostavljam, da u ovoj državi postoje važniji zakoni od ovoga. Pretpostavljam da ćete onda vršiti tu kohabitaciju i dalje sa sadašnjom vlašću i zato mi je čudno da niste dali kvorum za održavanje ove sednice, zato što, čini mi se, da je ova sednica ipak možda važnija nego ona prethodna. O tome odlučite sami. Što se nas tiče, još jednom ponavljam, odnosi sa DS su nama veoma jasni. Odnosi međusobne antipatije, mi smo međusobni politički protivnici, svako ima svoj put, jedino ne znam samo, nekako ste mnogo skrenuli u levo, pa drugarice i drugovi iz Socijalističke internacionale, ne znam kako će vam protumačiti ovo što ste glasali za desnicu na prošloj sednici. Ali to je vaša stvar. Opstanak državne zajednice Srbije i Crne Gore nije najvažnije pitanje, nego je najvažnije pitanje hoće li opstati zajedništvo između srpskog i crnogorskog naroda i to ćemo uvek podržavati.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, šef poslaničke grupe DS.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, DS podržava zakon o izboru poslanika za parlament Srbije i Crne Gore. Državna zajednica Srbija i Crna Gora je posebna i sasvim svojevrsna državna tvorevina. Do sada ustavna istorija i politička istorija ovakvu zajednicu zabeležile nisu. Verovatno posle raspleta odnosa između SCG koji će se završiti tako što će SCG ući u EU, ovakvih državnih tvorevina neće biti ni ubuduće. Daleko je državna zajednica SCG od toga da je savršena. Ima veliki broj problema, funkcionisanje državne zajednice nije zadovoljavajuće. Postavlja se pitanje šta je alternativa i da li u zadatim političkim prilikama, u zadatom stanju međunarodnih odnosa, u zadatoj poziciji koju Srbija i Crna Gora imaju u međunarodnim odnosima, postoji nekakvo rešenje koje bi bilo bolje za državne interese Srbije od postojeće državne zajednice. DS u ovom trenutku ne vidi to rešenje i zbog toga DS smatra da je poštovanje Ustavne povelje u najboljem interesu države Srbije. Poštovanje Ustavne povelje i propisa koji govore o tome kako bi trebalo da bude konstituisan parlament državne zajednice kazuje da se nalazimo pred izborima koji bi trebalo da daju odgovor koji će to 91 narodni predstavnik Srbije sedeti i predstavljati građane Srbije u parlamentu državne zajednice. Da bi ti izbori bili održani, neophodno je da Srbija donese zakon o izboru poslanika i zbog toga će DS glasati za ovaj zakon. Velike su opasnosti kojima bi se Srbija, ionako smo u teškom položaju, izložila ukoliko bi u ovom trenutku došlo do rastakanja državne zajednice sa Crnom Gorom. Pitanje KiM će u 2005. godini, sva je prilika, ući u rešavanje statusa ili finalnog statusa i Srbija mora, koliko je to u njenoj moći, da održi svoju moć da bimogla koliko god je moguće da utiče na rešavanje finalnog statusa KiM. S druge strane, politički činioci u Srbiji, pre svega to su parlamentarne stranke, koje se nalaze u ovoj skupštini, treba, po stanovištu DS, sa najdubljom pažnjom i sa potpunom posvećenošću da se staraju o tome kako se na ovo pitanje gleda u Crnoj Gori i da nijednim svojim političkim gestom ne doprinesu destabilizaciji prilike u Crnoj Gori. Da li će i u Crnoj Gori na ovakav način biti rešeno pitanje predstavljanja u parlamentu državne zajednice SCG pre svega je pitanje saglasnosti crnogorske politike, ali pored toga, vrlo važno je da međunarodna zajednica, pre svega EU koja je garant Beogradskog sporazuma, a Beogradski sporazum se nalazi u temelju Ustavne povelje, da svoje mišljenje, koje je u našem slučaju vrlo važno, koje je relevantno. Ukoliko Beograd, Podgorica i Brisel nađu da crnogorska strana može i na drugi način da obezbedi svoje učešće u parlamentu državne zajednice i u izvršnoj vlasti državne zajednice, DS ne vidi nijedan razlog da bi Srbija tome trebalo da stane na put. Da rekapituliram, zbog KiM, zbog naših izgleda da onoliko brzo koliko je to moguće nastavimo svoje približavanje EU, državni interes je Srbije da održava zajednicu sa Crnom Gorom i zbog toga je neophodno usvojiti ovaj zakon. Sa tehničke strane, DS je saglasna da izbori budu obavljeni tako što će cela država biti jedna izborna jedinica. Smatramo da je za ozbiljnost predstavljanja u Parlamentu dobro da cenzus bude 5% i intervenisali smo amandmanima o kojima ćemo u raspravi u pojedinostima govoriti, koji bi trebalo da unaprede Predlog zakona kada je reč o glasanju u dijaspori i eventualnom predstavljanju dijaspore u parlamentu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS glasaće za ovaj zakon. Uložili smo nekoliko amandmana. Kasnije bih obrazložio bar onaj koji je po nama najbitniji. Mi nismo učesnici Beogradskog sporazuma, potpisnici Beogradskog sporazuma, mi nismo glasali za Ustavnu povelju i danas smatram neustavnim način za promenu Ustava SRJ i danas taj vaš akt smatram udarom na državu koja se do tada zvala SRJ i vi znate da je to počelo od momenta kada je Vojislav Koštunica, predsednik Jugoslavije, podneo zahtev za prijem SRJ u članstvo EU.Od tog neustavnog poteza na koji je pravo imala samo Savezna vlada, sve je posle sledilo jedan osnovni neustavni potez i tako smo došli do Ustavne povelje koju sada poslanici SRS moraju da poštuju. Nije se niko usudio da je oglasi neustavnom, način njenog donošenja niko se nije usudio da oglasi neustavnim, niko od onih koji su za to nadležni i sada imamo Ustavnu povelju koje moramo da se pridržavamo. Kada ste dogovarali državu koja se zove Srbija i Crna Gora, ubedili ste trećeg partnera EU da SCG niti razdvojeno, niti kao država, nije spremna za direktne izbore, zamolili da poslanici iz skupština članica predstavljaju privremeno u Skupštini države građane Republike ili države članice, kako ste to nazvali beskompromisno, ali ste se obavezali da ćete februara 2005. biti spremni za izbore koji će biti neposredno održani. Evo ih tu, sada pred nama. Već nekoliko meseci imam prilike da razgovaram sa ljudima koji u ovoj zemlji odlučuju jer predstavljaju velike političke stranke i uvek sam se zalagao za to da održimo neposredne izbore za Skupštinu SCG. Razlozi - prvo, rukovodstvo Crne Gore ih ne želi. Rukovodstvo Crne Gore traži načina da umilostivi trećeg partnera EU da EU prizna da Crna Gora još nije spremna za neposredne izbore iz ko zna kojih razloga. Jedan od razloga čujem da je ovde naveden, a to je država više ne postoji. Kao kad biste čoveku koji hoda rekli da je mrtav. Govore ljudi koji vode tu državu, koju uzimaju sav njen novac, koji komanduju oružanim snagama te države, virtuelna država, samo novac nije virtuelan, moć nije virtuelna, oružje nije virtuelno. Nije u redu, licemerno je da se jedna stranka iz vlasti tako ponaša. To građani više ne mogu da trpe. Ako se u vreme kada je Slobodan Milošević bio u većini nešto znalo, znalo se ko je vlast, ko je opozicija. Bilo je onih iz opozicije koji su tajno šurovali sa Miloševićem, sad to neće da priznaju, i bilo je nas koji smo javno sarađivali sa njim. U ovo vreme ne zna se ko je vlast, ko je opozicija. Kad treba moć, kad treba novac, automobili, sekretarice, putovanja, vi ste vlast. Kad treba vlast da povuče neki potez, vi ste opozicija. Pomoći će neko iz opozicije da se donese odluka koju vi ne želite da podržite. Tako izazivate makar dve političke stranke ovde koje su u opoziciji da pomažu pri donošenju zakona. Zaista, bilo bi čudno da me neko na ulici pita - zašto ste vi radikali protiv neposrednih izbora, posebno kada je predviđeno da cela Srbija bude jedna izborna jedinica, kada to piše u našem programu. Ne bih mogao da obrazložim zašto bismo bili protiv. Ako treba da se jednom konačno raščisti. Šta fali ovom zakonu? Oberučke ste prihvatili Beogradski sporazum i Ustavnu povelju. Sad kad treba sprovoditi, sad ne postoji država. Postoji država Srbija i Crna Gora i ne može niko da je ukine. Predvideli ste da je građani ukinu referendumom. Održavajte te referendume. Politička volja moćnika oligarhije vladajućih stranaka i iz Srbije i iz Crne Gore da ukinu državu, više nije dovoljna. Mi, nažalost, imamo u Srbiji na vlasti stranke koje žele da ukinu državu Srbiju i Crnu Goru. One to otvoreno i jasno govore. Izgleda da više nikog u Srbiji nije sramota od onoga što čini. Može da učini šta god hoće i da ne oseća sramotu. Zakon je dobar. Zakon je, u principu, prepisan Zakon o izboru narodnih poslanika. Ima nekih odredaba koje bi trebalo promeniti, jer se pokazalo da nisu dobre. Tu prvenstveno mislim na glasanje u inostranstvu. Nije me sramota. Da je omogućeno biračima u inostranstvu da glasaju, kao što je pisalo u zakonu, SRS bi bila ubedljivi pobednik na izborima. Mislim da bismo i sami formirali vladu. Gde god se krećete, sa kim god razgovarate iz inostranstva, on govori o SRS. Vi ste u ambasadama organizovali da osoblje ambasada, njihove porodice i šoferi glasaju i došli smo do nekih ludačkih rezultata. Zato su oni koji su čuvali kutije u inostranstvu, uglavnom za male političke stranke, moram da priznam, velike su se gnušale toga, potrošili skoro trećinu novca potrošenog za obavljanje izbora na teritoriji Srbije. Za koliko, za tri, četiri hiljade glasova u inostranstvu? Nemojte da se zamajavamo i nemojte da se zavaravamo. Način predviđen zakonom nije dobar za glasanje naših birača koji se nalaze u inostranstvu. Nije, ne omogućava glasanje u inostranstvu. Nađite bolji način, angažujte tehniku, angažujte institute, akademiju, elektrotehnički fakultet. Pronađite način da birač u inostranstvu glasa, da taj glas ne bude pokraden, da može da se izvrši kontrola i mi ćemo prihvatiti glasanje u inostranstvu. Ovo glasanje u ambasadama, u diplomatskim predstavništvima, gde čovek mora da putuje par stotina ili hiljada kilometara da bi glasao, za nas nije prihvatljivo i ne stidimo se toga da kažemo i ne ljutimo birače u inostranstvu, znaju koji su naši razlozi. Ne znam zašto ste ponovo insistirali na odredbama koje su se već pokazale u praksi da ne donose ništa. Srbija mora da obavi ove izbore. Srbija više ne sme da načini nijedan potez koji bi bilo kome mogao da posluži da u kažnjavanju države koja se zove Srbija i Crna Gora koristi kao povod neki potez Republike Srbije. Nije vam ostavio Beogradski sporazum, nije vam Ustavna povelja ostavila mogućnost da birate. To recite vlastima iz Crne Gore. Nema mogućnosti da se bira izborni zakon, način izbora, jedino predviđen ovim zakonom. Nemojte da produžavate mandat poslanicima u Skupštini Srbije i Crne Gore, za to nema opravdanja. Mogao bih da prihvatim opravdanje koje bi donelo neka dva meseca najviše, ako se zaista dogovorimo oko ustava. Ako uspemo da se dogovorimo oko ustava i ako je to potpuno izgledna stvar, ako nema vremena do februara da izađemo na referendum za promenu Ustava, ako je to mart ili april, prihvatam da, uz osudu bilo koga ko bi protiv toga ustao, odložimo na mesec ili dva direktne izbore za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Ako se pokaže da od tog pisanja ustava nema ništa, onda nema razloga, nema opravdanja da mi povredimo Ustavnu povelju, iako je povređujete u dogovoru sa rukovodstvom Crne Gore, po više osnova. Upozoravam vas, Ustav ne smete da povredite ni ako se dogovorite da ga povredite. Ko smo mi da se dogovorimo da povredimo Ustav? Da li smo ga mi ovde doneli? Nismo. Postojala je neka većina koja je o tome odlučivala. Za Ustav Srbije čak postoji i obaveza da izađemo na referendum. Bez većine koja je Ustav donela, bez većine koja je Ustavom predviđena za njegove promene, nemojte da donosite odluke. Tamo imamo dva ministra, odbrane i spoljnih poslova, na koje nemamo pravo po Ustavnoj povelji. (Predsedavajući: Da li koristite i drugih deset minuta?) Završavam i neću se više javljati. Nemamo pravo da imamo ministra odbrane i ministra spoljnih poslova po Ustavnom povelji, mi imamo. Možda se to nekome od vas sviđa, meni se ne sviđa. Stalno se pitam šta ste dali rukovodstvu Crne Gore, jer ne bi vam se nikada složili da neki drugi ustupak niste načinili. Ako ima ustupaka prema rukovodstvu Crne Gore, recite nam javno. Možda ćemo sa nekim ustupcima i da se složimo da bi država opstala. Ovako, vi sve znate, vi odlučujete, vi imate pravo da znate, blaženi su oni koji žive u neznanju. To neće daleko da nas dovede. Ponudili smo vam amandmane, imaćemo raspravu o njima, pokušaćemo da vas ubedimo. Sudbina amandmana nije sudbina zakona. Nisu amandmani naša ucena, ali, iskreno rečeno, do kraja rasprave ćemo razmisliti da li ste vi vlast ili niste, zaslužujete li vi da budete vlast ili ne. Kada izglasate neki zakon, koliko je poslanika koji čine vlast glasalo za njega, a koliko onih koji ne čine vlast? Nemoralno je da vršite vlast a da ne obezbeđujete većinu ovde ili da izađete pred nas sa zakonom za koji neko iz vlasti izađe za govornicu i kaže - neću da glasam za ovaj zakon. Koalicija je teška, mera trpeljivosti se u koaliciji ogleda. Ili pokazujte trpeljivost u toj koaliciji ili će biti novih koalicija.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovano predsedništvo, SPS će glasati za ovaj zakon. Jednostavno, odnos prema ovom zakonu je odnos prema zajedničkoj državi. Zajednička država je preka potreba i neophodnost i srpskom i crnogorskom narodu. Sasvim je jasno da su Srbi i Crnogorci jedan narod ili bar dva naroda istog porekla, jezika, kulture, istorije ili, kao što reče naš predsednik Milošević, Srbi i Crnogorci su dva oka u glavi. Sasvim je jasno da što je veća teritorija, to je bolje, veće tržište, što je veća teritorija, to je bolja bezbednost. Da je dobro da država bude što manja, Amerikanci bi svoju državu rasparčali na 53 ili koliko država ima u Americi. Naprotiv, oni sve čine da taj konglomerat raznih naroda, Španaca, Meksikanaca, Engleza i koga sve ne, održe u zajedništvu. Znamo kako se brutalno ponašaju kada dođe do separatističkih zahteva. Otuda mi ne možemo ni da poredimo odnos, na primer, između Amerike i nas i Crnogoraca, jer, ponavljam, mi smo isti narod. Ono što je važno u ovom zakonu i ono što je najveća opasnost u sprovođenju ovog zakona, to je član 7. u kome se govori da izbor za poslanike raspisuje predsednik Srbije i Crne Gore, a to je Svetozar Marović. Da li će Svetozar Marović uopšte raspisati ove izbore? To je veliki znak pitanja, ali da bismo to znali morali bi da podsetimo na razvojni politički put Svetozara Marović. Svetozar Marović je došao na vlast negde krajem 70-ih godina na krilima srpskog ponosa i dostojanstva u odbrani interesa Srba i Crnogoraca koji su bili veoma ugroženi na Kosovu i Metohiji. Kompletna ta garnitura, i Bulatović, i Marović i Đukanović su tako došli na vlast. Početkom 90-ih godina u nametnutom ratu Svetozar Marović se ponašao veoma časno. Uostalom mi smo svesni i vrlo dobro znamo da je u to vreme sadašnji predsednik Srbije i Crne Gore govorio da smo ratovali da bismo sačuvali mir. Govorio je i to da su Srbi u tom građanskom ratu prošli skoro kao Jevreji u Drugom svetskom ratu, ali do velikog preobražaja Svetozara Marovića dolazi sredinom 90-ih godina kada je na delu (1996, 1997.) separatistička ideja crnogorskog rukovodstva. Ta ideja nije bila slučajna. Naravno, na početku i sredinom 90-ih godina oni su govorili, i Marović i Đukanović, da je pitanje zajedničke države demokratsko pitanje i da je potrebno samo da sa vlasti ode Slobodan Milošević i SPS i da će se svako pitanje zajedničke države rešiti. Taj njihov otvoreni separatizam pojavio se tek 2000. godine, odnosno posle 5. oktobra. Druga opasnost i ako se ovi izbori raspišu, da li će biti neposrednih izbora u Crnoj Gori, i to je veliki znak pitanja i sve ovo što sam govorio za predsednika Srbije i Crne Gore Svetozara Marovića, to se odnosi i na Mila Đukanovića. Milo Đukanović je na isti način došao na vlast krajem 80-ih godina, isto se ponašao početkom 90-ih godina kada je u Jugoslaviji došlo do građanskog rata. Poznata je i njegova izjava u to vreme da moramo pregovarati i sa Hrvatima, ustašama, krvopijama, koji su razbili našu zemlju. To su te izjave i Đukanovića i Marovića. I on je 1997. krenuo putem separatizma. Sada se postavlja pitanje zbog čega se oni tako ponašaju. Po nekom mom dubokom uverenju na delu je ucena. Haški tribunal je Damoklov mač. Moguće je da je i Maroviću i Đukanoviću rečeno - i vi možete završiti u Hagu, bar tako sam citirao nekoliko njihovih izjava i njihovog ponašanja, i da ti krugovi insistiraju da dođe do odvajanja naše države i cepanja Srbije i Crne Gore. S druge strane, ta ucena može da bude i druge prirode. Pažljivo sam pročitao knjigu Momira Bulatovića u kojoj on govori o svim događajima tokom 90-ih godina. Radi se o jednom velikom švercu u Crnoj Gori, gde su glavni protagonisti bili Đukanović, a bogami i Sveta Marović. Uostalom, da je to drugačije oni bi tužili Momira Bulatovića. Moguće je da ta ucena stoji i sa te strane, jer sasvim je jasno da je veliki interes i Srbije i Crne Gore, i Srba i Crnogoraca da zajednička država opstane. Kada je reč o samoj Srbiji, većinska Srbija jeste za zajedničku državu. Mnogo je razloga da ta država opstane, ali ko je danas u Srbiji protiv zajedničke države. Protiv zajedničke države su uglavnom minorne političke stranke, stranke koje ne zavređuju nikakvu pažnju. One i njihovi lideri su na svim TV stanicama, Batić, Protić, ali i mnogi drugi. Protiv zajedničke države su takoreći svi mediji, jer na svim našim medijima, TV stanicama, pa bogami i u novinama, najčešći su gosti oni koji su protiv zajedničke države. Ali ko su ti ljudi. U tim medijima, i kada je reč o TV stanicama i kada je reč o novinama, to su ljudi koji su pre svega plaćeni i najčešće od Soroša, to su ljudi koji imaju iste stavove kao međunarodna krizna grupa. Vi ste svedoci svi da predstavnici međunarodne krizne grupe već nekoliko godina unazad govore o tome - ili ćete Kosovo, ili ćete EU. Oni su svi na istom zadatku. Mene čudi kako predstavnici Vlade, ako već nema nikakve kontrole na drugim medijima, kako se takva situacija dešava i na RTS-u. RTS je isto što i BK, isto što i B92. Jedna neophodnost, radi se o nekoj kontroli, ali da svi politički stavovi budu ravnopravno zastupljeni, a kada je reč o zajedničkoj državi sasvim je jasno da je većinska Srbija za zajedničku državu Srbije i Crne Gore. Kada je reč o samoj Ustavnoj povelji, ona jeste loša. Vi znate da mi nismo bili za takvu Ustavnu povelju, ali smatramo ponovo da je zajednička država i neophodnost i potreba, i da je mnogo bolje rešenje nego dve samostalne države. Ako se rasturi zajednička država, sasvim je sigurno da će Crna Gora postati lak plen svih onih neprijatelja koji su i neprijatelji naše države Srbije. Jednostavno, na kraju samom, i nemamo ni bolje prijatelje ni veću braću nego što su Crnogorci. I naš je veliki interes očuvanja zajedničke države, jer u suprotnom duboko smatram da bi se i Srbija vrlo brzo i vrlo lako rasturila. U svakom slučaju, mi ćemo podržati ovaj predlog zakona, jer smatramo da je to jedan veliki doprinos u očuvanju zajedničke države, što je imperativ u sadašnjem trenutku.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoreći o Predlogu zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore možemo stvar posmatrati dve strane, političku i onu tehničku. Govoriću o ovoj drugoj strani ovog zakona, iz prostog razloga što sam imao prilike da se po pitanju zajedničke države, odnosno Beogradskog sporazuma i Ustavne povelje, izjasnim na vreme kada je to bilo aktuelno. Naravno, tada SPO nije bio parlamentarna stranka, tako da o toj stvari se Nova Srbija samo mogla izjašnjavati. Da ipak posmatram u ovoj stvari činjenicu koja može biti problematična. Zaista, ona nema veze sa ovim zakonom. Mi ovaj zakon donosimo u dobroj nameri da propišemo pravila izborne utakmice u Srbiji. Problemi mogu nastati ukoliko predsednik državne zajednice gospodin Marović ne poštuje slovo Ustavne povelje i ne raspiše izbore. To nije isključeno, jer prosto u nekim njegovim izjavama on ostavlja mogućnost i državama članica da se o toj stvari dogovore. Ukoliko Srbija bude insistirala na tim izborima po bilo kom zakonu koji je donela, a Crna Gora ne bude na tome insistirala, odnosno ukoliko ih bojkotuje ili prosto ne donese zakon, mada je u Beogradskom sporazumu napisano da će taj zakon biti prema modernim evropskim demokratskim standardima i opširna formulacija je kasnije u Ustavnoj povelji pretočena na ovaj neposredan način izbora. Da se vratim ovoj tehničkoj stvari. Mi u ovom momentu zaista govorimo da je preko potrebno da se to izborno zakonodavstvo uredi. Zaista, krajnje je vreme da do toga dođe. Sada zaista, izbori na lokalnom nivou i izbori na nivou državne zajednice, imamo dakle, proporcionalni i to čist proporcionalni izborni sistem, jer se primenjuje ta formula čiste proporcionalnosti ili ta Her-Nimajerova metoda, što u stvari nije ništa naročito, to prosto znači, prevedeno na običan jezik, koliko para toliko muzike. Koliko imate glasova, toliko dobijete i mandata, a na nivou države Srbije mi primenjujemo taj metod Dontovog količnika. Da objasnimo kako tu stvari stoje. Dontov količnik nije čist proporcionalni sistem, iz prostog razloga što favorizuje stranke koje imaju veći politički uticaj, a on se naravno očituje sa većom podrškom biračkog tela. Dakle, zaista se zalažem da se primeni čist proporcionalni sistem i da on važi na svim nivoima izbora, i na lokalnom, i na nivou države i na nivou državne zajednice. Nezavisno od toga da li će izbora biti u vreme koje je propisano Ustavnom poveljom ili neće, Srbija treba da donese izborni zakon, jer se obavezala potpisom na Beogradskom sporazumu i potpisom Ustavne povelje. Komentarisaću, pošto sam nagovestio stvar koja se po meni čini spornom, ove članove 17. i 18. Predloga zakona, a tim članovima je ustanovljen metod raspodele poslaničkih mandata. Zaista, čini mi se važnim reći da već u stavu 1. člana 17. treba doći do preformulacije i on bi po mom skromnom uverenju trebalo da glasi ovako – da u raspodeli poslaničkih mandata učestvuju samo izborne liste koje su dobile najmanje 5% glasova od ukupnog broja važećih glasačkih listića, a ne glasova birača koji su glasali. Zašto smatram da je to važno i zašto to treba tako da stoji? Iz prostog razloga, ako birač izađe na izbore i spreman je da izrazi svoju političku volju, onda on mora da preda uredan glasački listić. Ako on hoće da demonstrira, on ima pravo. Ako je on nezadovoljan, on ima pravo na to, on može da preda neuredan glasački listić. Neuredan glasački listić ne učestvuje u raspodeli mandata, iz tog razloga ne bi smeo da učestvuje ni u formiranju cenzusa. Još nešto, možete da imate jedan ozbiljan bojkot, inače imali smo takve prilike u prethodnom periodu, bilo ih je zaista mnogo, kao što kažu, kao pečuraka posle kiše. Sećam se, na jednim predsedničkim izborima bilo je šest kandidata, a samo su tri kandidata imala više glasova nego nevažećih, a sledeća trojica su imala glasova manje nego što je bilo nevažećih glasova. Takvi izbori su u stvari doživeli fijasko. Dakle, još jednom, bilo bi zaista potrebno da se to uredi. Ako glasački listići jedini opredeljuju raspodelu mandata, onda nevažeći listići ne bi smeli da utiču na cenzus. Dozvolio sam sebi da definišem izborni prag kao količnik broja važećih glasačkih listića i ukupnog broja poslanika koji se biraju, iz prostog razloga što je to lepa srpska reč – izborni prag. Šta je izborni prag? Izborni prag je, dakle, "cena" jednog poslanika. To je broj glasova koji su potrebni da bi se dobio jedan poslanik. Ovako, prirodni cenzus ili izborni prag, dakle, reći ću izborni prag, u našim okolnostima kada Srbija bira 91 poslanika u državnu zajednicu, iznosi 1,1%. Ako mi propisujemo 5% za sve izborne takmace, osim stranaka i koalicija koje predstavljaju nacionalne manjine, mi u stvari to činimo iz razloga da bi onemogućili paralisanje parlamentarnog rada. Ukoliko je manje političkih subjekata koji učestvuju u parlamentu, utoliko se pretpostavlja da je dogovor moguć sa jedne strane. Sa druge strane, ako predstavnicima nacionalnih manjina poštujemo pravo na pozitivnu diskriminaciju, onda zaista njihov izborni prag jeste 1,1 a ne nametnutih 5%. Izborni prag, broj mandata koje osvajaju stranke, odnosno koalicije nacionalnih manjina se dobija tako što se ukupan broj važećih listića, dakle njihovih političkih stranaka, podeli sa brojem 91. Sada taj dobijeni količnik postaje delitelj. Znači, ovako, još jednom, broj važećih listića se podeli sa 91 i to je izborni prag, a izborni prag je delitelj važećih listića stranke nacionalne manjine. Dakle, o tome sam se izjasnio, nisam protiv izbornog praga iz prostog razloga što smatram da nacionalne manjine treba da učestvuju u našem javnom političkom životu. Istina je još jedna, da ostale stranke mogu biti oštećene samo u jednom slučaju, ako na svoju listu stave i predstavnike nacionalnih manjina, to pod jedan. A pod dva, ukoliko za njih ne glasaju nacionalne manjine, onda prosto na uštrb svog biračkog tela daju im mandate, ali to je druga tema. Samo dva člana su bila pod ovim naslovom raspodele, to su članovi 17. i 18, i zaista, činilo mi se da se u članu 18. mogao postojeći tekst popraviti tako da u stavu 3. stoji – ako više izbornih lista ima isti decimalni deo prethodnog broja mandata. Zadržao sam ovu formulaciju, mada mi se čini rogobatnom, ali dobro. Prednost ima lista sa većim celobrojnim delom i ono za šta se zalažem, a ovde piše – dobro, broj neraspodeljenih mandata je manji od broja tih izbornih lista i žrebom se određuje koja od njih dobija mandate. Stvar treba urediti ovako. Količnik koji se dobija primenom pomenute formule, onaj celobrojni deo određuje broj mandata. Kada se saberu svi ti brojevi, neće izaći do broja 91. U broju 91 učestvuju oni decimalni delovi i, naravno, te decimalne delove treba urediti po opadajućim veličinama i tako raspodeliti mandate. Ako se desi da dve izborne liste imaju isti decimalni deo, onda prednost treba dati onoj izbornoj listi koja ima veći celobrojni deo. Ako se desi, što je teoretski moguće, a praktično vrlo retko, prosto i nemoguće, ali ako se desi da dve izborne liste imaju isti celobrojni i decimalni deo, onda to znači da imaju isti broj važećih listića, u tom slučaju prednost ima lista koja je ranije predata, a ukoliko se desi da su predate istog dana, tek tada treba primeniti žreb, iz prostog razloga što ne znamo koji je parametar koji ćemo favorizovati. Dakle, još jednom, zalažući se za izborno zakonodavstvo koje mora biti pravedno i pravično, smatrao sam da je potrebno da o ovoj stvari govorim. Ovaj zakon Nova Srbija i SPO će podržati, iz prostog razloga što se njime uređuje stvar koja sada nije uređena, jer prosto nije donet nijedan zakon, osim onog prethodnog gde su poslanici birani posredno, a slažemo se da to nije dobro. Zalažemo se takođe da se ovo uredi tako da otkloni sve moguće nedoumice i nedoslednosti i da bude pravičnije za sve učesnike u izbornoj utakmici. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, gospodin Krasić je došao, pa ćemo ići redosledom. Izvolite.
Napokon, oni koji su radili Beogradski sporazum u prisustvu Havijera Solane, od tada se sve promenilo osim Solane, on je i dalje u funkciji Visokog komesara za spoljne poslove, pomiritelj, mirotvorac. Kada je trebalo krenuti razvoju neke nove modernije federacije, stvoreno je nešto što se zove državna zajednica, ni riba ni žena, stvoreno je nešto što niko ne može da definiše i gle čuda, tog momenta kada se potpisivao sporazum, dva potpisnika su se zaprepastila, pošto su se potpisali, shvatili su da ništa nisu potpisali, i da ništa nije jasno šta će od toga da bude. DOS je krenuo prema svom izbornom obećanju, napravio je Ustavnu povelju i danas smo svedoci da oni koji su potpisali Sporazum i oni koji su napravili Ustavnu povelju ili neki od njih gaze po svom potpisu i po svom čedu koje se zove Ustavna povelja. Sada, svi oni koji nisu blagonaklono gledali u taj sporazum i tu ustavnu povelju, i koji su dizali glas, i ovde u ovoj skupštini nisu podržali ustavnu povelju, nisu podržali ni onaj fantomski zakon o postupku i načinu promene Ustava Republike Srbije, sada dolaze u situaciju da, radi odbrane neke zajedničke tvorevine srpskog naroda, treba da se zalažu za zakon koji reguliše neposredne izbore za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Šta se to u međuvremenu desilo? Zašto je neko promenio svoje stavove. Stavovi su promenjeni samo zbog toga što taj put uzbrdo, kako reče jedan prošlih nedelja, kako raste popularnost strahovito, trideset i nešto posto, drugima se to pomera na gore, videli su da je to sizifovski posao, da nema ni popularnosti, i ukoliko se ide na neposredne izbore, sledi nešto drugo. Ali, pri tom može da se kritikuje ovaj zakon. Međutim, ta grupacija neće da kritikuje svog ministra koji sedi u toj tvorevini koja se zove državna zajednica. Neće da kritikuje ministra koji potpisom prodaje neku imovinu. Naravno, nije njegova, stručnjak je za razoružanje, pa u sklopu njegove trajne struke jeste i uništavanje svega čega se dohvati. Možda nije tema izborni zakon, da se dohvati ovog, ali mi pričamo o političkim stavovima. Namerno ne pričam kako se ko zove, ali ističem na čemu se zasniva nečiji politički stav. Napravili ste državnu zajednicu koja u suštini ima samo dve državne nadležnosti. Prva nadležnost verovatno bi trebalo da bude odbrana i bezbednost, više odbrana, i druga nadležnost bi trebalo da bude spoljni poslovi. Za dve godine upravo na tim poslovima doživeli smo najveći neuspeh, da ne pričamo ko zastupa, ko predstavlja državu u spoljnim poslovima. Naravno da svakome kome je stalo do očuvanja ove zajednice, ali pre svega kao zajednice građana koji su živeli nekada u SRJ, pa svakom je pre svega prvi nacionalni i politički interes da se promeni ta vlast na nivou državne zajednice, jer tamo u suštini nema vlasti. Sva dogovaranja, pregovaranja, završavaju se obično telefonom i to onim crvenim, gde Solana treba da da svoju solaniju, da pomiri, da usmeri, pa onda imamo, kaže - dva koloseka. Kome li je to jasno šta znači - dva koloseka? Kažite - ne postoji državna zajednica, postoji samo proces dalje razgradnje, a sve ovo što nam se nudi, to je samo medijska slika, ko je više za i ko je više protiv. Nema iskrenosti i zbog toga što nema iskrenosti imamo ovakav Predlog zakona koji ima 26 članova. Sa gledišta pravnog poretka Republike Srbije to je sve moglo da se reguliše i sa pet članova, da se samo potvrdi ono što stoji u našem Zakonu o izboru narodnih poslanika, da se u jednom članu definiše koliko se poslanika bira i da se samo ukaže na neke odredbe koje postoje u propisima na nivou državne zajednice o verifikaciji mandata i prestanku mandata. Uopšte nije postojala realna potreba za 26 članova ovog zakona, ali verovatno posle Ustavne povelje morali su da se promene i demokratski standardi. Dokaz za to jesu pojedine odredbe na koje smo mi podneli amandmane. O tome ćemo kada bude priča o amandmanima. Moram da podsetim da je 1992. godine, kada je kao rezultat okruglog stola vlasti i opozicije donet u ovoj skupštini Zakon o izboru narodnih poslanika i po tom zakonu održani izbori u decembru 1992. godine, nešto zacrtano kao demokratski standard, demokratski princip. To je proporcionalni izborni sistem, Srbija kao jedna izborna jedinica i raspodela mandata prema tom Dontovom metodu, to jest sistemu najvećeg količnika. Po tom sistemu su raspoređeni mandati poslanika koji danas sede u ovoj skupštini. Ne znamo zbog čega je to moralo da se izbegne u ovom predlogu zakona i da se ide na neki decimalni izraz. Prihvatilo se nešto što je bilo rezultat prevare koja se desila u ovoj skupštini kada je donet Zakon o lokalnim izborima. Tada je Nebojša Čović pričao - donosimo zakon zbog tri opštine Preševo, Bujanovac, Medveđa, uvode se novi principi i u nedostatku političke saglasnosti, taj zakon je ostao, po tom zakonu su sprovedeni lokalni izbori i imamo situaciju da su retka ta mesta, retke su te opštine gde može da se kaže da funkcioniše lokalna samouprava u skladu sa zakonom. Problemi se tek očekuju, ne samo zbog niskog cenzusa od 3%, nego i zbog onih čuvenih koeficijenata, znate kakve su bile smešne raspodele mandata, a ovde su nudi još i žrebanje, kao da mandat jednog poslanika zavisi od toga da li je prošao na ruskom ruletu ili na brzim prstima. Ne može mandat da se deli i da u jednom trenutku on zavisi od nečeg što bi se moglo nazvati srećom. Ne vidim nijedan opravdani razlog zbog čega su ovi poslanici koji sede u Narodnoj skupštini mandate dobili po sistemu najvećeg količnika, a oni koji treba preko puta, njih 91, prema decimalnom iznosu da dobiju svoje mandate. Šta je pravičnije? Ne znam šta je pravičnije, samo znam da je kao rezultat dogovora vlasti i opozicije iz 1992. godine promovisan sistem najvećeg količnika i bez te takve saglasnosti na nekom okruglom stolu koja bi se postigla u jednom slobodnom razgovoru bez većine, manjine, preglasavanja, nadglasavanja, nema potrebe da se menja taj princip. U čemu se ogleda specifičnost tih poslanika koji treba da sede u Skupštini SCG? Zar oni nisu narodni predstavnici? Zar oni takođe ne predstavljaju građane Republike Srbije? To nam se ovim zakonom nudi. Ovim zakonom nam se nudi i nešto što se zove pozitivna diskriminacija. Pozitivna diskriminacija neminovno povlači kao protivtežu da na drugoj strani postoji negativna diskriminacija. To nama ne treba u zakonu. Ako smo po Ustavu Republike Srbije građansko društvo sa jednakim pravima pred zakonom i pred Ustavom, ravnopravni, zašto pravimo neke diskriminacije. Nema razloga da se prave diskriminacije. Onaj ko se poziva u obrazloženju ovog zakona na neki demokratski standard propisan međunarodnim aktima, postoji jedan akt, a to se ne primenjuje u državama Zapadne Evrope, kojima makar oni što su doneli Ustavnu povelju maltene patološki teže, pa su i u Ustavnu povelju ubacili kao vrhovni cilj državne zajednice ulazak u EU, kao da nam nije vrhovni cilj da uredimo državu da bude normalna, da bude moguća, da se u njoj ostvaruju sva prava i da se obezbedi elementarna socijalna pravda. Ne, u Ustavnoj povelji nije to cilj, nego integracija. U takvom kontekstu nam se nudi ovaj predlog zakona. On je potreban, jer SRS je uvek za neposredne izbore, barem kada je u pitanju izbor narodnih predstavnika, jer narodni suverenitet i, ono što se kaže, narod je izvor i utoka svake vlasti i na tome se gradio srpski parlamentarizam već otprilike 120 godina. To može da se očuva samo neposrednim izborima. Ovo što smo do sada imali u Narodnoj skupštini i način na koji smo birali poslanike u Skupštinu državne zajednice bio je posredan oblik, jedno prelazno rešenje. Znači, zakon o neposrednim izborima poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore nam je potreban. Mi smo podneli nekoliko amandmana sa ciljem da taj zakon unormalimo, da bude dobar, da bude primenljiv i ujedno da ukažemo na nedostatke koji su se javili za protekle dve godine, kada je neko neovlašćeno dirao u izborni sistem u Republici Srbiji, pa bez obzira da li je to lokalni nivo ili ovaj republički nivo. Svi oni koji razmišljaju po sistemu – državna zajednica je neki provizorijum, ona ima neko ograničeno trajanje, svi oni koji uđu u razmišljanje o tome šta je starije, jaje ili kokoška, ili da li je potreban prvo referendum, pa izbori, upadaju u zamku kriminalizovanog režima Mila Đukanovića, to moram da vam kažem. To je ta velika zamka. Oni teraju svoju priču. Ta njihova priča nema nikakvih dodirnih tačaka sa narodnim interesima i interesima građana Republike Crne Gore. Ta priča ima svoju pozadinu u obustavi nekih krivičnih postupaka, u daljoj razgradnji ovog našeg političkog, nacionalnog i ekonomskog prostora, uklapa se u scenario atomiziranja ovog prostora i potpuno se uklapa u sistem vlast bez vlade. Vi koji činite Vladu Republike Srbije morali bi da se trgnete, ako ne zbog vas i vaših političkih interesa, onda zbog građana Srbije, da pogledate na toj sednici Vlade da li je to Vlada sa jednim premijerom ili 15 premijera, jer se dešavaju neke stvari koje ni građani ne mogu više da trpe. Javi se zamenik ministra na nekoj televizijskoj emisiji, kaže – mi ćemo sa nekom strankom iz opozicije da rušimo vlast i sutra naravno ode u svoju kancelariju u Vladi. Slično se dešava i sa ovom malo većom poslaničkom grupom, strankom koja čini Vladu Republike Srbije. Kada su ekonomski propisi onda stiskamo, mora, znam da dižete ruku iako vam nije do dizanja. Kada vas pritisnu oni, poput onoga što je bilo prošle nedelje za onaj zakon, vi ajde, prihvatate da se očuva zajedništvo. Kada je vama stalo, vaš predsednik obećao Solani da se do ponedeljka donosi zakon, evo ga nož u leđa odmah. Odmah istorijski razlozi, nalaze se bilo kakvi razlozi. Glavni razlog je što imamo političke stranke koje smatraju da državna zajednica ne sme da postoji, ne samo u ovom obliku nego ni u jednom obliku ne sme da postoji. To je sve u Vladi. Nemojte da nas terate, stalno vas upozoravam, ne možemo mi vas da mirimo. Pravilo je, kada se izlazi sa nekim zakonskim projektom pred Narodnu skupštinu, sve stranke koje čine Vladu, predlagača, moraju da sednu da se dogovore. Ukoliko se niste dogovorili nemojte da izlazite, onda ispadate smešni. Videli ste i sami malopre prilikom glasanja. Vlada predložila da uđe u dnevni red, a poslanička većina ne prihvata Vladin predlog. Znači, vi ste glasali protiv Vlade. Uozbiljite se ako mislite da vodite državu. Država je ozbiljna stvar i ne može jedna stranka da kaže – mi nismo za neposredne izbore, mi smo da se odloži još jedno godinu dana, znate mi poštujemo zakon. Koji to zakon? Nemojte sada mi koji smo bili protiv Ustavne povelje da se pozivamo na odredbe Ustavne povelje da bi vas disciplinovali. Nemojte to. Nije pravo ni korektno. Zašto bi mi više poštovali zakon i propis od vas? Da ne bude ono da se zakon donosi zbog opozicije. Dobro, neka bude da se donosi zakon zbog opozicije. Poštujte ono što ste zapisali. Mi vas ne pozivamo na obećanja, mi vas samo pozivamo na ono što ste napisali. Neposredni izbori su daleko bolji nego posredni izbori. To je valjda svima jasno. Potrebni su nam izbori. Zašto? Da promenimo, ovo ni na šta ne liči. Ko je od vas ovlastio Marovića da ide kao neka milosejka i samo da se izvinjava? U čije ime se on izvinjava? Ko je njega ovlastio da se izvinjava? Ko je Vuka Draškovića ovlastio da priznaje neke stvari? Stabilizujte Vladu ukoliko možete. Ukoliko ne možete da stabilizujete Vladu, onda da prekinemo sa glumom. Džabe glumimo, jer taj put kojim gluma vodi jeste nedođija. Prošli put sam vas upozorio, nemojte da dođemo u situaciju da nas jednog dana obavestite da više država ne postoji, ali to je u sklopu demokratskih promena, izbori dođu, nije bitno ko dođe na vlast, samo može da se uhvati za glavu kada vidi šta je ostalo. Vodite računa. Nemojte da se optužujete jer svi ste vi bili u vlasti. Ako vam je to argument zašto ne treba da se usvoji ovaj zakon, onda je to neozbiljno. Vidite i sami da je nekome cilj da se rasturi državna zajednica. U rasturanju državne zajednice onda nema potrebe da razgovarate sa okupatorima na teritoriji Kosova i Metohije. Nema potrebe da razgovarate. Vidite i sami šta se dešava sa vojskom, sve i svašta samo da se izgubi odbrambena sposobnost. Vidite da služe vojsku preko puta, civilno služe vojsku. Vodite računa, država je ozbiljna stvar i ukoliko ste spremni i voljni da je sačuvate, da joj omogućite da se razvija, radite posao, a ukoliko to niste u mogućnosti, pomerajte se. Bolje sami nego na neki drugi način. U svakom slučaju, izbori su nam potrebni.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Marković.
Dame i gospodo poslanici, javnost Srbije, javnost Crne Gore zna da je SRS bila najžešći protivnik razbijanja SRJ, da smo bili najglasniji protivnik stvaranju ove eksperimentalne kvazizajednice, kakva nigde u svetu ne postoji. Uradili ste to vi koji ste uradili sa Havijerom Solanom i zato mi danas imamo probleme kakve imamo. Ne danas, nego poodavno već. Srpska radikalna stranka je bila protiv donošenja Ustavne povelje. Nismo učestvovali ni u potpisivanju Beogradskog sporazuma, ali mi srpski radikali nikada i ni na koji način nećemo učiniti ni jedan potez kojim bi ugrozili građane Srbije ili građane Crne Gore, kojim bi ugrozili državni i nacionalni interes. Upravo iz tog razloga prihvatamo i mislimo da je dobro da se ovaj zakon donese, možda ne baš ovakav, ali u svakom slučaju ovaj zakon treba da se donese. Mislimo čak da je možda malo i kasno, s obzirom da prema Ustavnoj povelji početkom februara bi trebalo da se održe ti izbori na tzv. saveznom nivou i već je, čini mi se, vreme bilo da se ti izbori raspišu. Mislim da svi treba da se potrudimo, naravno, da se raspravlja, da se diskutuje, ali da se potrudimo da se ovaj zakon izglasa u ovom parlamentu, da bismo pokazali svi skupa dobru volju za očuvanje te državne zajednice i za jedinstvo Srbije i Crne Gore. Baš zbog toga je zabrinjavajuće to što neki predstavnici vlasti javno, za ovom govornicom, čitali smo to već unazad nekoliko meseci po novinama, slušali na televiziji, ali baš da se drznu toliko da za ovom skupštinskom govornicom kažu da neće glasati za Vladin predlog ovakvog jednog zakona, to je neozbiljno u najmanju ruku. Naravno, to je stvar onih koji na taj način vode računa o državi, a nikada niko ozbiljan nije ni očekivao da takvi ljudi mogu da vode računa na pravi način o državi. Mi i sada pokazujemo, i kroz raspravu i glasanjem o ovom zakonu, ozbiljnost i odnos SRS prema državnim i nacionalnim interesima. Ima ovaj zakon nekih, rekla bih, mana i mi, poslanici SRS, smo podneli nekoliko, četiri-pet svega amandmana sa, zaista, iskrenom željom i namerom da se ti amandmani prihvate i da ovaj zakonski tekst bude zaista mnogo bolji i da bude, što je najvažnije, primenljiv. Vi znate, poštovane kolege, a i vi gospodine ministre, kada smo govorili o izbornim zakonima, o onim izmenama koje su bile u toku pred predsedničke izbore, skretali smo vam pažnju na neke odredbe zakona koje će dovesti u pitanje čak i regularnost izbora, koje će otežati rad i sprovođenje izbora, i u praksi se videlo, bili smo u pravu. Iz tog razloga, govorili smo i na Odboru za pravosuđe i upravu i lepo zamolili gospodina ministra da prihvati naše amandmane. Zaista ne znam nijedan opravdan razlog zbog čega to nije učinjeno, ali nadam se da će narodni poslanici, a pogotovo posle naše rasprave u pojedinosti, da prihvate ovakve izmene, odnosno amandmanske izmene ovog zakonskog teksta, jer su amandmani zaista sa dobrom namerom, i da ovaj zakon bude što lakše i što jednostavnije primenljiv u praksi. Sada ću vrlo kratko da se osvrnem na nekoliko članova ovog zakona, jer u suštini nemamo mi nekih značajnih primedbi na ovaj zakon, bar ne toliko značajnih da ne bismo mogli glasati za njega, ali i pored eventualno i neusvojenih naših amandmana i neprihvaćenih naših predloga za korekciju ovog zakona, ne možemo da kažemo da nam je takav tekst, pa kakav god da je, razlog da doprinesemo, ne daj bože, razbijanju zajednice Srbija i Crna Gora. Nikada to niko od srpskih radikala neće učiniti, sasvim je sigurno. U članu 11. Predloga ovog zakona govori se o pravu na zaštitu i način zaštite izbornog postupka. Mi smo tu predložili u tekstu da se ne govori o povredi izbornog prava, iz prostog razloga, mislimo da treba da se govori o zaštiti izbornog prava i to upravo zbog povrede izbornog prava. Izborno pravo se štiti od povreda izbornog prava. To je jedna čisto formalna primedba i nadam se da će do kraja ove rasprave da bude prihvaćena. Predložili smo, takođe, brisanje člana 17. To je taj član koji govori o tzv. pozitivnoj diskriminaciji. Mi u SRS smatramo da nikakva diskriminacija ne može da bude ozakonjena, a ni pozitivna ni negativna, jer svaka pozitivna diskriminacija, tzv. pozitivna, neminovno proizvodi negativnu diskriminaciju za nekog drugog, kao što negativna diskriminacija proizvodi nešto pozitivno za nekog drugog. Zato smo mislili da ovaj član treba da se briše, a to smo obrazlagali i kada smo govorili o izmenama i dopunama zakona o izboru predsednika i narodnih poslanika. Imamo drugačiji stav prema nacionalnim manjinama. Predlažemo svim strankama u Srbiji da se otvore za sve nacionalne manjine, kao što je to učinila SRS od samog osnivanja, i u našoj stranci su predstavnici svih nacionalnih manjina, u našoj stranci su i stranački funkcioneri predstavnici svih nacionalnih manjina. Nema potrebe da se na neka mala vrata predstavnici nacionalnih manjina uvode u parlament, nego to mogu kao članovi parlamentarnih stranaka, odnosno kao članovi stranaka koje posle izbora postanu parlamentarne stranke. To je principijelni stav SRS. Zaista smo ubeđeni da je to pravi pristup rešavanju pitanja nacionalnih manjina. Naravno, mi apsolutno uvažavamo sve nacionalne manjine i uvek smo se zalagali i uvek ćemo se zalagati za sva prava nacionalnih manjina prema najvišim evropskim i svetskim standardima. Ovo sam sve rekla da se ne bi pogrešno shvatilo ili prokomentarisalo to što smo tražili brisanje ovog člana iz Predloga zakona. Tražili smo i da se menja član 18. Predloga zakona i da se kod utvrđivanja broja mandata primenjuje Dontov sistem, a koji se primenjuje kod izbora narodnih poslanika. Mislim da je ovo potrebno i zbog činjenice da ovaj zakon nije na celovit način rešio pitanje izbora, nego u članu 23. stoji da se supsidijarno primenjuje Zakon o izboru narodnih poslanika. Ako ništa drugo, onda bi to trebao da bude razlog da taj Dontov sistem ostane na snazi i da se na isti način biraju poslanici i za Narodnu skupštinu i za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Čuli ste i od kolege Krasića i od gospodina Tomislava Nikolića da nikada niko nije imao primedbu na ovakav način raspodele mandata od kada je uveden Dontov sistem u naš pravni sistem i naš izborni sistem. Ne postoji nijedan razlog, nisam ga čula od vas ministre ni na odboru, a ni danas kada ste govorili u uvodnom izlaganju, koji bi zaista bio opravdan da se ide na izmenu načina utvrđivanja broja mandata. Kao da ste nešto što je utvrđeno, što je kroz praksu pokazalo da funkcioniše, a na šta niko nema primedbi, brisali iz ovog predloga zakona, a nešto što se u praksi pokazalo da je vrlo problematično, zadržali ste. To je u ovom članu 23, a na sva pitanja koja ovim zakonom nisu uređena shodno se primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje izbor narodnih poslanika, a mi mislimo da tu treba dodati - osim glasanja u inostranstvu. To ću da obrazložim malo šire. Nikada mi, srpski radikali, nismo imali ništa protiv da glasaju na našim izborima i naši građani u inostranstvu. To smo govorili svaki put kada se raspravljalo o izbornim zakonima. Nažalost, još uvek nema uslova u Srbiji da se glasa u inostranstvu. Vi, gospodine ministre, odlično znate i kao ministar i kao član RIK-a, a pogotovu kao član RIK-a, koliko je i kakvih problema imala RIK vezano za ove izbore u inostranstvu. A da je vaše ministarstvo u međuvremenu uredilo ove biračke spiskove u inostranstvu,ništa nebismo imali protiv da se zadrži taj način glasanja. Znate i sami da nema nikakvog pomaka od onda do sada u tom pravcu i da će opet ovo biti samo jedan dodatni problem, koji neće uticati ni na izbornu volju ni na izborni rezultat. Suviše je malo tih glasova koji se donesu iz inostranstva, a suviše posla oko toga i suviše izdvojenih sredstava za to. Gospodine ministre, rekli ste da ste od RIK imali mišljenje vezano za Predlog ovog zakona. Nije baš tako. Jeste vi dali RIK predlog ovog zakona, pojedinačno ste se upoznali, jer ste i vi član Komisije, sa tim zakonom, a niste održali sednicu, jer da jeste, tvrdim vam da bi članovi SRS pri RIK tražili upravo ovo što sam rekla sada vezano za ovo glasanje u inostranstvu, za ovaj Dontov sistem i sve ove primedbe koje smo mi izneli. Dakle, poslanička grupa SRS nema nekih suštinskih primedbi na ovaj zakon. Zakon je takav da može za njega da se glasa, ali, pre svega, zbog činjenice što ovaj zakon mora da se donese, što mi, ne daj bože, kad ne bismo doneli ovaj zakon, doveli bismo u pitanje postojanje i opstanak državne zajednice Srbija i Crna Gora. SRS nikada, ni na koji način i ničim tome neće doprineti. Zbog toga mislimo da može da se glasa za ovaj zakon, uz sve njegove mane. Predlažem kolegama narodnim poslanicima, a pre toga gospodinu Lončaru, da, kada budemo govorili u pojedinostima, prihvate ove naše amandmane. Verujte, kao i svaki put do sada, sve ono što mi kroz amandmane predložimo, u praksi se pokaže da bi bilo dobro da je tada bilo prihvaćeno. Bez sujete, gospodine ministre, prihvatite naše amandmane i imaćemo sasvim solidan zakon.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, jedna od opštih karakteristika prostora bivše Jugoslavije već više od decenije jeste dinamika koja se, pre svega, ispoljava u nestabilnosti, nestalnosti i neizvesnosti i država, i granica, i prava, i slobode, i političkih institucija, i zakona, pa i Ustava. U Srbiji i Crnoj Gori, nažalost, ta nestalnost, ta nestabilnost je nekako najdoslednija. To se vidi i na primeru Ustavne povelje koja je usvojena pre nepunih godinu dana. Mi danas razgovaramo o donošenju zakona čije donošenje u načelu ne bi smelo da bude predmet rasprava ni u parlamentu Srbije ni u parlamentu Crne Gore. Pitanje donošenja ovog zakona je rešeno Beogradskim sporazumom iz 2002. godine i Ustavnom poveljom od 4. februara 2003. godine. Ustavna povelja je okvir za rad i delovanje političkih institucija i u Srbiji i u Crnoj Gori, kao što je to Ustav Republike Srbije ili Ustav Republike Crne Gore, kao što su to zakoni, drugi propisi i opšti akti. Međutim, danas u političkoj javnosti dominiraju druga pitanja. To je pitanje opstanka državne zajednice Srbija i Crna Gora, pitanje posrednih i neposrednih izbora, pitanje odlaganja izbora do referenduma i druga pitanja. Prvo i osnovno jeste pitanje državne zajednice. Tu nema mnogo dilema i tu je stvar potpuno jasna. Imamo dve mogućnosti: jedna je očuvanje državne zajednice, a druga je istupanje iz državne zajednice. Legitimno je zalaganje i za očuvanje državne zajednice i za istupanje iz državne zajednice. Potrebno je da se ispuni jedan uslov, da ona politička akcija koja sledi kao posledica tog zalaganja bude legalna, odnosno da bude u skladu sa Ustavnom poveljom, ustavima i zakonima Srbije i Crne Gore. U tom smislu, nema potrebe za teškim rečima ili bilo kakvim kvalifikacijama onih koji jesu za državnu zajednicu i onih koji smatraju da tu državnu zajednicu treba prekinuti. Kakav god bio ishod tih debata i kakav god bio konačan politički ishod, činjenica ostaje jedna, a to je da Srbiju i Crnu Goru vezuje toliko toga da nikada ni Srbija ni Crna Gora neće imati nikog bližeg no što su jedna drugoj danas. Stav DS i poslaničkog kluba DS - Boris Tadić jeste da nama treba funkcionalna zajednica, zajednička država Srbije i Crne Gore, koja će funkcionisati kao punopravni i uvaženi član međunarodne zajednice, na korist svih građana koji žive u Srbiji i Crnoj Gori. DS će se zalagati za takvu zajednicu, ali ukoliko objektivno bude nemoguće da mi imamo takvu zajednicu, mi ćemo i to razumeti, posebno imajući u vidu trendove koji su prisutni u funkcionisanju državne zajednice i koji su prisutni u javnosti i političkim strankama u Srbiji i Crnoj Gori. Međutim, o tom-potom. Ustavnom poveljom je jasno propisano da se o tome može odlučivati tek nakon tri godine. To je član 60. Ustavne povelje. Mi moramo biti ozbiljni i odgovorni i poštovati najviši pravni akt državne zajednice u kojoj živimo. Zato danas ne treba da se bavimo pitanjem sudbine državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ako već i govorimo o različitim viđenjima, moramo to činiti uz poštovanje prava svih koji misle drugačije. Drugo je pitanje posrednih i neposrednih izbora. Mislim da se većina u ovoj sali slaže da je i ovo pitanje već rešeno. Ono je, takođe, rešeno Ustavnom poveljom. Mi ne možemo diskutovati o rešenjima iz Ustavne povelje u nameri da ih promenimo. Ukoliko želimo da diskutujemo o rešenjima iz Ustavne povelje u nameri da ih promenimo, mi moramo otvoriti postupak, proceduru promene Ustavne povelje, a ta procedura je predviđena članovima 61. i 62. Ustavne povelje. Tada možemo razgovarati o svemu i o tome koliko će poslanika biti u Skupštini državne zajednice, u krajnjem slučaju, kako će se zvati državna zajednica, možemo razgovarati i o načinu odlučivanja, pa i o izborima za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mi ne možemo menjati Ustavnu povelju mimo procedure koja je predviđena za njenu promenu. U suprotnom, uvek bi se mogli dogovoriti o svemu i umesto vladavine prava dobili smo vladavinu oligarhija. Koga bi posle toga bilo kakav ustav i bilo kakav zakon obavezivao i u kakvoj bi to državi živeli. Nije sporno da jednom delu političkih partija i u Srbiji i u Crnoj Gori ne odgovaraju neposredni izbori za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora. To je potpuno logično, jer njihovi stavovi ne idu u prilog opstanka državne zajednice Srbija i Crna Gora. Oni se nalaze u jednoj, činjenica je, nezgodnoj situaciji. Ukoliko izbori za državnu zajednicu budu neposredni, oni moraju da pozovu svoje glasače da izađu na te izbore, ali tada neće biti dosledni u svom zalaganju da se razdvoje Srbija i Crna Gora. Ukoliko, pak, ne pozovu svoje glasače da izađu na te izbore, glasači, shodno svom opredeljenju koje je izraženo samim tim što su pristalice tih političkih stranaka, neće ići na te izbore i onda će te političke stranke ostvariti mali izborni rezultat. To potpuno razumem i pretpostavljam da je svima to jasno, ali ovo je pitanje koje prevazilazi taj stranački politički interes. Ovo je pitanje vladavine prava i poštovanje države u kojoj živimo. Kada je u pitanju Crna Gora i političke stranke u Crnoj Gori, smatram da mi treba da imamo podjednak odnos i prema onima koji zastupaju jednu opciju i prema onima koji zastupaju drugu opciju. Legitimno je svako zastupanje i svako delovanje koje je, kao što sam malopre rekao, legalno. Međutim, nadam se da će u Crnoj Gori preovladati odgovoran stav prema ovom pitanju, jer upravo Ustavna povelja i jeste zaživela zahvaljujući odluci Skupštine Republike Crne Gore i potpisima koji su lideri Crne Gore, legitimno i legalno izabrali, stavili na tzv. Beogradski sporazum. Na kraju krajeva, u samoj Ustavnoj povelji je sadržano i pravo na istupanje iz Ustavne povelje, i kao što svako mora poštovati volju koja će biti izražena u skladu i na način predviđen Ustavnom poveljom, kao što će svako imati poštovanje i razumevanje za politički stav koji će imati posledice izjašnjavanja građana ukoliko neko bude želeo da se izjašnjava u skladu sa Ustavnom poveljom, tako se mora poštovati i onda odredba Ustavne povelje koja govori o izborima za državnu zajednicu. Ne možemo Ustavnu povelju poštovati samo u onom delu, samo u onim članovima koji odgovaraju pojedinim političkim partijama. Dakle, za naš poslanički klub je stvar potpuno jasna. Ustavna povelja se ima poštovati i izbori za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora se imaju održati neposredno, kako je to predviđeno Ustavnom poveljom, a ostala pitanja će se takođe rešavati u skladu sa Ustavnom poveljom, jer je ona najviši pravni akt zajednice u kojoj živimo. Međutim, ovde se postavljaju neka druga pitanja za koja smatram da su veoma bitna i iskoristiću priliku da zamolim gospodina ministra da nam da odgovor na ta pitanja. Kakav je stav Vlade, ukoliko se u Republici Crnoj Gori ne bude poštovala Ustavna povelja i izbori budu posredni za državnu zajednicu. Drugo, da li Vlada namerno šalje dve poruke? Jedna je da valja poštovati Ustavnu povelju i ići na izbore neposredno, a druga poruka iz Vlade Republike Srbije jeste da se krši Ustavna povelja, da se jednostavno dogovorimoi da kršimo Ustavnu povelju. Da li je u pitanju dogovor ili nešto drugo, u to ne mogu da ulazim, ali kako god bilo, ovakva disonantnost na relaciji predsednik Vlade - potpredsednik Vlade ne priliči iole ozbiljnijoj Vladi. Treće pitanje, kakav je stav Vlade po pitanju održavanja referenduma u Srbiji, koji bi mogao da se održi u skladu sa Ustavnom poveljom u narednoj godini i opstanka državne zajednice. Dakle, to su veoma značajna pitanja na koja bih voleo da čujem odgovor. Mislim da Vlada već sad mora da ih ima. To su događaji koji su neposredno pred nama. Taj odgovor mora biti jasan i nedvosmislen, jer je Vlada nosilac politike i ona je dužna da anticipira politička dešavanja i ima spremne odgovore na događaje koji nam idu u susret, jer Vlada jeste lider jedne države. Građani, pa i narodni poslanici, moraju znati šta će njihova Vlada uraditi kada su u pitanju najvažnija pitanja i prilike koje nam dolaze u bliskoj budućnosti. Vlada ne sme delovati po principu komentarisanja, žalopojki, eto, neko nije ispunio svoju obavezu, eto, odgovornost je na nekom drugom, prosto što to treba da rade analitičari, novinari, u krajnjem slučaju i građani na slavama, u kafanama, u društvu, oni koji žele da pričaju o politici. Vlada jednostavno mora da utiče na događaje i kreira prilike u kojima ćemo živeti.Molim vas da, ako možete, odgovorite na deo ovih pitanja, jer nisam uspeo da razumem dosadašnji stav Vlade, priznajem, u jednoj krajnje delikatnoj situaciji koja je opet posledica izvesnih oprečnih stavova po pitanju da li mi treba da poštujemo Ustavnu povelju. Kao pravnik i legalista zaista verujem da ne možemo razgovarati ni sada ni ubuduće o tome da li ćemo poštovati slovo Ustava, Ustavne povelje, zakona, propisa, nekog drugog akta. Onog momenta kada se dogovorimo da to radimo, tog momenta smo srušili ideju o vladavini prava.
Ovo je deo političkog dijaloga, ovo nije poslaničko pitanje. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Miodrag Đidić. Istovremeno mi dozvolite da vas obavestim kako nameravam po Poslovniku da vodim ovu sednicu. Dakle, svejedno što ima još deset govornika koji su svi "za", neću dozvoliti glasanje o eventualnom predlogu da se produži rad, zbog toga što od 18,00 časova Televizija Srbije nije u mogućnosti da prenosi sednicu, a obaveza je Skupštine da radi javno. Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, posledica potpisivanja Beogradskog sporazuma i usvajanje Ustavne povelje je i normalno Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Umesto da se ovde samo raspravlja o finesama, o članovima Predloga zakona, mi imamo od strane Vlade Republike Srbije suprotna mišljenja, gde su jedni za donošenje ovog zakona, a drugi protiv, što zbunjuje kako narodne poslanike, tako i građane i javnost celokupne Srbije. Biti protiv toga da Srbije bude jedna izborna jedinica nije mi jasno zašto. Protiv da se bira 91 poslanik, o tome može da se odgovori. Biti protiv toga da bude proporcionalni izborni princip nije mi jasno. Biti protiv cenzusa od 5% jasno mi je za one stranke, najverovatnije zato što je to jedna jako velika cifra koja je nedostižna za njih, pa su one i protiv ovog predloga u zakonu o cenzusu od 5%. Ono što zameram, to je da gde se vrši pozitivna diskriminacija tj. da se nacionalne manjine biraju po prirodnom izbornom principu, što treba izbaciti iz ovog zakona. Koristiti izborno pravo ili ne to je stvar volje građana, volje političke partije, a nema potrebe da se vodi rasprava u Skupštini oko toga, a imamo i zaštitu izbornog prava, izborne volje građana, i to dvostepenu zaštitu, gde je prvi stepen RIK, a drugi stepen zaštite Vrhovni sud Srbije i Crne Gore. Nije mi jasna poruka jednog dela Vlade Republike Srbije da se izbori odlože za godinu dana, a s druge strane da ta ista politička stranka učestvuje u vlasti, u vladavini u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, tako što ima ministra odbrane. Zašto? Postavlja se pitanje zašto žele, s jedne strane, da učestvuju u toj državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, a s druge strane ne žele izbore neposredne za konstituisanje Skupštine Srbije i Crne Gore. Verovano im je jedan od razloga zato što neće proći cenzus od 5%, pa neće moći da učestvuju, a ovako mogu da učestvuju i na taj način da opustoše i unište našu vojnu imovinu, koja je procenjena na oko 20 milijardi dolara i već su u pokušaju da se uništava naša vojna imovina koja se nalazi na teritoriji državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ono što mene najviše zabrinjava je ovaj nesklad u ovom parlamentu, ova suprotna mišljenja, jer mislim da je ovaj predlog zakona jedan državni i nacionalni interes građana Srbije i ne treba, nema nikakvog razloga da se delimo ovde. Ono što će najviše uznemiriti je upravo sudbina Srba na Kosovu i Metohiji odakle dolazim i ako mi ovde ne možemo da se složimo da čuvamo nešto što je naše, kako ćemo uspeti da zaštitimo Srbe na Kosovu i Metohiji, koji su trenutno izloženi na milost i nemilost šiptarskih terorista i separatista na Kosovu i Metohiji. Ovaj predlog zakona i ova diskusija koja se danas vodila u ovoj skupštini donekle nam je otvorila oči o tome zašto nema sredstava za Srbe na Kosovu i Metohiji. Zašto nikako da se obezbede sredstva da se pomogne napaćenom narodu na Kosovu i Metohiji, to je upravo ovo, ako znamo politiku potpredsednika Vlade Miroljuba Labusa, onda neće nikada ni biti sredstava za Srbe na Kosovu i Metohiji. Mislim da je ovakva politika zagovaranja, uništavanja državne zajednice i nepomaganje Srbima na Kosovu i Metohiji, a sa druge strane učestvovanje u vlasti u Vladi Republike Srbije i u državnoj zajednici Srbije i Crne Gore, moguće samo još u ovoj našoj državi.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, kao što je već rečeno poslanici DS glasaće za ovaj zakon, a za to postoji više razloga. Istaći ću dva i na njima se zadržati. Prvi razlog je što mi želimo da apsolutno ispoštujemo Ustavnu povelju, jer kao što je ovde već rečeno, mi smo učestvovali u njenom donošenju, za razliku od nekih drugih stranaka koje su takođe učestvovale, a danas neće glasati za Ustavnu povelju. Drugo, kao državotvorna stranka DS želi očuvanje državne zajednice iz razloga što će nam sigurno na taj način biti lakše da uđemo u Evropsku uniju, a to jeste naš krajnji cilj i veliki politički motiv. Takođe, za državnu zajednicu je vezano i pitanje opstanka Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije. Kao što znate, sredinom sledeće godine će biti rešavano o konačnom statusu Kosova, a po Rezoluciji 1244 Kosovo je vezano za državnu zajednicu Srbije i Crne Gore, a ne za Republiku Srbiju, i zbog toga je jako bitno da mi ovde ne napravimo grešku, da i ako dođe do eventualnog odvajanja Srbije i Crne Gore, da za to krivicu ne snosi Srbija, već da to bude na inicijativu Crne Gore. Što se tiče Ustavne povelje i njenog poštovanja, zarad poslanika G17 plus, pročitaću član 20. Ustavne povelje, jer se upravo Ustavna povelja oslanja na Beogradski sporazum, a potpisnik između ostalih i jedan od tvoraca Beogradskog sporazuma jeste predsednik stranke G17 plus Miroljub Labus. Dakle, osnov za donošenje Ustavne povelje je i to što je potpisao gospodin Miroljub Labus. Član 20. govori o izboru poslanika za Skupštinu državne zajednice. Član 20. kaže – Skupština Srbije i Crne Gore je jednodoma i čini je 126 poslanika, od kojih je 91 iz Srbije i 35 iz Crne Gore. Poslanici Skupštine Srbije i Crne Gore biraju se iz svake države članice, u skladu sa evropskim i demokratskim standardima, na osnovu zakona država članica. Tokom prve dve godine po usvajanju Ustavne povelje poslanici se biraju posredno (što smo do sada ispoštovali), srazmerno zastupljenosti u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Skupštini Republike Crne Gore. Na prvim izborima poslanici se biraju iz sastava Narodne skupštine Republike Srbije, Skupštine Republike Crne Gore i Savezne skupštine. Ako se u državi članici u tom periodu održe parlamentarni izbori, sastav njene delegacije u Skupštini Srbije i Crne Gore biće usaglašen srazmerno rezultatima izbora. Posle ovog početnog perioda, poslanici Skupštine Srbije i Crne Gore biraju se na neposrednim izborima i upravo smo sada do tog čina došli. Mandat poslanika traje četiri godine. Meni nije jasno da poslanici koji podržavaju Vladu, koji su sastavni deo Vlade, mogu da danas ovde za ovom govornicom iznesu stav da neće glasati za pomenuti zakon, jer je to apsolutno u suprotnosti sa Ustavnom poveljom. Dakle, oni koji su po pravilu zaduženi da poštuju ustavnost i zakonitost, poslanici vladajuće koalicije, oni svesno idu na to da glasaju suprotno, što meni, iskren da budem, nije jasno. Nažalost, mislim da je i Vlada kasnila sa donošenjem ovog zakona i to dosta, jer ćemo sada ući u jedan problem, a to je da će ovaj zakon, koji mi očekujemo da ćemo doneti većinom glasova i usvojiti, odmah biti suprotan Ustavu. Naime, o čemu se radi. Kao što sam malopre pročitao, neposredni izbori će biti održani dve godine po usvajanju Ustavne povelje, a ako znamo da je Ustavna povelja doneta 4. februara 2003. godine, to znači da neposredni izbori moraju biti održani najkasnije do 4. februara 2005. godine. Ako znamo da u samom zakonu stoji da će izbori biti raspisani najkasnije 45 dana pre njihovog održavanja, a najranije 90 dana, to apsolutno znači da će zakon biti u suprotnosti sa Ustavnom poveljom, jer zadnji dan je upravo danas da budu raspisani izbori da bi to bilo u skladu sa Ustavnom poveljom. Mi znamo da ti izbori, verovatno, neće sigurno biti raspisani danas, jer danas nećemo usvojiti zakon, usvojićemo ga možda sutra ili prekosutra. Ne verujem da će izbori biti raspisani do kraja godine, što apsolutno pada na teret ove vlade, zašto ulazimo u ovaj problem. Dakle, Vlada je morala ranije da pripremi ovaj zakon i da ga iznese pred Skupštinu. Zašto ona to nije učinila? Odgovor je vrlo prost, odgovor je u samoj Vladi. Ne postoji saglasnost oko donošenja ovog zakona. O tome je većina poslanika govorila, ali ponoviću i ja. Dakle, imamo premijera i njegovu stranku koja želi da se donese ovaj zakon i da se održe neposredni izbori, a istovremeno imamo i potpredsednika Vlade koji u javnosti istupa sa tezom da izbori ne treba da budu održani, ni posredni ni neposredni, nego da postojećim poslanicima treba produžiti mandat još godinu dana, što je u suprotnosti sa Ustavnom poveljom, i to je za DS neprihvatljivo. Što se samog zakona tiče, da kažem još par reči, zakon je dosta dobar, ima nekih manjkavosti na koje smo mi intervenisali amandmanima, a tiču se glasanja u dijaspori i oko aktivnog i pasivnog biračkog prava za ljude u dijaspori. Za nas je prihvatljivo da Srbija bude jedna izborna jedinica, kao što je jako dobro što je iz republičkog Zakona o izboru narodnih poslanika preuzeta odredba da nacionalne manjine, bez obzira, ukoliko ne pređu cenzus, biće zastupljene u ovom parlamentu državne zajednice. Mislim da je to jako dobra odredba, kao što mislim da nije dobra odredba da se neki poslanik, mada su to samo teorijske mogućnosti da do toga dođe, bira žrebom, mislim da je to zaista loše. Ne bih želeo da budem poslanik bilo gde, a da sam izabran žrebom. Želim kao većina od vas, verovatno svi, da budem izabran voljom naroda. Dakle, još jednom ponavljam, DS će glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, na početku izlaganja o zakonu koji je neophodan, ne samo Srbiji kao jednoj od članica tzv. državne zajednice nego srpskom narodu koji živi na prostoru Srbije i Crne Gore, podsetiću sve vas i one koji su bili učesnici tih najmračnijih događaja u istoriji srpskog parlamentarizma, a i vas koji ste došli kasnije sa ovim sazivom Skupštine, na jedan nemio događaj koji mi se desio u aprilu 2002. godine. Naime, na mestu gde sada sedi gospodin ministar Zoran Lončar, sedeo je tada potpredsednik Savezne vlade Miroljub Labus, pored pokojni premijer Zoran Đinđić i ta tačka dnevnog reda je bila usvajanje tzv. Beogradskog sporazuma, što je bila prethodnica Ustavnoj povelji, protiv koje je glasala SRS. Na toj sednici sam iznela ocenu, ne samo Beogradskog sporazuma kao potpuno nefunkcionalnog i veoma štetnog po srpski narod u Srbiji i Crnoj Gori i kao prethodnicu Ustavne povelje, i zbog tog takvog svog stava i zbog onoga što ću vam ponoviti danas, a sa čime se slaže danas većina poslanika iz drugih političkih stranaka, od predsedavajuće tada, Nataše Mićić, dobila sam dve opomene, isključena sa sednice Skupštine i udaljena 30 dana. Šta sam tada rekla, a što govore danas i predstavnici DS-a, DSS-a i na šta su ukazivali srpski radikali. Dakle, da je Beogradski sporazum ništa drugo nego poligon za nesmetano funkcionisanje i lobiranje separatističkog režima u Crnoj Gori. Da on neće doneti ništa dobro. Da tzv. Ustavna povelja, koja je tada bila u pripremi, predstavlja podizanje novog Berlinskog zida između dve, nekada jedinstvene republike, odnosno jedinstvene države. Da srpski radikali, kao pre svega nacionalno odgovorni ljudi, ali pre svega kao političari koji se zalažu za to da nesmetano funkcioniše tada SRJ, imaju i te kako protiv usvajanja Beogradskog sporazuma i kasnije Ustavne povelje kao takve, koja se pokazala kao produkt neke političko-pravne, potpuno nove i do sada nigde u svetu neprimenjene forme, i ispostavilo se da smo bili u pravu. To ne govorim zbog toga što je vreme u protekle dve godine poboljšalo funkcionisanje tzv. državne zajednice, već naprotiv, mi smo tada nažalost bili u pravu kada smo rekli da će separatistički režim u Crnoj Gori, na čelu sa Milom Đukanovićem, a i takvi potezi koje je tada vodio predsednik SRJ Vojislav Koštunica i u tome ga pratio tada aktuelni DOS-ovski režim, dovesti dotle da se danas mnogi zapitaju, gde smo mi to, i u političko-pravnom sistemu kao državna zajednica SCG, i u ekonomskom sistemu i u svakom drugom, i to je pitanje o kome danas treba da razgovaramo, pre svega imajući u vidu ovaj predlog zakona. Zašto to kažem? Zbog toga što je ovaj predlog zakona čisto tehničke prirode, doduše, neurađen do kraja kako treba i zbog toga smo mi srpski radikali podneli amandmane, naročito kada je u pitanju raspodela mandata po Dontovom sistemu. Kao što ste čuli od prethodnih poslanika SRS, to je jedan opšteprihvaćeni metod raspodele poslaničkih mandata. A ne samo da sam uverena kao poslanik SRS, već to znaju i građani Srbije, a naročito oni koji se danas u Skupštini zalažu protiv održavanja neposrednih izbora, neće ni morati da razmišljaju o Dontovom sistemu, jer oni neće imati šta da raspoređuju. Ostaće bez ijednog mandata i činjenica je da će odnos političkih snaga, kao što je promenjen posle pada DOS-ovog režima, biti i te kako promenjen posle održavanja neposrednih izbora za Skupštinu državne zajednice SCG. Kada se govori o članu koji tretira nacionalne manjine, njihov položaj u našem izbornom zakonodavstvu i eventualne primedbe koje imaju, u protekle dve godine i od usvajanja Ustavne povelje, i posle održanih izbora prošle godine, i posle usvajanja Zakona o izboru narodnih poslanika, na koji smo mi srpski radikali takođe imali primedbe, sam gospodin ministar to zna, bilo je mnogo razgovora na tu temu i najjasniju sliku o tome šta to zapravo znači i kako treba definisati položaj nacionalnih manjina u budućoj raspodeli njihovih mandata i učešća u političkom životu je dao prilikom jednog okruglog stola na državnoj televiziji zamenik predsednika naše stranke i šef poslaničke grupe gospodin Tomislav Nikolić. Rasprava je trajala gotovo dva sata. Učesnici su bili Jožef Kasa i Rasim Ljajić i kada se razgovaralo o tome da li je pozitivna diskriminacija vid diskriminacije, ona to jeste, gospodin Nikolić je to kroz više primera objasnio, i rekao i gospodinu Kasi i gospodinu Ljajiću - ako ne mogu samostalno da obezbede sebi prostor u delovanju političkih stranaka koje predstavljaju, treba da se ugledaju na ono što čini SRS, a to se sada pokazalo od lokalnog, preko pokrajinskog, do republičkog nivoa, da se inkorporiraju, da se tako izrazim, u politički život, odnosno sistem velikih stranaka koje su evidentno sada, uz neprikosnoveno vođstvo na političkoj sceni SRS, sebi obezbedile politički prostor za delovanje na duži rok. Ono što je evidentno da mnoge stranke, one koje su prevarom biračkog tela prošle godine 28. decembra došle u poslaničke klupe, na Trgu Nikole Pašića u novom sazivu Skupštine državne zajednice SCG neće imati šta da traže. Narod ih jednostavno neće hteti i za njih je cenzus od 5% jedna nepremostiva barijera, a takođe su toga svesni separatisti, pre svega iz SDP-a Crne Gore, pa i oni koji predstavljaju režim oličen u liku i delu Mila Đukanovića iz DPS-a, svesni činjenice da sve više jača svest o tome kod našeg naroda u Crnoj Gori, o neophodnosti opstajanja državne zajednice ovakve kakva jeste. Drugo je pitanje zašto mi danas, Srbi koji živimo u Srbiji i Srbi koji žive u Crnoj Gori i drugi građani koji pripadaju drugim nacionalnostima, imamo nešto što se zove Ustavna povelja, koja je u mnogim njenim segmentima, u 80% nefunkcionalna, prouzrokuje mnoge probleme za građane i zašto se sve to dešava kada mi znamo, kao državotvoran narod, od Sretenjskog ustava pa sve do donošenja Ustavne povelje, pa preko onih komunističkih ustava, da smo imali ustav kakav-takav, ali ustav je postojao. Neko je hteo da se poigra sa nama. Najpre prethodni DOS-ovski režim i svi oni koji su sedeli u prvoj klupi, na mestu vladajuće garniture u aprilu, kada se desilo to da zbog ovakvih mojih ocena budem udaljena sa sednice Skupštine na 30 dana. Neko se poigrao sa time i rekla bih da to nisu samo neodgovorni političari, nego ljudi koji ne uzimaju u obzir, pre svega, moralna i sva druga htenja Srba u Srbiji i Crnoj Gori i koji nemaju osećaj za to šta je potrebno nama ovde i našoj braći koji žive u nekad drugoj republici, odnosno sada u republici članici nekog nus-proizvoda, tzv. državne zajednice SCG. Kako mi to možemo da ispravimo? Kako da pomognemo i da ohrabrimo Srbe u Crnoj Gori posle, u pravom smislu reči, debakla koji se desio pre mesec dana, kada se o sličnom predlogu zakona raspravljalo u toj republici članici? Tako što ćemo, pre svega, mi srpski radikali insistirati do kraja da se ovi neposredni izbori održe u februaru, tako što ćemo kroz kampanju koju budemo vodili staviti do znanja i Srbima i drugim građanima, pripadnicima nacionalnih manjina u Srbiji, kao i našoj braći u Crnoj Gori, da nam je stalo kao ljudima koji kroz celokupni politički angažman, od osnivanja SRS žele da živimo u čvrstoj zajednici. Da to tako bude i da samo imamo za cilj da pozivom na takve izbore i jačanjem naših međusobnih odnosa jačamo i naše istorijsko-kulturne, ekonomske i sve druge veze, jer oni koji su smogli hrabrost, a njih je preko 30% na poslednjem popisu u Crnoj Gori, rekli su da su pripadnici jednog te istog srpskog naroda. A tek možete da zamislite koliko je taj broj veći zbog činjenice da neki možda to, zbog progona koji imaju od strane separatističkog režima, nisu smeli da navedu u upitniku koji im je dostavljen od nadležnog državnog organa. Mi ćemo sa naše strane, u kampanji koju budemo vodili, učiniti sve da kažemo da su ljudi koji su protiv neposrednih izbora, ljudi koji se licemerno zalažu za zajedništvo SCG, zapravo ljudi koji idu na ruku ne samo separatističkoj bratiji u Crnoj Gori, već i Havijeru Solani ili nekom drugom gaulajteru, nazovite ga kako hoćete, pre svega NATO snagama na području naše južne pokrajine. Jer, ne zaboravite, Kosovo i Metohija kao sastavni deo Srbije, odnosno državne zajednice SCG, i njen opstanak su direktno uslovljeni kroz jačanje našeg zajedništva, pre svega kroz odgovornost ljudi koji danas predstavljaju najveće političke stranke u Srbiji. Da su separatisti iz Crne Gore i tzv. ministar inostranih poslova, Vlahović, Milo Đukanović i svi ostali, i Ranko Krivokapić, koristili sve ovo vreme, odnosno ovaj vakuum prostor koji im je dat usvajanjem ovako nakaradne Ustavne povelje, apsolutno je tačno zbog toga što im je Ustavna povelja omogućila i tzv. rotirajuću stolicu u Ujedinjenim nacijama, zbog toga što nemamo jedinstveno ekonomsko, odnosno monetarno tržište, zbog toga što ne jačamo ni kulturne ni istorijske veze i zbog činjenice da su njima njihovi lični interesi i njihovi računi u inostranim bankama i slepo izvršavanje naloga prioritet, a nikako interesi građana koji žive u Crnoj Gori, a kamoli nas koji živimo u Srbiji. Mi smo srpski radikali u kampanji, a to je činio i gospodin Tomislav Nikolić za predsednika Republike Srbije i prošle godine u kampanji za republičke izbore, rekli da će se umnogome posle održavanja tih izbora promeniti situacija u funkcionisanju državne zajednice Srbije i Crne Gore. Znate kako se promenila? Promenila se tako što su neke ljude zamenili oni drugi koji imaju apsolutno identične težnje i shvatanja i da je to tako pokazao je i današnji "ekspoze" ministra inostranih poslova Vuka Draškovića, koji je umesto koalicije DOS-a, odnosno DPS-SDP, izabran na tu funkciju kroz koaliciju koju predvodi Koštunica iz Srbije i Milo Đukanović iz Crne Gore, a ta politika, njegova zalaganja i njegova stremljenja naravno mogu da se podvedu pod istu normu kao što to čini Vlahović u Crnoj Gori. Možda vam izgleda da dajem preoštre kritike za pojedine nosioce tada visokih državnih funkcija, a pre svega onih iz Demokratske stranke, ali verujte mi tada sam ih upozoravala, kao i svaki srpski radikal i to činim i danas, ne samo njih nego pre svega ovu vladu, koja ima i te kako problema u funkcionisanju. Upozoravala sam ih da se uozbilje i da shvate da je zajedništvo Srba iz Srbije i Srba iz Crne Gore i svih građana koji žive u Srbiji i u Crnoj Gori prioritet za svakog političara, i to je nešto što treba da nas rukovodi i da bude u pravom smislu reči državni i nacionalni interes iznad svakog stranačkog. Kako to da objasnim jednom Bojanu Pajtiću, potpredsedniku Demokratske stranke, koji danas nije ovde, a to vam govorim ilustracije radi, kada pre nekoliko meseci na anketu jednih nedeljnih novina nije znao odgovor na tri pitanja. Od toga je bilo jedno koliko poslanika iz republike članice Srbije ima u državnoj zajednici Srbije i Crne Gore. Pokušao je da se seti, išao je do broja čak 100, ali nije mogao da pogodi. Nije znao odgovor ni na drugo pitanje, ko je Kondoliza Rajs, i na treće pitanje, ko je generalni sekretar NATO pakta. Kako da razgovaramo ozbiljno sa takvim ljudima koji su bili najviši nosioci državnih funkcija, koji to nisu želeli da slušaju kada smo im davali jasna upozorenja. Ne samo mi političari nego ljudi iz struke, istoričari, jedno priznato ime u svetu srpske nauke, kao što je gospođa Smilja Avramov, koja je više puta upozoravala da Ustavna povelja ne može da funkcioniše za dobrobit građana na ovakav način, ali pošto ona de fakto postoji mi smo svesni toga, moramo da je poštujemo i moramo da insistiramo na tome da u februaru mesecu imamo neposredne izbore za Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore. Jedino tako ćemo da pokažemo da smo odgovorni ljudi, odgovorni političari, a budite sigurni u to da zbog takvog našeg doslednog stava i pre svega zbog toga što ne samo da građani Srbije prepoznaju taj naš državotvorni odnos prema funkcionisanju ove sada državne zajednice, glasaće za nas svuda, od Subotice do Bujanovca, od istočne do zapadne Srbije, i ako to nekoga plaši nema razloga za tim, jer i u novom sazivu gde ćemo biti mnogo brojniji, srpski radikali će učiniti na jačanju naše kulturne i istorijske veze. Jedan smo narod i mi želimo da to pokažemo kroz naše dalje učešće, ali verujem u mnogo većem broju po broju poslanika u budućem sazivu Skupštine Srbije i Crne Gore.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka, naravno, smatra da je neophodno doneti ovaj zakon, jer on predstavlja poštovanje Ustavne povelje, u kojoj se u članu 20. stav 4. decidirano kaže da se posle početnog perioda poslanici u Skupštini Srbije i Crne Gore moraju birati na neposrednim izborima. Tu svakako nema dileme. Ne možemo razmišljati da li mi to želimo, da li mi to hoćemo. Ne razumemo ni disonantne tonove u okviru republičke vlade kada se raspravlja o tome hoćemo li ili nećemo doneti ovaj zakon, da li nam izbori trebaju ili ne trebaju, jer imamo Ustavnu povelju koju smo usvojili i imamo obavezu da nakon dve godine od njenog usvajanja u Srbiji i Crnoj Gori usvojimo zakoni za sprovođenje neposrednih izbora i da do izbora dođe. Naravno da problema ima, naravno da različitih stavova nažalost i u Srbiji i u Crnoj Gori ima, ali naravno da mi u ovom trenutku svi zajedno moramo da prepoznamo da je ovo jedini način za ono za šta se svi mi zalažemo, za šta svako od nas ima gomilu reči da baš to želi i da baš na tome njegova politička stranka i politička opcija radi, a to jeste ulazak u Evropu. Ulazak u Evropu nije nimalo lak i veoma je trnovit. Problemi sa kojima se suočavamo zaista su toliko teški i toliko veliki da ne traže još jedan dodatni problem. Imamo problem Haga koji nas opterećuje godinama, koji nas opterećuje danas i koji će Srbiju, Crnu Goru i zajednicu Srbije i Crne Gore opterećivati i u budućnosti. Imamo, sa druge strane, probleme sa nezavisnošću, želje za nezavisnošću i u Srbiji i u Crnoj Gori i takođe su, nažalost, veoma jake, treba ih pobediti. Treba imati argumente koji će svakome od nas pojedinačno, ali i svima nama zajedno ukazati na činjenicu da Evropa ne želi da prihvati takve različite stavove, da mi u Evropu moramo zajedno. Možda različitim kolosecima, možda na neke specifične načine, svako od nas pojedinačno, mislim na dve članice državne zajednice, ali ipak svi zajedno. Moramo da budemo svesni da se u ovom trenutku Evropa, i oni sa kojima mi u Evropi razgovaramo ili koji u ovom trenutku u Evropi vode računa o nama, ne opredeljuju direktno ni za jednu, ni za drugu državu članicu, pa samim tim i mi moramo da pokažemo malo više tolerancije za nas koji sedimo ovde u republičkom parlamentu, za sve stavove našeg biračkog tela u Srbiji, ali i za stavove biračkog tela i građana Crne Gore, jer nadam se da će svima nama biti mnogo lakše ukoliko pokušamo da oslušnemo ono što govore oni od kojih objektivno u ovom trenutku u neku ruku zavisimo, ali i oni kojima želimo da se priključimo. Podsetiću vas da je poslednja izjava portparola visokog predstavnika Evropske unije za spoljnu politiku i bezbednost Kristine Galjak, da je na Srbiji i Crnoj Gori da postignu dogovor oko raspisivanja izbora i načina njihovog održavanja. Isto tako i prošlonedeljni zaključak Saveta Evrope, da obe države članice treba da održe izbore za parlament u skladu sa Ustavnom poveljom. Drago mi je što je Srbija sa Predlogom ovog zakona ispoštovala ono što Ustavna povelja traži. Drago mi je da će Srbija imati snage da organizuje neposredne izbore, ali isto tako se nadam da će u Srbiji postojati ozbiljni pregovarački kapaciteti da se u dogovore i razgovore sa Crnom Gorom uđe i da se do dogovora dođe. Kompromis je svakome od nas neophodan. Svedoci smo u vremenu prošlom, ali i u ovome u kojem danas živimo, činjenice da stalno imamo jednu kompletnu nesigurnost svega što nas okružuje. Iz godine u godinu zemlja nam je sve manja, a problemi sve veći. Imamo Kosovo, problem sa kojim moramo da se suočimo u 2005. godini i problem koji ćemo sigurno moći da rešimo mnogo lakše ukoliko sprovedemo neposredne izbore i ukoliko imamo koliko-toliko stabilnu državnu zajednicu Srbije i Crne Gore. To niko ni u jednom trenutku ne sme da smetne s uma, danas kada svako, opet ponavljam, pojedinačno, ali i svi zajedno pokušavamo da procenjujemo da li nam izbori trebaju ili ne. Ne može Kosovo da nam bude tema samo onda kada se dese događaji koje niko od nas ne želi. Kosovo mora da bude tema svaki dan svakog od nas, a da bi ta tema bila ispoštovana na pravi način, moramo da shvatimo da na ove izbore moramo da izađemo. Imamo i druge probleme. Pitanje da li će u Crnoj Gori biti referenduma ili ne jeste pitanje koje opterećuje i Srbiju i građane Srbije. Ne smemo da zanemarimo i zaboravimo ni pitanje Vojvodine, ozbiljno pitanje koje treba rešiti sledećim ustavom, pitanje autonomije, koje jeste ustavno pravo građana Vojvodine i nešto što niko ne osporava, ali kod kojeg objektivno svi mi moramo da shvatimo da ima problema. Problemi se javljaju i lakše ćemo ih rešavati ukoliko na izbore izađemo i imamo stabilnu zajednicu Srbije i Crne Gore. Zato ponovo moram da potvrdim, stav DS je da mi na izbore želimo da izađemo, da izbori moraju da budu, ali isto tako da svako od nas ima i odgovornosti da ti izbori i uspeju. Molila bih da to shvati Republička vlada, pa da nemamo disonantne tonove iz Republičke vlade. Ustavna povelja je obaveza, a svako od nas se obavezao da pozitivne propise ove zemlje poštuje. Zato mislim da je jako loše da, s jedne strane, imamo Predlog zakona koji predlaže Republička vlada i za koji ćemo mi ovde glasati, pretpostavljam, sutra ili prekosutra. S druge strane, imamo potpredsednika iste te vlade, Labusa, a koji smatra da do izbora ne treba da dođe i čiji se faktički program stranke zalaže za potpuno drugačiju koncepciju politike Srbije, ali i politike Srbije i Crne Gore. Nije to dobro, nije to ni pametno, nije to nešto što u ovom trenutku treba ni Srbiji, a ni Srbiji i Crnoj Gori. Nabrojala sam probleme. Svi ste vi njih svesni. Neće oni nigde od nas. Mi smo ti koji moramo da ih rešavamo. DS se zalaže za funkcionalnu državnu zajednicu. Svi znate šta to znači. Svi znate koliko je to strašno teško postići. Funkcionalna državna zajednica je obaveza svih nas. Zato još jednom apelujem da potpuno odgovorno pristupimo glasanju o ovom zakonu, ali posle toga još mnogo odgovornije da pristupimo realizaciji i organizovanju izbora za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Nadam se da nećemo dnevno-političkim razlozima, kao kalkulantskim argumentima ili pojedinačnim dnevno-političkim bodovima, uraditi nešto da ovaj zakon ne zaživi, da ovi izbori ne dobiju ono što treba da dobiju i da nemaju rezultat koji svi mi od tih izbora želimo, a to je pokušaj da se ojača zajednica Srbija i Crna Gora. Koliko god da je teško, to je obaveza svakoga od nas. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, videli ste da dosadašnji tok rasprave uglavnom poslanici ne koriste da bi pričali mnogo o zakonu, zato što je tehnički uglavnom ovde sve poznato, a što je to zakon koji je sličan Zakonu o izboru poslanika u Republici Srbiji. Više se priča o političkoj pozadini i obavezi koju smo preuzeli donošenjem Ustavne povelje koja reguliše odnose u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Sve naše nesreće i podele u srpskom narodu počele su, i treba se podsetiti toga, negde polovinom 19. veka, kada je izvesni filozof i putopisac Benjamin Kalaj dobio od austrougarskog dvora zadatak da smisli nešto čime bi podelio do tada jedinstveno srpsko nacionalno biće. Kao pametan i mudar čovek, veoma efektno i jednostavno smislio je podelu Srba na Srbe i Srbijance. Nigde na svetu ne postoji nijedan narod koji se po toj osnovi deli, ali to je imalo tolikog efekta da se već vek i po provlači kroz Srbe i danas je razgovor o ovakvom jednom zakonu, rekao bih, direktna posledica upravo te podele koja je inicirana samo zbog toga da bi Austrougarska lakše anektirala, odnosno pripojila Bosnu i Hercegovinu 1878. godine. To je, jednostavno, najveći broj Srba dovelo u zabludu da li je pripadnost naciji duhovni ili geografski prostor. On svakako jeste duhovni prostor i većina vas zna da u Americi živi veliki broj Srba, kao i u drugim zemljama sveta, koji ni po čemu nisu manji Srbi nego što smo mi to ovde, iako geografski ne pripadaju Srbiji. Međutim, jedan broj naših suradnika je naseo na to što nam je Benjamin Kalaj poturio i te podele nas dovode do toga da imamo danas ovakvu situaciju u Republici Srpskoj i Crnoj Gori, kao i u ostalim delovima gde su živeli ili gde žive Srbi. SRS ovaj zakon vidi pre svega kao pokušaj Republičke skupštine i svih poslanika da zaustavimo dezintegracione procese na ovim prostorima. Ako uspemo to da uradimo ovim zakonom, mada sumnjamo, bićemo presrećni. Ovo je pokušaj da sve učinimo što je u našoj moći da sačuvamo državnu zajednicu u ma kakvom obliku, odnosno bilo kakvu zajednicu sa Crnom Gorom, jer se u najvećem broju slučajeva radi o istom narodu sa obe strane nepostojeće granice i svako razjedinjenje ili urušavanje državne zajednice bilo bi pogubno i za one u Crnoj Gori, a i za nas. Naravno, nismo sigurni u to da li ćemo uspeti da sačuvamo državnu zajednicu donošenjem ovakvog zakona, jer to zavisi i od poslanika u Skupštini Crne Gore, da li će oni usvojiti sličan zakon i da li ćemo biti u stanju da sprovedemo izbore u martu, kako to predviđa Ustavna povelja. Kažem, važno je da ova skupština usvoji ovakav zakon da bi ono što se pita Republika Srbija mogli i da ispunimo. Sada više niko i ne pominje da je 1929. godine tada Velika podgorička skupština donela jednoglasnu odluku o prisajedinjenju teritorije Crne Gore teritoriji Srbije. Naglašavam prisajedinjenju, a ne ujedinjenju sa Srbijom. Danas to očigledno nikome više nije važno, jer određeni centri koji su veoma moćni i koji vladaju celim svetom, postavljaju vlade po svom nahođenju, pa dovoljno je da nađu nekog kompromitovanog političara i da od njega naprave nekog ko je važan faktor u toj državi i da kasnije oni vode politiku te države ili republike. Mi smo ovde na najtragičniji način svedoci kako se to dešava i kako jedan isti narod počinje prvo veštačkim podelama da se pretvara u dva naroda, a onda kasnije i u tri i kako se to posle odražava na deljenje geografskog prostora, i dobijamo od jedne države mnogo državica koje su nemoćne da same upravljaju sobom. Rekao sam, tehnički se malo pričalo o zakonu. Nemamo suštinske zamerke na ovo, izuzev onoga što je već pomenuto, a to je glasanje u inostranstvu. Očekujemo da ćemo ovim pokušajem, ako uspemo da održimo izbore, stati na put tim dezintegracionim procesima. Obzirom da je istorija do sada pokazala dve najvažnije osobine, a to je cikličnost i zgušnjavanje između perioda, očekujemo da ako stanemo na put ovim procesima, da ćemo ponovo početi da ulazimo u procese ujedinjenja i da ćemo ponovo dočekati, možda naša deca, ako mi ne dočekamo, da se neka nova podgorička skupština jednoglasno izjasni o prisajedinjenju Srbiji, a tako očekujemo i od Skupštine Republike Srpske ili neke druge državne zajednice, kakva bude postojala tamo. To je ono što su dve najvažnije osobine istorije koje su se pokazale za sve vreme trajanja čovečanstva. Toliko. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo poslanici, pred nama jeste jedan važan zakon, primedba je da on kasni. Kasni i na taj način se vređa Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora, jer neće biti dovoljno vremena od njegovog usvajanja do dana raspisivanja izbora, kako je to Ustavnom poveljom predviđeno, da se ostavi dovoljan rok predsedniku državne zajednice radi pripreme celog izbornog postupka. DS poštujući Ustavnu povelju, poštujući političku odluku i politiku volju ovog parlamenta i parlamenta Crne Gore glasaće za zakon o izboru narodnih poslanika za parlament državne zajednice, jer smatramo da je to i dokazivanje težnje za očuvanjem jedne zajednice kojom će i Srbija, i građani Srbije i građani Crne Gore naći svoj interes ka putu u Evropu. DS se još pre usvajanja Ustavne povelje i još u toku njene izrade zalagala za državnu zajednicu i za takav formalno-pravni okvir koji daje mogućnost i Srbiji i Crnoj Gori da usaglase svoje interese, nađu zajednički cilj i taj cilj je proklamovan upravo kroz težnju da Srbija i Crna Gora uđu u Evropsku uniju, prihvatajući njene standarde i vrednosti oko kojih su države članice Evropske unije i okupljene. Ustavna povelja je veoma značajan dokument, pre svega, zbog toga što garantuje i celovitost države članice Srbije, pa i preambula Ustavne povelje garantuje da je Srbija, sa Kosovom i Metohijom i Vojvodinom u svom sastavu, činilac koji stvara državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Sa ovako usvojenom preambulom i Ustavnom poveljom i Zakonom o njenom sprovođenju, državna zajednica Srbija i Crna Gora je primljena u Savet Evrope i na taj način i politički prihvaćena definicija državne zajednice i Srbije, kao države članice u njenom sastavu. To je za nas veoma značajno. Kosovo jeste garantovano kao deo Srbije u okviru državne zajednice Srbija i Crna Gora i samo za slučaj da Srbija, kao država članica, ne skrivi raspad državne zajednice u roku koji je kraći od tri godine od dana usvajanja Ustavne povelje, ta garancija ostaje od strane međunarodne zajednice. Zato je veoma politički odgovorno, od strane Srbije i stranaka koje čine ovaj parlament i koje definišu volju građana, da se ispoštuje Ustavna povelja u celosti i usvoji zakon o neposrednom izboru poslanika za parlament državne zajednice. Sam zakon je u celini prihvatljiv, međutim neka njegova rešenja nisu u skladu sa Ustavnom poveljom. Recimo, predviđeno je članom 4. izborno pravo za poslanike u parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora, gde se kaže da pravo da bira poslanika i da bude biran za poslanika ima svaki građanin Republike Srbije koji ima pravo da bira narodne poslanike i da bude biran za narodnog poslanika u Republici Srbiji. Ovo je u suprotnosti sa članom 7. Ustavne povelje, koji kaže da državljani država članica imaju sva prava, državljani iz jedne države članice u drugoj državi članici, osim izbornog prava. To je u suprotnosti sa članom koji predviđa prestanak mandata poslaniku državne zajednice, a to je kada poslanik u parlamentu državne zajednice promeni prebivalište i kada mu se ugasi prebivalište na teritoriji Srbije. Ove dve odredbe su u koliziji, jer pitanje prebivališta nije uvek korespondentno, odnosno odgovarajuće državljanstvu države članice. Moram da vas podsetim da je državljanstvo državne zajednice izvedeno iz državljanstva države članice. Prema tome, primarno i dominantno je državljanstvo države članice. Samo oni koji imaju izvorno državljanstvo u Srbiji, po Ustavnom povelji, imali bi aktivno i pasivno biračko pravo. Ovaj zakon na drugačiji način definiše izborno pravo, a to je prema prebivalištu građanina na teritoriji države članice - Srbije. U zakonu o neposrednom izboru poslanika za državnu zajednicu se kaže da će se vršiti shodna primena Zakonu o izboru narodnih poslanika za republički parlament. Mi smo imali izbore na taj način da su građani Srbije koji žive van teritorije Srbije imali izborno pravo za parlament Srbije, a sada se postavlja pitanje da li će građani Srbije koji imaju prebivalište van Srbije, a imaju državljanstvo Srbije, imati mogućnost da biraju van granica Srbije u momentu kada se izbori budu održavali. Naravno da ovaj zakon, ovakvim nejasnim rešenjima i nedorečenim stavovima, otvara mnoge probleme. Osnovni problem će biti kod sačinjavanja izbornog spiska. Nije jasno po kojim kriterijumima će biti sačinjen izborni spisak, da li će se u izbornom spisku naći građani koji žive van teritorije Srbije u momentu održavanja izbora. Kako će izgledati izborni spisak, da li će oni koji su glasali na biračkim mestima van teritorije Srbije, u inostranstvu, dijaspori, imati pravo da glasaju za poslanike parlamenta državne zajednice? Ako imaju, onda će se postaviti pitanje koji su to građani Srbije koji imaju pravo da glasaju za poslanike u parlamentu državne zajednice. Da li će to biti samo oni koji imaju pravo prebivališta ili će to biti svi oni koji imaju državljanstvo Republike Srbije, kao države članice? Ovo pitanje nije definisano ovim zakonom i otvoriće nove probleme, što može da ima takve posledice da će biti ugrožen legitimitet budućih raspisanih izbora. Ono što ovaj zakon čini nejasnim i u suprotnosti sa Ustavnom poveljom državne zajednice je i to da se njime nameću obaveze za predsednika državne zajednice, pa se ovim republičkim zakonom kaže da će predsednik državne zajednice imati obavezu da u određenom roku i pod određenim uslovima raspiše izbore za parlament državne zajednice. Obaveze predsednika državne zajednice su propisane zakonima državne zajednice i ne može država članica pojedinačno, bez istog takvog zakona u drugoj članici državne zajednice, propisivati obaveze za predsednika državne zajednice. Zato smatram da je ovde Vlada, kao predlagač, prekoračila ovlašćenja koja proizilaze iz logičnosti pravnog poretka koji vlada u odnosima između države članice i državne zajednice. Inače, politički gledano, izbori za državnu zajednicu na neposredan način jesu značajni za naš parlament i za sve građane Srbije, pre svega zbog toga što ova vlada nema potreban legitimitet za upravljanje javnim poslovima, jer ga je izgubila na svim izborima koji su održavani od decembra prošle godine do današnjeg dana. Rezultat budućih izbora za parlament državne zajednice će pokazati pravu volju građana i pokazaće odnose u snazi pojedinih političkih stranaka i u političkoj volji kojom će građani dati poverenje pojedinim partijama da vode i Srbiju i državnu zajednicu u budućnosti. Naravno, otvoren je spor u zadnje vreme o načinu izbora poslanika u obe države članice. Neki zagovaraju da se može produžiti mandat aktuelnim poslanicima u parlamentu državne zajednice, dok se pojedine političke partije u Crnoj Gori zalažu za i dalje posredan izbor poslanika za parlament državne zajednice. DS se zalaže za neposredne izbore. Ona je za te izbore spremna, jer želimo da pokažemo kako i koliko poverenje uživamo među građanima Srbije. Mi očekujemo da ćemo u parlamentu državne zajednice, posle narednih parlamentarnih izbora, biti zastupljeni u većem broju u delegaciji koju čine građani Srbije u parlamentu državne zajednice. Dakle, DS očekuje izborni uspeh. Očekujem da i stranke koje čine vladajuću većinu u ovom parlamentu, bar formalno, i koje podržavaju Vladu, takođe pozovu svoje biračko telo, svoje birače da izađu i glasaju za parlament državne zajednice. Međutim, tu je već pokazan veoma jasan raskol između pojedinih stranaka, onih koje se bore za to da Srbija bude samostalna država i da rasture državnu zajednicu, bez obzira na postojanje Ustavne povelje i izražene političke volje u ovom parlamentu tokom usvajanja Ustavne povelje i Zakona o njenom sprovođenju. To govori o nedoslednosti političke grupacije, o svim suprotnostima te političke grupacije koja podržava aktuelnu vladu u Srbiji. Zato očekujem i smatram da je najveća politička odgovornost na premijeru i na aktuelnoj vladi da izvede što veći broj birača i obezbedi što veći legitimitet budućem parlamentu državne zajednice, kako bi i međunarodna zajednica imala što veći respekt prema predstavnicima Srbije i Crne Gore u međunarodno-pravnim i političkim poslovima i odnosima. I pored toga što postoji nedoslednost u nekim rešenjima ovog predloga zakona, DS će glasati za ovaj zakon u celini, ali nećemo se složiti, recimo, sa ponuđenim rešenjima da se žrebanjem i na sreću određuje koja će politička partija, u slučaju jednakog indeksa u broju mandata, dobiti pravo da učestvuje i participira u parlamentu državne zajednice. Smatramo da sreća i žreb, kao način rešavanja prava u jednoj pravnoj državi, nije moguć i nije prihvatljiv. Nemoguće je da neko sa manje sreće ne participira u vlasti i pored podrške koju su mu građani dali na izborima. Dakle, mi očekujemo da Vlada upotrebi svu svoju političku moć i poziciju, preuzme odgovornost za raspisivanje izbora na neposredan način za parlament državne zajednice, na kojima će DS apsolutno učestvovati i očekuje dobar rezultat. I očekujemo da Vlada neće reterirati u svom stavu. Isto tako očekujemo da će Vlada i sve stranke vladajuće većine koje podržavaju Vladu Srbije učiniti sve da na te izbore izađe što veći broj građana, kako ne bi odvukli građane u apstinenciju svojim stavom da ne priznaju ili ne prihvataju državnu zajednicu. Tu pre svega mislim na stranku G17 plus, koja već godinu i po dana ima aktivnu ulogu u politici izolacije Srbije u odnosima sa Crnom Gorom. I prilikom ocene programa Vlade koju je dao premijer gospodin Vojislav Koštunica prilikom ekspozea u ovom parlamentu govorio sam o nedoslednostima političkih grupacija koje su činile tadašnju vladajuću većinu, jer se upravo na pitanju očuvanja i unapređenja odnosa u državnoj zajednici ogledaju veliki raskoli unutar te političke grupacije. To se vidi i u načinu finansiranja. Skoro usvojeni budžet za narednu godinu je pokazao odnos ove vlade, odnosno onih stranaka koje kontrolišu finansijske tokove u Srbiji upravo prema državnoj zajednici, pre svega prema njenim institucijama. Za sud državne zajednice nisu odvojene gotovo nikakve pare. Dakle, ova vlada samo demagoški priča da priznaje i poštuje državnu zajednicu, ali taj sud državne zajednice još uvek ne postoji. Nepostojanje ni sudova, kao instrumenata koji kontrolišu i štite prava građana u odnosima i pravima koja se ostvaruju na nivou državne zajednice, govori o suštinskoj nespremnosti da se poštuje državna zajednica. Nesposobnost ili nespremnost da se napravi plan usaglašavanja ekonomskih odnosa između dve države članice i potpuna pasivnost ove vlade u pogledu usaglašavanja ekonomskog sistema dve države članice takođe govori o tome da ova vlada nije spremna da unapređuje odnos između država članica. To je primetila i međunarodna zajednica. Zato su učestali pozivi međunarodne zajednice i obraćanje aktuelnoj Vladi i njenom premijeru o ovom pitanju očuvanja državne zajednice kao najpovoljnijem i najprihvatljivijem okviru za ostvarenje interesa i Srbije i Crne Gore radi učlanjenja u krug zemalja EU. DS ostaje dosledna državnoj zajednici kao celini, poštovanju političke volje druge države članice da odredi način i metod za izbor poslanika u parlament državne zajednice, ali isto tako ostaćemo i dosledni kritičar protiv onih koji se demagoški zalažu za primenu Ustavne povelje, ali kasne sa donošenjem i predlaganjem zakona za njeno ostvarenje, i isto tako kasne ili uskraćuju sredstva za uspostavljanje institucija koje treba da garantuju funkcionisanje državne zajednice i zaštitu ljudskih prava na nivou državne zajednice.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Bajram Omeragić, koji će imati na raspolaganju tri minuta.
Poštovani narodni poslanici, evo već je u diskusijama bilo pitanja narodnih poslanika zašto ovaj zakon nije došao ranije na dnevni red Narodne skupštine, imajući u vidu rokove iz Ustavne povelje i pominjanje 5. februara, do kog roka je trebalo da se završe ovi izbori i da nov sastav poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore preuzime vođenje državne zajednice, izbor novog ministarskog saveta. Izgleda da Vlada Republike Srbijeni ranije nije imala saglasnost oko Predloga ovog zakona, odnosno da li ovaj zakon treba da se predloži Narodnoj skupštini na usvajanje, što smo danas dobili kao potvrdu od jedne poslaničke grupe koja sačinjava poslaničku većinu, čini jedan deo Vlade Srbije, a nažalost čini deo Ministarskog saveta državne zajednice. Takva pragmatična poslanička grupa je bila pragmatična u bližoj prošlosti, pa od ekspertskog tima postade stranka pred parlamentarne izbore u decembru prošle godine. Ali, gledajući u realnost koje su i oni svesni, i uz svest građana Srbije, odnosno birača da su prepoznali tu obmanu u toj ekspertskog grupi i toj poslaničkoj grupi u Skupštini Srbije i delu Vlade, pa znajući da cenzus od 5% je previsok prag za njih, jednostavno danas želi da se ne usvoji ovaj zakon, odnosno da on ne bude usvojen i ne sprovedu se izbori za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Kao narodni poslanik ispred SRS, a po struci pravnik, učen sam davnih 1968, 1969. prošlog veka od pokojnog profesora Lukića šta je država, a šta je narod, i da je država faktički fikcija, a u stvari država je narod, a da narodni predstavnici predstavljaju državu kroz predstavnička tela, kroz najnoviju ustavotvornu praksu preko skupština i preko vlada koje su neposredno i posredno birane od skupština. Postavlja se sada pitanje, ako mi ovde tvrdimo i izjavljujemo da Ustavna povelja, bez obzira kakva je, koja je zaključena skoro pre dve godine, i znamo tačno ko je nju potpisao, pod čijim pritiskom, Solane, koji je i sada morao verovatno da naloži da Koštunica dobije saglasnost Solane da ovaj zakon dođe na dnevni red danas, kako može da se ovde diskutuje. Užasavam se od takvih reči da Marović kao predsednik državne zajednice Srbija i Crna Gora, i ako se ovaj zakon donese, neće raspisati izbore za poslanike Skupštine Srbije i Crne Gore. Čega je on onda predsednik? Da li je on predsednik državne zajednice, da li će on moći i dalje da se zove predsednik državne zajednice, da li će se i dalje sednice Ministarskog saveta održavati telefonom? Jedan deo, i to crnogorski deo Ministarskog saveta na Svetom Stefanu, a ovaj drugi u Beogradu, a znamo koji su sve problemi koji pritiskaju državu Srbiju, a o onima uCrnoj Gori neću diskutovati, to je problem građana Crne Gore. Jedan logičan sled stvari i danas je nastavljen ovde i nije ni čudo od poslaničke grupe G17 zašto je ovako otvorena izašla protiv ovog zakona, a sve je povezano sa neposrednim događajima vezano za Vojsku Srbije i Crne Gore i pokušaj rasturanja Vojske Srbije i Crne Gore, a i ono što će uslediti, što se najavljuje kao ključni događaj 2005, kada je u pitanju sudbina Srbije, srpskog naroda, konačni status Kosova i Metohije. Taj konačni status navodno treba da se opredeli u 2005, i pored donete Rezolucije ovde od svih poslanika Narodne skupštine, kada je u pitanju Kosovo i Metohija i interesi države Srbije i srpskog naroda to su bile samo fraze i zavaravanje od određenih poslanika poslaničkih grupa, a pokušaj zavaravanja građana Srbije i srpskog naroda. Pošto je bilo nekih primedbi na sam tekst zakona, pomenuću i primedbe ili amandmane vezano za glasanje u inostranstvu. Pre neki dan smo ovde kao Narodna skupština usvojili Zakon o državljanstvu, a imajući u vidu sve probleme koji su se desili prilikom izbora ili glasanja za izbor predsednika Srbije u junu, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Lončar je dobro upoznat kako su ti izbori organizovani u inostranstvu i kakav je bio efekat i mogućnost organizovanja tih izbora. Ja sam istovremeno i predsednik Odbora za odnose sa Srbima van Srbije i ta problematika, dakle, status Srba van Srbije, a pogotovu u dijaspori, nerešeno pitanje državljanstva, nadam se da će se rešiti, ali za sve je potrebno jedno dogledno vreme, uz veliko angažovanje državnih organa Republike Srbije, posebno MUP-a, ako je ono nadležno da to reguliše. Pa se postavlja opravdano pitanje da li će i glasanje građana van granica Srbije imati istu sudbinu kao i glasanje za izbor predsednika Srbije u junu. Da li će imati pet ili šest hiljada glasača, a svaki glas će građane Srbije koštati od 200 do 300 evra i smatram da, ukoliko se ne obezbede uslovi da većina žele da postanu državljani države Srbije, kada se obezbede uslovi da se svi ti državljani popišu u inostranstvu, da se urade pravi birački spiskovi i da se ne stavlja u neravnopravan položaj većina tih naših građana sa državljanstvom, koji nisu u mogućnosti da glasaju. A za to treba sigurno ne mesec i po dana, nego mnogo duže vreme, pa samim tim i ova odredba o omogućavanju glasanja u inostranstvu je faktički stavljanje u neravnopravan položaj najvećeg broja birača ili građana, a ako se tu licitira da njih ima dva, tri ili četiri miliona, ali pravo stanje će se znati kada budu svi ili oni koji žele, kada podnesu zahtev za upis u knjigu državljana države Srbije, odnosno da dobiju taj status. Govorilo se ovde i o Dontovom sistemu i nema razloga da se on sada menja u odnosu na taj sistem koji je u Zakonu o izboru narodnih poslanika, kao i o odredbi pozitivne diskriminacije za manjine. Oni koji shvataju svoju snagu, svesni su svoje nemoći, verovatno su protiv ovog zakona. SRS je od njenog osnivanja do danas i ubuduće će biti da samo putem izbora želi da dođe na vlast, a to će i ovom prilikom činiti. Prema tome, oni koji su imali tu situaciju ili priliku da su prekim putem dolazili na vlast i na silu se održavali na vlasti, neće to moći i ubuduće da rade. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić, nije tu. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, nije tu. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, nije tu. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, nije tu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Da li želi reč ministar? (Ne.) Hvala. Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 11. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Pošto su ovaj amandman prihvatili Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandmanje postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mnogo ste nešto ubrzali, predsedniče, nema potrebe da se žuri.
Samo sam efikasan.
Nema potrebe da se žuri, obzirom da ovim amandmanom mi želimo da se izbriše ovo što ste naveli u članu 17. stav 2, a to je da političke stranke nacionalnih manjina i koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina učestvuju u raspodeli poslaničkih mandata i kada su dobile manje od 5% glasova od ukupnog broja birača koji su glasali. Namerno sam pročitao ovo, zato što je u načelnoj raspravi bilo pogrešno interpretirano ovo što je navedeno i u ovom zakonu i u Zakonu o izboru narodnih poslanika. Princip pozitivne diskriminacije mora da se napusti. To što se vi pozivati u obrazloženju i u stavovima, odnosno mišljenju Vlade povodom ovog amandmana da je neprihvatljiv i da treba da se doslovno primeni ta tzv. Mala povelja, kako su je iz milošte zvali ovi što su napravili Ustavnu povelju, u suštini ništa ne znači. Vi sami znate koliko je bilo problema prilikom raspodele tih mandata kada se naruši osnovni princip, a to je princip 5% cenzusa. Cenzus je 5% i on treba da važi za sve političke stranke. Moram da vam skrenem pažnju da se na ovaj način vrši svojevrsna getoizacija, a zašto? Zato što se pripadništvo nekoj nacionalnoj manjini u političkom smislu vezuje samo za pripadništvo određenoj političkoj stranci, za koju RIK treba da kaže da je autentični reprezent prava pripadnika nacionalnih manjina. Kada uporedite ove stvari, vidite da je to u suprotnosti sa osnovnim postulatima ljudskih prava. Na ovaj način vi ste dezavuisali sve pripadnike nacionalnih manjina koji se naleze u DSS-u, SRS, G17 plus, SPS-u, SPO-u, Novoj Srbiji i svim drugim političkim strankama. Mi evo u toku ove godine drugi put vas upozoravamo da to što radite i ubacujete u zakonsku normu nije dobro, jer narušava se osnovni princip izbornog prava, a to je svakako, ministre, jednaka vrednost svakog glasa. Znači, pored toga što građanin ima pravo da bira i da bude biran, sastavni deo njegovog izbornog prava je da njegov glas isto vredi kao glas svakog drugog birača na određenoj teritoriji u okviru jedne države. Na ovaj način, mi dolazimo do nejednake vrednosti jednog glasa. To što vi pokušavate, te pozitivna, te negativna, te bilo kakva druga diskriminacija itd. vežite to mačku o rep. Moram da vam kažem da na ovaj način vi ne poštujete ni Ustav Republike Srbije. Ustav ne zna za ovakvu mogućnost da se različito vrednuje glas birača u Republici. Valjda ste posle lokalnih izbora izvukli neku pouku da ne treba slepo da posmatrate i slušate prohteve sa bilo koje strane sveta da oni dolaze i da na taj način uništavate koheziju u postojećim političkim strankama koje su mukotrpno gradile visoki stepen, makar i unutarstranačkog, političkog jedinstva između građana koji su članovi te političke stranke, bez potrebe da se delimo. Na ovaj način vi ste praktično hendikepirali članove političkih stranaka koji su pripadnici neke nacionalne manjine, jer favorizujete neke koji navodno mogu da dokažu da su autentični predstavnici određene nacionalne manjine. Kao što vidite, to što možda deklarativno imate neke dobre želje, u praksi može da preraste u svoju suprotnost. Mi smo vas prošli put upozorili, kao što smo vas upozoravali za organizaciju izbora u inostranstvu, pa je to postalo turističko putovanje, turističko, tako vam skrećemo pažnju i na ovaj nedostatak, jer na ovaj način Vlada gazi ljudska prava.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Da.) Reč želi narodni poslanik Zoran Ćirković, onda ćemo to ujutru, pošto je 18,00 časova isteklo. Nastavljamo sutra u 10,00 časova.