Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koji u osnovnom tekstu kaže: ''U Zakonu o državnim službenicima, u članu 78. stav 2. posle reči: 'bude određena ocena 'ne zadovoljava'' dodaju se zapeta i reči: 'kao i ako organ ili telo nadležno za postavljanje državnog službenika prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana za njegovo razrešenje'''. Naime, ovim amandmanom, koji sam podneo u ime SRS, predložio sam da se član 1. briše. U obrazloženju ovog amandmana naveo samsledeće: "Zaštitnik građana ima zakonska ovlašćenja da obaveštava javnost o kršenju prava građana, te da zahteva od državnih organa preduzimanje određenih mera kojima se oduzeta prava građana vraćaju. Ovako postavljeno zakonsko rešenje moglo bi poslužiti Zaštitniku građana kao osnov za obračun sa političkim neistomišljenicima. Zakon o državnim službenicima pruža dovoljno pravnog prostora za sankcionisanje i izricanje mere razrešenja sa položaja i prestanka radnog odnosa, pa je ovako postavljen pravni osnov nepotreban i pravno-politički opasan." U odgovoru Vlade na ovaj amandman ističe se: "Amandman se ne prihvata. Predloženim izmenama stvaraju se zakonske pretpostavke za razrešenje državnog službenika sa položaja ako organ ili telo nadležno za postavljanje državnog službenika prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana za njegovo razrešenje. Naime, u zakonom utvrđenim razlozima za razrešenje državnog službenika sa položaja nije predviđeno da državni službenik može da bude razrešen sa položaja ako iz ponovljenog ponašanja na koje je Zaštitnik građana već ukazao, proizlazi namera državnog službenika na položaju da odbije saradnju sa Zaštitnikom građana ili ako se utvrdi da je učinjenom povredom građanima pričinjena materijalna ili druga šteta većih razmera. To znači da javna preporuka Zaštitnika građana za razrešenje državnog službenika na položaju iz razloga utvrđenih u Zakonu o Zaštitniku građanina ne bi automatski dovela do razrešenja državnog službenika sa položaja, već bi predstavljala mogućnost da organ koji je nadležan za postavljenje državnog službenika na položaj, pa dakle i za njegovo razrešenje, razmotri javnu preporuku Zaštitnika građana, i tek ako je prihvati, to bi dovelo i do razrešenja državnog službenika sa položaja. Dakle, ne stoje navodi u obrazloženju ovog amandmana da prihvatanje ovog predloga može dovesti do obračuna Zaštitnika građana sa političkim neistomišljenicima''. Stav i mišljenje SRS je da bi u ovoj situaciji i u situacijama kada uključujemo drugi državni organ u određene radnopravne i disciplinske postupke između jednog i drugog organa bilo nepotrebno, štetno, a posebno što iza svega toga postoje političke implikacije koje bi mogle proizići u smislu određenih političkih otpora prema određenoj političkoj partiji, ili određenih poteza jedne političke partije, i sukobljavanja, a u ovom slučaju Zaštitnik građana bi mogao biti u određenoj situaciji jedna poluga za borbu protiv političkih neistomišljenika. Mišljenje Vlade u ovom slučaju je ovakvo kakvo jeste. Međutim, moramo ukazati na određene osnovne elemente koje reguliše ovaj zakon i određene pozicije koje su vezane za rad državnih činovnika i ukazati na jedan strateški dokument, koji je usvojen još 2004. godine. Radi se o Strategiji reforme državne uprave u Republici Srbiji. Ova nacionalna strategija reforme državne uprave u Republici Srbiji morala bi da bude osnova za ovu vladu i za sve vlade do sada. Nažalost, nismo imali realizaciju po ovoj strategiji i nijedna vlada do sada od 2004. godine nije pristupila realizaciji ove nacionalne strategije. Reforma državne uprave je složen i dugotrajan proces, posebno u zemljama u tranziciji. Mi se nalazimo u tranzicionom periodu, kada bismo morali daleko više voditi računa, posebno ova vlast, o reformi državne uprave, i to sa više osnova. Prvo, u kadrovskom smislu. Navešću vam podatke da smo mi u državnoj upravi 2000. godine imali 8.100 činovnika, 2004. godine - 27.650 činovnika, 2005. godine - 24.500, 2007. godine - 27.850, a 2008. godinu ćemo završiti sa preko 28.000. Prema nekim računicama i prema nekim okvirima koji su rebalansom budžetapredviđeni, možda čak i do 28.500. U svakom slučaju, treba da nas zabrine pozicija državne uprave u kadrovskom smislu. Znamo da je naša državna uprava opterećena političkim igrarijama, političkim miljeom unutar te državne uprave. Svaka politička stranka koja je dolazila na vlast dovodila je svoje političke kadrove, koji su, u pravilu, ostajali tu, pa smo, evo, u poziciji da danas imamo tri i po puta veći broj državnih činovnika nego što smo imali 2000. godine. Bilo je tu određenih promena na nivou organizacije države, prelazaka sa federalnog na republički nivo, ali to ne sme da bude opravdanje za ovoliki broj ljudi. Treba da nas zabrine i nepreduzimanje određenih aktivnosti koje su predviđene nacionalnom strategijom u smislu decentralizacije vlasti, depolitizacije i departizacije. O racionalizaciji državne uprave takođe moramo govoriti. Ništa se ne čini da se unutar državnih organa napravi racionalizacija - kadrovska, finansijska, organizaciona, tehnička i svaka druga. O modernizaciji državne uprave niko ne govori. Bez moderne državne uprave, bez mladih, obrazovanih i stručnih kadrova nema napretka, nema razvoja. Šta sada država čini da modernizuje, da racionalizuje, da stručno i kvalitetno osposobi kadrove u državnoj upravi? Ne čini gotovo ništa. Jedina aktivnost koju smo mogli čuti u ovih pet meseci otkako je formirana Vlada jeste inicijativa ministra za državnu upravu ilokalnu samoupravu da će smanjiti broj radnika u lokalnim samoupravama sa 22.000 na 12.00-14.000. Mogli bismo reći da je to jedno od dobrih rešenja, ali se to ne uklapa u koncept nacionalne strategije za reformu državne uprave. Bez celokupne rekonstrukcije i reforme državne uprave nema pojedinačnog rešavanja. Ili je neko na svoju ruku stavio van funkcije nacionalnu strategiju reforme državne uprave. Niko nema pravo da pojedinačno parcijalno to rešava. U načelnoj raspravi SRS ukazala je ministru za lokalnu samoupravu da ne ulazi u ovakve parcijalne pojedinačne reforme (sada se radi o lokalnoj samoupravi) bez toga da se uđe u dublji rez u državnoj upravi. Da li ova vlast ima snage da izvrši reformu u državnoj upravi? Nema. Da li ima dobre volje? Nema. Da li ima strategiju? Nema. Da li se pridržava ove nacionalne strategije? Ne pridržava se. Ko ima pravo da odustane od važeće nacionalne strategije? Nema niko. Ali, očito je da ova vlast može šta hoće. Ministre, kada izlazite sa pojedinačnim rešenjima, morate ih uklopiti u određenu strategiju. Ili menjajte strategiju, prilagodite je aktuelnom trenutku, poziciji - i u kadrovskom, i u finansijskom smislu, i organizacionom i u tehničkom. Smanjiti samo pojedinačno broj ljudi ovoga trenutka, ne znači ništa. Koje ćemo efekte postići? Vi kažete - otprilike, milijardu dinara. Hajde da vidimo šta bi to značilo na republičkom nivou. Šta bi to značilo kada bismo uključili i javna preduzeća? Tu imamo ogromne rezerve. Šta bi značilo kada bismo uključili i ostali državni aparat? Koji su to efekti? To vlast mora da sagleda i da menja i prilagodi nacionalnu strategiju i da krenemo u pravu, temeljitu i ozbiljnu reformu. Ovako pojedinačno rešavati - nismo postigli ništa. Dalje, ogromne su nesrazmere u platama i zaradama državnih činovnika. Ovo nezadovoljstvo, koje sada kulminira u pojedinim državnim organima, ono će tinjati još jako dugo, dok se te disproporcije u zaradama, u platnim razredima, ne izmene, ne prilagode. Drugi i treći platni razred su najoštećeniji. Ljudi sa 25-30 godina radnog staža danas rade za 13.000, 14.000 do 20.000 dinara. Ljudi sa iskustvom, znanjem, ozbiljnim pristupom itd. žive na ivici egzistencije. To je na nivou socijalne pomoći. Od njih očekivati da će biti reformatori, da će oni biti inovatori, da će oni nositi razvoj države - nemojmo se zamajavati, nema od toga ništa. Zato, ministre, morate ozbiljno pristupiti ovom poslu. Ne ulazite u pojedinačna rešavanja, rešite nacionalnu strategiju na nivou države. Ili ćete postupati po ovoj nacionalnoj strategiji, krenuti od decentralizacije, departizacije, depolitizacije, krenuti u racionalizaciju i modernizaciju, ili, bez toga, nema sreće u ovoj oblasti.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Jovan Palalić, po amandmanu.
Poštovana predsednice, poštovani ministre Markoviću, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koji faktički jeste zakon koji treba da nastavi Strategiju reforme državne uprave, koja je imala za cilj da se državni službenici na položajima, kad su u pitanju organi državne uprave, biraju na konkursima. Ovaj zakon je Narodna skupština usvojila još 2005. godine, s ciljem da se realizuje depolitizacija u državnoj upravi. Cilj načina izbora u organima državne uprave na konkursima trebalo je da predstavlja otklanjanje uticaja političkih partija prilikom postavljenja na položaje državnih službenika kao što su pomoćnici ministara, kao što su drugi zaposleni u organima državne uprave. Sada se suočavamo s ovim predlogom zakona koji čitav taj postupak prolongira za još godinu dana. Kada je u pitanju državna uprava, Zakon o ministarstvima koji je donet neposredno pred izbor ove vlade Republike Srbije još više je opteretio državnu upravu povećanjem broja ministarstava u odnosu na njihov broj u prethodnim vladama i samim tim izazvao potrebu da se, kada su u pitanju pozicije državnih sekretara, kad su u pitanju pozicije pomoćnika ministara i još neke druge pozicije u ministarstvima, poveća broj zaposlenih u državnoj upravi. Jedan o ključnih segmenata i načela u Strategiji reforme državne uprave bila je upravo racionalizacija u državnoj upravi. Mi smo ovde diskutovali da to sasvim sigurno ovim Predlogom zakona o ministarstvima neće biti moguće. Suočavamo se sa kontradiktornostima, da imamo s jedne strane povećan broj ministarstava i povećan broj funkcionera u republičkim organima, a s druge strane najavu racionalizacije u lokalnoj samoupravi, gde postoji velik broj zaposlenih u pojedinim lokalnim samoupravama. Tu je pitanje na koji način će se sama ta strategija racionalizacije efikasno i dosledno sprovesti. Sam Zakon o ministarstvima, koji je ovde donet, u stvari je imao potrebu da koalicioni partneri zadovolje svoje političke apetite učešćem u Republičkoj vladi i u republičkim organima. Takva jedna glomazna vlada, koja se, na nizu pitanja koja se u državi otvaraju, pokazuje kao nesposobna i nedelotvorna, još više nas udaljava od Strategije reforme državne uprave i načela racionalizacije. Strategija reforme državne uprave ovde je spomenuta i od strane prethodnog govornika, kolege Buhe, i vrlo je bitno da se nje podsetimo jer je ona jedan snažan iskorak u pravcu rešavanja problema koji se tiču državne uprave, a kritike na račun državne uprave najviše su upućivali s jedne strane građani, s druge strane privredni subjekti. Činjenica je da se državna uprava, kad su u pitanju rešavanja ključnih problema građana, ostvarivanja njihovih prava, pokazala nedelotvorna, spora, neefikasna, u nekim slučajevima i nekompetentna, a kad su u pitanju privredni subjekti, u velikoj meri je otežavala poslovanje privrednih subjekata upravo zato što je i njena neprofesionalnost, ali i njena nemodernost (kako se ovde više puta isticalo, istaknuto je i u samoj strategiji) iziskivala dublju i snažniju potrebu za sprovođenjem ove strategije. Tu su velika očekivanja i od Vlade i od samog Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Za vreme prve vlade Vojislava Koštunice donet je niz zakona koji upravo ima za cilj implementaciju ove strategije, kao što je bio Zakon o Vladi, Zakon o državnim službenicima, Zakon o državnoj upravi. Naravno, posle toga je bio niz izbora, formiranje nove vlade i mi smo se više suočavali sa predlozima izmena, kada je u pitanju segment državne uprave. Kada je u pitanju segment lokalne samouprave, bilo je novih zakona, na osnovu kojih su i sprovedeni izbori 2008. godine, ali kada je u pitanju segment državne uprave, više smo se suočavali sa izmenama zakona koji su doneti u tom periodu nego što je bilo novih propisa. Pitanje funkcionisanja državne uprave i kritika na njen račun od strane građana i privrednih subjekata jeste nešto što iziskuje potrebu da se i u Narodnoj skupštini o tome otvori ozbiljnija debata. Ovaj predlog zakona, pored činjenice da se prolongira vreme kada će se zaposleni u državnoj upravi, tj. lica koja treba da zauzmu položaj u državnoj upravi, birati na osnovu javnog konkursa a ne na osnovu imenovanja od strane Vlade i pojedinih drugih republičkih organa, imaj još dva segmenta koji se odnose na funkcionisanje Službe za upravljanje kadrovima, koja je vrlo bitna novina kada je u pitanju Zakon o državnim službenicima, i kroz ovaj zakon njena aktivnost se proširuje i na edukaciju koja se odnosi na borbu protiv korupcije u državnoj upravi. Korupcija u državnoj upravi je nešto što, kada je u pitanju stepen korupcije uopšte u državnim organima, predstavlja veliku opasnost za funkcionisanje same države. Najveći broj građana, ako ističu primedbe na funkcionisanje države uprave, pored činjenice da zameraju profesionalnost i ažurnost, jeste da postoji korupcija. Mislim, a verujem da takvo mišljenje deli i ministar, da nema političke stranke i nema funkcionera u Vladi koji nije dobio pritužbe građana na probleme koji se odnose na ovaj segment unutar državne uprave, a to je korupcija. Nesporno je da Služba za upravljanje kadrovima i Visoki službenički savet treba da se bave ovim problemom i treba da edukuju zaposlene u državnoj upravi na koji način da se ovaj zaista gorući problem unutar državnih organa otklanja. Drugo je pitanje edukacije uopšte u državnoj upravi. To je ono načelo, definisano u samoj strategiji, profesionalizacije državne uprave. Ako pođete od republičkih organa, ali i od same lokalne samouprave, zaista veliki broj zaposlenih u državnoj upravi, pogotovo kada su u pitanju zahtevi privrednih subjekata, ne odgovara u najvećoj meri potrebama efikasne tržišne privrede i samih privrednih subjekata. Mnogo puta je ovde isticana potreba postojanja jedinstvenog šaltera u lokalnim samoupravama i da se svi zahtevi privrednih subjekata, pojedinaca, rešavaju na jednom mestu, brzo, efikasno i u što kraćem roku. Vrlo je malo lokalnih samouprava koje se mogu pohvaliti da su uspele svoju opštinsku upravu da ustroje na taj način kako bi se zahtevi građana, kada je u pitanju rešavanje njihovih konkretnih problema, rešavali brzo, efikasno i na jednom mestu i da, ono što predstavlja osnovni zahtev prema lokalnoj samoupravi i prema državnim organima, građanin ne čeka i da se njegovo pravo ne ostvaruje u nekom dužem periodu, čime bi moglo da bude dovedeno u pitanje i možda postalo bespredmetno.Zato je vrlo važno da se o profesionalizaciji i modernizaciji državne uprave, mislim tu i na upravu unutar lokalne samouprave, povede računa i tu moramo dobiti odgovore i jasnu viziju - kako Vlada želi da realizuje ove zahteve. Edukacija u lokalnoj samoupravi i uopšte u državnoj upravi jeste nešto što mora da postane prioritet u narednom periodu i ubeđen sam da će to sigurno dati efekte ako taj koncept bude postavljen na zdrave temelje i ako se sve ono što se diskutovalo u prethodnom periodu, i u Narodnoj skupštini i od strane pojedinih organizacija koje se bave državnom upravom i lokalnom samoupravom, bude prihvaćeno. Posle 2001. godine smo imali jednu agenciju, mislim da se zvala Agencija za unapređenje državne uprave, koja je izdavala razne brošure, razne predloge kako da se efikasno reformiše državna uprava i, kada se napravi jedan monitoring toga šta je ta Agencija radila, videli smo da nema nikakvog pomaka osim javnih proklamacija o tome da je važno da se izvrši reforma državne uprave zato što ona mora biti moderna, efikasna, brza, u službi građana, u službi privrede, uprava koja promptno odgovara na ono što se događa u društvu, samo na nivou proklamacija i pojedinih brošura, koje nisu dale efekata u konkretnom životu i konkretnoj realizaciji. To je ono što treba istaći kao jedan od prioriteta koji treba da bude u narednom periodu, jer bez efikasne i moderne državne uprave čitava politika koja se kreira unutar državnih organa ne može naći efekata i ploda kod građana i ukupno u društvu. Što se tiče rešenja u ovom predlogu izmena i dopuna zakona koja se odnose na predloge Zaštitnika građana, Zaštitnik građana ima izuzetno bitnu ulogu u društvu i svi smo mi u Narodnoj skupštini podržali njegov izbor (u svakom slučaju, to je i ustavno načelo) i njegovo delovanje u javnosti. Reakcije na zahteve građana, na dopise građana, kada su u pitanju nedelotvornost i neefikasnost državne uprave, najviše su usmerene prema Zaštitniku građana, koji treba svojim reagovanjem, svojim delovanjem da uputi državnoj upravi i pojedinim organima državne uprave primedbe i sugestije, pa i u ovom slučaju predlog ili preporuku (kako je definisano zakonom) za razrešenje onih funkcionera u državnoj upravi koji apsolutno krše prava građana, ili pokazuju primer kako ne treba da deluje jedan odgovoran predstavnik državne uprave. Zaštitnik građana je pokazao svojim delovanjem i svojom aktivnošću značaj svog postojanja u javnosti. Ključni problem ovog zakona, kao što sam rekao na početku, jeste pomeranje ovog roka ponovo na 31. decembar, uvek sporna retroaktivnost ove norme, i mi se suočavamo s tim da se jedno važno načelo, depolitizacija, umesto da se sprovede konkursom i izborom što pre, ponovo prolongira i to je nešto što ne bi trebalo podržati i razlog zašto ovaj zakon nije dobro rešenje za ovaj trenutak kada je u pitanju državna uprava Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Srđan Spasojević, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, poslanici NS podržavaju amandman koji je podneo Milorad Buha. Amandman je dobar i nije bilo razloga da se ne prihvati. Dakle, uopšte sve ovo što se u predlozima zakona o državnim službenicima na položajima, koji datira iz nekog ranijeg vremena... Više puta je prolongiran, pre svega iz razloga što se ne sprovodi na najbolji način i stalnim pomeranjem rokova. Praktično se primenjuju neka rešenja koja su datirala pre nego što je stupio ovaj zakon. Veliki je broj državnih službenika na položaju koji treba da se izaberu na ovaj način. To su razni direktori posebnih organizacija, njihovi pomoćnici, a znamo da je izuzetno veliki broj posebnih organizacija i, osim državnih sekretara, svi pomoćnici ministara treba da budu državni službenici na položaju. S obzirom da je rok na koji se oni biraju izuzetno dug, pet godina, amandman Milorada Buhe je dobar jer, bez obzira što zakonskim rešenjem treba da se reši depolitizacija ovih funkcija, amandman govori o tome da državni službenici na položaju ne smeju da se opuste kada budu izabrani na taj rok, bez obzira na to da li će oni pripadati nekoj političkoj partiji ili ne. Amandman Milorada Buhe sam shvatio u tom pravcu. Zaštitnik građana treba da prati njegov rad i da sugeriše, ukaže na sve one loše poteze koje on, eventualno, vuče. Naravno, takva kontrola državnih službenika na položaju je dobra. Pre svega, znamo kako se biraju državni službenici na položaju. Sam taj čin (koji će nekada, kada zaživi, jer stalno pomeramo ove rokove) znači, bira se tako što se formira komisija od predstavnika npr. posebne organizacije odakle se vrši izbor, zatim tu je jedan stručni čovek iz, recimo, neke stručne institucije i, naravno, predstavnik kadrovske komisije, koji se takođe nalazi u toj komisiji. Onda se od velikog broja kandidata vrši selekcija. Određeni su uslovi koji moraju da se ispune. Često su to položeni državni ili pravosudni ispit (ako je u pitanju konkurs gde konkurišu pravnici), kao obaveza, pa poznavanje kompjutera, pa još dosta uslova i onda od ta tri kandidata koja su predložena npr. u posebnu organizaciju, predsednik Vlade određuje ko će biti direktor. Dakle, apelovao bih na ministra koji je tu, a mislim da sam se već jedanput javio po ovom pitanju, da oni konkursi koji su završeni, gospodine ministre, treba da se sprovedu na taj način, jer ako i dalje budemo na ta mesta gde su završeni konkursi postavljali direktno političke funkcionere, onda ćemo ovaj začarani krug stalno vrteti i nikada nećemo početi. Rekao sam u svom izlaganju da je veliki broj državnih službenika na položaju koji se biraju na osnovu konkursa. Znači, jedanput mora da se započne sa tim. U nekom prethodnom kontaktu tražio sam da mi kažete koliko je tih konkursa obavljeno, koliko je sprovedeno i koliko je završeno, i da li će se u tim posebnim organizacijama sprovesti ono što je već u nekom periodu, mislim na konkurse. Dakle, tvrdim da postoje posebne organizacije gde su konkursi završeni još pre dve godine, a i dalje postoje v.d. direktora. NS podržava ovaj amandman Milorada Buhe. Izuzetno je dobar. Činjenica je da je vrlo celishodan upravo za onaj period kada se budu postavljali državni službenici na položaju, jer njihova kontrola mora da postoji. Oni ne mogu da budu izabrani na pet godina i da se onda ponašaju kako god hoće - konkurs je završen, izabrani smo na pet godina i onda radimo šta hoćemo. Ne. Državni službenici na položaju imaju jednu vrlo značajnu funkciju, vrlo odgovornu funkciju, i prema Vladi, i premagrađanima i prema posebnim organizacijama. Kao što je poznato, svi pomoćnici ministara su u toj kategoriji. Dakle, oni moraju da odgovaraju kako ministru, tako i celom ministarstvu. Naravno, ministarstva su tu da bi bila u funkciji građana Srbije. Dakle, amandman je veoma dobar. Gospodine ministre, mislim da sam pročitao negde da ste predložili, ili vi ili neko drugi, ne mogu da budem potpuno precizan, da direktori, oni koje postavlja, ne mogu imati platu veću od 120.000 dinara. Ali, da li se to odnosi samo na javna preduzeća ili na sve posebne organizacije? Rekli ste - gde postavlja Vlada. Ako direktore javnih preduzeća postavlja Vlada, onda je logično da se to odnosi i na posebne organizacije, na razne agencije. Jer, poznato je da se u tim agencijama izlazi iz okvira vrednosti čak i plata direktora javnih preduzeća. Ako se to želi uraditi, onda... Samo ne znam kako ćete sve to sprovesti, pošto znamo da kod državnih službenika na položaju, dakle direktori su prva kategorija, a onda idu druga, treća i četvrta kategorija državnih službenika na položaju, pa mi nije baš jasno kako ćete te zakonske okvire, koje ste predvideli Zakonom o platama, uskladiti sada i na koji način ćete to uspeti da uradite. Naravno, kod javnih preduzeća je to verovatno lakše, postoje upravni odbori, ali mislim da tu treba da budete mnogo oprezniji kada su u pitanju posebne organizacije i, naravno, pomoćnici ministara. Želim da kažem još jedanput i apelujem na ministra da one konkurse koji su završeni i sprovedeni do kraja, bilo bi apsurdno da se u tim organizacijama nameću neki novi ljudi, da se vrši partijsko biranje, da se zadovoljavaju nečiji apetiti, stranački i bilo koji drugi, jer konkursi su završeni i treba izabrati najboljeg kandidata, ukoliko je želja da jednom krenemo sa sprovođenjem ovog zakona. Ukoliko pomerimo to do 31. decembra naredne godine, pa još jedanput pomerimo, i još jedanput, i ne sprovodimo ga, taj zakon, gospodine ministre, teško da će zaživeti. Siguran sam vi želite da on što pre počne da se sprovodi. Ako smo krenuli sa konkursima, ako postoje takvi konkursi, jednom mora da se počne. Naravno, zbog velikog broja tih ljudi koji treba da budu postavljeni, činjenica je da to ne može odjedanput da se uradi. Činjenica je da mora da prođe određeni period, moraju da se predlože najbolji kandidati. Ali, olakšaćete i sebi i građanima Srbije i svim tim posebnim organizacijama. Činjenica je da ih je veliki broj, što je veliko opterećenje za budžet Republike Srbije. Pomoći ćete i pokazati volju da želite da sprovodite zakon o državnim službenicima na položaju. Dakle, još jedanput, podržavam ovaj amandman. Mislim da je jako dobar. Mislim da treba da postoji kontrola preko Zaštitnika građana, da preko njega ipak nešto što eventualno nije dobro može da se popravi. Prema tome, neko mora da kontroliše taj rad. Ne možete me ubediti da premijer, koji ih postavlja na osnovu tog konkursa koji će se sprovoditi, može da vrši baš potpunu kontrolu svih tih direktora posebnih organizacija. A videli smo da je veliki broj ministara izjavljivao da ne zna kolike su plate u javnim preduzećima ili posebnim organizacijama, pa je upravo ovaj amandman jedno od rešenja da se to spreči. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Spasojeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, smisao mog amandmana je otprilike isti kao i smisao amandmana gospodina Milorada Buhe. Kada je reč o ovom predlogu zakona, onda se ovde otvara nekoliko osnovnih pitanja. Pre svega, želeo bih da podsetim predstavnika Vlade i Vladu u celini da je Zakon o državnim službenicima donet 2005. godine u paketu sa većim brojem zakona koji je trebalo da izvrše reformu državne uprave u Republici Srbiji. Nacrti zakona su i Nacrt zakona o državnoj upravi i Nacrt zakona o državnim službenicima i Nacrt zakona o Zaštitniku građana i Nacrt zakona o javnim agencijama. Svi ti nacrti zakona su bili završeni, odnosno urađeni tokom 2004. godine. Krajem 2004. godine u hotelu "Hajat", ovde u Beogradu, održana je međunarodna naučna konferencija na kojoj su pretresani ti nacrti zakona, odnosno vođena je javna rasprava u kojoj su učestvovali predstavnici Vlade, predstavnici resornog ministarstva i ljudi iz struke koji se profesionalno, odnosno naučno, bave ovom problematikom. Ono što je zanimljivo jeste da je toj međunarodnoj konferenciji prisustvovao i tadašnji šef misije OEBS u Beogradu Mauricio Masari. Mislim da je OEBS čak i finansirao, jednim delom, izradu ovih nacrta zakona i polagane su velike nade u to da će, kada ti zakoni stupe na snagu, srpska državna uprava biti mnogo bolja, mnogo efikasnija, mnogo jeftinija nego što je do tada bila. Godine 2005. su Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima, Zakon o zaštitniku građana i Zakon o javnim agencijama doneti u isto vreme ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Oni su imali moguće i dobre ideje, koje su sadržane u tim nacrtima zakona. Nažalost, praksa pokazuje da se danas, krajem 2008. godine, više od tri godine nakon stupanja na snagu ovih zakona, stanje u srpskoj državnoj upravi uopšte nije promenilo, čak bismo mogli slobodno da kažemo da je ono u kadrovskom, u finansijskom smislu mnogo teže nego što je bilo pre nego što su ovi zakoni doneti. Šta je Vlada htela da postigne donošenjem Zakona o državnim službenicima? Vlada je htela da depolitizuje državnu upravu, da se smanji uticaj dnevne politike i da se smanji uticaj političkih stranaka na funkcionisanje državne uprave. Prema Zakonu o državnoj upravi i prema Zakonu o državnim službenicima, političke ličnosti u ministarstvu treba da budu samo ministar i njegov državni sekretar, ono što se nekad zvalo zamenik ministra. Svi ostali, dakle uključujući i pomoćnike ministra, trebalo bi da budu profesionalci, stručnjaci, ljudi koji ne zavise od promene vlasti. Zakonom o državnim službenicima je predviđeno da se državni službenici na položaju, uključujući i ove pomoćnike ministra koji su vrlo važni u svakom ministarstvu, postavljaju na pet godina od strane Vlade, ali tek posle sprovedenog javnog konkursa. Javni konkurs je trebalo da bude garancija da će na te položaje zaista biti postavljeni najbolji kadrovi, najstručniji, najprofesionalniji kadrovi, koji neće zavisiti od smene političke elite na vlasti. Međutim, već nakon nekoliko meseci bilo je jasno da Vlada Srbije nema čvrstu nameru da ono što piše u Zakonu o državnim službenicima i u Zakonu o državnoj upravi zaista i primeni. Mi smo već nekoliko puta prolongirali rokove za sprovođenje ovih javnih konkursa i, evo, sada nam Vlada Republike Srbije predlaže da se taj rok pomeri čak na 31. decembar 2009. godine. To praktično znači da ni četiri godine nakon stupanja na snagu Zakona o državnoj upravi i Zakona o državnim službenicima mi nećemo imati onakvu državnu upravu kakva je projektovana tim zakonima. Samo da vas podsetim, u vreme kada su pisani ovi zakoni, u vreme njihovog donošenja, maltene je bilo opšte mesto (evo, samo da se usvoje ovi zakoni, odmah će stanje u državnoj upravi da se popravi) i, naravno, vrlo često i vrlo intenzivno je korišćena ona dnevnopolitička krilatica, da bez usvajanja baš ovakvih zakona nema ubrzanog pristupanja Srbije Evropskoj Uniji. Sada vidimo da Vlada očigledno nema nameru da se ovi zakoni u praksi sprovedu tačno onako kao što su napisani. Vlada sada sebi pokušava da da slobodan prostor da i dalje, u stvari, u ministarstva dovodi partijske kadrove političkih stranaka koje su na vlasti, a da se taj princip profesionalizacije, princip stručnosti u funkcionisanju ministarstava pomeri za neki prilično dalek period. Jer, priznaćete da, ako je zakon stupio na snagu 2005. godine, a vi to sada prolongirate čak na 31. decembar 2009. godine, tu zaista nešto ozbiljno nije u radu sa namerom Vlade da depolitizuje, odnosno profesionalizuje državnu upravu. Ono što se takođe postavlja kao pitanje, dakle, 2005. godine ovi zakoni su doneti u paketu, oni su predstavljali deo jednog reformskog zakonskog projekta koji je trebalo, kada je reč o državnoj upravi Republike Srbije, da ubrza taj put Republike Srbije na putu evropskih integracija. Zakon o Zaštitniku građana i Zakon o državnim službenicima doneti su u isto vreme, pisani su u isto vreme, u isto vreme je vođena javna rasprava, u isto vreme je vođena rasprava ovde u Narodnoj skupštini. Oni su čak i objavljeni, ako se ne varam, u istom "Službenom glasniku Republike Srbije" 2005. godine. Vi ste već tada znali (Vlada je znala, ne mislim lično aktuelni ministar), Vlada je znala kakva su rešenja sadržana u Zakonu o Zaštitniku građana, kakva su rešenja sadržana u Zakonu o državnim službenicima. I sada se Vlada setila, evo, krajem 2008. godine, da u Zakonu o Zaštitniku građana, koji je donet istovremeno, gotovo istog dana kada i Zakon o državnim službenicima, piše da razrešenje državnog službenika na položaju, po preporuci Zaštitnika građana, može da usledi, dakle da državni službenik može da se razreši i ako to preporuči Zaštitnik građana. Dakle, to rešenje je postojalo 2005. godine. Prvo, postavlja se pitanje - ko su ljudi koji su pravili redakciju ovih zakona? Dakle, očigledno je da već u to vreme nije bilo jasne koordinacije kada je reč o pripremi Zakona o zaštitniku građana i Zakona o državnim službenicima. Da je bilo te koordinacije, ne bi bilo potrebe da se sada Zakon o državnim službenicima menja, nego bi ta odredba bila uneta u integralnu verziju Zakona o državnim službenicima. To je jedno pitanje. Dakle, čisto pravno-tehničko pitanje kvaliteta zakona koji se predlažu Narodnoj skupštini Republike Srbije. Drugo pitanje je mnogo ozbiljnije. Ovde se, izgleda, otvara institucionalna mogućnost da Zaštitnik građana vrši svojevrsni pritisak na državne službenike i da na osnovu njegove preporuke dođe do otpuštanja, odnosno do razrešenja državnih službenika koji se nalaze na odgovarajućem položaju. Pitanje je da li je to u pravnoj prirodi Zaštitnika građana. Pitanje je da li to odgovara njegovim nadležnostima, da li to odgovara suštini jedne institucije koja treba da bude branilac građana od nekih stvari koje nisu dobre u državnoj upravi. Ima jedno još ozbiljnije pitanje, a to je da Vlada Srbije sebi na ovaj način očigledno daje i suviše odrešene ruke. Suviše je mnogo u našim zakonima, koji su javno-pravnog karaktera, nekih dispozitivnih odredbi. Suviše je mnogo slobode za Vladu. Evo šta piše u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, odnosno u obrazloženju Vlade zašto ne prihvata amandman. Kaže - do razrešenja državnog službenika na položaju može doći na osnovu preporuke Zaštitnika građana. Šta znači "može"? To znači da i ne mora. Mi opet ostavljamo jako širok prostor Vladi da ona, od slučaja do slučaja, odlučuje da li će da razreši državnog službenika na položaju ili neće. Može da se desi da u jednoj situaciji Vlada razreši državnog službenika na položaju zato što je to predložio Zaštitnik građana, a u nekoj drugoj situaciji da Vlada kaže - bez obzira na preporuku Zaštitnika građana, mi ne želimo da razrešimo tog državnog službenika. Sada se postavlja pitanje – kako mislite da ostvarite osnovno pravno načelo, načelo pravne sigurnosti, načelo da se u jednakim situacijama postupa na jednak način? Koji su to kriterijumi kojima će se Vlada rukovoditi kada bude odlučivala o tome da li će poštovati preporuku Zaštitnika građana ili neće? Da li su to lične simpatije ili antipatije prema državnom službeniku? Da li je to partijska pripadnost? Da li će možda da dođe do korupcije u Vladi, pa će eventualno državni službenik koji bude spreman da da određeni iznos novca zadržati svoj položaj, a može Zaštitnik građana da piše preporuke kakve god želi. To je ono što nije dobro u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Vladi se daje suviše velika sloboda da odlučuje o razrešenju državnih službenika. To nije dobro. U zakonima koji su javno-pravnog karaktera norme su valjda imperativne. Dakle - "mora", "treba" itd., a ne - "može", "Vlada će odlučiti po slobodnoj oceni, po svojoj slobodnoj volji" itd. Takvim normama, dispozitivnim, slobodnim, koje ostavljaju veliku slobodu tumačenja u praksi, nema mesta u ovakvim zakonima. Znate, Zakon o državnim službenicima, Zakon o državnoj upravi, to su vam sve javno-pravni zakoni. Norme su imperativne, vrlo jasne, precizne. Nema tu velike slobode. Nije ovo Zakon o obligacionim odnosima pa, ako se stranke dogovore drugačije, može u ugovoru da piše i nešto drugo od onoga što stoji u zakonu. Ne, ovde mora da bude precizno definisano šta Vlada može da uradi u kojoj situaciji. Sada se postavlja pitanje - ako je Vlada zaista htela da podigne autoritet Zaštitnika građana time što će omogućiti da se na osnovu njegove preporuke razreši državni službenik na položaju koji, po mišljenju Zaštitnika građana, ne radi dobro svoj posao, zašto onda Vlada nije predvidela da se u svakoj situaciji ''mora'' uvažiti preporuka Zaštitnika građana i da se u svakoj situaciji takav državni službenik ''mora'' razrešiti sa položaja? Ovako, u nekim situacijama državni službenici će biti razrešavani, u nekim situacijama neće. To nije dobro. Vi odmah, na taj način, kod državnih službenika stvarate osećanje da oni nisu jednaki, da se nalaze u nejednakom položaju, da će se o njihovoj sudbini odlučivati parcijalno, selektivno, po nekim kriterijumima koji su, izgleda, poznati samo Vladi i nikom drugom. Izgleda da će Vlada sama, od slučaja do slučaja, da formuliše kriterijume na osnovu kojih će da otpušta državne službenike kad joj stigne preporuka Zaštitnika građana. Ali, ti kriterijumi moraju da budu definisani u zakonu. Državni službenik unapred mora da zna da li će biti razrešen na osnovu preporuke Zaštitnika građana ili neće biti razrešen. Ako će biti, valjda to podiže svest kod tog državnog službenika da bolje radi, da bude savesniji, da se stručno usavršava, da ne gazi prava građana itd. Ovako, Vlada može unapred da kaže nekom državnom službeniku, koji joj je, recimo, politički podoban – ma, radi ti šta hoćeš, možeš da dođeš na posao i u 12 sati, možeš i da odugovlačiš upravne postupke, možeš da uzimaš i mito od građana ako ti se baš to sviđa, bićeš miran, ostaćeš ti na položaju, Zaštitnik građana će da piše, pa će jednog dana da se umori i prestaće sa pisanjem preporuka. Dakle, to nije dobro. Ovim, o čemu što smo govorili i gospodin Milorad Buha i ja, i o čemu će govoriti i drugi narodni poslanici SRS, prolongiranjem rokova za stupanje na snagu ovog zakona u smislu sprovođenja javnih konkursa, Zakon o državnim službenicima i Zakon o državnoj upravi praktično ostaju mrtvo slovo na hartiji. Samo da vas podsetim, što je rekao i gospodin Milorad Buha, 2004. godine usvojena je Strategija reforme državne uprave, maltene sveto pismo na putu Srbije u EU kada je reč o državnoj upravi. Svi su se zaklinjali u tu strategiju - evo, samo da donesemo strategiju, samo da usvojimo zakone, odmah krećemo u reformu itd. Međutim, iz godine u godinu... evo, čitajte izveštaje, ne morate da slušate SRS, mi vam možda ličimo na neke neobrazovane ljude, nestručne, nekulturne, antievropski orijentisane itd., ali čitajte izveštaje same Evropske komisije. Najveće primedbe su baš na račun državne uprave – glomazna, i suviše pod velikim uticajem partija koje su na vlasti, velika javna potrošnja itd. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završavam za deset sekundi. Ništa se ne radi da se ono što piše u Strategiji reforme državne uprave zaista sprovede. Kakav drugi zaključak građani Srbije da izvedu nego da vas, u stvari, baš briga i za EU i za njene standarde i za ono što ste stavili u zakone? Vama priča o EU treba samo pred izbore, da kažete građanima – evo, mi ćemo da vas uvedemo u EU, jer bez EU nema boljeg života. To je, nažalost, jedna velika laž i građani je svakim danom sve više prepoznaju.
Po Poslovniku, gđa Vjerica Radeta ima reč.
Javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Obraćam se direktno vama, gospođo predsedniče Narodne skupštine. Pre toga moram da kažem dve rečenice vezano za hajku koja se u režimskim medijima vodi protiv poslanika opozicije, a pre svega poslanika SRS, pa se onda piše koliko to poslanici SRS koštaju građane Srbije, valjda zato što mi ovde govorimo o nesposobnoj i neodgovornoj Vladi Republike Srbije. Zbog toga želim da skrenem pažnju i zamolila bih gospodina koji snima da pokaže da trenutno u sali ima svega 11 poslanika DS-a, da nije prisutna gospođa predsednik poslaničke grupe Nada Kolundžija, da opet imamo u petom i sedmom redu kartice a nemamo poslanike, da se opet (u najavi, naravno) dešava nešto slično "Bodrumu". Ako to nije kršenje dostojanstva građana Srbije, ako to nije bespotrebno korišćenje para građana Srbije, onda to svakako nije kada narodni poslanici skreću pažnju na ono što nesposobna i neodgovorna Vlada Republike Srbije nije u stanju da uradi. Onda vi, gospođo predsedniče, što je bilo moje zaista veliko iznenađenje sinoć, kada sam vas slušala u Dnevniku na RTS, umesto da štitite dostojanstvo Narodne skupštine, jer vi tamo niste bili kao potpredsednik SPS ni kao ugledni stručnjak u oblasti medicine, već ste bili kao predsednik parlamenta. Ne znam gde to vas građani sretaju pa vas pitaju zašto se ne donosi budžet i da li će se doneti budžet. Možda vas to i pitaju. Ali, vaša je obaveza da i tim građanima, a i sinoć na RTS, da kažete da budžet nije mogao da se donese do 15. decembra, u zakonskom roku, zato što u Srbiji imamo nesposobnu i neodgovornu Vladu, gde se ministri otimaju oko toga ko će više para da dobije u okviru budžeta, da je budžet u Skupštinu stigao 8. decembra umesto 1. novembra i da ne može biti odgovornost narodnih poslanika što budžet nije donet na vreme i u zakonskom roku. Takođe ste narodne poslanike pozvali juče javno ovde, pred novinarima, da govore kraće o amandmanima, što je zaista nedopustivo. Mi koristimo samo ono pravo koje imamo prema Poslovniku, ne da zloupotrebljavamo Poslovnik, kao što ja sada koristim 12 sekundi više, nego da bismo građane Srbije upozorili na neodgovornu, neozbiljnu i štetočinsku Vladu Republike Srbije.
Gospođo Radeta, budžet je u Skupštinu stigao, nažalost, otprilike nešto malo kasnije nego što je to uobičajeno i što je ranijih godina bilo, ali je ova godina bila delikatnija i Vlada je imala neuporedivo teži zadatak da napravi plan distribucije sredstava u ekonomskim okolnostima u kojima funkcionišemo. Ako se Vlada i mi, i pored toga što jeste naša funkcija da imamo nadzornu ulogu, ne složimo u činjenicama da je distribucija novca, kada je ekonomska kriza, neuporedivo teža, da su bile izuzetno značajne konsultacije, i ako sada mi pokušavamo, umesto da radimo na zajedničkom zadatku, da omogućimo da taj zakon o budžetu omogući funkcionisanje svih zakona, budemo jedni drugima stavljali formalne, pa čak i suštinske primedbe, građani nam to neće oprostiti. Samo sam, u tom smislu, molila da radimo efikasnije i molila sam, posebno ovako sposobne poslanike kakav ste i vi, a može se sve reći i za pet i za 15 minuta, da budemo ekonomičniji u pogledu vremena kako bismo što veći deo posla kvalitetno uradili, nikako na uštrb kvaliteta rada. Ako sam time bilo koga povredila, to zaista nisam želela. Želela sam, prosto, da prenesem svoje uverenje, deleći sa vama atmosferu koja je ovde. Zahvaljujem na vašoj konstataciji, ali zaista pokušavam ovaj put da odbranim svoj stav, jer mislim da je korisniji. Reč ima gospodin Lapčević, o amandmanu. (Zoran Krasić, s mesta: Predsednik Skupštine svoj stav iznosi za govornicom, a ne tako.) Imam pravo da dam odgovor poslaniku i sa ovog mesta, gospodine Krasiću. Vi dobro poznajete Poslovnik i znate da je to tako.
Gospođo predsednice, javio sam se po ovom amandmanu, ali ću samo kratko, u dve rečenice, da prokomentarišem ovo što ste vi rekli. Nismo mi krivi što Vlada nije dovoljno sposobna da odradi onaj posao koji je pred njom. Imamo ustavnu obavezu da do kraja ove godine usaglasimo sve zakone koji su neophodni sa Ustavom Republike Srbije. Vlada nije dostavila nijedan od tih zakona. Imamo izmene Zakona o Narodnoj banci koje smo mi, kao Poslanička grupa DSS, podneli. U Odboru nam je rečeno – ima vremena, do kraja godine će biti usvojene te izmene. Mi taj zakon nemamo od Vlade. Nema 40 zakona koji usaglašavaju naše zakonodavstvo sa zakonima EU do kraja godine, zbog belog šengena, od Vlade prema Skupštini, a ne od Skupštine. Nije Skupština kriva što ti zakoni uopšte nisu došli na razmatranje. Druga stvar, što se tiče efikasnosti rada parlamenta, ne može predsedavajući da se dogovara sa poslanicima i poslaničkim grupama preko mikrofona ili preko medija. Ako hoćete da uredite rad Narodne skupštine, da bude efikasniji, onda pozovete poslaničke grupe pa se dogovorite s njima. A ne da sazovete sastanak i onda se ništa konkretno ne razgovara, nemate konkretan plan šta hoćete i šta tražite od predstavnika poslaničkih grupa. Ali, to je neka druga tema. Želim da govorim o ovom amandmanu i da ukažem na neke nelogičnosti u izmeni zakona, odnosno da probam da sugerišem nešto što je ovim amandmanom predviđeno, a Vlada ga nije prihvatila. Dakle, jedno od najčešćih primedbi, pre svega onih eksperata iz EU i Evropske komisije, za državu Srbiju i za njenu efikasnost, Vladu, državnu upravu, jeste da su naša državna uprava i naši državni službenici nedovoljno efikasni, pored odomaćene floskule da su državni službenici ili državna uprava u dobrom delu korumpirani. Pored te odomaćene priče, opšta je ocena da su državni službenici neefikasni, da je državna uprava spora, birokratizovana, u velikom broju slučajeva neljubazna, da su procedure spore i komplikovane, a što indirektno utiče naročito na ono što Srbiji najviše nedostaje, a to su zdrave strane investicije. Kada hoćete da dovedete nekog u Srbiju da pokrene bilo koji biznis, on očekuje da za svoj novac, koji ulaže ovde, vrlo brzo dobije određene papire da bi mogao da radi i, naravno, da mu ta njegova investicija sutra bude sigurna i da ima i efikasno sudstvo u slučaju eventualnih sporova. Opšta je ocena da toga u Srbiji nema. Zbog toga Srbija nema povoljnu ocenu o sigurnosti i o efikasnosti njenih službi za povoljnost investiranja u Srbiju. Zbog toga Srbija i nije zemlja koja se preporučuje i u koju treba investirati. Potrebno je da uradimo maksimum onoga što je u našoj moći da takvu ocenu ili takvo stanje, koje je očigledno tačno, što pre prebrodimo. Strategija o reformi državne uprave je jasno sagledala stanje u državnoj upravi i među državnim službenicima i jasno stavila nekoliko prioriteta koji se moraju sprovesti, a to je da državna uprava mora da bude moderna, da mora da bude efikasna, da bude racionalna i da njeni državni službenici što manje koštaju državu. Prvo, kada govorimo o racionalnosti državne uprave, ovako mala zemlja, sa relativno niskom stopom bruto nacionalnog dohotka, mora da ima što je moguće jeftiniju državnu upravu, odnosno poslove države mora da obavlja što je moguće manji broj ljudi kako ne bi opterećivao budžet, a budžet Republike Srbije, kojije u proceduri, predviđa za plate državnih službenika bezmalo trećinu ukupnog prihoda države. To je zaista nedopustivo, a rezultat je veoma velikog broj zaposlenih ljudi u državnoj upravi. Znate da je 2000. ili 2001. godine broj državnih službenika bio negde oko 7.000. Doduše, nisu ni sve nadležnosti bile na državi Srbiji, imali smo jedan broj službenika i na saveznom nivou. Ali, nakon ukidanja savezne države i tokom prethodnih godina broj državnih službenika se, 2004. godine, popeo na neverovatnih 27.000. Godine 2005. sprovedena je racionalizacija zaposlenih u državnoj upravi i tada je, takođe sprovodeći Strategiju, Vlada smanjila za 10% broj državnih službenika, da bi opet, videli smo i u rebalansu budžeta, taj broj danas iznosio preko 27.000, što se svakako ne može okarakterisati kao racionalna državna uprava. Dakle, na tome treba raditi. Druga stvar, da bismo, prosto, sproveli tu Strategiju državne uprave, mora se voditi računa da ljudi koji rade u državnoj upravi budu stručni i kompetentni za poslove koje obavljaju. Nažalost, u našim državnim institucijama, u državnoj upravi, starosna struktura je prilično nepovoljna, radi veliki broj ljudi koji su tu zaposleni pre mnogo godina i koji, da bi bili efikasniji i da bi koristili neke moderne postupke i uređaje, moraju da budu edukovani za to. Prethodnih godina je, u saradnji sa raznim evropskim institucijama, sprovođeno niz raznoraznih projekata koji su imali za cilj da reformišu državnu upravu tako što će, pre svega, ići na edukaciju državnih službenika. Državni službenici su pohađali mnoge kurseve, vezano za korišćenje kompjutera ili nekakve druge veštine, a sve u cilju da se što efikasnije troši vreme na radnom mestu i da stranke, odnosno građani koji zahtevaju određenu uslugu od državnog službenika, dobiju tu uslugu što pre, dakle za što manje vremena od kada se obrate određenom državnom organu. Naše procedure su jako komplikovane u mnogim segmentima (i na tome, naravno, treba raditi), tako da se dešava da državni službenici, sprovodeći tu proceduru, potroše više desetina dana šaljući stranke od šaltera do šaltera i tako troše njihovo vreme. Ono što je najvažnije, čini mi se, u ovom trenutku i što se zadnjih godina pokušava izmeniti, jeste motivacija ljudi koji rade u državnoj upravi. Opšte je poznata činjenica da oni koji rade u raznim državnim službama, a nisu na rukovodećim mestima, imaju zaista ponižavajuće niske plate. Pre ovog posla sam radio u jednom državnom organu i bio nekakav rukovodilac. Zaista je nedopustivo da neko ko tu radi 10 ili 15 godina, sa srednjom ili višom školom, ima platu 17.000 ili 20.000 dinara. Bez obzira koliko je taj državni posao siguran, on sa tom platom ne može da obezbedi neku svoju egzistenciju. Još je gora priča kada se radi o visokoškolskim kadrovima. Ukoliko nisu na rukovodećim mestima, njihova plata se kreće od 30.000, 35.000, pa do 40.000 dinara. Na taj način nećemo moći da zadržimo kvalitetne ljude da rade u državnim organima, odnosno svi iole kompetentni ljudi će otići u druge organe, radiće u privatnim firmama, što će direktno uticati na to da će oni koji nisu sposobni, koji su nekompetentni i koji nisu dovoljno motivisani ostati da rade u državnoj upravi, a onda će ta činjenica uticati na sam rad organa, da nam se slika o našim državnim organima i državnim službenicima ne može popraviti ukoliko nemamo kompetentne, stručne i efikasne ljude koji će raditi u državnoj upravi. Ovim amandmanom je predviđeno da se briše član 2, koji kaže da preporukom Zaštitnika građana određeni državni službenik, odnosno rukovodilac u državnoj službi, može biti razrešen. Međutim, predlagač je trebalo da predvidi, bez obzira što je potrebno prihvatiti određenu sugestiju Zaštitnika građana za razrešenje određenog državnog službenika, da on i sam ima određenu proceduru kako će proveriti navode zbog kojih se traži njegovo razrešenje. Iz prakse vam govorim, a to sigurno znaju i oni ljudi koji su radili nekada u opštinskim upravama ili u nekoj drugoj državnoj upravi, da imate, od svih ljudi koji dolaze i traže nekakvu uslugu od državnog organa, traže nekakvu zaštitu svojih prava ili bilo šta drugo, bar desetak, ako ne i više, procenata ljudi koji stalno, svakodnevno, ili bar jednom nedeljno, dolaze u određeni državni organ tražeći jednu te istu stvar iako znaju da im to pravo ne pripada i stalno se vrte tražeći nešto što sigurno niko ne može da im pruži. S obzirom da tu svoju želju ne mogu da ispune, jer im to ne pripada po zakonu, oni mogu u takvim slučajevima da se žale Zaštitniku građana jer im on nije obezbedio ispunjenje njihovih navodnih prava i da Zaštitnik građana, zbog velikog broja takvih slučajeva, jednostavno u nekoj nedovoljno razrađenoj proceduri preporuči razrešenje državnog službenika, a da državni organ tu njegovu preporuku prihvati i razreši čoveka iako se može desiti da taj državni službenik nije ništa kriv, već se radi o strankama koje, jednostavno, traže neko pravo koje im ne pripada i koji se stalno tužakaju, smatrajući da je njihovo pravo ugroženo. Treba razmisliti o ovome jer imate, sigurno, na desetine ili stotine slučajeva da razni "pacijenti", koji stalno idu, tužakaju državne organe tražeći neka svoja prava, u najvećem broju slučajeva nisu u pravu i žele nešto što niko ne može da im pruži, da takve procedure ne dolaze automatski kod državnih organa koji postavljaju službenike na određeni položaj, pod preporukom Zaštitnika građana da budu prihvatane ida se nanese šteta što bi se neki državni službenik razrešio iako za to ne postoje opravdani razlozi. Pretpostavljam da je predlagač imao ovo u vidu i treba razmisliti o eventualnoj preformulaciji ovog člana 2. U redu je da Zaštitnik građana može da sugeriše da se razreši određeni državni službenik u slučaju povrede prava građana koji od njega to zahtevaju, ali to ne može da bude automatska mera, već mora da se sprovede određena procedura, da se izvrše provere da li je to zaista istinito, pa tek onda da se krene u proceduru promene određenog državnog službenika. Hvala.
Reč ima gospođa Aleksandra Janković.
Namera podnosioca ovog amandmana bila je da se onemogući obračun Zaštitnika građana sa političkim neistomišljenicima. Izvesno znam da, kao vrsni stručnjak, mr Aleksandar Martinović nije imao personalne ideje vodilje, niti je aludirao na aktuelnog zaštitnika građana. Ono što je pokušao da uradi jeste da popravi ovaj važan zakon, koji je i motivisan željom za depolitizacijom državne uprave. Mi iz NS, kao predstavnici ozbiljne državotvorne i nacionalnoodgovorne politike, podržavamo svaki predlog koji doprinosi jačanju pravne države, vladavine zakona, čiji rok ipak mora da bude trajniji od roka trajanja dugotrajnog mleka. Znam da je to aktuelnoj vlasti prilično neshvatljivo, jer samo na jeziku imaju demokratiju, ali je važno podsetiti se da je osnovno demokratsko načelo - načelo smenjivosti vlasti. Zakoni moraju imati rok trajanja daleko duži od roka određene grupacije na vlasti, a najbolje bi bilo da se tako postave da nadžive i rok trajanja bioloških jedinica vlastodržaca u raznim epohama. Stoga obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana deluje krajnje kontroverzno, jer se kaže da ''u zakonom utvrđenim razlozima za razrešenje državnog službenika sa položaja nije predviđeno da državni službenik može da bude razrešen sa položaja ako iz ponovljenog ponašanja na koje je Zaštitnik građana već ukazao proizlazi namera državnog službenika na položaju da odbije saradnju sa Zaštitnikom građana ili ako se utvrdi da je učinjenom povredom građanima pričinjena materijalna ili druga šteta većih razmera. To znači da javna preporuka Zaštitnika građana za razrešenje državnog službenika na položaju iz razloga utvrđenih u Zakonu o Zaštitniku građana ne bi automatski dovela do razrešenja državnog službenika sa položaja, već bi predstavljala mogućnost da organ koji je nadležan za postavljenje državnog službenika na položaj, pa dakle i za njegovo razrešenje, razmotri javnu preporuku Zaštitnika građana i tek ako je prihvati to bi dovelo i do razrešenja državnog službenika sa položaja''. Ovakva nepreciznost u formulacijama nije slučajna jer, čim piše "postoji mogućnost" ili "može", to znači da i ne mora. S jedne strane, odbijanjem da se prihvatanjem amandmana mr Aleksandra Martinovića donese jedan bolji i precizniji zakon, zapravo se institucionalizuje pritisak Zaštitnika građana i ogromna, gotovo pesnička sloboda Vlade, koja ima pravo da odlučuje ko je, kada i kako bio ili ostao podoban državni službenik. Voluntarizam u pristupu ovom zakonu ukida najvažnije načelo, načelo pravne sigurnosti, koje omogućava da se u jednakim situacijama reaguje na jednak način. Ono što je izvesno jeste da mi jednak pristup nemamo ni u medijima, pa je, uz značajan bojkot većine elektronskih medija, Nova Srbija u nedelju održala akciju vrlo primenljivog naslova upravo na ovu situaciju u Skupštini i Vladi. Akcija se zove "Osvesti se". To je treća akcija Nove Srbije, koje se nedeljom održavaju ispred ''Ruskog cara'' u 11.30 časova i zapravo je samo deo prosvetiteljskog niza "Progledaj, probudi se, osvesti se". Zašto – ''Osvesti se''? Zato što ova vlada konstantno ne ispunjava svoja obećanja i obmanjuje građane Srbije. Predlogom budžeta predviđeno je umanjenje prihoda jer investicije propadaju i nema razvojnih projekata. Zaposlenima u javnom sektoru budžetom nije predviđena isplata regresa i toplog obroka. Vlada je za reprezentacije i plate svojih ministara i službenika iz budžeta izdvojila 1,7 miliona evra. Prvog januara 2009. godine odlukom Vlade jednostrano će se primeniti Trgovinski sporazum, a Srbija će, zbog ukidanja carina, godišnje gubiti 300 miliona evra. Vlada nelegalno raspoređuje misiju Euleks na KiM, bez rasprave u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije i prihvata statusnu neutralnost dela sopstvene teritorije, zapravo okupaciju. Vlada je obmanula građane, jer Srbija 2009. godine neće postati kandidat za članstvo u EU, niti će biti stavljena na belu šengen listu. G17 plus nema samo Bojana Krišta u svojim redovima, već i Vidu Uzelac, direktorku Centra za registre, čija je plata 1.200.000 dinara, kao i mnoge druge, čija će se imena ubrzo otkriti. Obećali su povećanje plata i penzija, a ne njihovo zamrzavanje. Obećali su bolji život i 200.000 novih radnih mesta, a ne otpuštanje radnika. Obećali su i obračun sa kriminalom i korupcijom, a ne zaštitu kriminalaca. Stoga, "Osvesti se". NS predlaže realizaciju dva ključna infrastrukturna projekta, koncesije za izgradnju auto-puta Horgoš-Požega i gasnog sporazuma sa Rusijom, jer oni otvaraju pravi razvojni put Srbije. Odlaganje jednostrane primene Trgovinskog sporazuma sa EU, jer Srbija nema sredstava da popuni dodatni budžetski deficit od 300 miliona evra, koji je direktna posledica jednostrane primene ovog sporazuma. Da se osposobe domaći proizvođači za dolazak evropske konkurencije; da se smanji porez na osnovne životne namirnice; da se poništi odluka o povećanju akciza na kafu i naftne derivate; da se platei penzije kontrolisano povećavaju, u skladu sa rastom troškova života i procentom inflacije; da se smanji javna potrošnja racionalizacijom broja zaposlenih u javnim službama, a ne otpuštanjem radnika iz preduzeća dok se u javnim službama broj zaposlenih i dalje gomila; da se zaustavi trošenje deviznih rezervi za održavanje nerealnog kursa dinara i da se najveći deo realnih prihoda ulaže u infrastrukturne projekte i razvoj malih i srednjih preduzeća. "Osvesti se", dakle, i prihvati amandman gospodina Martinovića. Ako mi predsednica Skupštine dozvoljava, prisutnom ministru Markoviću dala bih jedan mali poklon, ovu našu brošuru "Osvesti se". Uz to smo delili i svojevrsnu lizalicu – ''tornado kul mint, instant osvešćuje''. Da li imam vaše dopuštenje da dam gospodinu ministru ovo? (Predsednik: Da.)
Reč ima gospodin ministar. Izvolite.
Evo, ''osvestio sam se'', kako kaže koleginica. Nije potrebna saglasnost predsednice Skupštine da bih primio poklone, nego moja, kao poklonoprimca. Primio sam vaš poklon i hvala vam što ste mislili na mene. Ne slažem se sa gospodinom Martinovićem i sa gospodinom Buhom u vezi sa njihova dva amandmana. Donekle razumem razloge zbog kojih su podneli taj amandman, ali rekao bih nekoliko stvari vezano za njihove diskusije i diskusije koje su se, vezano za te amandmane, čule. Mi ovde samo usklađujemo Zakon o državnim službenicima sa članom 20. stav 1. Zakona o Zaštitniku građana. Mislim da je gospodin Martinović postavio pravo pitanje - zašto to nije 2005. godine učinjeno? Ne znam zašto to nije 2005. godine učinjeno. Tada su ove zakone radili različiti organi, jedno je Sekretarijat za zakonodavstvo, a drugo Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, ali kao što znate, 2005. godine sam ja bio ovde narodni poslanik, opozicioni, i ne mogu da znam zašto je došlo do te neusklađenosti ova dva propisa. Drugo, gospodin Martinović postavlja pitanje zašto preporuka Zaštitnika građana nije imperativnog karaktera, zašto organ koji je postavio državnog službenika na položaj, odnosno funkcionera (kako piše u Zakonu o zaštitniku građana), nije dužan odmah i da ga razreši? Zbog toga što i inače u prirodi Zaštitnika građana nisu takva ovlašćenja ni po jednom osnovu. Zakon o Zaštitniku građana poznaje sledeću proceduru: Zaštitnik građana, po sopstvenoj inicijativi ili na predlog neke stranke, proverava da li je došlo do povrede prava građana od strane nekog upravnog organa, recimo, ili neke organizacije koja vrši javna ovlašćenja. Ukoliko utvrdi da je došlo do povrede prava, on daje preporuku i nakon dva meseca čeka obaveštenje da li je postupljeno po toj preporuci. Ta preporuka može jedino da ima sledeću posledicu - ukoliko je povreda prava težeg karaktera, onda on može da predloži razrešenje tog lica ili da predloži vođenje disciplinskog postupka. Dakle, on i inače nikada, ni u jednom slučaju, u njegovoj prirodi nije da on može da traži nečije razrešenje, da je neko dužan da postupi po njegovom zahtevu. Dužni smo da sarađujemo s njim, ali niko nije dužan da po zahtevu Zaštitnika građana razreši onog službenika, odnosno funkcionera koga je postavio. Glavni instrument Zaštitnika građana, kao jedne demokratske institucije, jeste javnost. Zaštitnik građana, u nekoj krajnjoj instanci, o problemu na koji naiđe obaveštava javnost i obaveštava Narodnu skupštinu. Može da podnese izveštaj Narodnoj skupštini. Tako deluje Zaštitnik građana i zbog toga nismo mogli da predvidimo da on kaže - razrešite pomoćnika ministra, i da sada Vlada Republike Srbije, recimo, razreši pomoćnika ministra. Prosto, to nije njegova nadležnost, on nije nadležan za postavljenje i razrešenje. Za to je nadležan organ koji je, u konkretnom slučaju, ovlašćen zakonom. Važno je bilo da ovo pojasnimo. Ne znam zašto je ovoliko sporno usaglašavanje Zakona o državnim službenicima i Zakona o Zaštitniku građana. Ako je prihvaćen Zakon o Zaštitniku građana, ako su njemu data ova prava, ako se ta prava u praksi ne realizuju, odnosno jesu u koliziji sa Zakonom o državnim službenicima, podsetiću vas da su, kada je u pitanju razrešenje državnih službenika, razlozi navedeni taksativno i ograničeni su, odnosno imamo zatvoren sled. Zašto je sad sporno da mi to proširimo i ovim pravom Zaštitnika građana? Mislim da je vlast ta koja se plaši Zaštitnika građana. Vlast je ta koju Zaštitnik građana može da žulja, isto kao Poverenik za informacije, isto kao Odbor za sprečavanje sukoba interesa (koji uskoro prestaje sa radom, kako je predviđeno). Ali, kad pogledate, to jeste tako. Ako mi dajemo njemu neku veću snagu, veća ovlašćenja, ne treba to tumačiti na bilo koji drugi način nego upravo na taj da se pojača njegova uloga, kao principijelno pitanje, a ne kao pitanje neke dnevnopolitičke koristi. Dakle, opozicija i građani su ti kojima odgovara da se ovakvi organi osnažuju, jer su upravo oni ti koji u ovom demokratskom društvu čuvaju prava građana od prevelikih ovlašćenja vlasti ili mogućnosti zloupotrebe vlasti. Što se tiče pitanja broja, koji je malopre kolega pomenuo, nisu svi ljudi koji su plaćeni iz budžeta državni službenici. Ovaj zakon obuhvata svega pet posto ukupnog broja ljudi koji primaju platu iz budžeta. Najveći korisnici su zdravstvo i prosveta, pa tako dalje. Ali, ovaj zakon se odnosi na svega, kako ste malopre lepo rekli, 27.000 ljudi. To je 6% ukupnog broja ljudi koji primaju plate iz budžeta, verovatno je oko 1-2% ukupne javne potrošnje u ovoj državi. Ovo više govorim zbog javnosti. Mislim da se neopravdano veoma često, u kontekstu te racionalizacije, upravo pominje sama državna uprava i onda ovih 27.000 ljudi nosi teret te ukupne javne potrošnje, koja je veoma velika. Ali, opet kažem, ovo je svega 1-2% ukupne javne potrošnje i ovi ljudi, na koje se odnosi zakon, su ljudi koji rade po ministarstvima i drugim organima državne uprave, bez ona četiri organa koja smo više puta pominjali. Želim da vas obavestim, to sam rekao kad smo raspravljali o zakonu u načelu, da ću predložiti Vladi da jednom mesečno razmatra izveštaj koliko je zaista pokrenuto konkursa za popunjavanje položaja. Moram reći da sam taj zaključak predložio Vladi i od sada će Vlada jednom mesečno imati izveštaj o tome koliko je pokrenuto konkursa za popunjavanje položaja. Razlog za to je taj što imamo oko 300 položaja koji su nepopunjeni i da pokušamo u ovom poslednjem, da kažem (ne verujem da bi posle bilo normalno pokušavati ponovo, ukoliko ne dođe do pada Vlade), dakle, da pokušamo napokon da završimo s tim postavljenjima na položaje. Ne mogu da krivim nikoga zašto nije izvršeno postavljenje na položaje. Dve vlade su pale u međuvremenu. Ne možemo reći ko je konkretno odgovoran ako imamo u vidu da su ovi zakoni predvideli neverovatno komplikovanu proceduru postavljenja na položaje, koja traje, kako sam prošli put ovde rekao, najmanje 87 dana. Jedna druga tema se tu stalno otvara – ako je zakon usvojen 2005. godine, kako je moguće, kako je i kolega Martinović rekao, da četiri godine nakon toga mi nemamo u život sprovedene odredbe tog zakona, barem one najznačajnije, koje se odnose na depolitizaciju? (Ja sam bio opozicija kada je donošen taj zakon.) Tu se postavlja pitanje koliko taj zakon odgovara stvarnosti, da li je to postavljeno onako kako treba, da li odgovara realnosti. Postavlja se pitanje šta je generalno sa pravnom normom koja ne može da zaživi. Mi ovde imamo pravne norme koje imaju tešku muku da zažive i imamo opravdanje jer su dve vlade pale. Vlada kojoj prestane mandat ne može da postavlja državnog službenika na položaj. To je odredba člana Zakona o Vladi, to je normalno i tako treba da bude. Zaista ne mogu da kažem da je neko konkretno kriv. Problem je verovatno u tome što su vlade padale. Da smo imali jednu vladu u kontinuitetu, mogli bismo da kažemo toj vladi - gospodo, vi ste krivi što nisu izvršena postavljenja. U situaciji kad su vlade padale ne možemo reći da je neko kriv što nisu izvršena postavljenja ako za to imamo rok 87 dana od momenta kada organ odluči da popuni položaj. Da li je moglo više od ovih 50 da se postavi? Verovatno jeste. Ali, još jedna stvar je veoma bitna kada govorimo o reformi državne uprave. Ne može jedan organ biti odgovoran za reformu državne uprave. Često se ovde pominje kako su građani nezadovoljni procedurama. Procedure su utvrđene raznim sektorskim zakonima - Zakonom o planiranju i izgradnji, Zakonom o lekovima... toliko je zakona, svaki utvrđuje neke procedure koje sprovodi ta administracija. Nije administracija kriva ako je procedura takva da je ona sama po sebi komplikovana, ako treba prikupiti 20 i nešto dokumenata da biste uopšte... Tu se neopravdano vrši kritika državne uprave kao takve zbog sprovođenja procedura koje nije ona sama izmislila, ona samo sprovodi te procedure. Ovde je lepo ukazano, potpuno se slažem sa kolegama koje su rekle da su problemi naše državne uprave, između ostalog, i edukacija, raspon plata, odnosno motivacija ljudi koji rade. Često se u javnosti kroz medije stvara neka vrsta besa prema tim ljudima koji rade u državnoj upravi. Oni zaista rade za plate koje startuju sa nekih 15-16 hiljada dinara. Plate jesu male, ljudi nisu motivisani, a stručni kadrovi beže iz državne uprave. Državna uprava je osiromašena, kadrovski osiromašena i samim tim je u značajnoj meri onesposobljena da ponese teret reformi, tranzicije i svega toga što karakteriše vreme u kojem mi živimo. Ali, danas reći da treba povećati plate u državnoj upravi, naravno da je nemoguće. Mi se danas nalazimo u vremenu kada svako mora da štedi i kada će biti teško svima, pa i onima u državnoj upravi. Prema tome, u ovom momentu o tome ne govorimo. Ovde se često govori o tome kako bi trebalo otpustiti jedan broj ljudi iz državne uprave. Jedan broj ljudi iz državne uprave je nemoguće otpustiti tako. Nakon donošenja zakona ne postoji mogućnost reza za otpuštanje ljudi. Moguće je da se promenom akta o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji jedan broj ljudi učini viškom, odnosno neraspoređenim, onda su oni neraspoređeni šest meseci i onda imaju prava na otpremninu. Te otpremnine su u ovom momentu, prema Uredbi Vlade, takve da bi za veliki broj ljudi to značilo pitanje buduće egzistencije. Ova 2009. je godina kada moramo vrlo oprezno pristupati takvim oblicima racionalizacije jer svaki pojedinačni čovek je određena sudbina, određena porodica i pitanje je kako i na koji način nekoga ostaviti bez posla. Tu je odgovor na pitanje zašto smo krenuli u postupak prema lokalnim samoupravama. Kada su u pitanju lokalne samouprave, možemo napraviti sinergiju dva budžeta - jedan je republički budžet, a drugi je opštinski budžet. Najmanje duplo veća otpremnina može da se ponudi ljudima koji budu hteli dobrovoljno, ponavljam - isključivo dobrovoljno, u 2009. godini da odu iz lokalne samouprave. Biće im ponuđene otpremnine koje su daleko veće nego što bi to bilo da se finansira samo iz jednog budžeta, odnosno iz budžeta Republike Srbije. Zato smo se i opredelili za lokalne samouprave, zato što tamo možemo da imamo element dobrovoljnosti, definitivno, i zato što možemo to da učinimo a da od tih ljudi ne napravimo socijalne slučajeve. Nije cilj racionalizacije napraviti socijalne slučajeve, svakako ne u 2009. godini. Možemo ići i u druge oblike racionalizacije kada se stabilizuje ekonomska situacija, pa onda i prinudno ići na racionalizaciju putem mehanizama koji podrazumevaju promenu tih unutrašnjih akata i činjenje jednog broja ljudi viškovima, ali u ovoj situaciji mislim da je to nehumano i ja, kao ministar, svakako to neću učiniti. Dakle, zato smo se opredelili za lokalne samouprave, zato što tamo možemo da napravimo sinergiju dva budžeta i možemo ići isključivo na dobrovoljno napuštanje radnog mesta, nikako da nekoga ostavljamo bez posla u 2009. godini. Što se tiče konkursa koji su završeni, takođe smatram da bi bilo dobro da oni koji su završeni budu postavljeni na položaje, ali to zavisi od rukovodioca organa i to kolega koji je predlagao zna. Mislim da sam ovim obuhvatio sve ono što se čulo u dosadašnjoj diskusiji. Pozivam gospodina Buhu i gospodina Martinovića da prihvate ovu argumentaciju. Razumem kritike opozicije na ono što sam i ja kritikovao kada sam bio opozicija ili što bih kritikovao kada bih bio opozicija, a što biste vi svakako radili kad biste bili vlast, a to je produženje roka za postavljenje na položaje. Ali, molim vas da sagledate ovu situaciju sa Zaštitnikom građana upravo na ovaj način na koji sam vam sad prezentirao. Prosto, želimo da uskladimo član 20. stav 1. Zakona o Zaštitniku građana sa Zakonom o državnim službenicima i damo tu šansu Zaštitniku građana da, kada naiđe na bahatog državnog službenika, da preporuku za njegovo razrešenje.
Zahvaljujem, gospodine ministre, na izuzetnoj argumentaciji. Uverena sam da je gospodin Martinović prihvatio vaš argument. Evo, on to verovatno želi i da kaže. Izvolite, po Poslovniku, gospodin Martinović.
Gospođo Đukić-Dejanović, drago mi je što ste skloni šali, što ste duhoviti. To pokazuje da ste žena koja verovatno ima vrlo visok koeficijent inteligencije. Moram da skrenem pažnju gospodinu ministru na jednu anegdotu, za koju istoričari kažu da je istinita, da je autentična. Početkom 20. veka, nakon što je sa srpskog prestola zbačena dinastija Obrenović, saradnici su pitali Nikolu Pašića - zašto vi, gospodine predsedniče, kod nas ne uvedete englesku demokratiju, koja je toliko popularna u svetu? Onda im je Nikola Pašić mudro odgovorio - kako da uvedem englesku demokratiju, gde su mi Englezi? Meni se čini, gospodine ministre, da sve vlade od 2000. godine gube iz vida činjenicu da se ne mogu veštački na pravni i politički sistem Republike Srbije kalemiti neki instituti koji na Zapadu postoje decenijama, ako ne i vekovima. Dakle, suštinski je različita pozicija Republike Srbije, u političkom, pravnom, ekonomskom, socijalnom, kulturnom, u kakvom god hoćete smislu, u odnosu na zemlje EU. Vi tu činjenicu nikako ne možete da prihvatite o kakvim god reformama da je reč, o reformama državne uprave, o reformi prosvete, o reformi zdravstva, pravosuđa itd. Jednostavno, situacija u kojoj se nalazi Republika Srbija suštinski je drugačija od situacije koja postoji u zemljama EU. Nadam se da vam je to jasno. Šta je problem kod vašeg obrazloženja? Razumem da Vlada hoće da uskladi Zakon o državnim službenicima sa Zakonom o Zaštitniku građana. Niko ne spori da u Zakonu o Zaštitniku građana piše da Zaštitnik građana može da preporuči organu koji je postavio nekog državnog službenika na položaj da ga razreši. To je činjenica, to ne sporim. Šta je sporno? Sporno je vaše obrazloženje, gospodine ministre, odnosno onoga ko je pisao ovo obrazloženje: "To znači da je javna preporuka Zaštitnika građana za razrešenje državnog službenika na položaju iz razloga utvrđenih u Zakonu o Zaštitniku građana ne bi automatski dovela do razrešenja državnog službenika sa položaja, već bi predstavljala mogućnost da organ koji je nadležan za postavljenje državnog službenika na položaj, pa dakle i za njegovo razrešenje, razmotri javnu preporuku Zaštitnika građana i tek ako je prihvati to bi dovelo i do razrešenja državnog službenika sa položaja". Dakle, gospodine ministre, gde su kriterijumi u zakonu na osnovu kojih će Vlada, ako je Vlada taj organ koji postavlja državne službenike na položaj, da kaže - na osnovu tih kriterijuma prihvatamo preporuku Zaštitnika građana - ili, pak - na osnovu tih kriterijuma ne prihvatamo preporuku Zaštitnika građana - pa da onda državni službenici, narodni poslanici i građani unapred znaju u kojim situacijama će preporuka Zaštitnika građana biti uvažena, a u kojim situacijama neće. (Predsedavajuća (Gordana Čomić): Tri minuta i 30 sekundi.) Izvinjavam se, završavam za 10 sekundi. Ovako, izgleda da samo Vlada zna na osnovu kojih kriterijuma će da prihvati preporuku, a na osnovu kojih kriterijuma neće. To će u praksi dovesti do osećanja potpuno nejednakog položaja državnih službenika. Umesto da uvedete red u državnu upravu, vi ćete napraviti haos. To je problem sa ovim vašim predlogom.
Reč ima ministar Milan Marković.
Razumem vas, gospodine Martinoviću, ali to je suština. To je ono kako je i ustrojen naš Zaštitnik građana, ne samo kada su u pitanju državni službenici, nego kada su u pitanju svi funkcioneri, kako stoji u Zakonu o Zaštitniku građana. Tako je to postavljeno, takva je njegova pravna priroda, takva je njegova suština. Nakon njegove preporuke nigde nije imperativno razrešenje. Takva mu je priroda. Šta da radimo? Njegova pozicija je takva. On je taj koji javno dođe i kaže - preporučujem to i to. Da li će organ da se složi s tim ili neće, to je na organu, ali ne samo na Vladi, na bilo kom. Tako je postavljeno, to mu je pravna priroda, takav je. Javnost je njegovo oružje. On nije organ zakonom ovlašćen da razreši nekog. Postoje organi koji postavljaju i razrešavaju neke ljude, a njegovo je, kao predstavnika, na neki način, ove skupštine, građana, da može da ukaže na propuste i da traži da se ti ljudi razreše, a razrešava isključivo onaj koji postavi. Taj nosi odgovornost pred javnošću. Slažem se s vama, možda bi drugačije bilo efikasnije, ali ne možemo drugačije. Ovo mu je pravna priroda, ovako je postavljen naš Zaštitnik građana i mi samo usklađujemo sa tim načinom na koji oni postavljaju.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, bez obzira što je po potpuno strogoj primeni Poslovnika reč trebalo da dobiju Zoran Krasić i Milan Lapčević. Prosto, da se završi razmena argumentacije između poslanika koji je podneo amandman i predstavnika Vlade, to vas molim.
Hvala vam, gospođo Čomić. Uvek sam bio poštovalac vašeg načina vođenja sednice Skupštine. I ovoga puta vam odajem zahvalnost što ste mi omogućili da, vrlo kratko i vrlo konstruktivno, odgovorim gospodinu ministru. Gospodine ministre, hajde sad da zanemarimo Zaštitnika građana. Nesporno je da on ima pravo da uputi preporuku i to niko ne dovodi u pitanje. Postavljam vam pitanje – u kojim situacijama će Vlada Srbije, ako je u pitanju Vlada, ili neki drugi nadležni državni organ, da uvaži preporuku, a u kojim situacijama neće? To je suština našeg amandmana, odnosno, to je suštinska greška sadržana u vašem predlogu zakona. Neće se, jednostavno, znati kojim se to principima rukovodi Vlada ili drugi nadležni organ kada razmatra preporuku Zaštitnika građana. Razumem kakva je pravna priroda Zaštitnika građana. U pravnoj teoriji on se naziva ''tigrom bez zuba''. Može da upućuje preporuke, može da piše po novinama itd., ali, na kraju krajeva, on, sam po sebi, niti može da ukine upravni akt, niti može da dovede do nečijeg razrešenja. Znači, nesporno je kakva su ovlašćenja Zaštitnika građana. Ovde se radi o drugoj fazi, kada Vlada primi preporuku Zaštitnika građana. Onda se postavlja pitanje – kojim principima, kriterijumima, načelima, argumentima se Vlada služi prilikom uvažavanja ili, pak, neuvažavanja te preporuke? Vi kažete - tako je postavljeno. Jeste, postavljeno je u predlogu zakona, ali mi smo predložili da se to menja. Nije to teško. Jednostavno da se kaže - utvrđeno je da je preporuka autentična, desilo se to što se desilo, činjenično stanje odgovara onome što piše u preporuci i mi uvažavamo preporuku i razrešavamo državnog službenika. Znate u kakvu situaciju može da dođe i Vlada i državni službenik i građanin čija su prava dovedena u pitanje? Može državni službenik da bude najgori na svetu i da Zaštitnik građana piše 101 preporuku protiv takvog državnog službenika, Vlada jednostavno može da kaže - u zakonu ne postoje nikakvi kriterijumi; jeste da si ti, Zaštitniče građana, napisao preporuku, ali mi tvoju preporuku ne uvažavamo, državni službenik ostaje na položaju. U takvu situaciju možete da dovedete državnu upravu –potpune samovolje, arbitrarnosti, samovoljnog postupanja, nejednakog postupanja, parcijalnog postupanja, postupanja različitog od slučaja do slučaja i, umesto reda, imaćete nered. Setite se šta je rekao Platon - Bog je stvorio ovaj svet zato što je shvatio da je red bolji od nereda. Shvatite i vi jedanput.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Sad mi je jasno, gospođo Čomić, zašto pravite te leteće izmene kada treba da se reklamira povreda Poslovnika. Naravno, ne mogu sada da vam prigovorim pošto je prethodnik izašao. Pozivam se na čl. 136. i 104. Poslovnika Narodne skupštine jer je ministar Marković izašao ovde i pogrešio temu. On je pričao o tome šta će da radi 2009. godine, kako će da otpušta državne službenike. To nije tema ovog zakona. A gde je trebalo da se dohvati amandmana, ponašao se po sistemu ''oženjen sam, ali kao momak živim'' (to je jedna čuvena narodna pesma, bila je vrlo popularna). Ili, da budem precizniji, kao predstavnik vlasti je dao jedan opozicioni govor, pa je kritikovao prethodnu, prethodnu, prethodnu... Sve vlasti je iskritikovao, a zaboravio je da je bio u vlasti. To mi nije jasno uopšte. Gospodine Markoviću, mislim da uopšte niste shvatili gospodina Martinovića i gospodina Buhu, evo zbog čega. Član 78, ako pođemo od njega, ima svoj prvi stav i svoj drugi stav. U stavu 1. kaže se ''razrešava se''. To znači - nešto što je obavezno. U stavu 2. isto stoji nešto kao obavezno, pa se kaže ''dva puta'', ne mora uzastopno, da je ''data ocena'' , ista ocena kao u prvom stavu – ''ne zadovoljava'', a onda ste ubacili nešto što se odnosi na Zaštitnika građana. Moram da vam skrenem pažnju, vi imate Upravnu inspekciju i Upravna inspekcija kontroliše rad državnih službenika, i kad Upravna inspekcija, tokom kontrole, utvrdi neku nepravilnost, ona daje nalog da se ispravi ta nepravilnost. Nije to samo nepravilnost sa gledišta postupka, nego i nepravilnost sa gledišta poštovanja ljudskih prava. Ne znam zašto ste dali veći značaj Zaštitniku građana nego Upravnoj inspekciji. Ono što uradi Upravna inspekcija i to rešenje koje ona donese je obavezujuće, za razliku od preporuke, koja ima karakter mišljenja sa predlogom kako da se reši nešto što je problematično. Lepo ste rekli, on deluje prema javnosti, transparentno, ukazuje, pa i preventivno deluje na državne službenike, na sve one koji mogu da dođu u situaciju da krše ljudska prava. I to je prihvatljivo. Ali, ta preporuka može da bude osnov kod tog organa da pokrene disciplinski postupak, da se proveri da li je to što on preporučuje i na čemu zasniva svoju preporuku tačno. Po mom mišljenju, od većeg značaja može da bude rešenje Upravne inspekcije nego preporuka Zaštitnika građana. Tim pre što je on, kako reče Martinović, ''tigar bez zuba'', ili ''lipov...'', ili onaj ''...dim''. E, takav je on.
Reč ima poslanik Milan Lapčević.
Samo par stvari, da se osvrnem na izlaganje gospodina ministra. Oko 5% ljudi, koji se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, radi u državnoj upravi. To je njih 27.000. Morate se složiti sa mnom, bez obzira što je to samo 5% od ukupnog broja ljudi, da je i tih 27.000 mnogo, zaista mnogo. Budite iskreni pa pogledajte i u svom ministarstvu i u svakom drugom ministarstvu, svaki pomoćnik ministra ima minimum po jednu, možda i dve-tri sekretarice ili saradnice. Ima, znam jer sam bio, sarađivao sam s tim ljudima. Uđete da sačekate kod pomoćnika ministra na prijem, barem dve sekretarice sede u kancelariji ispred. Vodio sam jednu službu u državnoj upravi koja ima veoma mali broj ljudi, dvadesetak, ali i među tih dvadesetak ljudi, iako je složen obim posla, može da se nađe određeni broj ljudi koji je nepotreban. Tražio sam nešto što mi je potrebno u toj sistematizaciji, nisam mogao da dobijem. Imam nekoliko ljudi koji su višak, koji figuriraju tu, nasleđeni iz prošlog vremena, a ne možete da ih se oslobodite. Mogu ja to razumem, ali ako hoćemo efikasnu državnu upravu, moramo da imamo motivisane ljude, koji će imati bolje plate. Plate u 2009. ne možemo da povećamo zbog ekonomske krize. Ali, morate da se složite, ako hoćete da imate efikasnu državnu upravu, smanjite brojljudi. Neka ostane isti fond plata, pa iz tog fonda povećavajte plate i motivišite ljude koji rade u državnoj upravi. Što se tiče postavljenja, vi ste bili ministar od maja 2007. Do marta 2008. je nekih 10 meseci. To je mnogo više od 87 dana. Dakle, moglo je do oktobra, novembra, decembra sigurno da se izvrši postavljenje svih državnih službenika, po proceduri. Moglo je. Bio je konkurs za načelnike okruga koji je izašao 15. novembra. Šta je bilo šest meseci pre toga? Da ne pričam o tome da tamo odakle ja dolazim (bio sam načelnik Nišavskog okruga, razrešen sam početkom jula) ni do dana današnjeg nije postavljen novi čovek. Ta služba je potpuno obezglavljena i pitanje je kako ona funkcioniše. Naravno, zbog uhodanosti posla to ide nekako, ali ipak mora da postoji neko ko će da bude rukovodeći organ u toj službi. Pre ili kasnije broj ljudi zaposlenih u državnoj upravi mora da se smanji. To nikada nije popularno, naročito nije popularno u kriznim vremenima, ali ako hoćemo efikasnu državu, jeftinu državu, moraju nekad i nepopularne mere da se povuku. Greška je napravljena od 2000. do 2004. godine, kada je broj službenika od 7.000 narastao na 27.000, pa se sada to obija o glavu. Imamo veliki broj ljudi, a mali fond za zarade. Onda moraju da budu i male plate. Ako ljudi u državnoj upravi imaju male plate, onda će svi oni koji nešto vrede da traže bolji posao tamo gde su veće plate. I onda imate devastaciju kvalitetnog kadra u državnoj upravi i gomilu nečega što ne može da pruži dobru uslugu. Nemate brzu, pravovremenu i, što je najgore, kvalitetnu uslugu državnog organa ili službenika zato što, s jedne strane, čovek nije motivisan zbog male plate, a s druge strane, takav kakav je, mrzovoljan, namrgođen, nikada ni neće pružiti uslugu onu koju treba da pruži da bi građanin bio zadovoljan. A građanin je taj, ma ko on bio, investitor ili bilo ko, koji plaća porez i koji zahteva da mu država omogući dadobije informaciju ili uslugu što je brže moguće i da ga to puno ne košta. To je idealan model pravljenja države. Što se tiče Zaštitnika građana, naravno da on ima pravo i treba da daje preporuke kada se prekorače neka ovlašćenja. Ali, govorio sam i malopre, mora da postoji zaštitni mehanizam. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Završavam za pola minuta. U Nišu postoji više osoba, ali jedna od njih je gospođa sa nadimkom „Legenda“ (nije u redu da pominjem njeno ime), koja bukvalno svakog dana opseda svaki državni organ i svakog dana traži jedno te isto. Iako smo i ja lično i mnogi inspektori te službe dvadesetak-tridesetak putaišli da proveravamo njene navode, ona uvek dođe sa istim zahtevom. Ona može, naravno, da se obrati Zaštitniku građana, da to deset puta ponovi, da Zaštitnik građana kaže – evo, dajem preporuku jer on tamo nešto nije uradio. Mora da postoji zaštitni mehanizam provere onoga što Zaštitnik građana preporuči, da se ne bi desilo da se slučajno ogrešimo o nekog ko možda nije napravio nikakvu grešku. Hvala.
Reč ima ministar Milan Marković.
Opet bih da se vratim na Zaštitnika građana. Gospodine Martinoviću, i vi i gospodin Buha ste podneli amandman – ''briše se''. Niste podneli amandman kako bi proizišlo iz ove diskusije koju ovde imate. Vi ovde diskutujete u pravcu da bi trebalo Zaštitniku građana dati takvo pravo, takvu moć, takvu snagu da Vlada praktično na osnovu ove preporuke donosi tu odluku ili, u najmanju ruku, Vlada sprovodi poseban postupak, koji posle toga utvrđuje da li je preporuka ispravna ili nije, iako Zaštitnik građana već ima propisani postupak. Podneli ste amandman – ''briše se'', što meni samo ukazuje da vi sada koristite svoju elokvenciju da ne biste popustili pod pritiskom argumenata. To je više nego očigledno. A u pomoć ste pozvali gospodina Krasića, to je teška pravnička artiljerija SRS što se tiče znanja, koju ja poštujem, i gospodina Jojića, a Vjerica je van konkurencije. Ali, gospodine Martinoviću, vi znate koja je pravna priroda Zaštitnika građana, znate kako Zaštitnik građana deluje, znate koje su odredbe Zakona o Zaštitniku građana i znate da je ovo rešenje jedino moguće i jedino ispravno, a to je da se njegova moć proširi i na državne službenike na položaju, odnosno da se na neki način i Vlada obaveže da respektuje Zaštitnika građana. U suprotnom, kako su stvari stajale do sada, Zaštitnik građana je mogao da da 200 preporuka, a Vlada je mogla da se na to ne obazire. Slažem se, kolega, da treba smanjiti broj. Nisam ja rekao da ne treba, samo kažem da je, kada je državna uprava u pitanju, taj proces daleko složeniji zbog Zakona o državnim službenicima. Napokon, moram da kažem da sam ja glasao protiv tog zakona o državnim službenicima i, u krajnjem slučaju, nije fer od poslaničkih grupa koje su taj zakon ''izgurale'', koje su glasale za taj zakon, koje ga jesu tada hvalile, da i u prošloj i u ovoj diskusiji meni, koji sada branim taj zakon, zakon za koji inače mislim da nije dobar (on ima dobre principe, ali je mnogo stvari koje, očigledno, ne mogu da izdrže test vremena), nije u redu da mi bilo šta spočitavate. Taj zakon je prekomplikovan, prenormiran, sa značajnim prazninama na drugoj strani, prosto – jedan težak zakon. Težak je i za čitanje. Zakon o državnim službenicima je težak i za čitanje, a kamoli za razumevanje ili za sprovođenje. Znači, ja se borim za taj zakon jer smatram da je to moja obaveza kao ministra, i borim se da ga sprovedemo, i borim se za tu depolitizaciju maksimalno. Moram reći da, što se tiče ministarstva na čijem sam ja čelu, nijedan državni službenik koji je bio na položaju nije sklonjen sa tog položaja, niti će postojati državni službenik koji dolazi na to mesto a da ne bude pokrenut konkurs za njegovo postavljenje. Ali, imate i onaj interregnum, od momenta kada ostane upražnjeno mesto, do njegovog postavljenja, koje traje najmanje 87 dana. Niste u pravu kada kažete da se mogu postaviti svi za tih osam meseci. Zašto niste u pravu? Zato što jedan traje 87 dana, a kapacitet Visokog službeničkog saveta nije takav da može da opsluži veći broj konkursa istovremeno. Može da opsluži možda deset konkursa istovremeno, ali ne može njih sto. Tako da se i ovaj rok, 31. decembar, verujte, pojavljuje kao vrlo sporan u smislu da li će se izvršiti, ali mi ćemo vršiti pritisak. Ako ne urodi plodom ovo što smo sada odlučili, da se svakih mesec dana podnosi izveštaj, predložiću Vladi da na proleće ona sama inicira raspisivanje konkursa, bez obzira na rukovodioce organa koji odbiju da to iniciraju. Ali, uvek je (uostalom, znate to) rukovodilac organa taj koji inicira raspisivanje tih konkursa. Mislim da sam odgovorio na sve primedbe, pa možemo da krenemo na sledeće članove. Hvala vam.
Reč ima poslanik Saša Milenić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru o ovom amandmanu da diskutujem, ali budući da je tema ombudsmana, građanskog branioca, eksplicirana u najvećoj meri, pa čak u određenom trenutku, usuđujem se da primetim, i na način koji nije primeren dostojanstvu ovoga tela, osetio sam se naprosto pozvanim, budući da pripadam političkoj organizaciji Zajedno za Kragujevac, koja je među prvima u Srbiji južno od Save i Dunava prvo promovisala institut ombudsmana u Srbiji, a grad Kragujevac je prvi srpski grad izvan Vojvodine koji je taj institut i ugradio u lokalnu samoupravu i imamo određena iskustva od 2004. godine, koja treba razumeti. Otud se, mislim, ova polemika i pojavila, jer ona ne proizlazi iz pogrešnog razumevanja jednog člana, iz određenog odnosa prema mogućem usavršavanju kroz amandman, već je potpuno konceptualne prirode – odnosa prema kazni kao sankciji u načelu i odnosa prema moći javnosti. Takozvano ''meko zakonodavstvo'', koje postaje u sve većoj meri oruđe građana u izgradnji države i društva u savremenoj civilizaciji Zapada, u stvari polazi od pretpostavke da nije kazneni rigorizam ono što u najvećoj mogućoj meri sankcioniše normu, i da je, sasvim izvesno, najjača sila u društvu javnost, a ne aparat prinude, i da je ceo poredak zasnovan na mogućnosti mobilisanja i artikulacije te moći u društvu. I otuda čitav onaj niz zakona, kao što je Zakon o sprečavanju sukoba interesa, ili primena Etičkog kodeksa ponašanja funkcionera u lokalnim samoupravama, ili institut ombudsmana, dakle, instituti koji nemaju moć aparata prinude, ali imaju posebno kvalitetan odnos sa višom moći u društvu, a to je takozvana volja naroda, odnosno javnost. Njihova prisutnost, angažovanost i dnevna aktivnost treba da mobilišu javnost nad tokovima države i društva, što onda obezbeđuje ono što su temeljni principi. Otuda, čini mi se pomalo neprimerene kvalifikacije, neke baš toliko da ih neću ni ponavljati, a neke metaforično upotrebljene, da je to ''tigar od papira'', onda potpuno korespondiraju sa uverenjem da je to primereno nekim drugim društvima, a ne našem. To uopšte nije tačno. Da li se time hoće reći - takvi smo, je li, i mi Englezi - da je nemoguća građanska javnost u Srbiji, pa da je otud institut takve političke kulture u nas nesprovodiv? To je, naprosto, netačno. Uzgred rečeno, bilo bi i protivustavno to tako tumačiti, jer je prvi član Ustava Republike Srbije i prvo načelo u kojem se definiše Republika Srbija eksplicitno postavljena činjenica da je Republika Srbija zasnovana na evropskim principima i vrednostima i ono što ne deli te principe i vrednosti nije Republika Srbija. Kao neko ko dolazi iz Kragujevca, potpuno pouzdano znam – nema Srbije, u celoj njenoj modernoj istorijskoj tradiciji, koja nije evropska. Dakle, nema te realnosti na koju bi se pozivali tvrdnjom da mi nismo dovoljno fini za mogućnost animiranja javnosti u delovanju bez potrebe posezanja za pendrekom, kao jedinom sankcijom vrednosti koja ima da važi. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko sam obavešten, gospodine Mileniću, vi ste filozof, pa ću pokušati da dam jedan filozofski odgovor. Hegel je rekao da je sloboda štampe izraz bockavog nagona da se iskaže svoje mnjenje. Vi ste upravo iskazali taj svoj bockavi nagon da izrazite svoje mnjenje o stvari u koju se apsolutno ne razumete. Nisam govorio o instituciji ombudsmana kao takvoj. Poznata mi je i njena istorija, i njena pravna priroda, i šta ombudsman može i šta ombudsman ne može. Govorio sam u kontekstu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima da je nesporno da u Zakonu o Zaštitniku građana piše da Zaštitnik građana može da uputi preporuku nadležnom organu da se određeni državni službenik razreši sa položaja. To je nesporno, i evo, molim i vas, i gospodina ministra, i sve druge narodne poslanike, odnosno prisutne u ovoj sali, hajde da apstrahujemo Zaštitnika građana. Nesporno je šta on može. Sada govorim o situaciji šta se dešava kada do Vlade dođe preporuka Zaštitnika građana. Ne postoje kriterijumi na osnovu kojih državni službenik, Zaštitnik građana, narodni poslanici, bilo ko u Srbiji može da kaže - na osnovu tih i tih kriterijuma Vlada će da uvaži preporuku Zaštitnika građana, a u tim i tim situacijama neće da uvaži preporuku Zaštitnika građana. Vi, u stvari, na taj način, gospodine Mileniću, neusvajanjem amandmana obesmišljavate samu instituciju ombudsmana, jer čemu onda ombudsman ako on čovek piše preporuke da neki državni službenik ne radi dobro svoj posao, a Vlada jednostavno kaže - piši ti šta god hoćeš, mi tog državnog službenika nećemo da menjamo zato što je on nama lojalan, odnosno dolazi iz iste partije kao i mi. To je suština. Umesto da podignete autoritet Zaštitnika građana, što navodno hoćete, vi ga, u stvari, degradirate, pretvarate ga u najobičnijeg državnog činovnika, koji crpi pare iz budžeta Srbije, a stvarni efekti njegovog rada su potpuno minorni. Dakle, to je suština našeg amandmana. Što se tiče primedbe koju je dao gospodin ministar, zašto se mi u našem amandmanu nismo raspisali, pa davali savete Vladi kako bi trebalo popraviti Zakon o državnim službenicima, pa, gospodine ministre, možemo da vam dajemo neke savete, neke preporuke ili sugestije, ali ne u formi amandmana. Mi ćemo vam učiniti jednu uslugu, budući da ste verovatno većini narodnih poslanika SRS-a drag čovek, pa možemo da vam pomognemo sa stanovišta struke, ali imate vi, valjda, u vašem ministarstvu dovoljno kompetentnih ljudi da smisle kako treba promeniti taj loš Zakon o državnim službenicima, za koji ste i sami rekli da je suviše komplikovan. Dakle, gospodine Mileniću, poštujem vašu profesiju, poštujem vašu struku, ali držite se vi filozofije, a pravo prepustite pravnicima.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Povređen je član 104. Poslovnika malopre, kada je ovde govorio kolega Milenić. Pomenuo je Ustav Republike Srbije. Član 1. Ustava kaže: ''Republika Srbija je država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, zasnovana na vladavini prava i socijalnoj pravdi, načelima građanske demokratije, ljudskim i manjinskim pravima i slobodama i pripadnosti evropskim principima i vrednostima''. Ne znam gde ste vi, gospodine Mileniću, u ovom, pošto ste sami pomenuli član 1. Ustava Republike Srbije, videli da se iz Srbije izopštavaju svi oni koji ne predstavljaju nekakve evropske vrednosti, jer ste malopre rekli da sve ono što nije evropsko nije Srbija. Zaista bi bilo dobro da vodite računa o svakoj izgovorenoj reči. Jer, evo, naterali ste me da vas pitam, ovo što se dešava sa radnicima u "Zastavi" i sa "Fijatom", to zaista ima veze sa Evropom, ali bi bilo dobro da nam odgovorite – da li vi imate ovu informaciju, koju ima cela svetska javnost,da je "Fijat" zatvorio sve svoje proizvodne pogone, da je direktor "Fijata" rekao da će 2009. godina biti najteža otkad "Fijat" postoji i da li vi imate to evropsko pravo da još jedanput prevarite zaposlene u "Zastavi"? Ne znam ni gde ste crpeli to pravo. Naravno, kada budemo govorili o budžetu, pričaćemo o tome. Vlada Srbije je predvidela ogromna sredstva u budžetu vezano za te svoje, odnosno "Fijatove" aktivnosti u Kragujevcu. Da li to znači da će Vlada Srbije da krpi rupe "Fijatu" zato što to neće vlada Italije? Vi ste opet svojim aktivnostima doveli u ogromnu zabludu one ljude koji prihvataju da za dve-tri hiljade evra otpremnine i zaista je mizerno ono što im nudi taj vaš strateški partner, koji, inače, nema para i pitanje je kada će i to da isplati, a ti ljudi će ostati na ulici. Upozoravaju vas da iz Kragujevca, iz onih hala, ne izbacujete mašine koje su proizvodile "jugo" i "zastavu", jer je bolje i to nego da na mestima gde su hale kragujevačke "Zastave" niknu hoteli, stambene zgrade itd., a takva opasnost preti i na to upozoravamo građane Kragujevca zaposlene u "Zastavi".
Nema povrede člana 104. Narodni poslanik je tumačio član 1. Ustava i ima pravo na repliku narodni poslanik Saša Milenić.
Bez ičeg ličnog, verujem da osećate kao da su prekršeni članovi Poslovnika onog trenutka kada vam se ja, sa stanovišta programa "Zajedno za Kragujevac" ili politike poslaničke grupe G17 plus, obratim sa ove govornice. Tu nema ničeg ličnog, to su principijelne neusaglašenosti. Vrlo je važno razumeti, zbog javnosti koja ovo prati, da ja, kao poslanik u prvom mandatu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ničim nisam bio tako impresioniran u upoznavanju nacionalnog parlamenta izbliza, kao njegovom stvarnom organizovanošću i profesionalizmom. Ono što javnost ne razume, jeste da se ovde ne dešava, ama baš nikad, ništa stihijski ni slučajno i da ovde nema nikakvog nereda, već kada se nered priviđa, to je zato što javnost nije upoznata sa interesnom strukturom koju poredak prati. Dakle, mi već danima prisustvujemo operaciji koja se zove "navlačenje ludačke kape Narodnoj skupštini Republike Srbije", a koja treba da iskompromituje najviše telo građana Srbije u državi. Građani samo još treba da budu zavedeni pa da poveruju da je to zato što je politički sistem u zemlji višestranački i što se, eto, ne daj bože, odvajaju pare za to da se izdržava nešto tako kao što je Narodna skupština. Naravno, građani Srbije nijednog trenutka ne bi smeli da budu zavedeni time, a to što se ne prozire što je važno iskompromitovati parlament, to je zato što, očigledno, nedostaju određene informacije. Praporac sa te ludačke kape, kojim se najčešće lupalo, zvečalo i mlatilo sa ove govornice ovih dana bila je tema "Fijata". Da vam sasvim zvanično potvrdim ono što je i ministar za ekonomiju i regionalni razvoj potvrdio u Kragujevcu, gostujući, ne kao što su mediji, svi do jednog, preneli na konferenciji za novinare posvećenoj "Fijatu" ili na sastanku sa sindikatima, što se i jeste desilo usput, nego gostujući na promociji Nacrta zakona o regionalnom razvoju, što izgleda mnoge boli pa se skriva, jer je to uvod u decentralizaciju Srbije. O tome se, izgleda, i kada je o "Fijatu" reč, radi. Dakle, pravo je pitanje – zašto se gura trn u zdravu nogu i izmišlja problem gde ga nema? Zar treba nekome objašnjavati da, ako "Fijat" i bilo koje veliko zapadno preduzeće u uslovima finansijske krize ima problema sa investiranjem na Zapadu, baš zato mu je atraktivnija investicija na našem području? Da li ste čuli saopštenja, nezvanična a ipak data na jedan fini način novinarima, kada su gosti iz Italije dolazili, rekli su - ne brinite, "Fijat" neće propasti. Nezvanično, ako bi se takvo čudo i desilo (naravno, Italija ne bi dozvolila da takav brend propadne), ako bi se to i desilo, možda bi to bilo tamo, ne u Kragujevcu. Zašto se izmišlja problem tamo gde problem ne postoji i priviđa nerešavanje i nedešavanje ugovora koji se, ama baš u potpunosti, realizuje po planu i predviđenoj dinamici? Zato što nekome smeta odlivanje novca ka Kragujevcu ili zato što nekome smeta konkurencija na srpskom tržištu. Šta god da je, činjenica je da je to investicija koja predstavlja razvojnu šansu ove zemlje i predstavlja spasonosni dobitak za kulturu civilnog društva u Srbiji.
Po Poslovniku, gospođa Radeta. Samo trenutak, gospođo Radeta. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj RIK-a o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Ljiljani Zdravković, izabranoj sa izborne liste "Za evropsku Srbiju - Boris Tadić". Na osnovu izveštaja RIK-a i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Ljiljani Zdravković. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i pozivam koleginicu da uđe u salu. [[Aplauz.]] Gospođo Radeta, izvolite.
Javljam se na osnovu člana 101, a mogla bih i 104, nakon diskusije kolege Milenića. Zaista je rekao neke stvari koje nisam baš razumela kome su upućene. Ko to navlači ludačke kape, ko to nosi ludačke kape, kome zvone praporci na ludačkim kapama? Zaista nisam razumela da li sve to kažete u svrhu zavođenja građana - ko to zavodi građane i na koji način. Čini mi se da bi trebalo to malo da objasnite, kolega Mileniću. Zaista ste me "ganuli" pričom, verovatno i sve građane Srbije, i verovatno ste upravo sada otvorili oči građanima Kragujevca, zaposlenima u "Zastavi", kada ste rekli da "Fijat" može da propadne u Italiji, ali ne i u Kragujevcu. To je zaista genijalna misao, koja je ozbiljna konkurencija onoj nedavno izjavljenoj misli potpredsednika Božidara Đelića, koji je rekao da je ova ekonomska i bankarska kriza dobrodošla Srbiji. To što se dešava u svetu samo znači da će svi da nahrle u Srbiju, da će svi investitori da dođu u Srbiju, zato što je tamo negde u zemljama EU i u Americi zavladala velika ekonomska kriza. Rekli ste još jednu istinu, i zaista je dobro što ste to rekli, da je Mlađan Dinkić bio na nekom sastanku, nešto vezano za decentralizaciju, nacrt nekog zakona. Taj deo mi nije bitan, nego je bitan onaj drugi deo rečenice, gospodine Mileniću, kada ste rekli da je Mlađan Dinkić u Kragujevcu uzgred razgovarao i sa predstavnicima sindikata. Valjda bi bilo normalno da u celoj ovoj situaciji mnogo vremena posveti razgovoru sa predstavnicima sindikata, a ne samo da ih uzgred, u prolazu, vidi. Trebalo je da objasni zaposlenima u ''Zastavi'' da li će dobiti ono famozno pismo koje je njemu, kaže, garancija, a nažalost, to pismo, ako ga i dobije, nije nikakva garancija za sve one koji već danas ostaju bez posla u Kragujevcu.
Po Poslovniku, najpre Milenić, pa Zdravković, kako se vi dogovorite, u isto vreme ste se javili.
Vređanje dostojanstva ne izvire, ponavljam, iz nivoa lične motivacije. Očigledno je da su sukobi u konceptualizaciji, u razumevanju, u vrednosnim orijentacijama tako duboki, da izgledaju kao nepomirljive i nespojive tačke gledišta. Naravno da nije normalno pregovore o poslovnoj politici jednog preduzeća voditi sa sindikatom. Zato što fabrike ne pripadaju radnicima. To nije ova zemlja. To nije Republika Srbija, zemlja u kojoj fabrike pripadaju radnicima. Fabrike pripadaju vlasniku, a vlasnici su u ovoj zemlji ili privatnici ili javno preduzeće, pa postoji postavljen menadžment koji vodi poslove, a zna se koja su prava rada zakonom definisana i koja na osnovu toga sindikalno organizovani radnici treba da ostvaruju. Inicijativa da se u svim medijima o poslovnoj politici diskutuje sa predstavnicima sindikata govori o jednom skretanju u pravcu populizma koji upravo treba da brine sve one koji su zainteresovani za reformski kurs države, za investicije i razvoj kao jedini angažovani, ispravni odgovor našeg društva i naše privrede na finansijsku krizu i stvarne socijalne probleme u kojima se nalazimo. Uzgred rečeno, ponavljam, ma koliko zvučalo paradoksalno, nije teško objasniti da je svakom investitoru koji dolazi sa Zapada, gde je finansijska kriza pre i stigla, kada dolazi u državu gde se investicije priželjkuju, pa se oko toga svojim merama trudi lokalna samouprava, pa se partnerskim odnosom oko toga trudi Vlada, pa Vlada garantuje investicije, garantuje čak specijalne module za određene obrazovne profile koji su mu potrebni, on lepši ambijent za investiranje od toga ne može nigde naći. Upravo to i jeste smisao politike koja se bori za dovođenje investitora u zemlju. Tako da to ne zvuči ništa nelogično. Druga je stvar da li neko ima ambiciju da provociranjem ove teme pokuša da dobaci do italijanske javnosti, ne bi li tamo neko rekao - ko to tamo zapošljava radnike po Srbiji kada ovde problemi nastaju. Ne možete tako. Tako se ne može tako veliki posao pokvariti i tako krupna stratifikacija poslova omesti, osim što se može zaluđivati i zbunjivati javnost i kompromitovati parlament.
Narodni poslanik Nebojša Zdravković. Izvinite, prednost ima gospodin Dragan Todorović, kao šef poslaničke grupe, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mileniću, javljam se po čl. 103. i 104. Ovde apsolutno ne postoji spor što se tiče dobrog dela vašeg izlaganja oko toga šta građani Srbije žele i šta bi voleli da urade. To je ono što je SRS u kontinuitetu zastupala, to je osnovna nit u našoj politici, da treba omogućiti i pokrenuti proizvodnju na svaki mogući način, učiniti sve što je do države, do Republike, do lokalnih samouprava, da omogućimo da se pokrene proizvodnja. Ovaj užas koji nas je zadesio od 2000. godine, potpuno uništavanje sopstvene proizvodnje, otvaranje našeg tržišta, omogućavanje da nam se fabrike kupuju budzašto da bi se zatvorile, da bi se prodale mašine, da bi se prodao poslovni prostor, to nas je i dovelo u ovu situaciju u kojoj se nalazimo. Posle osam godina vi imate građane Srbije koji više ne veruju ni u šta. Najbolji primer za to su sindikalci u ''Zastavi''. Bez obzira što se i vi i ja slažemo da više nema samoupravljanja, oni osećaju da je to njihova fabrika. Plaše se da ne budu izigrani, da ne budu prevareni, jer se na mnogim primerima pokazalo da su prevareni. Gospodine Mileniću, da li vi tvrdite da će građani dobiti hiljadu evra besplatnih akcija koje su im obećane? Izađite za govornicu i recite - tvrdim, svaki građanin koji se upisao dobiće hiljadu evra. Da li tvrdite da će ''Zastava'' proizvoditi 200.000 automobila, kao što je rečeno? Ispada da je to sve urađeno u vreme predizborne aktivnosti da bi se obmanuli građani Srbije. Drugo, hajde malo logike. Po svim informacijama, ''Fijat'' otpušta, odnosno šalje na privremeni odmor oko pedeset i nešto hiljada radnika. Pregovara sa ''Pežoom'' da bi našli modus i način kako da izađu iz ove krize koja uništava auto-industriju svuda u svetu. Verujte, mi bismo voleli, to bi vam bio najbolji mogući uspeh da to sve bude tačno, ali sve činjenice govore da od toga neće biti ništa. To je ono što je problem. I jedini odgovor građana, odnosnoradnika u ''Zastavi'' je - ne damo mašine dok ne krene proizvodnja obećanih modela, pa ako krene proizvodnja, onda možete da radite, a do tada od toga nema ništa. To mi pokušavamo da kažemo. Hvala.
Gospodin Nebojša Zdravković ima reč, po Poslovniku. Izvolite.
Moram kratko da se osvrnem na izlaganje gospođe Radete i gospodina Todorovića. Mislim da je suština da se radi o dve stvari. Jedna je da možda ne razumete suštinu ovog ugovora, možda ne možete toliko duboko da proniknete, a druga stvar je da ste zlonamerni i da biste voleli da ugovor sa ''Fijatom'' ne bude realizovan. Vratio bih se malo u istoriju i podsetio kako je ''Zastava'' 1989. godine proizvela rekordnih 220.000 automobila, a 1990. godine kreće sunovrat, upravo kada ste vi došli na vlast, kada su stigle sankcije i kada je metalski kompleks u Srbiji uništen. To je jedno malo podsećanje, a sada pričamo o ''Fijatu''. Što se tiče ''Fijata'', kao neko ko je bio i član pregovaračkog tima i ko je koordinator radne grupe u ime grada Kragujevca, daću vam dosta podataka o čemu se radi. Ugovor sa ''Fijatom'' je potpisan i realizuje se predviđenom dinamikom. Dogodila se svetska ekonomska kriza i najviše je pogodila automobilsku industriju. Vidimo da svi šalju radnike na plaćeno odsustvo od po mesec dana, i najveće kompanije poput "Mercedesa", poput tri najveće američke kompanije, ali ono što je činjenica jeste da je sve što je do sada planirano realizovano, čak i pre rokova koji su bili dogovoreni. ''Fijat'' sigurno ne odustaje od investicija u Kragujevac, po rečima generalnog direktora ''Fijat automobila Srbije'', gospodina Đovanija de Filipisa, sa kojim smo u stalnom kontaktu, a čak i sindikati to misle. Upravo ću vam reći šta misle sindikati, pošto ih često ovde pominjete, da ne kažem - zloupotrebljavate za ovom govornicom. Da li ste se tako sekirali i kada je proizvodnja pala sa 220.000 na 2.000 automobila godišnje? Nisam primetio. A sada, kada treba 200.000 automobila da se proizvede 2010. godine, 2011. godine 300.000 automobila, kada je planiran izvoz,samo iz ''Fijatove'' fabrike milijardu evra godišnje, a podsetio bih da je sada ceo izvoz države Srbije šest i po milijardi evra, sada se vi, navodno, brinete da se taj ugovor ne realizuje. Gospodin Markione, predsednik Izvršnog odbora ''Fijat grupe'', generalni direktor, potvrdio je juče da oni od investicije u ''Zastavu'' neće da odustanu. Zašto neće da odustanu? Zato što imaju kvalifikovanu i obučenu radnu snagu i zato što je država dala podsticaje. A da nije bilo Mlađana Dinkića, moram sa ove govornice da kažem, ''Fijat'' ne bi došao u Srbiju, već bi otišao u Rumuniju, jer je to bilo u završnoj fazi. Kao neko ko je aktivno učestvovao, o tome znam jako puno detalja. Da li vam je stalo da ''Fijat'' ne dođe? Pominje se i ''Iveko'', da neće da dođe. Znači, ''Fijat'' je odlučio, a i jedna od ''Ivekovih'' kompanija u zapadnoj Evropi preseliće upravu u Kragujevac. Da li je vama stalo da se ne otvori 10.000 novih radnih mesta, da i građani Kragujevca, Šumadije, Čačka, Kraljeva, dobiju radna mesta? Šta je, uostalom, bilo rešenje za ''Zastavu''? Da se proglasi stečaj jer ne mogu da funkcionišu? (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ne može da se živi večito na subvencijama. Upravo je ''Fijat'', a kasnije ću malo više detalja i o Akcionom planu,ono što je spas i za državu, a ne samo za grad Kragujevac. Hvala.
Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104. Ovde se pominje da mi ne vidimo toliko duboko i suštinu svega ovoga što se dešava, a mi smo toliko duboko u problemima da teško možemo da vidimo izlaz iz toga. Pomenuli ste da je ''Zastava'' došla u probleme devedesetih godina, pa ste i SRS vezali za taj period, kao stranku koja je bila u vlasti. Pre svega, da vas obavestim da smo mi 1998. godine ušli u vlast. I vi na najteži mogući način optužujete tu vlast da je bila odgovorna, ona vlast kojoj smo mi bili opozicija, i to žestoka opozicija. Podržavali smo ih samo i isključivo onda kada su bili na patriotskim osnovama i kada su branili ovu državu. Sada dolazimo na ono što je mnogo važno i mnogo bitno. Isto tako optužujete ovu vladu, u kojoj se trenutno nalazite, da je gasni sporazum koji se potpisuje izuzetno štetan po ovu državu. To Mlađan Dinkić tvrdi svuda. Izašao je iz ovog pregovaračkog tima, ali iz Vlade ne izlazi. Sa sve četiri se ukopao u mestu, povukao ručnu i nema..., jedino da ponovo dođe Džo sa buldožerom, pa da ga izbaci iz Vlade. Odakle vama moral da prebacujete onima sa kojima ste danas u Vladi da su uništili državu? Šta ćete vi sa njima u Vladi? Kako imate obraza da uopšte pominjete to? Ako to niste prevazišli, ako je to deo u istoriji, onda bar ćutite, nemojte da o tome govorite. Vi ih pljujete, a sa njima ste u Vladi. Pljujete Demokratsku stranku, a sa njima ste u Vladi. Koji su onda vaši motivi da budete u Vladi? Zna se - samo korist, stranačka i lična korist. Kažete da mi želimo. Ma, ne želimo, ljudi! Dajte ne deset hiljada, dajte sto hiljada radnih mesta. Ali, mi vas poznajemo. Ko je uništio bankarski sistem? G17 - Dinkić i Labus. Šta je sa Poštanskom štedionicom? Šta je sa svim projektima za koje ste se uhvatili? Samo jad i beda. Jedino čime možete da se pohvalite su Bojan Krišto i slični, oni koji su opljačkali Srbiju i građane Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što dam reč gospodinu Nikoliću, samo da dam dva obaveštenja. Vlada, na osnovu člana 143. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, povlači iz skupštinske procedure predloge zakona i to: Predlog zakona o udruženjima, dostavljen Narodnoj skupštini aktom 05 broj 011-2772 iz 2008. godine, od 18. jula 2008. godine; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku, dostavljen Narodnoj skupštini 8. decembra 2008. godine; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, dostavljen Skupštini 8. decembra 2008. godine i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, takođe dostavljen 8. decembra 2008. godine. U skladu sa obaveštenjem o odlaganju početka Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini, koje sam vam dostavila 27. novembra 2008. godine, obaveštavam vas da će se navedena sednica, na kojoj će se razmatrati predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, održati u četvrtak, 18. decembra 2008. godine, sa početkom u 10.00 časova. Sednica će se održati u zgradi Narodne skupštine, odnosno u ovom prostoru. Poslaničkim klubovima će biti dostavljeno pismeno obaveštenje, ali mislim da je u redu da vas obavestim pre nego što počne da se deli ova moja odluka o tome da sutra radimo po ovom dnevnom redu. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. Izvolite.
Javljam se na osnovu člana 104, ali povod je i ovo vaše novo objašnjenje. Zanimljivo je da Vlada zakone kojima se bori protiv organizovanog kriminala povlači iz procedure upravo u času kada se pred našim očima razvija istina o organizovanom kriminalu, najpre u firmi G17 plus, a potom, rekao bih, i u DS, pošto je Mlađan Dinkić nagovestio da takav isti kriminal, kakav je on razvio u G17 plus, postoji i u najvećoj stranci u vladajućoj koaliciji, pa pretpostavljam da se ovim borba protiv organizovanog kriminala u Srbiji apsolutno zaustavlja. Kao narodni poslanik koji je veoma zabrinut zbog onoga što se dešava u automobilskoj industriji, moram da kažem da me je gospodin koji kaže da učestvuje u pregovorima, a viđam ga na snimcima, uvredio kada je rekao da narodni poslanici ne mogu da shvate dubinu sporazuma i suštinu sporazuma.To i liči na G17 plus, da vređa i omalovažava druge, ali da zadržava sebi primat kada treba se tumače tuđi potezi. Dakle, voleo bih, svim srcem želim da Kragujevac ponovo proizvodi automobile, ono što najbolje zna. Mada, što se kvalifikovane radne snage tiče, bojim se da smo izgubili mnogo te kvalifikovane radne snage i da ćemo stručne radnike imati na papiru, a da ćemo morati da ih obrazujemo, kao u vreme kada je ''Fijat'' prvi put počeo da proizvodi automobile u Kragujevcu. Ali, to je najlakši deo posla. Drugi deo posla je taj što ste prvo rekli da tog posla ne bi bilo da nije bilo Mlađana Dinkića. Možda je on čak stvorio i svet, možda je od njegovog rebra napravljena i Eva. Moguće je da je Mlađan Dinkić alfa i omega u Srbiji, ali tako se ne veliča jedan ministar, zato što bi moglo da se desi da tražimo visoku kaznu za njega ako posao propadne. Niti je on zaslužan što je do posla došlo, niti će biti kriv ako posao propadne. Ali, biće kriv ako stvarate iluziju da je sve u redu s tim poslom, a posao ne bude ostvaren. Neće biti kriv Mlađan Dinkić što je ekonomska kriza, što "Fijat" otpušta radnike i u drugim fabrikama. Ali, biće kriv ako sumnja u garancije koje daje vlada Ruske Federacije, a ne sumnja u garancije koje daje rukovodstvo "Fijata". Ako tako postavimo stvari, da je Srbiji važnija garancija privatnog rukovodstva neke firme nego garancija Ruske Federacije, onda od Srbije nema ništa. Istovremeno, sindikati upozoravaju da vi iz G17 plus sada ubacujete mnoge radnike u "Zastavu", a to je način finansiranja firme G17 plus, koja od svih ljudi koje zaposli uzima 20% za stranku. Vi to vrlo dobro znate. Dakle, oprezno kada razgovarate sa opozicijom o poslovima koje vodite. (Predsednik: Vreme.) Ne hvalite se previše, nije sve vaša zasluga i ne potcenjujte nas da baš ništa ne znamo samo zato što se ne slikamo sa vašim partnerima. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS lupaju o klupe).
Reč ima gospodin Jovan Nešović, po Poslovniku, zatim gospodin Zdravković i gospodin Milenić, ponovo po Poslovniku. Izvinite, molim vas, pre vas se javio gospodin Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, ukazaću na povredu Poslovnika, ali pod uslovom da se Gordana Čomić ne smeje. Radi se o članu 104. Ovde izlaze predstavnici G17 plus i demonstriraju kamikazu koji je zaboravio kacigu. Zna Goca o čemu se radi. Kamikaza ušao u avion, pa se setio da je zaboravio kacigu i rekao - ne mogu da letim bez kacige. To je G17 plus. O čemu se radi? Fakat i činjenice o stanju u "Zastavi" suprotstavljaju se lepim očekivanjima. Za ta vaša lepa očekivanja vam niko ne prigovara. Odete lepo u poslanički klub G17 plus i kažete - što bi bilo lepo, što bi bilo fino, stavite prst na čelo i uživajte do mile volje. Međutim, kada surovoj stvarnosti date ta vaša lepa očekivanja, onda se desi šator ispred zgrade Predsedništva. Vidite, vi ste sada izašli da pričate, a da ste to vreme potrošili u "Zastavi", verovatno bi dva nova "fijata" izašla, dva nova automobila ''fijat''; jedan bi napravio Zdravković, a drugi bi napravio gradonačelnik ili predsednik Skupštine (ne znam šta beše). Zašto vi nas usporavate u tom putu prema Evropi? Mi kasnimo u Evropu zbog vas. Ovi neće da obezbede kvorum, glasaju iz Bodruma... Pa, kada ljudi vide da se glasa iz Bodruma, niko nas neće takve. A vi, kao kamikaze – ''zaboravili smo kacigu''. Da biste te vaše priče učinili imalo verovatnim, predlažem da Nada Kolundžija, Suzana Grubješić itd. (naravno, nema ih u sali, oni su samo na novinama), da se lepo vi uhvatite pod ruku i odete u Pionirski park, do onog šatora tamo, i da ljudima objasnite sve to što pričate. Mene ne možete da ubedite, možda ćete ove tamo da ubedite. Ali, vodite računa, ako oni pozovu, pa se još neki tamo skupe, onda će vam biti vrlo teško da se obavi ubeđivanje. A kacigu obavezno ponesite, kao kamikaze.
Gospodine Nešoviću, izvolite. Imate reč, po Poslovniku.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Koleginice i kolege narodni poslanici, potpuno sam svestan da neki koriste različite epitete i različita poređenja da bi vređali i poslanike i članove G17 plus. Odmah na početku da kažem, to ne govori ništa o G17 plus. To govori o njihovom vaspitanju i njihovo vaspitanje je sasvim adekvatno stranci kojoj pripadaju. Druga stvar, kada govorimo o ugovoru sa "Fijatom" i kada kritikujemo taj ugovor, u normalnim sistemima razmišljanja i u normalnom ophođenju kaže se koja je to druga alternativa ako ovo nevalja. Elementarno je pravo nekoga ko kritikuje da kaže - ljudi, ovo ne valja, alternativa je nešto drugo. Ali, i da kaže šta je to drugo. Ako pogledate, od svih kritika koje su došle, nijedna nije predočila alternativu "Fijatu", koji kreće zajedno sa "Zastavom" u jedan poduhvat. Ni trunku nečeg drugog što bi moglo biti. Niko neće da kaže da je u zadnjih osam godina za subvencije "Zastavi" u Kragujevcu dato 500 milijardi dinara, 80% budžeta koji se predviđa za 2009. godinu. Ljudi, da li je pametno da od poreza građana uzimate deo, ogromna sredstva, i dajete onima koji ne rade? Ili treba da se borite da zaposlite ljude u Kragujevcu? Ideja G17 plus jeste da se borimo da zaposlimo ljude u Kragujevcu. Uradićemo sve da se zaposle ljudi u Kragujevcu, ali da se zaposle i u Kraljevu, Beogradu, Novom Sadu, Nišu i svakom mestu gde dođe neko ko hoće da otvori fabriku da zaposli ljude. To što mi ovde ceo dan pričamo kako nešto ne valja, neće pomoći da neko dođe. Treba da uradimo sve da taj dođe, da bi se ljudi zaposlili. Još jednu stvar hoću da kažem. Iza ovog projekta stoji Vlada Republike Srbije, a izvršilac je jedno resorno ministarstvo, koje se zove Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. I još jedna stvar je tačna. Vlada je potpisala ugovor sa "Fijatom". U ugovoru postoje određene ugovorne obaveze i Vlade i "Fijata", a sa Ruskom Federacijom imamo sporazum. Ministar ekonomije i regionalnog razvoja se bori da se i sa Rusima sporazum pretvori u ugovor i da imamo ugovorne obaveze sa jedne i druge strane. To je jedina razlika. Ako se ono što piše u sporazumu pretvori u ugovor, to je odlično, nema ni jednog jedinog razloga da se ti ugovori ne potpišu i ne ratifikuju, odnosno ne sprovedu u delo. Naša je samo bojazan, kada nemate ugovore, da mogu da nastanu problemi. Drugi su rekli da nema problema, mi smo rekli - okej, povući ćemo se iz svega toga, završiće se posao i nema nikakvog problema. Neko će, ako ne bude dobro bilo, iza toga imati određene konsekvence, odnosno odgovornost. Na kraju, želim nešto da predložim našim kolegama iz SRS. Ako ovako budete nastavili, iskreno govoreći, bićete daleko ispod 5%.
Reč najpre ima gospodin Pastor, kao šef poslaničke grupe, a onda ćete vi ostali. Redosled je bio: gospodin Zdravković, gospodin Milenić, pa gospodin Maraš.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, imam jedno pitanje za vas, u skladu sa članom 226. Poslovnika – zašto ste povukli iz procedure Zakon o udruženjima? Vrlo dobro znate da su na snazi zakoni iz 1980. i 1982. godine, koji regulišu oblast udruženja građana. Ti zakoni su apsolutno zastareli, jer u njima ima još društvenih organizacija radnih ljudi itd. U obrazloženju zakona napisali ste da je jedan od kriterijuma kojim se meri stepen razvijenosti demokratije jednog društva način regulisanja udruženja građana i razvijenost tzv. trećeg sektora. Mislim da ste ovaj zakon povukli zbog toga što je bilo jako puno amandmana i što je Skupština u cajtnotu. Ali, za to nisu krive opozicione stranke, a nisu krivi ni neki poslanici sa ove strane, nego je krivo ministarstvo i Vlada Republike Srbije, zbog toga što nije bila spremna da razgovara o nekim amandmanima sa poslanicima i opozicionih i poslanika sa ove strane sale. Taj nedostatak elementarne spremnosti za razgovore, dogovore i kompromise je i doveo do toga da je Skupština došla u cajtnot i vi ste morali da povučete ovaj vrlo bitan zakon iz skupštinske procedure. Vrlo dobro se sećate, gospodine Markoviću, jer ste bili ministar i u prošlom sazivu Vlade, da je ova skupština pre tačno godinu dana uspela za tri dana usvojiti četiri zakona iz seta zakona kojima se reguliše oblast lokalne samouprave. To su bili Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o lokalnim izborima, Zakon o teritorijalnoj organizaciji i Zakon o glavnom gradu. To smo uspeli zahvaljujući tome što ste bili spremni za razgovore, dogovore i kompromise, pa smo zajednički pokazali da je moguće da Skupština usvaja zakone, i to po ubrzanoj proceduri. Problem je u tome što vi niste spremni da razgovarate ni sa strankama koje čine vladajuću većinu, a kamoli sa opozicionim strankama. Zbog toga trpi ceo treći sektor, zbog toga trpi više od 30.000 udruženja građana i zbog toga udruženja građana i dan-danas funkcionišu i funkcionisaće još nekoliko meseci po potpuno anahronim zakonima iz 1982. godine. Hvala.
Reč ima ministar Marković. Izvolite.
Gospodine Pastor, ne bih mogao da se složim s vama. Prvo, na zakon je podneto svega 55 amandmana, od toga je, mislim, 18 prihvaćeno, tako da je ostalo svega tridesetak amandmana da se razmatra. Ali, ako uzmemo u obzir da smo juče celo popodne, ako se ne varam, razmatrali jedan jedini amandman, sasvim je moguće da se 33 amandmana razmatra 33 dana. Došli smo u ovaj cajtnot u koji smo došli, to nema veze ni sa ministarstvom ni sa zakonom. Zakon je, kao zakon, dobar. Uopšte ne znam koji je problem i zašto ste vi sad ovde apostrofirali ministarstvo. Vi i ja se ne razumemo oko službene upotrebe jezika i pisma. Ja imam jedan stav, vi imate drugi stav. O svemu drugom smo razgovarali. Prihvatili smo neke amandmane, i vaše partije, i PUPS-a, dakle niz amandmana je prihvaćeno. Ovaj zakon nije prvi put u Skupštini. I pre godinu dana je isti ovaj, u istovetnom tekstu, bio u Skupštini Srbije. Pala je Vlada i, nažalost, taj zakon nije usvojen. Hoću da kažem da ne vidim čemu vaša kritika na račun ministarstva. Nijedan zakon još nije došao u Skupštinu a da nije bilo nijednog amandmana. Mora biti amandmana. Ja sam vrlo zadovoljan što je tih amandmana samo tridesetak. Opet kažem, nemojte zbog toga što se sa vašom poslaničkom grupom nismo sporazumeli oko službene upotrebe jezika i pisma, da sada to na neki drugi način ovde predstavljate. Uostalom, meni je veoma žao što je povučen zakon, ali evo prilike da u nekom narednom periodu, za koji se nadam da neće biti dugačak, pokušamo da rešimo i ta pitanja upisa u registar udruženja, možda i na način kako ste vi predložili, da još jedanput razmotrimo celu tu situaciju u svetlu pripreme, odnosno utvrđene radne verzije zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma. Eto, predlažem da na taj način razgovaramo. Ovo svakako nije način, kako ste vi ovde započeli. Dakle, ponavljam, žao mi je što je povučen zakon. Povučen je isključivo zbog toga da bi Narodna skupština imala dovoljno vremena da se izjasni o pitanju izglasavanja nepoverenja Vladi, da o tome vodi jednu raspravu i nakon toga da vodi raspravu o budžetu. Bilo bi neodgovorno i od mene kao ministra da sam insistirao da ovaj zakon ostane, jer bi možda moglo da dovede u pitanje da li se do kraja redovnog zasedanja može izvršiti ono što treba da se izvrši, a to je da se usvoji budžet i da se glasa o nepoverenju Vladi.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospodin Aligrudić, kao šef poslaničke grupe.
Hvala, po članu 104. Ono što vređa dostojanstvo ovog doma je upravo ovo povlačenje iz procedure, sa ove sednice, Predloga zakona o udruženjima. Vidite, za razliku od ovih argumenata koje smo ovde čuli, ja ću vam dati neke druge, za koje mislim da bi bili manje uvredljivi za sve nas i, čak, svima nama koristili. U novu sednicu Narodne skupštine vi iz vladajuće koalicije stavili ste sve i svašta, svesni ili nesvesni koliko ta sednica može trajati, s obzirom na one zakone koji su za nju predloženi. Imali smo zakon kojim se uređuje teritorija sudova, koji je izazvao neverovatnu polemiku u javnosti i polemiku u Narodnoj skupštini koja nam je, po nekom mom računu, odnela osam dana usled bavljenja tim zakonom. Ako je vladajuća koalicija smislila da treba nešto povući iz procedure kako bi ubrzala rad Narodne skupštine i došla do nekih drugih tačaka i nekih drugih sednica koje su, prema proceni vladajuće koalicije, bile značajnije u ovom trenutku, trebalo je iz procedure povući taj zakon, zakon koji će stupiti na snagu 1. januara 2010. godine. A sada se iz procedure povlači Predlog zakona o udruženjima, koji je, između ostalih zakona, jedan od ključnih uslova za koje smo se obavezali pred Savetom Evrope da ispunimo, kao svoju obavezu. Taj zakon čeka od 2001. godine. Prošli put nije bio usvojen iz objektivnih razloga, jer su bili raspisani izbori. Ne postoji ni jedan jedini razlog za povlačenje ovog zakona iz procedure. Time vi dokazujete da, zapravo, i ne razumete šta su prioriteti u radu. Neverovatna je stvar da nam dva ili tri puta Monitoring misija Saveta Evrope, kako misija Komiteta ministara, tako i Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, ukazuju na ovaj propust. Prilikom poslednjeg sastanka sa gospodinom Grosom i Gerencom, koji su bili predstavnici Monitoring misije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, koliko znam, svi zajedno, pa i mi koji smo sad u opoziciji, obećali smo da će ovaj zakon biti u najkraćem roku usvojen. Obećali smo, čak, da će to biti do kraja godine. Nikome se nismo obavezali, sem vi sami sebi, da usvojite onaj zakon o kome govori niz paketa pravosudnih zakona, za koje je bilo najobjektivnije i najrazložnije da se povuče iz procedure i da se na taj način dobije dodatno vreme od osam radnih dana. Kada ste već u takvoj panici i gužvi, trebalo bi da pomislite na to da ste 45 dana u vreme leta izgubili ni na šta, da gubite vreme u Vladi Republike Srbije svakog dana jer 28 ili 29 zakona koje ste obećali da će ovde doći do sredine jeseni kako bi bili na agendi Narodne skupštine, nisu ni pošli iz Vlade Republike Srbije. Ako je tačno da je parlament mesto na kome se razgovara, i o predlozima zakona ali i o politici, gde sede poslanici opozicije i vlasti, gde je normalno da se započne nekakva rasprava i da se čuju različite polemike, što odnosi određeno vreme, prosto pitam - kakvu vi to opoziciju jedni drugima predstavljate u Vladi Republike Srbije da ne možete da obavite svoj posao? U vreme prve vlade Vojislava Koštunice, Vlada Republike Srbije je obasipala Narodnu skupštinu predlozima zakona, sa tačnom agendom, a vi je nemate. Ovo što ste danas uradili je, apsolutno, skandal.
Sutra ćemo imati sednicu posvećenu poverenju Vladi i mislim da gro pitanja o kojima danas govori veliki broj poslanika, po sadržaju, pre svega, treba da bude iznet na sutrašnjoj sednici, a da se danas vratimo dnevnom redu. Reč ima gospodin Pastor.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine ministre, nisam zadovoljan vašim odgovorom. I dalje smatram da je trebalo da imate razumevanja za poslanike, da je trebalo prethodnih nedelja da razgovarate s nama. Da ste tako uradili, verujem da biste možda bili u mogućnosti da svedete broj amandmana na ovaj zakon na svega desetak. Desetak amandmana se sigurno može uraditi u jednom danu. Da smo to postigli, onda ovu vrlo značajnu oblast ne bi uređivali potpuno anahroni zakoni iz SFRJ. Pitajte, gospodine ministre, predstavnike trećeg sektora šta misle o tome što ste povukli ovaj zakon. Da ste razgovarali s narodnim poslanicima, siguran sam da smo mogli postići kompromisno rešenje. Ali, kompromisno rešenje se može postići jedino u razgovorima, dogovorima, a bez spremnosti na razgovore, kompromis nije moguće postići. Zbog toga sam rekao da je ovaj dom uspeo da usvoji četiri vrlo značajna zakona u vezi s lokalnom samoupravom pre tačno godinu dana, zbog toga što ste vi išli od poslaničke grupe do poslaničke grupe i postizali dogovore sa narodnim poslanicima, a zahvaljujući tome, od pre godinu dana u izveštaju Evropske komisije o Srbiji stoje tri pozitivne činjenice. Dve od te tri pozitivne činjenice postignute su upravo u tim danima kada je Skupština donosila zakone iz sfere lokalne samouprave. Jedna pozitivna činjenica iz izveštaja Evropske komisije o Srbiji je da smo uspeli da postignemo zakonske garancije za finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Druga pozitivna činjenica je da smo uspeli regulisati nadležnosti Komisije za međunacionalne odnose lokalnih samouprava, pošto ste prihvatili ove naše amandmane. Treća pozitivna činjenica je formiranje Ministarstva za ljudska i manjinska prava. Te inicijative su potekle od tadašnje opozicije, od Saveza vojvođanskih Mađara. Ako vi danas niste spremni da razgovarate sa opozicijom i nekim strankama iz vladajuće koalicije, onda Evropska komisija neće biti u mogućnosti sledeće godine da da pozitivna mišljenja u vezi s napretkom Republike Srbije na evropskom putu. Još samo jednu rečenicu da kažem. Tu je i problem zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Mi ukazujemo na taj problem već više od mesec i po dana. Trebalo je taj zakon da povučete iz skupštinske procedure, a ne zakon o udruženjima, jer Vlada trenutno nema većinu za izglasavanje zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Hvala.
Gospodin Maraš ima reč. Izvinite, prvo gospodin ministar. Izvolite, ministre.
Hvala, gospodine Maraš, na razumevanju. Moram samo da kažem jednu stvar. Nije da nismo razgovarali. Svaku poslaničku grupu sam zvao, neki su prihvatili da razgovaramo, neki su smatrali da to nije potrebno. Znam pouzdano. Zvao sam SRS, razgovarao sa gospodinom Todorovićem. U LDP sam imao razgovore, bio je gospodin Ostojić. U PUPS sam imao razgovore, u DSS-NS sam imao razgovore o ovom zakonu. Sa vama sam razgovarao, istina telefonom, ali sam poslao pomoćnike ministra da razgovaraju s vama stručno, jer smo se dogovorili da bude stručan razgovor. Bili ste vi i gospodin Varga. Dogovorili smo se da budu stručni razgovori, koleginicama sam dao instrukcije, one su sa vama razgovarale. Nisam mogao da prihvatim amandmane koje ste podneli. Jedan spor je bio u vezi s upravnim nadzorom. Vi ste se pozivali na onaj omnibus zakon, ja sam se pozivao na Zakon o državnoj upravi. I dalje smatram da sam u pravu. Dakle, nisam mogao da pristanem da nadzor na teritoriji AP Vojvodine vrši organ AP Vojvodine. Nadzor je posao državne uprave i njega vrše organi državne uprave Republike Srbije, dakle Vlada. To je jedno. Drugo je taj upis u registar. Rekao sam vam da se priprema novi zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma i rekao sam vam da će se, ukoliko taj novi zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma bude u pravcu koji ste vi želeli vašima amandmanom, on sigurno primenjivati na upis u registar. U ovom momentu nisam spreman da prihvatim upis u registar na način kako ste vi to hteli. Insistiram na tome da bude srpski jezik i ćiriličko pismo, smatram da je to u skladu sa Ustavom i našim pozitivnim propisima, ali evo, ne vidim zašto je to razlog da mi sada o tome diskutujemo ovde kada su povučeni zakoni. I nisam ja povukao zakone, Vlada je povukla zakone. Ja sam bio ovde, sedeo, u međuvremenu je stiglo obaveštenje Vlade da su povučeni zakoni. Vlada je procenila da nema dovoljno vremena da se svi ti zakoni nađu na dnevnom redu. Gospodine Pastor, mi od jutros raspravljamo svega dva amandmana, dva amandmana celo pre podne, a vi hoćete da me ubedite da možemo 30 i nešto amandmana o udruženjima da raspravimo za jedan dan. Ne možemo raspraviti, jer ovde imamo koncepcijska neslaganja. Kolege iz SRS imaju potpuno drugačije viđenje pitanja ostvarivanja slobode udruživanja i istakli su to ovde. Oni će za svaki svoj amandman diskutovati svoje vreme, to je 100%. Nisam mogao da postignem sa SRS dogovor kao što smo to uspeli kada smo imali zakone o lokalnoj samoupravi, lokalnim izborima, glavnom gradu i teritorijalnoj organizaciji. Tada smo svi ovde uspeli da postignemo konsenzus Skupštine, ja sam se trudio i drago mi je da su svi pristali na to da imamo, praktično, zajednički zakon. Ovde toga nemamo i, prosto, nije realno očekivati da idemo sa zakonom o udruženjima. U petak se ne radi jer je Sveti Nikola, u subotu Narodna skupština ne radi, u nedelju Narodna skupština ne radi, ponedeljak je, praktično, prvi sledeći radni dan. Kako onda da uđemo u 25.12. sa možda nezavršenim amandmanima, a treba da se glasa o predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi i treba da se usvaja budžet. Prema tome, eto, povučeni su zakoni. Nadam se da ćemo u januaru imati ove zakone na dnevnom redu. I opet vam kažem, gospodine Pastor, sešćemo i razgovaraćemo o svemu još jednom. Velika mi je želja da SVM i vaša poslanička grupa glasa za ovaj zakon i da bude zadovoljna ovim zakonom. Imamo priliku u narednih mesec dana da pokušamo da se usaglasimo oko vaših amandmana i hajde ovo da okrenemo na pozitivno. Imamo priliku, ja ću se potruditi, ponovu ću razmotriti sve vaše amandmane, ponovo ćemo razgovarati, da vidimo da li možemo da nađemo neko zajedničko rešenje. Možda i neki vaš amandman da preformulišemo, sad imamo poslovničke mogućnosti za to. Hajde da posmatramo stvari pozitivno. Lepo smo sarađivali sve vreme, i u prošlom i u ovom mandatu, potrudiću se da to bude tako i sada, a sada vas molim da uvažite odluku Vlade da se povuku ovi zakoni. Ni meni nije drago zbog zakona koji sam radio, ali takve su prilike i tako moramo da radimo.
Gospodin ministar nema ograničenja, može da govori u svako vreme i nemam pravo da prekinem njegovo izlaganje. Osim toga, on je pokušao još jednom da nam kaže da ne postoje suštinski razlozi za ''skidanje'' zakona, naprotiv, da se radi o tehničkim razlozima, ali da to možemo preokrenuti u korist efikasnijeg rada i da ćemo vrlo brzo doneti zakon ako se tako budemo ponašali. Gospodin Pastor, izvolite.
Gospodine ministre, vrlo mi je drago što ste sada obećali da ćemo razgovarati o tim našim amandmanima kada bude ovaj predlog zakona vraćen u skupštinsku proceduru. Nadam se da će Skupština ovaj zakon usvojiti već u februaru, to je možda realno. Ali, gospodine ministre, od vas očekujem umesto ovih objašnjenja i ulaska u meritum nekih amandmana koji, nažalost, sada neće biti razmatrani, samo odgovor na jedno vrlo jednostavno pitanje – ko je odgovoran za to što će udruženja građana i u sledećim mesecima raditi po zakonu iz 1982. godine?
Gospodin Maraš ima reč, pa zatim gospođa Pop-Lazić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislio sam da se javim u skladu sa članovima 225. i 226, ali moram ipak da reklamiram član 104. Gospodin Marković u poslednjih sat vremena ovde izlazi već treći-četvrti put, priča po pet minuta i govori kako mi ne možemo da pređemo više od tri amandmana za pre podne. Ne možemo da pređemo zato što vi, gospodine Markoviću, svesno vršite opstrukciju. Sada ću da vam kažem zbog čega je to tako. Daću mali doprinos haosu koji vi stvarate. To što je malopre rečeno i što je gospodin Pastor rekao, i gospodin Aligrudić, potpuno je tačno. Stavili ste bezbroj zakona, ničim vezanih, u ovaj dnevni red, a u nadi da ćete ih prolongirati do onog momenta kada budžet bude spreman. Sada ste ušli u cajtnot, povlačite zakone itd. Međutim, moram da dam, kažem, još jedan mali doprinos. Danas je 17. decembar. Ukupno ima preko 170 opština u Srbiji. Postoji jedan zakon koji se zove Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Tim zakonom u članu 62. je predviđena sledeća stvar: ''Jedinica lokalne samouprave može da zaključi ugovor o pružanju tehničke i druge pomoći sa Ministarstvom finansija - Poreskom upravom za poslove iz člana 60. ovog zakona za čije obavljanje nije osposobljena, uz naknadu koju utvrđuje poreska uprava''. Pročitaću član 60: ''Jedinica lokalne samouprave u celosti utvrđuje, naplaćuje i kontroliše javne prihode'', koji pripadaju lokalnoj samoupravi. Stav 2. člana 62. kaže: '''Ugovorenu pomoć iz stava 1. ovog člana Poreska uprava će pružati najkasnije do 31.12.2008. godine''. Gospodo iz Kragujevca i ostalih opština koji sedite na dve stolice, mene interesuje – da li vi znate da je od 170 i kusur opština svega 40 opština osposobljeno da administrira prihode koji treba da se sliju u kasu lokalne samouprave? Šta će biti sa ostalih 130 opština? O tom haosu, naravno, niko ne vodi računa. Ne kažem da je gospodin ministar Marković odgovoran za to, odgovorni su, naravno, Vlada i Ministarstvo finansija, ali nikome nije palo na pamet da donese izmene i dopune ovog zakona i da se produži rok do 31.12.2009. godine. Za ovo nećete moći reći da je opozicija kriva, da je neko opstruirao rad parlamenta pa niste mogli da izvršite izmene i dopune. Iz prostog razloga, nije nikome palo na pamet. Iako je Poreska uprava Ministarstva finansija obavestila sve opštine u Srbiji da 31.12.2008. godine one moraju same da rade taj posao, nažalost, svega 40 opština je za to spremno. Šta će biti sa ostalim opštinama? Voleo bih da mi neko da odgovor, pa može i gospodin Marković još malo da nam ovde objasni, za pet minuta. Dakle, šta će biti sa ostalih 130 opština? Gospođo predsednice, i vi biste, kao šef parlamenta, mogli da vidite, možda je neko poslao ove izmene i dopune zakona, ali još ih nismo dobili. Hvala.
Ono što sam rekla i prethodnom govorniku, to bi bio odgovor, praktično, i na vaša pitanja. Danas o opštinama ne možemo govoriti. Gospođa Pop-Lazić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, koristim pravo na repliku u ime poslaničke grupe SRS povodom izlaganja kolege iz G17 plus. Ali, to mi je samo povod, s obzirom da to što on govori, govore gotovo sve druge poslaničke grupe ili njihovi predstavnici, pogotovo oni koji čine vladajuću koaliciju, i neka novostvorena politička partija, koju ja volim da nazovem ''uzmi sve što ti život pruža''. Prosto čovek da ne poveruje čime se to politička elita bavi. Odnosno, postoji jedan fenomen zabrinutosti za budućnost SRS. Ako ta stranka zaista ništa ne vredi, ne predstavlja nikakvu opasnost za vas koji ste na vlasti, što se onda vi toliko bavite Srpskom radikalnom strankom? Jedni čak prete da se neće smiriti dok nas ne unište. Ne kažu dok nas ne pobede, nego hoće da nas unište. To ima posebnu težinu. Otkud netolerancija prema SRS? Jedino predsednica ume da kaže povremeno kako gaji izvesne simpatije prema SRS, a ostali za ovom govornicom imaju zadatak da pokažu koliko su netolerantni prema SRS i posebno da pokažu koliko je nepodnošljivo za njih uopšte spominjanje imena Vojislava Šešelja. Koliki je strah od njegovog povratka! I kako se bliži trenutak da se on vrati u zemlju, jer je očigledno da on tamo ne može da bude osuđen ni za šta, otud je u političkoj eliti, i ne samo u parlamentu nego i u medijima, sve veći negativan odijum prema njemu. Nažalost, narod misli sasvim drugačije. Građani Srbije sasvim drugačije doživljavaju SRS i raduju se povratku Vojislava Šešelja. Hvala.
Po Poslovniku se javio gospodin Ostojić, a zatim gospodin Andrić.
Predsednice, uvaženi ministre, koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, član 226. To ne mogu pod drugi član da podvedem, nego pod 226. Gospodine Markoviću, vama zaista treba odati priznanje da ste probali da ovi zakoni prođu, razgovarali ste sa poslaničkim grupama koje su htele da razgovaraju, ali je činjenica da vladajuća većina, koja ipak na neki način, jači ili slabiji, manji ili veći, kontroliše medije, jedno duže vreme pokušava da Skupštinu pretvori u krivca za kašnjenje evropskih integracija. I nije prvi put da se povlače zakoni, dešavalo se i ranije, i to suviše često, sada ste čekali budžet itd. Mi želimo da Skupština radi. Mislimo da čak ni svađe radikala, koje se tu i tamo dese (prosto, imaju ljudi problem) ne opstruiraju rad Skupštine, to traje pola sata-sat itd. Nešto drugo je u pitanju. Zato apelujem na vas, vladajuću većinu, i na vas, gospodine ministre, ipak ste vi u Vladi. Dali smo suvisao predlog izmene Poslovnika, gde bi se ovakve situacije izbegle. Svi ovi nesporazumi bi bili završeni na odboru za praćenje, koji moramo da formiramo po Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, i ovde u sali bi ostali samo oni amandmani koji nisu usaglašeni na odboru. Pošto postoji taj predlog, završite bar tu izmenu Poslovnika. Mi gubimo vreme u toj komisiji za izmenu Poslovnika. Idu po redu članovi komisije, pa diskutuju satima, da li će da bude pečat okrugao, četvrtast itd., pa su došli do nekih nevažnih članova, a ovo su zaista važni članovi. Ako Vlada bude, gospodine Markoviću, bila spremna da sa Skupštinom podeli odgovornost za zakone, onda će biti vrlo jasno na kome je problem. Skupština je, siguran sam, spremna da preuzme tu odgovornost. Sada je to na Vladi. Čuli smo neke nezvanične priče iz krugova vladajuće većine, da je taj naš predlog u suštini dobar, ali pošto on podrazumeva da Vlada ima godišnji šestomesečni kvartalni plan, treba da kaže - ti i ti zakoni će doći, da je to malo previše obavezivanja Vlade i da će onda, ako Vlada ne ostvari taj plan, biti jasno da je Vlada kriva. E, pa, žao nam je. Ovo nas neće nigde dovesti. Vi možete da napravite iluziju da je parlament odgovoran, ali na kraju će se sve slomiti preko Vlade i predsednika Vlade. Zato apelujem na vladajuću većinu da usvoji te izmene Poslovnika i videćete kako će biti drugačije.
Gospodin Andrić ima reč.
Poštovana predsednice, imam jedno pitanje, ali molio bih da mi odmah odgovorite – kada će biti Dan za glasanje? Povučeno je pet ili ne znam koliko predloga zakona, znači ostalo je još pet amandmana. Molim vas da mi odgovorite kada će biti Dan za glasanje. Ovo je, u stvari, političko pitanje. (Predsednik: U subotu ili ponedeljak, verovatno, ali dogovorićemo se, imaćemo sastanak. Molim vas, šefovi poslaničkih grupa i ja ćemo se malo i o tome dogovarati, samo sačekajte, prvo smo zakazali ovu sutrašnju sednicu. Znači, očigledno je da danas nećemo glasati.) Dobro, zbog toga sam se javio, zato što sam naslutio šta se događa. Znači, ova skupština i poslanici opozicije su napadani u medijima proteklih mesec dana kako vrše opstrukciju. Juče nas je zamenik premijera, prvi potpredsednik Vlade, predsednik SPS, čovek s ne znam ni kakvim sve titulama, direktno optužio rekavši da pasoši od prvog januara neće važiti zbog nas. Molim vas, ako ste već povukli ove zakone, dajte da se bar o tom zakonu glasa odmah po završetku ove rasprave. Jer, koja je svrha da se povuku zakoni, a zatim da se ne glasa, opet, četiri dana? (Predsednik: Gospodine Andriću, ništa ne brinite, ovi zakoni će biti uvremenjeno izglasani, vodim računa o tome. Hvala vam na dobronamernim sugestijama, ali o tome ja vodim računa.) Izvinite. Znači, ovde nije reč o dobronamernoj sugestiji, nego o povredi dostojanstva parlamenta. Ako se poslanici opozicije, kojoj grupi i ja pripadam, optužuju da vrše opstrukciju i gde se mi smatramo direktno odgovornim od strane vladajuće koalicije za to što građani Srbije od prvog januara neće imati dokumenta, odnosno pasoše, to se iskoriti kao razlog za povlačenje Predloga zakona o udruženjima i još četiri druga zakona... Dakle, ne radi se ovde o tome da li sam ja dobronameran ili nisam. Kao osnovni razlog je pomenuto glasanje o pasošima. Osam dana treba da zakon stupi na snagu, tri dana da se obaveste konzularna predstavništva... ne znam ni ja, ceo raspored je ovde juče diktiran nekoliko puta. A u stvari, nema (molim vas, nemojte da mi dobacujete) većine koja može taj zakon da izglasa, niti bilo koji drugi. To je suština. A odgovornost je, naravno, na vladajućoj koaliciji. To je politička poenta onoga što ja govorim, ne radi se o dobronamernoj sugestiji. Naravno da niko ko sedi ovde nije lud da dopusti da građani Srbije nemaju dokumenta od prvog januara. Radi se o zloupotrebi u medijima, kojoj ste doprineli i vi, predsednice Skupštine, ne reagujući na to na način na koji je trebalo da se reaguje. Mi smo taj zakon mogli da izglasamo još juče, odmah po završetku rasprave.
Vreme, gospodine Andriću. Nismo mogli, poslovnički to nismo mogli da uradimo juče. Ništa ne brinite, na vreme će biti izglasan. Koristim i ovu priliku da građane obavestim o tome da neće biti nikakvih problema. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Reklamiram povredu člana 27, koji se odnosi na vođenje sednice Narodne skupštine. Dan za glasanje možete odrediti samo u okviru sednice koja je u toku. Ne morate ga odrediti istog dana kada se završi rasprava u pojedinostima po poslednjoj tački dnevnog reda, to je jedino što ne morate, ali ne možete započeti drugu sednicu dok niste okončali sednicu koja je bila u toku. Ne postoji takva vrsta kreativnog tumačenja Poslovnika, niti je to u vreme kada je u vladajućoj koaliciji bila DSS ikada rađeno. To bi bilo nešto sasvim novo. Uradili ste vi to, ili ste probali da uradite, za vreme ove vaše koalicije, ali znate, nečemu uvek ima kraja. Ne može tako da seradi do beskonačnosti. (Predsednik: Gospodine Aligrudiću, zaista se izvinjavam...) Dozvolite da objasnim u čemu se povreda Poslovnika s vaše strane sastoji, pa posle toga vi meni objasnite. (Predsednik: Dobro, mislila sam da će odgovor da vas zadovolji, da možda neće biti potrebe...Prosto sam htela da kažem da ću vas do kraja ove sednice obavestiti. Planirala sam da se dogovorimo svi mi skupa, ali evo, sada vam kažem, do kraja ove sednice, znači, verovatno do kraja današnjeg radnog dana, pretpostavljam da ćemo danas ovu sednicu završiti, imaćete obaveštenje o Danu za glasanje i to je apsolutno u skladu sa ovim o čemu vi govorite i u skladu sa članom 85. stavom 3. našeg Poslovnika.) U redu, hvala vam na tome. Znači, imam na ovo vreme još dodatnih 35 sekundi, koje ste mi vi sada oduzeli. Dakle, vi ste maločas rekli da je ideja da se glasa nakon sednice koja bi se održala o poverenju Vladi. To nije moguće, po Poslovniku. Ne vidim koji vas razlozi navode da vi, recimo danas, po okončanju ove sednice, ne glasate. Koji bi to bili razlozi? Ako kažete da nemate 126 poslanika za glasanje, to mogu da shvatim, ali ne mogu da shvatim, pošto ste vi hteli da radite i subotom i noću ne biste li što pre došli do Dana za glasanje, puštali po medijima priče o tome da se odluke o pasošima neće, bože moj, usvojiti, kako će građani ostati bez prilike da putuju i slične gluposti... To se pričalo, to se povlačilo po medijima, zato što ste to vi organizovali da biste vodili hajku protiv opozicije. Danas konstatujemo, očigledno, iz vaše izjave, da vi nemate 126 poslanika da glasate onoga dana kada vam se ostvaruje prilika da to činite. Evo, mi ćemo dati doprinos tome, momentalno. Govorićemo o amandmanima nužno malo, koliko je potrebno da se razume šta se amandmanom htelo, da bismo dobili što više vremena. Izvolite, danas izglasajte zakone koji su na dnevnom redu ove sednice. Uradite to. Ako to ne budete uradili, šta to znači? Da nemate većinu? Da je pala Vlada? Kako ćete onda u subotu to da izglasate? Kako ćete u ponedeljak to da izglasate? Pa, vi ste hteli, vi ste naumili da glasate što pre. Evo, danas vam se daje prilika da što pre glasate. Izvolite, uradite to. Šta vas sprečava? Imate li 126 ili nemate? Ako nemate 126 poslanika, recite to otvoreno,pa da svi znaju. Nemojte nama da spočitavate probleme u Narodnoj skupštini, nemojte da izmišljate (ne vi lično, ne obraćam se vama, govorim vladajućoj koaliciji) razloge po medijima zbog čega će građani Srbije, navodno zbog delovanja opozicije, da pate. Neće da pate ništa, nijednog sekunda, nijednog trenutka. Izvolite, izglasajte sve što imate danas. Uradite to. Kakav je to način da izmišljate neka nova pravila, da započne sledeća sednica sutra u 10.00 sati, koja je, inače, uzgred rečeno, bila ranije zakazana, pa da onda, navodno nakon te sednice, obavite glasanje za sednicu koja je protekla? To nema nigde. Ne postoji ta mogućnost ni po našem poslovniku. Ta kreativna tumačenja, kao i kreativna tumačenja člana 85, o čemu smo više sa gospođom Čomić nego sa vama razgovarali do sada, to je prosto neverovatno i teško da ćemo to dopustiti. Ovo sam vam sada rekao i ne verujem da ću se više javljati po Poslovniku, niti bilo ko od nas, da vam na ovo skrenemo pažnju. U svakom slučaju, radite kako hoćete, ali vodite računa da ovo ljudi gledaju i vodite računa da se ponašate u skladu sa Poslovnikom, a mi ćemo povesti računa o tome da ničiji interes ovde ne bude ugrožen i oštećen, pa izvolite.
Zahvaljujem. Zbog građana, a uverena sam da poslanici znaju, moraću da vam pročitam stav 3. člana 85: ''Predsednik Narodne skupštine određuje dane za glasanje po završetku rasprave o svim tačkama dnevnog reda''. U toku je rasprava o još jednoj tački. Dakle, kada se završi rasprava o svim tačkama, a ja apelujem da to bude efikasno, vi ćete biti obavešteni o Danu za glasanje. Gospodin Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 27. Poslovnika, a u skladu sa ovim članom koji ste vi malopre pročitali. Gospođo predsednice, znate koliko i ja lično, kao poslanik, i poslanička grupa LDP imamo puno razumevanje i za način na koji vi vodite sednice i za pritiske koje imate da biste na taj način vodili sednice. Smatramo da vi apsolutno niste krivi kada se na dnevnom redu nađu 15 zakona. Smatramo da vi apsolutno niste krivi kada date da se o budžetu raspravlja tek dvadeset i nekog decembra. Jednostavno, to su okolnosti ukojima vi morate da radite. Ali, sada imate priliku, gospođo predsednice, da pokažete da ste iznad stranačkih interesa, da ste iznad interesa vladajuće većine. Imate priliku da lepo sazovete sastanak šefova poslaničkih grupa. Siguran sam da ćete od svih dobiti saglasnost da se glasa nakon današnjeg dana. Ovde će biti više od 126 poslanika kada završimo raspravu po ovim amandmanima. Zakažite danas, možete to. U skladu sa Poslovnikom, možete pet minuta nakon završetka rasprave da zakažete glasanje, bar po tački dnevnog reda kada su u pitanju pasoši. Siguran sam da će i poslanici drugih opozicionih partija biti spremni da ostanu ovde nakon završetka rasprave da pokažemo da nije u pitanju ono što se u medijima vodi. I ono što se pokušava uraditi u celoj državi preko ovog parlamenta - stvaranje haosa, jedna strategija koja postoji (ne kažem kod vas, nego kod nekih koji vode ovu državu), pokažite da ste spremni da se izdignete iznad toga. Znači, svi smo saglasni s tim, ostaćemo ovde na kraju radnog dana, zakažite pet minuta nakon završetka sednice glasanje o tački dnevnog reda o kojoj se danima vodi polemika, da građani neće moći da putuju i da dobiju pasoše. To je ono što tražimo od vas. Budite odgovorni, kao što ste puno puta do sada bili. Pokažite spremnost da prihvatite predlog opozicije. Vidite i sami da smo svi jedinstveni u tome, i opozicija, a verujem i poslanici pozicije, da glasamo danas o toj tački dnevnog reda, da omogućimo našim građanima i prekinemo ono što je vladajuća većina preko svojih medija spočitavala danima i nedeljama, da opozicija vrši opstrukciju i da zbog toga građani neće moći da dobiju nove pasoše i da putuju. Gospođo predsednice, budite odgovorni, radite u skladu sa čl. 27, 98. i 85, dajte da glasamo danas, kao što su to predložili i kolega Andrić i gospodin Aligrudić, i videćete da možemo da uradimo jedan posao zajednički. To je ono što vam mi predlažemo u poslednje vreme, da se okupe svi šefovi poslaničkih grupa, u krajnjoj liniji i predsednici partija, da vidimo na koji način zemlju možemo izvesti iz ovog haosa u koji ju je neko svesno gurnuo, a za to se optužuje opozicija.
Gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, poštovane kolege poslanici, građani Srbije, pozivam se na član 226. i tražim obaveštenje od vas. Neću mnogo da objašnjavam zašto se nije radilo ni u julu, ni u avgustu, ni svih ovih dana, i kako su stranke opozicije, poimence SRS, NS, DSS, LDP i svi ostali koji su u opoziciji, optuživani za opstrukciju rada ove skupštine. E, gospodo draga iz vladajuće koalicije, došao je trenutak da javnost Srbije sazna da smo priterali cara do duvara. Tražimo u ime građana Srbije da se danas glasa o svim tačkama dnevnog reda. Ima još četiri ili pet amandmana, govorim u ime poslanika NS, niko se neće javiti, ni sekundu vremena potrošiti. Tražimo da se glasa danas zato što je opozicija bila optužena, u gotovo svim medijima, da građani Srbije neće imati pasoše. Neka im je na čast. Evo dokaza - mi smo tu i glasaćemo za taj zakon. Zakažite da glasamo danas! [[Aplauz.]]
Gospodine Andriću, izvolite, imate reč. Zaista ne mogu da planiram Dan za glasanje, s obzirom na dužinu rada, po samo dva amandmana. Zaista ne mogu da planiram vreme i vi mi u tome pomažete.
Mogu da kažem u ime poslaničke grupe LDP da se mi više nećemo javljati ni po Poslovniku, ni po amandmanima. Samo bih hteo da kažem još jednu stvar, koja je opet zloupotreba. Da je postojala volja da se dogovori sa poslanicima svih stranaka u ovom parlamentu, i sa poslanicima opozicije, vi biste se dogovorili i o tome koji će zakoni biti povučeni iz procedure i kada će biti Dan za glasanje. Ovako,povukli ste zakone bez ikakvih konsultacija i sada, kada treba da se pređe dalje, sada ćete održati konsultacije, odnosno saopštiti nam kada će to vladajuća većina imati 126. Čuli smo od predstavnika jedne vladajuće stranke da oni neće glasati za neke zakone. Pretpostavljam da vi sada želite da imate vremena da ih pritisnete ili da ih naterate da za to glasaju. To su vaše stvari, a ono što mi imamo u vidu jeste hitnost usvajanja zakona o pasošima. Mi smo svi ovde, pozivam i ostale poslanike opozicije da se više ne javljaju i da omogućimo da se izglasa zakon o pasošima što je moguće pre. Hvala.
Ja takođe apelujem da radimo efikasno. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, aZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi završnu reč? (Da.) Zahvaljujem, gospodine ministre. Izvolite.
Drago mi je da ste razumeli potrebu donošenja ovog zakona i da ste odustali od ovih amandmana. [[Aplauz.]] Neću da kvarim ovu veselu atmosferu. Nadam se da ćemo se vrlo brzo videti u vezi sa zakonom o udruženjima, koji je sad povučen, i nadam se da ćemo ga u jednako lepoj atmosferi usvojiti. Hvala vam.
Gospodo poslanici, zaista vas molim da sada ne vršite pritisak. Ja sam u isto vreme kao i vi obaveštena o tome da su povučeni zakoni. Prvo ću da zaključim pretres, pa ću vam onda reći. Dakle, nakon pauze od sat vremena bićete obavešteni o Danu za glasanje. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini, a nakon pauze od sat vremena obavestiću vas kog dana će to biti. (Obaveštenje – 15.00) Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, znate kada smo završili sednicu, znate i koja je tehnička procedura. Dakle, za sat vremena ću vam reći kada će tačno biti Dan za glasanje, i datum. Hvala.
Gospođo Đukić-Dejanović, prekršili ste član 99. Poslovnika Narodne skupštine, koji glasi: "Kada se obavi razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje po njima, predsednik Narodne skupštine zaključuje sednicu Narodne skupštine." Ne možete da zaključite ovu sednicu, ne možete da počnete novu sednicu dok se ne završi, kako piše u članu 99, odlučivanje po ovim tačkama dnevnog reda koje smo upravo završili. Dame i gospodo, ovim činom ste pokazali na koji način vi zapravo opstruišete i rad parlamenta, i Srbiju, i interese građana Srbije. Danima pričate da poslanici opozicije opstruišu rad parlamenta zato što govorimo po amandmanima, zato što pokušavamo da nametnemo temu Euleksa, temu korupcije i kriminala, temu teške ekonomske krize, sve one teme koje su na plećima građana Srbije i koje opterećuju građane Srbije. Vi to ne dozvoljavate. Svako naše javljanje po Poslovniku o samo ovim, najznačajnijim temama danas u Srbiji, pokušavate preko vaših medija da prikažete kao opstrukciju. Pokazali smo danas da smo konstruktivni, pristali smo da ne govorimo o četiri amandmana, što nije uobičajeno za poslanike SRS, samo zato da bismo učinili ustupak, ne vama, nego ustupak građanima Srbije, odnosno da pokažemo građanima Srbije da su nam u interesu interesi građana Srbije, pre svega mislimo na zakon o putnim ispravama, na mogućnost da građani Srbije ne budu u neprilici, da ne mogu da putuju zato što ova vlada nije bila u stanju da reši pitanje pasoša u skladu sa zakonom koji je na snazi i zato što je Vlada tražila produženje roka. Prihvatili smo to, ubeđeni da ćete obezbediti kvorum da se glasa. Vi nemate kvorum, i to jeste vaš problem, ali naravno, mi ne možemo da dozvolimo da kršite Poslovnik. Član 99. Poslovnika je decidiran i jasan. Dakle, dok ne završite odlučivanje po tačkama dnevnog reda o kojima smo raspravljali mesec i nešto dana, ne možete preći na neku novu tačku dnevnog reda.
Gospođo Radeta, vi ste potpuno u pravu, sednica se zaključuje nakon izjašnjavanja po tačkama dnevnog reda. Dakle, ja ovu sednicu nisam zaključila, ona će biti zaključena nakon glasanja. Dan za glasanje sam odredila. Praksa ovog parlamenta bila je i ovakva, a i poslovnički je to moguće, kompetentni pravnici su me u to uverili. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Član 99. Naime, kompetentni pravnici koji su vas u to uveravali verovatno su imali u vidu jedan ili dva presedana koja su se desila od 2004. godine naovamo. To može i da ne bude sporno. Pa čak i ako je tada neko pogrešio, neka to bude i moja politička stranka, to ne znači da se ista greška mora u nedogled ponavljati. Ovo je definitivno suprotno članu 99. Poslovnika. Sednica se okončava odlučivanjem. Možda se može i prekinuti, ali nigde u Poslovniku nemate mogućnost prekida sednice da biste umetnuli neku drugu. Postoji mogućnost da se budžet stavi na sednicu, u Poslovniku su tačno navedeni izuzeci kada i šta se može umetnuti, računajući kadrovska pitanja itd. Nemate ovu mogućnost. Spor oko toga je li to nekad bilo ili nije, potpuno je passé. Nemožemo ustanovljavati pravilo od nečega što je bio presedan, jer mi ne radimo po precedentnom pravu, nego radimo po Poslovniku Narodne skupštine. Izvinite, molim vas. Vi možete, kao većina, uraditi ono što vam je drago i mi tu ništa ne možemo da uradimo, ali ne možete tvrditi da je to u redu. Jednostavno, ne postoje tumačenja Poslovnika na osnovu kojih se ovo može smatrati ispravnim potezom. Jednostavno, bilo bi moguće završiti ovu sednicu odlučivanjem, tako stoji u Poslovniku, tako stoji u članu 99, a sve ostalo nisu argumenti iz Poslovnika. Uostalom, to mogu biti argumenti političke prirode, pa o tome možemo raspravljati letnji dan do podne, ali ovo definitivno nije u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine Republike Srbije.
Molim šefove poslaničkih grupa da dođu na sastanak, da se dogovorimo o daljem radu. Sutra u 10.00 časova ćemo imati sednicu koja je zakazana.