Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. (Narodni poslanik Miloljub Albijanić, sa mesta,: Po Poslovniku?) Samo momenat da dovršim izveštaj o odsutnosti poslanika, pa ću vam dati reč. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Blagica Kostić i Dušan Proroković. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, zarad dostojanstva ovog doma. Mi smo ovde u Skupštini Srbije usvojili jednu odluku kojom se, između ostalog, i Narodna skupština, kao jedan od nadležnih državnih organa, obavezuje da donese određena akta, a što je Administrativni odbor delom i uradio, pa smo obavezali i sekretara Skupštine i druge skupštinske službe da radeodređene stvari. Shodno tome, želeo bih da pitam predsednika Skupštine da bismo imali i jedno sveobuhvatno obaveštenje, šta se dešava u tom pravcu. To znači, šta se dešava sa zgradom bivšeg parlamenta državne zajednice, kada ćemo mi imati svečanu sednicu u tom zdanju. Šta se dešava sa stručnim službama u toj zgradi? Šta se dešava sa nadležnostima i ko je, i u kojoj meri, preuzeo određene nadležnosti kad je reč o bezbednosti i drugih stručnih službi kojih ima? Da li je Narodna skupština Republike Srbije preuzela sve ingerencije u toj zgradi? Dakle, želimo jedno obaveštenje koje može biti poslato, može biti izrečeno ovde među poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, a može biti i dato na sednici Administrativnog odbora u formi izveštaja – šta se do sada u tom pravcu uradilo. Smatramo da određene aktivnosti postoje a vremenski period neumitno teče i mi znamo da smo određene delegacije prebacili na Narodnu skupštinu Republike Srbije i bićemo u parlamentarnoj delegaciji Saveta Evrope, OEBS-a itd. imaćemo i čitav niz drugih aktivnosti, ali bi valjalo da jedno kompletno obaveštenje dobije ovaj skupštinski dom, i da znamo kakve su naše ingerencije i da li smo na pravi način preuzeli sve što se tiče bivšeg parlamenta državne zajednice, a sada je to zgrada Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala lepo.
Izvolite, po Poslovniku, predsednik Narodne skupštine, narodni poslanik Predrag Marković.
Gospodine potpredsedniče, gospodine Albijaniću, po članu 225. pretpostavljam da ste želeli da dobijete obaveštenja koja su važna za rad. U odnosu na to, deo obaveštenja ste i sami rekli, a to je, da je Skupština, najviši nivo vlasti u Srbiji, Skupština Republike Srbije je donela odluku koja obavezuje sve državne organe, pa i nju samu i u skladu sa tim je to proces. Svakako nije moguće odgovoriti na sve, ali je činjenica da se poslanici često zbunjuju netačnostima koje se pojavljuju u novinama, jer postoji razlika između nadležnosti, predmeta, a to je ono što je, pretpostavljam, gospodin Balinovac pisao u Uredbi, jer ne može Vlada da određuje Skupštini, ali može i ono što je vlasništvo države da nostrifikuje. U članu 5. kaže, sve predmete skupštine državne zajednice preuzima Skupština Srbije, u skladu sa odlukom Skupštine Srbije, a i Vlada svojom Uredbom jasnije rešava pitanja ostalih službi koja su na njenom nivou počev od različitih zavoda, statističkih podataka ministarstava itd. To znači da je moguće da popisne komisije utvrde predmete. Moram da vam kažem da nadležno ministarstvo i Skupština Srbije rade ovaj popis već nedelju dana. To je popis različitih predmeta. U odnosu na nadležnosti, Skupština Srbije ih je preuzela a (to ste i sami pomenuli), dok Skupština Srbije, Poslovnikom, izmenama dodatno ne reguliše neke obaveze za ostvarivanje svojih nadležnosti, gde će pomoći nadležni odbori, pa Administrativni odbor koji je i tu odluku doneo kako valja, pa će pomoći gospodin Palalić iz Odbora za pravosuđe, a tu je iz Zakonodavnog, gospodin Aligrudić, tu su predsednici Odbora za evropske integracije i spoljnu politiku. Moraće da se predvidi poslovnički način, recimo, na koji ambasadori pre odlaska predstavljaju svoj program nadležnim odborima zavisno od zemlje u koju odlaze. Čitav niz takvih nadležnosti će biti poslovnički rešen i sada stručne službe pripremaju sve izmene da bi mogle na precizno definisan poslovnički način da se ove nadležnosti i ostvare. Kao što vi znate, život ide dalje. U međuvremenu, mi postupamo u skladu sa međunarodnim obavezama, statutima i poslovnicima međunarodnih organizacija, pa tamo gde predsednik Skupštine po međunarodnim obavezama nešto imenuje, mi i shodno dobrom običaju ovde; prvo, obavio sam konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa, pa tek onda i one neophodne gde je Srbija i već preuzela obaveze i treba da brani svoje interese, kao što su predstojeće parlamentarne sesije Saveta Evrope i OEBS-a. U nedelju već putuje delegacija, a ovlastio sam gospodina Aligrudića, kao šefa delegacije, da predvodi tu delegaciju. Potom će gospođica Grubešić da predvodidelegaciju OEBS-a. To je sve u narednim danima. Teme koje će biti na dnevnom redu tiču se ove skupštine. Postoji nešto treće što ste vi pitali, i što zbunjuje, a to su zgrade, nepokretna imovina, o tome ste pitali. Oni koji duže prate šta se dešava znaju, pa i Vlada Srbije, sekretar za zakonodavstvo je znao da je pitanje nepokretne imovine već jednom bilo sporeno, pa rešeno 1995. godine. U odnosu na to, ta imovina pripada, na raspolaganju je, Vladi Srbije, a Vlada Srbije će zbog toga što nadležnosti preuzima Skupština Srbije, sada preko nadležnih komisija i staviti na raspolaganje zgradu. U odnosu na to, prvo će stručne službe sutra u 10,00 sati sa bivšim šefovima odseka utvrditi od strane sekretara i zaposlenih ovde onaj deo nadležnosti, da se nešto ne otuđi, ako vas to brine, ali ne verujem da ima razloga da vas brine jer i u odnosu na to, biće pravljen plan koji će ovde Skupština usvojiti na nadležnom odboru o potrebnim kadrovima. Svi ti ljudi koji su tamo zaposleni su zbrinuti do 1. avgusta, jer ih je preuzelo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, preuzelo ih je na platni spisak, a zavisno od potreba Skupštine, neki od njih će biti i ovde. Ja vas molim, morate da imate razumevanja, nisam izdao naredbu obezbeđenju da postupa na način kako se postupa ovde, a (kada nekome prestane mandat, govorim sada o bivšim poslanicima) da samo neko ko je zaposlen, može da traži telefonom ili na revers da mu se izda propusnica da uđe, nego je još uvek dozvoljeno i još uvek i ulaze, ako vas to zbunjuje, bivši poslanici. Nisu to veliki telefonski računi, nema razloga da brinete. U svakom slučaju, sutra u 10,00 časova to će biti preuzeto, ali svakako će poslanici ove skupštine, bilo preko odbora kako ste tražili, bilo na drugi način, biti obavešteni, i svakako ćemo u odnosu na to organizovati rad, jer kao što znate ta zgrada ima tri puta manje kancelarija od ove zgrade, a pri tom ovoj zgradi nedostaje, to znate svi iznutra, a to ste videli iz izveštaja Evropske komisije, prostor i kadrovi da bi mogli da prate ovako intenzivan rad Skupštine. Ovo je najdetaljniji odgovor koji mogu sada da vam dam, a u odnosu na ceo proces svi ćete biti pravovremeno upoznati u narednih desetak dana.
Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UDžBENICIMA I DRUGIM NASTAVNIM SREDSTVIMA (pojedinosti) Primili ste izveštaj Odbora za prosvetu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O RADIODIFUZIJI (pojedinosti) Primili ste mišljenje Vlade o Predlogu zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima da li predstavnik predlagača Miloš Aligrudić želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PLATAMA DRŽAVNIH SLUŽBENIKA I NAMEŠTENIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Penezić, Nataša Jovanović, Milan Veselinović, Predrag Marković, Ljiljana Nestorović, Momir Marković, Vjerica Radeta, Aleksandar Vučić, Zoran Krasić, Sreto Perić, Hranislav Perić, Nemanja Šarović, Milovan Radovanović, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Zlatan Jovanović, Gordana Pop-Lazić, Radiša Ilić, Vojislav Milajić, Milan Stevović i Miljko Četrović. Primili ste izveštaj Administrativnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov iznad člana 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo, u običnom svakodnevnom životu nemam nameru, niti običaj da ljude koji su poneli stil govora od kuće ispravljam, iz čiste pristojnosti, ali u ustanovama u kojima je to red, treba da se vodi računa o pravilnosti izražavanja, pogotovo u ovom visokom domu. Nekoliko puta sam primetio da oni koji pišu ove zakone možda omaškom, a možda iz neznanja, naprave velike greške. Na njih nisam reagovao. Na neke jesam. Sinoć sam došao u nezgodnu situaciju baš zbog takozvane kongruencije koju sam pominjao, a to je slaganje reči u rečenici po broju, rodu i padežu i došao do jedne zabune, tako da sam i sam došao u nezgodnu situaciju ne ispravivši vaš tekst, jer bi tu bio potreban poseban amandman. Ovog puta me čudi da niste prihvatili ovaj amandman na ono što je čisto protiv normi, odnosno običaja srpskog jezika. To je nagomilavanje istih reči i tu nema ništa sporno. Ovo je čisto tehničko pitanje. Ja ću pročitati, imate pred sobom. "Početak prava na platu i prestanak prava na platu". Izbacuju se reči "prava na platu", pa bi naslov glasio "Početak i prestanak prava na platu". Tu ne vidim ništa loše. Jezički je ispravnije "početak i prestanak prava na platu". Zamislite kada bi čovek u običnom životu rekao – ti se meni javi, a kada se ti meni javiš ja ću se tebi javiti, a čim ti se ja javim ti se meni javi. Nepotrebno nagomilavanje, graničilo bi se sa pleonazmom. Vi niste prihvatili amandman, sada vam kažem da imate priliku da prihvatite, da izbacite ove reči da bi jezički bilo čistije.
Reč ima Zoran Balinovac.
Prvo, postoji nešto što se zove načelo jezičke ekonomije i postoji nešto što se zove načelo preciznosti u izražavanju u zakonima. Mi smo hteli ovde da budemo potpuno precizni i da otklonimo sve dileme, pa smo dva puta ponovili pravo na platu, dakle početak prava na platu i prestanak prava na platu. Ono što zabrinjava u ovome što je rečeno u malom estetskom govoru koji je prethodio jeste da poslanik Penezić u stvari krivo interpretira amandman. Naime, naslov iznad člana 3. glasi: "Početak prava na platu i prestanak prava na platu", a on kaže da se u naslovu iznad člana 3. brišu reči: "Prava na platu" i, dakle, oba puta reči "prava na platu" se brišu. Onda kada bismo usvojili amandman dobili bismo – početak i prestanak prava, odnosno početak i prestanak i ništa više. Ne bi se znalo o čemu je reč. Molim vas, ako ste već voljni da se bavite estetikom, što ja, naravno, podržavam, onda, molim vas, bavite se i preciznošću. Ne možete reći da se reči "prava na platu" – brišu, a one se dva puta upotrebljavaju u nazivu istog člana. To znači da brišete oba puta i dobijate "početak" i "prestanak". To je razlog zbog čega vaš amandman nije usvojen. Slažem se sa vašim estetskim opaskama, ali, nažalost, amandman je neprecizan. On bi značio da bismo iznad člana 3. imali naslov "početak" i "prestanak" – čega? A, inače, lično ne mislim da je i ova formulacija koja je tu, sadržina zakona loša, tim pre što je to zakon koji se prvi put usvaja u Srbiji i u kome je preciznost potrebna, čak ponekad i po cenu ponavljanja, da bi zakon bio jasniji, jer kažem mi takav zakon ranije u Srbiji nismo imali i dužni smo da onima koji treba da ga primenjuju učinimo što dostupnijim i što preciznijim, pa i po cenu ponavljanja. To je stav zakonodavne politike. Ali, evo, opet govorim o vašem amandmanu. Prihvatanje vašeg amandmana značilo bi da naslov iznad člana 3. glasi – "početak" i "prestanak". Dakle, vaš amandman je neispravno formulisan i to je jedan od razloga zbog kojeg nije prihvaćen.
Replika, narodni poslanik Penezić. Izvolite.
Moguće da je došlo do zabune u pisanju ovog amandmana, ali u mom objašnjenju, zato sam i izašao da ga pojasnim, pardon, da ga objasnim, nije ovako formulisan. Brišu se prve ove reči – prava na platu i ja sam jasno i decidirano rekao da naslov treba da glasi – "početak i prestanak prava na platu", što znači da ja imam pravo odavde da vas uputim na ono što mislim da je pravilnije. Znači, ima pravo na platu, ne briše se dva puta. Ja sam to u objašnjenju dao. Znači, prvo "pravo na platu" – se briše, a drugo ostaje. Znači, početak i prestanak prava na platu mislim da je jezički ispravnije nego – početak prava na platu i prestanak prava na platu. Znači, ako sam ja vama usmeno odavde objasnio, hajde da zanemarimo ovu, zato možda niste ni prihvatili, imali ste taj argument, ali sada imate argumente da ga prihvatite. Znači, da ostane jedno pravo na platu, a ovo prvo da se briše da se ne nagomilavaju reči istog značenja, odnosno iste reči.
Gospodin Balinovac. Izvolite.
Gospodine Peneziću, amandmani se podnose u pismenoj formi. Ono što sam ja dobio u trenutku kada sam se izjašnjavao o ovom amandmanu jeste tekst u kome piše da se reči – prava na platu brišu, dakle u oba slučaja. Šta ste vi mislili ja zaista ne znam, ja znam za ono što je pismeno rečeno. Prema tome, ja imam jedan predlog. Ako smatrate da se niste dobro izjasnili pismeno, izrazili suštinu onoga što ste hteli da kažete, onda podnesite ispravku amandmana pa da porazgovaramo o njemu. Dakle, jedno je šta vi mislite da ste hteli da kažete, a drugo je šta ste objektivno rekli o ovom tekstu. Mene obavezuje ono što ste objektivno rekli u pismenoj formi, ne obavezuje kada odlučujemo o, amandmanima, ovo što vi sada mislite. Ako želite da nastavimo priču o ovom amandmanu, onda bi bilo potrebno da u pismenoj formi ispravite amandman, tako da bude jasno na šta se on odnosi. Samo to i onda, naravno, ja sam spreman da ga prihvatim.
Narodni poslanik Penezić, izvolite.
Što se amandmana tiče, ja se izvinjavam što oduzimam vreme kolegama poslanicima, mislio sam da će ovo brzo ići. Što se amandmana tiče, on je, mislim, sasvim jasan, a ja sam smatrao da pred sobom imam ljude koji logički razmišljaju. Naravno, svakako da nisam napisao amandman da "početak" i "prava na platu" ostane, a tako izađe. Nema logike. Znači, ako neko logički razmišlja, on će shvatiti da sam ja, da je amandman dobar i da se briše ovo jedno prvo – na platu, prestanak, odnosno "prava na platu". Ne može oboje da se briše. Ako se oboje briše, onda se sve obezvređuje i nema nikakvog smisla. Ja, gospodine Balinovac, mislim da ste vi, cenim vašu inteligenciju, da ste shvatili šta sam ja time rekao i da ne treba o tome da polemišemo. Da je amandman dobar, da ga ne treba ispravljati, da ga vi prihvatite i da mi idemo dalje. Znači, briše se ovo prvo "prava na platu" i ostaje samo – "početak i prestanak prava na platu". Mislim da je to rešenje.
Direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo gospodin Balinovac, izvolite.
Mi imamo jednu sasvim objektivnu formulaciju koja kaže – reči, bez obzira koliko puta da su upotrebljene u tekstu se brišu. Reči – prava na platu se brišu. Prema tome, ja sam zaključio da vi hoćete da oba puta brišete reči – prava na platu. Ako nećete, izvolite ispravite amandman i onda ćemo rešiti problem, ali nemojte drugima reći da ne znaju logički da rasuđuju i da razmišljaju. Postoje neka pravila. Kada pišete amandman, kada pišete zakon i kada kažete – reči – Zoran Balinovac, na primer, brišu se, to znači da se sve reči u kojima se upotrebljava – Zoran Balinovac, brišu. Znate, ako ga individualno ne vežete za neku prethodnu reč. Dakle, nemojmo sada da pričamo o tehničkim pravilima i pravilima pisanja amandmana. Ja vas prosto molim da se odlučite, ili ispravite amandman ili da ga ne prihvatimo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po amandmanu, izvolite.
Da, po amandmanu, ne znam samo gde ode ovaj logičar, valjda da ne bi odgovarao i na ono što ću ja sada da kažem. Znate, kada imate Predlog zakona o platama državnih službenika i nameštenika ovako loš, kakav je ovaj koji nam je ponudila Vlada Republike Srbije, onda su, naravno, očekivana ovako nebulozna objašnjenja predstavnika Vlade, u ovom slučaju gospodina Zorana Balinovca i ne znam samo zašto ste mu dozvolili, zašto inače dozvoljavate predstavnicima Vlade da drže predavanja narodnim poslanicima, da on ovde može da kaže da njega zabrinjava zašto, i kako to poslanik pogrešno interpretira amandman, a kada njemu poslanik kaže da on ne zna logično da razmišlja, onda on replicira, jer se, Bože, njegovo visočanstvo Zoran Balinovac uvredio. Ili, kako on može da kaže narodnom poslaniku da poslanik može da se bavi estetikom i da je to njegova stvar, ali ovo je, je l' te, donošenje zakona. Zaista mnogo sebi dozvoljavaju ovi predstavnici vlade Vojislava Koštunice, mada ne znam, dozvolili ste ovim vašim poslovnikom da se svako pojavljuje kao predstavnik vlade. U neka normalna vremena ovde su sedeli ministri, pa kakvi god da su, a sada imamo, evo, i direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, pa onda imamo njegove saradnike, pa očekujem jednog dana da nam ovde dođu kuriri iz vlade da donesu dokumentaciju i da upisuju ono što, eventualno, mi narodni poslanici kažemo kao primedbu na neki zakon. Takođe je loša interpretacija predstavnika Vlade da ovaj amandman nije precizan. Amandman je potpuno precizan, a njegova je stvar što on to ne razume i zaista mi ovde nismo sa zadatkom da na taj način pomažemo predstavnicima Vlade. Mi hoćemo predstavnicima Vlade da pomognemo tako što ćemo svojim amandmanima, odnosno što svojim amandmanima pokušavamo da na najbolji način uredimo ono što nam vlada predloži, mada su u najvećem broju slučajeva, a to je slučaj sa ovim zakonom, predlozi Vlade toliko loši, da ni amandman na svaki član ne može da ih dovede u red. Pre svega su neustavni, kao što je i ovaj zakon, pa su neprimenjivi kao što je i ovaj zakon, ali naravno o tome ćemo govoriti kada budu na redu amandmani, odnosno članovi na amandmane koji iskazuju konkretno upravo o ovome što sam sada rekla. Takođe je nedopustivo da predstavnik Vlade ovde upozorava narodnog poslanika, ironično, da se amandmani podnose u pisanoj formi i da uči narodnog poslanika da li može ili kako može, eventualno, da menja svoj amandman itd. Gospodine Balinovac, Vi ako ste savetnik Vojislavu Koštunici Vi ga savetujte, ali poslanicima SRS savetnici nisu potrebni. Mi imamo program SRS, stavove SRS, imamo rešenja za sve probleme u Srbiji koji su se nagomilali posebno u poslednjih šest godina i o tome govorimo svakodnevno, i o tome ćemo govoriti u skorašnjoj izbornoj kampanji i to će građani Srbije na pravi način da shvate. Od vas to i ne očekujemo. Rekli ste da smo dužni da zakon bude precizan, tako ste rekli gospodine Balinovac, pa i po cenu ponavljanja zbog onih koji će zakon primenjivati. Vi zaista vređate sve kolege pravnike, ovom rečenicom, koji će primenjivati ovaj zakon, a mi smo opet s druge strane kada je gospodin Penezić podnosio ovaj amandman, verovali da ćete vi znati ovo da razumete kada smo rekli da se brišu reči "pravo na platu" i mi nemamo o vama mišljenje ovako, kao što ga vi imate o ostalim kolegama pravnicima koji će primenjivati ovaj zakon. Dakle, vi ste rekli da se u pismenoj, u pismenom mišljenju Vlade – amandman ne prihvata, svrha naslova iznad članova u Predlogu zakona jeste da upute na sadržinu članova i time tekst učine preglednijim, budući da naslov iznad člana 3. Predloga zakona glasi: "Početak prava na platu i prestanak prava na platu". Brisanjem reči "prava na platu" naslov bi izgubio smisao i svrhu postojanja. Mi vama, predstavnicima Vlade, ne Vama lično, od početka govorimo da su ovi razni naslovi, nadnaslovi itd. iznad članova zakona potpuno nepotrebni, tako i da uopšte ne stoji ovaj naslov iznad člana, ništa se ne bi menjalo u suštini. Mi mislimo da je to, jednostavno, nepotrebno gomilanje. Svaki član ima naslov. Zaista, kao da debili primenjuju zakon. Piše u članu na koji način se reguliše neka materija. Naravno, to je vaš koncept i ja znam da ćete vi da kažete da mislite da je ovako bolje, mi mislimo da nije bolje, to je vaše pravo, ovo je naše pravo, i ja vas samo molim pošto vidim, što je tačno, vidim da ste vi spremni danas ceo dan da polemišete sa poslanicima, što je takođe u redu, ali vas molim za ubuduće da ne bude nesporazuma: govorite o amandmanu, o vašem predlogu, suzdržite se od toga da narodnim poslanicima držite predavanja. Uopšte reći ću vam da vam zakon pored toga što je veoma loš suštinski, (o čemu ćemo govoriti kroz amandmane), zakon nije uopšte napisan u duhu srpskog jezika. Nije normiran u duhu našeg pravnog sistema i vi to dobro znate, kao što znate da ćemo posle ovog zakona govoriti o zakonu u kojem je predviđeno da nam lične karte budu pisane engleskim jezikom. Imamo neke zakone u kojima je hrvatski novogovor i te kako zastupljen. Sada imamo vaš sa pleonazmima. Dakle, to je stvar vašeg gledanja na pisanje propisa, i naravno s druge strane stava SRS koji je potpuno drugačiji i to je jedino i normalno. Inače, kako tretirate državne službenike u ovom zakonu? Veoma loše kada je reč o platama, pogotovo državnih službenika sa završenom srednjom stručnom spremom, nameštenike kako ih vi ovde nazivate, takozvano tehničko osoblje. I sada su u veoma lošem položaju u odnosu na ostale zaposlene, a po ovom zakonu će imati devet puta manju platu od najviše plate u državnim organima što je zaista nešto neverovatno, ali zato ste i vi i ovaj prethodni režim, svi vi u poslednjih šest godina koji ste vlast u Srbiji, spremni da protiv bivših ministara podnosite i podržavate krivične prijave, zato što su zaposlenima isplaćivali stimulacije, naravno, apsolutno u skladu sa tadašnjim propisima koji su bili, uzgred budi rečeno, mnogo realniji i mnogo pravičniji nego što je ovo, što vi nama danas predlažete. Bilo bi mnogo bolje državnim službenicima i bile bi im svakako pristojnije plate, kada gospodine Balinovac vaše kolege iz Vlade, pošto ja vas ovde vidim kao predstavnika Vlade kada ne bi državne pare trošili u lokalnim kampanjama, kada ne bi Velja Ilić i Mlađan Dinkić vodili kandidate po Ražnju ko mečku Božanu, pa ih pokazivali – evo za ovog glasajte, ovo je kandidat bez imena i prezimena. Jedino su zapamtili broj. Kažu – glasajte za ovaj broj, pa upru prstom tamo u nekog. Neću vas to da pitam, ali kada budu oni ovde, to će biti moje poslaničko pitanje, da vidimo koliko su para potrošili za lažna obećanja građanima u opštinama gde su raspisani vanredni izbori.
Direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac.
Ne znamo u kakvoj je vezi mečka Božana sa ovim amandmanom, ali znam da sam ja amandman shvatio onako kako je jedino bilo moguće da ga shvatim. Nisam nikoga podučavao ovde, pa bih molio gospođu Radetu da me ne urazumljuje, ja nemam uopšte pretenziju da nju urazumljujem. Moj predlog se odnosi na to kako da se pronađe način da se jedan konstruktivan i lep amandman gospodina Penezića prevede u poslaničku formu i da se prihvati. To je bila čitava suština. Ako je toliko teško priznati grešku, pa treba da se doziva i mečka Božana zbog greške, onda šta ja mogu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandman na član 4. podnela je narodni poslanik Nataša Jovanović, takođe, zbog preciziranja teksta zakona. U članu 4. u Vladinom predlogu opet imamo iznad člana, naslov u kojem je reč o isplatama plata. Nismo amandmanski u tom smislu intervenisali, ali eto imam potrebu da kažem da je to potpuno nepotrebno, da iznad člana stoji isplata plata, pa onda je trebalo valjda još nacrtati ovako novčanice da se vidi da je to isplata plata, a ispod toga piše – državni službenici i nameštenici imaju pravo na mesečnu platu. Plata se isplaćuje u tekućem mesecu za prethodni mesec. Nataša Jovanović je amandmanom intervenisala da se briše ova reč "mesečnu" i da onda tekst ostane – državni službenici i nameštenici imaju pravo na platu, jer reći "pravo na mesečnu platu" sada ako slobodno tumačimo taj vaš tekst i ovu reč u okviru ovog prvog stava člana 4. zakona, onda može logično da se zaključi da ako neko radi 15 ili 20 dana, pa mu prestane radni odnos da će tih 15 ili 20 dana ili 25, 29 da će mu biti neplaćeno, zato što mu u zakonu stoji da ima pravo isključivo na mesečnu platu. Ovo je jedna potpuno nepotrebna reč, formulacija, da bi se stekao utisak kako je ovo neki visokouman član. Zamislite, u zakonu piše da zaposleni ima pravo na platu, i to mesečnu platu. Zaista je trebalo mnogo rada i truda da se dođe do ovako pametne konstatacije. Vlada kaže da ne prihvata amandman Nataše Jovanović, i to zato što pravo na mesečnu platu, predviđeno članom 4. Predloga zakona, znači da se plata, određena prema zakonu, obračunava i isplaćuje za kalendarski mesec. Kao deo osnovnih odredaba Predloga zakona, odredba je načelna i ne zadire u ostvarivanje prava na platu državnih službenika i nameštenika koji zasnuju radni odnos u toku meseca, ili im radni odnos prestane pre isteka meseca. Član 3. Predloga zakona je jasan: "Državni službenici i nameštenici ostvaruju pravo na platu od dana kada stupe na rad", a to pravo im prestaje "od dana kada im prestane radni odnos". Ovo obrazloženje koje smo dobili od Vlade Republike Srbije samo je potvrda da je amandman koleginice Nataše Jovanović trebalo usvojiti i da je zaista smislen, da tehnički doteruje zakon, što i jeste naša namera u ovom delu, ali imamo i one suštinske amandmane, mislim da je to amandman gospodina Vučića a koji se tiče najviše i najniže plate državnih službenika. Kažem, ovi amandmani, i prethodni, i onaj na član 7, su zaista amandmani koje bi trebalo prihvatiti da bi zakon imao jednu pravu zakonsku formu, u duhu srpskog pravnog sistema, u duhu srpskog jezika. Ništa vam suštinski ne zadiremo ovim amandmanom u koncepciju vašeg zakona. U skladu sa onim što ste vi malopre rekli – da ste želeli mnogo precizan zakon, da bi bio jasan onima koji ga primenjuju, zašto onda ne prihvatite ovo, da bi zaista bilo potpuno jasno, da kažemo državnim službenicima da će primiti platu i ako im radni odnos prestane u toku meseca ili ako počnu radni odnos u toku meseca. Dakle, ne samo ako rade ceo mesec, kako je napisano u stavu 1. člana 4. Predloga zakona. Dakle, još jedanput poziv da prihvatite ovaj amandman, da vam bar na nešto liči zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Vjerica Radeta. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Prihvatiću čak i sugestiju gospodina Balinovca da se dopuni ova razmera svim onim, da ne postoji mogućnost samovolje ili bilo kakvog arbitrarnog ponašanja u okviru odnosa tri prema jedan, ali mislim da je ovaj odnos spas za državne službenike i nameštenike, kako to kaže Vlada Republike Srbije, a to ste mogli da vidite i ovde u Narodnoj skupštini. Nije ovde reč, zarad javnosti to hoću da kažem, o narodnim poslanicima, reč je o ljudima koji rade u državnoj upravi, reč o ljudima koji obavljaju svakodnevno teške poslove i o ovim devojkama koje vode stenografske beleške, o onima koje moraju da čiste ovu zgradu i koje moraju da urade sve što je potrebno da bi bila osposobljena za prijem i rad narodnih poslanika. Ti ljudi ne mogu da prihvate da taj odnos bude tako dramatično veliki, kako je predviđeno ovim zakonom, i traže mnogo više poštovanja principa pravde i pravičnosti i nekog racionalnog odnosa države. Ljudi, ne može odnos da bude devet prema jedan. Nismo ni mi za uravnilovku, nismo za socijalizam, ali hajde da malo te razlike smanjimo, da to bude tri prema jedan, pa će svi biti zadovoljni, i onaj ko je dobio onaj jedan, zato što zna da onaj koji ima viši položaj, koji je radio više ili je bolje ocenjen, da ima samo tri puta veća primanja. Ako mu kažete da ima devet puta veća primanja, onda mislim da će tu dolaziti do velikih problema i da neće moći da funkcioniše državna uprava. Iz iskustva znam kakva je sujeta i kakvi su problemi. Da ne pričam o tome da se suočavamo sa tim da ljudi u državnoj upravi zaista imaju velike muke, kako i na koji način da prežive. U vreme dok smo mi bili deo državne uprave i na taj način kontrolisali i videli kako ljudi rade i kako funkcionišu, a vi se tog perioda sećate, gospodine Balinovac, znači, ljudi imaju platu po sedam, osam hiljada dinara i oni od toga ne mogu da žive i šta da radite - hajde da mu dam bonove hiljadu, dve hiljade dinara mesečno ili bilo kako, da bi mogao nešto svojoj deci da obezbedi ili bilo kome drugom. Danas situacija nije mnogo bolja. Neću da imam fatalistički pristup, pa da govorim da je sve gore, da je sve lošije, da je ne znam šta, ali pitajte ovu decu ovde, pitajte sve ove ljude koji žele da napreduju, koji žele da rade. Naravno, razlikovala su nam se mišljenja po tome kako im se omogućava ili obezbeđuje napredovanje na ovakav način, ali razlika u primanjima, po kojoj će jedan da ima deset hiljada, a drugi će da ima devedeset hiljada, to ne mogu da razumem, niti to može iko od njih da razume, niti može razlika u kvalitetu rada, razlika u angažovanosti, razlika u stručnoj spremi i u svemu drugom da bude tolika. To je nešto što je potpuno neprihvatljivo. Hajde da te razlike smanjimo, pa da ta najniža osnovica bude značajno viša i da ljudi mogu da prežive od svog rada i da mogu da prehranjuju svoje porodice. Da znate, mi nemamo nikakav lični interes ovde, niko od nas. Mi vam ovo govorimo samo zato što je to interes svih ovde zaposlenih, ali apsolutno svih. Svako će vam to reći. Ne postoji nijedan koji će vam reći da postoji neki drugi interes ili neka druga želja. Najviše su zainteresovani baš za ovaj amandman. Spreman sam da vidimo, da vi kroz sednicu Odbora na bilo koji način provučete i nekakvu vrstu tehničke dopune, ako je to potrebno, da bi se izbegla samovolja bilo čija i u tom odnosu između jedan i tri, ako je to potrebno, zato što mislim da je to važno za ljude koji rade u državnoj upravi, da bi se prihvatanjem tog amandmana mnogo toga i suštinski promenilo i da bi bilo neuporedivo bolje za veliki broj ljudi, za veliki broj građana koji svoju decu i svoje porodice moraju da izdržavaju, a rade u državnoj upravi.
Direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac, izvolite.
Moram samo da kažem o čemu je ovde reč. Zakonom o državnim službenicima i pratećim podzakonskim aktima određena su radna mesta na kojima se radi u državnoj upravi. U tom kontekstu imamo tzv. izvršilačkih radnih mesta osam i imamo pet položaja. Najveći službenički položaj je položaj – direktor posebne organizacije. Najniže izvršilačko radno mesto je radno mesto mlađeg referenta. Da biste radili na radnom mestu mlađeg referenta, potrebno je da imate srednju školsku spremu i šest meseci radnog staža. Da biste došli u prvu grupu položaja, potrebno je da prođete konkurs, konkursne komisije, potrebno je da imate najmanje devet godina radnog staža i imate mnogo veću odgovornost. Između su različita zvanja, različita radna mesta referenta takođe sa srednjom školom, mlađeg saradnika i saradnika sa višom školom, mlađeg savetnika, savetnika, samostalnog savetnika i višeg savetnika sa visokom školom i grupe položaja kojih ima pet. To su praktično oni koji rukovode sektorima u organima, koji su sekretari ministarstva, rukovode posebnim organizacijama itd. Napredovanja koja su u okviru izvršilačkih radnih mesta, mogu se vršiti u okviru iste platne grupe, to su jedinice i dvojke koje se pojavljuju, umanjuju tu razliku. Drugim rečima, želim da kažem, dok mlađi referent o kome ste govorili da je odnos 1:9, može da napreduje do referenta, pa ako završi višu školu i do mlađeg savetnika, dotle onaj koji je na položaju ne može da napreduje. Dakle, mogućnost povećanja plate onoga koji je na položaju je nemoguć, ne postoji takva mogućnost. Sa druge strane, onima za koje ste rekli da su najniže plate, postoje različiti mehanizmi uvećavanja plate putem napredovanja u zavisnosti od rezultata rada. Prema tome, to 1:9 shvatite kao načelni postupak. Ali ona se bitno koriguje sistemom napredovanja, jer kažem, oni koji imaju devet puta veću platu, ne mogu napredovati, oni su na takvu platu osuđeni. Druga stvar, ti koji imaju platu najvišu, nemaju pravo na isplatu prekovremenog rada, nemaju pravo ni na kakve dodatke za platu, osim na dodatke na osnovu minulog rada. Dakle, ovi sa najvišom platom praktično dodatke nemaju. Ovi ostali imaju sve druge dodatke. Najviša plata koju imaju na rukovodećem položaju, nema pravo na dodatke prosto zato što je rukovodilac dužan da radi, ako treba, za svoju državu i danju i noću, jer ima veću platu, jer ga je država postavila na odgovorno mesto. Prema tome, sistem dodataka i sistem napredovanja, kao i kod nameštenika, o čemu ćemo govoriti kasnije, sistem tzv. nagradnih bonusa, bitno umanjuju ovu razliku, čine je drugačijom i fleksibilnijom i jednostavno podstiču mobilnost državne uprave. Naravno, sam amandman je problematičan, prosto što nije vodio računa ni o položajima, ni o zvanjima, ni o čemu, postavio je proporciju 1:3 i prosto je nemoguće sprovesti taj amandman u praksi sve i kada bi pravno-politički postupci na kojima se on zasniva bili ispravni. To bi značilo da je rukovodilac po svom nahođenju u mogućnosti da samostalnom savetniku da veću platu od onoga ko rukovodi organom itd. Dakle, došli bismo do apsurdnih situacija koje se sugerišu, možda, iz brzine kojom je pisan amandman, ali zato je on između ostalog neprihvatljiv. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po ovom amandmanu i u potpunosti podržavam ovaj amandman gospodina Vučića. Smatram da je Balinovac ovde nešto pomešao oko matematike, pa je trebalo Mikija Albijanića da pozove u pomoć, pošto je to njegova struka. Jedan prema devet, kaže ovaj što ima devet, on je oštećen, ne može više da mu se povećava. Ima najveću platu i on je jadan oštećen. Ne razumem. Postavljam jedno pitanje ovde, da gospodin Balinovac kaže, po njegovoj matematici – kolika je to plata kada se izračuna najmanja plata, a ne može da bude manja od 15.000, puta devet, ispada da jedan od službenika će imati 150.000 platu. Valjda po onom izveštaju ni predsednik Vlade nema 150.000 platu. Sledeće, on kaže – dobro, najmanja plata. Najmanja plata je 15.000-16.000, šta radnik da kupi sa tim? Ujutru kad dete pođe u školu, pita - tata, šta ti radiš, zašto nisi završio školu, nego kaže – daj mi 100 dinara da imam za doručak u školi i sa drugovima da pojedem jedan sladoled. Znači, biće mnogo problema oko ovoga i mislim da ovo nije uređeno na najbolji način i ne prihvatam objašnjenje Balinovca, ovo što je on govorio, to je malo zamajavanje. Hvala.
Direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac, izvolite.
Hteo sam samo da kažem da mi je izuzetno žao i izuzetno teško što Hranislav Perić nije prihvatio moje objašnjenje.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, amandmane na član 7, 9. i 10. nismo izlazili da komentarišemo zato što su u istom smislu kao što su i amandmani na član 3, 4. i 7. Za član 7. smo tražili da se briše ovaj naslov iznad člana, kako se određuje osnovna plata, zato što mislimo da je zaista smešno da iznad člana zakona stoji naslov kako se određuje plata, to valjda treba da bude sadržano u samom članu, u tekstu tog zakona. Isto tako smo u članu 9. menjali reč "time", jer je ovde napisano – koeficijenti za položaj izvršilačka radna mesta određuju se time što se svaki položaj ... a mi tvrdimo da je gramatički ispravno "tako" i iz tog razloga smo i podneli taj amandman, kao i ovaj amandman na član 10. stav 2. gde stoji da se platna grupa (a ovo je u vezi sa amandmanom Zorana Krasića, zato ću da pročitam) u koju se svrstava položaj u službama Narodne skupštine, predsednika Republike, Ustavnog suda i službama organa čije članove bira Narodna skupština, određuje o njihovim aktima, pri čemu se polazi od opštih pravila za razvrstavanje radnih mesta. Ovde treba da se stavi tačka, a u vladinom predlogu stoji – i teži da oni budu jednako vrednovani kao slični položaju u ministarstvima, službama, vladama i sudovima. Šta znači, reći u zakonu da nešto "teži". Valjda u zakonu mora jasno da stoji da nešto jeste ili nije. Zaista moram da pročitam obrazloženje Vlade na ovaj amandman Momira Markovića gde je reč "time" trebalo da se zameni sa "tako" jer je to zaista jedino pravopisno ispravno. Slušajte kako Vlada narodnim poslanicima objašnjava – amandman se ne prihvata, "time" je zamenica, "to" u instrumentalu, padežu koji poput ostalih padeža pored svoje strukturne vrednosti ima semantičke vrednosti, instrumental je polivalentan padež, a njegova polivalentnost se ispoljava ne samo kao polifunkcionalnost, tj. upotreba više funkcija, nego i kao polisemija, tj. višestruko značenje. Njegove upotrebne vrednosti bez predloga su rekcijska dopuna obeležavanje predikativna, značenje sredstava, značenje načina, značenje mesta, značenje vremena, značenje mere i značenje agensa. Prema tome, imenička jedinica kontinuitetskim značenjem koju smo upotrebili – time, pored ostalih vrednosti značenja sredstva i značenja vremena, ima i vrednost adverba za način koju ima i prilog "tako", pa nema potrebe da je zamenimo tim prilogom. Zamislite na koji način Vlada objašnjava zašto ne prihvata ovaj amandman. Gospodine Balinovac, kažem vam i tvrdim da pošto danas učenici koji su završili osmi razred polažu prijemni ispit iz srpskog jezika, kada bi slučajno napisali koeficijenti za položaje izvršilačka radna mesta određuju se time što se svaki položaj, a još samo da kažu kako je uobičajeno da se kaže čega umesto što, onda zaista ne bi bilo šanse da polože taj ispit. Ovo vam govorim zato što način na koji je Vlada pokušala da objasni, da se napravi mnogo pametna narodnim poslanicima nije tačan, nije u skladu sa važećim pravopisom, a po važećem pravopisu mora da stoji: radna mesta određuju se tako što se. Ovo je apsolutno tačno i pitajte lektore i pitajte profesore srpskog jezika, pa ćete videti da smo mi potpuno u pravu. Ovo govorim samo zbog ovog specifičnog objašnjenja zašto Vlada ne prihvata amandman. Inače, videli ste da nemamo nameru više da vas ubeđujemo da ne mogu ovakve stvari da stoje u zakonu, kao što ne može da se kaže da se teži da oni budu jednako vrednovani, kao što rekoh malopre. Ne može u zakonu da stoji izraz da nešto "teži", nego u zakonu mora da kaže mora biti ili ne može biti, a da teži, pa da neko onako po svojoj volji procenjuje koliko to teži, to zaista nije primenljivo. Vi ste pokazali da ne želite da vam mi pomognemo da ovaj zakon liči na nešto i da bude primenljiv i u skladu i u duhu našeg pravnog sistema. Ne morate, vi ste vlast i možete šta god hoćete. Samo nam pravite više posla za neko skoro vreme kada budemo menjali ove zakone. Dobro, uradićemo mi sve to. Član 15, iznad tog člana, naravno, kao i iznad svakog imamo naslov, ko određuje koeficijente. Očekivala sam da će ovde biti neko ime i prezime, ali nema imena i prezimena. U stavu 3. ovog člana kaže se, predsednicima žalbenih komisija, a prethodno, ipak, moram ceo član da pročitam, koeficijent određuje rukovodilac državnog organa, odnosno lice ili telo koje je određeno posebnim propisom. To je u redu i to je normalno. Državnom službeniku, a to je drugi stav, na položaju koji rukovodi državnim organom, koeficijent određuje organ ili telo koje je nadležno za njegovo postavljenje. I to je u redu. Ovo nije u redu, predsednicima žalbenih komisija Vlade pravosuđa i savetnicima predsednika Vlade i potpredsednika Vlade koji su u radnom odnosu jer im pripada koeficijent položaja koji odredi Vlada. Ne razumem zašto je ovo neka posebna kategorija državnih službenika. U redu je, svaki državni službenik i grupa državnih službenika ima određene poslove, određene nadležnosti, određene odgovornosti, neko više, neko niže u skladu sa tim mu se određuje plata. Naravno, ne onako kako ste vi predvideli da najniža plata bude 15.000, odnosno da odnos između najniže i najviše plate bude devet puta, to smo već rekli da je za nas neprihvatljivo. Jako su uznemireni svi zaposleni u državnim organima, ne samo u ovoj skupštini, nego i u Vladi i tamo gde vi sedite. Svi su jako zabrinuti zbog vašeg predloga da će imati devet puta manju platu od onih najviših plata. Naravno, to je stav i odnos ove vlade prema ljudima koji mnogo rade, vredno rade. I mi narodni poslanici znamo za sve službenike koji su zaposleni u ovoj zgradi i u ovoj instituciji, u Skupštini Srbije. Svi mi znamo koliko ti ljudi rade, koliko ostaju do kasno, koliko moraju da prate naš rad, a vrlo često, znate da se dešavalo i dešavalo da ova skupština ne radi zato što jedan ili dva dana vladajuća većina ne može da napravi kvorum i onda sledećeg dana ili posle dva - tri dana, kada se kvorum nekako obezbedi, onda radimo do deset, jedanaest, jedan noću i sve to prate službenici, zaposleni u ovoj skupštini i nikada, ne znam za primer da je neko od njih nešto pogrešio u svom poslu, da je bio nedužan, da se nije našao narodnom poslaniku za sve što je potrebno. Sada znaju da će njihove plate biti mnogo, mnogo manje, a čak su zabrinuti da li će biti plate manje nego što su im sada. Nije to smešno, znate i sami da nije smešno koleginice, jer to jeste problem. Ako mislite da je smešan komentar da najniža plata može biti devet puta manja od najviše, onda stvarno ne znam šta da vam kažem. Dakle, pitanje iz ovog amandmana Zorana Krasića u kojem smo tražili brisanje ovog člana, jeste: koji su to zaštićeni u tim žalbenim komisijama Vlade, pravosuđa, ko su ti predsednici, savetnici predsednika i potpredsednika Vlade. Znamo mi ko su to sada, ali ne prihvatamo i neprihvatljivo je da to bude neka posebna kategorija, neka elita, neki nadslužbenici, a oni ispadoše po vašem predlogu i iznad ministara i iznad predsednika Vlade i oni su neki "leks specijalisi". Da, gospodine Balinovac, pročitajte, vi ste valjda to pisali. Zašto ovi i ko su ovi, ko su te žalbene komisije Vlade i pravosuđa itd. Ko su, i čime se bave i zašto su posebno izdvojeni i ko će upravljati tim komisijama pravosuđa i kako će one biti samostalne i nezavisne u svom radu ako im Vlada određuje platu, ako im život, uslovno rečeno, zavisi od Vlade. Zaista neprihvatljivo, i ne razumem zašto ne prihvatite ovaj amandman, zašto ne želite da otklonite svaku sumnju, a ovo jeste pod velikom sumnjom i otvara mogućnost zloupotreba i izvlačenja određenih ljudi. Kada smo pre neki dan pričali jednom ministru koji je ovde bio predstavnik Vlade, kada se govorilo o zakonima o javnim skijalištima i kada smo govorili da formira agenciju za javna skijališta samo zato što treba još neko da se uhlebi, onda se ministar onako čudio, a isto su se njegovi saradnici smeškali kao i sada. Ne prođe deset dana od toga, evo sve novine pune imena narodnih poslanika, odnosno poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, bivše skupštine. Svi ti poslanici koji nisu mogli negde drugde da se smeste, sada su u Agenciji za skijališta. Sve ono što mi govorimo ovde, a pre svega radi javnosti, možda se ne učini, u momentu, kada to kažemo da jeste tako, ali ne prođe dugo, pokaže se da govorimo apsolutno istinu. Sada vam tvrdim da ovaj stav gde se kaže, predsednicima žalbenih komisija Vlade i pravosuđa i savetnicima predsednika Vlade i potpredsednika Vlade koji su u radnom odnosu, pripada koeficijent položaja koji odredi Vlada. Ovo je takođe diskriminacija. Ovo ne može da ostane u ovom zakonu. Predlažemo vam, gospodine Balinovac, još imate vremena da prihvatite amandman kolege Zorana Krasića, jer ne dozvolite da posle nekoliko dana kada budemo imali određena imena, kao što sada govorimo o toj Agenciji za skijališta, da na isti način govorimo i o ovom vašem članu i uopšte o ovom zakonu. Dakle, još jedan poziv da se prihvati ovaj amandman, da se prihvate amandmani koji su čisto pravno-tehnička redakcija, koji su prethodili ovom amandmanu i svakako najvažniji amandman, jeste amandman Aleksandra Vučića da odnos najniže i najviše plate bude 1:3 a ne 1:9 kako je Vlada predložila. Ako želite da imate zaista državne službenike koji će hteti da rade u državnim službama, koji će hteti da napreduju, onda morate na odgovarajući način da ih platite, a ne da dozvolite da ljudi jedva čekaju da odu iz državnih službi zato što ne mogu da podnesu da imaju devet puta manju platu od nekog svog rukovodioca.
Reč ima Zoran Balinovac.
Ja sam o rasponu plata pričao i očigledno da nema više svrhe o tome pričati. Što se tiče primedbi koje se odnose na amandmane koji su inače prošli u dnevnom redu, hoću samo da kažem da reč "težiti" znači ići ka, ne misli se na težinu, ako je bio neki nesporazum. Zatim, govoriću o amandmanu na član 15. stav 3. o kojem je govorio prethodni govornik. On se upitao šta su to žalbene komisije, odakle su žalbene komisije itd. Samo ću da ga uputim na Zakon o državnim službenicima. U Zakonu o državnim službenicima postoji ni manje ni više nego 12 članova koji uređuju rad žalbenih komisija. To su žalbene komisije. U zakonu koji je Skupština usvojila pre godinu dana, jasno piše šta su žalbene komisije. Za čitaoce zakona to ne predstavlja nikakvu nedoumicu. U tom istom zakonu piše – da predsednici žalbenih komisija Vlade i pravosuđa vrše isključivo dužnost predsednika žalbene komisije, ništa drugo ne mogu da rade, i posle prestanka te dužnosti predsednika imaju pravo da se vrate na svoje ili drugo odgovarajuće radno mesto u državnom oranu. To je član 152. Zakona o državnim službenicima. Ko mi ne veruje može da proveri. Pošto oni rade samo na mestu predsednika, naravno da bi za svoj rad trebalo da prime i platu, pretpostavljam da je i to nesporno. U članu 15. o tome se govori, predsednicima žalbenih komisija Vlade i pravosuđa pripada koeficijent položaja koji odredi Vlada. Inače, usput samo da kažem da u članu 146. stav 3. Zakona o državnim službenicima jasno piše da članovi žalbene komisije imaju pravo na naknadu za rad. Dakle, reč je o jednoj instituciji koja je savršeno i jasno uređena Zakonom o državnim službenicima. Oko savetnika predsednika i savetnika potpredsednika Vlade, prošla su vremena, nadam se, kada su predsednici imali savetnike za koje niko nije znao ni ko su, ni šta su. Konkretno mislim na predsednika Vlade Zorana Đinđića i na predsednika Vlade Zorana Živkovića. Mi hoćemo u celoj ovoj problematici da uredimo položaj savetnika predsednika Vlade, da savetnik predsednika Vlade ne bude nikakva siva eminencija, ni neki, ako sam dobro razumeo prethodnog govornika, vrhunski itd, da ne upotrebljavam termine. Želeli smo da uredimo i njegov položaj, kako je to sada u modi, transparentno, da sve bude jasno. Zašto su savetnici predsednika i savetnici potpredsednika Vlade stavljeni u ovu odredbu? Zbog toga što oni zasnivaju radni odnos na određeno vreme. To je ona posebnost. Oni svoju karijeru u državnoj službi vezuju za trajanje mandata predsednika ili potpredsednika Vlade. To je lična personalna veza između predsednika i njegovog savetnika. Predsednik smatra da ga osoba iks može najbolje savetovati u toj oblasti i da mu ona odgovara. Sa trenutkom prestanka mandata predsednika i njima prestaje pravo da budu savetnici. To se dogodilo sa savetnicima gospodina potpredsednika Labusa, čim je podneo ostavku. Prema tome, to su potpuno jasne stvari. To je jedna posebna grupacija ljudi koja radi na određeno vreme i zbog toga se javlja potreba da se njihova plata uredi zakonom. Bolje je da je uredimo zakonom, da se zna ko su, šta su i kolika su primanja, nego da ih skrivamo po različitim aktima kao što je radila Vlada Zorana Đinđića i Zorana Živkovića. Ako to nije napredak onda ne znam šta jeste.
Replika, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine Balinovac, ja se vama obraćam sa uvažavanjem i očekujem da se na isti način i vi obraćate meni. Vas gospodine predsedavajući upozoravam da kada neko govori ovde, ne može da kaže "prethodni govornik", mora da kaže ime i prezime narodnog poslanika, da kaže narodni poslanik taj i taj. Mislila sam da se mi znamo, bili smo u isto vreme zamenici ministra, sedeli jedno s jedne strane, drugo s druge strane, one kancelarije, to znate. Ako ne znate, onda zapišite kada me prozove predsedavajući ili bilo kog poslanika i morate da kažete narodni poslanik, a ne prethodni govornik. Zaista je ironično ovo što ste pokušali da kažete, da teži ne znači težina. Moraću da se vratim na ovo i da pročitam. Ne razumem kako u zakonu može da se ide ka nečemu. To može u nekoj teoriji, ali u zakonu mora da se dođe donekle, a ne da se ide ka nečemu. Ovde stoji – platna grupa u koju se svrstava položaj u službama Narodne skupštine, predsednika Republike, Ustavnog suda i službama organa čije članove bira Narodna skupština, određuje se njihovim aktima, pri čemu se polazi od opštih pravila za razvrstavanje radnih mesta i teži da oni budu, a vi ste ovde obrazložili da to teži znači "ići ka" i onda bi trebalo da se kaže – "i ići ka" da oni budu jednako vrednovani itd. Nemojte ironično da objašnjavanje narodnim poslanicima, gospodine Balinovac. Znam da ste dobar pravnik i molim vas da kao takav i razgovarate o našim amandmanima. Dakle, nije dobro reći "teži", jer je neprecizno, jer ne znači ništa. Najjednostavnije ne znači ništa. Ne može u zakonu instrukcija, to dobro znate. Zakon je jasna i decidirana pravna norma koja kaže da je to tako i ne može drugačije. Takođe kažete da je bolje da se zna ko su savetnici predsednika, potpredsednika itd. Ko je rekao da ne treba da se zna ko su? Znali smo i Zorana Janjuševića. Podsetiću da je Vojislav Šešelj na svojim konferencijama govorio o kriminalu Zorana Janjuševića kada je bio savetnik Zorana Đinđića, kada 90% građana u Srbiji nije znalo ko je Zoran Janjušević i naravno da nam ne pada na pamet da zagovaramo da ne treba da se zna, kako kažete, da savetnici treba da budu neka siva eminencija itd. Naravno da treba da se zna ko je savetnik, ko je žalbena komisija Vlade, ko je žalbena komisija pravosuđa, koja je njihova uloga. Znam naravno šta piše u Zakonu o državnim službenicima, koji je, uzgred budi rečeno, veoma loš i imali smo mnogo primedbi. Znate da je povlačen iz procedure, znate koliko ste jedva došli do tog zakona, da vas ne podsećam. Dakle, bez obzira na sve to što stoji u Zakonu o državnim službenicima vi ste napisali - budući da predsednici tih žalbenih komisija pored dužnosti u žalbenoj komisiji ne mogu da obavljaju nijedan drugi posao, pa je bilo potrebno predlogom zakona urediti njihovu platu. Ko je protiv da se svačija plata uredi zakonom? Rekli smo da ne mogu biti povlašćeni, da ne mogu imati nikakav specijalan položaj, da su to državni službenici koji u određenom periodu obavljaju određen posao. Samo je razlika u tome. Ubeđena sam, gospodine Balinovac, da vi tačno znate šta mi govorimo i da tačno znate šta je namera ovog amandmana, ali pokušavate da se pravite nevešti. Nemojte, vi ste pametan čovek.
Da li ste želeli reč? Direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo gospodin Balinovac, izvolite.
Ja sam samo hteo da kažem da je naša namera da se položaj savetnika predsednika Republike uredi na način u kome će to biti sasvim jasno. Da svima bude jasno kakav je njihov pravni status, kakve su njihove plate, a ne da oko toga kolaju priče. Ja znam, čuo sam za gospodina Nemanju Kolesara, ali nisam siguran da iko ovog trenutka... izvinjavam se, za Janjuševića, izvinite, gospođo Radeta. Čuli smo svi za gospodina Janjuševića, ali mislim da niko od nas ovde ne zna kolika je njegova plata bila. Cilj ovog zakona i jeste da sve bude jasno, da sve bude dostupno javnosti i da se zna kolika je plata i savetnika predsednika vlade i kolika je plata za vrlo odgovornu dužnost predsednika žalbene komisije. I, na kraju, o ovome treba da se vodi računa. To je prosto jedna instruktivna upućujuća norma, vrsta normi kakve se u pravu upotrebljavaju da se ne bi napravila preterana disharmonija unutar položaja u različitim vrstama državnih organa. Drugim rečima, ako imate pomoćnika ministra koji ima jednu platu u ministarstvu, onda bi bilo nelogično da pomoćnik sekretara Narodne skupštine ima pet ili šest puta veću platu nego pomoćnik ministra. E, mi tu zakonom kažemo da se vodi računa prosto o tim proporcijama itd, da se ne bi napravilo nejedinstvo pravnog sistema i na sasvim različite načine vrednovali praktično slični ili isti poslovi. Dakle, to je jedna upućujuća norma. Njih ima dosta u pravnom poretku i ne predstavljaju nikakvu novost ni ovde.
Narodni poslanik Hranislav Perić, potom narodni poslanik Marko Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste malopre obrazloženje gospodina Balinovca. Smatram da tek kada usvojimo ovaj zakon neće moći da se primeni u praksi. Postavio sam ovde jedno pitanje, da nam kažete kolika je to najniža plata a kolika je najviša. Ako ste napravili zakon morate da imate viziju i da kažete, to što vi vičete jedan prema devet, devet je 150 hiljada, jedan je 15 hiljada. Ako ne znate odgovor na to pitanje, onda nije trebalo da predlažete zakon. A što se tiče toga – da vam je žao, gospodine Balinovac, tačno je to da vi kada izađete za govornicu napravite žalosnu facu, ali ćete da me ubedite da stvarno žalite tek kada se rasplačete za govornicom.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, veoma je dobro da vodimo ovakvu raspravu o jednoj veoma značajnoj temi koja zahteva zaista stručnu elaboraciju i mislim da podjednako sve poslaničke grupe doprinose tome da mi vodimo takvu raspravu, bez obzira na to kojoj poslaničkoj grupi pripadamo i to je kvalitet ove rasprave, što je rasprava stručna i na određenom stručnom nivou, što ja mogu da ocenim kao pravnik. U nekim stvarima bih se složio u nekim ne bih, u vezi sa ovim amandmanom . Kada se radi o tekstovima naših zakona, mislim da nama nedostaje lektorisanje, da nam nedostaje našeg jezika u tim tekstovima i da imamo nekad zaista čudne norme, imamo zaista čudne izraze koje upotrebljavamo. Mogu da se složim sa tim da su pojedini podnaslovi članova zaista veoma čudni. Ja bih čak rekao da nekad dovode nekoga na podsmeh kada pročita podnaslov. Mislim da bi zaista bilo potrebno, da kada pišemo zakone, upotrebljavamo naš jezik i pozovemo lektore u pomoć. Znači, kada smo napravili tekst norme, onda pozovemo lektora da je sredi, tako da ta norma ima dostojanstven, jedan izraz koji će moći da izazove kod onoga ko ga čita poštovanje prema organu koji je doneo takvu normu. Ovde imamo normi koje zaista sadrže neke jezičke nedoumice, neke pogodbene nedoslednosti itd. Što se tiče rasprave koja je, po meni, ovde osnov, a to je rasprava vezana za raspon plata, mislim da zaista tu imamo dva koncepta. Jedan koncept koji se ipak zalaže za to da plate budu što više ujednačene i drugi koncept koji se zalaže za to da bude veća razlika. Mi moramo poći od toga da onaj radnik koji ima najniži koeficijent mora da svojim radom obezbedi sebi normalnu egzistenciju. To je bitno kada polazimo od određivanja plata radnika u državnoj upravi. Nije bitno koliki će biti raspon, nego je bitno da onaj koji ima najniži koeficijent može da živi od svoje plate. Da se razumemo, mi koji smo radili u državnoj upravi, kad smo radili, mi smo svoj posao radili savesno kao što ga i sada rade ovi ljudi koji nama ovde pomažu. Međutim, nikada niko ko radi u državnoj upravi nije polazio od toga da će imati ogromnu platu. On je polazio od toga da će to biti jedna srednja plata za jedan rad koji, isto tako, nije takav kao što je rad rudara u rudnicima, ili nekih drugih ljudi koji ipak imaju teži posao. Znači, ne možemo reći da je ovo najteži posao od svih poslova itd, da ne ulazimo u krajnost. Međutim, rad u državnoj upravi je jedan ipak siguran posao koji ima sigurnu mesečnu platu, koja nikada nije bila velika, pa nije ni ovde, ni u bilo kojoj drugoj državi. Dakle, ja se zalažem da ta prva početna plata bude dostojna čoveka. Sa druge strane, ne zalažem se za uravnilovku. Uravnilovka nas je dovela dotle, da nam državna uprava nije baš u sjajnom stanju. Državna uprava je imala uravnilovku do sada i ovaj zakon upravo ide ka tome da se ta uravnilovka razbije i ja mislim da je to jako dobro. I ako je cilj zakona, a jeste, da se napravi red on to treba da uradi, on treba da postavi odgovarajuće raspone i ti rasponi su, po meni, realni. Pogotovo kada se ide prema višim funkcijama i višim koeficijentima, smanjuje se broj ljudi koji se nalaze na tim koeficijentima, znači to neće biti značajan broj ljudi. A hoću da vam kažem, mi ne možemo smatrati da su nosioci rada u državnoj upravi samo oni radnici koji nama pomažu oko umnožavanja materijala, oko nekih drugih stvari koje su jednostavnije. Poslovi državne uprave noseći su upravni poslovi, to su poslovi primene propisa na prava građana, u konkretnom slučaju vođenje upravnog postupka, inspekcijski nadzor, to su osnovni poslovi u državnoj upravi. Ti poslovi treba da budu odlično plaćeni zato što treba da ih rade stručni ljudi jer se u tim poslovima rešava o osnovnim pravima građana. I sasvim je u redu da bude raspon da bi upravo ti naši inspektori, ti naši stručnjaci koji vode prvostepeni i drugostepeni upravni postupak mogli na kvalitetan i pravilan način da rešavaju prava građana. Zbog toga podržavam ovaj koncept da se napravi raspon u platama, s tim, naravno, da prvi koeficijent, početni koeficijent, bude takav da omogući čoveku da normalno egzistira. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 16. i član 16. amandman je podneo narodni poslanikSreto Perić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 16. Predloga zakona o platama državnih službenika i ovde ću težiti, naravno ne u smislu težine nego u smislu "ići ka" da uvažim pravno teorijsko znanje koje gospodin Balinovac ima i koje nije skromno, ali nikako neću moći da prihvatim i da uvažim njegovu doslednost da oni amandmani koji bi u značajnoj meri popravili ovaj zakon za njega ne znače ništa i ne odlučuje se da ih prihvati. Još jednom moram da istaknem da ovaj zakon zaista na jedan volšeban način vređa dostojanstvo zaposlenih u državnoj upravi, državnih službenika, gde je u članu 3. predviđeno da će državni službenici steći pravo na platu prvog dana kada počnu da rade i primaće je do poslednjeg dana dok rade. Zaista moram da kažem da je to možda za vaše prijatelje Evropljane, kojima nije jasno kada stiču pravo na platu, ali svi zaposleni u državnoj upravi u Republici Srbiji znaju sigurno kada imaju pravo na platu. Predložio sam amandmanom da se član 16. i naslov iznad člana 16. brišu. A šta je regulisano članom 16, odnosno o čemu govori član 16? Predviđene su tri vrste opisnih ocena kada zaposleni državni službenici imaju pravo na unapređenje u viši platni razred. Pa je rečeno: ukoliko državni službenik koji je dve godine uzastopno dobio ocenu "naročito se ističe", napreduje za dva platna razreda. Zatim, u sledećem slučaju kada državni službenik dobije ocenu "ističe se" ili "naročito se ističe" i ističe se dve godine uzastopno bez obzira na način na koji je ocenjivan, napreduje za jedan platni razred i u trećem slučaju kada zaposleni državni službenik dobije ocenu dobar, dva puta uzastopno ili "ističe se" i "dobar" napredovaće za jedan platni razred. Predložio sam amandmanom da se ovaj član i naslov iznad člana 16. briše u potpunosti, jer je to za nas neprihvatljivo. Nije utvrđena metodologija kako, ko, i na koji način će ocenjivati zaposlene u državnoj upravi, pa stoga smatramo da bi u praksi primena ovog člana vrlo često dovela do zloupotrebe položaja od strane pretpostavljenih prema ovim državnim službenicima. Pravna argumentacija koja mene potpuno ubeđuje da je ovaj član bespotreban jeste da je predviđeno u prelaznim i završnim odredbama ovog zakona da ovaj član stupa na snagu, odnosno da će se primenjivati od 2011. godine. Pokušao sam sebi u analizi ovog amandmana i pripremi za ovu raspravu da objasnim zbog čega je to primena od 2011. godine i nisam mogao da izvučem nikakav zaključak, osim ako to nije da će jedan mandat već proteći, pošto je predviđeno da određeni mandati traju pet godina, odnosno zaposlenje pet godina, da to možda nije taj razlog, pa da prvi put ne ocenjujemo ovih pet godina, da vidimo eksperimentalno kako to izgleda, do čega će dovesti u praksi, pa onda da vidimo kako bi se to uradilo. Zatim, gospodin Balinovac je rekao, direktor je rekao, naravno još jednom da kažem da je njegovo pravno teorijsko znanje neskromno, da savetnici predsednika treba da budu poznata lica i da im se odrede plate. Ja nisam potpuno siguran i on zna da to nije tako. Predsednik DS je imao neke savetnike koji nisu bili ni u vojsci, imali su 25, 26 godina, ni dan danas niko za neke njegove savetnike ne zna. Predsednik možda može da bude takav, ali ovaj jedan od savetnika je bio istovremeno savetnik i na odsluženju vojnog roka. Da li je gospodin Balinovac imao u vidu i takve slučajeve ili se ovde više bazirao na savetnike predsednika Vlade, ali ni to nije toliko bitno. Kaže da su osuđeni, to je u vezi člana 13, oni koji imaju platu devet puta veću od onih koji imaju devet puta manju platu, a to nije nikakva osuda. Neko je to komentarisao, ja se neću dalje zadržavati na tom delu. Moram samo na jednu stvar da ukažem, da je gospodin Krstin koji je malopre govorio mene je podsetio još jednom, iako ja svakodnevno putujući do svoje Ljubovije vidim kako se živi u Srbiji, uverio me je zaista i on kao poslanik iz poslaničke grupe G17 plus, da živim u Srbiji. Gospodin Marko Krstin takođe, pitaju me građani, ne samo u mojoj Ljuboviji, nego u Loznici, u Malom Zvorniku i celom Srbijom: gde živi Miloljub Albijanić, jer on kada izađe za ovu govornicu počne da cedi med i mleko i ljudi kažu – da li taj čovek uopšte izlazi iz Narodne skupštine, da li uopšte ode do stana, da li vidi kako žive pojedini ljudi u Beogradu, a da ne govorimo u Požegi i drugim mestima. To je gospodin Marko Krstin pokazao da ipak pripada jednom svakodnevnom životu u Srbiji i mislim da i ovaj zakon, najbolja bi varijanta bila pošto on ima dosta nepreciznih odredbi i momenata,jeste gospodin Balinovac se potrudio da na svaki amandman da predlog i da objasni kako će to biti i primenjivo i praktično. Nisam potpuno siguran u to, zalažemo se i da plate državnih službenika budu regulisane zakonom i to je jedini način gde ukazuje i upućuje nas na to da tu ne bi trebalo da bude nekih zloupotreba, ali na ovakav način sigurno to neće biti moguće.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jedanput se nalazimo u situaciji da nemamo ministra da obrazloži i podrži neki zakon. Kada sam pitao koji ministar danas obrazlaže zakon nama narodnim poslanicima, dobio sam odgovor ministar Balinovac. Nas naravno više ništa ne može da iznenadi, jer kada se jedanput pregazi Ustav, kada jedanput neko prihvati da bude taj koji će gaziti najpre Ustav SRJ, pa onda Ustavnu povelju državne zajednice Srbija i Crna Gora, onda mu naravno nije nikakav problem ni da pregazi Ustav Republike Srbije. Reč je naravno o čuvenom legalisti Vojislavu Koštunici koji je dokazao da mu zarad vlasti ništa nije strano, da je spreman da uradi bilo šta i jednostavno kada se tim putem krene onda nema povratka, jednostavno ide se do potpunog kraja. Danas nam je ministar Vuk Drašković, tako bar kažu, (mi smo doduše izabrali pomenutog gospodina ovde u Republičkoj skupštini za ministra, a ministrom se zove i gospodin Zoran Stanković, mada niti je gospodin niti je ministar)... i onda nas ne bi iznenadilo ni ovde koga god da zateknemo ujutru da nam kažete: to je novi ministar Mi kažemo – kako, pa nije bilo skupštinske rasprave? A vi kažete – pa pobogu, nisi pratio uredbe Vlade Republike Srbije. Sinoć se sastao gospodin Vojislav Koštunica, izgleda da mu je doletela ona sova iz Palate federacije sada do sedišta Republičke vlade, pa se sa njom dogovorio da imenuje još nekog od ministara. Što se tiče zakona o platama državnih službenika i nameštenika, SRS iznela je već čitav niz konkretnih primedbi i u toku rasprave načelne, a naravno sada imamo priliku i da kritikujemo pojedinačna rešenja u okviru rasprave o amandmanima. Ja sam u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 18. Predloga zakona o platama državnih službenika, kojim se traži da se reči: "dva platna razreda" zamene rečima: "jedan platni razred", tako da ovaj član 18. glasi: "Državnom službeniku koji stupa na radno mesto rukovodioca unutrašnje jedinice uvećava se koeficijent za jedan platni razred". Dok bi drugi stav istog člana glasio: "Državnom službeniku koji prestane da rukovodi unutrašnjom jedinicom koeficijent se smanjuje za jedan, umesto za dva platna razreda". Mi smatramo da je ovo rešenje daleko logičnije, kao što je logičnije i da raspon između plata bude manji, da ne bude odnos 1:9 onako kako ste vi predložili, jer će se na taj način smanjiti i moguće zloupotrebe i ogromne razlike u platama koje imaju oni koji mogu svakako i slobodno reći možda najviše rade i u ministarstvima i u državnim službama, dok bi pojedini vaši nameštenici imali izuzetno velike plate. Podsetiću vas, da sve one koje ste vi delegirali, imenovali mimo organizacije i državnih organa u kojima rade, bili su po pravilu krajnje sumnjive i stručnosti i po pravilu su izazivali afere i slične probleme. Na ovaj način sve bi ovo bilo dovedeno u mnogo bolju ravan i izbegli bismo mogućnosti da se određene stvari preskaču. Zanimljivo je da, (vi kada kažete) da su sredstva potrebna za sprovođenje ovog zakona potrebna za 2007. godinu u iznosu od 4.365.000.000 dinara čime se sadašnji fond sredstava za plate uvećava za čak 41%. Svi smo bili svedoci kada gospodin Dinkić, koji danas nije tu, verovatno obećava kule i gradove negde po Srbiji u predizbornoj kampanji, kada gospodin Dinkić, u vezi zahteva da li radnika u zdravstvu, da li radnika u prosveti, ovde odgovara ili na nekoj konferenciji za štampu, kako od povećanja plata nema ništa, kako je moguće dva ili tri posto, ali raspoređeno na narednih pet ili deset godina, kako bi bilo kakvo dalje povećanje izazvalo inflaciju, kako bi nas to unazadilo, kako bi nas to zaustavilo u ovom našem putu ka Evropi. Onda se logično nameće pitanje kako je moguće da se ovim jednim zakonom, pogotovu ako se ima u vidu koliki je broj državnih službenika u Republici Srbiji, plate povećavaju čak za 41%. Takođe, moram izraziti sumnju da to povećanje neće biti ravnomerno raspoređeno. Ovih 41%, to treba da znaju svi oni koji rade u državnim službama, neće biti povećanje koje će oni dobiti. Dakle, ukoliko radite u nekom ministarstvu ili bilo kom državnom organu i imate platu 12.000 ili 15.000 dinara, nemojte se nadati da će 2007. godine vaša plata biti veća za 40%. Tih 40% je samo prosek za koliko će plate biti povećane. One koji spadaju u ove niže platne razrede, a ima ih dosta, kao što ste videli, njima će plata najverovatnije biti povećana dva, tri ili pet procenata, dok će onima koji se nalaze na visini te lestvice, koji na ta mesta ne dolaze redovnim putem, ne višegodišnjim radom, zalaganjem i napredovanjem u službi, nego imenovanjem od strane ministara, predsednika Vlade i rukovodilaca drugih državnih organa, to su oni koji će imati i najveće povećanje. Njihova povećanja će verovatno da budu po 200-300 ili više procenata, pa kada se to sabere sa ova dva ili tri posto, koliko će dobiti službenici koji spadaju u najniže platne razrede i kada se izvuče prosek, to će biti tih 41% ukupnog povećanja. Dakle, SRS se zalaže za jedno neuporedivo pravednije rešenje. Mi smatramo da razlike i rasponi između plata državnih službenika ne mogu i ne smeju da budu toliki. Takođe, smatramo da je logično da, ukoliko neko prelazi na mesto rukovodioca u nekom državnom organu, odnosno na mesto rukovodioca unutrašnje jedinice, da je potrebno da mu se koeficijent plate uveća za jedan platni razred. Na taj način bi bila uspostavljena mnogo pravednija raspodela. Podsećam vas da je rešenje, slično ovome koje vi danas predlažete, već bilo jedanput isprobano u praksi, da je sličan zakon već postojao, da to nije donelo dobre rezultate. Jednostavno, niste nam danas, niti u prethodnom delu, kada je bila u pitanju rasprava u načelu, niste nam predočili ni jedan argument koji bi nas ubedio da će sada ovaj zakon moći da funkcioniše. Zbog svega toga, još jednom vas pozivam da prihvatite ovaj amandman SRS i da glasate za ovo smanjenje.
Reč ima direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac.
Nisam ministar, a da li bih voleo, neću odgovarati. Postoji član 194. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, koji objašnjava zašto sam ja ovde. "Predstavnici Vlade, na sednici Narodne skupštine i njenih odbora, mogu biti samo članovi Vlade i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kada je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine predlog zakona koji je za Vladu pripremio Republički sekretarijat za zakonodavstvo". Dakle, da je bila pročitana ova odredba Poslovnika, ne bi bilo nikakvih nedoumica zašto sam ovde. Što se tiče samog amandmana, mi ovog trenutka u pravnom poretku Srbije imamo mogućnost da se plata rukovodioca unutrašnje jedinice uveća oko 20%. Sada se predviđa manji stepen povećanja, tj. da bude 10%. Naime, između svih platnih razreda unutar jedne platne grupe razlika je 5%. Kada kažete da rukovodiocu uvećavate platu za dve platne grupe, onda ste, u stvari, rekli da mu uvećavate platu na osnovu rukovođenja za 10%. Kažem, to je smanjenje u odnosu na sadašnje rešenje koje predviđa 20%, pa i do 30%. Ima tu još pravnih problema koje, čini mi se, moj prethodnik, narodni poslanik Nemanja Šarović nije video, ali ne bih da uzimam vreme Narodne skupštine. Što se tiče pitanja o tome kako su ministri Vuk Drašković i Zoran Stanković, to je vrlo komplikovano pravno pitanje u kome se prepliću dva principa: princip međunarodnopravnog sledbeništva Srbije, uz sva prava i obaveze državne zajednice Srbija i Crna Gora i princip ustavnog i unutrašnjeg legaliteta. Ta dva principa su, u ovom slučaju, u sporu. Ako je Srbija naslednik državne zajednice Srbija i Crna Gora, onda je naslednik i svih njenih ministarstava, pri čemu ona može birati koja su joj ministarstva potrebna, a koja nisu [[Dobacivanje iz sale: Drži se dnevnog reda.]] Držim se dnevnog reda u istoj meri u kojoj se drži gospodin Šarović. (Predsedavajući: Gospodine Balinovac, zaista, držite se dnevnog reda.) Ovo govorim zbog građana. Postoje sukobi dva vrlo teška pravna principa: princip legaliteta u unutrašnjem poretku i princip međunarodne sukcesije. To nije tako lako razrešiti, kao što neki misle, ali s obzirom da sam rekao ono što treba o amandmanu, više neću pričati.
Narodni poslanik Nemanja Šarović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Balinovac, za sada niste ni ministar ni narodni poslanik. Naravno, ne bih imao možda, toliko toga protiv ni da budete. Verujte da bi mi neuporedivo draže bilo da ste na mestu ministra vi, nego što je Vuk Drašković i nego što je Zoran Stanković. Dakle, po mom mišljenju, ne postoje dve gore osobe, dve gore moralne nakaze koje bi mogle obavljati posao ministara, nego što su njih dvojica. Nije u tome spor. Ne možete vi, kao predstavnik Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, ovde da govorite van one teme koja je na dnevnom redu. Meni je to dozvoljeno, jer sam ja narodni poslanik i ovo je naš dom. Dakle, neuporedivo veća prava ovde imamo mi koji smo domaćini, nego što to može imati bilo ko sa strane, bez obzira da li je to ministar, da li je predstavnik Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Ono što je suština, koliko god vi, gospodine Balinovac, pokušavate i naprežete se da objasnite nešto, vi to ne možete i niste uspeli ni sada. Počeli ste da pričate kako postoji spor između, navodno, međunarodnog kontinuiteta i našeg unutrašnjeg pravnog poretka. Znam da vi razumete određene stvari u pravu i znam da vam nije ni lako ni prijatno da sedite tu i da pokušavate da objasnite nešto što je neobjašnjivo. Dakle, ono što je prava istina i što je jedina istina, to je da je Vojislav Koštunica izvršio državni udar. Izađite gospodine Balinovac posle mene i recite ovde šta je definicija državnog udara, da li je državni udar onda kada državni organ preuzima određena ovlašćenja koja mu nisu data Ustavom i zakonom. (Predsedavajući: Molim vas da se držite dnevnog reda.) Izašao sam na repliku gospodine Mihailoviću, mogu da pričam o čemu god hoću. (Predsedavajući: Slažem se, međutim, izazivate novu repliku, a ako sam već direktora Sekretarijata opomenuo, imam dužnost i vas da opomenem da se držite dnevnog reda.) Ja sa gospodinom Balinovcem imam korektan odnos i on ovo ne shvata lično i zna da ja jesam u ovome u pravu. Dakle, državni udar se vrši onda kada Vojislav Koštunica kao predsednik Republičke vlade ukazima postavlja ministra. To se dešava onda kada Vojislav Koštunica kao predsednik Republičke vlade ukazom određuje nadležnosti predsedniku Republike, Borisu Tadiću. Dakle, Vojislav Koštunica je diktator. Zamislite šta bi se desilo da je ovo uradio bilo ko drugi, zamislite da je bilo kakvu sličnu uredbu doneo Mirko Marjanović ili da je doneo, potpisao potpredsednik Republičke vlade, dr Vojislav Šešelj. Zamislite šta bi se onda pričalo i radilo. Dakle, vi ovde od nas tražite da pričamo o nekim stvarima koje su potpuno besmislene. Vojislav Koštunica je izvršio državni udar, državni organi o tome izgleda ne znaju ništa. Evo, pozivamo i Okružno javno tužilaštvo, pozivamo sve državne organe da učine ono što je određeno zakonom i Ustavom, da zaštite ustavni poredak Republike Srbije. Dokle više mislite da idete, ja zaista ne znam. Ovo je besmisleno, ovo je ništa. Ukoliko ste mogli da tako brutalno pogazite republički Ustav i uradite ovo što se uradili, zašto bismo mi onda uopšte raspravljali o platama, o Zakonu o platama državnih službenika. Ukoliko Vojislav Koštunica može Ustav da uređuje ukazom i uredbama, pa šta će onda nama zakon. Zakoni su niži pravni akti od Ustava. Ustav je najviši pravni akt. Kada se Ustav pregazi i to ovako brutalno kako je to učinio Vojislav Koštunica, onda nama zakoni uopšte nisu potrebni. Gospodine Balinovac, savetujem vam, zbog vašeg ličnog autoriteta, znate da je svaka vlast prolazna, a ova je na samom zalasku, na samom kraju, nemojte se mnogo mešati u ovo, svesni ste i sami da ne možete da objasnite, pustite Vojislava Koštunicu da dođe ovde i da nam to objasni. On je bio ovde pre dva dana, u ovom parlamentu, i predlagao da izaberemo potpredsednika Vlade. Zašto je to rađeno? Zašto potpredsednika Vlade nije imenovao uredbom? Ako je moguće da imenuje dva ministra, zašto ne bi mogao i trećeg? U čemu je tu razlika? Dakle, svi smo svesni da je ovde na delu državni udar Vojislava Koštunice. Ovo je sada prešlo u otvorenu diktaturu. Dakle, zbog sebe, zbog vas, kažem vam, nemojte se upinjati, pustite one koji su sve ovo zamesili i koji stoje iza svega ovoga, koji izvlače korist iz svega ovoga, da ovo i objašnjavaju. Hvala.
Molim narodne poslanike da se držimo dnevnog reda, jer jedino tako možemo da obavimo ovaj naš posao koji je danas pred nama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno se postavlja pitanje zašto Koštunica, predsednik Vlade, nije ukazom proglasio ovaj predlog zakona o izmeni i dopuni zakona, ne nego Predlog zakona o platama državnih službenika i nameštenika i onda bi rešio pitanje upravo u skladu kako rešavaju sva državna pitanja, nego je pustio da je ovde kobajagi demokratija, da kobajagi postoji striktna podela vlasti, ali kad smo već tu, da se osvrnemo i na član 26. na koji je amandman podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Radi javnosti i radi građana Srbije, pročitaću i član i amandman i biće jasno šta smo tražili. Ako po pismenom nalogu pretpostavljenog državni službenik radi poslove koji nisu u opisu njegovog radnog mesta, zbog toga što je privremeno povećan obim poslova ili radi i poslove odsutnog državnog službenika, ima pravo na dodatak za dodatno opterećenje. To je sasvim uredu. Stav 2. koji je ironija, glasi – dodatak za dodatno opterećenje od najmanje 10 radnih dana mesečno iznosi 4%. Ako je plata najniža državnog službenika petnaestak hiljada, za dodatno opterećenje od deset radnih dana, pošto će zamenjivati odsutnog službenika, dobiće 600 dinara. Odnosno 5% osnovne plate ako državni službenik zamenjuje rukovodioca unutrašnje jedinice. Ako radi daleko složenije poslove, dobiće 750 dinara. Dodatak za dodatno opterećenje od najmanje 20 radnih dana mesečno iznosi 8%. Znači, imaće celih 1.000 dinara ako ceo mesec zamenjuje kolegu, odnosno 10%, znači 1.500 dinara, ako zamenjuje šefa. Narodni poslanik Milovan Radovanović je, s obzirom na to da je ovo česta praksa u državnim institucijama i da se mnogo puta dešava da jedan službenik radi dva i više poslova, tražio da se u stavu 2. zamene reči ovako – 4% da se zameni sa 10%, pa bi to bilo 1.500 dinara za deset dana, nisu ni to velike pare, ali će bar nešto dobiti, od 5% bi bilo 1.750 dinara i dodatak za 20 radnih dana, umesto 8% da bude 20%, što bi ukupno opteretilo budžet sa 3.000 dinara, govorim o najnižoj plati državnog službenika ili 25%, a to znači 4.000 ako zamenjuje šefa tih 20 dana, odnosno ceo radni mesec, jer radni mesec ima 24 radna dana. Mislim da bi gospodin Balinovac mogao sad da pokaže dobru volju, bar na ovom amandmanu i da ovaj amandman usvoji, a ako se to ne desi, onda vas molim da u danu za glasanje mislite malo na ove ljude koji rade sve ove poslove da bismo mi narodni poslanici mogli svoj deo posla korektno da obavljamo, da pomislite na njih i da ovaj amandman usvojite.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Hranislav Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 16. Radi se o tome da je u članu 16. predviđeno da se ocenjuju službenici sa ocenama – dobar, dovoljan, ističe se, posebno se ističe itd. Znam da ste ovim i ovakvim ocenama popravili stanje u školstvu, kada ste uveli ovakvo ocenjivanje, a sad ocenjujete radnika koji radi u državnoj upravi; ima 30 godina staža i 55 godina starosti, a neki šefčić koji je došao sa dvadeset i nešto godina i godinom radnog staža, on piše o njemu ocene i kaže – ovaj se ističe, ovaj se ne ističe, ovaj se posebno ističe. Šta treba da se radi i čime možeš da dođeš do ocene – posebno se ističe? Šta treba radnik da radi, da ide ubrzanim korakom, da trči više, kako da se oblači, da brže donese šefu kafu, ne znam koji su sve kriterijumi da dođe radnik do te ocene? Smatram da ovaj član, (a tako sam i podneo amandman) treba da se briše, ima mnogo načina na koje može da se odredi plata službeniku i onaj ko radi slabije i onaj ko radi dobro. Prema tome, Zakon o radu je jasan, onaj koji neće da radi po Zakonu o radu zna se šta mu sleduje, a onaj koji radi treba da zaradi platu. U zakonu je predviđeno šta sa onima koji više rade prekovremeno itd. Prema tome, nema nikakvog smisla i mislim da je ovako kako je dato u zakonu ponižavajuće za radnike, i da će radnici u tom delu imati mnogo problema i međusobno i ti kolegijalni odnosi neće biti na visini ukoliko podelite kolektiv i nekome dajete dovoljan. To je poznata šema i to se radilo u preduzećima kada si mogao da daješ nekome 5% stimulacije i nekom 10% stimulacije. To je priča za zamajavanje radnika sledećih 15 dana do sledeće plate kome je dato, a kome nije dato itd. Predlažem gospodinu Balinovcu da ovaj član izbriše iz zakona i šta će raditi, postavljam pitanje, rukovodilac koji ima 30 ili 50 radnika. On treba samo da se bavi time da ide kod radnika i da gleda da bi mogao da da ocenu. Mislim da je ovo suvišno i da je stvarno vrlo loše rešenje u zakonu, pa vas još jednom molimo da razmotrite i da imate vremena da prihvatite da se briše ovaj član, a ukoliko ne, molim narodne poslanike da u danu za glasanje izbrišemo ovo i da ne napravimo cirkus u državnim službama. Hvala.
Reč ima direktor Sekretarijata za zakonodavstvo, gospodin Balinovac. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, postoje uređene i neuređene države. Još nisam čuo da se uređena država naziva cirkusom. Zakon o državnim službenicima na koji se praktično nastavlja ovaj zakon o platama državnih službenika i nameštenika, propisuje da državni službenik napreduje na dva načina. Prelaskom na radno mesto koje je više plaćeno i unutar radnog mesta, dakle, bez prelaska na više plaćeno radno mesto i prelazak u viši platni razred. To su odredbe člana 87. stav 3. Zakona o državnim službenicima koji kaže da državni službenik može da napreduje prelaskom u viši platni razred bez promene radnog mesta, prema Zakonu kojim se uređuju plate u državnim organima. Mi smo u trenutku pripreme ovog zakona o državnim službenicima imali u vidu da ovu situaciju treba urediti, a to je tzv. horizontalno napredovanje, napredovanje unutar jednog radnog mesta. Sledeće pitanje koje se postavlja jeste kako egzaktno odrediti merila koja treba da posluže za napredovanje. Jedini način koji je poznat kod nas, a i svuda u svetu, jeste ocenjivanje. Ocene o kojima je bilo toliko ironično govora, određene su u članu 84. Zakona o državnim službenicima koji je takođe usvojen pre godinu dana i glasi ne zadovoljava, zadovoljava, dobar, ističe se i naročito se ističe. Prema tome, u ovom zakonu o platama državnih službenika i nameštenika razrađuje se samo jedna ideja koja je, shodno logici zakona o državnim službenicima, tamo mogla biti samo nagoveštena. Ovde nema nikakve revolucije. Ovde se samo ide na pojašnjenje i konačno, uređivanje službeničkih odnosa. Ocene se određuju na način koji je propisan Uredbom o ocenjivanju državnih službenika. Vlada je na osnovu člana 84. stav 3. Zakona o državnim službenicima bila ovlašćena da donese tu Uredbu i poštujući svoja zakonska ovlašćenja ona ju je i donela. Upoznaću vas sa njom, prosto da biste videli da nema nikakve arbitrarnosti, nikakvog donošenja kafe ili sličnih stvari. Državni službenik ocenjuje se za rad od 1. januara do 31. decembra. Njemu se utvrđuju radni ciljevi, merila, kriterijumi za ocenjivanje su postignuti rezultati, samostalnost, stvaralačka sposobnost, preduzimljivost, preciznost i savesnost, kvalitet saradnje, dodatna merila za ocenjivanje. Ocena, naročito se ističe, određuje se državnom službeniku koji sa izuzetnim rezultatom ostvaruje radne ciljeve i ispunjavaju se zahteve radnog mesta. Pazite, Uredba o ocenjivanju ima 47 članova koji imaju samo jednu svrhu, da spreče arbitrarnost i da spreče rukovodioca da ocenjivanje, a time i napredovanje državnih službenika, pretvore u nešto što će zavisiti od političkih, verskih ličnih naklonosti ili bilo čega drugog. Znači, 47 članova Uredbe Vlade sa dva priloga koji uređuju kako ti izveštaji o ocenjivanju moraju da izgledaju, uređuje jedan problem kojim se bavimo sada sa ovim zakonom kada kažemo da neko napreduje unutar svog radnog mesta u višu platnu grupu ako je dva puta uzastopno ocenjen najvišom ocenom itd. Prema tome, nema reči ni o kakvom haosu. Reč je o jednom sistemskom logičnom, mirnom i razložnom razvoju situacije u planiranju službeničkog sistema koji je uređen po uzoru na savremene evropske zemlje. Drugog uzora nismo imali, prosto zato što je reč o državama koje razvijaju službenički sistem čitav dugi niz godina pre nas, a na neki način naša pozicija je utoliko bila i lakša. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 27. reguliše se prekovremeni rad lica koja rade u državnim organima. Po predlogu zakona kaže se, državni službenik za svaki sat koji po nalogu pretpostavljenog radi duže od punog radnog vremena ima pravo na sat i po slobodno. Prekovremeni rad se tromesečno preračunava u slobodne sate koje državni službenik mora da iskoristi najkasnije u roku od šest meseci od proteka tromesečja u kome ih je ostvario. Izuzetno. državni službenik koji ne može da iskoristi slobodne sate, zbog toga što priroda posla radnog mesta češće zahteva tako obiman prekovremeni rad, može da se isplati dodatak za svaki sat prekovremenog rada koji iznosi 26% vrednosti radnog sata osnovne plate državnog službenika. Kada se malo preciznije počne sa tumačenjem ovog člana, dolazi se do utiska da predlagač ovog zakona u stvari nema nameru da, osim u izuzetnim slučajevima, radniku koji je radio prekovremeno to nadoknadi u novčanom smislu, već isključivo da mu se isplati, ako je to moguće, korićenjem slobodnih dana za ono vreme koje je radio prekovremeno. To ste mogli da ostavite kao neku od opcija. U amandmanu koji je podneo Božidar Koprivica u ime SRS, kaže se, državnom službeniku za svaki sat koji po nalogu pretpostavljenog radi duže od punog radnog vremena isplatiće se dodatak za svaki sat prekovremenog rada u iznosu od 26% vrednosti radnog sata osnovne plate državnog službenika. To jeste čitav smisao, onaj koji radi prekovremeno mora za to da bude plaćen. Ne može da bude ostavljeno to pitanje na milost i nemilost neposrednom rukovodiocu hoće li da mu odredi isplatu prekovremenog rada ili će da ga natera da koristi slobodne dane. Znači, zakonom je već regulisano, godišnji odmori, slobodni dani, pod kojim uslovima se dobijaju itd. Znači, zašto sada pravimo paralelno zakonodavstvo u delu koje je regulisano opštim zakonskim odredbama. Problem jeste u tome da radnik koji je prekovremeno radio ima nedvosmisleno pravo da bude za to plaćen, a ne da koristi slobodne dane. Vi ste ostavili ovde mogućnost da o tome ipak odlučuje neposredni rukovodilac. Ipak, kada je u pitanju rad u državnim organima tu je malo specifičnija situacija nego uopšte u nekim drugim vrstama radnih odnosa, jer sam državni organ ima određen uticaj na sve moguće druge oblike vlasti kojih ima i od kojih, radnik koji nije zadovoljan odlukom neposrednog rukovodioca može da se žali. Ostavite u samom zakonu isključivost da radnik koji radi prekovremeno mora za to da bude plaćen a ne da se stalno vrtimo oko slobodnih dana. Čak imamo situaciju u Narodnoj skupštini da recimo neposredni rukovodilac određuje da Skupština neće raditi recimo tri-četiri dana kada je reč o državnim praznicima kao što je Nova godina, kao što je Božić, pa onda navede da će te slobodne dane koje budu koristili između ta dva praznika da nadoknade od godišnjeg odmora. Znači, samim tim radniku se već na taj način umanjuje mogućnost kada će da koristi godišnji odmor, a ne može da dođe na posao jer organ u kome radi, ne radi. Znači, ako već ima određena prava rukovodilac, onda dajte da zaštitimo radnika, a ne na ovaj način – radili ste prekovremeno, ali Skupština neće raditi 10 ili 20 dana, za to vreme ne morate da dolazite na posao, a onaj prekovremeni rad koji ste imali odbićemo vam za te dane nedolaska na posao. Mislim da bi trebalo da prihvatite ovakav amandman. U suštini, ne zalazi u dubinu zakona koji u osnovi i nije pravo rešenje, nije najbolje koje ste mogli da nam ponudite. Jedino može da bude problem što će iz budžeta za prekovremeni rad morati više sredstava da se izdvoji, ali to nikada neće biti toliki iznos da bi mogao bitno da poremeti državni budžet koji je, kako stalno tvrdite, u suficitu tako da ne vidim razlog zašto jedan ovakav amandman ne biste prihvatili.
Reč ima Zoran Balinovac, potom Hranislav Perić.
Prema Zakonu o radu, zaposleni može da radi prekovremeno osam sati u nedelji, a najduže četiri sata dnevno. To praktično znači da je prekovremeni rad moguć samo u 32 sata, da se može prekovremeno raditi 32 sata mesečno, odnosno 384 sata godišnje. Preko 384 sata se ne isplaćuje prekovremeni rad prema Zakonu o radu. Takvo rešenje je posledica konvencija koje je usvojila Međunarodna organizacija rada. Na šta se u praksi svodi? Svodi se na grubu i bezočnu eksploataciju zaposlenih. Oni koji često prekovremeno rade tih 384 sata upotrebe za tri, četiri meseca, prva tri, četiri meseca u godini i nastave da rade ostatak prekovremeno, ali je isplata zabranjena i praktično znači da rade duže od punog radnog vremena, a da za to ne dobijaju nikakav novac, jer jednostavno po Zakonu o radu pravni osnov za taj novac ne postoji. Dakle, mi u praksi zbog ograničavanja isplaćivanja prekovremenog rada samo na 384 sata godišnje imamo jednu surovu eksploataciju ljudi koji rade prekovremeno. Taj problem, mi smo pokušali da rešimo bar kad je reč o državnim službenicima, radio je duže od punog radnog vremena i treba da se odmori. Svaki sat duže od punog radnog vremena računa mu se kao sat i po. Preračunava se u slobodne dane jednom u tri meseca, a koristi u šest meseci. Ako ne može da iskoristi sve ili ako pretekne preko ovih 384 pružamo mogućnost da dobije novčanu naknadu. Drugim rečima, ovim rešenjem se izbegava sadašnja eksploatacija tako što kombinujete režim slobodnih dana sa režimom isplate novce i to je čitava svrha ove odredbe, jer njemu niko ne može uskratiti pravo na slobodne dane kada prekorači 384 sata, a pravo na novac mu uskraćuju, uskraćuju privatni poslodavci, uskraćuje i država jer nema planirano za budžet. Drugo, ne znam odakle ideja da je jedini oblik za koji se može prekovremeni rad revandikovati novac. Otkud ta ideja? Nije novac jedini način na koji se rad vrednuje. Godišnji odmor je primer da se novcem ne vrednuje rad nego odmorom. Prema tome, radili ste duže od punog radnog vremena i odmorite se zbog toga što ste radili, ne da radite neprestano duže, da primite samo za 384 sata i onda da ne primate ništa.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Samo da objasnim, nisam bio malopre u sali kada je bio član 16. Radi se o ocenjivanju službenika. Podneo sam amandman na član 27. Državnom službeniku se prekovremeni rad isplaćuje tako što se za svaki sat prekovremenog rada obračunava dodatak u visini od 40% vrednosti radnog sata osnovice plate državnog službenika. Prekovremeni rad se može po zahtevu radnika pretvoriti u slobodne dane tako što se svaki sat prekovremenog rada pretvara u jedan sat slobodnog vremena. Dodatak za prekovremeni rad obračunava se i isplaćuje iz konačnog obračuna plate službenika za mesec u kome je ostvario prekovremeni rad. Šta sam hteo ovim amandmanom? Hteo sam da damo mogućnost radnicima da imaju dve solucije i da mogu da biraju. Oni koji hoće to da zamene slobodnim danima da zamene slobodnim danima, a oni koji neće slobodne dane, da im to bude plaćeno. Mislim da je to u redu. Kada ti i treba i kada ti ne treba moraš da koristiš slobodan dan, a kada ti treba moraš da ostaneš da radiš prekovremeno. Ako već moraš da radiš kada ti narede, da ostaneš da radiš prekovremeno, onda moraju da ti daju i mogućnost da to, ako želiš, naplatiš. Pošto Skupština, a vi znate kada predsednik uđe u salu pa kaže, danas ćemo raditi dok se ne završi ta i ta tačka, pa sutra opet kaže, pa to bude do 21 čas, ljudima je sigurno to vreme dragoceno, ali pošto prate rad Skupštine, moraju da ostanu. Ako to već tako mora da bude, onda je logično da im se daju dve mogućnosti. Za mesec dana ako radimo mi produženo i radi se kao što se radi ovde u Skupštini, koliko će onda to biti slobodnih dana, a koliko tek treba radnika da zamene te radnike koji rade na određenim mestima, jer mi ne možemo sve radnike u Skupštini Srbije da pustimo da koriste zarađene dane. Mislim da bi se ovim članom to rešilo i predlažem da ovaj amandman bude prihvaćen, znači, on ne odudara od zakona, samo daje umesto jedne dve mogućnosti, odnosno da je moguće, za svoj prekovremeni rad, da uzmeš slobodne dane, a ako to nećeš, možeš i da naplatiš. Hvala lepo.
Replika, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam slušao malopre gospodina Balinovca, zapitao sam se da li smo se mi to vratili u doba socijalističkog samoupravljanja, jer mogu da razumem onaj deo koji se odnosi na opšte regulisanu materiju koja se zasniva, odnosno kada je u pitanju zasnivanje radnog odnosa u bilo kom obliku i u bilo kom drugom pravnom licu, ali ovaj ovde izađe i reče da su, odnosno da se radnici u državnim organima izjednačuju sa rudarima, sa zidarima, sa teškim fizičkim radnicima, neko izrabljuje radnike u organima državne uprave. Znači, to je suština njegovog odgovora. Pre će biti da ste sve te konvencije do sada potpisivali, (a koje nas, kao opoziciju, nešto bitno i ne interesuju), ne zbog toga da biste radnike uzeli u zaštitu, već da biste po raznim javnim preduzećima sprečili prekovremeni rad. Znači, ne u državnim organima, nego u javnim preduzećima i ustanovama, pogotovo kada su u pitanju zdravstveni radnici, kada su u pitanju rudari itd. Znači, da biste odande sprečili prekovremeni rad, potpisivali ste razne konvencije. Sada isto to primenjujete i na organe, odnosno na radnike u organima državne uprave, baš i samo tako tumačenje ide na ruku, ne radniku, nego poslodavcu, jer neko će da ga izrabljuje, pa mu kažete da mora da radi prekovremeno, ali mu kažete, nećeš za to da budeš plaćen, nego ćeš imati slobodan dan. Ko je tu na šteti? Radnik, jer ostavite vi to pravo da on odluči hoće li ili neće, a ovako ste ostavili da neposredni rukovodilac o tome odlučuje. Piše – može, ne piše da rukovodilac mora da mu odobri ako hoće, a kada to ne piše, ovim amandmanom koji je podneo Božidar Koprivica, regulisano je da mora da mu se plati i nemojte da obrćete teze, da okrećete, jer ne može niko da kaže da je izrabljivanje radnika, ukoliko on primi novčanu naknadu za taj svoj prekovremeni rad. Izrabljivanje je, gospodo, kada radi, a to mu ne bude plaćeno. Ovim odredbama baš to podstičete. Znači, nagradite radnika ili mu ostavite mogućnost da on o tome sam odlučuje, a ne da neprikosnoveno pravo ima neposredni rukovodilac i u tome jeste problem. Žao mi je što ovlašćeni predstavnik nije tu da mi odgovori na ovo, ali dobro, videćemo se mi još.
Po amandmanu, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolege iz SRS ovo su sada, prva ili dve rečenice koje nisu u vezi sa amandmanom, već sa primedbama mojih kolega koje su ovde iznete na to što gospodin Balinovac ovde predstavlja Vladu kada je reč o Predlog zakona o platama državnih službenika i nameštenika. Ja samo hoću da podsetim da je Vlada zaista napisala da će predstavnik Vlade, kao predlagača, biti Zoran Balinovac i Mlađan Dinkić i, naravno, između Mlađana Dinkića i Zorana Balinovca, prihvatljivije je rešenje da ovde sedi Zoran Balinovac, ali Mlađan Dinkić i da mora, verovatno ne bi bio ovde, kao što je juče pobegao od narodnih poslanika da bi se u Ražnju o državnom trošku takmičio sa Veljom Ilićem u vodanju nekakvih kandidata za predsednike opština; neke što su pokazivali prstom – glasajte za ovog, dakle, mislim na predsednike opštine, kao što sam vam već rekla, a opet ću vam ponoviti, pitaću ih kada budu prisutni, da vidimo koliko puta su išli sa koliko državnih kola, šta su obećali, koliko su službenika vodili, koliko su državnih para potrošili, samo zato da bi prevarili građane, kao što to inače rade, da obećaju kule i gradove, sve to dok ne prođu izbori, a kada prođu izbori, stvar se vraća na početak. To su uradili i u Kraljevu, Smederevu, a sada ovi Mlađini po Užicu maltretiraju ljude tako što su angažovali ovu agenciju iz Beograda da zovu građane da glasaju za njih, a Velja opet obećava još jedan aerodrom. Blago nama, gde god su lokalni izbori tu niče aerodrom, i sve su to laži i obmane tog naroda, odnosno tih ljudi koji treba da glasaju. Samo, ovo govorim da bih tim ljudima skrenula pažnju da će sva ta obećanja odmah posle izbora biti zaboravljena, bez obzira kakav bio izborni rezultat i tamo gde pobedi kandidat Vlade ili dela vlade, nema ništa od vladinih obećanja, odnosno od ministara koji su tim povodom na terenu, a ministrima nije mesto u kampanjama, ministrima je mesto u Vladi, na njihovim radnim mestima i svuda po Srbiji, ali po pitanjima iz nadležnosti Vlade Republike Srbije, a ne promovisanja svojih stranačkih kandidata. Ubeđena sam da će građani Srbije to znati da procene, kao što su uradili u Boru. Kada je u pitanju amandman na član 27, ovde je zaista vrlo interesantno obrazloženje (ovo Vladino, koje je dato) zbog čega se ne prihvata amandman Božidara Koprivice, a ono je potpuno suprotno obrazloženju gospodina Balinovca koje je ovde izneo u usmenom delu. Samo da podsetim da se radi o tome da se u članu 27. Predloga zakona, dakle, predviđa se da državni službenik za svaki sat koji po nalogu pretpostavljenog radi duže od punog radnog vremena, dakle, pa stoji dalje u zagradi – prekovremeni rad, ima pravo na sat i po slobodno. Prekovremeni rad se tromesečno preračunava u slobodne sate koje državni službenik mora da iskoristi najkasnije u roku od šest meseci od proteka tromesečja kada ih je ostvario. Izuzetno, državnom službeniku koji ne može da iskoristi slobodne sate, gospodine Balinovac, dakle, tako piše u vašem predlogu zakona, zbog toga što priroda posla radnog mesta češće zahteva tako obiman prekovremeni rad, može da se isplati dodatak za svaki prekovremeni sat 26 posto od osnovne plate. Dakle, ovo je napisano u Predlogu zakona, a vi ste ovde u obrazloženju malopre pokušali da objasnite kako su slobodni dani ili sati, kako hoćete, neka usluga zaposlenima, jer oni, Bože moj, rade onoliko koliko se od njih traži, što naravno nije sporno i to je mnogo više od onoga što dozvoljava Zakon o radu i onda ćete vi tamo gde ne može, odnosno kako ste rekli, da je tako napisano i mi bismo to prihvatili, da se prekovremeni rad plati onoliko sati koliko predviđa Zakon o radu, a mimo toga da se daju slobodni dani. Ne bismo imali ništa protiv toga, ali vi ste ovde suprotno napisali gospodine Balinovac. Vi ste rekli da se izuzetno plaća, a da se redovno daju slobodni dani. Tako ne može. Za to je trebalo da prihvatite naš amandman ovako kako smo mi promenili ovaj član 27. Ovde ste govorili da je ovaj amandman, odnosno da je Predlog zakona da bi se onemogućile eksploatacije zaposlenih itd. Gospodine Balinovac, pozivali ste se na neke međunarodne konvencije. Gospodine Balinovac, prekovremeni rad je ograničen na određen broj sati, ne zato što neko nema para da ga plati, nego zato što živ čovek ne može da radi 24 sata dnevno. Iz tih razloga zbog sigurnosti, zbog zaštite na radu, iz tih razloga je konvencijama ograničen broj prekovremenih sati. Nemojte onda to da dovodite u vezu sa tim da li neko može, hoće ili neće da plati. Mi samo tražimo, insistiramo da to što je u okviru tih konvencija međunarodnih da to bude pretočeno i u ovaj zakon. Dakle, svaki sat proveden mimo radnog vremena na poslu, mora biti plaćen do tog iznosa, odnosno broja sati koje predviđa Zakon o radu. Ono što je preko toga treba da bude pretočeno u slobodne dane i to samo zaista u dogovoru sa tim zaposlenim. Pitajte ove devojke koje ovde rade kada one mogu da koriste slobodne dane, kada mogu da koriste slobodne dane zaposleni u Skupštini Republike Srbije kada će i ove godine biti pauza u radu, predsedniče, mesec dana otprilike. To je period kada oni treba da iskoriste godišnji odmor koji je skoro toliko i kada će da iskoriste slobodne dane. Dakle, to je eksploatacija, mada ne volim taj izraz, jer ne verujem da niko nikog eksploatiše, jednostavno radi se o tome da li neko hoće da plati ili neće, u kakvim uslovima neko radi itd, kakav je odnos sindikata i zaposlenih. To je tema za jedan drugi zakon i za jednog drugog ministra, ali ponavljam, vi ste ovde rekli u ovom pismenom obrazloženju na amandman Hranislava Perića, rekli ste da je isto za amandman Božidara Koprivice – amandman se ne prihvata jer prekovremeni rad predstavlja odstupanje od propisanog punog nedeljnog radnog vremena, takav rad treba da predstavlja izuzetak, a ne pravilo itd. gospodine Balinovac. Svi znamo, znaju i ljudi koji rade prekovremeno šta je prekovremeni rad. Ja sam radila godinama u lokalnoj samoupravi, radila sam i u državnoj upravi i znamo kakav je odnos zaposlenih i u lokalnim samoupravama i državnim upravama. Da li može neko ko je zaposlen u Skupštini Srbije ili u Vladi kod vas, ako vi kažete: danas se ostaje da se radi do šest sati, da li može neko da kaže – izvinite, ja ne mogu, ja idem kući. Ne može to da kaže, ne sme to da kaže. Možda može jedanput da nađe neki razlog, odnosno da razlog bude opravdan, ali da kaže – nešto me boli glava, ja idem kući, ne može to da uradi, zato što poslanici rade, hoće da rade ceo dan, celu noć, koliko god, svi službenici moraju da budu tu i moraju da rade mnogo duže od tog punog radnog vremena. Ponavljam, gospodine Balinovac, prihvatite ovaj amandman bar onoliko koliko možemo po Zakonu o radu, platimo tim ljudima taj prekovremeni rad, svima koji rade prekovremeno i omogućimo da ono što ne može da se plati da dobiju slobodne dane, ali onda kada su njima potrebna, a ne da u mesec dana uklope i slobodne dane i godišnji odmor itd.
Zoran Balinovac ima reč.
U Predlogu zakona pokušalo se sa jednim autentičnim rešenjem koje naravno nije neka originalna tvorevina, već je preuzeto iz nekih drugih zakonodavstava. Lično mislim da je rešenje u Predlogu zakona dobro, ali izgleda da mi imamo previše navika da taj prekovremeni rad tretiramo ovako kako je upravo izložila gospođa Radeta. Mene jedino brine šta će biti sa ljudima kada prekorače godišnje dozvoljene sate prekovremenog rada. Onda im ne plaćaju i tu bi po našoj zamisli slobodni dani bili zamena za novac, međutim, ako je tradicija u Srbiji tolika da se ovo novo rešenje, koliko vidim, ne prihvata sa takvom upornošću, mi smo spremni da prihvatimo amandman poslanika Božidara Koprivice. (Predrag Marković, sa mesta: Prihvatate ili ste spremni?) Prihvatamo amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Mi ovde imamo praksu gospodine Markoviću da poslanici govore i kada je amandman prihvaćen. To se vrlo često dešava. Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Predrag Marković.
Hvala gospodine Obradoviću. Drago mi je da ste iskomentarisali, zbilja se ponekad dešava i dobro je da ste to nazvali praksom, da se ponekad diskutuje o prihvaćenim amandmanima, ali to jeste poslovničko pravo i ono potiče iz neusaglašenosti različitih odredbi Poslovnika i često činjenica da jedan odbor nije usvojio omogućava da građani ne znaju kako to tačno izgleda, da se pozivajući se na jedan član Poslovnika govori o amandmanu koji je prihvaćen. I ovo govorim kao povod za obrazloženje amandmana koji sam podneo na član 41. i član 8, jer je ustvari identično obrazloženje, identična je materija. Mi inače imamo problem kao država što tokom uspostavljanja države i pune funkcionalnosti svih institucija, jer iz različitih razloga koje građani dobro znaju, znaju ih i narodni poslanici, čitav niz institucija ili nije funkcionisao ili nije hijerarhija poslova jasno bila opredeljena u praksi i deo toga jeste neusaglašenost zakona. Odgovornim pristupom svih odgovornih poslanika, dakle svih poslaničkih grupa koje su učestvovale u radu na odborima i pripremi zakona i odgovornim pristupom stručnjaka koji su radili na pripremi zakona u ovom sazivu, prethodnom sazivu, u onom sazivu od 1998. godine se ide na usaglašavanje naših zakona u skladu sa normama uobičajenim u evropskom zakonodavstvu. To se dešava od 1998. godine u kontinuitetu, ali naravno ostaju i dalje različite neusaglašenosti. Ovo o čemu smo malopre govorili, fizički se nešto ne može. Kao što se povodom prethodnog amandmana koji je prihvaćen od strane predstavnika predlagača ovde ukazanom neke stvari ne mogu da se sprovedu, jer postoje važniji državni interesi koji se tiču svih građana. Ako ovaj saziv radi najviše dana u godini, naravno da nema dana kada će ljudi moći da se odmore i naravno da se to ne vidi sa stanovišta službenika, ovde sada govorim o službenicima i nameštenicima, to je moguće videti, jer mi imamo običaj da se politički svađamo i da ljudima koji rade svoj posao na osnovu podataka koje imamo na raspolaganju ne odajemo nužno priznanje. Osamsto posto, više puta sam izneo taj podatak, Služba Narodne skupštine osamsto posto, osam puta više je fizički posla uradila zbog aktivnosti Vlade, poslanika, predlagača, bilo u davanju amandmana, bilo u okviru drugih poslova. Naravno da to nije moguće adekvatno platiti, ali naravno da to nije novinska vest, ali je novinska vest, koja se stalno pojavljuje toliko da i sami poslanici daju odgovor, pa kada ih novinari pitaju: zašto vi sebi povećavate platu 50%, oni kažu – znate, mi radimo toliko. Nikada poslanici nisu sebi povećali platu. Poslanici uopšte o tome ne odlučuju. To je jedna od glupih laži. Rezultat te laži je da mi, ustvari, gubimo osećaj šta je koji nivo vlasti. Najvažnija, najviša vlast je zakonodavna, potom izvršna, koja je podeljena. Kada se kaže najviša, to ne znači da zakonodavna odlučuje iz neke druge oblasti, zna se samo šta je temelj. Na zakonit način se nešto uređuje. Potom, izvršna koja je u Srbiji podeljena, pa sudska. U praksi, na to se često ukazuje i za ovom govornicom, naravno da imamo i savetodavnu vlast. To je dosta neobična vrsta vlasti, nigde nije regulisana, ali se pojavljuje u praksi. Otuda često zbunjivanje, ali sve je to moguće u medijima, sve je to moguće za ovom govornicom, ali postoje trenuci kada na mestima na kojima se nalazite morate da podsetite na pravi i jedini kriterijum, isto kao što je to obaveza i kada niste na tom mestu. Meni nije trebalo mesto predsednika Skupštine, da bih u proleće 2003. godine izašao za govornicu i rekao da proglas koji se emitovao od tadašnjeg MUP Srbije ugrožava prava građana. Nije mi trebala nikakva funkcija za to, isto kao što nikada nisam mogao da ispostavim račun za sve ono što sam izgubio boreći se za parlamentarnu demokratiju. U parlamentarnoj demokratiji se zna šta je posao parlamenta, zna se šta je posao izvršne vlasti, zna se šta je posao sudske vlasti. Zbog toga je bila moja obaveza, kao narodnog poslanika, sa mesta koje sada obavljam u ime svih vas, jer tako zakon kaže, da tražim da se čl. 8. i 41, koji su identični, promene i glase, pročitaću vam član 41. "Osnovica se utvrđuje za svaku budžetsku godinu Zakonom o budžetu Republike Srbije. Osnovicu u službama Predsednika Republike i Narodne skupštine Republike Srbije utvrđuje nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije". Obrazloženje je isto i glasi: "Amandman se predlaže polazeći od Ustavom utvrđenog položaja Narodne skupštine, prema kome je Narodna skupština nosilac zakonodavne vlasti. Saglasno tome, Narodna skupština ima ovlašćenje da samostalno uređuje svoj rad i organizaciju, što je i utvrđeno odredbom člana 82. Ustava Republike Srbije. Da bi se obezbedilo da Narodna skupština može samostalno i na odgovarajući način da uredi obavljanje specifičnih poslova vezanih za njen rad i odlučivanje, neophodno je da nadležno radno telo Skupštine, tj. Administrativni odbor, kao što je to i sada važećim propisima predviđeno (član 3. Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, "Službeni glasnik RS", broj 34/01 i član 73. stav 1. alineje 3. i 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije), utvrđuje osnovicu u službama Predsednika Republike i Narodne skupštine Republike Srbije. Ovakvim zakonskim rešenjem približili bi se praksi država sa razvijenom parlamentarnom demokratijom čiji parlamenti imaju poseban budžet, do donošenja zakona kojim bi se uredilo da Narodna skupština ima svoj budžet". Ovo obrazloženje, ako nekome nije jasno, ne počiva na ideji da će Administrativni odbor utvrđivati osnovicu koja će se razlikovati i da se na taj način možda plaše službenici, onih 10.000 ili 40.000 zaposlenih u različitim službama, da ne misle da će ovih 200 zaposlenih da imaju neku drugačiju osnovicu. Neće, naravno. Nisu ni do sada imali. Uvek Administrativni odbor potvrdi osnovicu. Zašto? Zato što je budžet siromašan, jer smo siromašna zemlja i uvek nastojimo, koliko god je to moguće, pustite političke rasprave, da to bude ono što je moguće da bi država funkcionisala. Naravno, uvek postoje, ne treba to građanima pojašnjavati, vi to dobro znate i zakonom to ne možete da uredite, postoje oni koji sticajem okolnosti ne rade dovoljno. To je ona fina stara praksa koja kaže: "Ne možete vi mene tako malo da platite, koliko ću malo da radim". Naravno, ali nisu ti ljudi krivi i ne može se po njima praviti zakon. Nisu krivi ljudi koji su, recimo, radili na različitim nivoima državne zajednice, što nije bilo posla, dok se to nije rešilo – ili da se ojača ili da se uspostavi sada. Ti ljudi nisu krivi ni na jedan način. Mi ovde govorimo o dve službe, o jednom malom broju ljudi i o činjenici, pročitao sam vam stav važećeg Ustava i moja obaveza je da ga poštujem. I u predlozima novog ustava, u predlozima o kojima razgovaramo ovih dana, upoznat je i predstavnik predlagača i te kako sa članovima Predloga novog ustava, naravno da će biti, u skladu sa međunarodnim obavezama, u skladu sa parlamentarnom demokratijom, uređen budžet Narodne skupštine. To će biti ova ista stavka iz budžeta Republike Srbije, koja sada postoji, ni više, ni manje novca, ali će omogućiti da se organizuje rad kako valja. Uzgred, bilo je u nekoliko navrata privatnog pitanja: gospodine predsedniče, zašto ne povučete amandman? Ne mogu, zato što postoje političke priče, postoje neusaglašenosti članova zakona, postoje različita rešenja na koja možemo da se pozivamo i u Ustavu, ali kao što nije bilo moguće, ako neko ne potpiše odluku i predloži ovoj skupštini, da Srbija preuzme svoje nadležnosti, iako je to utvrđeno i članom 60. Ustavne povelje, ali da bi se ušlo u posed, morao je neko to da uradi, to mu je u opisu radnog mesta. Nepristojno je pitati predsednika Skupštine da povuče amandman kojim se brani parlamentarna demokratija. To je na ivici nepristojnosti, da ne upotrebim grublji izraz. Ali, navikao sam na tu vrstu nepristojnosti. Podsećam još jednom, kada sam izašao javno za govornicu 2003. godine, rekao sam da ne može MUP da daje ovakva saopštenja, to ugrožava prava građana. Ja sam građanin. Dobio sam zahvalnost, i ličnu, mnogih stranaka koje su mogle da budu pod udarom tako naopako shvaćenih prava na izjavu. Kao što sam nekoliko meseci kasnije dobio izvinjenja svih onih koji su doneli pogrešnu odluku 5. juna 2006. godine. Šta da radim sa tim izvinjenjem? Ponekad neku stvar morate da uradite u pravom trenutku, to nije samo pitanje države. Postoji trenutak kada nekom treba da izjavite ljubav ili saučešće. Ako taj trenutak promašite, urušićete i budućnost i prošlost. Ne sme to da se radi. Ovaj član je taj trenutak i obaveza predsednika Skupštine da to uradi. Administrativni odbor ima pravo da to ne prihvati. Administrativni odbor ima pravo i da pogreši, kao i svaki, a nekad kad pogreši odmah ispravi, donese drugu odluku, nekad ne ispravi odmah, to je sve ljudski, to je Odbor. Skupština, kad glasa, ima pravo da ne prihvati. Ja nemam problem, ko ne zna da gubi, ne zaslužuje da dobija. Ko ne ume da se ponaša državnički, ne treba da se nalazi na mestu u državi. Ali rezultati se prihvataju. Ono što Skupština izglasa, to će biti važeće. Da li ja insistiram da Skupština izglasa ovaj amandman? Ne insistiram. Verujem u slobodnu volju poslanika, u odnosu na ono što Skupština izglasa, ponašaće se predsednik Skupštine. Ovde se vode rasprave i tu ste vi predstavnici stranaka. U trenutku glasanja vi ste zakonodavac, posle toga vi ste građanin na koga se taj član, za koji ste glasali, odnosi. To je potpuno jasno. Ako to nije jasno ovde, kako mislite da će da bude jasno građanima Srbije. Samo još jedan dodatak, gospodine Obradoviću, ako se slažete, znam da je već 15 minuta prošlo. Kada sam 2003. godine izašao javno, hoću da kažem, možda niko nije primetio, u policiji su i tada radili i odgovorni ljudi, odmah su povukli saopštenje koje je ugrožavalo slobodu građana, ali su nastavile političke stranke, čak i one koje sam ja osnivao, da se ograđuju od tog saopštenja. Nemam problem sa tim. Imam problem samo sa osnovnom pristojnošću. Nisam pročitao obrazloženje kojim se ovaj amandman odbija. Nepristojno bi bilo da čitam obrazloženje kojim neko ukazuje predsedniku Skupštine, da on ne treba po Ustavu da brani Skupštinu. Isto tako, smatraću krajnje nepristojnim, a zakonski je moguće i poslovnički, da neko da obrazloženje sada zašto misli da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Mnogo je bolje da ljudi razmisle, a ja sam za ljubitelje fudbala, pošto je sada fudbal, a ja sam stariji čovek i nagledao sam se kad loptu dobije jedan sjajan fudbaler, zvao se Jusuf Hatunić, nagledao sam se kako ceo stadion, kad on ima loptu, skandira – "razmisli", "razmisli". Nemojte skandirati sada nikome. Neka svi lepo razmisle i neka se u odnosu na to ponašaju, a ja ću svakako poštovati odluku Skupštine. Hvala vam mnogo.
Hvala. Zoran Balinovac.
Predloženi amandman je neustavan iz više razloga. Čuli smo obrazloženje amandmana i u njemu smo čuli da je Skupština vrhovna vlast. Jeste Skupština vrhovna vlast, ali u sistemu jedinstva vlasti koji je u Srbiji važio za vreme vladavine Saveza komunista Jugoslavije sve do 1990. godine. Tamo jeste Skupština vrhovna vlast, jer i Izvršno veće koje ona bira je pod njom, Skupština može ukinuti svaki njegov akt i Skupština je ta koja se u svemu pita. U načelu podele vlasti ne postoje ni vrhovne ni druge ni bilo kakve vlasti. Postoji podela vlasti i uzajamni odnos između tih vlasti. I naš Ustav u članu 6. kaže – kome pripada zakonodavna vlast i ustavotvorna vlast, to je Narodna skupština, kome pripada izvršna vlast, to je Vlada i kaže, kome pripada sudska vlast, to je sud Srbije. To je sve što Ustav govori o najvišem organu. Dakle, možemo imati problema da menjamo umrežena stanovišta, ali Skupština nije vrhovni organ Srbije, jer načelo podele vlasti ne poznaje vrhovni organ. On poznaje organe između kojih se uspostavljaju različite interakcije u kojima se nastoji da se uspostavi teža ili protivteža i tako je to sad moderno. Postoji jedno mišljenje da je Skupština vrhovna vlast, da je Skupština suverena, a to je u Engleskoj. U Engleskoj kažu –- parlament je suveren, ali znate zašto, zato što Englezi nemaju Ustav, zato što parlament može doneti svakakvu odluku i njome, kako to engleski teoretičari kažu, može ukinuti krunu, ukinuti kraljevinu istom onom većinom kojom odlučuje o dodatku za berbu. Prema tome, odmah da se razumemo, u Srbiji nema vrhovne vlasti. U Srbiji Skupština nije najviši organ vlasti, ona jeste najsuperiorniji organ vlasti, u tom smislu što donosi zakone koji obavezuju sve građane, ali ideja o Skupštini, kao o vrhovnom organu vlasti je zasnivana na recidivima sistema jedinstva vlasti koji je kod nas važio do 1990. godine i nema uporište u vladajućem ustavnom poretku Srbije, a ne bi imala uporište ni u jednom zakonu o demokratiji. Drugo, prema predloženom amandmanu, jednoj kategoriji službenika, svima onima koji ne rade u Narodnoj skupštini i onima koji ne rade u službi predsednika, osnovica bi bila određivana aktom Skupštine. Skupština je ta koja bi Zakonom o budžetu utvrđivala osnovice svima, ali postoje dve kategorije koje ne ulaze u taj red. To su službenici koji rade u službi Skupštine i službenici koji rade kod predsednika Republike. Ako bih možda mogao da shvatim da se brani čast Skupštine, a uveren sam da se ovim amandmanom ne brani, onda mi nije jasno zašto se brani čast predsednika Republike. U svakom slučaju, službenici rade u Vladi, službenici rade u Vrhovnom i drugim sudovima Srbije, službenici rade u Ustavnom sudu, službenici rade kod predsednika Republike, službenici rade ovde. Zašto se želi da se za sve kategorije službenika zakonom određuje osnovica aktom ove skupštine, Zakonom o budžetu. To piše u Predlogu zakona. Odakle ideja da se za skupštinske činovnike i činovnike u predsedništvu Republike određuje aktom Administrativnog odbora. Odmah skrećem pažnju na flagrantnu neustavnost. Ne može položaj jednih službenika da se uređuje Zakonom o budžetu, a položaj drugih podzakonskim aktom, jer akt Administrativnog odbora nema snagu zakona, to je podzakonski akt. Imali bismo situaciju da se za 70 do 80% službenika u Srbiji položaj uređuje zakonom, a drugima podzakonskim aktom. To je potpuno isto kao da smo u ovomzakonu napisali da se položaj službenika Vlade određuje uredbom Vlade, a ne zakonom. To je prva neustavnost. Drugo je potpuno pogrešno shvatanje načela da Narodna skupština uređuje svoj rad i organizaciju. Tačno i postoji odluka Skupštine. To znači da niko ne može u Skupštini nametnuti kako će biti organizovana, kada će raditi, koje će unutrašnje jedinice imati, kako će se organizovati u pogledu odbora itd. U tome je ona samostalna. Molim vas, pogledajte, po Ustavu Srbije to isto važi i za Ustavni sud. Ustavni sud uređuje svoju organizaciju, član 131. stav 2. Isto ima i Vlada, uređuje svoje službe, isto važi i za predsednika Republike. Četiri organa imaju pravo na samoorganizovanje ponašanja u ustanovama. Je l' to znači da sva četiri organa treba da odrede plate? Je l' to znači da Ustavni sud treba da sedne na opštoj sednici i da odredi plate svojih činovnika i da kaže – ja ne priznajem zakon, za mene zakon ne važi, za mene što je Skupština usvojila je važi, moji činovnici su najvažniji, moji činovnici su najpreči. Svakome su njegovi činovnici najvažniji. To je potpuno jasno. To ne treba dokazivati. Nikog u Vladi ne možete uveriti, ili možda nekoga možete, da njemu njegov činovnik nije bitan, kao što nikog ovde u Skupštini ne možete uveriti da je nebitan bilo koji činovnik u Skupštini. Ali molim vas postoji jedinstvo države, jedinstvo službeničkih sistema, postoji jedinstvo uređenja jedne pravne situacije. Ne može da se, u ime tobožnje odbrane parlamentarizma, jedna kategorija službenika bez ikakvog pravnog obrazloženja uzdiže u odnosu na drugu kategoriju službenika. Tvrdim vam, da u tom slučaju ne sprečava ni Ustavni sud da kaže ako Skupština smatra da je njeno pravo na pravo za samoorganizovanje da ona odredi kolike su osnovice službenika, hajde mi to da uradimo za Vrhovni sud. Onda Vlada donese Uredbu, pa za službenike u Vladi odredi osnovicu. Šta time dobijamo? Dobijamo cepanje, dobijamo nejedinstvo države. Dobijamo nešto što je mnogo opasnije od lažno shvaćenog parlamentarizma. Ova odredba koja je sadržana amandmanom i nije nikakva autentična odredba, to je odredba koja je preuzeta iz postojećeg Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Taj zakon je zbog te odredbe već godinu dana pred ocenom ustavnosti, jer se smatra, da podsetim, po važećem zakonu osnovicu za sve druge, izuzev Skupštine i službe predsednika Republike, pri čemu se u Skupštinu ubrajaju naravno i poslanici, određuje Vlada. Osnovicu za druge, pa i za službenike određuje Administrativni odbor. Onda, jednostavno Ustavni sud kaže, po Ustavu Srbije, a dolazimo do treće neustavnosti ovog člana, sistem radnih odnosa uređuje Republika Srbija, sistem radnih odnosa mora da bude uređen zakonom. U sistem radnih odnosa nedvosmisleno ulazi pitanje koeficijenta i osnovice. I jedno i drugo pitanje moraju da budu uređeni zakonom da bi se poštovala odredba člana 72. stav 1. tačka 4. Ustava Srbije prema kome Srbija uređuje i obezbeđuje sistem radnih odnosa, a sistem znači jedinstvo i koherentnost. Zašto sada iz jednog zakona koji treba, slobodno kažem, da umre ovim zakonom, preuzimati jednu formulaciju koja je sporna sa stanovišta Ustava, i to Ustavni sud do sada nije ukinuo jedino zbog toga što bismo izgubili osnov za isplatu plata, dragi poslanici, samo zbog toga nije ukinuto. Izdvajati jednu kategoriju službenika, ne znam iz kojih razloga, zato što rade, pa rade svi. Kako sada objasniti službenicima u Vladi da postoji mogućnost da službenici u Narodnoj u skupštini imaju veću osnovicu a time i veću platu nego oni. Kako to objasniti službenicima u Ustavnom sudu i kako to objasniti službenicima u Vrhovnom sudu, kako? Način na koji se vrednuju službenici jesu radna mesta, napredovanje na viša radna mesta, napredovanje u okviru platnog razreda. Postoje sistemi kako se vrednuju službenici. Ti sistemi su jedinstveni. Unutar tog sistema neka u službi Skupštine i u svim drugim službama budu vrednovani svi službenici, a ne da se apstraktno, bez ikakvog razmišljanja o pojedincima proglasi da je jedna kategorija službenika više vredna od druge, jer je to u skladu sa načelom parlametarizma, a što sa načelom parlamentarizma nema zaista nikakve veze. Čuli smo malopre, korektno izlaganje poslanika koji je podneo amandman, ali molim vas, kojom argumentacijom se može službenicima u Ustavnom sudu ili Vrhovnom sudu objasniti ovaj amandman, pa i Vrhovni sud je vrhovna vlast u sudskoj grani vlasti. Vlada je vrhovna upravna vlast, jer je viša od ministarstva, pa sa kojom bi argumentacijom moglo objasniti drugim službenicima da su oni manje vredni, manje vredni in abstracto. Dakle, po sredi je višestruka neustavnost i člana, amandmana na član 8. i amandmana na član 41. Ako je svrha amandmana da se zaštiti parlamentarizam, kao što smo čuli, molim da mi objasne zašto se njime štiti služba predsednika Republike, zašto se sprečava predsednik Republike, pošto i on ima pravo na samoorganizovanje, po Ustavu, to mu je ustavno pravo, da on sam odredi sebi koeficijente i osnovice i sve drugo. Dajte da razbijemo državu onda. Hajde da razbijemo državu, da Vlada određuje koeficijente i osnovice za činovnike u Vladi i ministarstvima, da predsednik Republike određuje svoje. Dajte da razbijemo i budžetski sistem i da razbijemo sve u ime shvatanja parlamentarizma kao jedinstva vlasti. Otkud bi se Skupština starala o predsedniku Republike, o službi i o činovnicima predsednika Republike. I to ne Skupština, nego Administrativni odbor podzakonskim aktima. Tu nema nikakvog racionalnog objašnjenja. Ako hoćemo sve da rasturimo, onda dajte, onda, svako ko ima pravo na samoorganizovanje, tumačimo na isti način, ima i pravo da utvrđuje plate. Vlada utvrđuje osnovicu za svoje, predsednik Republike za svoje, Ustavni sud za svoje, Skupština za svoje i onda da dvoje ljudi rade isti posao i da su jedan preko puta druge ulice. Ja govorim o amandmanu. (Vjerica Radeta: Ja se obraćam predsedavajućem.)
Nemojte da komunicirate sa poslanicima. Izvolite, izložite.
Imali smo situaciju da dva službenika rade preko puta, da dva službenika samo razdvaja ulica, a da jedan ima platu koja je 15.000 – 20.000 veća od drugog. To je direktno razbijanje jedinstva službeničkog sistema. Hvala.
Replika gospodin Marković, pa onda Vjerica Radeta po amandmanu. Izvolite.
Hvala vam. Kao što znate, deo poslanika koji želi da učestvuje u raspravi prisustvuje sednici u sali, a deo prati preko internet televizijskog sistema. Nisam, nažalost, pratio izlaganje gospodina Balinovca koji profesionalno i odgovorno radi svoj posao. Pretpostavljam da je dao adekvatnu argumentaciju, koju uvažavam. Čuo sam da neko želi da razbija državu. Imam zdravstvene probleme, ali radim svoj posao. Kada su mi rekli da sam regrutovan, da ne čujem na jedno uvo, pitali su me da li želim da se oslobodim vojske. Rekao sam – ne želim, pa sam bio u avijaciji i radio svoj posao. Čujem dobro. Ljudi se često ne razumeju, čuju se ali se ne razumeju. Obaveza je predsednika Skupštine, tako sam shvatio Poslovnik, da omogući svima koji zakone predlažu da se obrate. To sam dobro čuo i zato je danas moguće da čujemo detaljno obrazloženje i da na taj način lakše diskutujemo. Moja obaveza je da čujem dobro, a obavljao sam posao, kako biste vi to rekli preko puta, pa sam upućen i u materiju službenika zaposlenih u službi predsednika Republike. U odnosu na to i ovaj amandman i način na koji nastojim da pomognem da pravilnu odluku donesu, a poslanici će sami doneti odluku. Napravio sam jasnu distinkciju i nema potrebe mene pogrešno interpretirati, govorim komplikovano, to su mnogi primetili, gospodin Krasić nedavno. Nemam nikakvog problema da me razumeju svi koji znaju svoj posao. Šta znači znati svoj posao? To znači uraditi i nešto što se ne vidi. Kada je ova skupština izglasala da imamo grb, zastavu i himnu, to nije bilo dovoljno. Trebalo je napraviti etalone, jer se razlikuje taj grb na vizit kartama, tehnički detalji o kojima niko ne vodi računa. Kada se štampa u boji, kada je blindruk, kada je neka druga tehnika u pitanju. To je sve trebalo predvideti i uraditi. Sada je moguće da otvorite sajt Narodne skupštine i da pogledate ono šta vam treba i unutra postoji. Poslanici su, vodeći računa o državnim interesima i jedinstvu vlasti države Srbije, za nešto glasali, ali u odnosu na to službe moraju da urade čitav niz poslova i te službe se razlikuju. Isto tako ta razlika je simbolički važna, ali kada hoćete da očuvate jedinstvo onda morate da vodite računa o tome, i ne smete da ga menjate, kao što u ovoj zemlji nema predsedničkog sistema, nema ni kancelarskog. Čim ga bude, moja obaveza će biti da ga poštujem. Zakon iz kog sam citirao član koji predlažem da bude umesto postojećeg člana je važeći zakon. Naravno, ako neko pokuša sa ove govornice da mene obavesti zašto Ustavni sud ili Vrhovni sud nešto ne radi, izvinjavam se i to ću smatrati nepristojnošću, ali to je moje lično pravo jer sam o tome dobro obavešten. Zahvaljujući toleranciji gospodina Obradovića reći ću samo još jednu rečenicu. Mnogo ljudi voli da govori o onome što nikada nije radilo i ja to razumem. Kao što znam zašto sam ovo predložio vodeći računa o službi predsednika Republike i o službi Skupštine, jer sam radio taj posao. Ja sam iz siromašne porodice, moj otac nije umeo drugačije, nego kada skupimo para on sruši jednu sobu, pa krene drugu i sada imam porodičnu kuću u kojoj su neravni zidovi. Na jednom mestu je slavina na metar, na drugom na metar i po. Ništa ne zameram svom ocu. Nije znao redosled nego je mislio da je dovoljno da skupite para, nije nikada podigao kredit kao ni ja, nije nikada ušao u banku kao ni ja, ali nije znao. Mi hoćemo da budemo država koja zna šta je redosled. Kada je dolazio vodoinstalater kod njega, bio je ponosan što zna 20 zanata, a za 18 ima KV diplomu. Ja ništa ne znam o tome. On je mislio da je dovoljno što je spreman da radi, dovoljno je što je uštedeo novac i kada ga pita vodoinstalater koju ćete sudoperu, on kaže – "otprilike ovde", tu slavinu. Kada ga pita kolike će zidove, on kaže – "otprilike ovako", sin će da mi bude visok pa da ne udara glavom. Kuća se ne pravi tako. Sada dođe vodoinstalater pa kaže – "izvinite, da li ste planirali da sudopera bude od 70, od 85 ili 105", ima različitih visina sudopera, pa u odnosu na to kada pravite kuću predvidite gde će biti slavine. Inače, ne mora, možete kasnije na buvljaku da kupite crevo da vam ne prska slavina. Oni koji imaju para kupiće i mašine, baš ih briga gde je slavina, mašina pere sudove, ali ozbiljni ljudi vode računa o detaljima, jer kada planirate i kada čuvate jedinstvo kuće nije dovoljno da imate moć. U tom smislu Skupština nije najviši nivo vlasti jer ima najmanje realne moći. Tek će, kada se uredi država u celini, imati zakon o Narodnoj skupštini, ali ozbiljni ljudi znaju da će imati zakon o Narodnoj skupštini, kao što će imati zakon o ministarstvima, pa znaju da neće usvojiti zakon o ministarstvima dok se ne usvoji zakon o Narodnoj skupštini. Kada to znate unapred planirate. Naravno, ovde je ukazivano od strane mnogih odgovornih poslanika, čitav niz zakona nema puno ustavno utemeljenje. Zašto? Zato što to nije bio Ustav koji je vodio računa da će čitav niz kategorija u međuvremenu morati da bude uspostavljen i poslanici za to imaju razumevanje, Ustavni sud ima razumevanje, Vlada ima razumevanje kada predlaže takve zakone, jer zna da poslanici vode računa da mora unapred da se predvidi visina na kojoj će se nalaziti vrhovni revizor, a ne da živimo u državi u kojoj na buvljaku morate da imate reviziju poslovanja ili će da vam ukinu tezgu, a država ne mora. Odgovorni ljudi na mestima na kojima se nalaze o tome vode računa. Naravno, posao je svih službenika da brane svoj posao i svoja rešenja. Niko se tu ne ljuti, ali kada čuvate jedinstvo države vodite računa o tome šta se desilo i šta će se desiti. Očekujem da će tako i ovog puta svi voditi računa. Za slučaj da neko ne vodi računa, pa proba da razbija državu, još jednom sam rekao, borio sam se protiv toga svih prethodnih godina i ne treba vam mesto u državi da se protiv toga borite, ali poslanici o tome odlučuju posle diskusije glasanjem slobodnom voljom, a službenici to sprovode i poslanici to sprovode jer su zakoni jednaki za sve. Posebne službe, moraće na poseban način. Još jednom kažem ono što je jasno, nema potrebe kada odgovorni ljudi nešto govore da im se podmeću netačne činjenice. Nikada odbor ove skupštine nije odredio drugačiju osnovicu. Naprotiv, sa puno razumevanja je kasnio po nekoliko meseci. Poslednji put, pre dva meseca, kasnio je sa usklađivanjem osnovice za službenike Narodne skupštine jer niko nije privilegovan, a Skupština vodi računa o tome i zato je Skupština institucija koja je potrošila najmanje novca u odnosu na ono što je uradila i zbog toga će ubuduće, svejedno da li usvoji ili ne usvoji amandman ili Skupština raditi svoj posao i čuvati jedinstvo zemlje, jer se zna mesto Skupštine i mesto izvršne vlasti i drugog dela izvršne vlasti i zakonodavne, jer red mora da se zna, svejedno što se ljudi oko toga raspravljaju ili ne. Ako to ne uradi naravno da neće imati samopoštovanja, ali da vam kažem nešto, nagledali smo se i ja sam se nagledao mnogo onih koji žive bez samopoštovanja, ništa im ne smeta.
Napravićemo pauzu od pet minuta. Nakon toga reč ima Vjerica Radeta po amandmanu, pa Miloš Aligrudić. [[Posle pauze – 13,40]] Možemo da nastavimo sa radom. Po amandmanu se za reč javila gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, od jutros od kada govorimo o ovom zakonu o Predlogu zakona u pojedinostima, ja sam se više puta javljala i zaista najdobronamernije sam skretala pažnju predstavniku predlagača da pokušamo da o ovome govorimo, pre svega kao pravnici, jer uglavnom su se pravnici javljali da govore o ovom zakonu. Naravno, mogu to svi narodni poslanici i oni koji nisu naše kolege i molila sam da se ovde ne drže predavanja narodnim poslanicima i nisam htela malopre da intervenišem po Poslovniku, ali sada molim kolegu gospodina Obradovića ili bar da vam kažem, da sam ja na vašem mestu, da bih vodila računa na jedan drugačiji način o primeni Poslovnika. Razumem da gospodin Balinovac, kao predstavnik predlagača ovde, sigurna sam, dobronamerno želi da obrazloži predlog Vlade, ali ne znam zašto s vremena na vreme imate potrebu da karikirate nešto što je predloženo amandmanom ili nešto kada neko od narodnih poslanika iznese. Sada ću vam reći zašto vi niste u pravu i zašto vam nije dobra teorija o podeli vlasti u Srbiji. Vi to pokušavate, sasvim sam sigurna iz nekih drugih razloga, unapred ovde da pričate, jer kada je u pitanju član 41. i član 8. u vašem predlogu stoji – osnovica je jedinstvena i utvrđuje se za svaku budžetsku godinu Zakonom o budžetu Republike Srbije. Predlog poslanika Predraga Markovića je da se, pored ovoga, doda još jedan član da osnovicu u službama predsednika Republike i Narodne skupštine Republike Srbije, utvrđuje nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ste to ovde obrazlagali i sve vreme ste pokušavali da ubedite nekoga ko nije čitao ovaj predlog da je amandmanom potpuno zanemarena ova osnovica koja je jedinstvena i koja se utvrđuje za budžetsku godinu Zakonom o budžetu Republike Srbije. Morate da prihvatite to, jer to stoji u amandmanu. Samo je drugi stav nastavak i vaša priča o tome kako bi se na ovaj način posebno izdvajale neke grupe službenika, da je predlog neustavan, je potpuno neargumentovano. Po onome kako ste vi ovde govorili, ispao bi jedan logičan zaključak da sve mora biti zabetonirano zakonom i da podzakonski akti u našem pravnom sistemu ne postoje i da ne treba da postoje. Ne možete onako kako ste pokušali, sa nekim omalovažavanjem da govorite o Administrativnom odboru u ovom parlamentu, gospodine Balinovac, o tome da će neko da dovede u ovakav ili onakav položaj ovu ili onu grupu službenika, jer to jednostavno nije tačno. Vi ste članom 15. ovog predloga zakona ostavili mogućnost zloupotrebe i različitih plata i ja sam vam govorila o tome kada smo govorili o amandmanu na član 15. Znači, kroz koeficijente ćete vi da naštimavate plate tamo onim nekim posebnim savetnicima, posebnim komisijama, a o tome smo govorili još pre podne, kada je ovaj amandman bio na dnevnom redu. Dakle, rekli ste, odnosno govorili ste o nekim reliktima prošlosti, kada je u pitanju podela vlasti u Srbiji, a ja vas podsećam da znamo da postoji podela vlasti u Srbiji, da postoji zakonodavna, izvršna i sudska vlast i znamo da to jesu ravnopravne grane vlasti, ali takođe znamo da je nosilac najvišeg narodnog suvereniteta Narodna skupština Republike Srbije, takođe znamo da Narodna skupština bira izvršnu vlast, takođe znamo da Narodna skupština bira najviše nosioce najviših funkcija sudske vlasti, pa bih ja onda rekla, gospodine Balinovac, da je u toj ravnopravnosti Narodna skupština ipak malo ravnopravnija. U tom smislu, ne morate da vrtite glavom ili možete ako hoćete, ali vam tvrdim da ovo jeste ovako, vi ste sve to potpuno drugačije ovde pokušali da predstavite, zbog toga što je SRS jasno rekla da kod pisanja novog ustava neće odustati od našeg predloga da se predsednik Republike bira u Narodnoj skupštini, shodno ovim izborima o čemu sam govorila, o izvršnoj vlasti, o najvišim funkcijama pravosudne, odnosno sudske vlasti i o predsedniku Republike, kao izvršnoj vlasti. Meni je jasno zašto ste vi tako govorili, ali ja sam upravo iz tog razloga, ne da branim Predraga Markovića, jer ume on lepo da se brani, jednostavno sam htela da kažem da vaši argumenti nisu dobri, zapravo da to nisu argumenti, da je vaše obrazloženje i vaš predlog zakona neustavan, a da amandman gospodina Predraga Markovića nije neustavan i vi dobro znate, narodni poslanici svi znaju da se u ovom parlamentu govorilo uveliko o posebnom budžetu Skupštine, o posebnom pravosudnom budžetu itd. Vi pokušavate da pričate potpuno drugu priču i u jednom momentu kažete gospodine, narodnim poslanicima, da bi se stekao utisak da se govori o platama narodnih poslanika, ne radi javnosti, moram da kažem i hoću da kažem da se ovde govori isključivo o platama državnih službenika, nameštenika i da je neophodno da se prihvati ovaj amandman, da se ne ugrožava suština zakona, da prihvatanje amandmana neće dovesti u neravnopravan položaj službenike, da niko neće, da nijedna grupa službenika neće moći da se izdvoji iz ovog prvog stava člana 41. gde je osnovica jedinstvena, utvrđuje se za svaku budžetsku godinu zakonom o budžetuRepublike Srbije. Dakle, amandmanom se htelo postići ono što jeste suština, a to je, ponavljam, u sistemu ravnopravnosti tri grane vlasti u Srbiji da se ta malo viša ravnopravnost, kako bih rekla, malo ravnopravnija ravnopravnost Narodne skupštine, da mora biti primenjena i u ovom zakonu i u svakom drugom zakonu i propisu, jer gospodine Balinovac, ovo je zakonodavna vlast.
Zoran Krasić, pa Paja Momčilov. Imate nešto manje od sedam minuta.
Amandman gospodina Markovića na član 8. i 41. predstavlja ipak celinu i ja bih mogao da kažem pogled gospodina Markovića na ovo pitanja određivanja osnovice za plate, konkretno kada je u pitanju član 41. nameštenika, a kada je član 8. u pitanju, onda se radi o državnim službenicima. Međutim, ja mogu da shvatim da svako zastupa neki svoj stav, ali prilikom zastupanja stavova mora da se vodi računa da postoji Ustav i pravni sistem ove države. Dobro je što gospodin Marković, a čuli smo malopre da je na bazi ličnog iskustva došlo do nekih zaključaka i tada se stvorila ideja da podnese jedan ovakav amandman koji vidite i sami da poslanici podržavaju, ne tiče se plata poslanika, da ovi iz DS koji napadaju znaju o čemu se radi. Postavlja se sada pitanje u ovoj diskusiji gde je zakonodavni organ Republike Srbije? Da li on treba da bude uz skute sekretarijata Vlade ili agencija Ministarstva finansija, da li izvršna vlast treba da polaže račune Narodnoj skupštini da se ovde tresu kada ulaze ministri, predsednik Vlade i svi koji treba da obrazlože predlog nekog zakona ili da odbrane neki svoj izveštaj koji su uputili Narodnoj skupštini ili narodni poslanici treba da se snebivaju da jednu priču imaju u hodniku kada komuniciraju međusobno, pa čak nije bitno ko je iz koje stranke i izražavajuneko slaganje, a onda ovde treba da se neki povlače, neki eventualno da nešto i iskritikuju, a prilikom glasanja jedni odu, a drugi ostanu da izglasaju nešto, pa čak mnogo nezadovoljniji oni što su glasali. Nemam nameru nikoga da omalovažavam, da komentarišem ko šta sa kim razgovara u ovoj sali, u hodniku itd. Narodna skupština mora da se izbori za ono što joj Ustav garantuje. Odavno postoji taj problem gde izvršna vlast stavi pod nogezakonodavnu. Gospodin Marković je pokušao ovim amandmanima da skrene pažnju da određivanje osnovice za plate konkretno član 41. nameštenika treba da bude u nadležnosti za te stvari nadležnog odbora Narodne skupštine, a ne da bude u nadležnosti onoga koji projektuje budžet, pa opet na silu da izglasa. Da vas podsetim, gospodin Marković je prevaren prilikom usvajanjaZakona o budžetu. On je u ime odbora Narodne skupštine i u ime poslaničkih grupa podneo nekoliko amandmana koji su formalno-pravno odbijeni, a obećano je da će na drugi način da se reši taj problem očiglednog propusta prilikom izrade predloga zakona o budžetu. Da vas samo podsetim, tiče se RIK-a, Vlada je zaboravila da postoji državni organ. Je l' tako gospodine Balinovac? Prilikom usvajanja budžeta za ovu godinu, da vas podsetim, tako je bilo, a onda je različitim obećanjima došlo se do nečega što bi trebalo da znači zakon. Od Narodne skupštine Republike Srbije ne postoji viši i značajniji organ u Republici Srbiji. Ustav ga ne poznaje. Moram da kažem da ni teorija ne poznaje. Najviši stepen demokratije i interesa građana Republike Srbije se ostvaruje u Narodnoj skupštini, a to što neko već 15 godina na sve moguće načine pokušava da devalvira ulogu narodnog poslanika, značaj Narodne skupštine, to je jedan sistem koji ide protiv temelja državnosti u Republici Srbiji. Ovim amandmanom nadležni odbor utvrđuje osnovicu za plate nameštenika koji rade u Narodnoj skupštini, koji rade u zgradi Predsedništva. Ne mogu sada da kažem tačno koliki je taj broj, da li je to 200, 100 ljudi, itd, uostalom to nije ni bitno, ali pravo da nadležni odbor odredi osnovicu za 250 ljudi, neka bude taj broj, da ugrozi ceo sistem kao što neko priča... (Vjerica Radeta, sa mesta: I da razbija državu.) To ne stoji.Postoji političko rešenje i kada se usvoji ovaj amandman. Naravno da će skupštinska većina koja daje podršku Vladi voditi računa prilikom određivanja osnovice da se ne desi aproksimativno ono što je ovde navedeno, kao neka teorijska mogućnost da će neko da odredi namešteniku u Narodnoj skupštini osnovicu 200.000 dinara pa puta koeficijent, pa će, ispada, službenik u Narodnoj skupštini daprima pet miliona platu. To je apsolutno nemoguće. Svi oni koji imaju većinu, koji podržavaju Vladu, oni se trude da prate politiku. Ovde se zadire u temelje. Zašto? Smeta izvršnoj vlasti samosvojna Narodna skupština. Kada bude govora o Ustavu onda ćemo da vam objasnimo da je najveći stepen demokratije predstavlja izbor predsednika Republike u Narodnoj skupštini, a ne ono što nevladin sektor preko različitih nevladinih organizacija i slobodnih strelaca, eksperata sa žiro-računima iz inostranstva nas uče – da građani neposredno da biraju. O tome ćemo onog trenutka kada dođe na dnevni red neka varijanta predloga Ustava, ukoliko dođe. Odbijajući ovaj amandman predlagač zakona daje jasnu poruku. Vi ste taoci Vlade Republike Srbije i vi morate da radite ono što je zaključila Vlada Republike Srbije da možete da se mešate i zato, lepo je rekao Marković, a neko nije hteo da ga razume, nije promenjen Zakon o ministarstvima, a evo već četiri dana se kiti perjem onaj Vučko, on je ministar, on sa Crnom Gorom potpisuje neke sporazume. To Vlada misli tako da priča o zakonitosti i ustavnosti, o legalitetu, legitimitetu? Propisi na prvom mestu - uređena država. Da li je to uređena država? Dajete im 45 dana, mada je normalno 40.
Gospodin Momčilov, vreme je isteklo za poslaničku grupu. Za reč se, o amandmanu, javio Miloš Aligrudić, u 14,00 ćemo napraviti pauzu, pa posle toga Rajko Baralić.
Mislim da se ovde nismo svi dobro razumeli kada je reč o ovom amandmanu, mada se čudim ako se tu ne razumemo, i kada je reč o onome kako je branjen tekst Predloga zakona u delu koji se želi promeniti amandmanom. Naravno, pitanje je na koji način želimo da čujemo argumente koji se iznesu i da li smo benevolentni prema onome što čujemo. Dakle, hteo bih da budem krajnje dobronameran kako prema predlagaču amandmana, tako i prema predstavniku predlagača koji je branio deo teksta zakona koji je, praktično, napadnut ovim amandmanom. Dakle, nesumnjive su veoma dobre namere predlagača amandmana i dobri motivi kada je ovaj amandman predložio. Jasno je da se time htela iskazati samosvojnost i posebnost Narodne skupštine, kao jedinog zakonodavnog organa u zemlji, iz kojeg zaista, putem zakona i Ustava ove države, proističe ceo poredak. Međutim, podsetiću na jednu okolnost o kojoj bi valjalo da razmislimo pre nego što do kraja prosudimo ko je ovde u pravu. Dakle, ova skupština je vlasna da donese Ustav države i taj Ustav uređuje sistem od početka. U Ustavu se opredeljujemo za nešto što bi se u nauci moglo nazvati sistemom jedinstva ili podele vlasti, premda oba ta sistema ne postoje u čistom obliku, uvek postoji izvesna mikstura. Dakle, nemoguće je zamisliti ta dva sistema u istom obliku. Ovo za šta je opredeljen Ustav Republike Srbije, koji još uvek važi, nadam se, jeste sistem podele vlasti. Šta se time htelo reći – da Skupština Srbije, donoseći, po proceduri koja je Ustavom predviđena, sam Ustav, jednostavno, prihvatajući sistem podele vlasti, bez obzira što iz Skupštine proističe suštinski ceo sistem. Ona priznaje određenim državnim organima jedan, s jedne strane antagonistički odnos prema sebi, a s druge strane partnerski odnos, u istom smislu, u istoj akciji, u istom zahvatu, priznajući postojanje, kao izvršne vlasti, predsednika Republike, s druge strane Vlade Republike Srbije, koja formalno proističe iz parlamenta i svakako odgovara za svoj rad parlamentu, ali sa nizom funkcija po oblasti izvršne vlasti, koje su odvojene od parlamenta i ne podležu neposrednoj kontroli vršenja tih poslova, već samo odgovornosti nosioca vršenja tih poslova u ovom parlamentu, kroz formu, kroz način koji je predviđen samim Ustavom i Poslovnikom Narodne skupštine. Prema tome, mislim da su svi ti organi, računajući Ustavni sud kao posebnu ustavnu kategoriju, izuzetno značajni i nalaze se ne u odnosu nadređenosti i podređenosti, u suštini, u sistemu koji funkcioniše, nego u odnosu neke vrste međusobne korelacije, a ne subordinacije u vršenju državnih poslova. Prema tome, kada uređujemo jedan deo tog sistema, recimo uređujući plate državnih službenika, u tom smislu, smatram da je predstavnik predlagača bio uglavnom u pravu. Valja to urediti kao jedinstven sistem, bez obzira gde su ti državni nameštenici zaposleni, da li su u Predsedništvu Srbije, Skupštini Srbije, Vladi Republike Srbije ili Ustavnom sudu, da li su u ministarstvima kao državnim organima ili nekim drugim službama koje će se, u ovom slučaju, upodobiti državnom organu, tj. ministarstvu. Važno je da budemo jedinstveni u tom sistemu. Ne kažem, niti bih tvrdio da bi nastao haos, ali u svakom slučaju, mislim da je ovo ideal kada je reč o sistemu podele vlasti kojem valja težiti. Koliko se to može ostvariti, videćemo. Dakle, mislim da je ovo dobro rešenje. Zaista prihvatam i mislim da je tu gospodin Marković, kao predlagač amandmana, bio potpuno u pravu, zaista treba razlikovati naše institucije predviđene Ustavom, vrstu poslova i način na koji te poslove nameštenici obavljaju u različitim delovima tog sistema. Mislim da ovaj zakon ili možda kakav drugi amandman na ovaj isti zakon, možda nekidrugi zakon, bismo mogli na finiji način urediti tu materiju, dakle samo zakonom, da se ne spuštamo na nivo podzakonskog akta, da na taj način prepoznamo te fine razlike o kojima govorimo. Dakle, uopšte nisam protiv toga, čak sam za to, ali to se može prepoznati na drugi način samim zakonom, da se napravi ta razlika, da se navede tamo u zakonu da ta razlika definitivno postoji između ovih organa i da se taj posao jednim aktom, jednim zakonom reši u ovoj Narodnoj skupštini. Međutim, mi nismo dobili takav amandman, nego smo dobili amandman koji hoće da potvrdi nešto što je svima jasno i poznato i bez te potvrde, a to je da Skupština Srbije ima pravo na svoje samoorganizovanje i to nije bilo sporno. I ako se ovim amandmanom to htelo potvrditi, prosto mislim da je to pogrešan pravac u kome se to potvrđuje. Daću vam jedan mali primer i time ću završiti, pošto su se razni argumenti ovde čuli i svaki od njih uvažavam u podjednakoj meri, da ne bi neko pogrešno shvatio, ali ću pokušati da dam još jednu malu slikovitost, da bi se videlo na šta se mislilo kada je predstavnik predlagača smatrao da se ovim, daleko bilo, nisam tako shvatio, razbija država ili ne znam šta, nego da se pravi neko nejedinstvo u samom sistemu. Mi u Narodnoj skupštini imamo službenike koji rade kao službenici Narodne skupštine, ali u istoj ovoj zgradi fizički sa nama dele ovaj vazduh i oni službenici koji su pod direktnom ingerencijom Generalnog sekretarijata Vlade Republike Srbije. To je slučaj sa voznim parkom, sa ženama i muškarcima koji su konobari, koji služe ovde itd. Dakle, nemojte da diskusija ode na tu stranu da iko misli da je predlagač amandmana hteo da favorizuje druge u odnosu na njih, ili da je hteo da ove druge stavi u podređeni položaj. Mislim da, u tom smislu, ne treba razgovarati o ovome, nego krajnje načelno. Dakle, da li je moguće da za jednog od tih službenika, a svi smo u istoj zgradi, jedan sistem načina određivanja plate, makar on dogovorno bio potpuno identičan po visini, nije bitna visina plate, a da ovima drugima bude određen drugi način na koji će se, čak možda po dogovoru, postići ista zarada. Uzimam pretpostavku da nema razlike u zaradi, nego da je zarada potpuno ista, što se nadam da bi i bio slučaj. Dakle, uopšte nemam sumnju oko toga, niti bih ikada ikog optužio da ima nameru da u tom smislu stavlja ljude u podređen ili nadređen položaj. Mislim, to je neko moje uverenje, a već sam izrazio pohvalu motivima podnosioca amandmana, kada je reč o onome šta se želelo postići, mislim da je ipak bolje rešenje predviđeno u tekstu Predloga zakona, iz mnogih razloga koje je predstavnik predlagača naveo kada je reč o poštovanju principa ustavnosti i jedinstva sistema, pa mislim da ne treba biti maliciozan kada se govori u prilog jednom ili drugom rešenju, nego biti objektivan, da zamislimo da bi te plate bile iste, ali samo zamislite da osnov po kome se dolazi do te plate nije isti, a da je reč o ljudima koji dele isti vazduh, isti prostor u jednoj zgradi. Dakle, svakako da se samoodređivanje parlamenta i samosvojnost parlamenta ne dokazuje na ovaj način nego drugim metodima. Prema tome, mislim da je, u ovom slučaju, predstavnik predlagača u svojoj argumentaciji bio u pravu kada nije prihvatio ovaj amandman. Pri tom bih hteo da naglasim da je ova skupština, što sam na samom početku rekao, vlasna, kako da donese ustav Republike Srbije, tako da donese i druge zakone i u ovoj oblasti. Ponavljam, žao mi je da amandman nije išao u drugom pravcu, sa istim ciljem i efektom, da se napravi ta fina razlika, ukoliko postoji, a ne mogu ništa drugo sem da verujem predsedniku Skupštine, kao predlagaču ovog amandmana, da ta razlika svakako i postoji između tih kategorija službenika i da ona nađe svoje mesto upravo u samom zakonu, pa da se na taj način to prizna kao jedna vrsta lepeze mogućnosti koje postoje, u nizu državnih službenika koji postoje u ovoj državi, da ona bude ovde rešena zakonom i da na taj način idemo dalje. Mislim da se ovde više radi o nesporazumu, kada je reč o načinu na koji se ovo pitanje uređuje, nego o nečemu drugom, pa sam hteo ovom diskusijom između ostalog da vratim tu priču na ovaj nivo i da izrazim svoje mišljenje o samom amandmanu, tj. o onome na koji način je predstavnik predlagača taj amandman želeo da ospori. Hvala.
Po amandmanu se javio Rajko Baralić, a pre toga po Poslovniku Predrag Marković.
Izvinjavam se. Pogrešno tumačenje, to je povod. Zahvaljujem se i vama gospodine Aligrudiću i svima koji su koristili argumentaciju kada smo raspravljali o ovome, jer je važno da se ovde raspravimo. Ne volim kada se ljudi svađaju, u svađi se ništa ne dogovore, ali kada se raspravljaju, to je važno. Ima samo jedna stvar na koju ću da ukažem, jer sam govorio lično, izvinjavam se svima. Kada sam govorio o ličnom iskustvu i govoreći o svojoj porodici, govorio sam o tome kako se neke stvari teško ispravljaju kroz generacije. To treba uzeti u obzir iskustvo i kad se greši. Mi nismo idealna država i to naši građani dobro znaju. Obaveza je predlagača da vodi računa o sistemu. Tako sam shvatio i diskusije i zahvaljujem se, hoću da kažem, gospodin Balinovac mi je upravo preneo, to je bilo izvinjenje, ako sam dobro shvatio, reči je bilo o projekciji, ako bi se nešto dogodilo, to bi bilo razbijanje jedinstva. Hoću da kažem da prihvatam da sam pogrešno protumačio, a isto tako moram da vodim računa o tome da neko vodi računa kada pravi zakon o sistemu, da se nešto ne dogodi. Ali ljudi koji su radili jedan posao i znaju da se to događa, moraju da vode računa o simbolici. Ovde je u pitanju samo simbolika. Gospodin Aligrudić je lepo rekao, sigurno se ne razlikuju osnovice za plate službenika, nikad pa neće ni sada. Sigurno je da će tu uvek biti neadekvatno nagrađenih odgovornih službenika, svejedno da li rade na carini, da li rade kod vas u sekretarijatu, u službi predsednika Republike ili ovde, ali je simbolika važna, da biste znali kako radite. Ostavio sam 35 zaposlenih u službi predsednika Republike. Verujem vrlo kvalitetnih iz onoga što su radili. Jedan posao nisu znali da urade, a to je, kada je izbio pogrom na Kosovu, 17. na 19. mart 2004. godine, nisu znali kako predsednik ide na Kosovo, jer im se to nikad nije dešavalo otkad su oni u službi, a kamo li posle 1999. godine. Nisu znali. Oni su mislili i to je simbolika, oni su mislili da se piše pismo, pa se traži dozvola od neke strane države ili od UNMIK-a. Nije, ako ste predsednik Republike pošaljete obaveštenje kad stižete, a onda vam UNMIK odgovori – molim vas u tom slučaju neophodno je da u vašoj pratnji ne bude dugih cevi, i onda vaša služba pregovara do kasno u noć i za to nema više ili manje para, ali simbolički se zna, kad ste predsednik države, idete gde hoćete, kad ste predsednik Skupštine i predsednik Vlade, idete gde hoćete. Naravno da postoje izuzeci. Kad probate da zakoračite sa neke od ovih funkcija u neku zgradu, oni vam kažu – žao mi je, postoji opšti zakon koji je ovde poseban, u odnosu na opšta načela sigurnosti ovde imamo posebno načelo koje kaže: u ovu prostoriju ne smete da uđete bez belog mantila ili uopšte ne smete da uđete ako niste zaposleni, to su izuzeci. Ti izuzeci potvrđuju opšte pravilo. (Predsedavajući: Vreme.) Hvala vam na toleranciji, zamoliću za samo još malo tolerancije, mislim da je važno zbog svih. Hvala vam. (Predsedavajući: Izvolite.) U odnosu na to, ovde je u pitanju simbolika. Ja visoko poštujem i to sam nekoliko puta rekao, predlagača koji vodi računa o postavljanju sistema. Podsećam, moj posao je i posao ljudi ovde da vode računa o simbolici, pa sam vas podsetio sve da niste vodili računa o simbolici, koju biste himnu sada pevali. Koju biste zastavu digli? Građani Srbije moraju da imaju tu simboliku. Zato danas govorimo o ličnoj karti, jer simbolički je malo nezgodno, evo je, znam napamet, zato ne stavljam naočare, evo je lična karta. Ja sam građani SFRJ. Znate na šta to liči. To liči na onog komentatora koji je rekao – prošli put kada smo igrali sa Argentinom mi smo ispali u četvrtfinalu posle nerešenog rezultata. Nikada SRJ, a kamoli SCG nije igrala sa Argentinom. Nikada. Dok ljudi ne nauče to da kažu, zato simbolički služi ovaj amandman. Sigurno će plate biti iste, ali simbolički, za Narodnu skupštinu, za službu predsednika Republike, simbolički to mora da potvrdi Administrativni odbor. To je ključna simbolika. Ovde govorimo samo o tome. Drugo, nisam prevaren gospodine Krasiću bio, nego sam odmah proverio šta je. Naravno, ima pravo Vlada da greši. Naravno, u odnosu na to, samo mora da ispravi greške kad joj se skrene pažnja. U odnosu na to je ispravljeno i omogućeno je, jer za ovu državu to je simbolika o kojoj ja stalno govorim. Ova četiri S. Prvo je stabilnost. Potpuno razumem vaše strahovanje, šta bi se dogodilo kad bi se dogodilo, jer bi se ugrozila stabilnost jedinstvenog sistema podele vlasti. U toj podeli postoji hijerarhija koja nije hijerarhija moći. Drugo S je solidarnost. Možemo mi međusobno da imamo razumevanje, kao što vi sad imate za mene, što govorim duže od tri minuta, jer i ja često imam razumevanja za druge, da ljudi kažu to što misle da je važno, u nekim trenucima nije dovoljan Poslovnik koji ograničava baš na tri ili pet ili 15 minuta. Treće S su standardi. Zahvaljujem vam se što insistirate i poštujete standarde. Četvrto je samopoštovanje. U okviru toga ovo je solidarnost da se vodi računa da se nadoknadi i nadoknađeni su troškovi, RIK ima na raspolaganju novac i radi sada, posledice toga trpi i gospodin Balinovac, ne samo ostali članovi. Dakle, to su greške. Zašto? Jer toliko toga moramo istovremeno da uradimo. Zato ovi ljudi zasedaju do kasno u noć ovde i ne vredi da se pozivamo na Zakon o radu, često nas upozorava gospodin Momčilov, kaže – izvinite, znate koliko je sati. Znamo da moramo da uradimo više nego što možemo. Ali kada je u pitanju tolerancija, u toj solidarnosti moram svima da skrenem pažnju, istovremeno se još jednom zahvaljujući na toleranciji i vama, nisu tolerantni ljudi koji su slabi, tolerantni su ljudi koji su jaki. Kada je dete slabo, ono viče na sav glas. Nema načina da skrene pažnju koliko je ugroženo. Jaki ljudi mogu da tolerišu do određene mere. Onda kažu – više ne može. To važi i za institucije. Tu nema podele na vladajuće i nevladajuće. Ovo je pitanje zašto je Skupština u okviru podele vlasti najviša jer donosi osnov, zato je ta supremacija. Ali nju čine pojedinačno slabi ljudi. Svaki poslanik ovde ne predstavlja nikog drugog, mada je stigao preko stranaka, nego građane. Građani su slabi u odnosu na državu. Zato mora da se uvode simbolički izuzeci, da građani budu sigurni. Istovremeno, svi mi zajedno, sve institucije, mi gradimo državu i istovremeno gradimo zaštitu od te države. Inače, dobijamo kontradiktorne zahteve gde kažete – država mora da zaštiti pojedinca, a još je niste napravili da može da zaštiti, pa su tu često nesporazumi i često se ovde raspravljamo do kasno u noć o tim nesporazumima. Kada je vaš posao da štitite pojedince ili tu instituciju, vi to morate da radite tolerantno, odgovorno, ali nema odstupanja. Zbog toga sam jasno rekao, ne može predsednik Skupštine da povuče ovaj amandman, jer je u opisu njegovog posla da sve može, ali to ne može. Kao što sam se ponašao u prethodnim situacijama bilo da sam građanin ili sam vršio dužnost predsednika Republike, postojala je mera gde se kaže sada idem tamo, sada je moj posao da podnesem ovaj amandman, a vaš posao je da u odnosu na to štitite sistem, a ne izuzetke. Poštujem to što vi radite, ali vas molim, kao tolerantan čovek, za pristojno poštovanje onoga što ovi ljudi ovde rade i što mi radimo, jer je to jedini način da se međusobno dogovorimo i da izgradimo odgovornu državu, a što je u interesu svih, pa ćemo u njoj da nastavimo da se raspravljamo. Nije ovo posao koji se sada prekida nije, posao ovog saziva, nije posao samo jedne Vlade i jednog predstavnika...
Vreme gospodine Markoviću.
Hvala vam mnogo još jednom na toleranciji, hvala vam svima na razumevanju kojim ste vodili raspravu o amandmanima. Hvala.
Hvala gospodine Markoviću. Gospodin Krasić ima sugestiju da je S-sankcija, ali u duhu tolerancije o kojoj govori gospodin Marković nećemo primenjivati sankcije na zloupotrebe Poslovnika. Napravićemo pauzu do 15,10 časova. Prvi posle pauze je Rajko Baralić. Hvala vam.
Dame i gospodo, nastavljamo popodnevni rad. Odmah da vas obavestim da ćemo raditi do završetka one tačke dnevnog reda koja bude u 18,00 časova. Po Poslovniku, narodni poslanik Vladimir Homan.
Gospodine predsedavajući, zbog povreda dostojanstva Narodne skupštine, malopre sam dobio informaciju i želim da je saopštim javnosti. To je saopštenje za javnost koje kaže – juče tokom lepljenja plakata aktivista demokratskog bloka, došlo je do incidenta u centru Kovina. Na aktiviste demokratskog bloka Aleksandra Aranđelovića, Danijela Ilijaševa i Vukašina Davidovića, fizički su nasrnuli narodni poslanici Srpske radikalne stranke Srđa Komazec iz Nove Pazove, Vitomir Plužarević iz Vrdnika i Lazar Čavić iz Pećinaca. Veći incident je sprečen intervencijom policije. Pri tom su aktivistima demokratskog bloka uzeti podaci, a radikali su se pozvali na imunitet. Demokratski blok najoštrije osuđuje nasilničko ponašanje i drskost narodnih poslanika Srpske radikalne stranke koji ovakvim ponašanjem pokazuju svoju bahatost i van Skupštine, umesto rada za dobrobit građana od kojih su i dobili mandat, svoja ovlašćenja zloupotrebljavaju i koriste za maltretiranje političkih neistomišljenika putujući po Srbiji. Ne znam da li je ovo bilo evociranje uspomena na '90. godine ili priprema za, kako oni kažu, preuzimanje vlasti, pa da vidimo šta ćemo da doživimo kada je kao preuzmu, ali u svakom slučaju ovo je povreda dostojanstva Narodne skupštine, jer narodni poslanik predstavlja ne samo stranku i birače koji su ga birali, već i Narodnu skupštinu, kako u Skupštini tako i van nje. Trebalo bi da Narodna skupština ovakve postupke najoštrije osudi.
Toga nije bilo '90. više liči na 2000. Reč ima poslanik Rajko Baralić, o amandmanu na član 41.
Gospodine predsedavajući, gospodine Balinovac, dame i gospodo narodni poslanici, pošto je bila pauza da kažem da je u toku rasprava u pojedinostima na zakon o platama državnih službenika i nameštenika, a da se razgovara o amandmanu na član 41. koji je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Bilo bi bolje da sam dobio reč pre podne kada je sa različitih aspekata i sam predlagač i gospodin Balinovac u ime Vlade i kolege u ime svojih poslaničkih grupa, kada su ovde ukrštali argumente u vezi sa ovom temom, ali nije kasno ni sada. Ja sam na Administrativnom odboru i na Odboru za finansije govorio o ovom i nekim drugim rešenjima iz zakona, a i o samom amandmanu. Šta je ovde neobično? Predrag Marković, narodni poslanik, ima pravo kao i svi drugi narodni poslanici, iako je predsednik Narodne skupštine, da shodno Poslovniku podnosi amandmane na određena rešenja iz predloga zakonskih akata i to nije sporno. Za mene bi, kao narodnog poslanika koji u predsedniku parlamenta vidi i nešto više od narodnog poslanika i predsedavajućeg, bilo normalno da je ova stvar usaglašena pre nego što smo otvorili raspravu u načelu i da ovog amandmana nema zato što, složićete se, nije baš uobičajen način da predsednik parlamenta bitno amandmanom pokušava da menja zakonski predlog koji je došao iz Vlade Republike Srbije, naročito zbog toga što je predsednik parlamenta u poslaničkoj grupi koja podržava vladinu većinu. To je sve da bi ljudi znali o čemu ovde govorim. Amandmanom na član 8. i amandmanom na član 41. narodni poslanik Predrag Marković je pokušao da na drugačiji način uredi pitanje osnovice koja služi za izračunavanje zarade, odnosno plate državnim nameštenicima i činovnicima. Podsećam da sam više puta kod različitih zakonskih projekata i u nekim drugim prilikama pokušavao da objasnim da je važno da Narodna skupština Republike Srbije kao institucija koja ima pravo na samoorganizovanje po Ustavu donese zakon o Narodnoj skupštini sa tim u vezi spreči ili, dozvolite da kažem, ublaži suprematiju izvršne vlasti nad zakonodavnom, iako to naravno nigde ne piše, ali u praksi, složićete se uvažene koleginice i kolege, ta suprematija postoji i ogleda se u nekoliko nivoa i nije moja namera danas da to elaboriram. Moj stav sa tim u vezi je poznat, kao i stav SPS i poslaničke grupe u čijeime sada govorim. Narodna skupština treba da ima zakon o Narodnoj skupštini. Narodni poslanici koji imaju izvorni legitimitet, jer su ih birali građani, treba da budu kadri da prevaziđu stranačku uskogrudost, da prevaziđu političke kalkulacije i da smognu snage da iskorače i donesu zakon o Narodnoj skupštini. Sve dok toga ne bude bilo neki drugi, protiv kojih nemam ništa protiv, a ti drugi su iz izvršne vlasti, uređivaće naše međusobne odnose. Ko nije u stanju da uredi međusobne odnose na osnovu izvornog prava, a ono se ogleda u pravu na samoorganizovanje Narodne skupštine, imaće uvek za šefa ministra ili ministre, dakle one koji mi ovde biramo. Ja se ovde obraćam sebi i obraćam se pre svega vama uvažene koleginice i kolege, jer je ovo pitanje koje se isključivo tiče nas. Ono se ne tiče nikog drugog. U vanrednom ili redovnom zasedanju, shodno proceduri, sa potpisima ili sa 126 za dnevni red uvek možemo ovo pitanje da stavimo na dnevni red, samo ne smemo. Srce nam je kao kod zeca, dakle, kada su u pitanju ovakve stvari, potpuno bespotrebno, jer to nanosi veliku štetu. Da smo taj zakon doneli, ne bismo imali danas ovu dilemu, jer Narodna skupština Republike Srbije treba da ima svoj budžet, treba da ima mogućnost i pravo, a ono joj pripada, da uređuje odnose na način kao što to rade svi normalni parlamenti u svetu. To je u vezi sa tim. U vezi sa drugom temom koja se tiče ovog osnovnog problema želim da kažem, molio sam na Administrativnom odboru, ako je moguće da dobijem sadašnji pregled zarada zaposlenih u Narodnoj skupštini Republike Srbije, od ljudi koji rade najelementarnije poslove, tehničke poslove, na održavanju higijene, kopirnice i nekih drugih do državnih savetnika, koliko oni imaju danas zaradu ili platu i koliko bi imali kada bismo ovaj zakon danas usvojili i primenili, jer to je veoma važno. Da bih ja mogao da donosim odluke i te vrste, između ostalog, treba da imam one elemente koje mogu da upoređujem i da onda kažem da li je to za te ljude bolje, da li mi dobijamo službu koja je motivisana da radi, da li od te službe možemo da očekujemo da na odgovarajući način zadovolji one potrebe koje parlament ima, a to su veoma komplikovani zadaci, tehnički, politički, stručni i tako dalje. Za ovih nekoliko godina imao sam priliku da svakodnevno analiziram šta rade zaposleni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, nešto manje nego u nekim drugim organima, naime, želim da kažem drugu stvar, to je mukotrpan posao, posao koji obično nije vezan sa znanjem do koliko se radi sutra, da je to posao koji verovatno podrazumeva da se oni prilagođavaju tuđim navikama, tuđim potrebama, da na jedan način koji nije uobičajen za druge kolektive, odgovaraju zahtevima, svakoga od nas, odborima, samoj Skupštini itd. Koliko sam obavešten, najniža zarada danas u Parlamentu Republike Srbije je devet hiljada dinara ili bi bila devet hiljada dinara ako se usvoji ovaj zakon. Naravno, mnogo je onih koji nemaju nikakav posao, pa bi neko mogao reći, na tržištu rada ima mnogo onih koji nemaju nikakav posao, pa je tih devet hiljada više nego kod onih koji nemaju ni malo. To bi mogla da bude argumentacija, ali ja takvu argumentaciju svrstavam u domen demagogije. Dakle, kada ste se već opredelili da nekoga zaposlite, onda to zaposlenje treba da bude plaćeno na dostojanstven način, da taj neko ko je ovde zaposlen i ko obavlja najelementarnije i najniže poslove ima takvu zaradu da može da odgovori zahtevima koje ima njegova porodica. Tada mi možemo da očekujemo od tih ljudi da poslove ovde obavljaju na onaj način kao što bi bilo normalno, jer parlament jedne države je jedno važno mesto, najvažnije moguće mesto u državi, pa sve na tom mestu u tehničkom, političkom, ekonomskom, stručnom i svakom drugom smislu, treba da odgovara toj svrsi. Zato bih voleo, kada bi bilo moguće, ne ulazeći u princip ovog jedinstva, a ono se ne odnosi na jedinstvo vlasti, kao što je ovde neko pokušao da prokomentariše, već je to princip jedinstva sistema, pa bih ipak voleo da Administrativni odbor Narodne skupštine Republike Srbije ima izvesne ingerencije kada su u pitanju zaposleni. To ne može da škodi, a kako beše u onoj reklami, može puno da znači, može da znači za njihovo samopouzdanje, sigurnost i mislim da bi to bilo potpuno normalno. Za mene nije normalno da deo zaposlenih činovnika u zgradi Narodne skupštine, govorim u tehničkom smislu, neki su u Upravi, kao što je personal iz restorana, vozači, ovi drugi su zaposleni ovde, a sada imamo ovaj novi problem preuzimanja ili kompenziranja celog prostora u pravno-tehničkom smislu koji se odnosi na bivši parlament SCG. Zalažem se da se na ljudski i dostojanstven način razreše pitanja i jedno i drugo i treće u meri koja je moguća i zalažem se da se iskoristi trenutak da odbori dobiju, samo jedan odbor, jednog sekretara, to je sada prilika, ako sada preuzimamo jedan broj ljudi iz saveznog parlamenta, da se poveća broj stručnih savetnika i onih ljudi koji mogu da pomognu da se efikasnije i bolje radi, ako na taj način konstituišemo novu službu Narodne skupštine Republike Srbije, onda to uopšte ne košta puno. Ako to bude puko preuzimanje i nagomilavanje da bi neko samo primao platu, onda mi nismo postigli odgovarajući cilj. Dakle, još jednom, vraćajući se na amandman, ne sporeći argumente koje je predložila Vlada Republike Srbije i koje ovde zastupa gospodin Balinovac, i dobru nameru koju je imao predsednik Narodne skupštine, u ovom slučaju narodni poslanik Predrag Marković i koji je pokušao da ovo izdvoji na drugi način, dakle, vama se samo obraćam, uvažene koleginice i poštovane kolege, da smognemo snage i donesemo zakon o Narodnoj skupštini, jer ne moramo čekati Ustav. Ovaj Ustav daje potpunu mogućnost da to učinimo na način kao što mislimo da treba i kada se donese novi Ustav, neka se ta stvar samo prilagodi, jer nema nikakvog smisla od pčelarskog društva do bilo koje druge radnje, svi imaju svoje statute, svoje pravilnike, a ovo je parlament jedne države. Mi smo ovde izvorno predstavnici narodne volje u procentima kako smo poverenje dobili i ne treba da prezamo ni od kakvog mišljenja kada je ovo u pitanju. Imali smo ovde jedan sjajan predlog, koleginica Vjerica Radeta je bila predsedavajući jedne komisije čiji sam član bio i ja i još četvoro narodnih poslanika iz ovog parlamenta i ovom parlamentu predložili smo sjajan predlog zakona o Narodnoj skupštini, iz razloga koji su potpuno strančarski, a ne stranački, pre svega, kada je u pitanju DS, mi danas nemamo taj zakon i njima se takođe obraćam da prevaziđu to što su onda učinili i da dođu i da se dogovorimo, da donesemo zakon o Narodnoj skupštini, jer ne delujemo ozbiljno u odnosu na druge. Ko ne može da uredi pravila po kojima treba da se ponaša sam, gubi moralno pravo u izvesnom smislu, iako je uređeno Ustavom i zakonom da određuje prava i ponašanja za deset miliona ljudi ove zemlje. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanikHranislav Perić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanikZlatan Jovanović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Malopre je jedan kolega ovde govorio po Poslovniku i rekao da želi za ovom govornicom da da neko saopštenje za javnost. Ja sam gledala, znam da dobro znam Poslovnik, tražim koja je to odredba gde se poslanici obraćaju na taj način javnosti da odavde šalju saopštenja i to nisam videla. U međuvremenu sam prelistala "Blic" i onda sam shvatila zašto je ovde kolega izašao da kritikuje narodne poslanike koji učestvuju u kampanji svojih stranačkih kolega na terenu za ove lokalne izbore, što je potpuno normalno i legitimno i što jeste jedan od zadataka narodnog poslanika, dakle, da na terenu u narodu koji ga je poslao u ovu skupštinu i dalje i uporno i trajno i stalno propagira program svoje stranke. Naravno da su na tom poslu, jedan dobar broj poslanika SRS ovih dana i u Kovinu, Kuli, Ražnju, Užicu i radiće to sve do izbora. To nije problem kada su u pitanju narodni poslanici, ali je problem kada to rade ministri sredstvima građana, kada svoje radno vreme troše, umesto da sede u parlamentu ili Vladi ili negde van zgrade Vlade, tamo gde treba ministri da budu, umesto toga, ministri se šetaju po Srbiji, sprovode kampanju, pokazuju prstom na nekoga, pa kažu građanima, za ovog glasajte, ovaj je naš, to je sinoć radio u Ražnju Mlađan Dinkić, a deset metara dalje od njega sa nekim drugim koji takođe pokazuje prstom Velja Ilić, obećavaju kule i gradove, lažu, obmanjuju. Naravno, građani to više ne veruju i neće im to proći, kao što neće proći ni priča koju smo malopre čuli da je neko nekog tukao. Prvo, ne znam kako sam to zapisala, predstavnike demokratskog bloka u Kovinu. Neko je napao predstavnike demokratskog bloka u Kovinu. Stvarno nisam čula da postoji takav blok ni u Kovinu niti bilo gde drugde, ali imate pravo da kažete ono što mislite i ja vam to pravo ne sporim, ali rekoh, u međuvremenu sam pročitala "Blic" i u "Blicu" novi potpredsednik Vlade, ove vlade Koštunica-Dulić i taj drugi deo Vlade, ta gospođa Dulić, kaže da ima tri zadatka kao potpredsednik Vlade. Prvi je borba protiv SRS. Drugi je objedinjavanje takozvanih demokratskih snaga. Treći, ako bude imala vremena, Ustav. To je zadatak koji je sama ispred sebe stavila potpredsednik Vlade, Ivana Dulić i naravno da oni koji je podržavaju potpuno logično izlaze sa ovakvim saopštenjem za javnost za ovu govornicu. Očekujem da će sada i ostale poslaničke grupe koje su glasale za tu vladu Koštunica-Dulić, da će da izađu sa sličnim saopštenjima za javnost, ali ja ću sada malo o amandmanu kolege Zlatana Jovanovića koji je poslanik iz Bajine Bašte i koji je ovih dana vrlo angažovan u izbornoj kampanji u Užicu, jer se tamo bira predsednik opštine. Ako ima nešto ovaj kolega, neko saopštenje za javnost iz Užica ja mu kažem – Zlatan Jovanović je danas tamo, Stevović samo čeka da završi amandmane, ide da se pridruži tako da ima spisak poslanika iz tog okruga. U članu 48. Predloga zakona u trećem stavu stoji – o dodatku, a naslov iznad člana je – Dodatak za ostvarene rezultate rada. Dobro ovi vaši, gospodine Balinovac, naslovi nekada dođu, ovako da se podsetimo o čemu se radi u ovom članu. Dakle, u trećem stavu kažete: "O dodatku za ostvarene rezultate rada i o njegovoj visini rešenjem odlučuje rukovodilac državnog organa, na predlog koji daje, posle razgovora sa licem koje je neposredno pretpostavljeno namešteniku, rukovodilac unutrašnje jedinice u kojoj nameštenik radi". Dakle, prvo, ovo je suviše zbrkano napisano. Drugo, potpuno je nepotrebno u zakonu naglašavati da će ovaj koji će nekome da da neki dodatak za ostvareni rezultat rada, da će on da razgovara sa ovim ili onim. Da li će da razgovara sa njegovim kolegom, njegovim neposrednim rukovodiocem, da li će on lično da prati njegov rad, da sazna iz neke pete ruke, da li će na osnovu konkretnih rezultata rada da tako nešto stoji u zakonu, to jednostavno je suvišno i mislimo da ovo treba da se briše i da ove reči "posle razgovora sa licem koje je neposredno pretpostavljeno namešteniku" apsolutno treba brisati iz ovog člana 48. Nismo uopšte dirali u suštinu ovog člana. Nemamo ništa protiv, naprotiv da se za ostvarene rezultate rada daje odgovarajući dodatak. Naravno da je rukovodilac odgovoran koliki dodatak, kome, kada i kako će da da i naravno da on odgovara opet nekom svom rukovodiocu ako to ne uradi u skladu sa zakonom i sa stvarnim rezultatima rada. Zaista je potpuno nepotrebno ovako opisno u članu zakona predvideti napisati na koji način će taj rukovodilac da dođe do tih podataka. Stvarno nigde nisam videla da neko kaže u bilo kom zakonu da stoji "na predlog koji daje posle razgovora sa licem koje je neposredno pretpostavljeno". Jer to znači da ovo lice koje je neposredno pretpostavljeno može da kaže sve negativno, ali bitno je da ovaj obavi razgovor i da ovom da neki dodatak? Znate, ako ste hteli tako da opisujete, onda je trebalo onako jedno štivo član 48, pa jedno takvo štivo sa svim detaljima da bude jasnije. Dakle, treba ovo da se briše i očekujem da ćete kao ozbiljan predstavnik predlagača, gospodine Balinovac, ovo da prihvatite, jer amandman jeste i ozbiljan i smislen i doprinosi poboljšanju teksta zakona. Iako vi, valjda vi, odnosno Vlada kaže – amandman se ne prihvata, evo zašto. Neposredni rukovodioci su svakako ti koji imaju najbolji uvid u rad nameštenika kojima rukovode. Nije sporno, ali neka ih onda oni ocenjuju i neka im oni daju što rukovodiočevog rukovodioca rukovodilac treba to da radi. Valjda da bi bilo što više rukovodilaca, da bi bilo što manje tih nameštenika kojima se eventualno može dati taj dodatak za ostvarene rezultate rada. Dalje kažete – "Otuda je Predlogom zakona i predviđena obaveza da rukovodioci unutrašnjih jedinica (sektora ili sekretarijata npr.) predlažu nameštenike koji će dobiti dodatak za ostvarene rezultate rada posle razgovora sa rukovodiocima užih unutrašnjih jedinica to jest s neposrednim rukovodiocima". Ovo nije prvi put da kada dobijemo mišljenje Vlade, dobijemo mišljenje koje zapravo ništa ne znači i koje se ni u jednom slovu ne razlikuje od onoga što je već napisano u Predlogu zakona. Ako mi napišemo, podnesemo amandman i da izađemo ovde da pročitamo u obrazloženju Zlatanovog amandmana piše: "Rukovodilac unutrašnje jedinice je nadležan za praćenje rezultata rada i ne treba zakonom propisivati sa kime će on razgovarati da bi nešto zaključio" i po analogiji Vlade trebalo bi da ja ovo pročitam i još da kažem – zato predlažem da se amandman prihvati. Ne, nego mi amandman obrazlažemo šire i sa konkretnim primerima i zaista pokušavamo da ubedimo predstavnika Vlade ili predstavnike skupštinske većine da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman. Potpuno logično očekujemo ako Vlada ne prihvati naš amandman, jer ne bi bilo baš normalno da prihvatite svaki, jer se vi onda ne biste razlikovali od nas, odnosno mi od vas, a mi se naravno mnogo razlikujemo od svih ostalih u ovom parlamentu i ponosni smo na to, ali kada taj ili bilo koji amandman ne prihvatate, onda zaista očekujemo neki novi argument, nešto što već nije sadržano u samom članu na koji je amandman podnet. Ovo vam je čisto ovako instrukcija za ubuduće, ako budete još u prilici da u ime Vlade ovde predstavljate neke zakone, pošto sada posle ove letnje pauze verovatno dolazi izborna kampanja, ne verujem da ćemo više ovim poslom u ovom sastavu da se bavimo, ali do tada učinite nešto dobro, prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Da, Zoran Balinovac, sekretar za zakonodavstvo Republike države Srbije. Izvolite gospodine Balinovac.
Gospodine predsedavajući, dok sam slušao narodnog poslanika Vjericu Radetu samo mi je pala na um jedna misao nemačkog pravnika Jeringa. Pored ostalog, mnogo toga je rekao. On je rekao da je forma zakleti neprijatelj samovolje. Dakle, da je forma zakleti neprijatelj samovolje tamo gde propišete formu nema samovolje. To je rekao Rudolf fon Jering koji je inače po mom skromnom uverenju najveći pravnik sa kojim sam se preko literature upoznao. Ovde je reč upravo o tome. Mora da se poštuje forma. Vi imate u Vladi Srbije i u drugim organima sektore koji imaju po 500, 600 zaposlenih. Sada bi to praktično značilo da rukovodilac sektora, u ovom konkretnom slučaju pomoćnik, predlaže ocenu za svakog od tih 500, 600 zaposlenih. Za svih 500 ili 600 zaposlenih da predlaže ocenu, da pri tome nema uvida u rad njih više od 10 ili 15. Prema tome, da bi se te stvari sprečile, da bi se to onemogućilo, da bi se sistem što više objektivizirao, propisuju se stroga pravila. Ako imate sektor u kome imate odeljenje, načelnika odeljenja, vi, predlažući ministru da li neki nameštenik treba da dobije nagradu ili ne, dužni ste pre toga da razgovarate sa njegovim neposrednim rukovodiocem. Ne možete ga, mimo stava neposrednog rukovodioca, samo tako ni favorizovati, ni degradirati. To je tako logično da me malo amandman i čudi. Naravno, viši rukovodilac nije dužan da poštuje mišljenje nižeg rukovodioca, ali to je ono što se zove saradnja i što se zove procedura. Posledica neobavljenog razgovora sa licem koje je neposredno pretpostavljeno namešteniku jeste da pada dodatak. Time se pokušava da se uspostave komunikacijske linije, da se kompetentni pitaju, ali bez obaveze da se njihovo mišljenje usvoji. Dakle, kao što bi rekao Jering "Forma je zakleti neprijatelj samovolje i najveći prijatelj slobode" itd.
To možemo i da pojednostavimo i kažemo narodnim rečnikom – bolje su i loša pravila nego nikakva pravila. Replika, gospođa Vjerica Radeta.
Kolega Balinovac, ne znam da li ste čitali šta kaže Jering kako se pravi država, da li je moguće da se država napravi uredbama, da li je moguće da se Uredbom postavi neki Vuk Drašković za ministra spoljnih poslova, da li je moguće da se Uredbom predsednika Vlade, Vlade, čijom li, postavi neki Zoran Stanković za ministra vojnog? Kad ste tako dobro konsultovali Jeringa, onda bi bilo lepo da ste pročitali sve šta je on napisao, pa da ste podvukli to što se odnosi na državu, pa da ste Vojislavu Koštunici skrenuli pažnju kako ne sme da radi. Verovatno u Jeringovoj teoriji i postoji teorija šta je to državni udar. Da li ste pročitali da i on kaže da se državni udar podrazumeva kada neko ko ima određenu vlast, vrši određenu visoku funkciju u državi, kada sebi daje više prava i više ovlašćenja nego što ih ima na osnovu zakona i na osnovu Ustava? Da ste sve to pročitali i saopštili Koštunici, verovatno on ne bi po treći put kršio Ustav, jer je prvi put prekršio Ustav SFJ, kada je tražio da kao nova država uđemo u UN, iako smo osnivač UN; drugi put je prekršio Ustavnu povelju, kada nije dozvolio neposredne izbore u roku koji je bio predviđen tom Ustavnom poveljom; sada je najdrastičnije kršenje Ustava Srbije, kada postavlja ministre i pravi državu uredbama, bez ustavnog osnova, bez osnova u zakonu. Zašto ga niste naučili da pre ovog zakona, službenici, hvala bogu, rade, primaju plate, doduše male, ali primaju nekakve plate, mogli su još malo bez ovog zakona, zašto ga niste nagovorili da najpre pred ovaj parlament, to je bio prvi zadatak, posle 5. juna, Vlade Vojislava Koštunice, da pred ovaj parlament izađe sa predlogom zakona o izmeni i dopuni Zakona o ministarstvima i Zakona o Vladi? Da ste sve to naučili, onda bismo mogli da pričamo o raznim teorijama. Sami ste rekli, kada ste objašnjavali amandman na član 48. koji vam, u najmanju ruku, da li beše besmislen ili smešan, ali ne zameram, nebitno koji ste izraz upotrebili, ali ste rekli da je kod ocenjivanja, pošto rukovodilac ne može bez onog neposrednog rukovodioca da ima uvid u nečiji rad, nemam ništa protiv, ali ste rekli da ne može bez njegove ocene ili bez njegovog stava da daje ovaj dodatak za ostvarene rezultate rada. O tome sam i ja govorila, o tome govori amandman Zlatana Jovanovića. Ocena, stav, a ne razgovor. Šta znači razgovor? Ćaskanje. Čudi me da niste napisali – posle kratkog ćaskanja uz kafu sa licem koje je neposredni rukovodilac.
Reč ima gospodin Balinovac.
Ne postoji ni jedna Uredba koju je Vlada Republike Srbije donela u kojoj piše da je ministar spoljnih poslova Vuk Drašković, kao što ne postoji ni jedna Uredba u kojoj je Vlada odredila, ili kako biste to vi rekli, postavila za ministra gospodina Zorana Stankovića. Takav pravni akt, Vlada nikada nije donela i ne može ga doneti, jer bi to bilo protivustavno. Kada ste govorili o Jeringu, reći ću vam da je Jering, nažalost, vrlo loš primer za ovo o čemu pričate, bar na vašu štetu, jer je Jering potekao iz Nemačke u kojoj postoji široko razvijena teorija tzv. državnog razloga. Da ne ulazimo sada u to šta je državni razlog. Pokušao sam da objasnim taj problem kolizije između međunarodnopravne sukcesije Srbije u prava i obaveze, ako hoćete i ministarstva bivše državne zajednice, i sukob tog načela sa unutrašnjim načelom da neko ko nije biran za ministra bude ministar. Kada sam to pokušao da objasnim, meni su rekli da gospođa Radeta može da priča o državnim udarima neograničeno, a da ja nemam prava da suprotstavim argumente koji tvrde da tu ipak nije po sredi državni udar. Zato bih hteo, zbog ravnopravnosti, da zamolim predsedavajućeg da se i ona drži amandmana, a ja neću objašnjavati u čemu je taj sukob između međunarodnog prava i unutrašnjeg prava, koji se desio u slučaju secesije Crne Gore i državne zajednice, koji se desio upravo u ovim pitanjima koja su bila postavljena.
Moj stav o diskusijama za ovom govornicom je poznat. Sebi nisam dozvolio da budem do sada cenzor, niti da cenzurišem bilo čiji govor. Prema tome, kada dobijete reč za ovom govornicom, vi vodite računa šta imate pravo, šta nemate. Svako odgovara za ono što kaže. Gospodin Mika Vlaović, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, povređen je član 103. Poslovnika – poslanik treba da govori o onome što je na dnevnom redu. Ne bih da polemišem i da raspravljam, ja bih, gospodo, da vas zamolim da se držimo dnevnog reda, da raspravljamo o onim stvarima koje su na dnevnom redu. To građani Srbije od nas očekuju. Ako je neko izvršio državni udar i povredio Ustav, tu je Ustavni sud, pa neka Ustavni sud to kaže. Nemojte vi presuđivati pre Ustavnog suda.
Sada nam je sve jasno. Gospodin Paja Momčilov, o amandmanu.
Govorim o amandmanu i verujem da je potpuno jasna situacija. Nama često zamerate da smo mi protiv svakog vašeg predloga i da nam je to jedini cilj. Ovde je jasno, primera radi, pokušaćemo da uredimo ovo što je ovde dato, na ovakav način, ali je uporno sa vaše strane demonstriran izliv revnosti, da osporite svaki naš predlog. To ste sebi dozvolili u prethodnim amandmanima, da nam ovde držite predavanja iz političke teorije, a pokazali ste vrlo slabo znanje kada ste rekli nama poslanicima u parlamentu da zakonodavna vlast nema primat u podeli vlasti između sudske, izvršne i zakonodavne. Ako vi to ne znate, ne razumete, molim vas da pročitate koje jasno govore zašto mi imamo primat. Imamo primat zato što smo laička narodna institucija koja promišlja na najopštiji način i donosi najopštija akta, a izvršna vlast i ova druga vlast, vi ćete se javiti za repliku, to znam, nemojte dizati ruku, dobićete vaše vreme, niko vam to ne uskraćuje, ali vas molimo da te stvari prvo raščistite sa sobom. Izvršna vlast i sudska vlast su specijalizovane. To su ekspertske institucije u neku ruku, koje onda na osnovu opštih akata donose rad. Nećete mi valjda reći da nije cilj i ideal svake demokratije da kad već ne može da bude neposredna, da bude posredna, pa da parlamentarna demokratija nije ona koja je glavna u svim razvijenim zemljama sveta, a u toj parlamentarnoj demokratiji, volja naroda izražava se neposrednim glasanjem i biranjem narodnih predstavnika. Vi ste sada nama kazali, šta će nama reći sudije kada kažemo – niste ravnopravni. Ova podela vlasti, vi to bolje od mene treba da znate, nadam se da ste pravnik, ja sam samo lekar, ima dva principa – jedinstvo i podelu vlasti. Dva su postavljena principa. Samo se mrštite to je udžbeničko štivo, ako je to za vas nešto strano, meni je jako žao. Ja sam lekar, ali čak i to znam, jer učio sam neke predmete koji su me terali i to da znam, a sedeći u ovim klupama isto sam dužan to da znam. Molim vas, nemojte na ovakav način da nam se suprotstavljate, nešto što je bilo legitimno kao predlog predsednika Skupštine gospodina Markovića, to smo mi podržali, vi ste probali na jedan nestručan način da osporite. Narodni poslanici, mi smo predstavnici najvišeg narodnog suvereniteta, ministri su službenici, oni imaju tačno svoje zadatke i svoje nadležnosti, a što je u ovoj zemlji drugačije i što biste vi voleli da je drugačije, proističe iz nečeg što nećete citirati. Mi kao parlament najmanje smo podložni birokratizaciji, a vi ste tipičan primer birokrate. Stručne službe, to je teorija, nemojte lično da shvatite. Vi sebi mnogo pridajete na važnosti ako mislite da ja govorim lično Vama. Govornim u principu ono što je poznato, kad već citirate nemačke autore, da ga do kraja docitiramo. Mi, kao predstavnici naroda, laici, koji nismo stručnjaci najmanje smo podložni birokratizaciji, a svi oni koji su stručnjaci, eksperti, oni su podložni birokratizaciji. Ovo što vi ovde demonstrirate upravo je birokratsko mišljenje. Molim vas, ostavite se toga, raspravljajte na pravi način, meritorno argumentima, a nemojte nam ispirati mozak. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Paji Momčilovu. Reč ima Zoran Balinovac, direktor za zakonodavstvo.
Ja nisam možda dovoljno čitao, pričao sam o pravnoj, a ne o političkoj teoriji podele vlasti, to sam rekao. Ono što je možda najžalosnije u tome jeste, što sam rekao sasvim notorne stvari, a te notorne stvari izgleda nisu shvaćene. No, nezavisno od svega toga, spreman sam da se i dalje usavršavam i da učim, pa molim da mi predložite neku knjigu koju možda nisam pročitao, a gde se tvrdi da je Skupština u načelu podele vlasti vrhovna vlast kojoj su podređene sve druge vlasti itd. Dakle, molim vas, pročitaću, samo mi navedite sada u kojoj to knjizi piše.
Zahvaljujem se. Replika, narodni poslanik Paja Momčilov.
Znam da već dugo ovde pričam, pa ste možda malo umorni. Nisam rekao da je vrhovna vlast, rekao sam da primat u ovoj podeli vlasti ima zakonodavna vlast i mislim da sam jasan zašto i neću vam to objašnjavati. Sada ste rekli – neku knjigu da vam preporučim, "Politički sistem", udžbenik za pravni fakultet, autor Vojislav Šešelj, možete da pročitate lepo, tamo je sve izdefinisano, samo sam ja to tamo pročitao i upućujem vas da to pročitate, nećete izgubiti mnogo vremena. Čak sam spreman ja da vam kupim tu knjigu i da vam donesem i da vam je prvom prilikom uručim.
Zoran Balinovac, direktor Sekretarijata za zakonodavstvo.
Pristajem.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Gospodine potpredsedniče Anđelkoviću, nisam prema onome koliko je bilo amandmana mislio da ćete tako brzo preći članove, a ja sam podneo amandman na jedan vrlo važan član, pa želim da ga obrazložim. Podneo sam amandman na član 43. gde se menjaju koeficijenti za nameštenike. Smatram da najniže grupe su ovde sa koeficijentima najmanje date i to treba popraviti, pa sam dao za četvrtu platnu grupu umesto 1,06 treba da stoji 1,30, za petu platnu grupu umesto 0,88 treba da stoji 1,15 i za šestu platnu grupu umesto 0,75 treba da stoji 1. Znači, moj stav je da od koeficijenta 1 ne treba da budu niže plate. Ovim se zalažem da se kod najslabijih i najoštećenijih radnika poveća koeficijenat i ne zalažem se da kod najveće, srednje itd. smanjujemo. Ovo ne bi išlo ni na čiju štetu i mislim da je pogrešno protumačeno, već radnici Skupštine ovde komentarišu, vi se poslanici zalažete da se nama smanje plate. Znači, to je pogrešno, ne tražimo da se nikom smanje plate koje su date, a koliko je dao Balinovac, pitanje je da li će to moći u praksi da se primeni. Rekao sam da mu pomogne gospodin Albijanić kod matematike, jer onaj je ekspert za matematiku, ali on nije hteo da prihvati tu pomoć i došao je tamo gde je došao. Prema tome, opet ponavljam, mi tražimo da najniže plate, da najniži koeficijent plata bude 1, da popravimo najoštećenije plate, a ne ulazimo u dalje grupe i u grupe kako je predloženo zakonom. Ponavljam, gospodine Balinovac, vi bi trebalo da se vratite u šestu grupu pa da vidite kako je i da li bi pisali ovakav zakon kao što ste napisali. Ponavljam, ujutru kad dete pođe u školu mora da ga platiš da ide u školu, neće da ide u školu ako mu na stolu da ne ostaviš 100 dinara. Ne pita on – tata šta ti radiš, koja si grupa, da l' si peta, da l' si šesta, gde te svrstao Balinovac, nego traži 100 dinara da ide u školu, jer neće da ide u školu ako ne dobije 100 dinara. Prema tome, mislim da treba da se razmisli dobro, ima vremena do dana za glasanje, da ovo predlagač ispravi, da popravimo ove najniže grupe. Ukoliko ne, imamo vremena u danu za glasanje, molim sve poslanike, a to ću pokušati i sa svim grupama da razgovaram, da podrže ovaj moj amandman kada bude glasanje. Znači, ništa se ovde koncepcija ne ruši, samo tamo od 0,75, znači nema nijedan ceo koeficijent da krenemo od koeficijenta jedan. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Periću. Kao što znate ja ipak radim ubrzano, dinamički plan kod mene je nešto brži nego uobičajeno, ali sam tolerantan da prihvatim da vi govorite o članu 43. Podsećam sve narodne poslanike, gospodin Perić je podneo amandman na član 43. koji Vlada i Odbor nisu prihvatili, tako da gospodin Balinovac, izvolite, povodom člana 43, iako smo ga prešli, jer gospodin Perić nije bio tu.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, problem amandmana gospodina Perića jeste prosto u tome...
O 43.
Znam, moram da odgovorim, jer on je logički nemoguć.
Ne, nisam ja vama zabranio da odgovorite, samo sam podsetio poslanike da sam se vratio za trenutak na amandman 43. Izvolite, gospodine Balinovac.
Dakle, problem ovog amandmana o kome je govoreno, o nameštenicima je vrlo jednostavan, zašto ga je prosto logički nemoguće prihvatiti. Nameštenici se dele na šest grupa i razvrstavaju se na šest grupa. Peta i šesta grupa nameštenika su oni koji imaju osnovnu školu. S druge strane, službenici polaze od najnižeg zvanja mlađeg referenta i to su oni koji imaju srednju školu i najmanje šest meseci radnog staža. Prema predlogu gospodina Perića, oni koji imaju osnovnu školu, imali bi veći koeficijent nego što to imaju mlađi referent koji ima srednju školu. Dakle, bilo je samo potrebno obratiti pažnju na tzv. izvršilačka radna mesta i uporediti sa nameštenicima i pretpostavljam da bi vrlo lako amandman, da bi se vrlo lako shvatili amandmani. Drugim rečima, u ovom amandmanu koji je malopre obrazložen, zagovara se da neko ko ima osnovnu školsku spremu ima veću platu od onoga ko ima srednju školsku spremu. To ni u jednom našem zakonu ne postoji, pa se nadam da narodni poslanici neće dopustiti da se to desi i u ovom drugom. Što se tiče smanjenja plata, pošto se više puta pominje, ako gospodin predsedavajući dopusti, samo ću da citiram član 52, svako ko posle stupanja na snagu ovog zakona, s obzirom na sada potpuno razuđen sistem plata u Srbiji bude imao nižu platu nego što je imao pre stupanja na snagu zakona, zadržava višu platu koju je imao pre zakona, sve dok mu plata po ovom zakonu ne dostigne tu višu platu. Dakle, to je član 52, ne postoji mogućnost da ikome bude manja plata. To je načelo ovog zakona. U najmanju ruku mora biti ista kao pre donošenja zakona. To jasno piše u članu 52. To je princip da se pri donošenju ovog zakona ne smeju smanjiti sadašnja prava koju imaju državni službenici i nameštenici. Nema smanjenja plata. Ako treba, spreman sam i da pročitam član 52. – "Državni službenik i nameštenik čija bi osnovna plata posle 1. januara 2007. godine kada ovaj zakon stupa na snagu, bila manja od plate koju je imao 1. januara 2007. godine"..."zadržava platu koju je imao 1. januara 2007. godine dok njegova osnovna plata, primenom odredaba ovog zakona, ne dostigne platu koju je imao 1. januara 2007. godine". Dakle, ako mu plata bude viša po bivšim propisima nego što je po ovim, on zadržava po bivšim propisima tu višu platu da mu ne bi zakon ili Balinovac, kako to duhovito kaže gospodin Perić, naneo nepravdu. Samo da to pitanje razjasnimo i postoji odredba u zakonu koja to izričito uređuje.
Zahvaljujem se gospodine Balinovac. Znači, on bi čekao porast plata, tj. proces usklađivanja njegove plate bi bio usporen. Izvolite gospodine Periću.
Gospodine Anđelkoviću, ako ste dobro pratili, izgleda da se gospodin Balinovac ne razume u ovu materiju. On je, kao što sam rekao na početku pomešao neke pojmove. Mi tražimo da se najmanji koeficijent poveća, a on kaže, ti isto imaju slabe plate i oni možda imaju manje, ali će da imaju isto do 2007. godine, a svi ostali će da imaju više. Zašto onda pravimo zakon ako neke ostavljamo na istom. Ponavljam još jednom, nismo mi za to da se odnosi poremete našim predlogom. Treća grupa ima veći koeficijent, a mi smo išli ispod tog koeficijenta sa ovim našim predlozima. Nije tačno da će biti razlike između osmogodišnje i srednje škole. Ako mene pitate, nije tu ni mnogo velika razlika, šta sa srednjom školom preučiš mnogo, tako nešto. Prema tome, predlažem i mislim da je realan ovaj amandman i da treba da se prihvati. Što se tiče ovog objašnjenja Balinovca, pravo da vam kažem nisam ni razumeo o čemu je on govorio. Ovde je jasan amandman, znači četvrtu, petu i šestu grupu treba povećati za određeni koeficijent, a da se ne ugrozi grupa koja je ispred četvrte grupe. To, u krajnjem slučaju, ništa ne bi smetalo. Sledeće pitanje, nismo mi protiv zbog toga što je Balinovac napravio zakon gde će da budu veće plate i koeficijent devet, a on sa tim koeficijentom tera službenike u 150.000 platu, valjda će poslanici da imaju 200.000, po njemu. Izračunajte, rekao je, najniža plata 15.000, najveća plata kod službenika puta devet, devet puta 15 je 145.000. Poslanici sada imaju 80, sigurno će i naš Odbor da zaseda i da napravi plate u odnosu kako je Balinovac predvideo.
Gospodine Periću, pažljivo sam saslušao gospodina Balinovca, ali sam ovde u funkciji predsedavajućeg, a ne ispitnog profesora. Izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, morate da pratite šta se izgovara za ovom govornicom. To vam je po Poslovniku. Gospodin Balinovac, kada je objašnjavao amandman gospodina predsednika Skupštine, gospodina Markovića, on je rekao, ovde neko razbija državu, razbija Skupštinu, ne smete da dozvolite da on to izgovara ovde.
Nisam ja tada predsedavao gospodine Periću.
Predsednik Skupštine je nešto drugo. Šta bi radio gospodin Marković kada bi predsedavao, a ja izađem ovde i kažem, gospodin Marković razbija Skupštinu, razbija državu. Hvala.
Zna gospodin Marković da on to ne radi. Izvolite, gospodine Balinovac.
Gospodin predsednik Skupštine niti razbija Skupštinu, niti razbija državu, niti sam ja to rekao. Dobro, samo hoću da kažem da nikada nijednog trenutka nisam rekao da predsednik Skupštine razbija državu, a ako je gospodin Perić to pogrešno shvatio ili nije dobro slušao, to je već drugo pitanje. Samo hoću nešto da kažem. Postoji radno mesto mlađeg referenta za koje je uslov da bi se radilo na tom radnom mestu srednja školska sprema, koeficijent mlađeg referenta je 1,00. Postoji radno mesto referenta gde treba da bude srednja školska sprema plus dve godine radnog staža, gde je koeficijent 1,13. Postoji radno mesto mlađeg saradnika gde se zahteva viša školska sprema i najmanje devet meseci radnog staža, gde je koeficijent, po ovom zakonu 1,35. Gospodin Perić svojim amandmanom predlaže da oni koji imaju osnovnu školu imaju veću platu od mlađeg referenta koji ima srednju školu, da oni koji imaju srednju školu od nameštenika imaju veću platu od mlađeg saradnika koji ima višu školu. Prema tome, kažem da to ne postoji ni u jednom zakonu u Srbiji. Posledica je vrlo jednostavna, nemojte da učite školu. Ovim amandmanom se sugeriše da je učenje škole nepotrebno, jer se ni na koji način ne čini razlika između onih sa različitom školskom spremom.
Izvinite gospodine Periću, malopre ste pitali šta bi radio predsednik Skupštine. Vodio bi računa o Poslovniku, te i sada vodim. Nije moguće razgovarati o amandmanima unatrag. Na član 50. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo podneli amandman na član 50. i vidim prema odgovoru Vlade da otprilike nije ni shvatila šta smo hteli ovim amandmanom. Član 50. reguliše akte Vlade, poglavlje su prelazne i završne odredbe. U stavu 1. se određuje u kom roku je Vlada dužna da donese odgovarajuće opšte akte. Vlada donosi do 1. januara 2007. godine, a mi smo to zamenili rečima da Vlada donosi do 31. januara tekuće godine za prethodnu godinu. Javlja se problem koncepcije. Vlada smatra da do tog roka treba da donese podzakonski akt i uredi pitanje naknada jednim opštim aktom, a mi smatramo da svake godine, ukoliko misli da nešto menja, to radi do 31. januara. Zašto? Zato što se javlja problem planiranja sredstava, utvrđivanja visine za sledeću godinu itd. Ovde se samo radi o koncepcijskom neslaganju. Vi smatrate da prvi put ovo što treba podzakonskim aktima da uredite imate obavezu da uredite do 1. januara 2007. godine, s tim što biste onda kasnije na bazi ovlašćenja iz drugog člana mogli da menjate po potrebi, a mi želimo da obavežemo Vladu da podzakonske akte, kojima uređuje ovu oblast iz stava 1. ako donosi, donosi do 31. januara tekuće godine i to se odnosi za prethodnu godinu prema podacima iz prethodne godine i to služi kao obračun za ovu godinu, jer se radi o naknadi troškova državnih službenika i nameštenika, odnosi se na poglavlje gde ste odredili numeričkim i određenim procentima, visinu sredstava. Ovo je u prilog budžetskoj politici, a znam da je između ostalih zahteva zbog kojih se podnosi ovakav predlog zakona bio i taj da su potrebne stabilne, jasne veličine, jasna pravila radi pravilnijeg sagledavanja budžeta i planiranja sredstava. Svrha našeg amandmana je upravo da se napravi ta izmena koja bi omogućila stabilno budžetsko planiranje sredstava za ove namene. Radi se samo o jednom koncepcijskom neslaganju. Moram da vam kažem ovo što ste naveli u stavu 2. – "Aktom Vlade koji se donosi do 15. jula 2006. godine". Ne znam šta to znači sada. Vlada treba da donese neki akt do 15. jula. Na osnovu koje odredbe? Onda kažete da će tim aktom da se uredi prema kom položaju se određuju koeficijenti itd. Potpuno nepotrebna odredba. Tu smo tražili da se briše. Ako u prelaznim i završnim odredbama treba da se odredi rok, datum do kada Vlada treba da donese podzakonske akte na osnovu ovog zakona i u skladu sa ovim zakonom, onda se to drugačije piše i onda se polazi pre svega od toga podzakonski akt iz člana tog i tog ovog zakona, Vlada je dužna da donese do tog i tog datuma ili u tom i tom roku od dana stupanja na snagu ovog zakona. Sve je zbrkano i stvara zabunu. Mene to ne čudi jer ovde postoji sistemski propust u članu 10. i sada se malo vraćamo na raspravu da se nekim amandmanima ruši jedinstvo sistema koji se promoviše ovim predlogom zakona. Član 10. odudara od svih sistema, apsolutno od svih sistema, a pogotovu stav 3. Stav 3. člana 10. stavite u korelaciju sa amandmanima koje je Marković podneo na član 8. i član 40. pa mi kažite gde je on pogrešio. Dalje, povodom one forme o kojoj ste pričali, kakva je forma razgovor. Da li može neko da mi objasni kakva je forma razgovor? Forma razgovora može biti da smo sedeli u kafiću pa smo razgovarali, forma razgovora može biti da smo se čuli telefonom. Forma razgovora, čak i odlučivanja može da bude kao kada je Savet ministara donosio odluku da se zaključi ugovor sa Miletom Dragićem, pa Vuk Drašković bio u Miločeru, brčkao se, Sveto ga pozvao. Sveto brate, može, a kada je došao ovde izašla bruka, a on kaže – taman posla. Lepo ste malopre rekli da Vlada nikada nije donela akt o tome ko je ministar inostranih poslova. Onda uhapsite Draškovića kada sleti na aerodrom. On se lažno predstavlja u inostranstvu, potpisuje ugovore. Koga zastupa on? Zastupa Danu, Srećkovića, Trpkovića? Budite dosledni borci za ustavnost i zakonitost, nemojte selektivno. Ova strana može šta god hoće, a ova taman posla, ne sme ništa. Drugo, nisam siguran da ste ovo lepo izmerili kada ste pričali o onoj formi, jer ste rekli da rukovodilac državnog organa, verovatno ste mislili da je taj rukovodilac ministar, neko ko stoji na čelu državnog organa, na predlog koji daje, a ne kažete ko daje predlog nego kažete posle razgovora sa licem koje je neposredno pretpostavljeno namešteniku, sa načelnikom nekog odeljenja. Onda se predlog odnosi na rukovodioca unutrašnje jedinice. Ko sa kim razgovara i o čemu razgovara? Kako može po vama da bude obavezujuća forma razgovor? Kako ćete da uhvatite razgovor? Zapisnik o obavljenom razgovoru sa tim i tim povodom rada tog i tog nameštenika. Mogu da shvatim da ste rekli pisana forma u formi izveštaja, rok u kome treba da se dostavi, sve bih to mogao da shvatim, ali razgovor da bude obavezujuća forma za jedno upravno rešenje, to je ipak rešenje kojim se određuje plata, kojim se isplaćuje. Pobrkali ste nešto i pogrešno ste citirali onoga. Onaj kada je pričao o formi nije mislio o razgovoru kao formi. Razgovor nije forma. Mi se telefonom čujemo i šta? Samo da vas podsetim, nešto slično su radili Gašo Knežević, onaj što je bio kobajagi ministar. Da vas podsetim, gospodine Balinovac, on je vršio upravni nadzor nad konačnim upravnim aktom i nije poništio konačni upravni akt nego je poništio prethodni akt. On je čak poništio saglasnost. Ne daj bože da Gašo Knežević posle vas dođe na vlast. On bi poništavao razgovore. Ako je razgovor forma onda bi Gašo rekao da taj razgovor ne važi, nije ni postojao, jer bi doneo upravni akt da ne postoji razgovor. Namerno koristim ove primere da pokažem koliko je to stvarno tragikomično, šta se sve navodi u našim propisima. U potpunosti vas podržavam da ste rekli u pisanoj formi izveštaj sa rezultatima, sa ovim, sa onim i posle razgovora vi da lažete da ministar mora da pozove načelnika da bi mu rekao kakav je bio nameštenik, a predlog dostavlja pomoćnik ministra. Tako ispada, jer ovde je razgovor umetnuta reč između ministra i pomoćnika, umetnute su reči. Nemate potrebe da se mnogo sekirate, mi smo samo hteli da vam to ispravimo, da vam to pojednostavimo. Ko će da vodi evidenciju o razgovorima, BIA, nemojte molim vas, a što se tiče člana 50. mi znamo na šta ste vi mislili, vi ste mislili, akti za izvršenje ovog zakona koje mora da donese Vlada u skladu sa ovim zakonom i na osnovu zakona doneće se do 1. januara 2007. godine i to je standardni tip norme kojom se propisuje ko je dužan da donese podzakonski akt. To je moguće. Mi promovišemo nešto drugo, mi kažemo, ukoliko želi Vlada, odnosno ona mora to da uradi, da propiše naknadu troškova državnih službenika i nameštenika i visinu, pa sada je navedeno koji su to članovi, neka druga metodologija, uzimaju se neki drugi podaci i treba da se napravi obračun, ako treba da se donese opšti akt o tome, onda da se donosi na bazi podataka iz prethodne godine do 31. januara tekuće godine, dakle, važi u toj budžetskoj godini, poznata veličina, nepromenjiva veličina u toku godine itd. Dakle, vaša koncepcija je drugačija, vi imate trenutni značaj člana 50, a na bazi nekih drugih odredbi stičete pravo, odnosno ovlašćenje da, kada se ukaže potreba, to stalno menjate. Mi smatramo da to ne treba menjati, ali da vas podsetim, mi smo u velikom suficitu, u velikom uvozu radne snage, u tako strašno dobrim poslovnim potezima, imamo strahovite rezultate, jer ja sam se prosto iznenadio juče kada sam slušao Albijanića, jer toliko je bilo lepo, da je čak i Dačić izašao i molio ga da prekine, da smanji malo, nije baš tako, ali mi se stvarno nalazimo u tom investicionom ciklusu, u strašnom razvoju, mada ga niko ne oseća. Dakle, ovde se radi o jednom koncepcijskom neslaganju. Ako ne prihvatite amandman, ne prihvatite tu koncepciju, nemamo šta da prihvatimo, nemamo šta ni da se ljutimo, Bože moj, mi smo amandmanom samo pokušali nešto da promenimo, da to bude, kako bih ja rekao, stabilno, poznata veličina, jer apsolutno sam siguran da bi ovo podržao bilo ko da je ministar finansija, jer na bazi ovih koeficijenata, platnih razreda, platnih grupa, osnovica, planira se ona vrlo značajna stavka budžeta, a to su plate, zarade i naknade i kao što vidite, država se javlja kao veliki poslodavac, ona će biti najveći poslodavac u ovoj zemlji posle ovog vašeg uništavanja državne zajednice. Gospodine predsedniče, pošto znam da vi vodite računa o Skupštini, o Poslovniku, samo da vas podsetim, pre nekoliko meseci, jedan poslanik je postavio pitanje gde je služio vojsku sin Zorana Šamija. Odgovor smo dobili pre dvadesetak dana da to nije u nadležnosti Republike Srbije već državne zajednice i da oni ne mogu da daju odgovor, s obzirom na to da nisu nadležni. Pošto smo, odnosno pošto ste vi ovde odlučili da državna zajednica ne postoji i sada imamo i nemamo ova dva ministra, sada smo dobili nadležna lica i predstavljaju se da su ministri, pa tražimo da nam se sada da kompletan odgovor, znači, ponavljam ono pitanje koje je postavio jedan od poslanika, a tiče se Zorana Šamija i njegovog sina, s obzirom na to da nije postojao podatak od značaja za tu ličnost, nego je to postao podatak od interesa i potrebe da sazna i javnost, tim pre što stvarno nije čudno kada vidimo ono veliko obezbeđenje i on dolazi u zgradu Savezne skupštine kao da se ništa nije desilo. Svi službenici kukaju, plaču, skinule su se zastave, neki su se smejali, uživali, veselili, obavestite Šamija da skupština više ne postoji, jer on čovek tamo redovno ide na posao. Znači, kada kritikujete Vuka Draškovića, Zorana Stankovića, nemojte da zaboravite Zorana Šamija, jer i on je predsednik nečeg što ne postoji. Ovo je sve moj skromni doprinos zakonitosti. Samo da podsetim na one grehe, neko je tražio da se SRJ primi u UN kao nova država, zato što je tu osobu neko obavestio da će biti problema oko predsedničkih izbora u Americi, pa neće moći da zaseda Generalna skupština, pa daj što pre da nas prime. Tako je urađeno. Epohalno najavljen Beogradski sporazum koji uređuje naše odnose, nije usaglašen Ustav sa Ustavnom poveljom, mora da se zna i to i još puno stvari je urađeno, ali vidite i sami po sistemu destrukcije i u tome se ne razlikujete od one "žute" firme koja vlada Srbijom. Vi glumite da vladate, a oni suštinski vladaju. Drže banke, drže medije, drže vojsku, policiju, drže sve i nema potrebe da budu u Skupštini. Zašto bi se oni ovde preznojavali? Oni imaju faktičku moć, svuda su prisutni, oni kreiraju javno mnjenje, oni će sada da dohvate vojsku, da je još dodatno rasture, a to je ovaj drugi pokušaj Borisa Tadića, a u prvom pokušaju je nešto uradio, a sada ide drugi pokušaj da sredi vojsku do kraja. Videćete kako će se prodati vojni hoteli i kome će se prodati, sve će da izađe na videlo.
Po Poslovniku? Izvolite, po Poslovniku, gospodin Perić. Naravno, da nije tačna informacija da firma "Lesnina" vlada Srbijom. Isto tako, molim vas, poslanici ove skupštine su konstatovali, dakle, prestao je mandat, pobogu, svim poslanicima državne zajednice i u odnosu na to ne postoji niko ko je poslanik državne zajednice, a kamoli predsednik i to je potpuno jasno. Molim vas, obezbeđenje lica koja su bila na funkciji može da traje još šest meseci i u odnosu na to će svakako biti dodeljen auto, ako postoji zahtev ili obezbeđenje ljudima koji su bili na funkciji. Ne postoji nikakav problem za to, ja ne verujem naprosto da iko pokušava da se pojavljuje na bivšem radnom mestu i da nešto radi, ali proverićemo to. U svakom slučaju, ako postoji potreba za odgovorom na poslaničko pitanje, biće dostavljeno, nema potrebe da govorimo o privatnim životima. Izvolite, gospodine Periću po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, ja sam pogrešno protumačen. Kada vas protumači pogrešno gospodin Balinovac, vi možete da mu oprostite, ja nemam protiv, ali pomalo se i tu ne slažem, jer vi ste ipak predsednik Skupštine, a ja sam poslanik i ako ne poštuje vas, nas poslanike će još manje. Postavio sam vam pitanje šta biste uradili da ste predsedavali kada je govorio gospodin Balinovac, a vi niste hteli da mi odgovorite, ali to ostaje vama, ja to i ne tražim od vas, ne morate. Ovde je izrečena jedna neistina i pogrešno sam protumačen iz sledećih razloga. Naime, ja sam predložio da osnovica bude najmanje jedan, nisam ja predložio da srednja škola ima manju platu od osmogodišnje kao što je rekao gospodin Balinovac, nego da u tom kontekstu od jedan do devet ide, znači, ako ti imaš najmanje jedan, pa ideš prema devet, sigurno da ima stepenica po školovanju. Balinovac je to shvatio, on uvek pomeša te pojmove i kaže, osmogodišnja škola će imati više od srednje. Znači, najmanja osnovica, da ne pođemo kada polazimo, od 0,75 nego da pođemo od jedan do devet, znači ostajemo u istom tom kontekstu, a verovatno po zvanjima, po školama bi to bilo raspodeljeno onako kako treba i kako je pravedno. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Periću. Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Izvolite, gospodine Balinovac.
Pozivam se na načelo efikasnosti i predsednik je zamolio, a stvari su poprimile neke druge razmere, dakle, gospodine Periću, gde ste napisali da treba dalje da se ide do devet, jer niste nigde napisali i nemojte sada sopstveni amandman da interpretirate drugačije, nego što ste napisali. Dakle, četvrta platna grupa umesto 1,6 treba da stoji 1,30. Peta platna grupa umesto 0,88 treba da stoji 1,15, a šesta platna grupa umesto 0,80 treba da stoji 1,0. Kada pogledate školsku spremu, možemo, kao što je gospodin predsednik rekao, posle sednice, možemo razgovarati i vidite da bi realna posledica bila da se onaj ko ima srednju školu, da ima nižu platu od onoga ko ima osnovnu školu. Ja se više neću javljati, prosto zbog toga, zbog efikasnosti rada Skupštine i što očigledno neke moje reči nemaju pravi odaziv. Ovo što je predloženo u članu 50. to je retroaktivnost. Ako se kaže da Uredba treba da se donese do 31. decembra ili 31. januara tekuće godine za prethodnu godinu. Ja ne mogu drugačije da razumem nego da se uredba donosi 31. januara godine druge, a da važi za godinu prvu. To se u pravu naziva retroaktivnost, to je zabranjeno po našem Ustavu. Uredba ne može da bude nikada retroaktivna, zakon može i to samo neke pojedine njegove odredbe, to je član 120. i Ustava i ako se pri tome obrazloži dobro, za šta je retroaktivnost. Prema tome, tu je reč o običnoj retroaktivnosti, možda nespretna formulacija amandmana, a ako je nespretna formulacija amandmana, onda se ja izvinjavam, ali zaista nju je moguće bilo tumačiti samo ovako kako sam ja sad rekao sa pomoću ili bez pomoći matematičara. Meni se učinila i siguran sam da i formulacija vodi retroaktivnost.
Hvala najlepše gospodine Balinovac. Shvatio sam da tražite repliku. Nećete imati potrebe sada. Pošto sam i danas pre podne govorio o tome da je vrlo važno da vodimo računa kada usvajamo zakon da raspravimo detaljno, takođe treba da vodimo računa o efikasnosti rada Skupštine i potrebi države. Govorio sam posebno o tome kako je važno, ne možemo sve zakonima i amandmanima, važno je o nečemu misliti unapred da znamo šta se dešava. Svakog trenutka to može da se proveri uvek da li ljudi misle unapred ili ne misle, pa je teško kada se kasno sete. Ja preuzimam svu odgovornost na sebe, kasno sam se setio u odnosu na ono na šta vas je, o čemu vas je obavestio po članu 85. potpredsednik gospodin Anđelković, na osnovu stava 1. i stava 4. Nažalost, ljudi su se kasno setili te u odnosu na to je važno da se dobro rasprave. U utorak u 10,00 sati ćemo nastaviti raspravu da svi mogu detaljno da se izjasne u pojedinostima koje imamo sada na dnevnom redu, a stali smo do člana 53. i amandmana na taj član koji je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Do utorka u 10,00 sati, hvala vam najlepše. Doviđanja i prijatno.