Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečenida sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Knežević, Nataša Mićić i Savo Urošević. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 29. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DODATU VREDNOST (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momir Marković, Dragan Rafailović, Vjerica Radeta, Sanja Čeković, Hranislav Perić, Milovan Radovanović, zajedno Milomir Minić i Jovan Todorović, Snežana Lakićević-Stojačić, Vojislav Milajić, Vitomir Milošević, Petar Jojić, Branislav Rankić, Veroljub Arsić i Zoran Krasić, kao i Odbor za finansije. Narodni poslanik Dragan Rafailović, povukao je amandman, sa ispravkom, koji je podneo na član 3. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenja Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, u svim normalnim državama postojanje zakona o porezu na dodatu vrednost podrazumeva uređeno finansijsko tržište, u startu podrazumeva donošenjem zakona, smanjenje cena određenih proizvoda. Kada je u pitanju država Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, onda zakonom o porezu na dodatu vrednost imamo potpuno drugačiju sliku, nego što je to u svetu. Koliko god da predstavnici vlasti tvrde da mi nismo u pravu kada ovo govorimo, svi građani Srbije znaju da jesmo. Neprihvatljivo je da danas ovde ne sedi ministar finansija. Danas govorimo o amandmanima na jednu grupu zakona koji su veoma važni za svakog građanina Republike Srbije pojedinačno. Veoma važni zato se što ovim zakonima, primenom ovih zakona gura se ruka građanima u džep. Naravno, ministar Dinkić nije u stanju da podnese i da čuje sve ono što ćemo mi srpski radikali da mu kažemo povodom ovih zakona. Nije u stanju da bude ovde, da obrazloži sve one laži koje ovih dana priča, zapravo, ne samo ovih dana, nego kada god govori o Zakonu o PDV. Priča građanima Srbije kako je primenom poreza na dodatu vrednost sve maltene u Srbiji pojeftinilo, a građani dobro znaju da je baš od primene ovog zakona došlo do povećanja poreskih stopa, jer se porez od 18%, porez na dodatu vrednost, nije usklađivao sa onim postojećim porezima, nego se dodavao na one postojeće poreze. Naravno, to u zakonu ne piše. To jeste neko zloupotrebio, ali valjda Ministarstvo ima instrument da to na terenu spreči, da se takve stvari ne dešavaju. Svi građani znaju da su, od momenta donošenja ovog zakona, svi proizvodi poskupeli za 18%. Nigde se nije desilo da nešto, gde je porez bio 20%, da se smanji za 2%, jer je PDV 18%. Ne, nego je PDV dodat na one, u to vreme, postojeće poreze. Onda nam ministar u medijima priča kako se samo čeka da se smanji stopa PDV na ovo ili ono, pa će onda sve da pojeftini, pa će da pojeftini gorivo. Šta imamo na terenu? Šta imamo u životu? Poskupelo je gorivo, struja, meso, sve što građani kupuju u prodavnicama, ali su pojeftinile maline, pšenica; ono što država treba da plaća, izgubilo je svaku cenu, svaku vrednost.Poljoprivrednici će ove godine, zaista, definitivno biti dovedeni na prosjački štap. Em ih Mlađan Dinkić i Vlada Srbije udara svojim instrumentima, em u svakom kraju Srbije se dešava, svaki drugi dan, nevreme. Ali, umesto da Vlada Srbije to ima u vidu, pa da pokuša da, ono što je od Boga dato i uništeno, pomogne seljacima. Naravno, o tome niko ne razmišlja. Nemamo, kaže Ivana Dulić-Marković, zakon o proglašenju elementarne nepogode, ali imamo tamo neku ekipu, Komisiju za elementarne nepogode. Ta Komisija verovatno dobija naknadu za svoj rad, samo ne znam na osnovu čega je formirana, na osnovu čega radi ako nema zakona za proglašenje elementarnih nepogoda. Dakle, ministri iz Vlade Republike Srbije, pogotovo ova jedna grupacija ministara iz jedne strančice, zaista prave budale i od ovog naroda i od ovog parlamenta. Mi srpski radikali to ne možemo da dozvolimo i nećemo da dozvolimo. Mi zato govorimo o svakom amandmanu i zato podnosimo amandmane na ove zakone. Podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Ovaj član 3. odnosi se na član 6. osnovnog Zakona. Amandman se odnosi na stav 3. Taj stav, po izmenjenom tekstu, odnosno po izmenama ovog zakona glasi: da ministar bliže uređuje postupak zamene dobara u garantnom roku, što se smatra prenosom celokupne, ili dela imovine, sa ili bez naknade, ili kao ulog iz stava 1. tačka 1. kao i šta se smatra uobičajenim količinama poslovnih uzoraka i poklonom manje vrednosti iz stava 1. tačka 3. i 4. ovog člana. Amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS glasi: "Nadležno ministarstvo bliže uređuje postupak zamene dobara u garantnom roku, šta se smatra prenosom celokupne ili dela imovine, sa ili bez naknade, ili kao ulog, iz stava 1. tačka 1), kao i šta se smatra uobičajenim količinama poslovnih uzoraka i poklonom manje vrednosti iz stava 1. tačka 3) i 4) ovog zakona". Zašto ovaj amandman? Mi smo u svim zakonima koji su ministrima davali ovlašćenja, po nama, neprihvatljiva, podnosili amandmane i umesto ministra u nadležnost Ministarstva stavljali određene poslove. Jer, zakonima koje nam Vlada predlaže, ministrima se daju zaista preširoka ovlašćenja, daje im se toliko obaveza da, kada bi stvarno hteli ozbiljno rade svoj posao, ne bi bili u stanju da ga rade. Zamislite da poverimo Mlađanu Dinkiću da on uređuje postupak zamene dobara u garantnom roku, da on utvrđuje šta se smatra uobičajenim količinama poslovnih uzoraka i poklonom manje vrednosti, itd. Zaista, ovako nešto ne bismo prihvatili ni kada bi bio u pitanju ministar, u koga srpski radikali imaju poverenja. Kada je u pitanju Mlađan Dinkić, onda nikako ne možemo da prihvatimo da on zakonom dobije ovakva ovlašćenja. Uopšte, videćete i čućete u toku današnje rasprave šta je sve predviđeno ovim zakonom o PDV, o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, o kome se toliko priča od strane ministra finansija, kao da sada nešto epohalno treba da se donese, kao da će sada svi da počnu bolje da žive posle ovog zakona, kao i da će da poveća plate, penzije, smanji nezaposlenost. Naravno, biće sve suprotno. Biće sve suprotno zato što će ponovo doći do poskupljenja, zato što će opet građani da osete na koji način funkcioniše primena ovog zakona u realizaciji ministra finansija Mlađana Dinkića. Kao što sam rekla na početku, svuda u svetu ovakvim zakonom se zaista na pravi način uređuje ova oblast. Potrebno je da postoji ovakav zakon, ali ne da se stvari regulišu na način kako to predstavlja Mlađan Dinkić i ne da on sebi daje ovlašćenja koja su predviđena u ovom zakonu. Ja vas zato pozivam, pošto Mlađan Dinkić nije tu, da se suoči sa nama i da čujemo šta on misli o našim amandmanima, naravno, njega to ne interesuje. On zna da je u stanju da uslovi skupštinsku većinu, da mora da se donese svaki njegov zakon. Poslanici, kada sa njima pojedinačno razgovaramo su apsolutno protiv nekih zakonskih rešenja, ali šta će ljudi, moraju da poštuju stranačku disciplinu. U vrhu stranaka koje čine vlast nikome ne pada na pamet da se odrekne Mlađana Dinkića, jer bi to značilo da mora da se odrekne i sopstvene fotelje. Dakle, ova vlada iz dana u dan pokazuje da ne vlada u interesu građana Srbije, da vlada u ličnim interesima pojedinaca i zato vas kolege pozivam kada je u pitanju Zakon o porezu na dodatu vrednost da ozbiljno razmislite o amandmanima SRS, da ih usvojite. Videćete da je kroz neka zakonska rešenja Mlađan Dinkić usvojio naše amandmane – naknadno, ne u vreme kad smo ih mi predlagali kao amandmane, nego kada je shvatio da je to neophodno kroz primenu zakona. Desiće se i posle ovog zakona isto, imaćemo još jednu izmenu i dopunu, ako ne prihvatite naše amandmane, i zato vam preporučujemo da razmislite, prihvatite naše amandmane, a Mlađan Dinkić neka se ljuti, ništa vam od toga neće biti.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Upravo u okviru tog vremena koje je ostalo za ovaj amandman ja želim da u ime SRS ukažem na grubu povredu Poslovnika, koju je izvršio Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine juče prilikom početka rada Narodne skupštine. Samo da vas podsetim da je u četvrtak gospodin Marković najavio da će u ponedeljak da se reši pitanje onoga što se desilo u Londonu. Po logici stvari, to pitanje je trebalo da reši sa predsednicima poslaničkih grupa. On to nije uradio, već je juče pre utvrđivanja kvoruma na samo sebi svojstven način, znajući da poslanici SRS ulaze u salu kada se tek obezbedi kvorum, grubo zloupotrebio svoje ovlašćenje kao predsednika Narodne skupštine i omogućio raznoraznim novinarčićima da izvlače raznorazne zaključke i da insinuiraju na račun SRS. Pošto tu nema opravdanja, jer je prekršio pre svega onu odredbu člana 28. Poslovnika Narodne skupštine, koja govori o tome da je on prvi među jednakima i da komunicira i sarađuje sa poslaničkim grupama i da se dogovara kao što se puno puta dogovara, juče je to grubo zloupotrebio. Pošto mi ne možemo biti zadovoljni odgovorom (jer odgovor prosto ne može da se da), zahtevam da se o ovome glasa u danu za glasanje kao povredi Poslovnika, koju je učinio Predrag Marković. Povodom ovog amandmana koji se odnosi na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, ja bih samo ukazao na onu izmenu koja se tiče poslednjeg stava člana 6. da ministar bliže propisuje postupak zamene dobara u garantnom roku. Kako to može ministar da propiše postupak zamene dobara u garantnom roku? Nama ne treba zakon o obligacionim odnosima, nama ne treba ništa drugo, dovoljno je da Mlađan Dinkić sedne i on propiše kako se menjaju, kako se vrši zamena stvari u garantnom roku. Ne trebaju odredbe ni o skrivenim nedostacima, ni materijalnim nedostacima stvari, dovoljan je samo Mlađan Dinkić. Šta bi on mogao jadnik da propiše kad on pojma nema o tome šta je zakon o obligacionim odnosima, šta je to garantni rok, kada je u pitanju promet dobara, šta bi on to mogao da propiše, osim verovatno neka zloupotreba u korist svoje interesne grupe. Ovako nešto ne može da stoji u zakonu. (Kao što sam vas juče ubedio da ne može da stoji u jednom zakonu primenjivaće se englesko zakonodavstvo.) Ne može ni ovo da stoji u ovom zakonu. Ja prosto izražavam nezadovoljstvo. Zar je moguće da Republički sekretarijat za zakonodavstvo dozvoljava da ovakve stvari prolaze kroz propise i to naročito kroz ove propise iz oblasti finansija i ekonomije, gde Mlađan Dinkić sprovodi svoju neku samovolju. Ovo ne sme da bude u zakonu. Šta se smatra prenosom celokupne ili dela imovine sa ili bez naknade? Molim vas, postoje toliki propisi koji regulišu, ako se radi o imovini koja, gde je vlasništvo određeno putem udela ili učešća pojedinca u celokupnoj imovini. Zašto bi Mlađan Dinkić sada to nešto posebno propisivao? Ko je on da posebno propisuje i derogira druge zakone? Da li može neko na bazi ovakvog ovlašćenja da podzakonskim aktom menja zakon i Ustav? Ne može. Znajte, ukoliko se ne usvoji ovaj amandman poslanika Vjerice Radeta, onda ste svi do jednog rekli - Mlađo, radi šta god hoćeš.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Sanja Čeković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik VeroljubArsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 8. Predloga zakona, odnosno na član 23. osnovnog Zakona o porezu na dodatu vrednost reguliše posebnu stopu poreza na dodatu vrednost. U toj posebnoj stopi poreza na dodatu vrednost se nalazi spisak roba i usluga koje skoro nikada nisu bile oporezivane do 5. oktobra ili su porezi na koji su se plaćali za tu robu i usluge bili više nego simbolični. Obrazloženje ministra finansija da na određene artikle mora da se zaračuna porez na dodatu vrednost, jer ukoliko se porez ne zaračunava, ne postoji mogućnost refakcije, odnosno više uplaćenog poreza, pa je ostavljena kao neka kalkulacija da bi korisnici tih roba i usluga mogli kroz neku nižu poresku stopu da izvrše refakciju poreza, odnosno da kroz refakciju izvrše neki profit. Međutim, to ipak ne može sa poreskom stopom od 8%. Da bi zadržali to pravilo u porezu na dodatu vrednost, koja se koristi svuda u svetu, da roba na koju se ne zaračunava porez na dodatu vrednost ne podleže refakciji više uplaćenog poreza, ja sam podneo amandman i tražio sam da se ta poreska stopa od 8% smanji na 1%. Nema razloga da je Vlada Republike Srbije i ovlašćeni predstavnik Vlade ne prihvate, jer kako to reče gospodin ministar, vrlo rado bi on oslobodio ove artikle poreza na dodatu vrednost, ali jednostavno nema mehanizma kako će da se izvrši refakcija više uplaćenog poreza. Ne mora da ih oslobodi, biće građani Srbije zadovoljni ukoliko to umesto 8% bude 1%. Šta je to po toj posebnoj poreskoj stopi? Hleb i pekarski proizvodi, mleko i mlečni proizvodi, brašno, šećer, jestivo ulje, od suncokreta, kukuruza, uljane repice, soje i masline, jestive masnoće životinjskog i biljnog porekla i meda. Znači, osnovne životne namirnice, nešto što ne predstavlja luksuz građanima, nešto što je potreba, jer da bi čovek živeo mora da koristi životne namirnice. Mi smo ih, odnosno ova skupštinska većina je uvođenjem PDV, a ranije Božidar Đelić svojim reformama o poreskom sistemu, počeli smo da oporezujemo osnovne životne namirnice. Sada smo došli do toga da ta roba, iako je ima u dovoljnim količinama, sada nema ko da je kupi, nema, zato nema redova. Manje se proizvodi nego devedesetih godina, manje se troši nego devedesetih godina, manje ima ljudi koji mogu da kupe osnovne životne namirnice, a jedan od razloga je PDV. Dalje, vode za piće, osim flaširane, u redu, hajde da prihvatimo to osim flaširane, ali od kada se plaćao porez na vodu iz česme? Hoće li morati poreznici da iskaču iz bunara kada neko reši da zahvati vodu najobičnijom čašom. Idemo dalje, žitarica suncokreta, soje, šećerne repe i uljane repice su osnovni poljoprivredni proizvodi. Jedan deo se koristi kao industrijska sirovina, a jedan deo se koristi u poljoprivredi kao hrana za životinje i na to ste uveli PDV. Dalje, lekova, uključujući i veterinarske lekove. Koliko je bilo poznato do 5. oktobra, nijedan lek nije bio oporezivan, nije se zaračunavao porez na lekove, zato što se neko ne leči, zato što mu se prohtelo, nego zato što je bolestan. Ne kupuju se lekovi zbog luksuza, nije to nakit, nisu to bunde, nisu to ogrlice, to je potreba da neko bude izlečen. Nekima je potreba da prežive. Da ne pričam sada o tome, šta se radi sa pozitivnim, odnosno negativnim listama lekova, kako se favorizuju pojedini uvoznici, kako se favorizuju pojedini proizvođači itd. Ortotičkih i protetičkih sredstava, kao i medicinskih sredstava proizvoda. Znači, da ne širim priču oko lekova, to je sasvim dovoljno rečeno. Dalje, materijala za dijalizu, da li u Srbiji ima dovoljno davalaca bubrega da možemo slobodno da oporezujemo materijal za dijalizu sa 8%? Sada jedan deo koji mi se sviđa, posebno što je i resorni ministar za poljoprivredu iz šifrovane političke stranke, pa se kaže, đubriva, sredstava za zaštitu bilja, semena za reprodukciju, sadnog materijala, kompletne krvne smeše za ishranu žive stoke. Tu je sada jedan izuzetno zanimljiv deo kako je to gospodin ministar Dinkić zamislio da oslobađa, odnosno da obaveže poljoprivredne proizvođače kako da učestvuju u PDV sistemu, odnosno u sistemu poreza na dodatu vrednost i kako da koriste svoja određena prava koja im daje ovaj zakon Da bi mogao da bude poljoprivredni proizvođač u PDV sistemu, mora da bude registrovan kao preduzetnik, da vodi poslovne knjige, da plaća knjigovođu, da posluje preko računa, da prodaje svoju robu sa računa i da nabavlja svoj repromaterijal preko računa. Sada, pitam vas (koji ste glasali za ovaj zakon i koji ćete glasati protiv ovog mog amandmana,) šta će nama onda poljoprivredne zadruge, čemu one služe, koja je njihova svrha, hoćemo li njih da prodajemo? Zar to ne mogu one da rade umesto poljoprivrednih proizvođača. Ne mogu, jer je cilj ove vlade da oporezuje sve što može da se oporezuje i poljoprivredna imanja koja imaju četiri ili pet hektara. To su uglavnom staračka domaćinstva, nemaju pravo na refakciju poreza na dodatu vrednost, jer sa četiri ili pet hektara obradive zemlje ne mogu da plate knjigovođu, ne mogu da posluju preko računa, ne mogu da traže refakciju više uplaćenog poreza. Ne mogu, dakle, da nabavljaju đubrivo, sredstva za zaštitu bilja, semena za reprodukciju, sadnog materijala i da se oslobode PDV-a. Ne mogu, jer imaju druge troškove, ne mogu da pokriju troškove vođenja knjiga – poslovnih, kako to gospodin ministar voli da kaže. Sada se postavlja pitanje, kako mi to štitimo naše poljoprivredne proizvođače i našu robu od strane, onakvim carinskim stopama koje će uskoro biti na dnevnom redu? Zašto subvencije od strane Vlade Republike Srbije nisu veće, nego što su sada? Zato što je stalni izgovor ne daju nam ovi iz EU da povećamo subvencije i to nije tačno. Oni su dali preporuku, a ne zabranu da ne mogu da se povećaju subvencije. Počela je žetva pšenice. Da li se zna koja je cena? Ne zna se. Koliki će biti PDV? I to će verovatno Dinkić da napravi kako njemu odgovara da napuni budžet. Uveli ste porez na nešto što nikada nije bilo oporezivano, što se ni u jednoj ozbiljnoj državi koja je poljoprivredno agrarna, a Srbija je poljoprivredno agrarna država. Možete da se zanosite da smo nešto drugo, ali to smo što jesmo. Nemate ozbiljan plan i strategiju šta ćete sa poljoprivredom, šta ćete sa tim usitnjenim poljoprivrednim domaćinstvima, kako te probleme da rešite. Tom strategijom se ne bavite, ne bavite se kako ćete da razvijate poljoprivrednu industriju, gde ćete da pronađete tržišta, koji su vam poslovni partneri, šta možete kvalitetno, a ne genetski-modifikovanu soju da uvezete sa zapada i time se ne bavite. Bavite se porezomi kako ćete od seljaka da uzmete porez, na svaki mogući način. Znači, hoćeš refakciju više uplaćenog PDV, u redu, ali moraš da se registruješ kao preduzetnik, da plaćaš porez na dohodak, porez na promet raznih roba i usluga, sa plaćaš bankarske troškove, da plaćaš knjigovođu. Da li to može neko sa četiri ili pet hektara, sa jednom ili dve krave i četiri ili pet svinja. Ne može, šta ćemo sa tim ljudima, da ih ubijamo, da bi nečiji plan mogao da se ostvari? Uveli ste porez na udžbenike i nastavna sredstva, ogrevno drvo itd. Na udžbenike, a valjda je, osnovno školsko obrazovanje svima potrebno, svakom detetu. Cilj je svakog roditelja da školuje svoje dete, cilj je svake države da ima školovane i pametne ljude koji će sutra da vode ovu državu, a vi na bukvare uvodite PDV, sramota!
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom poslanik Radovanović je tražio da se u članu 9. stav 2. briše, a odnosi se na intervenciju kojom je obuhvaćen član 24. Zakona. Radi se o odredbi da se porez na dodatu vrednost ne plaća. Nova tačka 6a u okviru stava 1. – otpremanje dobara u slobodne carinske prodavnice, otpreme na vazduhoplovnim pristaništima otvorenim za međunarodni saobraćaj na kojima je organizovana pasoška i carinska kontrola radi prodaje putnicima u skladu sa carinskim propisima, kao i na isporuku dobara iz slobodnih carinskih prodavnica. Mi smo podneli ovaj amandman iz jednog prostog razloga što su loša iskustva sa tim prodavnicama. Bez obzira da li se te prodavnice nalaze na aerodromima, pristaništima ili na graničnim prelazima drumskog saobraćaja (zato što se tu papirološki pripremi dokumentacija), na crnom tržištu se nađe velika količina te robe. Pretpostavljate o kojoj je robi reč. Radi se pre svega o cigaretama, alkoholu, parfimeriji, pa zašto ne reći i nekim tehničkim uređajima, (gde ukoliko se negde napravi odgovarajući izuzetak u odnosu na pravilo onda po logici stvari svaki izuzetak ima nameru da postane pravilo i onda to ide bez bilo kakve mogućnosti da se to zaustavi). Međutim, da bi se shvatila kompletna dimenzija svega ovoga što je predloženo da se promeni u ovom zakonu o porezu na dodatu vrednost, moram da kažem, da je u suštini ovaj zakon vrlo loš. Mi smo na saveznom nivou imali daleko kvalitetniji zakon o porezu na dodatu vrednost. Međutim Mlađan Dinkić i Labus nisu nikada dali priliku tom zakonu, iako je taj zakon u jednom periodu formalno-pravno bio na snazi. Iako je bio savezni propis, morao je da se primenjuje. Oni su namerno to umrtvili da bi navodno došao na red njihov zakon o porezu na dodatu vrednost u kombinaciji sa njihovim viđenjem fiskalnih kasa i drugim stvarima koje oni inoviraju. Ovaj zakon je praktično nemoguće popraviti jer on ima poprilično grešaka. Međutim, pošto pričamo o tim nedostacima zakona samo bih skrenuo vašu pažnju na pogrešno korišćenje termina u ovom zakonu, što prouzrokuje potrebu da se stalno daju neka tumačenja i mišljenja. Onda kada se ukaže potreba za tumačenjem i mišljenjem, možete da pretpostavite kako to izgleda u ovom personalnom sastavu Ministarstva finansija. Onda se sve i svašta tumači, jer kod člana 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama ovog zakona stvarno bih postavio predlagaču pitanje zašto je sada u definiciji poreskog obveznika izbacio – ili uvozi dobra. Pri donošenju zakona pričali smo o tome da ako neko obavlja promet dobara on ga obavlja i u zemlji, a može da ga obavlja i prema inostranstvu. Nema potrebe da se posebno potencira uvoz. Napokon, oni su to shvatili i u tom delu su izvršili promenu, mada i dalje nije jasno da li su baš na tim pozicijama ili su uvoznike hteli da drugačije sagledaju. U okviru ovog zakona dosta je skromno prošla još jedna terminološka zabuna. Ona se odnosi pre svega na ono što je navedeno u članu 1. Predloga ovog zakona, šta se smatra prometom dobara, pa je tu dodata nova tačka 7a – prvi prenos vlasničkog udela na novoizgrađenim građevinskim objektima ili ekonomski deljivim celinama u okviru tih objekata. U članu 8. Predloga takođe se vrši odgovarajuća izmena, kada se govori o nižoj i posebnoj poreskoj stopi od 8%. Dodaje se nova tačka 14) koja kaže – prenos prava raspolaganja na stambenim objektima, kao i vlasničkim udelima na tim objektima. Ono što je navedeno u članu 1. deluje mnogo šire. Ovde se zalazi i u svojinska prava pojedinaca, fizičkih i pravnih lica. Ovde je to konkretizovano kada je u pitanju stambeni objekat Kada se prvi put prodaje i verovatno drugi put podleže porezu na prenos apsolutnih prava gde je stopa daleko niža, nije 8% nego 5%. Ono što buni jeste – ako sticala prava raspolaganja vlasničkog udela na stambenom objektu pre isteka roka od pet godina od dana sticanja prava raspolaganja ili vlasničkog udela, promeni namenu stambenog objekta, dužan je da plati razliku PDV između opšte i posebne stope PDV. Zašto se objekat tretira po nameni? Ako neko menja namenu objekta mora u opštine da završi taj posao, mora da dobije odgovarajuće rešenje nadležnog organa lokalne samouprave koji odobrava da se stambeni objekat pretvori u poslovni objekat. Tu podleže obavezi plaćanja neke naknade i sprovodi se neki postupak. Zašto bi to bilo u roku od pet godina? Zašto nije šest godina? Ako misli neko da će da spreči onoga ko je kupio objekat, kupio stambenu jedinicu, da pet godina ne menja namenu objekta propisujući ovu obavezu da 10% plati skuplji porez na dodatu vrednost, praktično radi se o diskriminaciji prema ljudima i prema imovini. Tako nešto nije moguće. Novoizgrađeni objekat, zna se prva prodaja, ide ovaj porez i svaka sledeća prodaja ide porez na prenos apsolutnih prava. Nema nikakve logike sada ubacivati odredbu o tome da li je namena objekta za stanovanje, da li je poslovna delatnost ili nešto drugo. Ako se ovo ovako tumači, onda sa pravom postavljam pitanje zašto ne održavate objekat. Ako se mešate u namenu objekta, i kada se mešate u namenu objekta – vi meni definišete kako ću da koristim objekat. Onda se malo mešajte i u investiciono održavanje mog objekta, ako imate tu tendenciju da zavlada taj vid socijalizma gde narod i pojedinac ne zna šta mu je dobro, ali potreban je neko ko razmišlja u njegovo ime. Osnovni problem ovog zakona i svih ovih zakona koji dolaze iz Ministarstva finansija jeste što tu nema ideološkog koncepta. Na stranu, da li je taj koncept dobar ili loš, da li je za nekog prihvatljiv ili nije, ovde se ta ideja provlači kroz sve ovo što menjate, da se vidi put kojim se krećete. Ovde ide otprilike paušalno, neko je zaključio da se tu nalaze pare, pokupi ako možeš odatle. Kroz dva dana izgleda da su pare tamo, da menjamo propise i da tamo nešto pokupimo. Ako je ideologija – gde su pare da skupljamo, priznajem, ali kažite da je ideologija - gde su pare tu Ministarstvo finansija ide sa džakovima da skuplja. Mogu i to da prihvatim. Većina će to verovatno da prihvati, ali kažite da nam je to ideologija. Ovako pričate o nekim principima, afirmaciji tržišta, tržišnoj ekonomiji, privatna svojina svetinja, sloboda privrednog delovanja, slobodna tržišna konkurencija, kako to lepo zvuči. Kada se pročešljaju vaši zakoni čak ga nema ni kao mrtvo slovo na papiru. Naravno, onaj ko posle Dinkića bude imao tu kaznu da vodi finansije, verovatno godinu dana mora normativno da vraća na normalu ovo sve što je za godinu i po dana upropastio, a nije mu baš bilo teško da mnogo upropasti jer ni prethodnik ništa nije bio bolji. Dolazi iz istog mentalnog sklopa i shvatanja ekonomije i javnih finansija. Nema tu principijelne razlike. Tu je samo razlika u promilima neznanja. Ne može ovako da se radi. Videćete i povodom sledećih amandmana, koji su to ozbiljni nedostaci i ozbiljne primedbe. Molim vas, neko je zamislio da bude 18 % opšta stopa poreza na dodatu vrednost i sada se hvali suficitom, a jadnik ne zna da suficit ne može na pola nego samo na kraju godine može da se pokaže. O tome ćemo kod rebalansa. Čovek ne zna ništa, a vi mu verujete. Nemojte mene da terate da verujem neznalici, neću da verujem neznalici.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u dilemi sam da li uopšte da obrazlažem ovaj moj amandman. U sali je prisutno 40 poslanika i Predrag Marković je uspeo da od skupštine napravi mesnu zajednicu. Podneo sam amandman na član 9. i to da se posle tačke 4) unese tačka 4a), 4b) i 4c), koje glase – 4a) da se od poreza na PDV oslobodi nabavka poljoprivredne mehanizacije, kao i rezervnih delova; 4b) nabavka repromaterijala za obavljanje poljoprivredne proizvodnje; 4c) prodaja poljoprivrednih proizvoda domaćeg porekla od strane proizvođača. Predlagač ovog zakona ne prihvata ovaj amandman. Ministar Dinkić to obrazlaže, ako se prihvati ovaj amandman nema ko da puni budžet, što u prevodu znači, opet su poljoprivrednici ti koji su dužni da napune budžet, a da nemaju pravo da uzimaju iz budžeta, jer to pravo pripada onima koji ne učestvuju kod punjenja budžeta. Pitate li se, gospodine ministre, da li ovaj vaš namet mogu da izdrže poljoprivredni proizvođači? Dokle će teret države na svojim leđima da nose proizvođači? Ovih dana na jugu Srbije završena je berba višanja. Otkupna cena bila je 14 dinara. Berači su berbu naplaćivali od 7 do 8 dinara, a 30 posto proizvođača nije bralo višnju, jer ako je beru, prave još veći gubitak. Gde ste bili tada da pomognete? U vreme sankcija uz pomoć države višnja je bila jedna marka po kilogramu. Odakle sada poljoprivrednicima para da, kada kupuju poljoprivredne mašine za obradu višanja, plaćaju porez na dodatu vrednost? Gospodine ministre, zašto pare ne potražite na drugoj strani – od novih biznismena koji su se nepravedno obogatili od prodaje preduzeća.Prodaste sve, a para nema nigde. Uvek kada treba para, stavimo još jedan namet seljacima. Šta ste preduzeli da se smanje finansije za skupi državni aparat? Koliko je zaposleno ljudi u državnoj administraciji od kada ste na vlasti? Koliko je radnika primljeno po lokalnim upravama od zadnjih lokalnih izbora? Ko će to da plati? I 50%da je PDV na poljoprivredne proizvode i mehanizaciju, ne mogu se isplatiti samo plate za novoformirana radna mesta. Ne verujem da postoji neki član stranke G17 plus da nije zaposlen u lokalnoj upravi, agencijama, bankama, štedionicama itd. Ispada, koliko članova toliko i zaposlenih. Ovakvim načinom rada nećemo dogurati daleko. Zašto sam tražio da se od PDV oslobode poljoprivrednici? Razlog je da bi unapredili poljoprivrednu proizvodnju, jer to znamo da radimo i to možemo da izvozimo i povećamo izvoz. Ne vidim šta bi mogli drugo da izvozimo osim poljoprivredne proizvode i rudna bogatstva. Neko ovde za govornicom reče da poljoprivrednici dobijaju kredite. Nije tačno. Za prošlu godinu ministar je odobrio 300 kredita, ali oni još nisu realizovani, čekaju red. Kolike su kamate na kredite? Koliko je Ministarstvo za poljoprivredu učinilo da se uspešno obavi žetva? Zašto nije obezbeđeno gorivo za žetvu? Koja je cena goriva za žetvu? Izađete ovde za govornicu i pričate o razvoju poljoprivrede. Pitam se, dokle ćete da obmanjujete seljake? Svi nas pomažu, a sve je gore nego što je bilo ranije. Kada bi se nekim slučajem streljali ministri, ministarka za poljoprivredu bi džabe izgubila glavu. Ministarka Dulić se u sve razume, samo ništa ne zna o poljoprivredi. Zbog toga ova vlada pod hitno treba da promeni ministarku za poljoprivredu i nađe nekog stručnjaka koji se razume u ovu oblast. Ako to Vlada ne učini, ne verujem da će neko od poljoprivrednika glasati za DSS i G17. Na kraju, kada se glasa o mom amandmanu, videćemo koje stranke će glasati da se pomogne poljoprivrednicima, a koje samo pričaju i udvaraju se poljoprivrednicima u kampanji. Kada se donose zakoni, uzeli bi od poljoprivrednika sve, pa bi mu i kožu odrali. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije se najbolje snašlo u pisanju ovog amandmana, a i ministar finansija nije se najbolje snašao. Dato je obrazloženje, ako se skine PDV, ko će puniti budžet? Postoji još milion načina kako da se budžet puni. Znam da ne može biti bez poreza. Dobro je što je skinut porez na neke osnovne poljoprivredne proizvode na osam posto. Međutim, nije dobro što je na poljoprivrednoj mehanizaciji ostalo 18 %. I po Carinskom zakonu plaća se i carina na uvoz poljoprivrednih mašina. Zemljoradnici uvozepolovne poljoprivredne mašine i plaćaju carinu 10% , a taksisti mogu da uvezu skup automobil za 100 hiljada evra i da ne plate porez na promet –kaže se, to je za obavljanje delatnosti. Pitam se da li su mogli i poljoprivrednici biti oslobođeni carine na taj uvoz. Mogli su sigurno. Sigurno je mogao da se smanji porez na dodatu vrednost pri kupovini poljoprivrednih mašina i mehanizacije. Taj deo sredstava se mogao uzeti na drugom mestu. Potpuno se slažem što je porez na nove stanove smanjen, odnosno skinut je sa 18 na 8 %. Međutim, tu se mogla napraviti jedna selekcija – neko ko prvi put kupuje stan i ne kupuje stanove trebalo je da bude taj porez od 8 %. Međutim, znam neke ljude u Novom Sadu koji kupuju po desetak stanova, koji kupuju celu zgradu. Znam čoveka izbeglicu iz Hrvatske koji je kupio celu zgradu i izdaje je u zakup. Zar on treba da plati 8 %? Da je platio 18 %, tu bi ostalo za 20 traktora, koje bi mogli da kupe poljoprivrednici. U ovom momentu se ta graška ne može ispraviti, ali može jako brzo ministar da donese promenu i da skine PDV i na poljoprivrednu mehanizaciju, jer sva poljoprivredna mehanizacija skoro je punoletna, a neka je starija i od zemljoradnika.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milomir Minić i Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Sanja Čeković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, gospodo poslanici, podnela sam amandman koji se tiče sporta. Retko se dešava da je naša zemlja domaćin velikih svetskih i evropskih prvenstava. Dobiti organizaciju velikih takmičenja, pogotovo u sportovima prve kategorije, kakvi su u našoj zemlji košarka, odbojka, vaterpolo, fudbal, predstavlja ogroman nacionalni interes i izuzetan značaj za državu. Sve te manifestacije takođe su opterećene PDV. Sada smo se susretali sa ozbiljnim problemima oko organizacije Svetske lige. Pred nama su evropsko prvenstvo u košarci, evropsko prvenstvo u odbojci. Mi smatramo da bi posle tačke 19. trebalo da se doda tačka 19a, kojom bi se predvidelo da organizatori najvećih takmičenja, isključivo u sportovima prve kategorije, oni u kojima je naša zemlja najpoznatija, najprepoznatljivija, kao što su košarka, odbojka, vaterpolo, fudbal, budu oslobođeni od obaveze plaćanja PDV. To je zaista vrhunski nacionalni interes. Izuzetna privilegija je dobiti veliko takmičenje. Samim tim, sportske saveze ili lica koja organizuju ta velika sportska takmičenja, na neki način, treba ih stimulisati i omogućiti da na lakši način pripreme i odrade tako veliku organizaciju. U okviru Svetske lige u odbojci, koja je, videli ste i sami, pre neki dan okupila više od 18.000 gledalaca u Areni bila prvorazredni događaj. Država je intervenisala i pomogla, saglasno svojim mogućnostima, ali samo u onom obimu koliko je iznosio PDV za organizaciju tih takmičenja. Faktički, neposredne pomoći za organizaciju nečega što je toliko značajno za zemlju kojoj je potreban pozitivan predznak, pozitivan identitet u Evropi i svetu, ipak nije dovoljno. Zato smatramo da ovo ne bi bio preveliki udar na budžet. Da bi se pokazala dobra volja za najuspešniji proizvod unazad više decenija, da bi se pokazala dobra volja onih koji su svu krizu kroz koju smo prošli uspeli da prežive i budu nešto čime se, uz malo drugih stvari, možemo ponositi, predlažem narodnim poslanicima da razmotre ovaj amandman. Takođe, predlažem Ministarstvuda pogleda amandman, jer mislim da, uz stav 2. u kojem smo predvideli da ministar bliže uređuje način i postupak ostvarivanja prava na poreska oslobađanja, takođe, ne bi moglo doći do zloupotreba. Država bi prepoznala interes dase ovako važne svetske manifestacije održavaju u našoj zemlji i da im na taj način pomogne. Na kraju krajeva i građanima, da na lakši način dođu do događaja za koji smo svi mi zainteresovani da gledamo uživo, a ne samo preko malih ekrana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da ne bude zabune u javnosti, mi nismo tražili da se ceo član 11. briše, već samo jedan deo tog člana. S obzirom na to da podržavamo ovu intervenciju: "PDV se ne plaća na uvoz dobara koja su vezana po osnovu ugovora donacija, odnosno kao humanitarna pomoć", pa onda "koja su izvezena, a koja se u Republiku vraćaju neprodata" itd. Znači, za ove izmene mi nismo intervenisali amandmanom, intervenisali smo samo na ovu izmenu koja se odnosi na uvoz dobara koja se u okviru carinskog postupka unose u slobodne carinske prodavnice. Pošto ovaj amandman čini deo jedne celine prethodnog amandmana koji smo obrazlagali, a koji se takođe tiče tih slobodnih carinskih prodavnica na aerodromima, u okviru člana 24, ovde je Vlada zauzela stav i odgovara na ovaj naš amandman, da se on ne prihvata iz istih razloga kao i amandman na član 9. Oni tu kažu: "amandman se ne prihvata", obrazlažu. Kraj tog obrazloženja je značajan i kaže: "kao i na isporuku dobara iz slobodnih carinskih prodavnica, usklađuje Zakon o PDV sa carinskim zakonom i standardima EU". Ne znam kakve veze ima Zakon o PDV sa carinskim zakonom. Carinski zakon tretira drugo opterećenje koje se zove carina. PDV i carina jesu prihodi budžeta, ali dva odvojena prihoda koja imaju svoju logiku, nezavisnu logiku. Zato se jedno zove porez, a drugo se zove carina. Ne znam koja je argumentacija na carinski zakon. Kaže: "standardima Evropske unije". Ne znam o kojim standardima se radi. Ako se radi o carinskim standardima, prilikom donošenja carinskog zakona prošle godine, otprilike, u ovo vreme (ili izmena tog zakona u ovo vreme), rečeno je da su sve odredbe tog carinskog zakona u skladu sa standardima. U ovoj zemlji, otprilike, 15 godina traje taj proces koji sada neko naziva "harmonizacija" sa pravilima EU, zato što smo imali različite carinske stope i različite poglede i mogućnosti pristupa tržištima. Ne znam kakvu je vezu neko pronašao povodom ovoga. Moram javnost da obavestim – to što se SRS u ovom propisu zalaže da nema poreskog oslobađanja kada su u pitanju slobodne carinske prodavnice na aerodromima, to ne znači da te prodavnice ne treba da postoje. One će da postoje i usvajajući i ne usvajajući ovaj amandman. Ovde je samo pitanje iznosa po kojem će roba da se kupuje. Bez obzira na poresko oslobađanje, ne verujem da može da bude tako drastična razlika u cenama, barem kada je u pitanju, šire posmatrano, ovaj deo Evrope. Velika razlika u ceni može da postoji kada je u pitanju Hongkong, Japan i neke druge države ili arapski svet, ali na našim zajedničkim prostorima, na ovoj teritoriji nema neke veće razlike. Ne znam zašto se tu daje poresko oslobađanje. Mogućnost, da lete avionima ima mali broj građana Republike Srbije. Oni su u boljem ekonomskom položaju, u mogućnosti su da plate. Onaj Hranetov seljak, o kome je malo pre pričao, on nikada nije leteo avionom i nema potrebe da leti avionom. Njega niste opteretili. Zašto oslobađate one koji imaju pare? Dokaz da imaju pare je činjenica da idu avionom. Potpuno obrnuta logika. Pošto je to, otprilike, tako negde tamo, hajde mi da uhvatimo priključak. Pa, hvatajte priključak i sa drugim standardima. Hvatajte priključak da ne može tek tako neko da bude izbačen iz državne službe, kao što to rade neka ministarstva, a doći će i taj zakon na dnevni red. Hvatajte priključak kao što je obezbeđena penzija i pravo nekome u Evropi. Hvatajte priključak kako je obezbeđena zdravstvena zaštita, hvatajte priključak kako je obezbeđena privatna svojina. Uhvatite priključak i sa nekim drugim stvarima od kojih svi mogu da imaju neke koristi. Ne, vi ste uzeli samo ono što je korist za jednu malu grupu ljudi koja navodno leti. Moram da vam kažem, čak i ovi naši građani koji lete, nemaju neke koristi od ove carinske prodavnice, nego vlasnik carinske prodavnice. Teško bi se koji stranac zaleteo kod nas da kupi nešto, da potroši te svoje devize, kada to istomože da kupi neuporedivo jeftinije tamo, na nekom drugom mestu. Znači, u pitanju je vlasnik. U pitanju je onaj ko je organizovao posao, onaj koji drži carinsku prodavnicu, bez obzira u kakvom je on svojinskom obliku i bez obzira kakav je njegov naziv. Oni koji rade sa njim u komercijalnim aranžmanima, go play, samo zaluđujte narod. Zbog toga mi podnosimo amandman. Imajte slobodnu carinsku prodavnicu na aerodromu. Ko koristi aerodrom, zato što leti, vraća se, neka koristi te mogućnosti da kupi robu, jer je taj u mogućnosti i da plati. Ali, nemojte toga ko je organizovao posle da oslobađate poreza na dodatu vrednost. Neće njegov proizvod biti bogzna šta jeftiniji, nego u nekoj sličnoj slobodnoj carinskoj prodavnici. Ali, vi menjate zakon da biste njemu omogućili da zaradi. Onda, ne pričate o porezu u obrazloženju, nego kažete – to je mogućnost koju daje carinski zakon. Naravno da daje carinski zakon, niko nije sporio da ne daje carinski zakon. Niko nije sporio da treba da postoji, neka postoji. Ali, zašto ga oslobađate poreza? Šta jeto toliko značajno da mora da se oslobodi poreza? Oslobađa se poreza zato što pomaže bolesne, invalide, usmeravaju se sredstva, ne, nego puni svoj džep. Nemojte da tražite da mi učestvujemo u ovome. Kao što ste videli, mi smo diferencirano prišli ovom amandmanu. Da vas razočaram, nije samo – briše se, nego je rečeno: "Briše se pod 1v.". Ovo drugo ne diramo. Zašto? Prihvatamo, zato što smo imali i mi problema i drugi građani su imali problema i druge institucije su imale problema kada je stupio na snagu Zakon o porezu na dodatu vrednost, da je humanitarna pomoć i uopšte pomoć morala da plaća ovaj porez. Sada, posle ovoga neće da se plaća. To podržavamo. Od početka smo pričali, tražili, pisali. Sećate se kadaje Tomislav Nikolić bio kod Koštunice u vezi neke pomoći koja je trebalo da prođe, a oporezovana je. On je rekao – ja to ne kontrolišem, mada bi to trebalo da se oporezuje. Evo ga, došlo je, oslobađa se u ovom delu. Ali, 1v. i ono u članu 9. zamolio bih vas da to prihvatite, jer se ovde nelegalno menja zakon. Menja se zakon da bi neko zaradio. A ovde se nama priča – evropski standardi, novi propisi itd.itd. što nije tačno. Znači, nikakav problem nije da usvojite ovaj amandman.Možete samo da imate neke koristi. Vi poslanici, računam da je vaša korist, koristza narod. Korist neće da ima ko je osmislio ovaj sistem, gde postoje zagarantovani prihodi, gde postoji monopol, jedna slobodna carinska prodavnica, na jednom mestu, jedan je koristi i on se oslobađa PDV. Nema opravdanja, kada je jedan nikada nema opravdanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milomir Milić i Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandmanje podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vitomir Milošević je podneo amandman na član 14. gde se na kraju ovog člana reč "ministar" zamenjuje rečju "ministarstvo". Ako ste pratili, i ranije smo, kada smo imali ovakve zakone, tamo gde se pojavljivalo da će ministar urediti nešto bliže, mi smo bili za to, poslanici SRS, da to radi ministarstvo. Na primer, vidite samo ovaj zakon. Ako pogledate članove koji slede – 31, 32, 33. itd.U većini ovih članova oni se završavaju rečima da će ministar bliže urediti određene načine kako će se nešto obračunavati, ko će se oslobađati, na koji način, kako će se procenjivati i određivati visina poreza, itd. Smatramo da ministar, bez obzira koliko bio moćan, ne može sve to stići, jer smo do sada usvojili, nisam se potrudio da nabavim tačnu statistiku, ali neka bude 30-tak zakona iz oblasti javnih finansija. U tim zakonima, bar u 10-tak članova se govori da će ministar pobliže urediti materiju koju obrađuje taj član. Onda dolazimo u situaciju da ministar od prilike ima 300 različitih stvari koje treba bliže da uređuje. Prema tome, on sigurno ne može ništa drugo u svom poslu raditi, osim da uređuje pobliže. Mi u SRS smo ubeđeni da zakoni služe upravo zato da se, što je moguće bliže, odredi zakonom materija koju zakon inače obrađuje, da se što bliže odrede pojedini članovi zakona ili pojedine pojave koje zakon treba da opiše ili na koje se odnosi. I ako donosimo zakone na takav način da se većina članova završava: ministar će pobliže odrediti, onda praktično nama ovakvi zakoni nisu potrebni. Onda ministar može preko Vlade da vlada uredbama, da uređuje neke stvari za koje misli da je potrebno da ih uredi on lično i na sednici Vlade da donese uredbu.Onda nam ovakvi zakoni nisu potrebni, opterećuju nas, oduzimaju nam dosta vremena, a verujte ništa ne rešavaju. Ubeđen sam, pored ovoga što stoji: "ministar", da ministar najveći broj ovih stvari ne uređuje. Naravno, da ministar ne može sam funkcionisati, da ima tim i da je tu veliki broj ljudi koji to uređuju. Da li je u pitanju sujeta, pa da baš ministar želi da se skoro većina članova završi time da će ministar pobliže urediti, a ovaj je zakon, vidite i sami, vrlo tehnički. Ovde, ipak, treba da stoji: "ministarstvo". Ministar će možda biti nekada odsutan, nešto će trebati da se uredi hitno, bez dolaska ministra, to se neće moći završiti. Međutim, znam da imate veliki problem. Navešću primer amandmana Hranislava Perića. Vidim da bi većina članova iz vladajuće koalicije, bar iz Demokratske stranke Srbije, podržali njegov amandman, ali je problem u tome što ne smete. Jer, ako podržite, mi ćemo već na sledećoj sednici dobiti ponovo ovaj zakon, a to nam se dešavalo ranije, kada je u pitanju Mlađan Dinkić – da na sledećoj sednici dobijemo zakongde su usvojeni amandmani koji se njemu nisu dopali i onda u sledećem zakonu, u izmenama, moramo da glasamo onako kako želi gospodin Dinkić, odnosno kako, ako prezentuje Vlada, prezentuje izgleda onako kako želi Vlada Republike Srbije. Ako ste spremni da trpite takav diktat, vi ga trpite, naše je da obaveštavamo građane i da govorimo o tome da je sve ovo što predlažete zaista nepotrebno i da je neshvatljivo da u danu za glasanje prihvatite ovakav jedan amandman, koji predlaže samo da reč "ministar", zamenjuje "ministarstvo", time želeći da, jednostavno, građanima da nadu da jedna ekipa, tim, odlučuje o njihovoj sudbini, a ne jedan čovek, pojedinac. Vi glasajte u danu za glasanje kako mislite da treba, a mi ćemo i dalje nastaviti da obrazlažemo ovakve amandmane, pogotovo ako pogledate ovaj zakon u članu 52. – u jednom delu se kaže da će Vlada bliže urediti nešto. Ispod toga sledi novi stav u kome kaže: "ministar će odrediti detaljnije". Znači, tamo gde se praktično Vlada obavezuje da će nešto urediti, ako je predlagač Ministarstvo finansija, mora da stoji ispod toga – i ministar će još bliže urediti.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 16. doda novi član 16a. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 17. doda novi član 17a. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 11. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost odnosi se na član 47. Zakona o porezu na dodatu vrednost, a članom 18. Predloga ovog zakona, koji je na dnevnom redu, umesto 5, zamenjuje se brojem 10. Da bi sada bilo jasno o čemu se radi, novi član 47. bi glasio: "Obveznik je dužan da čuva evidenciju iz člana 46. ovog zakona najmanje 10 godina po isteku kalendarske godine na koju se evidencija odnosi". Mi smo tražili da se ova promena briše, da ostane i dalje ovo što je i bilo, znači obaveza čuvanja evidencije je pet godina, po isteku kalendarske godine na koju se evidencija odnosi. U odgovoru povodom ovog amandmana, Ministarstvo nam je navelo da je i ova promena predložena zbog toga što u članu 32. je napisano da obveznik koji je ostvario pravo na odbitak prethodnog poreza pri nabavci opreme i objekata za vršenje delatnosti dužan je da izvrši ispravku odbitka prethodnog poreza ako prestane da ispunjava uslove za ostvarivanje ovog prava i to u roku kraćem od pet godina od momenta prve upotrebe za opremu, odnosno 10 godina od momenta prve upotrebe za objekte. Ovo je vrlo interesantan izuzetak, gde bi se ostvarilo pravo na odbitak prethodnog poreza. Specifično i izuzetno i ne znamo zašto bi ova odredba kao izuzetak morala u pogledu čuvanja evidencije i dokumentacije da postane pravilo. Verovatno 99% svih evidencija i svih dokumenata koji se tiču poreza na dodatu vrednost ne tiču se prometa ove vrste dobara, a to su svakako oprema, postrojenja itd. Ne znam se zašto bi neko morao 10 godina da čuva tu evidenciju. Morao bi ovu evidenciju koja se odnosi na nabavku opreme, ali zašto bi evidencija o običnom prometu preko fiskalne kase i ono što se svakodnevno radi, zašto bi se to čuvalo 10 godina, kada na kraju poreske godine mi imamo okončano poresko stanje poreskog obveznika. Tu se samo primenjuju opšti propisi o računovodstvu koji su tačno propisali koja dokumentacija koliko godina se čuva i nema potrebe da se posebno u ovom zakonu potencira i da se određuju neki drugi rokovi. Sada mogu da postavim pitanje predlagaču, ako se u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana poziva na član 32, onda ništanije menjao. To je odredba koja postoji otkad je donet Zakon o porezu na dodatu vrednost. Zašto tada nije u članu 47. stavio rok 10 godina? O čemu se radi? Radi se o tome da, kada poreska uprava krene sa kontrolom, (a znaju da budu onako kako se kaže žestoki u toj kontroli) onda, u okviru rokova u kojima se čuva evidencija i poreski inspektori i poreski policajci, vraćaju se na te periode. Tako kontrolišu sami sebe, odnosno svoje kolege koji su bili pre pet meseci, šest meseci, godinu dana, dve godine. Ukoliko se nađe neka greška u nekoj prošlosti, onda ta greška u kombinaciji sa ovom odredbom i drugim odredbama (a to ćemo kod ovog sledećeg zakona da vidimo) deluje kao vrlo efikasno sredstvo pritiska da čovek prihvati da plati bilo kakvu kaznu samo da se ne vodi značajniji postupak ili da se ne pribegava onim rigoroznijim kaznama na osnovu poreskih propisa, gde su kazne milioni, zatvaranje itd. Zato je potrebno njima desetogodišnji rok da slobodno mogu da se vraćaju, da vrše kontrolu i da vrše pritisak prema poreskim obveznicima. Što se tiče onog najčešćeg poreza na dodatu vrednost koji se plaća kada je u pitanju ova roba koja se svakodnevno kupuje u prodavnicama, moram da vam kažem da verovatno većina firmi u Srbiji uredno izvrši obračun kako bude stanje na računu. Tako će da se desi, a kod većine dolazi do blokade, plaćanje kazni i prinudne naplate poreza na dodatu vrednost. To je naša realnost i zato je potrebno produžiti ovaj rok. Slažem se, kada bi se rok odnosio samo na ovo što je specifično, gde je pravo na odbitak skopčano sa nekim rokom korišćenja opreme, dobara itd. ima logike da se ta dokumentacija čuva i da se uvek prilikom svake kontrole dokazuje. Za ono što je 90 i više procenata ukupnog prometa, nema potrebe da se ta dokumentacija toliko čuva. Mnogo značajnija dokumentacija u knjigovodstvu se ne čuva toliko dugo. Zna se, trajni dokumenti, trajno se čuvaju, to su podaci o primanjima zaposlenih radi ostvarivanja prava na penzijsku i invalidsku zaštitu, odnosno M4 i sve one druge evidencije. Zna se da se završni računi čuvaju, zna se bilans stanja i bilans uspeha i ona dokumentacija u kojim rokovima se čuva. Kod ovih stvari, propisivati ovako duge rokove, obaveznog čuvanja dokumentacije, samo ukazuje da se nešto ozbiljno sprema. Član 32. st. 1. i 2. ni sada nisu promenjeni. Oni su postojali prilikom donošenja Zakona o porezu na dodatu vrednost. Ako su tada postojali i bilo propisano da 10 godina se čuva dokumentacija ako je u pitanju ova oprema, zašto tada u članu 47. nije navedeno da se 10 godina čuva dokumentacija, nego je stavljeno samo pet godina. Znači da se radi o nečemu što je osmišljeno i verovatno će to biti vrlo dobro sredstvo pritiska da nekritički, jednostavno i stranka u postupku ne postavlja pitanje, nego samo da kaže – daj da platim, pa koliko ispadne, šta ispadne, samo da se spasim od ovih. Sami znate kako izgleda njihova kontrola i kada oni uđu. Doduše, moram da se malo začudim, zar je moguće da se produžava rok, s obzirom na to da, vi se sećate da je Mlađa skoro izmislio one čitače na daljinu, one releje itd. Svi su u obavezi i daljinski čitač da imaju za fiskalnu kasu. To je verovatno posao u vrednosti 20 do 30 miliona evra u Srbiji. Rokovi su istekli, svi su se pokrili time što imaju zaključen ugovor sa "Galeb grupom" koja to nabavlja, a ona treba da obezbedi opremu,da montira, pa da krene itd. Naravno, Mlađa je izabrao svog dobavljača, tip čitača itd. (Nikola Novaković sa mesta: Nije tačno.) Nije tačno? Izađite za govornicu pa mi kažite da nije tačno, a ja ću da pozovem privrednike, da gospodinu Novakoviću pošalju pismo i da dokažu ko je u pravu, da li Novaković ili ja. Da li je dogovoreno? Molim privrednike koji su zaključili ugovore o nabavci tih daljinskih čitača neka kažu koliko košta, u kom roku će da dobiju, koliko to privrednih subjekata treba da obezbedi. Onaj modem neka, takođe, opišu neka se napravi procena koliko to košta, neka se kaže, neka privrednici kažu zašto je Mlađan Dinkić krenuo, na to, neka se kaže gde će te pare u većini da završe. Ako mislite da je to nešto neophodno radi elektronskog praćenja, u zabludi ste. Radi se o velikom poslu, kao što je bio veliki posao sa fiskalnim kasama, radi se o ogromnom poslu, a posebno, gospodine Novakoviću, objasnite ko će da plaća modemsku vezu i zašto? Sve ja znam za vas stručnjake, sve mi osporavate, a posle pet meseci dođete i kažete mi bio si u pravu. Sve ste mi osporavali, nikada niste rekli, u pravu si, ali posle pet meseci kažu – bio si u pravu ili vi kažete ili Mlađa menja u zakonu, dogovorite se. Slična vam je situacija i sa kreditnim karticama za plaćanje. Svi moraju sada da imaju čitače, sada se zna, tri su licencirana koji idu, monopol, (tu je da napravi monopol). Koji je efekat te kontrole? Nikakav suficit budžeta u junu mesecu! On ne zna. Jer, suficit može da postoji tek na kraju godine, višak prihoda nad rashodima i tek se onda primećuje. Šta ako udari neka elementarna nepogoda, gde mu je onda suficit? Nemojte da mi držite predavanja. Ako mi ne verujete, idite na fakultete, idite na akademiju, idite na institute, posetite nekog bankara, privrednika, pitajte ga kako je na njegovoj koži i kako doživljava ove vaše izmene, namete?
Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milomir Minić i Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanikBranislav Rankić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 22. zakona koji sam podneo na izmene i dopune Zakona o PDV, glasi – član 22. briše se. Odnosi se na član 22. u ovim izmenama i dopunama, a u stvari se odnosi na član 52 osnovnog Zakona. Šta je predviđeno članom 52. osnovnog Zakona? Predviđeno je da iznos prethodno plaćenog poreza, ukoliko je veći od iznosa poreske obaveze, obveznik ima pravo na povraćaj imovine. Ako se obveznik ne opredeli za povraćaj iz stava 1. ovog člana, razlika se priznaje kao poreski kredit i to je stajalo u Predlogu zakona i to je sasvim dovoljno. Ovim izmenama se praktično nudi neka mogućnost poreskim obveznicima. Oni koji imaju poreski kredit da mogu tražiti povraćaj sredstava iz poreskog kredita naknadno i što je veoma čudno, jednom zakonskom uredbom se određuje najranije period kada oni mogu to da traže. Najranije mogu da traže tada i tada, a obično se zakonom uređuje kada najkasnije nešto može da se zahteva, kada ističu rokovi za nešto, a ovde je potpuno obrnuto. Smatramo da ovaj član 22. nije trebalo da dođe u ove izmene, da je potpuno bespotreban, pogotovu što se u obrazloženju, odnosno onome što se daje u članu 22. dalje kaže da se ovim članom predlaže da poreski obveznik može tražiti povraćaj neiskorišćenog iznosa poreskog kredita podnošenjem zahteva najranije istekom roka za podnošenje poreske prijave za tekući poreski period. To se ovim članom 22. koji je predložen ovim izmenama i dopunama ne obezbeđuje. On je već bio obezbeđen članom 52. gde je potpuno jasno rečeno u stavu 1. ako iznos prethodnog poreza, ako je veći od poreske obaveze, obveznik ima pravo na povraćaj sredstava. Ukoliko ne traži povraćaj sredstava, to će se smatrati poreskim kreditom. Naravno, taj novac ne može propasti i potpuno je nejasno zašto vi želite na ovaj način praktično nekoga da terate da štedi u poreskoj upravi, novac koji on ne želi da štedi, jer možda hoće da štedi u banci. Zašto bi neko imao poreski kredit, iako ga već ima i ako nije dobro obračunat porez. Zašto ga onda uslovljavati, kada on najranije može povući taj novac. To je osnovno na što se odnose izmene. Znači, novac može da se povuče, trebalo bi da može da se povuče istog trenutka kada se utvrdi da je platio više i da taj poreski kredit ne želi da drži u poreskoj upravi. Hoće da vrati novac, hoće da ga uloži u neku drugu banku. Odakle pravo ministru da na ovaj način obavezuje one poreske obveznike koji imaju višak, koji imaju poreski kredit. Kada oni najranije mogu tražiti povraćaj sredstava? Ovo ne bi trebalo da stoji u zakonu, jer vi time poreske obveznike destimulišete da vam plaćaju porez, a oni će vam plaćati i obračunavati manje, nego što treba, da se ne bi država služila njihovim novcem bespotrebno. Onda će morati da vam dodaju onoliko koliko im ministar propiše, pošto većinu stvari on propisuje. Izbegavaće da imaju višak novca da daju da bi se to vodilo kao poreski kredit, jer ako ga daju, pitanje je kada će ga izvući i da li ga mogu izvući. Evo kako je rešio to ministar da praktično propiše, kako se može poreski kredit povući i ovo je stav koji se ubacuje, koji nije postojao u članu 52. osnovnog Zakona. Kaže, poreski obveznik može da traži povraćaj neiskorišćenog iznosa poreskog kredita iz stava 2. ovog člana podnošenjem zahteva najranije istekom roka za podnošenje poreske prijave za tekući poreski period, što znači da se čeka neki kvartalni ili kraj godine. Potencijalno neko može godinu dana imati višak sredstava u poreskoj upravi i ne može da ih povuče, zato što mu to ministar ne dozvoljava. Iako je bilo ranije predviđeno da ako se obveznik, ukoliko ima višak sredstava, on može izvršiti njihov povraćaj, a ukoliko ne zahteva povraćaj, ta sredstva koja su višak smatraće se poreskim kreditom. Ovde je praktično predviđeno da mora postojati poreski kredit, da će od većine da se obračunava porez na takav način da daju više novca nego što bi trebalo i to moranje poreskog kredita koje će biti u budžetu, oni će morati da čekaju jedan izvestan period dok im ne odobri neko u ministarstvu da mogu podneti zahtev za povraćaj ovih sredstava. Zaista je nelogično, i zato se traži brisanje celog člana. Ovde bih još (pošto se neću javljati više po ovom zakonu) jednu stvar prokomentarisao, kako otprilike demagoški zvuči kada se prave obrazloženja za ovakve zakone. Obično se kroz obrazloženja želi predstaviti građanima kako će od ovog trenutka kada se ovo usvoji, sve da krene, sve da bude bolje. Ima jedna veoma smešna rečenica u analizama efekata predloženih mera, gde se kaže: "Donošenjem ovog zakona omogućiće se građanima kupovina novih stanova". Toliko u Srbiji sve cveta, da je prosto neverovatno kako se omogućava kupovina novih stanova. Ljudi se grabe po agencijama, ne može država da izgradi stanove koliko ljudi imaju novca da kupuju i onda se kaže, a smanjenje poreske stope za pojedina dobra i usluge, pozitivno će uticati na životni standard građana. To smanjenje stopa kako će pozitivno uticati na životni standard građana, rečeno je na kraju u efektima gde se kaže da izmene i smanjenje za pojedine stope, odnosno za pojedine proizvode, dobra i usluge, neće uticati na budžet negativno, jer će se proširiti stopa. Znači, od povećanja standarda građana nema ništa, država je na svoje, možda će čak imati veće efekte od ovih izmena i dopuna za budžet. Nažalost, nama samo ostaje da građanima Srbije iznosimo ovo o ovim predlozima koja dolaze iz Ministarstva finansija.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, i neflaširana voda za piće podleže porezu na dodatu vrednost. Znate i sami da je to nova inovacija i to će blagotvorno da utiče, jer dok piju vodu neće plaćati 18% nego 8%. Za 10% jeftinije. Što se tiče člana 22. ovde je interesantna stvar da se jedno pravo poreskog obveznika, koje se zove poreski kredit, pretvara u nešto što sa velikim mukama čovek može da realizuje. Vrlo prosto i jednostavno. Prethodno je platio čovek porez i on je u većem iznosu nego što treba da se plati, to je nesporno utvrđeno. Stav 1. kaže da poreski obveznik ima pravo da traži povraćaj, a kako će se izvršiti povraćaj kaže poslednji stav – ministar bliže uređuje postupak ostvarivanja prava na povraćaj PDV. Tu sada možete da očekujete različite kvake, te zahtev, te taksiran, te tri primerka, te u ovoj službi, u onoj službi, pogrešan broj, matični broj, tu će svega i svačega da bude zbog silnih mogućih evidencija. Znači, računajte da će biti kao golgota. Drugo pravo jeste pravo iz stava 2. – ako se obveznik ne opredeli za povraćaj iz stava 1. ovog člana razlika se priznaje kao poreski kredit. Znači, ako ne traži da mu se to vrati uračunava se kao iznos poreskog kredita. Onda ide ovo što je predlogom za izmenu ugrađeno – poreski obveznik može da traži povraćaj neiskorišćenog iznosa kredita. To je ona situacija kada dođe do drastične razlike. Napravljena je greška. Uplaćen je veći iznos koji prevazilazi verovatno nekoliko puta poresku obavezu i on stoji tamo kao porez i u jednom drugom vremenskom periodu zaračunavanjem može da saldira to stanje. Pošto se pretpostavlja da će to dugo da traje zbog samog iznosa onda i taj poreski kredit, deo tog poreskog kredita ima rezona da se vrati poreskom obvezniku jer su to njegova sredstva. Ne radi se sigurno o malim sredstvima nego o velikim sredstvima. Tu sada dolazi na scenu opet ovaj naš prijatelj – poreski obveznik može da traži povraćaj neiskorišćenog iznosa poreskog kredita iz stava 2. ovog člana podnošenjem zahteva najranije istekom roka za podnošenje poreske prijave za tekući poreski period. Znači, istekom nekog kvartala on stiče pravo najranije da potraži svoje. Ovo ne može da stoji u zakonu. Šta ga dalje čeka? Čeka ga stav 4. koji kaže – povraćaj iz stava 1. i 3. ovog člana vrši se najkasnije u roku od 45 dana, odnosno u roku od 15 dana za obveznike koji pretežno vrše promet dobara u inostranstvu po isteku roka za predaju poreske prijave. Znači, najranije po isteku roka, najranije 45 dana po isteku roka, odnosno od dana podnošenja zahteva iz stava 3. ovog člana. To znači da država koristi tuđe pare, bukvalno rečeno država koristi tuđe pare. To može da iznese neki put tri, četiri, pa čak i šest meseci. Teoretski je moguće da neko šest meseci koristi tuđe pare. Budžet verovatno koristi tuđe pare. Čovek je u postupku vraćanja i nada se danas, sutra, podnosi zahteve, čeka da istekne ovaj rok da bi podneo zahteve, pa čeka u okviru ovog roka da se to završi. Gledajte sada nešto što ne bi smelo da stoji, sledeći stav kaže – Vlada Republike Srbije propisuje kriterijume na osnovu kojih se utvrđuje šta se u smislu ovog zakona smatra pretežnim prometom dobara u inostranstvu, a onda sledeći stav – ministar bliže uređuje postupak ostvarivanja prava na povraćaj PDV, kao i postupak i uslove za povraćaj PDV umesto poreskog kredita. Sve ove članove koje menjate, ako pogledate, u poslednjem stavu stoji – ministar propisuje, ministar piše zakone, ministar piše Ustavnu povelju, ministar definiše, sve ministar radi. Najkrupniji posao koji Vlada radi jeste da propisuje kriterijume da se utvrdi da li ta firma pretežno izvozi. Verovatno se sagledava ukupan obim poslovanja, pa se kaže da ona pretežno izvozi i zato što pretežno izvozi njoj ćemo da vratimo u roku od 15 dana, a ne u roku od 45 dana. To je ono što ste se hvalili, kao pomoć i stimulacija izvoznicima, u poreskoj politici pomoć i stimulacija izvoznicima. Nepotrebna promena, potpuno nepotrebna promena Predlogom ovog zakona. Ova promena je potrebna Ministarstvu finansija jer ona zaokružuje priču Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, zaokružuje priču na pogrešan način. Opet vam kažem da to radite na pogrešan način. Pogrešno ste procenili poreske stope. Pogrešno ste odredili rok, pogrešno ste uradili postupak i onda imate ovu situaciju koju imate. Naša privreda ne radi. Ne može da se usaglasi kantar sa robama i sa novcem i veštački se drži stabilnost valute, a pada realno životni standard građana. To sve ima neke svoje kapacitete, to sve može donekle da ide. Čini mi se da ste došli do dna, a nemate ni program, niti viziju gde treba šta popuštati i oživljavati privrednu aktivnost. Situacija je vrlo ozbiljna, ali vi to ne želite da shvatite i pošto ne želite da shvatite onda je iluzorno da vam objašnjavam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 24. doda novi član 24a. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 27. doda novi član 27a. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 30. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlatan Jovanović, Petar Jojić, Veroljub Arsić, Vojislav Milajić, Božidar Koprivica, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Gordana Pop-Lazić, Dragoljub Stamenković, Dragan Čolić, Momir Marković, Milorad Mirčić, Nikola Lalić, Aleksandar Đorđević, Nemanja Šarović i Dušan Petrović. Primili se izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dve su osnovne karakteristike ovog zakona kojim je predložena izmena i dopuna zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Prva je pojačanje restrikcija prema poreskim obveznicima, a druga je davanje ovlašćenja ministru finansija da može poreskom obvezniku prema svojoj ličnoj proceni da odloži plaćanje poreskih obaveza. Što se tiče amandmana koji sam podneo na član 6. on se u suštini odnosi na član 65. osnovnog teksta kojim je objašnjena dospelost za naplatu poreza, zatim novčanih kazni. Član 65. osnovnog teksta Zakona govori o dospelosti, o rokovima. U stavu 1. stoji da porez, koji je utvrđen u članu 54, dospeva za plaćanje u roku propisanom zakonom. U stavu 2. stoji da obaveza plaćanja novčane kazne dospeva u roku od 30 dana od dana pravosnažnosti rešenja o izricanju novčane kazne. U 3. stavu se kaže da pravo poreskog dužnika i drugog lica na povraćaj više ili pogrešno naplaćenog poreza i na poresku refakciju dospeva istekom roka iz člana 65. stav 4. i 5. ovog zakona. Predlagač je predvideo ovde izmenu tako što menja ovaj rok iz stava 2. – umesto 30 dana koliko je do sada bilo dozvoljeno ili ostavljeno poreskom obvezniku da plati novčanu kaznu, sada se taj rok skraćuje na 15 dana. Znači, po ovom predlogu, poreski obveznik ima obavezu da u roku od 15 dana od dana pravosnažnosti rešenja o izricanju novčane kazne plati novčanu kaznu. Predlažem da se ovaj član briše, odnosno da se ne usvoji ovakva izmena, da ostane prvobitni rok iz postojećeg Zakona, od 30 dana. Smatram da ne postoji razlog ili bar taj razlog nije u ovom predlogu zakona objašnjen, čak nije uopšte objašnjen. U obrazloženju ne postoji objašnjenje zbog čega se ova mera preduzima i ovaj rok skraćuje. Posebno moram da kažem da nema opravdanja za ovu izmenu ako se uzme u obzir da je pre godinu dana ili nešto više, (u maju prošle godine) kada su takođe vršene izmene ovog zakona, utvrđeno "kada se u toku kontrole utvrdi da postoji osnovana sumnja da je učinjen poreski prekršaj, inspektor kancelarijske, odnosno terenske kontrole dužan je da bez odlaganja podnese zahtev za pokretanje prekršajnog postupka". To znači kada inspektor pri kontroli posumnja da je došlo do nekog prekršaja, pored toga što nalaže otklanjanje te nepravilnosti, on zahteva, odnosno nalaže podnošenje ili podnosi zahtev za pokretanje prekršajnog postupka, automatski. Znači, to je zakonska obaveza inspektora da odmah podnese zahtev za pokretanje prekršajnog postupka, bez obzira da li će i kada će ovaj poreski obveznik tu nepravilnost da otkloni. Prema tome, ne postoji razlog ili nije opravdan razlog da se ovaj rok skraćuje sa 30 na 15 dana, s obzirom na to da se odmah, automatski podnosi prekršajna prijava, znači čim se pri kontroli posumnja da postoji neka nepravilnost. Dame i gospodo, moram ovde da se osvrnem i na nešto što sam pričao u načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona. Naime, tada sam izrazio sumnju, odnosno izneo sam ovde neke informacije koje sam dobio iz Užica, a vezane su za rad Poreske uprave u Užicu. Ja sam tada rekao da su to informacije koje sam dobio i želeo sam ovde javno da ih iznesem. Zatražio sam od nadležnog Ministarstva, odnosno ministra i direktora Republičke poreske uprave da se te informacije provere i da se eventualne nepravilnosti koje postoje tamo, isprave, a naravno, sve to sa ciljem i u interesu svih građana Užica, odnosno Zlatiborskog okruga, koji su usmereni i upućeni na Poresku upravu u Užicu. Nažalost, do današnjeg dana nisam dobio nikakvu informaciju da je bilo šta po tom pitanju preduzeto. Ni meni lično, ovde u ovoj skupštini, niko se nije obratio da poslanicima i javnosti obrazloži o čemu se tamo radi. Meni je samo u prolazu (u skupštinskom holu) gospodin Živadinović, poslanik iz Užica rekao da je krivična prijava, koja je podneta protiv direktora Poreske uprave u Užicu, navodno, odbijena ili odbačena, kako on to reče, kao neosnovana. Voleo bih da se Ministarstvo malo pozabavi tim problemom, da proveri da li su one informacije koje sam izneo tačne i da preduzme potrebne mere. Ponoviću nekoliko osnovnih stvari koje su vezane za Poresku upravu u Užicu i ponovo pozvati Ministarstvo i direktora Republičke poreske uprave da provere sve ovo i da što pre intervenišu, kako bi se eventualne nepravilnosti, odnosno rad Poreske uprave doveo u sklad sa zakonom. Naime, prošli put sam ovde rekao da je direktor Poreske uprave u Užicu postavio na mesto načelnika Odeljenja za prinudnu naplatu u Poreskoj upravi u Užicu, čoveka koji je osuđen za krivično delo finansijskih malverzacija i zloupotreba na godinu dana zatvora, odnosno tri godine uslovno. Taj čovek je i dalje na mestu načelnika za prinudnu naplatu i što je još drastičnije, on je ovih dana na mestu direktora, s obzirom na to da je direktor Poreske uprave na odmoru, znači on vrši ili obavlja dužnost direktora, dok je direktor na odmoru. Takođe, direktor Poreske uprave u Užicu je istovremeno i direktor nevladine organizacije, koja se zove Centar za razvoj lokalnih inicijativa. Pitam vas, da li je to nekakav sukob interesa, ako možemo tako reći, da direktor jednog državnog organa, kakav je Poreska uprava, u jednom okrugu istovremeno vodi jednu nevladinu organizaciju? Takođe, ovih dana se u Poreskoj upravi u Užicu dele rešenja o otkazima. Otpuštaju se radnici, inspektori koji imaju višegodišnje radno iskustvo. Otpuštaju se ljudi koji imaju po 20 ili više godina radnog iskustva, a istovremeno se u radni odnos primaju novi mladi ljudi. Naravno, nisam protiv toga, ali je osnovni kriterijum stranačka pripadnost. Radi se o pripadnicima stranke G17 plus, s obzirom na to da je i direktor Poreske uprave u Užicu član G17 plus. Znači, istovremeno imamo otpuštanje ljudi sa iskustvom, dugogodišnjih radnika, inspektora i na drugoj strani prijem novih mladih ljudi, ali naravno po stranačkom kriterijumu. Postavlja se pitanje, ako je već opredeljenje da se smanji broj zaposlenih u državnoj upravi i javnim službama, kako istovremeno povećavamo broj zaposlenih prijemom stranačkih kadrova? Takođe, kada se govori o ovom otpuštanju ljudi, moram da kažem da se to otpuštanje vrši pod pritiscima; da se ljudi primoravaju da potpisuju izjave u kojima stoji da dobrovoljno napuštaju Poresku upravu i da više neće tražiti posao u državnim organima. Evo, ovde je jedna foto-kopija jedne takve izjave, koja je verovatno propisana od strane Vlade Republike Srbije, jer se ovde poziva na neku uredbu Vlade Republike Srbije. U toj izjavi stoji da, radnik taj i taj izjavljuje, u skladu sa Pravilnikom o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u Ministarstvu finansija i Poreskoj upravi, da nije zainteresovan da, posle donošenja novog pravilnika o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u Ministarstvu finansija i Poreskoj upravi, bude raspoređen na neko od radnih mesta, utvrđenih novim pravilnikom ili na bilo koje drugo radno mesto u bilo kom drugom državnom organu. Naravno, nije ovo sporno ako čovek dobrovoljno to prihvata, ako želi iz bilo kojih razloga da napusti svoj posao, ako za to dobija neku otpremninu. Međutim, u Užicu je prisutna pojava da se ljudi prisiljavaju na potpisivanje ovakvih izjava i to ljudi koji imaju po 20 i više godina radnog iskustva na tim poslovima. Jednostavno, oni znaju samo taj posao da rade, a drugi ne znaju i ako ih sada otpustite, najurite iz poreske uprave, naravno oni ne mogu ništa drugo raditi, prihoda neće imati, jer su osposobljeni samo da rade posao poreznika, bili su poreznici 20 i više godina. Još jednom molim Ministarstvo i molim nadležne u Poreskoj upravi da provere sve ove navode i ukoliko su tačni, da preduzmu odgovarajuće mere u interesu građana Užica, odnosno Užičkog okruga, Zlatiborskog okruga i svih poreskih obveznika koji su upućeni na ovu Poresku upravu u Užicu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, ovaj osnovni koji danas peti ili šesti put menjamo, donet je u ovako drakonskom obliku još u vreme Vlade Zorana Đinđića i njegov ministra Božidara Đelića. Od donošenja ovog zakona, Božidara Đelića u narodu su prozvali "Boža derikoža". Bilo je nekoliko izmena ovog zakona, (ovo je šesta izmena) a u svakoj izmeni još rigoroznija, još neustavnija rešenja, nezakonita rešenja. Zaista je neverovatno da se Ministarstvo ponaša kao da u Ministarstvu finansija nema nijednog pravnika. Ovo što ste predvideli u ovim izmenama, čućete u toku rasprave i od ostalih kolega iz SRS, a sada ću govorili o članu 7, ovo ni pravnik pripravnik ne bi sebi dozvolio da predloži kao zakonsko rešenje. Petar Jojić je predložio da se član 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji briše. U njegovom obrazloženju stoji ono što smo mi u načelnoj raspravi govorili i dali kao osnovu zamerku izmena ovog zakona, a to je, da je predloženim rešenjima poreska uprava preuzela ulogu i zakonodavne i sudske vlasti. Na štase odnosi član 7? Odnosi se na član 66. osnovnog Zakona. U članu 66. osnovnog Zakona, radi javnosti i radi podsećanja, nije kratak član, ali moram da ga pročitam, kaže se: "Radi obezbeđenja naplate poreza koji nije dospeo na naplatu ali koji nije utvrđen, ili je pokrenut postupak utvrđivanja ili kontrole, a postoji opasnost da poreski obveznik osujeti, onemogući, odnosno učini neefikasnom njegovu naplatu, Poreska uprava može rešenjem ustanoviti privremene mere za obezbeđenje naplate". Ovaj prvi stav je neverovatan. "Rešenje iz stava 1. ovog člana sadrži i obrazloženje zbog čega Poreska uprava smatra da postoji opasnost da poreski obveznik osujeti, odnosno onemogući naplatu nedospelog poreza", a sada se još dodaje: "a postaje izvršno danom dostavljanja poreskom obvezniku". Dalje se kaže: "Privremene mere su, u smislu ovog zakona, založna prava na pokretnim stvarima, nepokretnostima, novčanim sredstvima i potraživanjima poreskog dužnika. Postupak ustanovljavanja i prestanka založnih prava iz stava 3. ovog člana sprovodi se shodnom primenom čl. 87. i 91. ovog zakona. Privremene mere traju do naplate poreza radi čijeg su obezbeđenja ustanovljene ili do momenta kada poreski obveznik pruži odgovarajuće obezbeđenje poreske obaveze, u smislu člana 74. stav 2. ovog zakona. Izuzetno od stava 5. ovog člana, privremena mera iz člana 87. stav 1. tačka 3) ovog zakona traje do momenta dostavljanja rešenja o prinudnoj naplati poreza iz novčanih sredstava na računima poreskog obveznika organizaciji nadležnoj za prinudnu naplatu. Protiv rešenja iz stava 1. ovog člana poreski obveznik može izjaviti žalbu.Žalba iz stava 7. ovog člana ne odlaže izvršenje." Izmenama ovog člana, gde je predviđeno da rešenje postaje izvršno danom dostavljanja poreskom obvezniku, u koliziji je sa ovim pretposlednjim stavom, gde se kaže: "Protiv rešenja iz stava 1. ovog člana poreski obveznik može izjaviti žalbu." Trebalo je da neko od pravnika ozbiljno sedne i, ako je već dobio zadatak da menja ovaj član, da onda to bude usklađeno sa nekim osnovnim zakonima koji su osnov za primenu i donošenje i ovog zakona. Obrazloženje zašto Vlade ne prihvata amandman kaže: "jer je predloženo rešenje u skladu sa odredbama člana 261. stav 3. tačka 3) Zakona o opštem upravnom postupku", dalje, "kojim je utvrđeno da prvostepeno rešenje postaje izvršno, između ostalog, dostavljanjem stranci, ako žalba ne odlaže izvršenje. Produženje roka izvršnosti lišeno je svakog osnova i negativno utiče na efikasnost naplate poreza". Ovaj prvi stav koji govori o primeni Zakona o opštem upravnom postupku, u obrazloženju je dobro napisan, ali u suštini, u Predlogu zakona nije. Ako žalba na neko rešenje ne odlaže izvršenje, to ne znači da može da se zanemari načelo drugostepenosti u upravnom postupku. Ono mora da postoji i mora da postoji mogućnost ulaganja žalbe na rešenje prigovora. Za bilo koji upravni akt mora da se ostavi mogućnost za drugostepeno postupanje po tom aktu. Iako ne odlaže izvršenje, takve žalbe se, u principu, u kratkim rokovima podnose i uvek može da se desi da se u žalbi iznese neki novi momenat, neka nova činjenica, nova saznanja koja mogu da opredele nadležni organ da ipak odloži izvršenje dok se ne utvrdi ili ako je već utvrdio da postoje opravdani razlozi da, zapravo, nema mesta izvršenju. U ovom zakonu, ne samo u ovom članu, nego uopšte u ovom zakonu o tome se nije vodilo računa. Ovaj zakon, i bez izmena i sa ovim izmenama, poresku administraciju pretvara u bandu provalnika i pljačkaša. Mi smo to rekli i kada smo govorili o ovom osnovnom Zakonu. Ne može kome god padne na pamet da čoveku uđe u kuću, i da mu zapleni stvari. Porez mora da se plaća i to nije sporno, ali mora država da nađe suptilniji način. Ili, ako će da primenjuje silu, onda se zna ko je u državi za to zadužen, zna se šta radi policija, zna se šta rade sudovi. Ne može svaka služba da organizuje nekakve svoje inspekcije, inspektore i da svako može u svako doba dana i noći da vam zakuca na vrata i još, ako ne otvorite, da provali i da dođe i kaže – procenio sam da vam ovaj TV košta toliko i nosim ga zato što vi niste platili porez. To tako ne može. Suština je ovaj stav 2. vladinog obrazloženja: "Produženje roka izvršnosti lišeno je svakog osnova i negativno utiče na efikasnost naplate poreza". Dakle, porez mora da se naplati. Način i sredstva se ne biraju. Može i preko mrtvih, ali je bitno da se porez naplati. Ponavljam, porez mora da se plaća i porez mora da se naplati, ali ne na način koji se radi još 2000. godine, još od one Đinđićeve, Živkovićeve i ove današnje Vlade. Vi ovde, u članu 66. koji je još nakaradniji posle ovih izmena, a nakaradan je i u osnovi, imate pretpostavke – "Radi obezbeđenja naplate poreza koji nije dospeo za naplatu ali koji nije utvrđen, ili je pokrenut postupak utvrđivanja ili kontrole". Zamislite, "postoji opasnost da poreski obveznik osujeti, onemogući, odnosno učini neefikasnom njegovu naplatu". Ko je taj ko ima pravo da procenjuje da li ću ja, kao poreski obveznik, da eskiviram plaćanje poreza ili neću?! Čak i ako neke prethodne poreze nisam platila na vreme, možda ću u određenom momentu da imam bolju materijalnu situaciju, ako je to bio razlog, ili da mi proradi savest, ako ranije nije, ili da shvatim da državne obaveze moraju da se plaćaju, ako to ranije nisam shvatila. Dakle, nema opravdanja da se, zamislite, u zakonu pretpostavlja da možda neko neće platiti porez i onda mora da se pristupa drastičnim drakonskim merama da bi se taj neko naterao da plati porez. Kaže se da, rešenje iz stava 1. (ono što sam malopre čitala) sadrži obrazloženje – zbog čega rešenje sadrži obrazloženje, zamislite, to piše u ovom zakonu; kao da ne postoji u opštem upravnom postupku forma šta svako rešenje mora da sadrži. Zbog čega poreska uprava smatra da postoji opasnost da poreski obveznik osujeti, odnosno onemogući naplatu nedospelog poreza?! Dakle, tamo neki službenik iz poreske administracije se zameri sa nekim poreskim obveznikom ili on sa njim, svejedno, i on će da dođe i da kaže da procenjuje da taj nije spreman da plati neki budući porez. Onda će on lepo da napiše rešenje, pa ovde kaže – rešenje mora da ima, zamislite, "obrazloženje", rupa na saksiji. On će u obrazloženju da napiše da je procenio da ovaj neće da plati porez i onda će on da ide, da mu obija vrata, da mu pleni stvari, da radi šta mu padne na pamet, da juri njegove poverioce. Prosto neverovatno. Čemu taj strah, čemu to nepoverenje u odnosu na građane, na poreske obveznike? Bez obzira što je od 2000. godine oporezovano sve osim vazduha koji se diše, bez obzira na to, građani su uglavnom disciplinovani i svoje obaveze svakako izmiruju i srećni su ako mogu da ih izmire. To što ste vi tolike i tako visoke poreze uveli, može da se desi da neko nekada nije u situaciji da na vreme izmiri svoju poresku obavezu. Ali, mora da postoji određen postupak, u krajnjem slučaju, mora da se vodi sudski postupak i da, ovo što ste vi predvideli poreskim izvršiocima – to mora da bude posao sudskih izvršilaca, mora da se angažuje policija, itd. To je dakle, u onoj poslednjoj, krajnjoj instanci, ako se porez ne plati, a ne pod nečijom pretpostavkom, nekog poreznika, kome poreski obveznik nije tutnuo u džep neki dinar, taj će da proceni da će ovaj ubuduće biti nesavestan građanin; pa će onda on da primenjuje sve ove mere i da mu donese rešenje na koje nema prava žalbe, jer je ono izvršno danom dostavljanja poreskom obvezniku. Ne ni narednog dana, nego danom dostavljanja. Dakle, on može da nađe poreskog obveznika – taj iz poreske administracije može da sretne poreskog obveznika na ulici, prepozna ga, zna ga, i kaže mu: primi ovo rešenje. Taj čovek primi rešenje – nije stigao ni da dođe kući, ni da dođe u svoj poslovni objekat na osnovu kojeg plaća porez, tamo je već stigla ekipa poreznika, već mu plene robu; on možda nosi pare u džepu, možda je spreman da plati taj porez u narednih pola sata, ali nije stigao do svoje kuće, pre njega su stigli radnici poreske administracije, izvršioci i plene stvari, baš ih briga što je on bio spreman da plati taj porez. Naravno, to je opet prilika da se dešava ono što svi građani znaju – kako rade pojedini ljudi iz poreske administracije, naravno, ne svi, naravno, ne većina. Uvek kada govorimo o ovakvim stvarima, naglašavam da je većina građana u Srbiji časna i da su pošteni ljudi. Da su većina zaposlenih u svim državnim službama časni i pošteni ljudi. Ali, onih malo, koji to nisu, zloupotrebljavaju ovaj i ovakve zakone. Onaj ko nije dobio neki dinar u džep kada ode u prodavnicu ili u neku drugu zanatsku radnju, nije bitno gde, ako ne dobije ono što je očekivao u džep, on će tako lepo da primeni ovaj član 66. zakona, sa ovom vašom neverovatnom izmenom da – rešenje postaje izvršno danom dostavljanja poreskom obvezniku. Dakle, otvarate mogućnost zloupotreba i, što je najvažnije, dovodite u jako nesiguran položaj sve poreske obveznike. Umesto da, ono što pričate, otvarate mogućnost za mala i srednja preduzeća, za razne individualne ideje, umesto da stvarno to radite kroz ovakve zakone, vi samo pričate na medijima, u nekim javnim emisijama, a kada dođe zakon, mislite – ne znaju ljudi šta je, ko će da pročita ceo zakon, ko će da čita zakone u "Službenom glasniku". Ali, ljudi na terenu i te kako znaju šta im rade ti pojedinci iz poreskih uprava. Znaju koliko moraju da plate da bi se poštovao ovaj zakon, jer ako slučajno ne plate, onda će imati ovo o čemu sam pričala u prethodnim minutima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, evo došli smo do Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, zakona koji reguliše kako se naplaćuje porez, odnosno kako se uteruje porez poreskim obveznicima, da budemo precizniji. Činjenica jeste da je porez legalizovani vid reketa. Postavlja se pitanje kakvu korist imaju reketirani građani od strane države, ako već plaćaju taj porez? Da li im je bolje? Teško, jer je nezaposlenih sve više, uvoz je sve veći, inflacija je sve veća, to su direktne posledice vaše vlasti. Kad god narod nema para, onda treba napraviti još strožiji poreski zakon koji reguliše kako se građanima naplaćuje taj reket zvani porez. To reguliše ovaj zakon koji je sada na dnevnom redu. Slobodno mogu da kažem da nas vraća u srednji vek po pitanju naplate poreza. Ovakva ovlašćenja poreski inspektori i izvršitelji imali su samo kada su naplaćivali porez za careve i kraljeve, a ne za republike, države, koje imaju podelu na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Šta se kaže u članu 71. osnovnog Zakona koji se sada dopunjuje kroz član 8., na koji sam podneo amandman? "Poreska uprava će poreskom obvezniku koji, u celosti ili delimično, nije o dospelosti platio porez, odnosno sporedno poresko davanje poslati opomenu o vrsti i iznosu poreza, odnosno sporednih poreskih davanja dospelih za naplatu, kojom mu nalaže da dospeli iznos plati odmah, a najkasnije u roku od", sada po novom, "pet dana". Do sada je bilo 10 dana, od dana prijema opomene, sa obračunatom kamatom od dana izdavanja opomene do dana uplate dospelog poreza, odnosno sporednih poreskih davanja. Sada mene interesuje, kada je u pitanju ta kamata, koja se to kamata obračunava? Da li je to još uvek 0,2% dnevno, kao što je to do sada radila poreska uprava, neustavna kamatna stopa, neustavan način obračunavanja kamate, komfornom metodom, iz dana u dan se prebacuje, obračunava porez, odnosno obračunava se kamata i narednog dana pripisuje glavnici itd. Ako ne daj bože zakasnite jedan dan i kamatu ne platite za 10 dana, iznos kamate biće veći nego osnovni poreski dug za koji ste zakasnili, ne daj bože, jedan dan. Sada se još žuri i kaže se 5 dana od dana prijema opomene. Čemu ta žurba? Taj koji je pisao izmene i dopune ovog zakona očigledno ne zna u kakvoj su situaciji poreski obveznici. Da li vi stvarno verujete da velika većina poreskih obveznika želi da plati porez, ali nema para. U tome je problem. Zašto se teško naplaćuje porez? Nema para. Jedna ruka je prazna, u drugoj nema ništa, pa ste rešili da im ovakvim zakonom uterate strah u kosti i kao u srednjem veku da upadate u kuće, odnosite televizore, frižidere, garderobu ako treba, bitno je da mora porez da se naplati. Samo još očekujem da u nekom narednom predlogu izmena i dopuna zakona i ruku sečete poreskom obvezniku, koji nije platio porez, samo vam još to nije ostalo da zastrašite građane koji vam pune budžet. Ove izmene i dopune vraćaju našu poresku administraciju u srednji vek. Način na koji se prinudno naplaćuje porez je iz srednjeg veka. Nemate pravo, poreski obveznik gubi sva prava. On može da pokrene upravni spor pred sudom, ali kad ga dobije – poresko rešenje je izvršno danom dostavljanja. Može da se sudi po 20, 30 godina, može da bude potpuno u pravu čovek, ceo život da provede na tom sudu, nema veze, naplatili ste porez koji možda i nije trebalo, a kako ćemo – videćemo. Pazite sada dalje: "Opomena iz stava 1. ovog člana sadrži i pouku poreskom obvezniku da u roku od pet dana može sa Poreskom upravom da raspravi sporna pitanja u vezi vrste i iznosa poreza, odnosno sporednih poreskih davanja dospelih za naplatu". Znači, može, dali ste tu mogućnost, ali je sada pitanje hoće li taj poreski obveznik moći da dođe na red, jer znajući sistem rada poreske uprave, opomene se ne šalju pojedinačno za svaki slučaj, nego sačekaju da se nakupi po 40, 50, 100 takvih prijava. Poreski izvršitelji, inspektori i onda šablonski samo puste na teren i pobegnu. Na terenu je u postupku kontrole. Poreski obveznik treba da ga juri, da ga vuče za rukav, da ga traži da bi mogao sa njim da sravni svoje poreske knjige. To se dešava u praksi, to se dešava na terenu. Ovde ste prevazišli sami sebe, valjda u želji da pokažete da nije srednji vek. To ste prilično trapavo i traljavo uradili. Kaže se u stavu 3. – "Opomena iz stava 1. ovog člana dostavlja se na način iz član 36. ovog zakona, a u cilju efikasnosti šalje se, kada je moguće, i e-mailom, telefaksom, telefonom ili po kuriru". Ovo po kuriru u redu, 'ajde, prihvatam, nema problema, kovertirate opomenu, kurir vrati dostavnicu i tu je postupak završen. Znači, sigurno je primio poreski obveznik tu opomenu. Šta ako pošaljete e-mailom? Da li je on obavezan da svaki dan proverava svoju elektronsku poštu? Ko je to još obavezan? U kom to zakonu piše? Možda mu je i neispravan računar. Poslali ste opomenu i šta sad. Možda mu pošaljete i neki virus, ništa me ne bi iznenadilo. Samo da što lakše naplatite porez. Telefonom, tu ste stvarno originalni. Telefaksom, 'ajde u redu, nije baš, sasvim, ali, prihvatljivo je. Telefonom, mislite da nekome uručujete opomenu, pa još kažete: – "Ako se opomena za plaćanje poreza šalje telefonom, službeno lice Poreske uprave o tome sastavlja službenu belešku i ulaže je u spise predmeta". Otkud znate da ste pravi telefon okrenuli? Da li je greška moguća? Jeste. Okrene čovek pogrešan broj, s druge strane šaljivdžija predstavi se i kaže – ja sam. Preuzimate papir i olovku, pišite opomenu šta ćete da uradite. Stvarno originalno. Iznenađujuće. To je valjda u toj želji da dokažete da smo u 21. veku, pa možemo da šaljemo opomene elektronskim sredstvima, kao što je e-mail, telefaks, telefon, ali ćemo porez da naplaćujemo metodom iz srednjeg veka. To je najbolje, najbolja metoda. Nemate kome da se žalite, i ako se žalite ko zna kada ćete to svoje pravo i ostvariti. To su reforme poreskog sistema, koje ova vlada, u kontinuitetu sa prethodnom Vladom, sprovodi i najmanje su u interesu građana. Jer, postavlja se jedno drugo pitanje – da li ovakva država postoji zbog građana ili građani postoje zbog države. Kada je u pitanju ministar Dinkić – a isto je to, bili su zajedno, zajedno su svirali, pevali, igrali, isti orkestar, izgleda mi da po njima građani postoje zbog države. Trebalo bi ipak da je obrnuto.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto se amandman odnosi na član koji reguliše opomenu, ja opet moram da istaknem neke stvari koje ne mogu da stoje u ovom članu, a to je sada član 71. Kažete ovako – "Poreska uprava će poreskom obvezniku koji, u celosti ili delimično, nije o dospelosti platio porez, odnosno sporedno poresko davanje". Moram da vam kažem da kroz ceo zakon vi ne pravite razliku. Kada pričate o poreskom rešenju, onda morate da koristite reč "rok". Kada govorite o potraživanju, onda možete da pričate o dospelosti. U pojmu dospelosti sadržan je i datum, kada je prestalo više da postoji to vreme u kome je neko nešto mogao dobrovoljno da uradi. Pošto se kod vas ne pravi ta razlika i ceo taj zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji praktično reguliše rešenje, pored ovih drugih stvari, jedan vrlo specifičan upravni postupak, kod vas dospelost može samo da se javi u fazi prinudne naplate. Sve ovo što vi tražite da se tumači kao dospelost je u stvari reč rok. To je ta velika greška. Zbog te velike greške onda sada činite nešto što je nemoguće, a vi ga ubacujete u stav 2. Na stranu to što skraćujete rok. Do sada je bilo kada poreski obveznik dobije opomenu, on ima u roku od 10 dana da dobrovoljno ispuni svoju poresku obavezu, a ukoliko to ne ispuni, onda poreska uprava stiče pravo da pristupi prinudnoj naplati poreza. Šta sada vi ubacujete ovde? U stavu 2. kažete, znači, smanjuje se rok od pet dana od dana prijema opomene, nalaže se da plati dobrovoljno, kažete, "sa obračunatom kamatom od dana izdavanja opomene". Opomena je izdata, pošto je potraživanje već dospelo, "do dana uplate dospelog poreza". Odakle vi znate kada će on da uplati? Vi ste verovatno hteli da pokrijete period od 10 dana, pet dana i da mu tada date obračunatu kamatu, iznos kamate. Vi ste sve obrnuli, jer vi ovo ne možete da ispunite. Kako možete da dostavite čoveku obračun kamate za buduće nešto, a vi ne znate, kada će on da uplati. Tek kada se uplati vidi se koliko je bilo kašnjenje, pa se primeni kamatna stopa, pa se utvrdi koliko to u novcu iznosi. Vi ste praktično sada definisali buduće potraživanje, iznos budućeg davanja. To je nemoguće. Da ste rekli, da uz opomenu dostavljate obračun sa obračunom kamate, od dana dospelosti do dana uručivanja opomene ja bih vas shvatio. To je ono što banke sada koriste. Neko je imao obavezu da plati 30. nije platio 30. već 5. ili 6. ono što je bio dužan, a oni su primili uplatu i već 7. ili 8. obaveštavaju kolika je njihova obaveza po osnovu kamate, zato što nije na vreme platio za to vreme, ali oni imaju presek, pa mogu da utvrde iznos kamate. Vi ovde definišete nešto, uopšte ne znate kada će biti presek, jer kažete, sa obračunatom kamatom od dana izdavanja opomene. Znači, danas do dana uplate dospelog poreza, a to će biti u budućnosti. Kako ste izračunali koliko će dana on da plati? Kako ste izračunali kog dana ćete prinudno da izvršite? Kako ste mogli buduću situaciju da pretvorite u nešto realno? To je nemoguće. Vi ste morali poreskom obvezniku da izračunate kamatu, jer kada je trebalo da plati, nije platio. Vi ste ga opomenuli i do dana izdavanja opomene verovatno je prošao neki period, a i za taj period se obračunava kamata na dospelo potraživanje. Vi ste ovo skroz permutovali. Napisali ste nešto što je pravno nemoguće.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanikVojislav Milajić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, ovim amandmanom članom 77. Predloga zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, predviđena je izmena da se, između ostalog, poreska opomena uručuje u roku i da je dejstvo poreske opomene u roku od pet dana i da je poreski obveznik dužan da plati svoje obaveze, neizmirene obaveze u roku od pet dana, usko je vezano sa članom 77. koji reguliše početak postupka prinudne naplate poreza. Poreska administracija je ovim proširila svoje ovlašćenje, uvela je isuviše strogu i rigoroznu kontrolu i prinudnu naplatu spornih neisplaćenih obaveza, jer samom opomenom koju uručuje poreska administracija poreskom obvezniku, ne znači u isto vreme da je poreski obveznik i dužan da plati tu opomenu. Moguća je greška, da postoji greška u obračunu naplate poreza, pa prema tome ni poreski obveznik ne bi bio dužan da plati to. Međutim, pooštravanjem propisa iz ove oblasti i izmenama i dopunama ovog zakona pokušalo se uvođenje još rigoroznijih mera prema poreskim obveznicima, kao da je predlagač ovog zakona, Vlada pošla od pretpostavke da su svi poreski obveznici kriminalci i lopovi koji unapred žele da utaje porez prema državi, a država je ta koja treba da ih uhvati. Oni unapred znaju da ljudi koji se bave određenim delatnostima imaju nameru da prikriju porez, a država je ta koja će da ih otkrije i rigorozno kazni primenom određenih mera, kao što je, zabrana obavljanja delatnosti, visokim novčanim kaznama, plenidbom robe itd. Sve te mere koje su predviđene izmenama i dopunama ovog zakona neće pomoći privrednim subjektima, već, naprotiv, otežaće im sam posao i sam rad. Pogotovu, to će se videti u kasnijim amandmanima kod instituta zabrane obavljanja delatnosti. Tu je isto produžen rok sa 30 na 60 dana, tako da je potpuno nejasno da neko ko nije izmirio svoje poreske obaveze bude kažnjen da ne radi 30 dana, a sada mu se to povećava na 60 dana, kao da će time ubuduće bolje izmirivati svoje poreske obaveze. Logično je upravo obrnuto, treba mu dozvoliti da radi. Ako je napravio neki poreski prekršaj, treba ga kazniti novčano zbog toga.Država mora da vodi računa o tome da svi prema svojoj ekonomskoj snazi ispunjavaju svoje poreske obaveze. Ne može država da zabrani nekome da obavlja neku delatnost, a da pri tome od njega traži da plaća porez. To su dve stvari koje isključuju jedna drugu. Jednostavno su nespojive jedna sa drugom. Što se tiče konkretno člana 77. koji je u vezi sa članom 71. jer obuhvata ceo postupak prinudne naplate, počev od opomene, pa do donošenja rešenja o prinudnoj naplati i samog postupka, tu se i dalje pooštravaju uslovi. Na kraju stava 2. navodi se šta sve rešenje treba da sadrži: osnov poreskog duga, njegove preostale neplaćene iznose, obračunata kamata je tu i, na kraju se navodi da, to rešenje treba da sadrži to obaveštenje o svojim pravima u postupku prinudne naplate. Mislim da je ovaj poslednji deo stava 2. ciničan, jer apsolutno nikakvih prava nema poreski obveznik, pogotovu što se to vidi i u stavu 3. gde rešenje o prinudnoj naplati poreza postaje izvršno danom dostavljanja. Znači, istog dana kada mu je dostavljeno rešenje o prinudnoj naplati, ono postaje izvršno. Žalba je ustavna kategorija i Ustav Srbije dozvoljava u svim postupcima dvostepenost i postoje izuzeci, ali oni su restriktivne prirode i oni bi trebalo samo da budu izuzeci izuzetaka. Međutim, u ovom zakonu je to pravilo, prinudno se izvrši naplata, pa se ti posle žali, pa ako se ne usvoji žalba u drugostepenom postupku, vodićeš upravni spor, pa će to trajati dve, tri ili pet godina. Ako se nekim slučajem dokaže da ste bili u pravu u tom poreskom postupku, dok vam vrate te pare, te pare će biti obezvređene, jer neće biti vraćene sa onom kamatom koja će pokriti realni rast troškova života i inflacije koja će biti u tom periodu. Pored ovih mera koje se tiču prinudne naplate, zaplene robe, zabrane obavljanja delatnosti, mislim da se poreska vlast izdigla iznad svih drugih grana vlasti, izvršne, sudske i zakonodavne i postala vlast za sebe. Mislim da je ministar finansija najviše doprineo tome da ovim paketom poreskih i zakona, koji se tiču finansija, sebe i svoje Ministarstvo izdigao iznad izvršne, sudske i zakonodavne vlasti i pokušava da stavi pod kontrolu ceo finansijski sistem. Mislim da je amandman SRS, koji zastupam ovde, ispravan, da ga treba prihvatiti i da je postojeće rešenje sigurno bolje nego što je predloženo u izmenama i dopunama ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica. Istovremeno vas obaveštavam da ćemo danas, po članu 85. st. 4. i 5, raditi do završetka 32. tačke dnevnog reda. Sada smo na 30. tački, a 31. tačka ima samo jedan amandman. Dakle, do završetka 32. tačke dnevnog reda, ako to bude iziskivalo posle 18,00 časova, biće i posle 18,00 časova, ali ne verujem. Znači, zaključno sa 32. Po završetku 32. tačke prekinućemo rad.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 12. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, tako što sam predložio da se taj član briše. Citiraću taj član koji glasi: "Rešenje iz stava 1. ovog člana postaje izvršno danom dostavljanja poreskom obvezniku". Dakle, danom kada se dostavi rešenje poreskom obvezniku postaje izvršno, što je, pre svega govorim kao pravnik, neshvatljivo i nedopustivo. Ovo je nakaradno i nezakonito, protivustavno rešenje kojim se gazi osnovno ustavno pravo žalbe. Naime, neshvatljivo je da se predlagač drznuo da poreskoj upravi da ulogu sudske i zakonodavne vlasti. Ustav Republike Srbije garantuje pravo žalbe kao jedno od osnovnih ustavnih prava. Praktično, ovim zakonom ukidate pravo na žalbu, što je sa stanovišta prava neshvatljivo i nedopustivo. Dakle, predloženo rešenje je neodrživo i zato molim Skupštinu i narodne poslanike da u danu za glasanje usvoje moj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom Predloga zakona unosi se novo poglavlje u Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji i to poglavlje glasi: – "Privremena mera obezbeđenja poreskog potraživanja u prinudnoj naplati iz novčanih sredstava poreskog obveznika". Kreće sa članom 87a. Šteta što nema ovde predstavnika Vlade da objasni gde su sve pogrešili. Ako je u pitanju privremena mera onda bi naslov morao da glasi – privremena mera nad novčanim sredstvima poreskog obveznika. Moglo bi i drugačije da bude. Moglo bi da bude, možda zbog sadržine, kako oni to vole da pišu – privremena mera obezbeđenja poreskog potraživanja u postupku prinudne naplate nad novčanim sredstvima poreskog obveznika. To bi odgovaralo jednoj tehnici u pravu, koja je zastupljena u mnogim našim propisima, pre svega mislim na Zakon o izvršnom postupku i na ostale propise gde se govori o privremenim merama kao sredstvima obezbeđenja nekog potraživanja. Vidite da su sve zbrkali, čak i pojmove. Onda član 87a u prvom stavu propisuje – "Radi obezbeđenja naplate poreza i sporednih poreskih davanja posle početka postupka prinudne naplate". Posle početka postupka prinudne naplate – ne može da bude tako, nego u postupku prinudne naplate. Kaže se – iz novčanih sredstava. Treba da bude – na novčanim sredstvima poreskog obveznika, sa njegovog računa, a ne na njegovim računima. "Na osnovu rešenja iz člana 92. stav 2. ovog zakona, Poreska uprava rešenjem ustanovljava". Ne ustanovljava, nego izdaje privremenu meru obezbeđenja naplate poreskog potraživanja. Ako ste utvrdili ovu razliku, između onoga što je ovde napisano i onoga što sam potencirao da treba da stoji, mogli ste da primetite da postoji velika razlika. Ali, po pravilu, u postupku prinudne naplate poreza mi imamo pravno do kraja rešenu pravnu situaciju. Ona se ogleda u tome što su istekli svi rokovi za dobrovoljno plaćanje poreza, što je porez obračunat i vodi se kao dospelo potraživanje, ali iz jednog javno-pravnog odnosa, jer ceo poreski sistem je taj tzv. javno-pravni odnos. Dalje, doneto je rešenje o prinudnoj naplati i sada se samo biraju sredstva kako će da se izvrši, ako mogu da kažem, unovčavanje, ako je u pitanju pokretna, nepokretna stvar, pa zašto ne reći i ukoliko su u pitanju potraživanja i sredstva na računu poreskog dužnika, gde je praktično vrlo retko ili praktično nemoguće da se koristi ova vrsta mere obezbeđenja potraživanja države prema poreskom obvezniku. U prethodnim odredbama govori se o konstituisanju založnog prava u korist Republike, po osnovu potraživanja koja ima za neizmirene poreze prema odgovarajućem poreskom dužniku. Mi smatramo da ova mera nije potrebna. Ali, ako je cela operacija sa ovim članom vezana za ovo što stoji u članu 2. (gde se praktično zabranjuje da poreski dužnik, bez obzira na blokadu računa, putem cesija, asignacija i na drugi način raspolaže svojom imovinom,) onda ste izabrali pogrešan put i ovde pokazujete da u postupku prinudne naplate poreza ne baratate svim sredstvima koja stoje poreskoj upravi na raspolaganju. Zato pribegavate ovoj meri koja je u nekim momentima gotovo nemoguća. Asignacija i cesija, bez obzira što vi smatrate da se tajno odvija između poverioca, dužnika ili većeg broja lica, moram da vam kažem da su u dosadašnjem postupku za proteklih nekoliko godina to bili jedini instrumenti da firma može da opstane. Uzmite velike firme koje su još neprivatizovane, koje imaju još zaposlene radnike. Kada Poreska uprava blokira njihov račun oni su, da bi mogli da žive, da bi imali neku privrednu delatnost, morali da idu na cesije i asignacije i na drugi način da obezbeđuju sredstva, da rade da bi, između ostalog, izmirili poreski dug. Vi sada gasite i to sredstvo. Slažem se kada je u pitanju neka polumafijaška organizacija ili neko privredno društvo, bez zaposlenih, sa samo nekim prolaznim računom gde se preko njega sve i svašta dešava, da treba da primenite neku meru, ali znajući vas koji primenjujete ove propise vi ćete kompletnu društvenu privredu da ugasite. Kako neka firma može da radi kada ste vi njoj blokirali račun zbog neplaćenog poreza? Ako dobijete ovo ovlašćenje da privremenim merama možete radi obezbeđenja potraživanja Poreske uprave da zabranjujete sve, onda napišite jedan član – ko ne plati porez stelja se i firma se odmah gasi. To je vama smešno, ali u praksi se te stvari dešavaju. Uzmite bilo koje društveno preduzeće koje nije privatizovano, koje ima obaveze koje nije izmirilo po osnovu poreza, ugasite mogućnost za cesiju, za asignaciju i da na neki drugi način sa svojim dužnicima dogovaraju i razvijaju neke poslove, ta firma više ne postoji. Ako vam je cilj da pogasite sve firme, dajte jedan dekret – od sutra ne postoji ni jedno društveno preduzeće. Biće mnogo lakše i vama i biće mnogo korektnije prema tim ljudima da više ne dolaze na posao, da znaju da nemaju nikakvu perspektivu, da znaju šta ih čeka. Ne možete vi nedostatak privredne aktivnosti u Srbiji da rešavate na način kako ste zamislili, sa poreskom politikom i ovim poreskim postupkom. Ako ovamo nema dobre klime za privrednu aktivnost, a vi istovremeno, na ovaj način, stežete privredu, to je ubistvo privrede. Da ovamo imate dobru kamatnu politiku, da postoji neki sistem spoljnotrgovinskih odnosa, da je naše tržište zaštićeno, da malo prioriteta na našem tržištu imaju i naše privredne organizacije, da je moguće da se razvijaju i neki programi, da se ulaže, da su bankarska sredstva koja se koriste jeftinija, onda da vas čovek i shvati što stežete sa naplatom poreza. Da je PDV 14 umesto 18 %, da su razvučeni neki rokovi, da postoji neka tolerancija zakonom propisana, pa da vas čovek i shvati kada idete sa ovom privremenom merom. Ovom stežete i ovamo stežete, privreda ne može da živi. Da ne bude zabune, pogledajte koliko su navodne banke iz inostranstva prepravile naše bankarsko tržište. Jedna banka danas ima 100 miliona evra na svom računu. Zbog Jelašićeve politike oko rezervi 25 miliona nije u funkciji sa 75 miliona ta banka izuzetno dobro radi, plasira kredite. Objasnite mi da li bi ta banka pod istim uslovima mogla da radi u Austriji ili Nemačkoj? Ne bi mogla da radi. Kako ona to kod nas radi? Radi, jer je skup kredit koji ona daje građanima. Skupa je garancija koju ona daje privredi. Ko je omogućio da to sve bude skupo – Mlađan Dinkić i Miroljub Labus?! Jer sadrže nenormalne rezerve, potpuno nenormalne rezerve! Strancima odgovara ovde, mogu da izvlače veliku kamatnu stopu i da podnose te velike rezerve koje su u obavezi da odvajaju. A naša privreda ne može sada ni preko asignacije, niti preko cesije da se bori za vazduh, nego prinudna naplata i u postupku prinudne naplate i privremena mera, kojom se obezbeđuje potraživanje. Molim vas, privremene mere se izdaju dok potraživanje nije sudski završeno ili u nekom postupku, a vi u postupku izvršenja tražite privremenu meru. Da li ima još nešto što možete da izmislite? Da li postoji još nešto što može da se izmisli? Izmislili ste i založno pravo na svim sredstvima u korist Republike za neizmerene dugove, pa i onu zalogu koja ide po osnovu neisplaćenih kredita po onim propisima o bankarskom poslovanju, oko privatizacije – kako privreda da živi? Kako naša privreda da živi? Sve što ne ugasite u privredi merama ekonomske politike, merama poreske politike, zakoljete do kraja. Da li vam je to misija? Ako vam je to misija, izglasajte jedan propis – u Srbiji više ne postoje društvena preduzeća! U Srbiji više ne postoji nijedno preduzeće koje nije kooperativno sa Mlađanom Dinkićem! Napišite to da bude svima jasno. Ne bi ni ove rasprave trajale ovako dugo, koje su poprilično neefikasne, ali ovo pričamo građanima, privrednicima, shvataju oni koji se malo razumeju u ovu oblast. Mi malo pomažemo da se to razotkrije, da javnost sazna kakva je to strategija Vlade Republike Srbije. Pokušavamo da vam kažemo koji su dometi, šta će da se desi. Smeškate se – nije tako. Preterujete i uvek za pet meseci potvrdite ono što smo vam rekli. Ne može privremena mera obezbeđenja potraživanja u postupku prinudnog izvršenja! Ne može i kraj priče! Ko tvrdi da može neka dođe i neka nam dokaže, postoji u toj zemlji, postojalo je u našim propisima nekada – u kojim propisima, kako je bilo definisano, da li kao privremena mera, da li kao neka druga mera, uđite u raspravu. Ovako, napiše se nešto i baci se narodnim poslanicima. Sada mi moramo da dokazujemo šta sve tu ne valja, a niko ko zastupa ovaj predlog zakona ne dolazi da hvali zakon i da kaže divno je, u skladu je sa Ustavom, u skladu je sa ovim propisima, u skladu je sa međunarodnim standardima – ne, nego ćutanje. Zašto ćutanje? Zbog toga što 126 glasova mora da bude prilikom glasanja. To je demokratija i to je odraz ustavnosti i zakonitosti. To što radite potpuno je pogrešno.
Hvala, gospodine Krasiću. Načelna rasprava o ovom zakonu je bila prošle nedelje. Izvolite da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Bila je načelna rasprava o ovom predlogu zakona, kao što reče predsednik malopre, ali ni tada nije bilo ministra. U svom uvodnom izlaganju ministar ovaj zakon nije ni spomenuo, a ni kolege koje će glasati za ovaj zakon nešto se ne sećam da su baš učestvovale u raspravi i da su nas ubeđivali da mi nismo u pravu. Naravno, mi smo u pravu. U pravu sam kada kažem da član 14. Predloga ovog zakona treba da se briše. Zaista ovaj član nikako ne bi smeo da ostane u konačnom tekstu zakona. Član 14. Predloga izmena i dopuna Zakona govori o članu 89. osnovnog Zakona, gde je Vlada unela poprilično izmena u ovaj član. Prvo, u stavu 1. postojećeg člana 89. je izbrisano jedino što je imalo smisla: "Službenik Poreske uprave ovlašćen za sprovođenje prinudne naplate (u daljem tekstu: poreski izvršitelj) ima pravo da, radi sastavljanja popisa, uđe na zemljište i u prostorije u kojima poreski obveznik obavlja svoju poslovnu delatnost, a uz sudsko rešenje i u stan poreskog obveznika" – dakle brišete mogućnost da može nešto da se radi uz sudsko rešenje. Doduše, poreski izvršitelj nikada ne može da uđe, to može samo sudski izvršitelj. Ovde ste dodali dva nova stava. Dodali ste stav koji kaže: "Ako poreski izvršitelj treba da uđe u stan ili drugu prostoriju radi vršenja popisa, procene i zaplene pokretnih stvari koje se nalaze u stanu ili drugoj prostoriji ili popisa i procene stana ili druge prostorije koje su predmet obezbeđenja naplate poreske obaveze ili prinudne naplate poreske obaveze u postupku ustanovljavanja privremene mere obezbeđenja naplate poreza, založnog prava ili u postupku prinudne naplate poreske obaveze, a njihov držalac ne dozvoljava ulazak u stan ili druge prostorije"... – naravno da niko normalan neće da dozvoli da mu upadne tamo neki poreski izvršitelj i da radi šta mu padne na pamet. Dakle, poreska uprava podnosi zahtev nadležnom sudu za donošenje rešenja kojim se poreskom izvršitelju dozvoljava ulazak u stan ili druge prostorije. Ovakvo rešenje ne može da se donese. Sud može da donese rešenje da sudski izvršitelj uđe u stan, druge prostorije i eventualno izvrši sudsko rešenje. Dakle, mora da postoji sudsko rešenje o izvršenju, pa da sudski izvršitelj izvršava to rešenje, ako ga poreski obveznik ne izvrši sam. Ne može poreska uprava da donese tamo neko rešenje, poreska administracija da pokuša da ga izvrši pa ga ne izvrši i onda da se podnese zahtev sudu i da sud kaže – da, može taj poreski izvršitelj da uđe i da hara po stanu ili drugoj prostoriji nekog poreskog obveznika koji, iz ko zna kojih razloga, nije platio porez. U ovim izmenama se kaže: – "zahtev nadležnom sudu za donošenje rešenja kojim se poreskom izvršitelju dozvoljava ulazak u stan ili druge prostorije protiv volje njihovog držaoca, radi izvršenja radnji u postupku ustanovljavanja privremene mere obezbeđenja naplate poreske obaveze, založnog prava i drugih radnji u postupku prinudne naplate poreske obaveze u skladu sa ovim zakonom. Uz zahtev se prilaže izvršno rešenje poreske uprave iz čl. 66, 77. i 87. ovog zakona." Dakle, ovakvo rešenje je i neustavno i nezakonito, a tek koliko je nemoralno, a tek koliko je atak na poreske obveznike, koliko unosi straha i panike. Pa, poreski obveznici će morati (možda zato i ne mogu da plate porez) da angažuju fizičko obezbeđenje oko svojih kuća i drugih prostorija, jer na osnovu ovog zakona, svaki čas može da se desi da im upadne poreski izvršilac i da pokuša da izvrši popis, plenidbu stvari itd. Vlada, u obrazloženju zbog čega ne prihvata amandman, između ostalog, kaže: "iz razloga što je ova norma uneta u Predlog zakona, kako bi se doprinelo još većoj efikasnosti postupka prinudne naplate". Šta će mi ovo obrazloženje, ovo znam. Mi znamo da je Vlada predložila sve ovo samo da bi se postigla još veća efikasnost postupka prinudne naplate. Sve se svodi na represiju, na prinudnu naplatu. Ne obraća se pažnja ni na Ustav, ni na druge sistemske zakone koji već regulišu određenu materiju. Bitno je samo da se stvori mogućnost da Dinkićevi poslušnici utrčavaju ljudima u kuće, u stanove, u poslovne prostorije, da vrše popis, da uzimaju šta im padne na pamet. Jednostavno, to građani Srbije ne mogu da podnesu. O tome svakodnevno možete da čujete, ako slučajno kontaktirate sa građanima, sa poreskim obveznicima. Ljudi hoće da budu uvaženi od strane države, da bi oni državu uvažavali. Ovo što im se preti na koji način će neko da im upada u prostoriju, šta će tamo da popisuje, to nije prihvatljivo. Uzmite se u pamet, prihvatite ovaj amandman. Nemojte da stvarate mogućnost kaubojštine u primeni zakona. Na kraju člana 89. dodali ste još jedan stav, gde se kaže: "U slučaju iz stava 9. ovog člana", a stav 9. je: "Poreski izvršitelj je ovlašćen da udalji lice koje ometa sprovođenje prinudne naplate, kao i da zatraži pomoć policije ako se ometanje nastavi ili ako lice koje poseduje stvari odbije da ih učini dostupnim za potrebe sprovođenja prinudne naplate". Molim vas lepo, da neko ko će glasati za ovaj zakon, pošto ministra nema, da nam objasni kako će to poreski izvršitelj da udalji lice koje ometa sprovođenje prinudne naplate. Ko je taj poreski izvršitelj koji će mene iz moje kuće da izbaci zato što je on došao prinudno da naplati porez? Hoće li da me ubije? Jedino može da me ubije da bi me izbacio iz kuće, da on tamo vršlja, da vrši popis, da uzima stvari. Drugo načina nema. Ne može svaki državni organ da ima ingerencije policije. Da li to znači ko ne plati administrativnu taksu, da će da mu se upada u kuću; ko ne plati sudsku taksu, da mu se upada u kuću? Ne može tako da se radi. Jeste Mlađanu Dinkiću osnovna stvar da napuni budžet, ali mora malo suptilnosti u primeni propisa. Ne može ovako bahato da se ponaša on, odnosno njegovi službenici koje će on da postavi da primenjuju ovaj zakon. Verujte da mnogim ozbiljnim i pametnim ljudima ne pada na pamet da primenjuju ovaj zakon. Ko će da rizikuje i da ide čoveku u kuću, da ga tamo neko ubije ili on njega mora da ubije, da ga skloni sa vrata, da uđe, da bi izvršio posao na koji su ga poslali. Dakle, ovaj poslednji stav kaže: "U slučaju iz stava 9. ovog člana, policija je dužna da pruži zatraženu pomoć u najkraćem roku od prijema poziva". Kako možemo mi ovim zakonom da obavezujemo policiju? Prvo je nejasno šta to znači "u najkraćem roku od prijema poziva". Kako prima poziv? Da li svakome može da padne na pamet da okrene telefon i da kaže – ja sam sudski izvršilac, ovde mi neko pravi probleme, molim interventnu da dođe. Ljudi dođu tamo, ni sudskog izvršioca, ni problema na terenu. Valjda mora da postoji rok, da se kaže kad organ uprave ide na neko izvršenje, da se blagovremeno obavesti policija, da policija porazgovara sa onim ko će, eventualno, da pravi probleme, da će da dođe na lice mesta samo da vodi računa o javnom redu i da niko ne bude ugrožen. Sve je to već regulisano zakonom i nema potrebe da se reguliše ovim zakonom, pogotovo nema potrebe da se ovako nakaradno i neprecizno reguliše. Postoji Zakon o unutrašnjim poslovima i u tom zakonu je regulisano na koji način i u kojim slučajevima policija interveniše, odnosno kako se to kaže, asistira kod izvršenja rešenja organa uprave ili pravosudnih organa. Dakle, ne možete mešati babe i žabe. Ne smemo da se petljamo organima policije, MUP na ovaj način. Ako mislite da treba da se menja, imate i ministra i MUP. Ako mislite da Zakon o unutrašnjim poslovima treba da se menja u ovom smislu, izvolite, to možete, ali na ovaj način da se jednim zakonom petljate u ingerencije drugog zakona, i to potpuno suprotno onom što je već regulisano u tom osnovnom zakonu, to nije prihvatljivo. Pozivam vas da glasate da se član 14. Predloga zakona briše, (jer valjda sam vas ubedila) valjda vam je jasno da je ovim napravljena jedna opšta papazjanija, da se ne zna ni ko šta radi, ni kako radi, ni za šta radi. Primenom ovog člana, ako zaista budete glasali za njega, samo ćete dovesti u situaciju da se poreski izvršioci i poreski obveznici tuku na terenu. Ako vam je to cilj, onda glasajte za ovo.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a pre toga samo jedno obaveštenje. Gospodine Baraliću, obaveštavam i vas i sve poslanike, jer je to traženo tokom ove sednice, kao što sam obećao, na zahtev predsednika Skupštine, upućen je Vladi nalog da raspiše tender za nezavisnog revizora. On je završen, poslat je Skupštini i Skupština će odabrati revizora, jer mi živimo u državi u kojoj nije data revizija završnog računa ni za 2001, ni za 2002, ni za 2003, ni za 2004. godinu. Znači, ova skupština će u oktobru, posle naloga koji će dati do kraja sledeće nedelje, moći da razmotri taj izveštaj. Hvala vam svima. Izvolite, gospođice Jovanović i molim vas izvinite još jednom zbog ovog obaveštenja.
Nemate zbog čega da mi se izvinjavate, gospodine Markoviću. Znate, revizor, to je sad diskutabilan pojam, a i osoba koja će taj posao da radi. Nije svejedno ko vrši reviziju budžeta –onaj ko je blizak i organizaciji kojoj vi pripadate i aktuelnim vlastodršcima. Naravno, da to ne može da uradi na objektivan način. Vi kažete da će biti raspisan, hoće, ali kako su u ovoj državi svi tenderi do sada namešteni, tako ćete, kao što se kadrovisalo i u pravosuđu, (a imamo to gorko iskustvo u periodu od 2000. do 2003. godine, to znaju i poslanici koji su i tada imali mnogo primedbi na takav izbor nosioca pravosudnih funkcija) imaćemo prilike da vidimo. Ali, o tom-potom, sačekaćemo i oktobar mesec da vidimo šta će on da ustanovi, a onda ćemo mi da izađemo sa svojim podacima i sa našim saznanjima, naravno. Što se tiče amandmana koji sam podnela, u ime poslaničke grupe SRS, na izmenu i dopunu Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, član 15. se odnosi na član 90, odnosno stav 3. osnovnog Zakona. Ako bi se ovaj član usvojio, u ovakvoj formi i prethodni, o kome je govorila koleginica i o kome je govorio gospodin Krasić, znači i prethodno poglavlje i ovo sada, koji u članu 90. osnovnog Zakona definiše kako se vrši popis nepokretnosti, a i popis pokretnih stvari, nešto bi se desilo, samo sada kroz instituciju, kao što je najviše zakonodavno telo – Skupština. Usvajanje ovakvog zakona nastavak je jednog protivustavnog i protivpravnog ponašanja, slično onome, u onoj čuvenoj akciji, to ove propale dosmanlije znaju, jer je to sprovodio Dušan Mihajlović i o tome se ovih dana, takođe, govori – "skalpel", posle akcije "Sablja". To isto kao što su i oni tada radili,(samo zloupotrebljavajući ljude zaposlene u MUP, naročito u Upravi za borbu protiv organizovanog kriminala i kroz jednu represiju koja je vršena tada, uz asistenciju MUP pod patronatom Dušana Mihajlovića) vi želite da uradite, dajući takva ovlašćenja, potpuno suprotna Ustavu, poreskim izvršiteljima. Zaista, ako pogledate šta stoji u ovom članu 90, odnosno 15. (ovoga koji se menja) videćete da to nije normalno. Navedite jednu državu u kojoj je moguće da se na ovakav način zalazi u dve druge pravne dimenzije ili forme – i u imovinsko-pravne odnose i u porodične odnose. Ovaj stav 3. se menja da bi glasio, a slušajte ovaj Dinkićev izum, u članu 90. stav 3. reči – a na osnovu sudskog rešenja i u stan poreskog obveznika. Ono sudsko rešenje, koje će ovaj izvršitelj da isposluje po članu 89. o čemu je malopre bilo reči – da ima pravo da uđe u stan poreskog obveznika ili člana porodice sa kojim poreski obveznik živi u domaćinstvu i da vrši popis stvari. Zamislite, evo i vi gospodine Markoviću, hipotetički, a i svaki poslanik ovde, koji je prisutan, obraćam se kolegama poslanicima da im se desi, recimo, da, ne daj bože, ali moguće je tako nešto, supruga nekoga od njih izvrši poresku utaju. Dođe poreski izvršitelj, (isposluje ovo rešenje kod nadležnog suda) kuc, kuc, na vrata, dobar dan – da li ste vi suprug te i te osobe? Jesam. Da li je ona tu – ona je izvršila utaju poreza, doneo sam rešenje; a inače dolazi sa ovlašćenjima koje je Đelić dao u osnovnom tekstu Zakona, gde mu nije prošao onaj deo (pod pritiskom, javnosti, a pre svega poslanika) da taj poreski izvršitelj može za pojasom da ima i pištolj. Mi smo se onda zaista čudili jednom takvom rešenju, pa smo rekli – dobro, ako si to već predvideo da može i pištolj da nosi, onda lepo naloži u koji deo prostorije, kada uđe u poslovni prostor, (da li na kasu ili na orman) treba da odloži taj pištolj. Pošto to nije prošlo, ovaj sada tako dolazi i kaže: da li je supruga tu, ona nije, ja sam došao da izvršim popis stvari, jer ovde piše – i u stan, gde poreski obveznik živi, a nije vlasnik stana. Na tu suprugu se taj stan ne vodi, suprug možda i ne zna kakvo je ona delo počinila, a dođe poreski izvršitelj i traži da izvrši popis stvari. Ovaj ga, maltene, uhvati za uvo i izbaci napolje, kaže – kome si ti došao da popisuješ stvari, kakve ja veze imam sa tim što je moja žena to i to uradila, a možda ga nije ni obavestila. Dakle, teorijski je to moguće. To sam malo iskarikirala. Međutim, jasno vam je da je nemoguće da se na ovakav način igrate sa nečim što je pravno nemoguće i ne znam u kojoj državi uopšte to postoji. Kako da date takva ovlašćenja poreskom izvršitelju da ulazi u posed koji nije posed poreskog obveznika? Može da se desi da je u pitanju neki drugi slučaj; da najstariji domaćin porodice više nije živ, da je ostavio dva ili tri sina, da su oni članovi porodičnog domaćinstva, da se još uvek vodi ostavinska rasprava o tome kome će koji deo nasledstva da ostane. Jedan od te dvojice ili trojice sinova je izvršio poresku utaju, dolazi poreski izvršitelj, kako će on da zna, u okviru domaćinstva, u kome nisu rešeni imovinsko-pravni odnosi, ne zna se još uvek šta je čije, da izvrši popis stvari? Ako vi hoćete ili ako Mlađan Dinkić ima takvu fantastičnu (pod znacima navoda) ideju da ovakve odredbe inkorporiše u ovaj osnovni tekst Zakona, na takav način stavlja u zaista smešan položaj poreske izvršitelje. Ako vi to prihvatite, uz ova dva najočiglednija primera koja mogu da se dese, a milion je takvih situacija (nekih drugih i sličnih), u stvari, onda je to izigravanje i onoga što je ovaj zakon, odnosno što bi trebalo da predstavlja i nemogućnost da se u pravom smislu reči izvrši naplata poreza. Ne na ovakav, pre svega, nakaradan, u samoj osnovi sve ove izmene su represivne, način na koji to ne može nikako da se izvede. U prethodnom članu se jasno vidi da poreski izvršitelj, pošto navodno isposluje rešenje, pod hipotezom da se usvoji predloženi član 89. meni onda Vlada odgovara i kaže – ništa to nije suprotno, nije suprotno ni Ustavu, ni zakonu, da poreski izvršitelj, na osnovu sudskog rešenja, uđe. Prvo je pitanje kako će on uopšte da dođe do tog sudskog rešenja i kako je moguće da bez prisustva sudskog izvršitelja taj dođe i da vrši popis stvari? Dalje se predlagač zakona ukopava sve više i više. Jer, znate, ako on osnovne stvari ne zna, ako ne zna kako to funkcioniše, bar bi morao ovde, živi na ovom podneblju, da zna da u Srbiji ima mnogo nerešenih, (u okviru tih porodičnih imovinsko-pravnih odnosa) ovakvih situacija. Onda taj poreski izvršitelj mora da sagleda i da vidi, pre svega, ne može na takav način da vrši procenu stvari. On je odredio iznos do kojeg to može, u zavisnosti od toga koja vrsta robe je u pitanju – i sam predlagač, odnosno Vlada mi odgovara, da neprihvatanje ovog amandmana, nije u suprotnosti sa Ustavom i zakonom, a jeste. Ako je pravo svojine i pravo privatne svojine, nešto što je neprikosnoveno i po slovu aktuelnog Ustava i svakog budućeg, naravno, to je jedna kategorija koja ne treba da se promeni u toj formi, nešto što mora svako da poštuje u ovoj državi. Kako možete onda da glasate za ovakav Predlog zakona – da se upada na posed gde je prijavljen sa svojom adresom poreski obveznik, a da on nije vlasnik tog poseda, odnosno imanja, odnosno domaćinstva u kome živi? To je, ne samo flagrantno kršenje Ustava i svih drugih pozitivnih zakonskih normi, nego će u praksi, ako se neko usudi, (a verujem da još nema takvih ljudi koji mogu na takav način da primenjuju ovaj zakon, da su poreski izvršitelji, a da sve ovo ne znaju) da se usude da krenu i da se ponašaju po članu 89. i po članu 90. – jednostavno, u praksi će da se pokaže da to nije moguće. Ovo su samo dva primera, koja sam navela. Ali, kažem vam, zaista, kod onoga koji neće da izvrši poresku obavezu, a poreski izvršitelj dođe na mesto, odnosno adresu gde je on prijavljen i gde živi u okviru domaćinstva, gde nema ništa u vlasništvu, to ne može da se izvrši i ovaj član zakona je praktično neprimenljiv u svakom smislu, kao i prethodni 89.
Hvala vam gospođice Jovanović. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Zadovoljstvo mi je, posle ovakvog detaljnog izlaganja, da kažem, u mojoj porodici vlasnički i poreski odnosi su jasno definisani, a moj bračni status ne dozvoljava situaciju, koju ste vi naveli. Hvala vam. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 18. Predloga zakona odnosi se na član 101. koji ima naslov "Zaplena pokretnih stvari". U svim pravilima gde se prinudno vrši izvršenje nekog administrativnog akta, upravnog akta ili kada je u pitanju neko sudsko izvršenje, kada se izvršenje sprovodi nad pokretnim stvarima, a ukoliko je u pitanju namirenje novčanog potraživanja, onda kao pravilo navodi se da se vrši popis, procena, prodaja i namirenje. U okviru ovoga postoje i međufaze. Znači, posle popisa i procene moguće je da se ide i na zaplenu, odnosno oduzimanje pokretnih stvari, pa u okviru prodaje moguće su i još neke međufaze. To je do sada bilo ne samo u Zakonu o izvršenom postupku, nego i u našim poreskim propisima, koje su na gotovo identičan način uređivale postupak prinudne naplate porezaradi ostvarivanja novčanog potraživanja, ali na pokretnim stvarima. Član 101. je tako koncipiran da obuhvata ne samo ovo što sam naveo, što je bio vid jednog klasičnog izvršenja, nego je obuhvatio nešto što nije ni promenjeno, a nalazi se u prvom stavu tog člana – popis pokretnih stvari na kojima je upisana zaloga u korist Republike ili je pokrenut postupak ustanovljavanja založnog prava u korist Republike. Znači, to je jedan omnibus član koji reguliše zaplenu pokretnih stvari bez obzira na pravni osnov iz poreskog zakonodavstva. U tom smislu je to jedan generički član koji to reguliše. Šta ne valja u ovom članu? Prvo, ne valja to što predlagač ovog zakona ne može da prihvati da (oduvek je bilo i uvek će biti) u postupku prinudne naplate poreza službeno lice, bez obzira da li to bio izvršitelj ili neko drugi, za sve što uradi mora da napravi zapisnik. Ta obaveza mu polazi iz Zakona o opštem upravnom postupku, a ne iz ovog zakona. Vidite, sada se ovom intervencijom Predlogom za promenu ovog zakona stav 2. člana 101. dopunjuje rečima: "o čemu se sastavlja zapisnik". Kao da se do sada nikada nije sastavljao zapisnik, pa se posebno potencira da mora da bude zapisnik. Oduvek se pravio zapisnik. Na šta se odnosi? Popisana pokretna stvar oduzima se od poreskog obveznika po isteku roka iz člana tog i tog, o čemu se sastavlja zapisnik. Sada se dodaje kao epohalno otkriće da je potreban zapisnik. On je i do sada bio ovde, morao je da postoji. Sledeća intervencija odnosi se na stav 3. Kaže: "Izuzetno, ako postoje osnovi sumnje da će poreski obveznik ugroziti prinudnu naplatu poreza tako što će sakriti, otuđiti, uništiti ili učiniti neupotrebljivom popisanu pokretnu stvar, uključujući i popisanu pokretnu stvar na kojoj je, u skladu sa zakonom, ustanovljeno založno pravo Republike, pre ili u postupku prinudne naplate, stvar će se oduzeti u momentu popisa. Sledećistav govori o tome da sve to zavisi od procene, odnosno da li poreski izvršitelj osnovano sumnja osujećenje. Tu se sada vidi da, praktično, ljudi koji su predlagali ovo, oni uopšte ne rade u poreskoj upravi, oni nisu u dodiru sa stvarnošću, oni ne znaju kako je to teško kada se ode negde da se naplati porez, tako što ljudima treba da se oduzme neka pokretna stvar iz kuće da bi se namirilo neko, 'ajde da kažem, potraživanje. Tu postoji nekoliko sistema ili nekoliko vidova kako to sve može da se uradi, a da ne dođe do nekih većih problema. Ukoliko se radi o pokretnoj stvari, kada je u pitanju umetnička slika, vajarsko delo ili neka dragocenost – ona se popisuje, procenjuje i odmah nosi. Tu nije nikakav problem. Ali, postoje situacije kada nije moguće da se to iznese, a da bi se predupredilo osujećenje naplate poreza i u postupku prinudne naplate poreza, kada se radi o glomaznim stvarima, a poreska uprava nije osposobljena da dislocira to, sa mesta gde se to nalazi na neko drugo mesto pod kontrolom poreske uprave, onda se pribegava jednoj drugoj meri – da se to smešta u jednu prostoriju poreskog obveznika, to se pečati i na taj način se obezbeđuje zaštita pokretnih stvari. Vi čak ni to ne želite da primenite, tim pre, što je sankcija za skidanje pečata i plombe već krivično delo, ali vi volite da zaplašite ljude. Na kraju ste promenili nešto, nepotrebno. Nije trebalo da menjate poslednji stav uopšte. Kaže – o izvršenoj zaposleni pokretnih stvari sastavlja se zapisnik. Tu je neko hteo da bude mnogo pametan, pa kaže: "U slučaju iz stava 3. ovog člana, sastavlja se zapisnik o popisu, proceni i zapleni pokretnih stvari". Tu ste kao to rešili, a što li ste menjali ovo kada uopšte niste svesni problema procene. Lako je popisati, ali kako će neko da proceni umetničko delo, kako će da proceni neku stvar koja mu nije u svakodnevnoj upotrebi, da ljudi koji se bave ovim poslom, poreski izvršitelji, možda u životu nisu imali prilike da vide neku stvar, a koja je podobna da bude predmet na kome će da se sprovede prinudna naplata poreza. Zato se u pomoć pozivaju pravila i praksa opšteg upravnog postupka. Ona je bogata, postoje rešenja. Vi ste u nameri da to nešto sredite, u suštini, unakazili ovaj član. Zato smo mi i podneli ovaj amandman kojim tražimo da se briše član 18. Predloga zakona. Može da stvori samo još veću konfuziju, pogotovo u ovim stvarima kada, to su mučne stvari kada se ulazi u stan, oduzimaju pokretne stvari, da bi se naplatio neki porez koji porodica nije mogla da plati.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već smo došli do rasprave o postupku izvršenja prinudne naplate poreskog obveznika jednim zakonom koji sve više i više liči na srednji vek. Već je bilo o tome reči. Na član 19. Dragoljub Stamenković je u ime SRS podneo amandman. Odnosi se na član 104. osnovnog Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, a reguliše kako će da se proda imovina koja je zaplenjena od nekog poreskog obveznika na osnovu nekog rešenja poreskog organa i na osnovu procene vrednosti te imovine od strane poreskog organa. Do sada je taj posao pripadao isključivo sudovima. U sudovima opšte nadležnosti, kao i u trgovinskim sudovima imate izvršna odeljenja, imate sudije koji rade izvršna rešenja. Oni su, manje ili više, kvalifikovani da rade taj posao, da vrše procenu, da organizuju prodaju tih stvari u skladu sa zakonom koji reguliše tu materiju. Sada, valjda u toj želji da bude stariji od samog suda i od same Skupštine, Dinkić jednostavno od svoje poreske uprave pravi jednu malu vojsku koja može da upada građanima u stan, da pleni imovinu i od onoga ko ne duguje porez i da tu imovinu prodaje na način, manje-više kako odgovara poreskoj upravi. Dakle, ne na način koji odgovara činjeničnom stanju i pravoj vrednosti te robe koja je predmet te imovine i svega ostalog, te prodaje. U članu 104. se kaže: – "Prodaja pokretnih stvari vrši se putem usmenog javnog nadmetanja ili neposrednom pogodbom između kupca i Poreske uprave",(dodaje se) "o čemu se donosi zaključak" Ovde nisu propisani uslovi kako se vrši ta neposredna pogodba između kupca i poreske uprave. Da li na tu neposrednu pogodbu ima pravo da da saglasnost poreski obveznik, jer ipak je njegova imovina u pitanju. Možda on najbolje zna koliko koja stvar košta i koliko koja stvar vredi. Svi mi znamo, i pravosudni organi, uvek kada vrše plenidbu neke pokretne ili nepokretne imovine, malo spuste cenu od one realne i tržišne i to je neka početna cena. Međutim, ovde se daje mogućnost da i ta početna cena bude daleko manja, nego što je to stvarno. Usmenim javnim nadmetanjem, u smislu ovog zakona, smatra se na kome učestvuju najmanje dva ponuđača. Ukoliko na nekom usmenom javnom nadmetanju nema najmanje dva ponuđača, usmeno javno nadmetanje se ponovo oglašava u roku od osam dana od dana za kada je bilo oglašeno usmeno javno nadmetanje na kome nije bilo najmanje dva ponuđača. To ne bi bilo sporno sa neke strane da se ne pogleda jedan od sledećih stavova kako se vrši to oglašavanje, pa se kaže: – "Poreska uprava će, u roku od pet dana od dana zaplene, oglasiti prodaju stvari na oglasnoj tabli". Oglašavanje prodaje se vrši, znači, na oglasnoj tabli poreske uprave (vrši se oglašavanje prodaje nečije imovine). Ovde ima samo jedno ograničenje koje kaže – "ako je procenjena vrednost pokretnih stvari koje se prodaju putem usmenog javnog nadmetanja veća od 1.000.000 dinara". Znači, tada ima obavezu da se oglasi u nekom listu koji se prodaje na čitavoj teritoriji Republike Srbije. U protivnom biće oglašeno samo na oglasnoj tabli i na taj način će neko da vrši to usmeno javno nadmetanje. Svakako da će biti cilj poreskog izvršitelja koji radi taj posao i kome je data mogućnost da vrši procenu pokretnih stvari, ne pozivajući se ni na jedan član zakona, ni na jedno mišljenje, znači, ostavlja se mogućnost njemu da sam odredi da to bude 999.000 dinara i nešto što realno košta i par miliona, jer nema ograničenja. On ne odgovara nikome za tu procenu te imovine. Dalje, prodaji zaplenjenih pokretnih stvari pristupa se po isteku roka od, ranije je bilo 15 dana, a sada je osam dana od dana popisa. Čemu tolika žurba? Dakle, zašto jednostavno, jer stiče se utisak da predlagač ovog zakona jednostavno želi da ubije poreskog dužnika. Dakle, da mu naplati taj porez što mu trenutno duguje i više ga njegova sudbina ne interesuje. Pre neki dan, ako ne i juče, imali smo raspravu o kontragarancijama, pa smo videli da su neke međunarodne finansijske institucije otpisale neke dugove Srbiji i Crnoj Gori, odnosno tadašnjoj SRJ. Nisu oni to otpisali zato što je neko pametan i lep u ovoj vladi ili što sprovodi program i politiku koja odgovara nekim profesijama, jer otpisali su da bismo se ponovo zaduživali. Nijedan drugi razlog nije postojao. Jednostavno, bili su svesni, ukoliko to ne otpišu, nećemo moći da im vratimo ništa i nećemo moći nove kredite da im uzmemo. Zašto ne idete tom logikom kada su u pitanju poreski obveznici, zašto jednostavno ne ostavite čoveku taj rok od 15 dana da pokuša da obezbedi sredstva da plati poreze i da mu ostane njegova imovina? Zašto to skraćujete na osam dana? Da li je moguće da će država za tih osam dana da osiromaši i da propadne? Slažem se da ima i takvih koji ne žele da plaćaju i izbegavaju poreze. Ali oni su u manjini. Najveći broj poreskih obveznika duguje za porez, samo zato što nema odakle taj porez da plati. Mi sada idemo i kratimo te rokove, sa 15 dana na8 dana. Sledeći članovi regulišu da se pokretne stvari ne mogu prodati po ceni nižoj od 75% od procenjene vrednosti. Poreski izvršitelj svojom subjektivnom procenom može da smanji vrednost imovine, često i nekoliko puta, nego što ona realno košta. Hajde sada da dovedemo do situacije da i tako smanjena vrednost od realne, ne bude početna cena, nego 70% od te početne cene, pa se kaže, za drugo usmeno nadmetanje 50%, pa 30%, pa se još daje mogućnost da se pokretne stvari mogu prodati na prvom usmenom javnom nadmetanju za iznos koji je manji od 75% od utvrđene početne vrednosti, odnosno po ceni nižoj od 50% od utvrđene početne vrednosti na drugom usmenom javnom nadmetanju, ako se sa tim pismeno saglasi poreski obveznik. Opet se sada vraćamo da će poreska uprava oglasiti prodaju imovine na oglasnoj tabli u svojoj poreskoj upravi. Koje šanse ima taj jadni poreski obveznik da proda nešto i za 50%? Jednostavno, jednim takvim vidom oglašavanja nateraćete ga da prihvati bilo kakvu ponudu samo da se kurtališe bede u koju ste ga doveli ili će on sam da plaća oglase po dnevnim listovima da bi što skuplje prodao imovinu kojom već ne raspolaže. Još se zabranjuje kupcu sporne imovine da tu istu imovinu proda poreskom obvezniku ili izda u zakup. Čemu to vodi? Da li je država namirena, da li je naplatila porez, da li je uzela to što misli da joj pripada, zašto čoveka ne ostavite da živi? Hajde da ga isteramo iz zemlje, hajde da mu uzmemo državljanstvo, hajde da više nema ni traga ni glasa zato što je Dinkiću dugovao porez. Hajde da mu zabranimo da jede, diše jer nije platio porez kada i svi ostali. Takve propise, takve zakone donosi ova skupština. Vodite računa o tome, dame i gospodo poslanici, koji ćete glasati za ovaj zakon. Izbori se bliže.
Hvala. Svakim danom smo sve bliže izborima. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Molim vas da imate posebno u vidu želju predsednika da se što pre obave izbori, tu ćemo da mu pomognemo. Gospodin Čolić je podneo amandman. Amandman se odnosi, praktično, na član 106. (Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji) a on ima naslov – "Zaplena nepokretnosti koja nije upisana u odgovarajući registar". Nepokretnost, verovatno se misli na zemljište i na objekte, ali ne znam zašto su napisali ovo – "koja nije upisana u odgovarajući registar". Za poreski postupak uopšte nije bitno da li je upisano ili nije upisano u neki registar, jer porez na imovinu se plaća na sve objekte, pa bez obzira da li ima upotrebnu dozvolu ili nema upotrebnu dozvolu, bez obzira da li je uknjižen ili nije uknjižen. Ne znam zašto se to posebno potencira, osim ukoliko neko sa zabeleškom, koju može da stavi u neki registar kada je u pitanju upisana nepokretnost, sprovodi jedan oblik izvršenja, a kada su u pitanju ove neupisane nepokretnosti, neevidentirane nepokretnosti, onda praktično nema gde da se upiše, pa verovatno to je neki razlog. Nije mi jasno zašto su zaplenu nepokretnosti tumačili na taj način da može biti efikasna ukoliko se taj član dogradi sa novim stavom 5. – "U slučaju iz stava 4. ovog člana, policija je dužna da pruži zatraženu pomoć u najkraćem roku od prijema poziva". Policija je kod nas reč koja se koristi u žargonu. Da je kojim slučajem ovaj što je pisao ovaj propis gledao Zakon o unutrašnjim poslovima onda bi znao da tamo postoje zaposleni, ovlašćena službena lica. Tamo nema policije. Tamo zaposleni u Ministarstvu unutrašnjih poslova sa uniformom ili bez uniforme može biti samo ovlašćeno službeno lice ili neko ko je zaposlen, a nema ovlašćenja, a ima drugačiji naziv. Vi ste ovde upotrebili reči – "policija je dužna". Kada kažete policija ne zna se da li ministar, da li ministarstvo, gradski sekretarijat, opštinski sekretarijat na šta se odnosi. Ljudi koji rade u zgradi MUP nisu svi ovlašćena službena lica da bi mogli ovo da rade. Postoje ovlašćena službena lica koja mogu da upotrebe pendrek, ko može da upotrebi pištolj, ko može da privede, ko može da saslušava, ko može da razotkriva, ovlašćeno službeno lice za regulisanje saobraćaja itd. Mlađa je rekao da policija mora da bude tu, a vi ste se uplašili i kažete – policija. Nije ovlašćeno službeno lice. Svako ko ima ovlašćenje dobija poseban papir gde mu je napisano u kom domenu je ovlašćen da primenjuje propise, da interveniše i da postupa. Vama nije bila dovoljna postojeća formulacija da poreski izvršitelj u slučaju ako ga ometaju neka lica prilikom sprovođenja prinudnog izvršenja ima pravo da pozove Ministarstvo unutrašnjih poslova, njihovu organizacionu jedinicu da oni obezbede da on može na miru da radi svoj službeni posao poreskog izvršitelja. To vama nije bilo dovoljno, nego baš imperativna, naredbodavna norma u poreskom postupku koja se tiče pitanja koja se regulišu Zakonom o unutrašnjim poslovima. Mlađa hoće da bude ministar policije, ali bez promene Zakona o unutrašnjim poslovima. Promenom poreskog zakona, a ovde se kaže – "policija je dužna da pruži zatraženu pomoć u najkraćem roku od prijema poziva". Vrlo često, kada se radi o popisu, proceni, prodaji i namirenju ili iseljenju nekog lica, (neko lice mora da se iseli ukoliko se nepokretnost prodaje) ti što ih vi nazivate policajci, moraju da budu prisutni, da obezbede to mesto. Često puste suzu kada pogledaju šta se radi, a moraju da asistiraju i da budu prisutni. Zbog toga u našim propisima stoji odredba koja kaže da se obaveštava nadležni organ, MUP i organizacioni oblik koji je dužan da pruži asistenciju da se obezbedi da ne bi bilo nekih nemira. Ta formulacija vama nije bila dovoljna, već Mlađko je zaključio da mora. Čim krene poreski izvršitelj, nešto je komplikovano i tu mora da bude policajac. Ne može da kaže – ne mogu da obezbedim čoveka tog i tog dana, nego da vidimo neki sledeći dan. Mora da bude ukoliko poreski izvršitelj proceni da bi mogao da ima problema. Naravno da će da ima problema ako izbacuje ženu, decu i čoveka iz kuće, naravno da će da ima problema. Pri tome podsetite Mlađu da je 2003. godine u ovoj Skupštini na mišiće proguran Zakon o lustraciji. Moram da vam kažem ako ovu odredbu primenite potpadate pod odredbu Zakona o lustraciji, jer ste svesni posledica i svesni da Zakonom o poreskom postupku i poreskoj upravi ne mogu da se propisuju pravila ponašanja MUP. Ovo vas podsećam zato što znam da će da se napravi greška, možda i nesvesno, ali greška će sigurno da se napravi. Ako je propis koji reguliše poreski postupak i poresku administraciju onda se usredsredite na ono što je sadržina te oblasti i šta obuhvata tu materiju. Odredbe sporednog karaktera, naredbodavne, kako po dikciji ispada da je ova, izbegavajte, jer deluju prvo uvredljivo za MUP. Sasvim prirodna bi bila Jočićeva reakcija – ko je taj Mlađan Dinkić da mi sada popuje u svom zakonu kako će moji policajci da rade i šta će da rade. Sa puno prava, zato što međusobno komuniciraju državni organi na principima ravnopravnosti i podeljene nadležnosti, tačno se zna ko je za šta nadležan u skladu sa Ustavom i zakonom. Za jednu ovakvu normu vi biste morali da nam pokažete saglasnost MUP da je saglasno da se ovo ubaci jer navodno nemaju vremena da promene Zakon o unutrašnjim poslovima itd. Međutim, vi niste ni pitali MUP. Prosto me čudi da niste upisali ovde avione i rakete. Na poziv Mlađana Dinkića Helikopterska jedinica Vojske Jugoslavije nadleće nad objektom koji treba da se zapleni i onda onaj general ratnog vazduhoplovstva kaže: ja nemam goriva, ali moram da postupim po naredbi, da obezbedim helikoptere jer je Mlađa u poreskom zakonu napisao – rakete i haubice ima da koristimo u postupku naplate. Ne znam, organizujte neki pregled dokumenata pre nego što ih šaljete ovamo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman se praktično odnosi na član 109. Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Novina je što se menja sadržina jednog stava, a odnosi se na prinudnu prodaju nepokretnosti: "Nepokretnost se može prodati na prvom usmenom javnom nadmetanju za iznos manji od 75% od utvrđene početne vrednosti, odnosno po ceni nižoj od 50% od utvrđene početne vrednosti, na drugom usmenom javnom nadmetanju, ako se sa tim pismeno saglasi poreski obveznik". Isti je princip kao kod prodaje pokretnih stvari. Znači, uz saglasnost poreskog dužnika može da se ostvari i niža cena. Međutim, ne znam zašto je bilo potrebno da se ovo ubacuje u ovaj predlog zakona. Evo zbog čega ovo potenciram. U ovom postupku sve zavisi od toga kako će da se izvrši procena, da li je u pitanju pokretna ili nepokretna stvar, ko će da vrši procenu i koliko će ta procena da bude kvalitetna. Ukoliko je procena kvalitetna onda verovatno javno nadmetanje ima neki svoj smisao, jer se na javnom nadmetanju, po pravilu, ide na ostvarivanje veće cene od one koja se vodi kao početna. Uvek u ovim postupcima kada se prodaje, bilo da se radi o pokretnim ili nepokretnim stvarima, uvek se vodi računa da po završenoj prodaji i namirenju poreske uprave preostane nešto što se predaje poreskom dužniku. Ako mislite da ova odredba može da olakša stanje poreskom dužniku koji strepi nad tim da li je zatvorio poreski konto. On je ušao u postupak prinudne naplate jer nema sredstava. On će na neki način zainteresovan da se to što pre zatvori, da ga ne bi opterećivala ni kamata, ni troškovi postupka, a kada se dva puta oglašava to su sigurno troškovi. Vi ovde pro forme dajete pravo poreskom dužniku da on učestvuje na neki način u postupku javnog nadmetanja, a ustvari vršite pritisak na poreske dužnike da se što jeftinije proda nepokretnost, svesni toga da prilikom procene posao nije urađen kvalitetno. Kada kažem procena, to ne znači da se gleda po veličini, jedinici mere i na drugi način, već svaki lokalitet ima neku svoju specifičnost. Verovatno negde na periferiji Beograda jedan ar nije tri hiljade evra, ali u Valjevu je tri hiljade evra jedan ar. Postoji razlika. Da ne pričam koja je cena poljoprivrednog zemljišta u Vojvodini, ali u Mačvi je to nekoliko puta skuplje, pa čak i u nekim mestima u Šumadiji, koja su bliža naseljenim mestima i gradovima. Znači, taj lokalni faktor je vrlo značajan, a to je taj tržišni faktor i sve zavisi od procene. Vi želite navodno jednu objektivnu normu, gde ćete da pokrijete nedostatke pogrešnih procena na taj način što, ako treba i dva puta ima da se ide na javno nadmetanje, a onda će poreski dužnik po sistemu da mu se sve smučilo preko glave da kaže; dajem saglasnost neka se proda budzašto, samo da ja nemam više veze sa Mlađanom Dinkićem. Tu je cela poenta. Ne vidim razloga zašto ste ovo promenili kada je to moglo da ostane bez bilo kakve promene. Nešto slično ste već imali. Da ste kojim slučajem poreskog dužnika uključili u postupak procene da se čovek pita, kupio si tu i tu mašinu i koliko si je platio, (toliko i toliko, koliko je godina prošlo, ona ima neku amortizaciju) došli biste do pravilne procene. Ne, ovde se ide na silu, na silu i krajnja instanca jeste, na silu se obezbeđuje saglasnost čoveka da prihvati da i ispod vrednosti, znači i manje od 75% od početne vrednosti nepokretnosti se ta nepokretnost proda. Morate imati u vidu, da u zavisnosti od lokaliteta, urbanističkih uslova i drugih stvari, nije baš tako jednostavno kako ste zamislili i ovde zapisali to manipulisanje, ne u negativnom smislu značenja reči manipulisanje, nego jednostavno transferisanje i manipulacija, rad sa tim nepokretnostima. To ste pogrešno shvatili. Imate situaciju gde vam urbanistički propisi zabranjuju bilo šta da radite. Propisi o zaštiti kulturnih dobara će vam zabraniti. Ali ja znam, vi sada imate silinu, želite da popunite budžet, želite da obezbedite sredstva na sve moguće načine, dajete što rigoroznije poreske propise, što rigorozniji postupak, postupak u kome nema čoveka i ne ceni se čovek – prosto ne shvatate da postoji i situacija kada objektivno čovek nije u mogućnosti da plati porez. Kada kažem čovek, mislim i na privredni subjekat i na fizičko lice, a svodim sve na čoveka, jer sve što se radi u ovoj skupštini tiče se ljudskih prava. Doveli ste privredu u situaciju da ona ne može, i kada bi htela, ne bi mogla da ispuni obaveze. Onda dolazi Mlađin bič koji to treba da reši. Ne može to tako da se rešava. Bez obzira što ovo nije načelna rasprava, morate da znate i motive zbog kojih mi pokušavamo da vas sprečimo u ovim promenama Poreskog zakona, jer u ovim promenama ne vidite ljude, vidite samo konto – uzimala davala, izlaz ulaz, potražuje duguje. Ako samo tako posmatrate Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, onda ste na pogrešnom putu i biće loše.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 27. vrše se izmene člana 131. osnovnog Zakona, koji reguliše mere privremene zabrane obavljanja delatnosti u toku poreske kontrole. Predlogom izmena i dopuna ovog zakona predviđena je mera zabrane obavljanja delatnosti u trajanju do 60 dana. U trenutno važećem Zakonu, predviđena je ta mera sa rokom trajanja do 30 dana, a ovim izmenama se predviđa povećanje do 60 dana. To su isuviše velika ovlašćenja za poreskog inspektora koji vrši kontrolu. U osnovnom tekstu zakona navedene su četiri situacije u kojima poreski inspektor može da izrekne tu meru zabrane obavljanja delatnosti do 60 dana. Između ostalog, tu se navodi – u toku poreske kontrole inspektor može izreći ovu zbranu ako preduzetnik nema verodostojne isprave i dokumentaciju prilikom pružanja svojih usluga i prodaje roba. Ta dokumentacija može biti i u sedištu preduzeća, pogotovo kod preduzeća koja imaju svoje poslovne jedinice širom zemlje. Znači, ako preduzeće ima maloprodaju, veleprodaju, razgranatu mrežu svojih organizacionih jedinica po zemlji i moguće je da ta dokumentacija ne bude na jednom mestu, nego da bude difuzno raspoređena. To ne znači da treba izricati ovako rigoroznu meru kao što je zabrana obavljanja delatnosti. Drugi razlog je neuplaćivanje dnevnog pazara, treći razlog je angažovanje lica koja nemaju ugovor o radu. Tu se prepliću ingerencije poreskog inspektora i inspektora rada koji vrši kontrolu da li svi zaposleni u nekom privrednom subjektu imaju ugovor o radu ili drugi pravni osnov da bi obavljali svoj posao u tom preduzeću. Ne vidim razlog zašto bi to poreski inspektor utvrđivao i izricao jednu takvu rigoroznu meru, kao što je zabrana obavljanja delatnosti do 60 dana. Četvrti razlog je ako se promet roba i usluga ne registruje preko fiskalne kase. Svi razlozi koji su navedeni u osnovnom tekstu zakona, gde je samo došlo do pooštravanja mere prestanka vršenja delatnosti i povećano sa 30 na 60 dana, su suviše strogi za privredne subjekte, bespotrebni i njima otežavaju posao. Sve to može da se reguliše, prvo, ako su u pitanju blaži oblici prekršaja i privrednih prestupa, reguliše opomenama, a ako su u pitanju teži oblici, mogu da se reguliši novčanim kaznama. Sama mera zabrane vršenja delatnosti otežava privrednom subjektu njegovo poslovanje i on će sigurno pretrpeti ogromnu materijalnu štetu zabranom vršenja delatnosti, tako da mu dodatna novčana kazna apsolutno ne treba, jer je dovoljno kažnjen time što neće moći svoju osnovnu privrednu delatnost da obavlja u roku do 60 dana. Ovakvim poreskim postupkom i ovakvom poreskom administracijom se ne pomaže privrednim subjektima, već naprotiv, odmaže i dovode se, neki put neopravdano, u izuzetno težak položaj. To ne znači da poreske obveznike treba pustiti da rade šta hoće. Naravno da mora da postoji poreska disciplina, da poreski obveznici moraju da plaćaju porez prema svojoj ekonomskoj snazi. Država mora rigorozno da kontroliše da li se uredno plaća taj porez, ali država ne sme da bude ni jednog trenutka smetnja za privredne subjekte da oni nesmetano obavljaju svoju privrednu delatnost. Ovim produžavanjem roka zabrane vršenja delatnosti do 60 dana, direktno država utiče na poslovanje privrednih subjekata. Pored toga, u stavu 2. Predloga izmena i dopuna zakona je predviđena zabrana vršenja delatnosti poreskom obvezniku, koja se izriče i za poslovne prostorije poreskog obveznika, u kojima se u toku poreske kontrole utvrde nepravilnosti. Tu se pojavljuje problem. Ukoliko preduzeće ima svoje poslovne jedinice u više gradova, sedište se nalazi u jednom mestu, (poslovne jedinice se nalaze u više gradova) može da se desi situacija da tokom poreske kontrole inspektor utvrdi određene nepravilnosti u samom sedištu privrednog subjekta. Ukoliko bi se doslovno primenio stav 2. zabranilo bi se vršenje delatnosti sedištu preduzeća, ada bi poslovne jedinice mogle da rade, što je nelogično. Takav privredni subjekat ne bi mogao da funkcioniše, ukoliko bi poslovne jedinice nastavile da rade, a sedištu privrednog subjekta bila određena mera privremene zabrane obavljanja delatnosti. Mislimo da su ove mere izuzetno restriktivne prema privrednim subjektima i ništa im neće pomoći. Efekti naplate poreza će biti vrlo mali u odnosu na stepen zaprećenih sankcija koje su predviđene ovim zakonom. Sankcije mogu do jedne određene granice da imaju efekte i da donese određene rezultate, a kada se pređu te granice, onda one postanu kontraproduktivne i ne donose one efekte koje je predlagač imao u vidu kada je predlagao izmene i dopune ovog zakona. Zato smatramo da je bolje već postojeće rešenje nego ovo koje je predloženo izmenama i dopunama i smatramo da treba prihvatiti amandman SRS.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 29. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Naime, član 29. stav 1. Predloga zakona kaže sledeće: "U članu 134. stav 1. posle reči: "dužan je" dodaju se reči "da utvrdi vrednost oduzetih stvari i", a posle reči "ministra" stavlja se tačka i reči do kraja stava se brišu. Posle stava 1. dodaje novi stav 2. koji glasi: Vrednost stvari iz stava 1. ovog člana utvrđuje se u visini nabavne cene oduzete stvari, odnosno cene koštanja tih ili sličnih stvari u momentu oduzimanja". U sledećem stavu člana 29. Predloga zakona o izmenama i dopunama zakona se kaže sledeće: "Dosadašnji st. 2. do 4. postaje st. 3. do 5." U sledećem stavu se opet kaže: "Dosadašnji stav 5, koji postaje stav 6, menja se i glasi: Javna prodaja oduzetih stvari iz stava 4. ovog člana vrši se putem usmenog javnog nadmetanja na kome se oduzete stvari ne mogu prodati po ceni nižoj od 80% od njihove procenjene vrednosti, a kvarljiva roba po ceni nižoj od 50% od njihove procenjene vrednosti". U sledećem stavu se kaže: "Posle dosadašnjeg stava 5, koji postaje stav 6, dodaju se st. 7. i 8. koji glase: Vlada uređuje postupak sa oduzetim stvarima iz ovog člana za slučaj kad se oduzete stvari ne prodaju na ponovljenim usmenim javnim nadmetanjima, pod uslovima iz stava 6. ovog člana, u roku od tri meseca od pravosnažnosti rešenja iz člana 133. stav 1. ovog zakona, odnosno po okončanju postupka pokrenutog u skladu sa odredbama člana 138. ovog zakona". Poslednji stav člana 29. Predloga izmena i dopuna Zakona kaže: "Kupac oduzetih stvari ne može biti poreski obveznik, lice zaposleno u Poreskoj upravi i sa njima povezana lica". SRS smatra da član 29. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji treba da se briše. Smatramo da je postojeći Zakon bolje rešenje i upravo na članu 29. se vidi priroda ovog predloga zakona, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Na osnovu rešenja o merama, u članu 133. postojećeg Zakona, a kada govorimo o ovom predlogu zakona, rešava se članovima od 26. do 29. Smatramo da se na ovaj način, predloženim rešenjem ovakvog Predloga izmena i dopuna zakona, daju prevelika ovlašćenja poreskoj upravi koja, na kraju krajeva, preuzima ulogu i zakonodavne i sudske vlasti. Smatramo da treba zakon da reguliše tačno i da odvoji zakonodavnu i sudsku vlast, ono što je Ustavom predviđeno. Na kraju krajeva, poreska vlast se na ovaj način izdigla iznad izvršne i sudske vlasti. To je suština amandmana SRS. Zato smatramo da ovaj član 29. Predloga zakona treba brisati.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ako bi se primenila logika koja je rukovodila predlagača da promeni, odnosno da pojasni i da učini još rigoroznijom odredbu člana 135. Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, a tiče se poreske policije, onda je on to uspeo. Ovde je čak navedeno, tumačim: "Radi otkrivanja poreskih krivičnih dela i njihovih izvršilaca, Poreska policija u pretkrivičnom postupku može da postupa kao organ unutrašnjih poslova i ovlašćena je da, u skladu sa zakonom"..."preduzima potražene radnje, izuzev ograničenja kretanja". To je policija u policiji. Ne znam kako možemo jednim poreskim propisom da devalviramo Zakonik o krivičnom postupku. To je zabranjeno. Ako bi se primenila ova logika, onda bi carina mogla da hapsi, da saslušava, da vodi islednike, da traži, da radi, itd. Po toj logici, verovatno bi mogla i upravna inspekcija, budžetska inspekcija, koja kontroliše budžete. Ako bi po toj logici izveli ovakve zaključke, onda bi u ovoj zemlji svako mogao da hapsi ko radi u državnoj službi. Svako bi mogao da ima status organa unutrašnjih poslova iz Zakonika o krivičnom postupku kojim se reguliše tzv. pretkrivični postupak, jer ne vidim zašto budžetska inspekcija ne bi imala ovo što ima poreska policija. Ne vidim zašto carina ne bi imala ovo što ima poreska policija. Ne verujem zašto inspektori ili zaposleni u Upravi za javne nabavke ne bi mogli isto ovo da rade, Uprava za javna plaćanja. Onda možete da date i svim agencijama. Evo, ova radio difuzna, ona bi mogla sa uniformama da skida predajnike, da privodi. Možete da zamislite oni privedu Karića, nešto oko frekvencije nije u redu. Ne može, ljudi. Ne može! Pretkrivični postupak, zna se, vodi samo organ unutrašnjih poslova, a svi drugi inspekcijski su u kontaktu sa organom unutrašnjih poslova. Uostalom svi drugi imaju obavezu da otkrivaju krivična dela, ali ukoliko posumnjaju da postoji nešto, pravi se zapisnik o kontroli, prosleđuje se Ministarstvu unutrašnjih poslova, organu unutrašnjih poslova koji preduzima dalje poslove, ukoliko smatra da ima nečega do krivične prijave, dok tužilac ne pogleda i ne kaže – dopunite mi, itd. Svi inspekcijski organi su, praktično, na tom istom putu. Oni pomažu organu unutrašnjih poslova koji je jedini ovlašćen da vodi pretkrivični postupak. Ne može jedan ministar da kaže – hteo bih da moji policajci imaju ovlašćenja iz Zakonika o krivičnom postupku u smislu ovlašćenja vezana za pretkrivični postupak. To ne može. To je Đelić ovde na jedvite jade izgurao 2002. godine. On je hteo i pištolje, revolvere, obezbeđenje, haubice, svašta je hteo. Eto, hteo Đelić, pa eno ga – šeta se. Vi tražite još više, znači šetaćete se i vi uskoro. Vodite i vi računa. Ne može to tako. Narušava se pravni poredak zemlje. To što je Mlađan Dinkić, kao političar, kao asistent, kao guverner, kao ministar zloupotrebljavao neka svoja službena ovlašćenja, pa seupuštao da komentariše neke stvari, to nije "reper". To je izuzetak. To ne sme da se radi. Da bi ostvario svoje želje, svoje političke stavove, hajde da mu damo i policiju. Otvorimo onda poseban zatvor za izdržavanje kazne zatvora zbog krivičnih dela poreske utaje, pa smejao bi nam se ceo svet. Kažite mi, gde ovako nešto postoji na kugli zemaljskoj? U ovakvom ili sličnom sistemu kao što je kod nas, to ne postoji, to ne može da postoji. Onda na kraju, nisam hteo sve da čitam zato što je ovo tragikomično što ste napisali. Kaže: "Oblik i način ostvarivanja saradnje iz stava 5. ovog člana sporazumno će svojim aktom bliže urediti ministar finansija i ministar unutrašnjih poslova". Naravno, asocira se na neku saradnju koja može da postoji. Saradnja mora da postoji. Saradnja postoji. Saradnja je propisana i Zakonom o unutrašnjim poslovima i Zakonikom o krivičnom postupku i drugim propisima. Ali, da sada pravite svoju posebnu stranačku policiju, kao poresku policiju, koja će sve da radi samo što ne može da liši slobode, pa još tražite da javni tužilac poreskog policajca prihvati kao da je predstavnik organa unutrašnjih poslova. To je nemoguće. U delu u kojem se reguliše postupak, tužilac postupa na osnovu Zakonika o krivičnom postupku. Kada je u pitanju nadležnost na osnovu Zakona o javnom tužilaštvu i Zakona o uređenju sudova, primenjuje krivični zakon – jedan republički ili onaj osnovni, kako se zove. Mora da ima uvid i saznanje o Zakonu o unutrašnjim poslovima. To je ceo gabarit propisa koji se tiču njegovog posla. Kada mu se javi poreska stvar da bi on zastupao optužbu kako treba, on konsultuje poresku policiju, poresku upravu da mu se objasni šta znači ova stavka, da zna da protumači vaš zapisnik, kao inicijalni akt na osnovu koga je organ unutrašnjih poslova proveo neke istražne radnje, isledio, rasvetlio, pa utvrdio ko je odgovoran. Ali, vi pošto ne znate, pošto želite sve to da uradite na brzinu, onda u sledećim članovima, gde propisujete krivična dela, neću o tome da vam pričam, pošto će drugi o tome da pričaju, kaže – ko u nameri da ostvari. A ko je taj? Kako ćete da utvrdite nameru? Kako ćete da utvrdite nameru nekome u nekom preduzeću sa 2000 zaposlenih; gde postoji služba, 50 ljudi koji rade samo poresku dokumentaciju i jednog direktora koji je ovlašćen da potpiše, koji može jedanput ili pet puta u toku godine da potpiše nešto što mu služba da. Ko je tu imao nameru? Kako ćete vi da utvrdite tu nameru? Odakle vam pravo da u svakom propisu propisujete krivična dela? Ako to tako ide, onda nam ne treba Krivični zakon.
Hvala gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu gospodina Jojića? (Ne.) Hvala. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Petrović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarovi Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman neprihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, barem ovi koji su u sali, naravno zahvaljujući fenomenalnom predlogu Poslovnika od strane gospodina Markovića i poslaničke grupe G17 plus, sada smo, ukoliko to kamere uopšte pokazuju, u prilici da vidimo kako to sada funkcioniše Narodna skupština. Ali, doći će svakako vreme da građani na narednim izborima procenjuju ko je kako radio, ko je bio u pravu i povodom predloga ovog poslovnika, a naravno i svih ovih predloga zakona kojima nas bombardujete. Danas je još jednom na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kažem –još jednom, jer je to, ne znam više koji put, verovatno peti ili šesti u prethodnih nekoliko godina da se raspravlja u Narodnoj skupštini o ovom zakonu. Možda biste, kada govorite o efikasnosti rada Parlamenta trebalo da razmislite i o ovim stvarima, ne samo da kažete – doneli smo toliko i toliko zakona, jer se zakoni nigde na svetu u civilizovanim i demokratski razvijenim državama ne mere na kilogram, niti se mogu procenjivati po broju zakona koliko je doneto. Možda biste, ipak, malo bolje, trebalo da razmislite prilikom donošenja zakona, naročito prilikom odlučivanja o amandmanima koje podnose predstavnici SRS, jer nam se ovako dešava da na svakih nekoliko meseci iznova raspravljamo o jednom te istom zakonu, pa da ono što danas ne prihvatite, kroz naše amandmane, kroz tri meseca ugrađujete u novi predlog zakona o izmenama i dopunama. U ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 33. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Ovom amandmanom sam tražio da se obriše član 33, jer je to bio jedini način na koji je bilo moguće sprečiti ulazak u pravni sistem nečega što ste ovim članom predložili, a predložili ste da se nakon 173. doda član 173a, kojim se praktično i suštinski jednim zakonom koji je poreski, propisuje novo krivično delo. Propisuje se nekoliko oblika izvršenja tog krivičnog dela, lakši i teži oblici. Propisana je i kazna, pa je tako rečeno da će se onome ko u nameri da ostvari pravo na neosnovan povraćaj poreza i poreski kredit, pa podnese poresku prijavu neistinitog sadržaja u kojoj iskaže iznos za povraćaj veći od 100.000 dinara kazniti zatvorom od šest meseci do pet godina i novčanom kaznom. Stavom 2. propisan je teži oblik izvršenja ovog krivičnog dela i kaže se da – "Ako je iskazani iznos za povraćaj i poreski kredit veći od 3.000.000 dinara učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do deset godina i novčanom kaznom". Stav 3. kaže da će, preduzetniku i odgovornom licu u poreskom obvezniku za krivična dela iz st. 1. i 2. ovog člana biti izrečena i mera bezbednosti zabrane vršenja samostalne delatnosti, poziva ili dužnosti od jedne do pet godina. Na ovaj način vi nastavljate sa rušenjem pravnog sistema ove zemlje.Kada je bila birana ova vlada u ekspozeu ste rekli da će jedna od osnovnih stvari za koju se vi zalažete biti i precizno razgraničavanje po oblasti, da već jednom znamo kojim se zakonom uređuje poreski sistem, kojim zakonima uređujete oblasti krivičnog prava i krivične odgovornosti. Iz tog razloga obećano je da će biti doneti i krivični zakonik u kome će na jedan celovit i sveobuhvatan način biti obuhvaćena i regulisana sva krivična dela, zbog loših posledica koje su uočene; krivična dela su regulisana u praktično bezbroj zakona, što dovodi do toga da je nemoguće pratiti krivična dela, pogotovo za one koji nisu pravnici. Većina ljudi koji se bave nekim privrednim delatnostima ili samostalnim delatnostima nisu pravnici. U cilju pojednostavljivanja i krivičnog sistema i opšteg pravnog sistema rečeno je, da će ona krivična dela koja su regulisana nekim drugim zakonima biti obuhvaćena Krivičnim zakonom, a da će u tim zakonima biti brisana. Vi radite upravo suprotno. Maltene, svaki zakon koji imamo na dnevnom redu obuhvati i po neko novo krivično delo. Vi praktično tim činom poništavate sve ono što je rađeno na kodifikaciji krivičnog prava uporedo sa tim i Zakon o krivičnom postupku devalvirate time što propisujete posebna pravila i za otkrivanje krivičnih dela vezana za poresku oblast. Čuli smo da ste i članom 135. predvideli i posebnu poresku policiju koja se praktično ni po čemu ne bi razlikovala od organa unutrašnjih poslova koji sada obavljaju taj posao. Ovaj član je kontradiktoran. Kažete, na primer, da – poreska policija, u skladu sa odredbama zakona kojim se uređuje krivični postupak, može pozivati i saslušavati osumnjičenog, uključujući i njegovo prinudno dovođenje, iako prethodno u stavu 2. kažete da, poreska policija može preduzimati sve potražene radnje, izuzev ograničenja kretanja. Pitam vas kako je moguće da nekoga prinudno dovedete negde, a da mu neograničite kretanje. Ili ćete se odlučiti za jedno ili za drugo. Ako je potrebno prinudno dovođenje onda to podrazumeva i neke mere koje su do sada mogli da preduzimaju samo organi unutrašnjih poslova, kao što je lišenje slobode, stavljanje i preduzimanje određenih mera, kojima se ograničava kretanje, stavljanje lisica, primenu sile ili bilo šta drugo. Zbog svega ovoga mislim da bi bilo dobro prihvatiti i ovaj amandman SRS. Držite se već jednom onoga što ste proklamovali kao vaš cilj i načela kojima ćete se rukovoditi u radu, dok god ova vlada traje. Davati ovakva povlašćenja poreskim inspektorima i prebacivanje praktično jednog dobrog dela iz delokruga Ministarstva policije u delokrug Ministarstva finansija, mislim da nije ni u skladu sa Zakonom o Vladi, ni u skladu sa Zakonom o ministarstvima, gde je na jedan precizan način objašnjeno šta će, ko je u nadležnosti kog ministarstva i šta će koje ministarstvo u narednom periodu obavljati. Mislim da ovo neće doneti dobro niti onima koji rade u poreskim organima. Mislim da ti ljudi nisu ni obučeni, ni plaćeni da obavljaju policijske poslove. To su ljudi koji su završavali neke druge škole, koji u ovoj oblasti imaju verovatno (sem onih koje ste vi doveli u prethodnih godinu ili dve) veliko iskustvo. Zato vi ne možete terati nekoga ko ima 15, 20 ili više godina radnog staža ( ko se zaposlio da obavlja jednu dužnost i da radi u poreskom organu), vi ga ne možete na ovaj način prekvalifikovati u policajca. Terati ga da se sada ponaša na jedan potpuno drugi način, da vrši drugi posao, a kažem i zarad onih koji su zaposleni u poreskim organima, a svakako i zarad građana Republike Srbije, ja vam još jednom predlažem da dobro razmislite i ovaj amandman prihvatite.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, tako što sam predložio da se član 34. briše. Ovaj član 34. Zakona predviđa drastično kažnjavanje. Poštovani narodni poslanici, mogu da kažem kao praktičar i kao dugogodišnji advokat, da je za jedan deo, odnosno značajan deo krivičnih dela koji je propisan Zakonom o krivičnom postupku, zaprećena kazna do jedne godine i zato iznenađuje ovako visoko zaprećena kazna za poreske obveznike. Dakle, predlagač se drznuo da kažnjava poreske obveznike, da im preti kaznama, do jedne godine. Poreskoj upravi se daje ovlašćenje koje ne bi smela da ima, daje joj se uloga zakonodavne vlasti, sudske vlasti. Na kraju mogu da kažem da se ova materija (i ne bi trebalo), ne može regulisati ovim posebnim zakonom, već se mora kodifikovati i mora biti regulisana Krivičnim zakonom Republike Srbije. Ovo je zaista i besmislen zakon i član kojim će poreske obveznike kažnjavati do jedne godine, što je neprimereno. Zato predlažem da se ovaj moj amandman usvoji.
Nadam se da ćemo svi biti zajedno odgovorni i da će krivični zakon biti već u septembru ili oktobru na dnevnom redu, upravo kao što predlažete. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 31. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA CARINSKOG ZAKONA (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo Zakonodavni odbor. Primili ste izveštaje Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 11. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pauza do 15,30 časova, kada ćemo otpočeti raspravu o 32. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o Carinskoj tarifi i radićemo do završetka rasprave u pojedinostima po ovom zakonu. [[Posle pauze – 15,40]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Još jednom, moje izvinjenje što kasnim dva minuta. Nastavljamo popodnevni tok sednice. Prelazimo na 32. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O CARINSKOJ TARIFI ( pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Radojle Bukvić, zajedno Milan Nikolić i Jovan Todorović, zajedno Branče Stojanović, Milomir Minić i Hranislav Perić, zajedno Milomir Minić i Rajko Baralić, Vojislav Mihailović, Veroljub Stevanović, Miloš Dišić, Lazar Čavić, Radiša Ilić, Jovan Daja, Dragan Čolić, Stojan Cvetković, Prvoslav Savić, Zoran Mašić, Vitomir Plužarević, Stevica Deđanski, Milorad Krstin, Petar Jojić, Srđo Komazec, Sreto Perić, Ljubomir Kragović, Milan Stevović, Miljko Četrović, Zlatan Jovanović, Božidar Koprivica, Stojan Tintor, Dragoljub Anastasovski, Vjerica Radeta, Paja Momčilov, Vitomir Milošević, Ivan Radić, Vojislav Milajić, Veroljub Arsić, Nataša Jovanović, Tihomir Đuričić, Blagoje Krajinović, Zoran Krasić, Nikola Todorović, Nikola Lalić, Momčilo Duvnjak, Darko Glišić i Milan Marković, Zakonodavni odbor, kao i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pretpostavljam, članovi odbora i dodatno obaveštenje koje sve nas upozorava da je, nažalost, jedan deo ovih carinskih tarifa nužno usklađen sa potrebama da sačuvamo preferencijale, pre svega, kada je u pitanju tekstil, poljoprivredni proizvodi, šećer i drugo, što objašnjava usklađivanje carinskih tarifa pred početak pregovara sa Svetskom trgovinskom organizacijom. Moje veliko razumevanje što ćemo o tome voditi računa, nadam se. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi. Odeljak I – Žive životinje, proizvodi životinjskog porekla, Glava 1. – Žive životinje, u tarifnim oznakama 0102 90 21 00, 0102 90 29 00, da se carinska stopa 15 zameni stopom 30. U svom obrazloženju bio sam veoma jasan. Smatrao sam i mislio sam da će Vlada razumeti ovaj amandman, kao i sve amandmane koje su podneli poslanici SRS. Izgleda, da razumevanja nema. Moje obrazloženje je da dosadašnja politika prethodne i ove vlade nekontrolisanim uvozom žive stoke, mesa, mesnih prerađevina, mleka i mlečnih prerađevina pogubno je uticala na domaće stočne fondove koji su potpuno osiromašeni. Rešenja koja su predložena ovim amandmanom, domaće poljoprivredne proizvođače štite od nekontrolisanog uvoza ovih proizvoda i sprečavaju njihovo dalje osiromašenje i uništavanje. Da bi zatim stigao odgovor na moj amandman od Vlade Srbije koji kaže – "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije". Gospodo, šta je to od životinja što možemo da izvezemo, kada znamo da nam je stočni fond desetkovan od 2001, 2002, 2003, 2004. i sada 2005. godine. Apsolutno, (a mogu odgovorno da tvrdim kao član Odbora za poljoprivredu) ništa se nije poradilo na tome, da se pomogne onima koji se bave uzgojem tovnih junadi, uzgojem tovnih svinja, nego se došlo do jednog opšteg apsurda. U jednom momentu, seljak za prase, približno, od 13 do 15 kilograma dobija 3.000 dinara, da bi onaj koji se bavi daljim tovom trebalo da uloži određena sredstva, da bi to prase (kako mi kažemo "nazime") dostiglo težinu od 25 do 30 kilograma. Treba da nabavi koncentrat kojim se tovi do 105, 120 kilograma, tj. kako smo mi svojevremeno zvali JUS kvaliteta. Ako prase koje košta 3.000 dinara i ima u sebi 15 kilograma, a jedan 'ranjenik (tovljenik) od 100 kilograma košta 9.000,00 dinara, gde je tu stimulacija farmerima, zbog kojih su carine i uvedene. Misli se na one koji izvoze, da li će to biti državni kombinati, društveni, da li će to biti privatni farmeri u uzgoju tovnih junadi ili u uzgoju tovnih svinja. Međutim, to izgleda Ministarstvo poljoprivrede ne interesuje. Veoma je interesantno reći, da li se ta Evropa pitala kada su nam uvodili sankcije i posle 2000. godine koliko ćemo godina biti u stanju da bismo rešili taj problem stočarstva, da bismo mogli biti ono što smo nekada bili u onoj Evropi. Međutim, ovako uništen i desetkovan stočni fond sa ovakvim razmišljanjem Vlade, Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva finansija, gospodina Dinkića, mi nećemo daleko stići, a nećemo ni biti blizu Evropske unije. Tako da nam ovi zakoni koje ste predložili, zakoni o carinskim tarifama, neće puno značiti. Ovakvim zakonima vi nas terate tj. one koji izvoze vi terate da rade ono što ne bi trebalo da rade. Danas poljoprivrednik, seljak ili onaj farmer koji se bavi mini farmom ili mega farmom, njemu treba dozvoliti (Ministarstvo finansija u dogovoru sa Ministarstvom poljoprivrede) da radi svoj posao, da uzgaja, da ne uvozimo meso iz Brazila. Ako znamo da kod nas ima na stotine mini i mega farmi koje se bave tovljenjem, samim tim nema potrebe za uvozom. Međutim, taj lobi koji i dalje vlada u ovoj našoj Vladi misli da je potrebno da uvozimo bostan, (koji rađa ovde) uvozimo krastavce i paradajz i neke druge povrtarske proizvode, a po tome su poznate Srbija i Vojvodina. Međutim, ne bih mogao a da ne kažem nešto što je interesantno, s obzirom na to da je ovo povezano sa Ministarstvom poljoprivrede. Gospodo, prosto je nemoguće poverovati, recimo, norveška vlada hoće da izađe u susret jednom gradu u Vojvodini, Kikindi, (s obzirom na to da je Kikinda zbratimljena sa Narvikom) Vlada Norveške hoće da pomogne jednu buduću zadrugu, koja će biti po norveškom sistemu, u vrednosti od 150.000 evra. Veoma je interesantno da Ministarstvo poljoprivrede na čelu sa Ivanom Dulić-Marković neće da potpiše jedan takav projekat i da pare odu tamo gde treba. Nije bitno, da li je to grad na jugu Srbije, na severu Srbije, Vojvodine, zapadu ili istoku, bitno je da te pare treba prihvatiti, a ne odbijati. Ono što je interesantno reći za govornicom – mi smo dočekali da nam počne žetva ječma bukvalno bez kapi dizela. S obzirom na to da nije bilo dogovora između Ministarstva finansija, energetike i rudarstva i određenog lobija, vi dobro znate na koga se taj lobi odnosi, nije moglo da dođe do povećanja cene goriva. Žetvom pšenice dolazi povećanje cene goriva. Ali dolazi nam i ovo vreme. Neki bi već sigurno nešto uradili, ili bi 30% ukupno posejanih površina iskoristili konkretno samo da su imali taj nesretni dizel. Šta se dalje dešava? Na Odboru za poljoprivredu, rečeno nam je da ova vlada neće i ne želi da se brine o otkupu pšenice, (ne interesuje je zagarantovana cena pšenice, ne interesuje otkup), njih jednostavno interesuju neke druge stvari. Kako uvesti ono što već proizvodimo?! A zašto ne izvesti ono što mi proizvodimo u one zemlje sa kojima možemo imati trgovinske odnose? To su: Kina, Rusija, Indija, to su zemlje arapskog sveta itd. Tu smo pali na prvom ispitu i taj ispit će nas sigurno skupo koštati. Gospodo, seljak je na rubu propasti. Ovim zakonom o carinskoj tarifi ništa ne poboljšavate položaj nego samo gledate da ga još više uništite, da uništite one koji se bave proizvodnjom i koji poseduju mini i mega farme, bilo tovljenika, tovnih svinja, bilo tovnih junadi, to vas ne interesuje, ni ministarstvo ne interesuje. Bitno je da ispoštujete ono kako ste ovde rekli – amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije. Ja se samo plašim da se ne pojavi u ovoj carinskoj tarifi još jedan Kostić, pa da ne izgubimo i ovo što nam je tobož vraćeno zbog onih malverzacija koje su svojevremeno brujale na televiziji i u novinama, između gospodina Labusa, sada potpredsednika Vlade i gospodina Miodraga Kostića. Još jednom vas molim, ovde amandmane na zakon o carinskoj tarifi ispred poslanika SRS shvatite ozbiljno. Mislim da bi ministri trebalo bolje, kvalitetnije i stručnije da se pozabave, da se pozabavi Vlada, da se ovaj zakon u potpunosti izmeni i tada će verovatno biti zadovoljene one norme, pa čak i norme Evropske unije.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović. Molim vas još jednom, čitav niz amandmana je podnet sa puno jasnih obrazloženja i razloga, poput ovih koje je naveo gospodin Krstin. Ali vas još jednom naprosto molim, reč je o nečemu što je ova Skupština izglasala pre par meseci i omogućila da dobijemo preferencijale. Dakle, reč je o ugrožavanju. Svako povećanje stopa mimo klauzule o mirovanju podrazumeva gubljenje preferencijala. Mi izvozimo u Evropsku uniju preko 40% svih proizvoda i to je samo obaveštenje koje smo svi dobili i ja vam se još jednom zahvaljujem na punom razumevanju. Izvolite gospodine Rafailoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni kolega koji je govorio i ja, uglavnom na Odboru za poljoprivredu, imamo slična mišljenja. Dakle ne razlikuju se mnogo, ali mislim da je ovde bilo puno nerazumevanja. Mislim da je znao kolega šta se dešava sa preferencijalima, sa visinama carina i zaštitnih mera. Nije to bitno. Jednu stvar treba da znamo, a to je, da su farme, velike farme koje su podignute Zelenim planom ili na neke druge načine ispražnjene pre 10 godina, od tada je retko koja krenula. U međuvremenu je ovde izrečeno puno netačnosti. Recimo, od 2000. godine samo smo imali kratak period niske cene svinja, živih svinja, dakle otkupa. Uglavnom su te cene i danas dobre. Dakle, to pokazuje koliki je uvoz. Sećamo se 2000. godine kako je uvoženo meso iz Brazila i koliko je teško bilo zaustaviti to meso. Setite se ovoga što se desilo u oblasti Raške, kada su Ministarstvo finansija i carinski organi pokušali da uvedu jednu rigorozniju kontrolu. Videli ste šta kažu ljudi iz Zlatiborskog okruga, da njihova čuvena šunka, koja je poznata u svetu i u Evropi, zbog takvog mesa koje je u prethodnim godinama našlo veliko uporište kod raznih lobija koji su ga uvozili, Ali, te lobije nije napravio ni Miroljub Labus ni gospodin Dinkić, niti bilo ko, ko je sada došao. Upravo je sada najteža borba protiv takvih ljudi koji su naučili da rade kako hoće i zato oni konstruišu nove afere. Što se tiče izvoza, još jedan netačan podatak – u ovom trenutku poljoprivreda je najbolja izvozna grana u Srbiji. Jedino poljoprivreda ima suficit nad uvozom. Dakle, nema deficit kao ostale grane, a naravno, moglo bi mnogo bolje i biće mnogo bolje. Tu treba uraditi mnogo stvari, od carinskih zakona koji treba da omoguće slobodniji protok robe koja se uvozi. Ali, nije samo ona problem, problem je kvalitet robe koji se uvozi i problem su ljudi koji vrše kontrolu. Dakle, što se tiče zatečenog stanja, ova ekipa, ova vlada, ovi poslanici vladajuće većine, kao ni prethodni, nisu došli zato što je narod rekao da bez njih ne može. Upravo su došli na propasti prethodnika iz skupštinskih saziva i prethodnih vlada, koje su Srbiju doveli do ovog stepena na koji je došla. Vi dobro znate, kolega, kako je teško propalo domaćinstvo postaviti na noge. Deset domaćina u jednom selu ne može to domaćinstvo u kratkom periodu da postavi na noge. Zamislite kako je to novoj Vladi? Uglavnom ono što je bitno, u poljoprivredi treba popraviti sistem kreditiranja, treba promeniti način da mladi seljaci što lakše dolaze do kredita, da se spreče tajkuni da dolaze do kredita, koji su napravili sebi sisteme za to. Jedna stvar u kojoj se potpuno slažemo – nema opravdanja ni za jednu vladu, pa ni za ovu što nema dizela, pogotovo u sezoni žetve. To mora da se ispravi. Ja sam već i preduzeo neke korake. Malo se oseća poboljšanje, ali to nije dobro i tu se potpuno slažemo. Uglavnom, da ne bude zabune, niko u ovom parlamentu nije a da nije bio u vlasti. Nema nijedne poslaničke grupe koja nije učestvovala u vlasti na ovaj ili onaj način. Mene čudi samo jedna stvar i to će biti pitanje, pošto vidim da će biti replike – zašto to znanje i sve ovo što govorite za govornicom niste pokazali dok ste bili na vlasti. Ja sam siguran da tada vladajuća većina, socijalisti bi sve dobre predloge prihvatili, čak i Slobodan Milošević. Mene samo čudi da tada niste znali a sada odjednom sve znate. Da budemo jasni – narod odlično zna šta je priča, šta su konstruktivni predlozi, a šta je demagogija. Ja razumem šta je opoziciono delovanje. Hvala.
Hvala, gospodine Rafailoviću. Po amandmanu niko više ne želi reč. Replika, gospodin Krstin lično je pomenut, a potom ćemo preći na amandman gospodina Deđanskog, ako se završi repliciranje.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se kaže da je tako bilo dobro, hajde da se podsetimo na prošlu godinu – 100 kilograma kukuruza je moglo na pijaci da se uzme za 1.400 dinara, a danas za 700 dinara. U čemu je razlika? Da li u kvalitetu? Slušajte dobro, Rafailoviću, nemojte posle da ne znate. Gospodo, šta reći da u jednom prethodnom periodu jedna uredba važi mesec dana i gospodin Matijević izlazi na osnovu te uredbe – čisti italijanske robne rezerve, mislim na suhomesnate proizvode i ostalo, dovozi ovde u Srbiju i smanjuje se cena žive stoke. Da li je to tačno? Jeste! Uredba je bila na mesec dana. Što se tiče preferencijala na šećernu repu – nama je to svima jasno. Gospodo, gospodin Labus je rekao da je organizacija koja je zadužena za bavljenje korupcijom i kriminalom u Srbiji, organizacija zvana "Olaf", bila ovde i obrazložio je tri razloga zašto smo izgubili pravo na izvoz šećera. Prvi razlog zato što je smeštena u hotelu gde su bile bubice. Gospodo, bubice – pa u svakom hotelu ima bubašvaba?! Kaže – ne,to su bili prisluškivači! Drugi razlog je zato što gospodin Miodrag Kostić nije hteo da dozvoli uvid u dokumentaciju izvoza. Zar mi pored tolike finansijske policije, pored MUP, SUP itd. nismo u stanju da stanemo na put jednom Miodragu Kostiću?! Treće, odlazi se u Kovilj da se ispita tri, četiri ili pet radnika. Oni su priznali da su prepakivali šećer. To su tri razloga. I vi ste bili na toj sednici Odbora za poljoprivredu, kada je zamenik predsednika Vlade to obrazložio, ali prethodno je tražio da izađu novinari iz sale. Da li sam ja tu nešto slagao? Nisam ništa. Šta se dešava kod robnih rezervi, gospodo? Molim vas, 18 milijardi su dužni pojedini subjekti: privatna preduzeća, državna, nedržavna itd. Dužni su u izvozu pšenice, poljoprivrednih proizvoda 18 milijardi, a budžet za poljoprivredu je 22 milijarde. Gospodo, podelite samo 18 milijardi, neka je pšenica sedam a ne može da bude po 9,5, neka je sedam dinara, vidite koliko hiljada tona može da se otkupi pšenice. Gde su sada robne rezerve da je otkupe. Sada nema ništa u robnim rezervama i to bi trebalo da otkupe robne rezerve. Fali 18 milijardi, nema ih. Gospodo, da li smo suočili na Odboru za poljoprivredu javno tužilaštvo i ljude iz robnih rezervi? Šta su rekli – jedan drugog optužuju. Javni tužilac kaže, vi nećete da dođete i da svedočite protiv njih, a ovaj viče – laže, vi ste tuženi od strane robnih rezervi! Na kraju dobijamo spisak svih onih koji su tobože kažnjeni, što je bilo strogo poverljivo. Molim vas lepo, najviše je kažnjen jedan direktor, koji je kažnjen dve godine, uslovno šest meseci. Da li je to taj odnos prema seljaku? Da li je to odnos jedne države i jednog ministra?
Reč ima gospodin Mašić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam dizao ruku odmah posle završene diskusije gospodina Rafailovića, a javljam se po Poslovniku, po članu 101. Poslovnika. Želim da dam svoj osvrt na određene izjave koje je ovde gospodin Rafailović izneo, vezane pre svega za rad Ministarstva poljoprivrede, izvoz poljoprivrednih proizvoda u proteklom periodu. Prvo, Ministarstvo poljoprivrede u odnosu na prezentirani plan i program rada za ovu godinu ni izdaleka ne ispunjava ono što su planirali. Prvo da pođemo od zakonske regulative. Planirano je da se u ovoj godini donese 14 zakona i to: krucijalnih, bitnih i značajnih u ovoj oblasti. Do sada, kao što znate, doneta su samo tri, a nijedan još nije u proceduri, a barem nekoliko je trebalo da bude već u ovoj prvoj polovini godine. Dalje, Ministarstvo poljoprivrede, u okviru tog prezentiranog plana i programa rada, trebalo je da donese nacionalnu strategiju programa za poljoprivredu u Republici Srbiji, da izradi strategiju prerađivačkog sektora, da izradi strategiju šumarstva i strategiju razvoja savetodavne službe. Nijednu od ovih strategija do sada Ministarstvo poljoprivrede nije, barem, obnarodovalo, nije saopštilo javnosti, a ni prezentovalo Odboru za poljoprivredu. Dalje, što se tiče izvoza poljoprivrednih proizvoda, u Agrarnom budžetu za ovu godinu je planirano od strane Vlade i Ministarstva poljoprivrede oko 600 miliona dinara kao podsticaj izvozu poljoprivrednih proizvoda. Ne znamo koliko je realizovano od tih sredstava kao podsticajnih, ali je izvesno da je ipak malo izvezeno poljoprivrednih proizvoda koji se, kao suficitarni, nalaze na našem tržištu. Ako je pre nekoliko dana Ministarstvo poljoprivrede iznelo podatak da mi imamo oko 530.000 tona pšenice, (to je od prošlogodišnjeg roda, a svaki dan treba da krene žetva nove pšenice) pitam i Vladu i Ministarstvo poljoprivrede: zašto se nije potrudilo da upravo tim podsticajnim sredstvima koja su planirali u budžetu za podsticanje izvoza, podstakne izvoz tog tržišnog viška koji su projektovali na nekih cirka 150 do 200.000 tona i time se stvori kakva-takva mogućnost otkupa novog roda pšenice. Ovako, jednostavno, potpuna je neizvesnost kod poljoprivrednih proizvođača da li će se i koliko otkupiti ovogodišnjeg roda pšenice. Na kraju, a propo pšenice, u tom istom Agrarnom budžetu je bila planirana milijarda dinara za subvencioniranje pšenice. Ni dinara od tih sredstava nije podeljeno poljoprivrednim proizvođačima. Pitam se zašto nije podeljeno? Sada se ta milijarda dinara nudi kao moguća sredstva za subvencioniranje skladištenja roda ovogodišnje pšenice, jer je izvesno i Vladi i Ministarstvu da će ovako vođenom agrarnom politikom biti veliki problem sa ovogodišnjim rodom pšenice. (Predsedavajući: Vreme.) Ponuđeno je, barem na Odboru za poljoprivredu je rečeno, da bi ta milijarda dinara mogla da se iskoristi za subvencionirano skladištenje te pšenice. (Predsedavajući: Vreme.) Da ne kažemda imamo suficit mesa i mesnih prerađevina, kao i mleka i da nešto što je malo izvezeno, samo je u zemljama u okruženju. Daleko je od toga da smo mi konkurentni i da možemo da se pojavimo na evropskom tržištu, iako permanentno iznosimo i zagovaramo to tržište i pokušavamo doneti propise za to tržište. Međutim, nažalost, daleko smo od tog tržišta i konkurentnosti sa mesom, mlekom i proizvodima od mesa i mleka, ali i ovde gde bismo mogli izvoziti, ne izvozimo dovoljno tih proizvoda. Nažalost, zbog ograničenog vremena, a i već sam prekoračio, ne mogu obrazložiti sve što sam smatrao ili opovrgnuti ono što je gospodin Rafailović rekao, ali hvala vam na strpljenju.
Gospodine Mašiću, da li želite da se ovo iz stenograma izvuče kao poslaničko pitanje Vladi Republike Srbije? Znači, želite da bude poslaničko pitanje. Reč ima narodni poslanik Rafailović, replika.
Meni je veoma drago što ne moram ništa da opovrgnem, jer kolega Mašić je sam sebe opovrgao. Krenuću od onoga što je on govorio. Dakle, pomenuo je da je 14 zakona planirano, a samo tri doneto. Odlično zna kolega, pošto zajedno sa mnom vodi Odbor, u stvari, on je predsednik Odbora za poljoprivredu, da što se tiče Ministarstva, rasprave i u Skupštini i van Skupštine, recimo, zakon o veterinarstvu, obavili smo u Institutu u Velikoj Plani. Dakle, Ministarstvo je odradilo sve i poslalo predloge zakona, a što oni nisu došli na dnevni red, to je problem tajminga i svega ovoga što se dešava sa nekim drugim važnijim zakonima. Ali, to nije bitno. Jedna druga stvar koju ne treba uopšte demantovati, a to je da Ministarstvo nije donelo strategiju poljoprivredne proizvodnje. Kolega, vi ste zaboravili da smo na sednici odbora, mislim da je to bilo na Fruškoj Gori, zajednički u načelu podržali, jedinstveno glasali, (postoji zapisnik) strategiju poljoprivredne proizvodnje koja je bila na javnoj raspravi, ponuđena javnosti. Ne znam o čemu govorite. Kažete da je malo izvezeno poljoprivrednih proizvoda. Pa, poljoprivreda jedina ima suficit. Jedino što se uvozi sada možda više nego što treba, to je van sezone povrće i voće, ali građani to hoće. Ne možemo ih ostaviti bez paradajza u zimu i bez banana, limuna ili pomorandži isto u zimu, kada je sezona gripa itd. Pored toga, napomenuću vam da tek sada sleduje perspektiva za dobar izvoz poljoprivrednih proizvoda, jer ako ste primetili, predsednik SAD, gospodin Buš, potpisao je, da je Srbija dobila status najpovlašćenije nacije u izvozu. Kažete da milijarda dinara iz budžeta nije podeljena seljacima. Kolega, kad vi pričate, ja ćutim i slušam, kad osetim za potrebno, izađem za govornicu, ponašam se civilizovano, kao narodni poslanik. Dakle, milijarda dinara nije iz budžeta podeljena seljacima. Mi smo pre nekoliko dana dali preporuku ministarstvu, opet zajednički, jedinstveno, da se ta sredstva opredele za kreditiranje otkupa i za skladištenje pšenice koja je, zbog kiše i ovoga, u takvom stanju vlage kakvom jeste. Što se tiče ovog prvog dela, mislim da nema potrebe, ali samo da podsetim. Za šećer znate šta se desilo. Samo ću podsetiti da za gospodina Kostića i sve ostale tajkune 1985-1986. godine nisam znao, niti čuo. Nisam znao ni da ti ljudi postoje. U vreme od 90-te godine, kada sam ja počeo da se bavim politikom, oni su narastali i postajali sila. Isto tako znate ko je najviše napora uložio. Zna se, ova vlada, na čelu sa potpredsednikom koji je imao zadatak da povrati preferencijale za izvoz šećera. To je gospodin Labus uradio. Mi ponovo imamo preferencijale za izvoz šećera u EU. Što se tiče uvoza mesa, ponovo ću podsetiti ... (Predsedavajući: Molim vas da omogućite govorniku da završi, a vi privedite kraju, zbog vremena.) Razumem da istina boli i da se često reaguje na nju, ali samo da kažem da uvek cene kažu kakav je uvoz. Pogledajte sada cene žive stoke u otkupu. One govore o tome koliko se mesa uvozi. Znači, cene su dobre. Ja sam, verovali ili ne, na kraju poklanjao svinje, tamo negde 1994, 1995, 1996, 1997. godine, poklanjao prijateljima, jer nisam imao račun da tovljenika od 100 kilograma dam za 100 maraka, nego sam poklanjao prijateljima koji su to zaslužili i sa kojima sam dobar. Dakle, cene govore o tome. Uvoz je mnogo manji nego što je nekada bio, a Srbija hoće u Evropu i mi polako treba da pripremio naše seljake, pa i mene, da se naučimo da se takmičimo u slobodnoj tržišnoj utakmici. (Predsedavajući: Vreme.) Mi imamo mnogo veći problem od ovoga, a to je opustelo i staro srpsko selo! Mislim da energiju, znanje i ideje koje imate treba zajedno da usmerimo u tom pravcu da mlade ljude vratimo na selo. Mi ćemo na Odboru za poljoprivredu lako postići jedinstvo, ali tu nam je potrebna i podrška poslaničkih grupa i celog javnog života u Srbiji.
Izvolite, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se, mislim da neću izlaziti po ovoj istoj stvari više za govornicu, ipak moram, istine radi, da demantujem neke stvari koje je gospodin Rafailović izneo za ovom govornicom. Prvo, gospodine Rafailoviću, vi treba da razlikujete šta je strategija razvoja poljoprivrede. To jesmo raspravljali na Odboru. Nažalost, još ni Vlada tu strategiju nije usvojila, a daleko je od toga da smo predložili da parlament usvoji tu strategiju. Prema tome, strategija jeste sačinjena, jeste raspravljana u stručnim i naučnim krugovima, ali je ostalo samo na tom nivou. U okviru te strategije, trebalo je u ovoj godini, pa za naredne dve godine da se donese nacionalni program. Govorio sam o nacionalnom programu, a vi me najverovatnije niste razumeli. Nacionalni program je trebalo da se donese, kao operativni program, a strategija, kao strategija, je nešto što je fundamentalni dokument. Niste imali pravo da mi spočitavate da ne znam šta je strategija. I te kako razumem i znam gde smo raspravljali i kada smo raspravljali. Isto tako, vezano za sredstva koja je Ministarstvo poljoprivrede u ovoj godini kroz Agrarni budžet opredelilo za finansiranje poljoprivredne proizvodnje. Nisam sporio da su to značajna sredstva, pogotovu kao podsticajna, da je to oko pet milijardi dinara. Govorio sam o sredstvima koja su namenjena za subvencioniranje pšenice od milijardu dinara, da sa tihmilijardu dinara ništa nije urađeno. Govorio sam, o subvencioniranju izvoza poljoprivrednih proizvoda od 600 i nešto miliona dinara, da ta sredstva nisu namenski iskorišćena, a da su mogla da budu iskorišćena upravo u svrhu i u cilju unapređenja naše poljoprivredne proizvodnje. Tako da mislim da se nismo razumeli. Hvala.
Po kom osnovu, gospodine Markoviću želite reč? Ako hoćete, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom parlamentu smo doživljavali sve i svašta od 1990. godine pa naovamo. Doživljavali smo da policija prebija poslanike SRS, doživljavali smo da poslanike SRS iznose iz ovog parlamenta. Ali, do sada, od početka parlamentarizma nismo mogli da doživimo da samozvani ekspert uči doktora poljoprivrednih nauka i profesora na fakultetu šta je to strategija. Danas smo i to doživeli. Reče taj ekspert, maločas – nema ovde političke stranke koja nije bila na vlasti. Nema, osim SRS, nijedne političke stranke u kojoj on nije bio.
Hvala. Reč ima gospodin Vladisav Kronić, po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 104. stav 1. Samo nekoliko reči, da pojasnimo neke stvari. Što se tiče zakonodavne aktivnosti ovog ministarstva, naravno, vrlo je važna ta zakonodavna aktivnost. Međutim, ona bi sigurno bila jača da u ovom parlamentu nema određenih radnji, koje podsećaju na opstrukciju da se što manje zakona usvoji. Što se tiče strategije poljoprivrede, istine radi, da podsetim gospodina predsednika Odbora za poljoprivredu, strategija poljoprivrede je usvojena jednoglasno. Predsedavao je gospodin Zoran Mašić. Prema tome, i on je podigao ruku i tako smo usvojili strategiju. To nije sporno. Strategija je stručna stvar i, prema tome, jako važan dokumenat. Pošto je ovde bilo reči o stanju u robnim rezervama, skoro je tačan podatak, koji je ovde govornik izrekao, ali taj deficit u robnim rezervama, odnosno pljačka robnih rezervi, odnosno krađa nastala u periodu između 2000. i 2003. godine. Što se tiče ovogodišnjeg roda pšenice, on će biti, nažalost, takav kakav će biti. Međutim, moramo biti svesni da je prehrambena sigurnost ove zemlje obezbeđena sa 530.000 tona koji se nalaze u ovom momentu u robni rezervama i nije ugrožena. Konačno, zadatak robnih rezervi je upravo da obezbedi prehrambenu sigurnost zemlje, a pšenica je sigurno, to mora da postane svima nama jasno, roba, kao i svaka druga, kao cipele, kao živa stoka, itd. Prema tome, zašto je cena kukuruza veća ili manja, naravno, kolega, to zavisi od ponude i tražnje. Tražnja prošle godine, kao rezultat sušne godine, (2003.) naravno da je izazvala povećanje cene kukuruza – dobar rod u prošloj godini, ove godine, naravno, depresijaciju te cene. Što se tiče izvoza poljoprivrednih proizvoda u EU, još jedan tačan podatak da damo. Srbija u svom trgovinskom bilansu u izvozu poljoprivrednih proizvoda sa EU ima suficit. Toliko radi istine. Hvala.
Hvala vama. Replika, narodni poslanik Dragan Rafailović.
Gospodine predsedavajući, poštovani narodni poslanici, biću veoma kratak, samo da razgrnem sve dileme. Gospodina Mašića izuzetno cenim i poštujem. Nijednog trenutka nisam pokušao da ga učim nečemu što on ne zna. Upravo sam ga podsećao na ono što on zna i za ovom govornicom treba da govorimo onako kako je bilo. Što se tiče onog dela, podrugljivog – ekspert. Mislim da mi ovde ne treba da ocenjujemo ko je ekspert za šta. Kada odem odavde, bilo kakav fakultet da je završen, napolju, u inostranstvu, treba da se dobije sertifikat za tu diplomu. Ono za šta sam ja ekspert, gospodine, dragi kolega, sigurno polažem u svakoj državi i EU i Amerike, a za naše ljude sa fakultetskim diplomama nisam za sve siguran da mogu. Hvala.
Hvala vam. Prelazimo na sledeći amandman. Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona i pročitaću ga zbog javnosti o čemu se radi. U Predlogu zakona o carinskoj tarifi Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 1. – Žive životinje, u tarifnim oznakama taj i taj broj, carinska stopa 30 zamenjuje se carinskom stopom od 40. Znači, smisao svih amandmana, koje ćete čutiu toku ove rasprave, jeste da se zaštiti poljoprivrednik. Nadovezao bih se na niz neistina i niz netačnih podataka, koji su izneti, pa bi, između ostalog, rekao, pošto se svi pozivaju na to (iz sadašnje ili bivše vlasti, bivšeg režima), da se brinu o seljaku. To je vrlo interesantno i vrlo srceparajuće čuti, a da li oni znaju da višnja, malina, pšenica još uvek čekaju da se prodaju, jer nemaju cene – a, i ako, po ovim cenama po kojima se nudi, nema dovoljno para. Uvoznički lobi, i bivšeg i sadašnjeg režima, uvozio je i dan-danas uvozi i svinjsko i pileće meso, mleko u prahu, viršle, salame i sve ostalo. Imam podatak za prošlu godinu, nažalost, nemam za ovu, ali pretpostavljam da je otprilike isto, da je, za prvih četiri meseca prošle godine uvezeno samo 21.000 tona jabuka i 15.000 paprike. Uzeo sam ta dva primera, jer se verovatno sećate da je pretprošle godine, recimo, Srbija bacala jabuke. Znači, to je katastrofa, koju vi dozvoljavate da se i dalje dešava. Takođe, deficit u izvozu je 2003.-2004. godine bio oko tri milijarde dolara, ili 47 - 48% više nego za vreme sankcija. Toliko o tome kako je bilo i kako se šta uništavalo. Izneću još neke podatke, koji nisu direktno vezani za poljoprivredu, ali pošto se ovde govori o izvozu, da bi mogao na kraju da kažem, sa konkretnim primerima – 1990. godine naš izvoz je bio 1,7 promila svetskog izvoza, a danas je to 0,2 promila. Kada bi se to uporedilo, ako se posmatra rast svetskog robnog izvoza koji je 2000. godine (to su podaci koji su dostupni i mogu da se pronađu) iznosio 6.180 milijardi, vidimo da se svetski izvoz povećao za 77,3% više nego deceniju ranije, dok smo mi udvostručili izvoz sirovina i ostalih primarnih proizvoda. Početkom 90-tih godina sirovine su činile 23,5% našeg izvoza, da bi danas dostigle, kada se doda čelik, gvožđe, neverovatnih 48,6%. Da vam kažem – em se malo izvozi, em to što izvozimo su uglavnom sirovine. Šta to znači? Svako ko je iole normalan i ko stvarno hoće da razume kretanje na tržištu može to da analizira. Pošto će cene sirovine u svetu nastaviti i dalje da padaju, jer je takav trend, koji traje već dve decenije, negativan, onda moramo razmisliti šta činiti. Samo tom globalizacijom, koju ovde zagovaraju, (žuta vlada i ova sada, njihov nastavljač) bogati postaju još bogatiji, a siromašni sve siromašniji. To prelivanje bogatstva vrši se deprecijacijom cena sirovina, kojom uglavnom raspolažu siromašne zemlje i povećanjem cena finalnih proizvoda, što se dešava svakim danom u svakoj zemlji u Evropi, finalni proizvod i roba široke potrošnje koje izvoze razvijene zemlje. Zašto sam sve ovo sad ispričao? Rekao sam vam iz razloga što je, govorim ovde o izvozu, u obrazloženju pisano (kada je ovaj amandman koji sam podneo odbijen, između ostalog), da se amandman ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje EU. Sada ste videli koliko mi toga izvozimo i šta možemo da izgubimo. Ovo što vi pričate nema nikakve veze sa stvarnim životom. Vi kao da živite u nekoj drugoj zemlji ili se tako bar ponašate, ili volite neku drugu zemlju, to je nešto posebno. SRS se inače zalaže za proizvodnju gotovih proizvoda i to kako: podizanje primarne proizvodnje, to je gospodin iz režima rekao, vraća ljude na selo. Pa, da, oni će se vratiti kada im budemo omogućili da se vrate. Osloboditi novac za povoljne kredite. Kako da ih vraćamo ako nema nikakvih uslova. Znači, pomoć pri otvaranju novih proizvodnji i pokretanje starih, to je pravljenje poluproizvoda. To je rasprava koja će nas čekati verovatno kada budemo raspravljali uskoro o budžetu, pa da vidimo gde će novac, koji se sada pojavio kao suficit, da se troši. Onda, proizvodnja gotovih proizvoda i samim carinskim tarifama treba štititi tržište. Znači, roba koju mi imamo, jer je to jedini način da uopšte nešto i pokrenemo. Moramo da napravimo jedan ceo ciklus: da gajimo žitarice, da hranimo stoku, da od nje pravimo proizvode, meso, mleko, salame, pa da ih onda prodajemo. Ili da kažemo ljudima, pošto ste planirali na selu da se selo lepo zatvori, da se ljudi presele u grad, a da oni koji ostanu gaje činčile i puževe?! To je bio udarni artikal u poslednje četiri godine. Ovi žuti su gajili sve činčile i puževe. Bojim se samo da ova vlast ne nastavi. Ovde se govori takođe o proizvodnji, neko je spomenuo proizvodnju ječma. Da vam dam jedan podatak koji je poražavajući – pivare koje su privatizovane, "Apatinska", "Čelarevo" uvoze slad. Takođe, primer iz opštine iz koje ja dolazim, iz grada Vršca, "Vršačka pivara", (koja je nekada bila i sada je poznata, ali više ne radi tako dobro) – za četiri godine sa milion maraka duga došla je na 13 miliona evra duga, koje je ostavila žuta vlast u prethodnom periodu!! Em su sve pokrali, uništili, što su uništili firmu, nego što je podatak da je u to vreme "Vršačka pivara" otkupljivala 300 vagona ječma. Danas je uništen i seljak zahvaljujući vlasti "žutih" lopuža. Vi nastavljate to. Zato svi amandmani SRS, (koji glase i koji će verovatnoi posle mene pričati) se svode na to i odnosi se na to da se carinskim stopama zaštiti naš proizvod, proizvode koje mi imamo, a one koje nemamo ne treba da ih štitimo. I, još jedno objašnjenje, koje je bilo smešno, zašto se amandman ne prihvata, (sem o preferencijalnom izvozu u EU) takođe, kaže – "kao i zbog toga što predložena povećanja nisu u skladu sa "standstill" klauzulom kojom se predviđa da carinske stope ostanu na nivou Akcionog plana harmonizacije ekonomskog sistema"... i tako dalje. Gospodo, rešite prvo problem: našu vodu više neće u Crnu Goru da puštaju da se izvozi. To su vaši koalicioni partneri, to su vaši prijatelji, to su ljudi koji su uništili državu u poslednje četiri godine, koje vi i dalje podržavate.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu Zakona o Carinskoj tarifi Odeljak I. – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 1. – Žive životinje, u tarifnim oznakama 0102 90 51 00, 0102 90 59 00 carinska stopa – 30 zamenjuje se carinskom stopom – 40. Ne vredi vam ništa čak ni dogovor vaših koalicionih partnera da se kupuje domaća roba. Ta parola verovatno bi bila dobra kada bi je vi poštovali i kada ne bi bilo tih vaših prijatelja kojima vi pomažete na svim nivoima prilikom uvoza, distribucije i prodaje tuđe robe. Još je ova naša čista i lepa zemlja ostala nezaražena, pa vi ovim zakonom baš hoćete da se i naša stoka zarazi sindromom "ludih krava". Znate li vi kolike su štete nanete Evropi zbog tih ludih krava?! Zar niste naučili iz te, navodno, vaše Evrope šta to znači: želimo da uvozimo sve vrste konja, magarce, mule i mazge, sve vrste goveda, sve vrste svinja, sve vrste ovaca i koza, sve vrste živine i ostale životinje. Pod tim "ostale životinje" možemo da uvrstimo i divljač. Mi smo nekada bili glavni izvoznici žive divljači. Uglavnom su naši jeleni putovali ka Engleskoj i Australiji, a cena je bila izražena u dolarima i kotirala se visoko. Niste vi naučili, a niste vi ni spremni da se bavite poljoprivrednom proizvodnjom. Kako vi da podignete nivo poljoprivrede na viši nivo, kad vaši eksperti sve čine kako bi poljoprivreda bila "deveta rupa na svirali". Ništa se ne može sa ovim ekspertima koji imaju zadatak da našu poljoprivredu zaviju u crno. Danas, kada je žetva u punom jeku nema nigde nafte, elementarne nepogode nas uništavaju, cena pšenice nepoznata, žive stoke sve manje!! Genetski modifikovane biljke polako osvajaju naše prostore!! Maline, višnje, sve se uništava, a Ministarstvo želi da uništi naše institute. To je samo jedan komentar vezano za ove eksperte koje sam gore pomenuo. Neće oni da, mi i naša poljoprivreda budu blizu, tamo, na onom navodnom evropskom tržištu. Što bismo tamo bili kad ta Evropa plaća naše eksperte da mi tamo ne budemo?! Mi u našoj poljoprivredi imali smo iskustva, znanja i pameti, to su nam priznavali i danas se vide rezultati, ali vi ste rešili da to do kraja derogirate, i na kraju izjavite – nema više naše poljoprivrede, zadatak je završen. Ništa niste uradili sa budžetom ni prošle, ni ove godine. Podelili ste samo mrvice kredita vašim članovima na terenu i to separatno. Znaju to naši poljoprivredni proizvođači. Oni će vam to reći na sledećim izborima, jer oni sada nemaju druge mogućnosti da vam to predoče. Hoćete da tarifa bude 30% i da time uskladite kombinovanu nomenklaturu. To što ćemo mi pojednostaviti ovu carinsku nomenklaturu, mi kao država ne dobijamo mnogo osim što usklađujemo sa evropskim normama. Znate vi zašto mi ne dobijamo mnogo, to znaju i naši proizvođači robe koja se nalazi na ovoj debeloj nomenklaturi, koja ima 600 stranica i treba da bude u 10.000 tarifnih stavova. Niste mi prihvatili amandman iz razloga što moj predlog dovodi do gubljenja trgovinskog preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije i što moj predlog, od 40%, nije u skladu sa "standstill" klauzulom kojom se predviđa da carinske stope ostanu na nivou Akcionog plana harmonizacije. I o tom Akcionom planu bismo vam mogli mnogo toga reći, ali nije prilika ni vreme da o tome sada komentarišemo. Zamislite nas u Srbiji da mi uvozimo junice za klanje ili neke druge junice. A bili smo spremni, i bićemo spremni da naše junice mi izvozimo da li u Evropsku uniju ili negde u svet, jer za to imamo i mogućnosti i prostora. Fali nam samo malo, a to je, da država, odnosno Ministarstvo to prihvati i svojim merama omogući i strukom organizuje i, eto naših junica tamo negde u belom svetu, kao kvalitetna i zdrava roba. Što se tiče klanja goveda i junica, mi smo i u tome učestvovali i bili smo glavni izvoznici kvalitetnih polutki i gotovih proizvoda, koje su odlazile u svet i time smo imali veliki devizni priliv. Verovatno ćemo to ponovo moći da uradimo kad ne bude bilo više vas na ovoj političkoj sceni. Imali ste plan da 2005. godine u zakonskoj regulativi donesete 30 i više zakona, a od toga su doneta tri zakona. Znači, zakoni vam sporo prolaze. Preispitajte se.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I. Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na zakon o carinskoj tarifi Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 1 – Žive životinje u tarifnim oznakama 0102 90 61 00, 0102 90 69 00. Prva tarifna oznaka odnosi se na carinsku stopu za uvoz krava za klanje, znači, odraslih goveda, a druga tarifna oznaka odnosi se na ostale vrste goveda. Znači, ovim tarifnim oznakama i ovom tarifom traži se u suštini, predloženim zakonom da bude carinska stopa 30%, a ja predlažem da ta stopa bude uvećana i da bude 40%. Dakle, to predlažem iz sledećih razloga: u našoj zemlji godišnje, veliki broj krava, pre svega, ide na klanje, zato što idemo na veliki remont neproduktivnih zahvata, a reproduktivna iskoristivost goveda u našoj govedarskoj proizvodnji je tri do četiri godine, dok je to u razvijenim govedarskim državama sedam do osam godina, dakle toliko traje reproduktivni ciklus. Znači, u tim razvijenim državama iz kojih bi mi uvozili krave, one su značajno starije, nego li u našoj zemlji. Dalje, ono što je motivisalo da predložimo veću carinsku stopu je to da je neshvatljivo da se ovim zakonom daje ili predlaže ista carinska stopa za žive životinje za klanje, pa između ostalog i odrasla goveda i ista je carinska stopa za meso zaklanih životinja, za trupove i polutke tih životinja. Mislim da ovakva carinska stopa može da stimuliše, upravo, neke prerađivače goveđeg mesa da uvoze meso odraslih goveda, jer je ono po istoj carinskoj stopi kao i meso junadi ili nekih drugih zaklanih životinja. Sledeće što je bila motivacija da se predloži izmena carinskih stopa, naša zemlja ima obavezu da izvrši usklađivanje carinskih tarifa sa Kombinovanim evropskim sistemom Evropske unije i to, pre svega, u pogledu nomenklature. Međutim, mi nemamo obavezu i niko ne može da nas natera da propisujemo visinu carinskih stopa isključivo prema tim stopama u EU. U obrazloženju stoji osnov – visina propisanih stopa carine je rezultat postignutog dogovora u pogledu harmonizacije carinskih stopa Srbije i Crne Gore. Ne može biti motivacija, da bude meritoran (da samo za ovaj carinski tretman uvoza živih životinja, pre svega, odraslih goveda, da bude primarna i predložena ta carinska stopa), taj dogovor između Crne Gore i Srbije, jer Crna Gora ima takav broj odraslih goveda za klanje u odnosu na ono što mi imamo, pogotovo u odnosu na broj prerađivača mesa. Dalje, ono što je motivisalo da predložimo izmenu ove carinske stope jeste upravo i činjenica da naša zemlja ( pre svega, to je u delokrugu Ministarstva poljoprivrede), budžetski donosi sredstva za stimulisanje izvoza mesa i prerađevina od mesa, a u ovoj godini je planirano sa 20% podsticaja izvoza. Ne možemo se pojaviti ili bolje rečeno bilo bi nepošteno da neko koristi subvenciju za izvoz mesa i proizvoda od mesa uvezenih životinja, recimo, krava izbačenih iz priploda, odraslih goveda, a znamo da je njihovo meso najlošijeg kvaliteta; uglavnom u najvećem obimu ide u prerađevine, u suhomesnate proizvode ili neke druge polutrajne proizvode. Na kraju, ono što je ovde već pomenuto, mi smo u opasnosti da u našu zemlju uđu određene zarazne bolesti životinja. Najkonkretnije, mislim na prionske bolesti i na poznatu bolest ludih krava. Za sreću do sada nemamo nijedan potvrđeni slučaj te bolesti i vodimo se i dalje, kod međunarodnog ofisa za zarazne bolesti, kao zemlja koja je slobodna od te bolesti. Međutim, upravo se, pre svega, odraslim govedima, ta bolest unosi u zemlju. Potencijalno uvek postoji opasnost uvozom (i to uvozom po povoljnim uslovima) odraslih goveda da bi neki nesavesni uvoznik mogao uvesti iz zemlje koja ima registrovanu tu bolest, iako postoje neki drugi zakonski propisi koji tako nešto zabranjuju. Obzirom na mentalitet naših trgovaca, pogotovu uvoznika, realno postoji opasnost (i kada su povoljne carinske stope) da se tako nešto desi, što bi imalo vrlo nepovoljnog odraza na naš stočni fond, pre svega, govedarsku proizvodnju, ali isto tako došlo bi i do ugrožavanja zdravlja naših ljudi. Zato su sve ovo razlozi, koje sam pobrojao, da se jednostavno prihvati predlog i da se poveća carinska stopa za uvoz goveda. Da ona nikako ne bude u istoj ravni kao i carinska stopa za uvoz junećeg mesa ili drugih zaklanih goveda, nego da bude veća i mi smo predložili da to bude 40%. Na kraju da bi se predupredilo sve ovo što sam rekao, pre svega, sprečavanje unošenja određenih zaraznih bolesti, bilo bi neophodno da Ministarstvo poljoprivrede što hitnije dostavi zakon o veterinarstvu, koji će suštinski rešiti veoma nagomilane probleme u veterinarskoj struci, a isto tako suštinski rešiti suzbijanje stočnih zaraza i omogućiti da naša zemlja bude konkurentna sa mesom i proizvodima od mesa na EU.
Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Prvoslav Savić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Prvoslav Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi po kome u Odeljku I, gde se pominju žive životinje, proizvodi životinjskog porekla, kao i Glava 1. – Žive životinje, koje su svrstane po tarifnim oznakama, već su pomenute od strane mog prethodnika, gospodina Zorana Mašića, carinska stopa iznosi 30, što smatram niskom carinskom stopom i tražim da se zameni carinskom stopom od 40. Ovo tražim iz razloga što je dosadašnja politika, kako one prethodne, tako i sadašnje Vlade, nekontrolisanim uvozom žive stoke, mesa i mesnih prerađevina, kao i mleka i mlečnih prerađevina, pogubno uticala na naše stočare, koji su nemajući kud umanjili stočne fondove zbog nemogućnosti, kako prodaje stoke, tako i prodaje proizvoda, pa je tako stočni fond potpuno osiromašen. Rešenje koje nudim ovim amandmanom štitilo bi naše proizvođače, odnosno stočare od nekontrolisanog uvoza ovih proizvoda i žive stoke, te na taj način sprečilo dalje siromašenje i uništenje kako stočnog fonda, tako i naših proizvođača, stočara. Očigledno je da Vlada samim činom odbijanja ovog amandmana, kao i obrazloženjem koje je dala, samo dokazuje da o našim poljoprivrednim proizvođačima i njihovim interesima uopšte ne razmišlja. Ali, zato veoma brine o proizvođačima iz Zapadne Evrope i Amerike. I štiteći samo njihove interese pokazuje da ona i nije vlada za koju građani Srbije na sledećim izborima treba da glasaju, tako što bi glasali za političke stranke čiji predstavnici sačinjavaju ovu vladu. Samim neprihvatanjem ovog amandmana Vlada pokazuje da želi da zaštiti uvoznički lobi koji će se i dalje bogatiti i od koga će se za neku novčanu svotu "očešati" i neki od ministara, kako bi jadni mogli da prežive. Vi, dame i gospodo iz vladajuće većine, trebalo bi da glasate za prihvatanje ovog mog amandmana, kako ne biste dozvolili da građani Srbije još više učvrste svoje ubeđenje da o njima i njihovim interesima brinu još samo srpski radikali. Vodite računa, izbori su na pomolu, pa će vam možda trebati neki savet, a ja ovo ne naplaćujem, mada je veoma nezahvalno deliti savete, mada pametnima nisu potrebni, a oni drugi ne slušaju.
Hvala vama, gospodine Saviću. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak 1. Glava 1 amandman je podneo narodni poslanik Stojan Cvetković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Stojan Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi, Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla; Glava 1. – Žive životinje u tarifnim oznakama 0103 91 10 00, 0103 91 90 00, carinska stopa 30 zamenjuje se carinskom stopom 40, jer je politika prethodne i ove vlade nekontrolisanim uvozom žive stoke, mesa i mesnih prerađevina, mleka i mlečnih prerađevina pogubno uticala na domaće stočne fondove, koji su potpuno osiromašeni. Rešenje koje predlažem ovim amandmanom domaće poljoprivredne proizvođače štiti od nekontrolisanog uvoza ovih proizvoda i sprečava njihovo uništenje. Od 2000. godine, dolaskom DOS-a na vlast, počeo je nekontrolisan uvoz žive stoke i mesnih prerađevina, tako da su doprineli uništavanju stočnog fonda, a ta praksa se nastavlja i danas.
Hvala najlepše, gospodine Cvetkoviću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi Odeljak I –Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 1. – Žive životinje, u tarifnim oznakama 0104 10 30 00, 0104 10 80 00, 0104 20 90 00, koja je odnose na jagnjad do jedne godine starosti, koze čiste rase za priplod i ostale. Predložio sam da, umesto carinske stope – 30, treba da stoji carinska stopa – 40. Smatram da je prethodna i ova vlada vršila nekontrolisan uvoz mesa i mesnih prerađevina, a naročito jagnjećeg i kozjeg mesa, što je negativno uticalo na stočni fond u Srbiji. Stočni fond u Srbiji je na ivici opstanka i zato ovim mojim amandmanom, koji sam podneo ispred SRS, želim da zaštitim naše poljoprivredne proizvođače i uzgajivače stoke, koji zbog nekontrolisanog uvoza dalje siromaše, a stočnom fondu preti potpuno uništenje. Srbija je nekada bila izvoznik stoke, mesa, mesnih proizvoda, a danas uvozimo, iako znamo da bismo mogli da izvozimo – jednom organizovanom proizvodnjom, uzgojem i otkupom stoke. tu pre svega mislim na stabilne cene i na kontrolisan uvoz žive stoke, mesa i mesnih prerađevina i ostalih sirovina, koje su u većini slučajeva sumnjivog zdravstvenog porekla, koji se uvoze bez ikakve zdravstvene kontrole, od njih se prave mesni proizvodi sumnjive zdravstvene ispravnosti i kvaliteta – njima hranimo, odnosno trujemo našu decu, a našu zdravu stoku, naš stočni fond niko ne želi da zaštiti. Zato predlažem da usvojite amandmane poslanika SRS.
Hvala, gospodine Daja. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Odeljak I Glava 1. na Predlog zakona o carinskoj tarifi. Amandman u Odeljku I Glava 1. kojim se predviđene carinske stope sa 20 menjaju na 30, želi se postići stabilnost cena poljoprivrednih proizvoda u našoj zemlji, a u ovom slučaju – živine određene kategorije starosti, odnosno vrsta. S obzirom na to da se ovde radi o uvozu živine iz inostranstva, neophodno je povećati carinsku stopu na 30, kao iznuđenu meru zaštite domaćih proizvođača. Nekontrolisani uvoz žive stoke, živine i drugih poljoprivrednih proizvoda značajno može da poremeti odnose na našem tržištu, a pogotovo da ugrozi naše poljoprivrednike. S jedne strane, dobro je poznato da zemlje EU u značajnoj meri subvencioniraju proizvođače hrane. Takvima će biti lako probiti se do našeg tržišta. Na našem tržištu konkurenciju predstavljaju domaći proizvođači, koji nemaju ni dinara od države. Ako neko uzme kredit za podsticaj poljoprivrede, to na kraju ispadne, uz veliku kamatu, preskupo. Ovo je jedan od načina da se donekle sačuva tržište za naše ljude, koji su mahom u poslednje vreme ostali bez posla, pa je dosta njih izlaz našlo baš u gajenju živine. Evo jednog dobrog razloga zbog čega treba usvojiti ovaj amandman: u ovom istom Odeljku Glava 3, za šarana i pastrmku carinska tarifa iznosi 30, što znači da bi se ista takva paralela mogla povući i kada je u pitanju zaštita živinarske proizvodnje u Srbiji. Amandman se odnosi i na manje i na veće jedinke živine. Dakle, i na one koje direktno idu u klanicu, kao i na one koje ostaju za širenje vrste. Jedna velika dilema nameće se svakom našem građaninu, koji u prodavnici može naći izuzetno jeftino pileće meso iz uvoza, koji će ga verovatno kupiti ne razmišljajući da li će njegovom primenom u ishrani doći do poremećaja, u metabolizmu, koji istovremeno mogu biti veoma ozbiljni. Ne moramo mnogo ići unazad da bi se setili bolesti "ludih krava", koju je uzrokovao način ishrane nedozvoljenim koncentratima i aditivima. Tako isto se hrani i živina, svim i svačim, i na Zapadu. Jednog dana, zahvaljujući niskoj carinskoj tarifi, sve će se to naći u našoj zemlji, na trpezi pred našom decom. Upravo po velikoj potražnji zdrave hrane, koju zemlje EU traže na sve strane, ne pitajući za cenu, vidi se kakav iskren odnos imaju prema svojim poljoprivrednim proizvodima. Usvajanjem ovog amandmana pružićemo priliku da i naši ljudi nađu mesta u tržišnoj utakmici i da prežive ovu tešku situaciju i besparicu u koju nas je dovela sadašnja Vlada, a pogotovu ministar finansija Mlađan Dinkić. Posle dolaska DOS-a na vlast u Srbiji, grupa eksperata, uključujućii sadašnjeg potpredsednika Vlade Miroljuba Labusa, je nekontrolisanim uvozom mesa i drugih poljoprivrednih proizvoda, značajno oborila cene žive stoke, voća, povrća, mleka itd. Tada smo, kao posledicu "ekspertskog" promašenog poteza, imali skoro prestanak gajenja žive stoke, baš zbog cene koja je bila ispod svakog realnog osnova. SRS se zalaže za povećanje svih carinskih stopa koje se tiču uvoza poljoprivrednih proizvoda, a sve u cilju da se sačuva potencijal naših proizvođača, a istovremeno se štiti i njihov socijalni status. Moramo zaštititi naše proizvođače upravo onako kako to rade ostale zemlje u svetu. Mi u Srbiji, pored poljoprivrede i turizma, bukvalno nemamo nijednu privrednu granu koja može državi da obezbedi značajna devizna sredstva i istovremeno uposli veliki broj nezaposlenih. Posle likvidiranja domaćih banaka, ministar finansija je u novoj ulozi nastavio frontalno da uništava sve pred sobom lošim zakonima. To su najbolje osetili trgovci, zanatlije, obveznici obaveznog penzionog i socijalnog osiguranja, pijačni prodavci, građani kao korisnici usluga i poljoprivrednici. Pod udar Mlađana Dinkića je na kraju došla i domaća živina, određivanjem ovakve carinske tarife pod šifrom koja je pomenuta u amandmanu. Dakle, usvajanjem ovog amandmana, carinska tarifa za određene kategorije živine bi iznosila 30, umesto 20, što bi sasvim sigurno osiguralo status naših poljoprivrednika koji se bave živinarstvom.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1, Odeljak VIIGlava 39, Odeljak XI Glava 51, 56, 57, 58, 60, 61, 62 i 63 i Odeljak XVII Glava 87. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Zakonodavni odbor. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 1. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Dišić.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi, Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 1. – Žive životinje, u tarifnim oznakama 0105 12 00 90, 0105 19 20 90, 0105 19 90 90, 0105 99 10 00, 0105 99 20 00, 0105 99 30 00, 0105 99 50 00 carinska stopa – 15 zamenjuje se carinskom stopom – 20. Obrazloženje ovog amandmana je veoma jednostavno i može se shvatiti veoma lako, ako hoćete da razmišljate i da doprinesete da Republika Srbija i njena poljoprivreda krene uzlaznom linijom, da stvorite dobre uslove da poljoprivrednik može da živi od svog rada. Ali, ono što sam dobio kao obrazloženje zašto se amandman odbija, to zaista nije korektno prema poljoprivrednicima i poljoprivrednim domaćinstvima u Republici Srbiji. Za poslednjih nekoliko godina prethodna vlada i ova vlada su svojim zakonima uništili poljoprivrednu proizvodnju i doveli poljoprivrednike na rub življenja. Jedino da prihvatite ovaj amandman, kako bi se moglo povratiti naše poljoprivredno domaćinstvo da može da živi od svog rada onako kako to Bog zapoveda i nalaže. Do sada niste poslušali vapaj SRS, niti ubeđenja SRS da ste sa vašim zakonima zaista doveli Srbiju na ivicu bede i gladi. Hoću da vam kažem da ste poslednjih godina dozvolili nekontrolisan uvoz proizvoda i sve što je sa zapada, sve treba da bude fino i lepo. Zaboravili smo na naše zdravo meso, zdravu hranu, povrće i sve ono što je krasilo srpsku proizvodnju i našu poljoprivredu. Poslednji je momenat da se uzmete u pamet i da ovim rešenjima koje nudi SRS u vidu amandmana, poboljšate ovaj zakon i ne dozvolite i dalje propadanje srpske poljoprivrede. Hoću da vam kažem kako žive poljoprivredna gazdinstva i domaćinstva u planinskim predelima. Nekada su se Kopaonik i sve naše planine belele od stada ovaca. Danas imamo da svako domaćinstvo veže za štrik jednu ovcu i vodi je za sobom. Katastrofa, zar ne? Na Kopaoniku je pre 15 – 20 godina bilo oko 1.500 stada ovaca. A danas? Sva skupa domaćinstva nemaju više od 100 komada, koje drže kod kuće zatvorene. Svedoci smo ovih dana da poljoprivreda umire na drugi način. Malina koju su seljaci ubrali, proizveli, nemaju kome da prodaju. Evo, svedoci smo šta se u Valjevu desilo. U Guči i na Kopaoniku se krompir baca, više ne mogu da stoku da hrane, jer nemaju dovoljno stoke, nego se prave velike jame i taj krompir se zatrpava. Zamislite dokle smo došli, a uvozimo sve što se proizvodi u svetu, računajući da je to svetsko lepše i bolje od našeg. Moram da vas podsetim da su se pre 10 – 15 godina oko naše junetine vodile bitke i Grčka je, ne slušajući EU, uvozila naše juneće meso. Šta je to danas doprinelo da mi uništimo našu zdravu poljoprivredu i proizvodnju? Zamislite se. Molim vas da poslušate SRS i prihvatite amandmane SRS i zaustavite dalje propadanje srpskog seljaka i srpske poljoprivrede. Vašim zakonima ste unakazili i dokrajčili srpskog seljaka i srpsku poljoprivredu, ali jedino ih možete malo spasti ako prihvatite amandmane SRS. Nadam se da ćete u danu za glasanje prihvatiti amandmane SRS i omogućiti da Srbija može da izvozi, a već nema proizvodnju, da joj omogućite da počne proizvodnju i da počne izvoz sa tom proizvodnjom. Uništili ste sve, ne dozvolite da i ovo malo propadne.
Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2, amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. i 159. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, podneo sam amandman na Predlog zakona o carinskoj tarifi. U Predlogu zakona o carinskoj tarifi Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo, u tarifnim oznakama: 0201 20 20 10, 0201 20 20 20, 0201 20 20 90, u Predlogu zakona o carinskim tarifama, predložili ste da stopa carine bude 30, a ja predlažem da se ova stopa zameni i bude uvećana carinskom stopom od 50. Evo zašto? Dosadašnja politika prethodne i ove vlade nekontrolisanim uvozom žive stoke, mesa, mesnih prerađevina, mleka i mlečnih prerađevina, pogubno je uticala na domaće stočne fondove koji su potpuno osiromašeni. Rešenja koja su predložena ovim amandmanom domaće poljoprivredne proizvođače štite od nekontrolisanog uvoza ovih proizvoda i sprečavaju njihovo dalje siromašenje i uništavanje. Obrazloženja koja ste dali na carinske tarife su sva ista. To vam ne može proći kod naroda i građana Srbije. Ovde je sve jasno. Ako hoćete da zaštitite naše proizvođače mesa, klaničnih proizvoda i uzgajivače stoke, morate da prihvatite ovu carinsku stopu od 50. Ali, u mandatu ove Vlade Republike Srbije, njena ministarstva nisu htela ili možda nisu smela da usvoje skoro nijedan predlog ili amandman SRS. Šta to znači? Mi srpski radikali dobili smo ogromnu podršku naroda Srbije da ih predstavljamo u ovom parlamentu. Mi taj zahtev želimo i moramo da ispunimo do kraja. Tražili smo da budemo partner, a ne ulizica EU, tražili smo i predlagali da, pre svega, očuvamo Srbiju, kao državu slobodnih građana. SRS vama i građanima Srbije poručuje – verujte u Srbiju, volite je i tražite da SRS bude vodilja u lepšu budućnost mladih i dece koja rastu. Hvala vam.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak IGlava 2. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman., a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak IGlava 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Todorović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko će naš stav da se predložene tarife uvećaju radi zaštite domaćeg proizvođača i proizvoda, umanjiti ili otežati pregovaračku poziciju ove vlade sa EU radi trgovine, ne znamo, ali svi naši predlozi da se uvećaju carinske stope na uvoz živine, životinja, mesa i prerađevina od mesa su sa ciljem da se zaštiti naš proizvođač i da se zaštiti domaća proizvodnja. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2.amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Izvolite gospodine Krasiću.
I ovo je jedan u nizu amandmana koji ima za cilj da popravi ovo što je predloženo od strane Vlade, a tiče se Zakona o carinskoj tarifi, ovo se konkretno odnosi na tarifne oznake. Pošto većina ne prati koje su tarifne oznake u pitanju, radi javnosti, moram da kažem da se to odnosi na Glavu 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo. Ove konkretne tarifne oznake odnose se za razne vrste konfekcioniranog mesa, gde je Vlada predložila da carinska stopa bude 30%, a SRS predlaže da ta stopa bude 50%. Znači, praktično, radi se o gotovim proizvodima koji se uvoze. Jedna kategorija može i kasnije da se obrađuje, ali u suštini, radi se o gotovim proizvodima. Nije u pitanju, znači, sirovina, već je u pitanju roba, viši stepen obrade i kao takva, koja se, takođe, proizvodi u zemlji, nameće se potreba da se carinska stopa odredi i da bude viša od ove koja je predložena. A koji su razlozi? Razlozi su vrlo jednostavni. Carina, pre svega, ima za cilj da zaštiti domaću proizvodnju i ukoliko carinskom politikom ne štitimo domaću proizvodnju, onda nije čudo što je ovakav životni standard. Skrenuo bih pažnju i na pojedine članove Predloga zakona o carinskoj tarifi, pogotovo na član 3. i 4. Član 3. poslednji stav glasi: "Vlada usklađuje nomenklaturu Carinske tarife, na nivou širem od šestocifrene numeričke oznake, sa Kombinovanom nomenklaturom Evropske unije i propisuje jedinice mere za nove tarifne stavove uz zadržavanje propisanih stopa carine". To znači da Vlada pod određenu carinsku stopu može da prevede i neki drugi proizvod na bazi neke nove šifre, nove nomenklature. A na Zapadu se pojavljuju i takvi proizvodi koji ne mogu da se razvrstaju u neku od postojećih tarifnih stavki, pa onda ima potrebe da se ta tarifna stavka širi kod nas, pošto je ta nomenklatura tarifnih stavki nešto manja nego u ujedinjenoj Evropi, onda je Vlada za sebe zadržala ovo pravo da praktično ne tumači, nego propiše podzakonskim aktom gde pripada jedan proizvod. Ono što stoji u članu 4. poslednji stav: "Carinjenje proizvoda iz stava 1. ovog člana vrši se na način koji propiše ministar nadležan za poslove finansija". Radi se o nesastavljenim proizvodima. To je ranije bio put zloupotrebe ( pre svega, odnosi se na industrijske proizvode), kada neki sa zvučnim imenima: "Lale", "Cile", "Mile",itd, u uslovima kada, recimo, kod nas ne postoji neka proizvodnja ili je nekada postojala, pa je to neko ugasio, oni uvoze pojedinačne komponente koje su po određenim tarifnim brojevima razvrstane sa nižim carinskim stopama zato što se radi o poluproizvodima, repromaterijalu, zašto ne reći i rezervnim delovima. Onda, kada to sve lepo skupe, oni naprave nov frižider, nov televizor, naprave potpuno nov proizvod. On, kao takav, kada bi se kojim slučajem uvezao, imao bi daleko višu carinsku stopu. Mlađan Dinkić se baš uhvatio za ono gde postoji mogućnost malverzacije. To stoji u ovom predlogu zakona, član 4. odnosi se na stav 1. i 2. Niko to ne prigovara. Neki, koji se malo razumeju, skrenuli su nam pažnju da je to ostalo u rukama pojedinca. Da bi se shvatio kompletan stav SRS povodom ovog dela carinske tarife koji se pretežno odnosi, do sada što smo razmatrali, na živu stoku, meso i mesne prerađevine, skrenuo bih vam pažnju, a preskočiću ovaj deo koji se tiče naših obaveza prilikom ulaska u EU, odnosno ispunjavanja uslova za ulazak u EU, hoću da vam kažem, sa ovim problemom nekontrolisane liberalizacije, koja je krenula, bukvalno rečeno, od novembra 2000. godine, kada nova vlast nije imala nameru da pogleda u carinske tarife i da vidi kako se štite naši proizvodi, nego je jednostavno otvorila naše tržište, dala ga na poklon strancima. I da bi ga dala na poklon strancima, morali su da naprave masakr sa carinskim tarifama, da to harmonizuju, prilagođavaju, pa čak su išli toliko daleko da su pričali o nekim standardima Svetske trgovinske organizacije i one rotarijanske organizacije. Pročitaću jedan deo jednog teksta, koji je nekada napisan, prošle godine, a tiče se dileme šta mi sve to treba da preživimo i kakva su iskustva drugih država istočnog bloka, koje su pre nas krenule u tu fazu ulaska u EU, a tiče se, naravno, i ovoga što je danas na dnevnom redu. Često u našoj javnosti slušamo fraze o državama koje su nekada bile iza nas, a sada su u EU ili samo što nisu ušle. Međutim, konkretni podaci o njihovom položaju nisu tako idilični, posebno u poljoprivredi. Radi vašeg saznanja preko 40% propisa EU odnosi se na poljoprivredu. EU ima ekonomsku snagu i ove potencijale zato što je obezbedila prehrambenu sigurnost država EU rigoroznim propisima, standardima i zaštitila svoje tržište, učinila ga je nedostupnim ostalim državama van ovog sistema i čuvajući poljoprivredu oni, praktično, obezbeđuju sebi dobre uslove za industrijski razvoj. Ovo pričam da bi naši shvatili da poljoprivreda nije "mačji kašalj" i da poljoprivreda ne može da se prepusti tako neodgovornim osobama, kao što su ove koje već nekoliko godina vode poljoprivredu. Evo jednog primera, ja sve na bazi analize podataka koje je objavila dosovska vlast preko svojih instituta u periodu 2001-2004. godina. U Mađarskoj su protekcionističke mere EU dovele do orijentacije tamošnjih poljoprivrednih proizvođača na Rusiju. Kada je ministar Jožef Torgijan i regionalni razvoj pokušao 1999. godine da poveća subvencije u proizvodnji žitarica, ubrzo je uvideo da su najosnovniji delovi, najunosniji delovi poljoprivrede u stranim rukama i da je napravio grešku, koja ga je koštala položaja. Dok je u 19. i 20. veku Mađarska bila izvoznik žita, mleka, mesa, ćurana itd, poslednjih godina raste uvoz poljoprivrednih proizvoda, od 25% na 44%. Udeo poljoprivrede u bruto nacionalnom proizvodu je opao od 1990. do 2000. godine sa 12,5% na 8,3%. Mađarska nije imala oružane sukobe na svojoj teritoriji. Pad zaposlenosti u ovom sektoru iznosi 50%. Poljoprivredna proizvodnja posle uspešnog puta (pod navodnicima) ka EU je 29% manja nego 1990. godine. Ovi podaci su naročito iznenađujući, imajući u vidu reljef Mađarske. Prisetimo se da nisu imali ni rat, ni sankcije. Oko 4.000 na izvoz orijentisanih jedinica je prema kriterijumima EU sposobno za konkurenciju. Njih velikim delom vodi strana ruka preko tzv. zakupaca, koji su ih zakupili od državnih agencija za privatizaciju i holding kompanija. Sa ovim stranim sektorom u Mađarskoj poljoprivredi treba da se takmiči 1,2 miliona sitnih seljaka. U proizvodnji jestivog ulja, piva, duvana 90% su sitni poljoprivrednici. Prema procenama mađarskih privrednih komora 2001. godine 60.000 hektara se de fakto nalazilo u rukama austrijskih državljana. Unija iz Brisela nastoji da legalizuje ove protivzakonite ugovore o zakupu. Godine 2001. došlo je do spora između mađarskih poljoprivrednih radnika i austrijskih seljaka koji poseduju zemlju. Poljska je u sličnoj situaciji kao i Mađarska. Prehrambena industrija je u stranom vlasništvu. Godine 1989. 30% Poljaka je živelo od poljoprivrednih proizvoda dobijenih na svojim imanjima. Godine 2002. taj procenat je pao na 18%. Francusko mleko, nemačke, holandske svinjske polutke su osvojile poljsko tržište. Jedini jeftini krediti koje su uzimali poljoprivrednici su poskupeli, kada su dospeli za naplatu. Četiri do osam miliona poljskih poljoprivrednika nemaju pravo na subvencije koje imaju francuski, nemački i austrijski seljaci. Agrarni viškovi se iz zapadne Evrope plasiraju na poljsko tržište. Tako se socijalni nemiri i štrajkovi poljoprivrednika izbegavaju na Zapadu i premeštaju na Istok. Subvencije omogućavaju da dva seljaka u Holandiji proizvedu istu vrednost dobara kao 25 seljaka u Poljskoj. Redovno se javljaju sukobi između poljoprivrednog sindikata "Samoodbrana" i poljske policije i blokade puteva. Preko ugovora o zakupu inostrani vlasnici su stekli posed i nad poljoprivrednim zemljištem. Cena zemljišta je do 13 puta niža, nego u Nemačkoj. Poljski seljaci su 1999. godine blokirali granične prelaze u bezuspešnom pokušaju da spreče jeftin uvoz iz EU. Godine 2002. komesar EU za agrar, Franc Fišler, je bio izviždan u poljskom Parlamentu. Na sastanku u prvoj polovini januara 2005. godine predstavnici prehrambene industrije Slovenije su ocenili da se nalaze u teškoj krizi koja će eskalirati ove godine. Glavni razlog za to je nemogućnost prodaje svojih proizvoda na tržište EU. U prvih 10 meseci 2004. godine uvoz hrane je povećan za 8%, a izvoz smanjen za 10%. Najviše se uvozilo stranog mleka, mlečnih proizvoda, alkoholnih pića, bezalkoholnih pića i šećera. Najveći problemi se očekuju u klaničarskoj, mlečnoj i mesnoj industriji, preradi žita i proizvodnji bezalkoholnih pića. Zemlja u kojoj se najviše izvozi slovenačke hrane nije članica EU. To je Hrvatska. Godine 1991. slovenačka prehrambena industrija je zapošljava 36.000 radnika i ostvarivala 5% bruto nacionalnog proizvoda. Danas zapošljava 19.000 radnika i ostvaruje 2,38% bruto nacionalnog proizvoda. Od 1. januara 2004. godine Slovenija nema pravo da proizvodi kranjsku kobasicu, jer ima više vode nego što je propisano. Slovenački seljaci su po ulasku u EU izgubili pravo na subvencije koje su se mogle meriti sa olakšicama u starim članicama EU. Zabranjeno je, 30. decembra 2002. godine u Kopenhagenu, da nove članice imaju više od 25% subvencija u odnosu na subvencije koje EU daje starim članicama. U periodu od 1986. do 1999. godine u EU je rasla podrška poljoprivredniku. Istovremeno, u Češkoj i Mađarskoj je pala sa 66% na 25%. Godine 1997. državne subvencije su pale na 9%. Godine 1991. Češka je imala suficit od 120 miliona dolara u trgovini poljoprivrednim proizvodima, a 1999. godine zabeležila deficit od 430 miliona u odnosu na EU. Neprozirni ugovori o zakupu masovno postoje i u Češkoj, uglavnom sa nemačkim seljacima. Slično je i u Slovačkoj, slično je i u drugim državama, vreme ističe, nemam razloga da vam ovo čitam, to su izvori vaši, vaši podaci su "Proširenje na istok" knjiga autor Hans Hofbauer, "Privredni pregled" i "Bela knjiga" u izdanju Ekonomskog instituta. Znači, put nam je trasiran ovom vladom, ovo nema veze sa harmonizacijom i usklađivanjem, ovo samo ima veze sa uništavanjem srpske poljoprivrede, srpskih poljoprivrednih proizvođača svim merama, a danas je na dnevnom redu jedna mera, to je Carinska tarifa, to su stope carina koje se propisuju. Kao što vidite ide se sa nižim carinama da, što jeftinije ili po datim cenama sa još malom carinskom stopom, dolazi roba iz inostranstva i tako guši našu proizvodnju. Zato SRS podnosi ove amandmane, traži da se povećaju stope carina, da bi se zaštitilo naše tržište. Moram da vam skrenem pažnju, zbog jedne insinuacije koju sam malopre čuo sa ove govornice, ovo nije naš put i oni koji su glasali o evropskom putu nisu glasali da se carine ovako nisko postave da bi se uništila naša proizvodnja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Đuričić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tihomir Đuričić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman SRS na Odeljak I. Predloga zakona o Carinskoj tarifi, koji se odnosi na – Žive životinje; proizvode životinjskog porekla i Glava 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo. Ovaj amandman se odnosi na visinu carinske stope – ja sam predložio da se ta stopa sa 30, kako je Vlada predložila, zameni na 50%. Zbog čega? Da se ne bi desilo kao i u prethodnom periodu. Otprilike, kada je pomenuta ovde firma Industrija mesa "Matijević" iz Novog Sada, ona je uspela da preko svojih prijatelja iz Vlade donese čak i uredbu u svoju korist. Naravno, zakon nije rekao da se te tarife u toj visini odnose na uvoz sirovog mesa i žive stoke. Ja sam imao prilike to meso i da vidim. Naime, radi se o mesu uvezenom iz Italije, starom više desetina godina; u saznanju da su robne rezerve stajale otprilike dvadesetak godina po hladnjačama u Italiji, a Italijani su čak i plaćali i ko bi to meso odneo iz njihove države, pošto nije vredelo ničemu. To meso je uz pomoć Vlade uvezeno ovde, a na taj način je umanjena vrednost žive stoke, što je apsolutno uništilo stočni fond u Republici Srbiji. Međutim, hajde što je uništen stočni fond, to nije mala stvar, ali preko uništavanja stočnog fonda, vršila se priprema za privatizaciju klaničnih industrija. Mnogi giganti poput "Karneksa" iz Vrbasa su u to vreme prodavani, "Mitrosa" iz Sremske Mitrovice i da ne nabrajam ostale koji su prodati za sitne pare. Znači, prvo je uništen stočni fond, klanice su ostale bez posla i za sitan novac su privatizovane naše fabrike, koje su bile ne samo jugoslovenski, već i evropski giganti i poznate na evropskom tržištu. Naime, Vlada ovde nije prihvatila ovaj amandman, ali to nije ni čudo, jer za ovu sednicu SRS je podnela ukupno oko 500 amandmana i nisam primetio da je ijedan amandman prihvaćen od strane Vlade. Mislim da to nije dobro i nije ispravno, nemoguće je da od 500 podnetih amandmana, nijedan nije dobar. Mislim da se ipak mogao naći bar neki od tih amandmana kao dobar. Međutim, očigledno je šta se hoće ovim zakonom, a na nama je obaveza da građanima Republike Srbije ukažemo na nepravilnosti i na ono šta hoće Vlada da uradi u narednom periodu. Sa ove govornice se više puta pominjalo poređenje vlasti, recimo, kada su srpski radikali bili u suvlasti sa SPS. Međutim, gospoda koja su to izgovarala sa ove govornice neka ne zaborave da se oni nalaze poslednje tri godine na vlasti i da nam kroje sudbinu iz dana u dan – da ovu privredu uništavaju, odnosno da je uništiše skroz. Naime, razlika u toj vlasti, kada smo mi učestvovali u vlasti i sada kada vi to radite je ogromna! Bez obzira što vi tvrdite da smo učestvovali u vlasti, niste nijednu aferu otkrili, niti smo vam mi iza sebe ostavili. Za ove tri godine, pogotovo ljudi koji su zagovarali sa ove govornice i njihove stranke žestoko su umešani u sve moguće afere u Republici Srbiji, pa čak i njihovi ministri. Malopre je ovde kolega pomenuo kako svaka roba ima svoju cenu. Tačno je, prođite bilo kojom ulicom Beograda i videćete po izlozima, sva roba je sa istaknutim cenama: na obući, na svakom artiklu stoji cena. Međutim, ne znam koliko je gospodin upoznat, u Vojvodini je žetva u punom jeku, a pšenica još nema svoju cenu. Verujem da je to sa razlogom, samo ne znam da li ste se dobro preračunali. Kiše koje neprekidno padaju već pet dana u Vojvodini, mislim da će znatno umanjiti prinose pšenice i da će ti prinosi biti mnogo manji od planiranih. Naime, vas to nije briga kolika je cena pšenice. Napraviću samo jednu paralelu: prošle godine ako se sećate onih štrajkova i blokada puteva od strane seljaka, kada su seljaci preko zadruga pokušavali da pregovaraju sa Vladom i da postignu neki dogovor oko visine cene pšenice. Čini mi se da je kolega Mašić i predsednik Odbora za poljoprivredu, rekao, u nekoj priči u načelu, da je bila na ovom odboru dogovorena cena za pšenicu da iznosi 8,5 plus 1,5 premije. Ali, vaš potpredsednik Vlade, gospodin Labus i predsednik stranke, uspeo je bukvalno da se nagodi sa pregovaračima iz tih zadruga, koji su predstavljali seljake, i da im ponudi cenu od 7,5 dinara, koja nije do današnjeg dana isplaćena. Ta cena se odnosila na prvu klasu pšenice, plus odbici, prljavština, vlaga i ono što sledi, pa se ispostavilo posle da neka (na teritoriji Bačke, mislim na pšenicu), nije imala dovoljnu energetsku vrednost i da je mogla samo da služi za stočnu ishranu, pa je njena cena bila i po pet dinara u međuvremenu. Naravno, vi još niste utvrdili cenu nove pšenice, nije Vlada dala predlog, a na Pokrajinskoj skupštini isto tako gospoda koja se previše brine o Pokrajini Vojvodini i stalno zagovaraju kako je Vojvodina oštećena, izišli su sa nekim predlogom prema Skupštini Republike Srbije, da cena pšenice bude 8,60 dinara. Naime, ako je prošle godine bila 7,5 dinara, a Odbor za poljoprivredu je ponudio Vladi da to bude 10 dinara, mislim da nema razloga da cena pšenice bude manja od pomenutih 10 dinara. Prošle godine za vreme žetve evro je iznosio 72 dinara. Danas je evro oko 84 dinara, što iznosi 12 dinara po jednom evru. Ako napravimo paralelu, kilogram pšenice će se izgubiti samo u rastu evra, u inflaciji koju smo pretrpeli u ovom periodu za godinu dana. Mislim da Vlada ne radi svoj posao i da apsolutno ne vodi brigu o seljaku i poljoprivredi Republike Srbije. Ovde se stalno zagovara kako sa velikom brigom razmišljate o tome da usvojite što pre ove zakone, jer radi se na brzinu, a danas je predsednik Skupštine produžio rad Skupštine posle 14,00 časova, sa razlogom, da bi samo što više progurao amandmana i da bi što pre završio ovu priču kako građani Srbije ne bi slušali srpske radikale šta iznose za ovom govornicom i kako argumentovano brane ove zakone i amandmane koje smo predložili.
Na Odeljak I Glava 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, tarifni sistem koji nam je podneo Mlađan Dinkić, u ime Vlade Republike Srbije, nije samo puko usklađivanje nomenklature sa članicama EU, već je zaista jedan najperfidniji mogući metod uništavanja srpske privrede i zaštite uvozničkog lobija koji je toliko jak, od dolaska pučista na vlast posle 5. oktobra, da je produkovao spoljnotrgovinski deficit u iznosu od 12 milijardi evra. To je nešto što je neizdrživo za srpskog seljaka i za srpsku industriju, za prehrambenu industriju. Amandman koji sam podnela na Odeljak koji tretira žive životinje; proizvode životinjskog porekla, odnosno Glava 2. – Meso i druge klanične proizvode za jelo, gde u ime SRS tražim da stopa za uvoz bude viša za 20%, da, umesto 30%, bude 50%, je opravdan, s obzirom na to da su svi pokazatelji, pa i oni koji su urađeni od strane Komisije za procenu stabilizacije i pridruživanja, (a kada će to biti, što bi rekli naši Srbi – "ne lipši magarče do zelene trave", 2024. ili 2026. godine i kada se raspadne EU) je došla do nepobitnih činjenica vezanih za strateške poljoprivredne proizvode, odnosno za proizvode iz oblasti stočarstva i njihovog odnosa prema domaćem tržištu, a misli se na cene, mogućnosti izvoza i obima izvoza u periodu od 2001. do 2004. godine. Ti rezultati su poražavajući. Oni su naveli, u tom svom planu za preferencijale i potpisivanje ugovora o slobodnoj trgovini za neke od proizvoda, kako su zainteresovani za srpsku prerađivačku industriju i za proizvode od mesa i mesne prerađevine, ali da ih nema dovoljno na našem tržištu, da su niskog kvaliteta proizvodnje, zbog loše tehnologije – pa im je onda mnogo lakše da preko srpskih tajkuna (onih koji su bliski vlasti, naročito, onih koji su bili bliski DS u periodu od 2000. do 2003. godine,) da za džab-džabe kupe komplekse poljoprivrednog zemljišta, srpske klanice, srpske proizvodne pogone. I, da oni sa tim vrućim kapitalom, odnosno novcem, dođu na naše tržište, a uz to radnici ostaju bez posla i u toj celoj propasti se dalje ne vidi kraj. Liberalizacija cena u periodu od 2000. do 2003. godine, zapravo od januara 2001. do 2003. godine izvršena je za 99,9% proizvoda, osim za neke vrste usluga. Mada je njihova liberalizacija kasnije otpočela 2003. godine,a naročito je bila izražena kada je u pitanju cena onoga što je osnovni životni proizvod, ali samo u domenu uvozničkog lobija i onoga što njima odgovara da diktiraju svoj tempo na tržištu.To se jasno pokazuje kroz uvoz onoga što se u Srbiji mnogo bolje proizvodilo decenijama, ali sada nema gde da se proizvodi. Ako vidite ukupnu strukturu, pored ove kampanje Ministarstva da kupujemo domaće, u bilo kom supermarketu, bilo kojoj prodavnici videćete da je mnogo veće učešće strane robe, pa i kada su u pitanju i mesne prerađevine, nego ove domaće. Vi se vrlo dobro sećate, neki iz ranog detinjstva, neki iz mladosti, da je nacionalni brend, pa i brend one bivše Jugoslavije bila pašteta koja se proizvodila u Mesnoj industriji "Crvena zvezda" Kragujevac. Ako se sada pitate ili ako ne znate šta je sa jednim od takvih proizvoda, koji su bili izuzetno visokog kvaliteta, izuzetno zastupljeni na našem i na svetskim tržištima, a posebno tržištu koje gravitira oko Evropske unije, pa i onih zemalja koje nisu i ako to uporedite sa onim što je ta fabrika doživela, (a opstajala je i proizvodila za vreme sankcija, i u periodu DOS vladavine) doći ćete do toga da je odlukom tadašnjeg ministra za privatizaciju i tadašnje Vlade fabrika otišla pod stečaj; potpuno razvučena i pokradena oprema za proizvodnju, radnici ostavljeni na ulici i već dve i po godine se vodi spor pred nadležnim trgovinskim sudom. Jedan od uslova tog tzv. vašingtonskog sporazuma, kome stremi Evropska unija i Svetska trgovinska organizacija, liberalizacija cena, formiranje slobodnog tržišta navodno i privatizacija. Kada imate u vidu da je izvršena takva bezočna pljačkaška privatizacija u periodu od tri godine i da je Fabrika "Crvena zvezda", dakle jedna od najpoznatijih mesnih industrija, ne samo kod nas nego i na Balkanu, sistematski uništena i pitanje je da li će ikada da se oporavi, o čemu vi onda da pričate i kako da pregovarate sa onima do čije vam je harmonizacije stalo. I, šta da im ponudite? Oni sami kažu da toga nema dovoljno ni za naše tržište i ne znam kakve preferencijale da vam daju šta da im izvezete. Da pitate jednog srpskog seljaka koji se možda u ovo doba (dok polovina od vas drugi, treći put ruča, ide na kolače i na kafu,) vraća sa pijace, koja je danas cena prasića na tržištu, dobićete odgovor da je 120,00 ili 130,00 dinara u zavisnosti od toga na kojoj je stočnoj pijaci u Srbiji taj seljak bio. Da ga pitate da li mu se to isplati i koliko mu je potrebno da uhrani jedno prase do 25, 30 kilograma. Dobićete odgovor da je to mnogo, da su koncentrati skupi, da je stočna hrana izuzetno skupa, da su njemu porezi sve veći i veći. Pored toga što je potpuno uništen stočni fond i sistematski uništavan u periodu od 2000. do 2003. godine, vrši registracija poljoprivrednih domaćinstava, ali ne više sa prosečnim stočnim fondom kakav je nekada bio zadovoljavajući u Srbiji, nego je to par prasića, eventualno dve krave ili jedna junica, doći ćete do podatka da oni jedva imaju za prostu reprodukciju. Kako onda da računate na to da će klanice i one koje su opstale u Srbiji moći po povoljnim cenama da otkupe ili da proizvode. Kako je moguće da mislite da ćete imati dovoljno za izvoz kada se na takav način uništava stočni fond i kada nema dovoljno subvencija. Vidite, vi ste se kroz ovaj predlog zakona i kroz sve one zakone o kojima smo pričali ovih dana, usko vezali za tu i takvu politiku koja je donela izuzetno negativne efekte u mnogim zemljama koje su se priključile Evropskoj uniji. To vam je taksativno nabrojao gospodin Zoran Krasić i za politiku koju diktira MMF. Niste se zapitali da li je normalno da sve to slepo prihvatate na račun uništenja srpskog seljaka i srpske poljoprivrede, kada se ima u vidu da MMF u zemljama koje su po njihovim kriterijumima visoko razvijene izuzetno subvencioniše poljoprivredu. U pregovorima i aranžmanima koje ima sa, uslovno rečeno, siromašnim i nerazvijenim zemljama kakva smo mi sada zemlja (zbog pogubne ekonomske politike), nažalost, ne daje mogućnost da se vrše iz budžete veće subvencije za poljoprivredu i nema ih ni u ovom budžetu, ni u onom od prošle godine, ni u jednom od 2001. godine. Iako promovišu kroz taj vašingtonski sporazum i kroz politiku Svetske trgovinske organizacije slobodnu trgovinu ili liberalizaciju cena, oni veoma dobro znaju da štite svoju privredu, a o tome nedvosmisleno govori jedan podatak. U čeličnoj industriji u koju su uloženi veliki kapitali u SAD dve decenije nije bilo nikakvih investicija. Nije se investiralo u novu tehnologiju, već je ona tako stagnirala punih 20 godina i ta njihova industrija je postala nekonkurentna, baš kao i naša u mnogim segmentima zbog toga što se u nju ne investira, baš kao i naša poljoprivredna proizvodnja i stočarska proizvodnja. Tada je američka Vlada kao super sila uprkos članstvu u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, uprkos tim proklamovanim metodama i navodnim principima iz tog sporazuma i preko MMF odlučila da jednostavno uvede carine na uvoz čelika. Kako se ponaša Vlada, ova čiji vi kontinuitet u načinu vladanja, (kada je ekonomska sfera) nastavljate, onda DOS preko ove sada, imamo prilike da vidimo i kroz ovaj predlog carinske tarife, ne samo za meso, mesne prerađevine, već za ono što je najveća boljka onog zdravog dela srpske privrede danas kada je u pitanju metalurgija, kada je u pitanju kompletna naša industrija, kada su u pitanju sve prerađivačke grane i nije vam, (to vam opet ponavljam i rekla sam vam prilikom rasprave u načelu) dovoljno što ste pritiskom na zeleni taster, (a mi vas u tome nismo ni ometali) usvojili rezoluciju kada je u pitanju srpski tekstil, kada ništa niste uradili, niti je to uradila ova vlada da se izvrši pomak u toj nekada najprofitabilnijoj privrednoj grani u našoj zemlji. Očigledno, da, kroz jačanje uvozničkog lobija i kada je taj segment u pitanju sistematski se uništava srpska privreda. Vi hrlite ka tome da izvršite harmonizaciju sa Evropskom unijom i nomenklaturu na način na koji oni to traže. ni ova Vlada Vojislava Koštunice, baš kao i prethodna Zorana Živkovića, nije još uvek u stanju da do kraja izvrši korespondenciju carinskih tarifa i carinskih stopa sa drugom republikom članicom državne zajednice. Uprkos postojanju tzv. Akcionog plana i procesa harmonizacije carinskih stopa, koji traje skoro tri godine i uprkos nastojanjima onda Demokratske stranke, preko velikog privrednika i poznavaoca te oblasti Čedomira Jovanovića, da se izvrši harmonizacija kada su u pitanju poljoprivredni proizvodi, vi niste bili u stanju da to uradite. Naravno, zbog toga i zbog činjenice da slabo vladate i da ne možete da se suprotstavite takvoj politici koju u drugoj republici vodi separatistički režim Mila Đukanovića, koji je jednostranom odlukom, izrazito političke prirode, jednoga dana obustavio odlazak vode iz Srbije u Crnu Goru, ne možete onda da ubedite srbijansku javnost da ste u stanju da zaštite od nelojalne konkurencije i od uvozničkog lobija našu poljoprivrednu, odnosno stočarsku proizvodnju. Vidim da je nekima mnogo interesantnije da se domunđavaju, gurkaju i da pričaju o svemu i svačemu nego o tome kako danas živi srpski seljak,koja je cena žive stoke na srpskim pijacama i koliko treba da se ona prehrani. Ali sve će to pre ili kasnije vama da se obije o glavu, mislim pre, zato što će po onoj narodnoj da radi "kuka i motika" jer ovaj jadni srpski seljak (koji je danas došao sa pijace i koji mora da proda prase po ceni od 120 dinara žive mere, a ko zna koliko mu treba da ga proizvede,) neće više moći da trpi ni Dinkića, ni Koštunicu i sve ostale koji su pokupovali i naše klanice i poljoprivredna gazdinstva, sve za džab-džabe a ljude ostavili bez posla, a novim nametima i ovakvim carinskim tarifama nastavljaju da uništavaju srpsku privredu. Jednostavno, protiv toga nećete moći. Tenzije zbog bede i siromaštva i zbog toga što je prihvatanje takve politike i takvih diktata pogubno za srpsku poljoprivredu i za privredu uopšte, skupo će da košta vas u političkom smislu. Jedva čekam, jer dolazi vreme srpskih radikala, ali dotle će, nažalost, jadni narod da strada, a ponajviše srpski seljak.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I. Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Gospodine predsedavajući, amandman koji sam podneo na Predlog zakona o carinskoj tarifi odnosi se na poljoprivredne proizvode. Kada se pažljivije pogleda ceo zakon i kada se analiziraju postupci od 5. oktobra vladajućih stranaka naovamo, otkad ste otvorili granice, ali samo u jednom smeru, a to je, da svako može kad god hoće, šta god hoće i šta god mu padne na pamet da uvozi u Srbiju. Ono što se najviše uvozi jeste roba niskog kvaliteta i niske cene. Da stvar bude još gora, ta roba široke potrošnje uglavnom su poljoprivredni proizvodi, kakvih ima na domaćem tržištu. Problem ove vlade i svih vlada od 5. oktobra, a dve su za sada bile, na ovamo, jeste taj da ne postoji ozbiljan plan i program šta ćemo sa našom poljoprivredom i kako ćemo da osposobimo našu poljoprivredu da ravnopravno učestvuje u toj tržišnoj utakmici, makar na domaćem terenu. Za početak i to nešto znači. Domaći poljoprivredni proizvodi već duže vremena se nalaze u izuzetno nepovoljnoj situaciji zbog uvozničkog lobija koji, čini mi se, ima uticaja i na rad ove vlade. To se vidi po Predlogu ovog zakona, po tome što još 2002. i 2003. godine, kada je bilo usaglašavanje nekih carinskih tarifa i stopa, jedan broj poljoprivrednih proizvoda uopšte nije usaglašen sa drugom republikom članicom. Postavlja se pitanje zašto? Druga republika članica, odnosno Crna Gora tvrdila je da njoj nije u interesu i da, zarad zaštite njihovog stanovništva i njihove privrede, carinske stope, koje je predlagala Republika Srbija, ona ne može da prihvati. Međutim, problem je, kada se čovek malo bolje zamisli, sasvim druge prirode. Problem je, što toj drugoj republici članici ne odgovara visoka carinska stopa na poljoprivredne proizvode iz razloga što robu, (poljoprivredne proizvode) uvozi. Samo jedan deo plasira na sopstvenom tržištu a najveći deo završi na tržištu u Republici Srbiji. Sada se vidi po Predlogu ovog zakona da uopšte niste ostali dosledni u tome da se zaštiti poljoprivreda i prihvatili ste ucene režima Mila Đukanovića u Crnoj Gori, kada su u pitanju carinske tarife i stope na poljoprivredne proizvode. Omogućili ste jednom mafijaškom lobiju, koji vlada u Crnoj Gori, da kraducka, bogami prilično, i građane Srbije i poljoprivredne proizvođače u Srbiji. Niste se zapitali odakle, na primer, stiže južno voće u Srbiju. To je najlakše da proverite tako što bi neko od vas seo u auto, otišao na Kvantašku pijacu, gde se ono najčešće distribuira i videće šlepere i kamione, uglavnom sa tablicama iz Crne Gore, 90%. Koga ugrožavaju? Koga ugrožava taj uvoz? Ugrožava domaće proizvođače voća. Imali ste prilika, pogotovo u 2003. godini, da domaće proizvode viđate pored autoputa bačene, jer je otkupna cena bila niska, pošto je domaće tržište bilo preplavljeno takvom robom iz Španije, Grčke, ko zna odakle sve. I sada je slična situacija kada je u pitanju uvoz ovih artikala. Carinska politika je izuzetno nepovoljna za domaćeg proizvođača, kada je u pitanju voćarska industrija. Kada je u pitanju stočarstvo, a to je viši oblik poljoprivredne proizvodnje, tu je situacija još gora. Još je gora zato što se stočarstvo može podeliti u dva dela – onaj deo koji se bavi uzgojem stoke, sitne ili krupne, radi mesa i onaj drugi, radi mleka. I jedan i drugi su povezani međusobno, a izuzetna je tendencija, bar kada je mleko u pitanju, kao i mlečni proizvodi, da se to opet uvozi sa strane. Uvozi se opet nižeg kvaliteta i opet po nižoj ceni. Počeli smo da uvozimo mleko iz Slovenije, a videćemo odakle će sada sve da stiže. Pitanje je uopšte koliko je takva roba ispravna. Hajde da kažemo da verujemo nadležnim republičkim organima koji prate ispravnost te robe, da kažemo da je ta roba ispravna za upotrebu, ali se sada postavlja pitanje zašto to dozvoljavamo. Neko reče, mislim da je to predsedavajući (onaj koji je bio u tom trenutku,) da mi moramo takvu carinsku politiku da vodimo zato što nas ograničava EU, izgubićemo povlastice prilikom izvoza. Postavio bih jedno drugo pitanje – šta smo mi to izvezli u zemlje EU? Neko kaže 40%. Hajde da poverujemo da 40% robe ide u zemlje EU. Ali, neka mi neko podeli tu robu na sirovinu, poluproizvod i proizvod, koliko smo mi u zemlje EU izvezli gotovih proizvoda? Možda tri-četiri posto. Uglavnom smo izvozili ili sirovinu ili poluproizvod, a kasnije vraćali to preko uvozničkog lobija, kao gotov proizvod. To je spoljnotrgovinska razmena sa EU. Ne kažem da treba ići protiv EU u nekoj spoljnotrgovinskoj saradnji. Prvo treba da budemo svesni da moramo da napravimo strategiju kako ćemo da osposobimo našu poljoprivredu, našu poljoprivrednu industriju. za početak, na domaćem terenu, da ih barem ovde osposobimo, da donesemo takve carinske tarife i stope koje će da omoguće našem poljoprivrednom proizvođaču, da ne propada i da se priprema da uđe u jednu zdravu tržišnu utakmicu, kada država neće biti iza njega, nego će biti oni ekonomski pokazatelji koji diktiraju jedan takav tempo. Mi nismo uopšte brinuli o tom poljoprivrednom proizvođaču. Ovih pet godina o njima niko ne brine. Evo, čak je bio jedan rebalans budžeta prošle godine, gde su subvencije za poljoprivredu smanjene, za otkup pšenice, za otkup mleka. Gde je otišao taj novac, verujte, ne znam, ali se išlo sa tim da se subvencije u poljoprivredi smanje. Iznos subvencija za 2005. godinu nije ništa veći nego onaj smanjeni iznos iz 2004. godine. Evo, sada je počela žetva pšenice. Pod kojim uslovima? Da li je ista otkupna cena pšenice? Niko ne zna koja je. Neko kaže da je čak i manja. Da li je ista cena goriva? Gorivo je prošle godine bilo 42-43 dinara, a sada je 62 dinara dizel-gorivo. Koliki je paritet cena u odnosu na veštačko đubrivo, u odnosu na sredstva za zaštitu bilja, u odnosu na semensku robu? Sve ide na štetu domaćeg poljoprivrednog proizvođača. Kako vi sad očekujete, pod klimom o kojoj država mora da se stara, niko drugi nego država, da on može da se uhvati u jednu zdravu tržišnu utakmicu sa stranim proizvođačima koji imaju povoljnije uslove u svojoj zemlji, koji su rasterećeni PDV, jer naš seljak mora i to da plati, koji imaju visoku tehnologiju, doduše, koja smanjuje kvalitet proizvoda itd. Kako ste mislili da zaštite tog našeg domaćeg poljoprivrednog proizvođača? Carinske tarife i stope na koje sam podneo amandman, odnose se na ovčije ili kozje meso, sveže, rashlađeno ili smrznuto. Da ne nabrajam koji su sve to delovi: trupovi, polutku itd, ne bih u to da ulazim. Sada postavljam pitanje, da li je moguće da je srpska poljoprivreda, zahvaljujući nebrizi DOS stranaka, dospela na to da se u Srbiju uvozi jagnjeće i ovčije meso. Srbija, koja je bila jedan od najvećih izvoznika u ovom delu Evrope, sada mora da uvozi. Možda i ne mora, nego je to meso iz uvoza jeftinije, ali je nižeg kvaliteta. Za građane neće biti, nego samo za onoga ko bude uvozio i koji bude plasirao na tržište. Naš seljak će da propada, građani će da uzimaju robu lošijeg kvaliteta, a uvoznički lobi će da se bogati. Dame i gospodo poslanici, to postižete kada izglasate jedan ovakav Predlog zakona o carinskoj tarifi.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na Predlog zakona o carinskoj tarifi, na Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo, u tarifnim oznakama pod tim i tim brojevima, kako je već navedeno u tekstu amandmana, predlažem da se carinska stopa 30 zameni carinskom stopom 50. Ovaj amandman, kao i svi amandmani poslaničke grupe SRS, ide u pravcu zaštite domaćih poljoprivrednih proizvođača od nekontrolisanog uvoza poljoprivrednih proizvoda i propadanja poljoprivredne proizvodnje u Srbiji. Konkretno, moj amandman se odnosi na kozje meso u svežem i rashlađenom stanju, sa i bez kostiju. Mnogi su razlozi zbog kojih bi predlagač zakona trebalo da usvoji ovaj amandman. Navešću samo četiri najbitnija. Prvo, to je podsticanje proizvodnje, odnosno ovog vida stočarstva koje može biti izuzetno atraktivno, a kod nas nije baš toliko razvijeno. Zašto kažem da može biti atraktivno? To su pokazala iskustva mnogih, pa i razvijenih evropskih zemalja, da je ovo jedno od najkvalitetnijih mesa; da su mlečni proizvodi na izuzetno visokoj ceni u zemljama EU i ostalim zemljama Evrope, van Evropske zajednice. To bi moglo da omogući domaćim poljoprivrednim proizvođačima da im se, stvaranjem povoljnih uslova za obavljanje ovog vida stočarske proizvodnje, reši egzistencijalno pitanje, pre svega, što kvalitet ovih proizvoda omogućava izuzetno visoke cene na svetskom tržištu, tako da to može postati veoma interesantno za naše poljoprivredne proizvođače. Drugi važan razlog je onaj koji se proteže kroz sve amandmane, a to je zaštita od nekontrolisanog uvoza, o čemu su mnogi poslanici SRS govorili, tako da se neću ponavljati. Treći bitan razlog je taj što bi se prihvatanjem ovog amandmana dovelo do stabilizacije cena poljoprivrednih proizvoda, odnosno što se tiče ovog amandmana, konkretno, kozjeg i jarećeg mesa. To se odnosi i na sve ostale poljoprivredne proizvode, jer bez stabilne cene, bez unapred određene cene, jako je teško motivisati poljoprivredne proizvođače da uopšte uđu u neku proizvodnju, jer apsolutno nemaju nikakvu sigurnost, šta ih očekuje i kakva je briga države. Četvrti bitan razlog je taj što je očigledno da država nema dovoljno sluha ili sredstava ili ne znam čega da subvencioniše poljoprivrednu proizvodnju. To je velika prepreka za naše poljoprivredne proizvođače, jer sve ozbiljne zemlje koje ulažu u poljoprivredu i koje od poljoprivrede imaju izuzetno veliki profit, subvencionišu poljoprivrednu proizvodnju. To im je izuzetno jak adut u međunarodnoj trgovinskoj razmeni. Kažem, ova vlada očigledno nema sredstava da tako nešto čini. Sa poljoprivrednim kreditima jako kilavo ide, tako da jedino ovaj način – povećavanjem carinske stope, može naš poljoprivredni proizvođač da se stavi u ravnopravan položaj sa ostalim svetskim poljoprivrednim proizvođačima. Uostalom, šta reći o brizi ove vlade, ("na čelu sa potpredsednikom", kako smo čuli od nekog poslanika) o poljoprivrednim proizvođačima, kada je ova vlada, mislim, prva u istoriji, dozvolila da u jeku žetve nema dizel-goriva. Svaki komentar je suvišan i mi ovde nemamo o čemu da govorimo, kada je ovo pitanje na dnevnom redu.
Zahvaljujem se gospodinu Radiću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Vitomir Milošević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na Predlog zakona o carinskoj tarifi, Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla i Glava 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo, carinska stopa 30 zamenjuje se carinskom stopom 50. U ime SRS predložio sam promenu carinske stope, zato što smatram da bi usvajanjem ovog amandmana zaštitili domaću stočarsku proizvodnju koja je u prethodnom periodu bukvalno uništena. Svima je poznato da je Srbija primarno, agrarna zemlja sa ogromnim potencijalom za bavljenjem stočarskom proizvodnjom. S obzirom na to da je bivša, a i ova vlada, nekontrolisanim uvozom živih životinja, mesa i drugih klaničnih proizvoda sumnjivog kvaliteta i porekla, bukvalno uništila stočarsku proizvodnju i prepolovila stočni fond, srpski radikali predlažu povećanje carinske stope sa 30 na 50, jer bi takvim potezom destimulativno delovali na potencijalne strane izvoznike, koji svoju izvoznu aktivnost usmeravaju ka Srbiji i njenom tržištu. Poljoprivreda je, u koju se aktuelna vlast toliko zaklinjala, (naravno, u predizbornim kampanjama) u svim prethodnim periodima na svojim leđima iznela i pretrpela sva teška vremena, zahvaljujući prvenstveno vrednom i marljivom seljaku. Zbog toga se sada nalazi u izuzetno teškom stanju. Sve što je seljaku potrebno za poljoprivrednu proizvodnju, bez obzira o kojoj je grani poljoprivrede reč, drastično je poskupelo, dok su njihovi proizvodi realno ostali jeftini i nekonkurentni sa uvoznim, koji su često sumnjivog kvaliteta. Dolazim iz opštine Kučevo, koja se pretežno bavi poljoprivrednom proizvodnjom, sa gotovo idealnim uslovima i ogromnim potencijalom za razvoj stočarstva. Znam dosta poljoprivrednika, stočara koji su svoj stočni fond bukvalno uništili, a svoje obore i staje ostavili prazne, iz prostog razloga što svoje proizvode nemaju više kome da prodaju; nema organizovanog otkupa, nema zagarantovane cene i jedino održavaju stočarsku proizvodnju u toj meri da pokriju sopstvene potrebe. Drastični zaokret Vlade prema poljoprivrednim proizvođačima po svim granama bi povećao broj kvalitetnih poljoprivrednih proizvoda, kako na domaćem tržištu, tako i proizvoda spremnih za izvoz. Povećanje carinske stope sa 30 na 50 bi sigurno stimulisalo domaće poljoprivredne proizvođače ozbiljnom politikom Vlade bili bi zainteresovani za obnavljanje stočnog fonda i kompletne poljoprivredne proizvodnje, a korist od prihvatanja ovog amandmana bi bila višestruka. Zato, gospodo poslanici, u ime srpskog poljoprivrednika apelujem na vas da u danu za glasanje dobro razmislite koje dugme da pritisnete. Glasajte po svojoj savesti, bez obzira na obrazloženje Vlade, koja kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri uvozu robe u zemlje Evropske unije". Ovakvom politikom Vlade prema domaćim poljoprivrednim proizvođačima ne samo da nećemo imati šta da izvezemo, već nećemo imati dovoljno ni za sopstvene potrebe, a bićemo prinuđeni da uvozimo praktično sve što nam se ponudi, bez obzira na sumnjivo poreklo i kvalitet, a time bi zadali završni udarac i onako ojađenoj domaćoj poljoprivrednoj proizvodnji i srpskom poljoprivrednom proizvođaču. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Miloševiću. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik dr Paja Momčilov ispred poslaničkog kluba SRS podneo je amandman na Predlog zakona u Odeljku I – Žive životinje; proizvodi, itd. Da bi bilo sasvim jasno, pročitaću: tarifna oznaka 0206 29 10 00, odnosi se na uvoz dijafragme, mišićna tkiva, tetive; 0206 29 91 00, odnosi se svinjske iznutrice, sveže i zamrznute; 0206 29 99 00, odnosi se na uvoz kozjih i ovčijih iznutrica; 0206 30 00 00, takođe na iznutrice domaćih životinja i peradi itd, itd. Narodni poslanik Paja Momčilov je tražio da se carina na ove proizvode sa 30, koliko je predloženo u ovome što vi zovete zakon, (u njemu ima dva kilograma i što pokušavate da za jedan radni dan, odnosno za nepun radni dan, provučete kroz Narodnu skupštinu) zameni sa 50. Obrazloženje, zašto se amandman ne usvaja, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije". Dame i gospodo narodni poslanici, osim šećera, nekoliko hiljada tona za šta ste dobili preferencijale, pa pokušaste da pređete EU;pa je Miki Kostić uvozio šećer, samo prepakivao i izvozio. Koji su to još preferencijali? Zašto ne izađete ovde pa da nama, odnosno građanima Srbije objasnite koji su to još preferencijali koje ste dobili u ovoj prošloj, pretprošloj i onoj pre nje, od 2000. godine naovamo. Dalje, u obrazloženju, kaže: "Kao i zbog toga što predložena povećanja nisu u skladu sa standstill klauzulom kojom se predviđa da carinske stope ostanu na nivou Akcionog plana harmonizacije". Vidi, molim te, "ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i ukidanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala", itd. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da prestanete sa ovakvim nebuloznim zakonima, sa ovakvim zakonima koji bukvalno ukopavaju, i ne samo našu poljoprivredu, jer se ovde radi o uvozu svega i svačega. Građanima Srbije moramo da kažemo da ste ovde predvideli da uvozite i kamene oblutke, i konkrement kameni, koji će se koristiti za izgradnju puteva, jer Čumetove mašine ne mogu baš da podnesu naš dunavski ili moravski šljunak. Za njih mora konkrement iz inostranstva, jer su i one iz inostranstva. Kako su prošle zemlje koje su harmonizovale svoje odnose i već su se primakle EU, narodni poslanik Zoran Krasić vam je, u onom delu koliko je mogao da govori, rekao. Ja ću još malo, znam da to vas ne zanima, da ste dobili domaći zadatak da spustite carine, da otvorite ovo tržište, da može sve i svašta da se uvozi. Mi smo danas čuli da je jedna mesara iz Novog Sada uvozila svinjske glave iz Mađarske, tamo se i ne računa u meso, od njih pravila paštete – pašteta za ponedeljak, pašteta za utorak, pašteta za sredu, svaki dan je imao svoju paštetu od iste svinjske glave uvezene od škarta, od nečega što se u Mađarskoj, ali pre nego što se približila EU, bacalo. Što se tiče zemalja koje su ovde možda nama i bliže i koje preferiraju na ovo tržište i to žestoko, recimo, Slovenija, pročitaću vam samo jedan pasus. U prvoj polovini januara 2005. godine predstavnici prehrambene industrije Slovenije ocenili su da se nalaze u teškoj krizi koja će eskalirati ove godine. Glavni razlog za to je nemogućnost prodaje svojih proizvoda na tržištu EU. U prvih 10 meseci 2004. godine uvoz hrane je povećan u Sloveniji za 8%, a izvoz smanjen za 10%. Najviše se uvozilo stranog mleka, mlečnih proizvoda, alkoholnih pića, bezalkoholnih pića i šećera. Najveći problemi se očekuju u klaničarskoj,mesnoj i mlečnoj industriji, u preradi žita i proizvodnji bezalkoholnih pića. Zemlja u koju najviše izvozi ta ista Slovenija nije članica EU, dame i gospodo narodni poslanici, nego je Hrvatska, a otkad ovi vaši dozvoliše da se Merkator širi širom Srbije i Srbija. Slovenačka prehrambena industrija zapošljavala je svojevremeno, 1991. godine, 36.000 radnika i ostvarivala 5% bruto nacionalnog proizvoda. Danas zapošljava 19.000 radnika i ostvaruje 2,38%. Od 1.1.2004. godine Slovenija nema pravo da proizvodi kranjsku kobasicu zbog procenta masnoće i vode. Dame i gospodo kranjska kobasica je brend Slovenije i svi ste se trudili da pronađete, ako nađete kranjsku kobasicu u samousluzi da je kupite. Danas je više ne možete kupiti, ne odgovara. Ne da ne odgovara nama, nama će oni naturati, natrpati i preko "Merkatora" i preko drugih svojih firmi, koje šire poput hobotnice širom srpskog tržišta, nama će prodavati škart. Mi umesto da zaštitimo svoju proizvodnju, mi dozvoljavamo da otpad koji se inače baca sa niskom carinom uvezemo u ovu zemlju. Narodni poslanik dr Paja Momčilov je tražio da se sa 30% koliko ste vi predvideli carinska stopa poveća na 50%. Obrazloženje zašto ne može 50%, a može 30% ste čuli. To što vi zovete harmonizacija sa zakonskim projektima Evropske unije, što zovete harmonizacija sa tržištem Srbije i Crne Gore, što zovete harmonizacija sa zemljama u okruženju, mi zovemo rasprodaja još jedne od retkih imovina, a to je tržište koje je u ovoj državi ostalo i zovemo beskrupulozna pljačka Srbije, uništenje srpskog seljaka, uništenje srpskog stočnog fonda, uništenje svega. Sve čega ste se dohvatili uništili ste. Krajnje je vreme da kažete da ne znate da vodite državu i da se sklonite sa političke scene.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo govorili o ovom zakonu i u načelnoj raspravi tada smo skretali pažnju da je mnogo nelogičnosti kod carinskih tarifa i oslobađanja od carina u ovom zakonu o carinskoj tarifi. Vidite da se uglavnom naši amandmani odnose na ove delove Zakona kojim se regulišu carinske stope za poljoprivredne proizvode. To je zbog toga što mi srpski radikali mislimo da je uloga i ovog zakona (i uopšte zakona) i uloga Vlade Republike Srbije da se štiti domaća proizvodnja, pogotovo da se štiti domaća poljoprivredna proizvodnja. Mislimo da carinska politika mora da bude takva da štiti domaću proizvodnju. Međutim, u ovom predlogu zakona očigledno da predlagač ne deli naše mišljenje. Nastavlja se ono što je aktuelno već pet godina – da se domaći stočni fondovi potpuno osiromašuju, da se obesmišljava rad seljaka, srpskog seljaka, a to je ono što nikako ne bismo smeli da dozvolimo. Ne znam da li znate, a pretpostavljam da znate, ovde smo iz svih krajeva Srbije, da je, recimo, u Sjenici i na Zlatiboru živa mera jagnjadi, mladih jagnjića do 30 kilograma težine oko dva evra. U Vojvodini oko tri evra, a u Italiji šest evra. Zamislite da se niko u zemlji Srbiji nije setio da otkupi svu jagnjad od naših poljoprivrednih proizvođača i da napravi jedan dobar posao i za te ljude i za Srbiju. Naravno, ne vodite vi računa. Koliko god negodovali dok mi govorimo o ovoj temi, činjenica je i građani to najbolje znaju, ne vodite računa, ne vodi Vlada Srbije računa o svojim građanima. Zaista je interesantno da ni ovakva tema ne privlači pažnju većeg broja narodnih poslanika ili da ne osete potrebu da bar polemišu sa nama kada govorimo o ovim problemima. Amandman kojim sam ja, u ime poslaničke grupe SRS, podnela odnosi se takođe na tarifni Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, meso i drugi klanični proizvodi za jelo. To su pileće, ćureće, kokošije meso, rashlađeno ili smrznuto, živinsko meso, bataci, karabataci, cepano, odvojeno posebno, krila, iznutrice i tako dalje i u ovom zakonu je predviđena tarifna stopa od 30 za sve proizvode, a amandman koji, u ime poslaničke grupe SRS, ovde obrazlažem predviđa da ta stopa bude 50. Naravno, u interesu zaštite domaće proizvodnje, u interesu zaštite srpskog seljaka. Vi ne da ne vodite računa kroz ovaj zakon, nego i sada smo svedoci da su ljudi malinu bacali na ulice, da su živinu hranili malinama, da je cena maline na kraju došla negde na 30 dinara, da je žetva pšenice u toku, a niko živi od proizvođača ne zna koja je cena pšenice, ko će to da plati, da li će da plati, kada će da plati, sve je neizvesno za srpskog seljaka. Zašto Vlada odbija predlog ovog amandmana, ne prihvata ga i evo sa kojim obrazloženjem. Kaže – "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije, kao i zbog toga što predložena povećanja nisu u skladu sa standstill klauzulom kojom se predviđa da carinske stope ostanu na nivou Akcionog plana, harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala". Ovo je taj akcioni plan harmonizacije, čuveni akcioni plan harmonizacije Čedomira Jovanovića. Nadam se da se sećate koliko je taj mladi gospodin bio angažovan na usklađivanju i harmonizaciji odnosa između Srbije i Crne Gore u okviru državne zajednice, a njegov cilj je, takođe, bio da se poljoprivreda i poljoprivredni proizvođači unište maksimalno.On je omogućio da "Krmivoprodukt" i ostali tajkuni kupe desetine i stotine hektara najboljeg poljoprivrednog zemljišta na teritoriji opštine Surčin. On je omogućio da lokalni kriminalac Vojica Janošević kupi oko 100 hektara zemlje – a kada mu predsednik izvršnog odbora SRS Dragan Todorović javno kaže da je kupio preko 50 hektara zemlje od PKB on kaže: nije tačno, Dragan Todorović ne govori istinu, nisam ništa kupio od PKB, kupio sam oko 100 hektara od BIM "Slavije", nije "šija nego vrat". Zamislite, to je sve omogućio Čeda Jovanović, ondašnja Vlada, a nastavljanjem te politike očigledno je da i ova vlada to podržava. Šta se sada očekuje? Da će sve to poljoprivredno zemljište (koje se inače nalazi vrlo blizu naselja nekim), detaljnim regulacionim, (kojim već) planom biti pretvoreno u građevinsko, i bogati tajkuni još više će da se obogate na račun poljoprivrednika, na račun srpskih seljaka. Da je slučajno pameti u Vladi Srbije i dobre volje, onda se to svakako ne bi dešavalo. Ali, Vlada, kako danas reče ovde jedan kolega, Vlada Republike Srbije na čelu sa potpredsednikom Labusom samo hrli i ubeđuje građane Srbije kako po svaku cenu treba da uđemo u EU, a pri tom ne kaže šta se sve očekuje od poljoprivrednika, od seljaka na ime ulaska u EU. Ne kaže ono što je komentarisano u Institutu ekonomskih nauka. Ja ću sada da pročitam jedan deo toga radi javnosti – zahtev za izdavanje sertifikata o zdravlju životinja, njihovog semena i embriona. "Zakonodavstvo EU reguliše trgovinu između farmi i regija. Ovo zahteva sistem kompjuterske i administrativne kontrole u odsustvu granične kontrole. Trgovina će se teže odvijati između Šumadije i Vojvodine, nego između Srbije i Austrije. Ovo proizilazi iz direktiva 64/432, 91/68, 90/426, 90/539, 88/407, 89/536 i 92/65. Definiše se i uspostavljanje lista bolesti i kapaciteta za laboratorijska ispitivanja, opet u cilju smanjenja kontrola na granici. EU je odlučila da napusti politiku rutinskih vakcinacija, naročito kada se radi o slinavki, ptičjem gripu, šapu i svinjskoj groznici. Mere koje preduzimaju države članice moraju biti identične". Dakle, ako neka od zaraznih bolesti izbije na sasvim drugom kraju kontinenta, nekoliko hiljada kilometara daleko od nas, ovdašnji poljoprivrednici će biti dužni da pristupe klanju domaćih životinja u skladu sa direktivom iz Brisela i to korisnici definicija – životinje koje mogu biti zaražene; što znači da ovde spadaju potpuno zdrave životinje. Usaglašenost sa standardima u oblasti domaćih životinja zahteva izdavanje sertifikata i pasoša za njih. Propisi se, pre svega, odnose na goveda, svinje, ovce i koze, ali obuhvataju čak i mačke, pse i golubove. Kod čistokrvnih i uzgajanih životinja, naš poljoprivrednik biće dužan da ima i njihov rodoslov, što proizilazi opet iz direktiva, da ih ne čitam, ima ih pet. U slučaju živine za nasad propisana je striktna širina kaveza u kojima se ona drži. Slično je i za sanduke u kojima se drže telad, takođe, dve direktive 88 i 91/166, odnosno 629. Dvanaest osnovnih direktiva reguliše prehranu životinja. Radi se o aditivima u sredstvima za životinjsku prehranu i koncentratima. Posle ovih direktiva sledi druga faza prilagođavanja gde su još strožiji i detaljniji uslovi o: aditivima, nepečaćenim kontejnerima i pakovanjima, izračunavanju energetske vrednosti hrane za živinu, korišćenje enzima, mikroorganizama u prehrani životinja, zabrana pojedinih proteinskih proizvoda i slično. Govedina će morati da ima niski stepen okoštavanja hrskavice, meso će imati svetlo-ružičastu boju, a mast izuzetno fine "strukture", bele do svetlo-žute boje. Svako govedo u Srbiji će morati da bude registrovano, što podrazumeva postavljanje ušnih markica na oba uha goveda. Markica će imati jedinstveni broj, koji definiše životinju i njeno poreklo. U pasošima goveda će se beležiti i svaka prodaja tj. stari i novi vlasnici. Moraće da se nabave i kompjuteri za ovaj sistem obeležavanja. Samo softver, za bazne podatke, košta 650 hiljada evra. U Srbiji ima oko milion goveda. Biće potrebno nabaviti rezervne markice, najmanje oko 70 hiljada rezervnih markica. Kada se radi o salmoneli, naš poljoprivrednik će morati da se prilagodi različitim propisima, jer regulativa nije ujednačena u svim zemljama EU, što će predstavljati poseban problem. U Švedskoj i Finskoj, drugačiji su propisi nego u starijim članicama EU. Kada uđemo u EU, nećemo moći uvoziti meso iz trećih zemalja, osim ako to nije odobreno od strane nadležnih organa EU. Moraćemo da nabavimo i posebnu opremu za testiranje hormona koji se koriste u poljoprivredi. Takođe, uredba 338/91 utvrđuje standarde svežih i zamrznutih polutki, oblika i nivoa masnoće, oblik i izgled kokošaka, mladih petlića, pataka, gusaka, ćuraka, propisane su pravilima EU, kao i težina smrznute piletine. Jaja se klasifikuju po težini, dele se na tri klase. Svinjsko meso se deli prema procentu mršavog mesa pri klanju, ide se do najsitnijeg detalja. Ne priznaje se pačje jaje ako je manje od pet santimetara. Za opis pačjeg jajeta postoji veoma obimno obaveštenje; gde će naši poljoprivrednici posle napornog radnog dana da proučavaju ovakva obimna obrazloženja i to je posebno pitanje. Takođe, kako će Veterinarski zavod u Zemunu proizvoditi veterinarske vakcine i lekove za lečenje životinja i slične proizvode, ako ga potresaju sukobi oko privatizacije, za šta je, naravno, kriv i direktno odgovoran ministar Predrag Bubalo, a o tome je bilo dosta reči i na Odboru za privatizaciju, a i ovde. Dakle, ovo je samo jedan deo od onoga što očekuje naše seljake i naše poljoprivrednike kada ih budete uvodili, jednog dana i jedne godine, za nekoliko desetina godina, u EU. Mislim da neće, nažalost, seljaci imati nekih posebnih problema oko ovoga, zato što ćete do tada.... vi ako biste još eventualno potrajali na vlasti, uništili biste sve što može da se uništi i sve što je još ostalo. Svi smo svedoci da je proizvodnja maline do ove godine značila nešto, a od ove godine ljudi iskorenjuju malinjake, jer im se to više ne isplati. Tako jedan po jedan proizvod uništavate, zato što država nije spremna da pomogne seljaku, zato što seljak svaki dan sve teže živi. A mi smo voleli, vi to – "europejci" ili ne, agrarna i poljoprivredna zemlja i mi moramo da vodimo računa o seljaku, o uslovima za razvoj poljoprivrede, a moramo da vodimo računa i o ostalim segmentima. Ali vi vodite računa, ne vi koji ovde sedite, nego oni koje vi koji ovde sedite podržavate, vode računa, samo i isključivo, o sebi i o svojim ličnim interesima,. A mi srpski radikali pokušavamo, bar kroz ove amandmane, da objasnimo građanima Srbije kakvo ih zlo čeka od ove vlade i od Vladinih zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman, u ime SRS, na Predlog zakona o Carinskoj tarifi. U Predlogu zakona o Carinskoj tarifi Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 2. – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo, u tarifnoj oznaci 0207; – meso i jestivi otpaci od živine, iz tarifnog broja 0105 sveži, rashlađeni ili srznuti od tarifne oznake 0207 32, zaključno sa tarifnom oznakom 0207 36 89 00 carinska stopa 15 zamenjuje, se carinskom stopom 25. Normalno, amandman, kao i svi ostali amandmani poslanika SRS, nije prihvaćen uz obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije, kao i zbog toga što predložena povećanja nisu u skladu sa standstill klauzulom ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala. Obrazloženje je nimalo prihvatljivo, jer ovo obrazloženje važi za sve amandmane koje su podneli poslanici u Skupštini. Ovim amandmanom pokušavamo da zaštitimo domaće poljoprivredne proizvođače od nekontrolisanog uvoza ovih proizvoda i da sprečimo dalje siromašenja i uništavanja stočnog fonda i poljoprivredne proizvodnje. Predlogom zakona o Carinskoj tarifi širom otvaramo vrata za uvoz svega i svačega, pogotovo mesa, mesnih prerađevina, mleka i mlečnih proizvoda sumnjivog kvaliteta. Ovakvim ponašanjem, odnosno smanjivanjem carinskih stopa stvorićemo uslove za uvoz mesa ludih krava, kupovaćemo meso svinja koje su se već više puta prasile, što znači da su prestarele i da nisu za upotrebu. Uvozićemo trulo pileće meso koje mesecima stoji u hladnjačama. Uvozićemo genetski modifikovanu soju, buđavo žito i sav zapadni otpad, koji nije za upotrebu u ishrani, ali ćemo zato na Zapad izvesti zdravu hranu, odnosno jedini proizvod koji Srbija može da izveze na zapadno tržište. Ovim predlogom zakona samo pomažemo uvozno-izvoznom lobiju da ostvari još veći profit i uveća svoje već ogromno bogatstvo. Zbog svega navedenog poslanička grupa SRS neće glasati za ovakav Predlog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Stojan Tintor. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, obrazloženje zbog čega ovaj amandman nije usvojen je upravo isto, i sada sam prelistao sva obrazloženja zbog čega amandmani poslanika SRS nisu usvojeni. Bukvalno su prepisana. Pre neki dan smo čuli da su nesuvisli amandmani kada tražimo da se neki član zakona briše. Danas niko nije rekao i ja nemam nameru da kažem da su nesuvisla obrazloženja koja su ovako napisana, koja su bukvalno prepisana za svaki amandman. Međutim, obrazloženja ne drže vodu, iz prostog razloga, što ne mogu da sakriju suštinu onoga o čemu se ovde radi. Sniženjem carinske stope na 30% za uvoz proizvoda koji se, inače, bacaju na Zapadu i pretvaranjem u hranu za ljude ili u stočnu hranu ovde, dovodite poljoprivredu, dovodite stočarstvo bukvalno do prosjačkog štapa. Uništavate i ovo malo stočnog fonda što je ovoj Srbiji ostalo. Amandman se odnosi na tarifni broj 0209 00 11 00 pa do 0209 00 30 00. Radi se o slanini, o uvozu slanine, ali da bi izgledalo "europejski", kako vi to hoćete, onda se kaže: "potkožna svinjska masnoća". Pa se kaže: "sveža, rashlađena, smrznuta, soljena ili u salamuri", (ta potkožna svinjska masnoća, koju mi, ne znajući za tu Evropu i za "europejstvo", zovemo najobičnije slanina). Onda kaže: "sušena ili dimljena" (ta potkožna svinjska masnoća), a da bi bilo jasnije u ovom 0209 00 30 00 kažete – "svinjska masnoća, osim one iz tarifnog podbroja 0209 00 11 00". Znači, osim ove potkožne svinjske masnoće koja je sveža i rashlađena, smrznuta, soljena ili u salamuri, postoji još neka potkožna svinjska masnoća, za koju verovatno treba u Evropi jednom da naučimo, da se to zove slanina. Postoji još neka slanina koju ćete uvoziti, skidajući pri tom carinsku stopu na 30% i time bukvalno naše svinjogojstvo uništiti. Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji stvarno predstavljate narodne poslanike iz vladajuće koalicije, koliko vas je ovde ostalo, jer one ostale iz tog dela, (vidite i sami, a i građani Srbije vide da) više ne interesuje ništa, jer su se u 18,00 sati pokupili i otišli kao da rade u fabrici, pa je onda svirnula sirena da je radno vreme završeno. Vama se obraćam i molim vas u ime građana Srbije da u danu za glasanje pritisnete zeleno dugme kada ovaj amandman dođe na dnevni red.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 2. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica.Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o Carinskoj tarifi, tako što sam predložio da se u Predlogu Carinske tarife Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 2 – Meso i drugi klanični proizvodi za jelo, carinska stopa 30 zamenjuje sa carinskom stopom 50. Dakle, kako bi došlo do zaštite domaćih proizvođača, predložio sam povećanje carinske stope za 20 indeksnih poena. Dosadašnja politika prethodne Vlade, a i ove u velikoj meri, zatim nekontrolisan uvoz žive stoke, mesa, prerađevina i mlečnih proizvoda, pogubno je uticala i utiče na domaće stočne fondove koji su potpuno osiromašeni. Rešenja koja su predložena, ovim mojim amandmanom, domaće proizvođače štite od nekontrolisanog uvoza mesa, mleka i mlečnih proizvoda, tako da se sprečava dalje osiromašenje, a rekao bih čak i uništenje kompletnog stočnog fonda. Zato vas molim da u danu za glasanje glasate za ovaj moj amandman.
Zahvaljujem se poslaniku Koprivici. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović.. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, već je dosta rečeno o predloženom zakonu o carinskoj tarifi i amandmanima SRS. Suština je u tome što mi pokušavamo da amandmanima zaštitimo domaću proizvodnju, odnosno sada prvenstveno poljoprivrednu proizvodnju. Naime, od dolaska DOS na vlast 2001. godine pa do danas, preko ovih carinskih stopa ugrožena je proizvodnja u Srbiji, kako poljoprivredna tako i industrijska i to se, naravno, odrazilo na proizvodnju i na životni standard građana. Ovim amandmanima smo pokušali da vam ukažemo na potrebu da se ta naša proizvodnja zaštiti, prvenstveno, u ovom slučaju, carinskim stopama i svi naši amandmani su išli u tom smeru – da se carinske stope povećaju na sve ove proizvode koji se uvoze. Moj amandman odnosi se na Odeljak I Glava 4. – Mleko i proizvodi od mleka; živinska i ptičja jaja; prirodni med; jestivi proizvodi životinjskog porekla, nepomenuti ili obuhvaćeni na drugom mestu. Pod tarifnom oznakom 0401 navedeni su proizvodi na koje se odnosi ova carinska stopa i to: mleko i pavlaka, nekoncentrovani i bez dodatog šećera ili drugih materija za zaslađivanje. Na sve ove proizvode iz ove grupe propisana je carinska stopa od 20%. Ja sam mojim amandmanom predvideo da se ova stopa poveća na 40%. Razlog je zaštita domaće proizvodnje. Ono što mi ovde nije jasno to je tehnička stvar. Naime, ovi proizvodi su razvrstani u nekoliko grupa i to: proizvodi sa sadržajem masnoće do 1% po masi, u ambalaži neto-zapremine do 2 litra; sa sadržajem masnoće preko 1 do 6%, u ambalaži do 2 litra; sa sadržajem masnoće preko 3%, pa sadržaj od 6 do 21% itd. Jednostavno, za sve ove proizvode ista je carinska stopa – 20%. Nije mi jasno zašto to nije obuhvaćeno samo jednom tarifnom oznakom pošto je stopa ista. Samo se radi o pakovanju, odnosno ambalaži ili zapremini do 2 litra, a preko 2 litra verovatno druga stopa. Ono što je sporno, kada pričamo o ovom predlogu, jeste to što je domaća poljoprivredna proizvodnja ugrožena u svim sferama. Kada govorimo o mleku, interesuje me, mada ovde ministra nema, zašto se premije za mleko ne isplaćuju. Premije za mleko u Srbiji kasne više meseci. Znači, naši proizvođači, iako po nekoj odluci Vlade Republike Srbije imaju pravo na te premije, ne primaju premije, odnosno one kasne četiri ili pet meseci, pa me interesuje zašto se to dešava ako ministar kaže da u budžetu Republike Srbije imamo suficit, znači da imamo više sredstava nego što ima izdataka. Jednostavno, deplasirano je pričati o suficitu u budžetu, ako imate na drugoj strani neke obaveze koje niste ispunili. Previše toga država duguje svojim građanima, a ministar priča o suficitu. Takođe, nije mi jasno zašto je najavljeno ukidanje premije za mleko za gazdinstva koja nisu registrovana do sledeće godine, a od ove godine su ukinute premije za druge proizvode, znači za ona neregistrovana domaćinstva. Jednostavno, u brdsko-planinskim područjima, a to sam pričao i ranije, imamo situaciju da staračka domaćinstva, gde živi dvoje ljudi starih preko 60 godina, imaju jednu do dve krave i od toga žive; izdaju dnevno po 10 do 20 litara mleka i od toga žive. Oni nemaju nikakav interes da se registruju, nemaju razloga. Imaju malo zemlje i to malo jedva obrađuju, drže jednu ili dve krave i žive od tog mleka. Ako ih na ovaj način diskriminišete da ne mogu više da dobiju premiju, odnosno da će njihovo mleko biti jeftinije od sledeće godine, oni neće imati interesa da to više rade, odnosno neće imati od čega da žive. Takođe, možda malo postajem i dosadan sa malinom, ponoviću i danas – situacija u ovoj oblasti poljoprivredne proizvodnje, u proizvodnji maline je katastrofalna. Ove godine malina se otkupljuje po ceni od 12 do 40 dinara, s obzirom na klasu. Ako vas podsetim da je pre dve godine cena maline bila preko 60 dinara, onda sami vidite i shvatite kolika je razlika. Shvatite da sa cenom od 40 dinara naš seljak nema račun da to radi. Ta proizvodnja se ne isplati. Nije mi jasno zašto se sistematski ide na uništavanje poljoprivredne proizvodnje? Ako je država ozbiljna, morala je da stane iza one proizvodnje koja donosi devizni prihod Srbiji, a upravo je proizvodnja malina ta. Ja sam prošle godine na Odboru za poljoprivredu zatražio od zamenika ministra, (koji je bio prisutan) da mi objasni da li država planira, namerava, odnosno Vlada a ne država, Vlada kao izvršni organ, da napravi neku strategiju da zaštiti neku poljoprivrednu proizvodnju u Srbiji. On mi je tada odgovorio da se strategija radi. To je bilo pre više od godinu dana. Još uvek je nema u ovoj skupštini. Ne znam da li se na nekim nivoima ili nekim krugovima, da li je uopšte nešto urađeno po tom pitanju, ali u ovoj skupštini je nema. Tada mi je rekao da nema strateškog proizvoda u oblasti poljoprivredne proizvodnje, da država neće stati ni iza jednog poljoprivrednog proizvoda. Znači, seljak je prepušten sam sebi. Kako se snađe na tržištu, tako će i proći. Upozoravam vas, ova godina će biti izuzetno teška za seljake. Imali smo višnju sa vrlo niskom cenom, malinu sa takođe niskom cenom. Žetva pšenice je u toku, znači otkupa nema. Jednostavno, ove godine mislim da će i seljak gladovati. Ako seljak dođe u tu situaciju, onda više, ponavljam, u pitanju je i opstanak države. Molim i Vladu Republike Srbije da ovo shvati ozbiljno. Situacija po našim selima je katastrofalna. Potrebno je da se neke mere preduzmu što pre, da se bar nešto zaleči, kako bi država opstala. Naredne godine, proizvodnja malina u Srbiji će se bar prepoloviti. Ako se sledeće godine nešto ne preduzme, uništićemo tu proizvodnju, a 30 godina Srbija izgrađuje brend maline. Srpska malina je bila jedina prisutna u Evropi 30 godina. Srbija je bila poznata po malini. Sada smo taj brend uništili za godinu dana. Sada neke druge države preprodaju našu malinu kao svoj proizvod. Ne bi ni bilo to sporno da je ta naša malina ovde plaćena dovoljno da seljak može da živi od toga. Molim vas, vodite računa, posebno o brdsko-planinskim područjima Srbije, a tu prvenstveno mislim na zapadnu Srbiju, gde je ova proizvodnja dominantna, gde svaka kuća poseduje bar šest ili sedam ari, znači mala je površina maline, ali od koje je mogla da preživljava. Ako se to uništi, a tu smo na pragu toga, ne znam od čega će seljak u tim područjima živeti.
Zahvaljujem se gospodinu Jovanoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović. Izvolite, gospodine Četroviću.
Poštovani narodni poslanici, Vlada Republike Srbije i poslanička većina koja podržava tu vladu, koja je do sada podržavala, ponela se prema Predlogu ovog zakona kao tehničkom zakonu koji treba da samo prođe skupštinsku proceduru, ali nažalost, ovo nije tehnički zakon. Ovo je zakon koji opredeljuje zadnju sudbinu srpske poljoprivrede, srpskog seljaka. Sa ovakvim predlozima carina na uvoz poljoprivrednih proizvoda, ako se vladajuća većina opredeli da podrži ove predloge, to je završni udarac u nestajanju srpske poljoprivrede, srpskog seljaka i konačnom kraju države Srbije. Ovo je treća faza uništavanja države Srbije i srpskog naroda po nalogu MMF, Svetske banke, koji se dosledno sprovodi na prostorima Srbije od 5. oktobra do današnjeg dana. Prvo je uništeno srpskog bankarstvo, pa srpska privreda, a sada dolazi i srpska poljoprivreda. Krajnji cilj je da se srpski narod i građani Srbije ostave bez hrane, da budu zavisni od moćnika iz zapadne Evrope i SAD, a da se prenebregne i ova činjenica – ovi koji su preuzeli vlast od januara 2004. godine, u prošloj godini, kada se utvrđivalo stanje, poslovanje i bruto društveni proizvod države Srbije, rečeno je da je u ukupnom bruto društvenom proizvodu oko 50% iz poljoprivrede. Da li je ovakav odnos prema 50% ukupnog društvenog proizvoda kada je u pitanju poljoprivreda, sa ovakvim predlogom zakona o carinskoj tarifi i ovo sve što se događalo do danas, pogotovo što će se događati ubuduće? Zar srpska poljoprivreda i srpski seljaci ne mogu da budu oslobođeni od PDV za kupovinu poljoprivredne mehanizacije? Nema nikakve mogućnosti za subvencije, osim malo te premije za otkup mleka. Zato može da se troši i za najskuplje automobile, i za vile, i za stanove na Dedinju, i za pratnje koje se broje u desetinama, kada idu kolone tih zvaničnika, počev od predsednika Republike Srbije, predsednika Vlade i ministara u Vladi, to su kolone od desetinu najluksuznijih vozila, a da ne govorimo o ljudima koji prate te navodne zvaničnike. Od koga se oni boje? Od koga se ograđuju? Da li od građana Srbije, od srpskog naroda? Nema kredita. Ovih 20 milijardi što je predviđeno u budžetu za ovu godinu, G17 to deli po svojim kriterijumima. Izmislio je G17 da to moraju biti registrovana poljoprivredna domaćinstva. Jedino imaju mogućnost da preko tih filijala ili ćelija G17, tih 20 milijardi raspodeli. To je kap u moru prema stanju u srpskoj poljoprivredi, stanju seljaka koji su ostali gotovo bez mehanizacije i uopšte bez mogućnosti da iole rade i proizvode normalno. Rekao sam da je ovo sramna carinska politika kada je u pitanju uvoz poljoprivrednih proizvoda. Prethodni amandmani su se odnosili na živu stoku, mesne prerađevine, zamrznuto meso, a ovom amandmanu koji sam podneo, radi se o uvozu mleka i proizvoda od mleka. Konkretno, mleko i pavlaka, koncentrovana ili sa sadržajem dodatnog šećera i drugih materijala za zaslađivanje, po ovim tarifnim brojevima kako su ovde navedeni. Predloženo je da carinska stopa bude 20%, a ja sam predložio da bude 40%. Zašto sam predložio 40%? Da li Srbija, srpski seljaci i ovo malo farmi što je ostalo, (pošto su mnoge društvene farme uništene i rasprodate u bescenje) nisu u stanju da proizvedu mleko za građane Srbije, nego mleko treba da se uvozi i sa ovako malom carinskom stopom? Premija za mleko iznosi 3 dinara. Čuli smo ovde i od prethodnih poslanika SRS koji su postavili pitanje zašto se premija ne isplaćuje. Osnovno pitanje koje sada proizvođače mleka tišti, što teškom mukom proizvode mleko. Prevashodno su to seljaci sa dve ili tri krave, retke su situacije da imaju više od tri krave, a to im je jedini izvor prihoda i mogućnost da opstanu, da prežive i da privedu svoj život nekom iole dostojnom kraju. Radi se o staračkim domaćinstvima koja su godinama, da ne kažem decenijama proizvodila mleko. To su manji posedi. I ono stočne hrane što proizvedu na svom posedu, tako su upotrebljavali da hrane krave, da proizvode mleko i da predaju u otkup. Ta minimalna ili ponižavajuća cena od 15 dinara za tzv. sirovo mleko koje su izmislili ovi koji opredeljuju da je to sirovo mleko sa skoro 4% masti, a znaju građani koji su potrošači koje mleko kupuju u prodavnicama i po kojim cenama. Znamo i kakve su te cene kada je u pitanju mleko u prodavnicama, da ne govorim o prerađevinama od mleka: jogurt, kiselo mleko, pavlaka i dr. Za čašu jogurta seljak, faktički, daje litar mleka. Srbija je bila poznata po gajenju krava za proizvodnju mleka i po tovu junadi i izuzetno kvalitetnom mesu od junadi, koje je proizvedeno kako za domaću potrošnju tako i za izvoz. Nažalost, sve ono što se dogodilo sa sankcijama, ali ni ona prethodna vlada DOS-a, odnosno DS, a i ova ništa nije učinila da se pospeši tov junadi i da Srbija prevashodno ima kvalitetno meso za domaću potrošnju, a da Vlada učini da se to meso plasira i da se izvozi. Tržišta koja je nekada Srbija imala u pogledu tovne junadi, odnosno mesa, nisu ni pokušana da se ponovo povrate, ali nije ni bila želja ni prethodne, a ni ove vlade da bilo šta u tom pogledu učini. Imam podatak da u opštini Kraljevo, kao teritorijalnoj najvećoj opštini u Srbiji, za zadnje četiri godine je smanjen broj krava za 50%. Ako se ovakva tendencija nastavi, sa ovakvom politikom Vlade, (a sva sreća da ova vlada neće opstati, niti će biti podržana na prvim vanrednim parlamentarnim izborima) za naredne četiri godine mi u Srbiji nećemo imati ni jednu kravu. Zato ćemo uvoziti mleko iz Slovenije, Mađarske i preko ovih privatizovanih mlekara koje su, na neki način, stvorili radnici koji su radili u tim mlekarama, a prevashodno seljaci koji su decenijama prodavali mleko preko tih mlekara. Sada su došli u situaciju da te privatizovane mlekare, koje su kupili u bescenje, novopečene gazde neće da im otkupljuju mleko i da idu po selu. Naređuju im da moraju da imaju 60 litara svakog dana, pa ako nemaju 60 litara, onda da nose po dva ili tri kilometra na neka otkupna mesta gde oni to odrede. Pa tamo postave neki, navodno, rashladni uređaj i da seljaci plate za 10-15 litara mleka koje tamo ostave, 300 dinara mesečno, što se koristi taj rashladni uređaj. To je situacija sa proizvodnjom mleka. Svedoci smo i da je Bogoljub Karić u svojoj kampanji koju vodi širom Srbije (kako da zaposli radnike skidajući lance i katance sa fabričkih hala i kapija), sada je krenuo i da obilazi proizvođače, odnosno vlasnike farmi u Srbiji, koji imaju krave za proizvodnju mleka. Ne daj bože ako bude srpski seljak zavisio od Bogoljuba Karića; da on potpomogne proizvodnju mleka i da preko njega dođe do otvaranja nekih farmi širom Srbije. (Jer on, i njegovi koji predstavljaju kompaniju "Karić" ili "Braća Karić" na Dedinju, sa njihovom vilom "Jelena", nisu ni industrijalci, a najmanje su zainteresovani da se radnici vrate u fabrike, niti da seljaci, proizvođači mleka dođu do iole normalnih uslova za proizvodnju mleka.) To je pokušaj prevare, kao što je bila prevara u prethodnoj Vladi Zorana Đinđića ili Zorana Živkovića, u opštini Kraljevo, kada je Mile Korićanac, (vrli demokrata, sada frakcionaš te iste Demokratske stranke, sa Čedom Jovanovićem) prevario na desetine seljaka u studeničkom kraju. U selu Rudnu kod Studenice, preko Zajma za preporod Srbije ili Fonda za razvoj, dajući tim seljacima junice iz tova, koje su bile u selu Goričanima, kao junice za proizvodnju mleka. Ti seljaci su zaduženi za 100 i nešto junica, u proseku od 2.500 do 2.800 evra. Vi, koji sada vodite Ministarstvo za poljoprivredu, a ova ministarka Dulić-Marković sve bi mogla da bude, ili ne znam šta bi mogla da bude, a nikako ministar za poljoprivredu. Trebalo bi da ode u Rudno i da vidi šta je sa tim junicama i šta je sa tom mlekarom, jer ste vi nekada bili zajedno – Demokratska stranka i ova ekspertska grupa G17, koja je sada postala stranka na ovim parlamentarnim izborima. Neće više biti sigurno u ovoj Narodnoj skupštini. Te prevare koje su činjene prema seljacima i sa ovim što je ovde predloženo je ponižavajuće i dalje uništavanje sela i seljaka. Ne može se prihvatiti da srpski seljak nije u stanju da proizvodi mleko i da se po ovakvoj stopi od 20%, navodno, carine uvozi mleko u Srbiju, sa pričom da mleko, koje proizvode seljaci u Srbiji, nije kvalitetno. To mleko je od krava koje jedu prirodnu hranu, bez ikakvih aditiva, bez ikakvih posebnih sredstava ih hemije. Ali, hoće i tu da nas prevare. Iako smo mi i kao generacije, odrasli na tom mleku od naših krava, i naša deca, odrastaće i ubuduće. Neće ova prevara proći srpskom seljaku koji je proizvodio i proizvodi ovo mleko, koje je najkvalitetnije u Evropi i na ovim prostorima. Hvala.
Hvala vama gospodine Četroviću. O istom amandmanu imate još minut i po, gospodine Markoviću. Izvolite. Građani nemaju razloga da brinu, dakle, nije promenjen zakon ni na jedan način. Stranke će izlaziti na izbore, neće vlade. Isto tako, nije promenjen zakon, slobodno mogu pojedinci da obilaze krave, kao što to sada čine, svejedno da li kao braća ili kao sestre. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću se više javljati po amandmanima narodnih poslanika SRS. Morao sam da se javim, da iskoristim i ovaj minut i po, i da pokažem koliko je ova "knjiga" žestoka pljačka i prevara građana Srbije. Listajući ovaj vaš Predlog zakona, na strani 141. pod 2804 50 10 00 uvozi se mineral bor. Dame i gospodo narodni poslanici, jedine dve zemlje koje imaju rudnike bora su SAD, (jedan rudnik) i Srbija kod Rgotine, (jedan rudnik). Bor se inače koristi za nekih 150-160 proizvoda u industriji. Pitam vas, od koga ćete to uvoziti rudu, odnosno mineral bor kada smo mi, pored Amerikanaca, jedini koji to imamo. To nam je Bog dao. Doduše, u doba onog najžešćeg bombardovanja, jedan od onih koji su nam solili pamet, dolazio je da zakupi ovaj rudnik, a hvala bogu nije uzeo. Država Srbija ima rudnik, pored Amerike, jedina na svetu. Mi smo ovim predvideli da uvozimo rudu bora. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo stvarno treba vratiti na doradu i prestati sa maltretiranjem i građana Srbije i narodnih poslanika.
Hvala. Po Poslovniku se javio gospodin Četrović. Izvolite.
Predsedniče, po članu 104. vaš manir je da posle izlaganja određenih narodnih poslanika, pogotovo poslanika SRS, date neke svoje komentare, ali ti komentari su, na neki način, maliciozni i tendenciozni. Ako ste imali nešto da kažete, treba da izađete za ovu govornicu, tu je potpredsednik Zankov da vas zameni, i da iznesete eventualno svoje neslaganje sa mojim izlaganjem. (Predsednik: Gospodine Četroviću, recite mi molim vas član?) Član 104. Sa vašim komentarom, ste na neki način, povredili dostojanstvo Narodne skupštine i mene kao narodnog poslanika. Nisam govorio da vlade izlaze na izbore. Jasno sam govorio o poslaničkoj grupi G17. Jasno sam rekao o ministru poljoprivrede. Ali, ako vas to pogađa, to je vaš problem, što vi pripadate toj poslaničkoj grupi G17, toj stranci G17 plus. Ne znam više šta u tom smislu želite, jer ovo nije prvi put. Ja, kao narodni poslanik, pokušavam da pratim svakoga ko se javi i diskutuje po bilo kojoj tački dnevnog reda, a i vas kao predsednika Narodne skupštine. Smatram da ste vi, kao narodni poslanik, prvi među jednakima ovde. Imao bih mnogo pitanja za vas, kao predsednika Narodne skupštine, ali ću to ostaviti za drugi put, jer se vi često pojavljujete, ne kao predsednik Narodne skupštine, nego kao jedan od čelnika državne vlasti. Kada ste, i koga ste obavestili od članova ove Narodne skupštine, od odbora, šta vi to radite i koga predstavljate kada se pojavljujete kao čelnik državne vlasti?
Hvala vam gospodine Četroviću. Naravno, kada bih želeo nešto da komentarišem na način na koji vi mislite, izašao bih za govornicu i to bih uradio, ali moram, po članu 27. stav 2. po Poslovnikuda vodim Skupštinu i da ukazujem na ono što može da izazove nedoumice. Ni na jedan način nisam komentarisao ovo što ste vi rekli, već činjenicu da ste izgovorili da će Vlada izaći na sledeće izbore, samo sam rekao da Zakon nije promenjen, moram da vodim računa o zakonu. Isto tako, moja obaveza je da predstavljam Narodnu skupštinu i u tom svojstvu se isključivo pojavljujem i nikada ne govorim u ime jedne, ma koje, stranke, nadam se na zadovoljstvo svih poslanika, jer je osnovno pravilo, ako ste predsednik na nekoj državnoj funkciji, nepristojno je da zastupate jednu stranku i to se odnosi na sve predsednike. Ako želite da zastupate stranku, odete u stranku, pa to izjavite ispred stranačkog obeležja. Ali, to su osnovi ponašanja. Žao mi je ako ste me pogrešno razumeli. Nadam se da ste zadovoljni ovim objašnjenjem i da ne tražite da se Skupština izjasni. (MiljkoČetrović: Nije potrebno.) Zahvaljujem. Da li još neka poslanička grupa želi o amandmanu gospodina Četrovića? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću vrlo kratko da kažem o suštini ovog amandmana. Međutim, rekao bih prvo jednu konstataciju da Predlog zakona o Carinskoj tarifi zaista je izazvao veliku pažnju u javnosti, a pre svega poljoprivrednih proizvođača. Amandman koji sam podneo odnosi se na zaštitu poljoprivredne proizvodnje i to konkretno mlekarstva i mlečnih proizvoda. Smatram ovu granu vrlo bitnom za celu našu zemlju, i za sve one ljude koji se bave proizvodnjom i uzgojem stoke i prerađevinom mleka i mlečnih proizvoda. Kada to govorim moram da kažem da Evropa i EU za sada ovu oblast tretira na jedan vrlo pozitivan način, pre svega zbog toga što daje određene subvencije, čime pospešuje ovu proizvodnju.Mi sada predlažemo vrlo niske carinska stope kojima ugrožavamo ovu vrstu poljoprivredne delatnosti i proizvodnje. Moramo poći od jedne opšte konstatacije da ovaj zakon donosimo u jedno vrlo nepovoljno vreme po državu Srbiju. Prema statističkim podacima oko 75% teritorije Srbije zahvaćeno je elementarnim nepogodama i 75% poljoprivredne proizvodnjeje ugroženo u ovoj 2005. godini. Ako smo ovaj zakon i trebali donositi, trebali smo ga doneti u nekoj drugoj situaciji, u nekoj povoljnijoj klimi, u nekim uslovima dobre i rodne godine. Ova godina nije dobro ponela i to je jedna opšta konstatacija. Govorili smo mnogo da će ovo ugroziti poljoprivredne proizvođače, individualne poljoprivredne proizvođače, ali bih ja rekao da će ona ugroziti ne samo njih nego i organizovanu proizvodnju mleka i prerade u mlečne proizvode. Kao primer, naveo bih samo jedan sjajan, blistav odnos poljoprivredne škole "Ljubo Mićić" u Požegi, koja u svome okviru ima izuzetno dobar internat gde su smešteni svi učenici te poljoprivredne škole sa strane koji dolaze u Požegu. Međutim, oni se isključivo izdržavaju od sopstvenih prihoda i od sopstvene proizvodnje. Jedna od ključnih materija u kojoj oni imaju svoju proizvodnju je upravo proizvodnja mleka i prerade u mlečne proizvode. Ovako niskim stopama koje mi propisujemo ugrozićemo i tu decu da sama sebe izdržavaju u školama. Ako država ne može da obezbedi deci određena sredstva, onda ne treba da im uskraćuje da sama svojim radom sebe izdržavaju u jednom vrlo organizovanom internatu. To bi samo naveo kao jedan primer, jednu oblast koju ćemo mi dovesti u pitanje ovako niskim stopama, carinskim stopama. Zato sam ja predložio da ova carinska stopa sa 20 pređe na 40%, odnosno da bude 40% i time koliko-toliko zaštitimo ovu proizvodnju. Međutim, moram da kažem da u oblasti prerade mleka u mlečne proizvode imamo jako razvijenu industriju koja je sada na tenderu, na aukcijama, ušla je u proces privatizacije. Ukoliko se s jedne strane zalažemo da se izvrši jedna pravična privatizacija i ukoliko se zalažemo za upliv stranog kapitala na našu teritoriju, našu srpsku teritoriju, onda će ovakav zakon o carinskim tarifama biti kontraproduktivan. Zbog čega? Ako mi smanjujemo carinske stope i omogućujemo uvoz, ko će od inostranih investitora da bude zainteresovan da kupi jednu fabriku mleka, da kupi jednu fabriku gde se mleko prerađuje u ostale mlečne proizvode. Prema tome, ima jedna narodna vrlo pametna koja kaže "nije se rodio ko je svima ugodio". Ja bih samo zamolio da država ako kome treba da ugodi, to je da ugodi srpskom seljaku i srpskom domaćinu i svima onima koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Hvala najlepše.
Još neko o amandmanu? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o Carinskim tarifama je jedan katastrofalan predlog koji će osiromašiti našeg srpskog seljaka i domaćina i koji će izazvati katastrofalne posledice po poljoprivrednu proizvodnju u Republici Srbiji. Postoji mnogo pitanja pre nego što bih prešao na amandman, koje bih postavio Vladi i Ministarstvu za poljoprivredu, a to je pre svega zašto nema dizela, zašto nema zvanične cene pšenice, zašto nema kredita za poljoprivredne proizvođače, zašto se smanjuju subvencije u poljoprivredi, zašto se sredstva iz agrarnog budžeta koriste u sve svrhe, samo ne u poljoprivredne svrhe, zašto se poljoprivredni proizvođači opterećuju PDV? S druge strane njihova konkurencija kroz ovaj Zakon o Carinskim tarifama omogućuje se da lako i jevtino uvoze poljoprivredne proizvode. Inače, moj amandman je podnet na Predlog zakona na Odeljak I – Žive životinje; proizvodi životinjskog porekla, Glava 4 – Mleko i proizvodi od mleka, živinska i ptičja jaja; prirodni med; jestivi proizvodi životinjskog porekla, nepomenuti niti obuhvaćeni na drugom mestu u tarifnoj oznaci 0406 – Sir i urda od tarifne oznake 0401 10 zaključno sa tarifnom oznakom 0406 90 99 00 – carinska stopa 30 zamenjuje se carinskom stopom 50. Znači, tražim povećanje ove carinske stope i zaštitu poljoprivredne proizvodnje tako što će se stopa promeniti, neće biti 30 kao u Predlogu zakona, nego 50 ukoliko prihvatite ovaj amandman koji sam podneo. Ovo je bilo neminovno zato što je politika prethodne, kao i ove vlade, sadašnje vlade, koja vrši vlast, tako da se jako slabo odnosi prema poljoprivrednim proizvođačima, a pogotovo prema zaštiti kako proizvodnje žive stoke, tako i proizvodnje mleka i mlečnih prerađevina koje dobijamo gajeći stoku. Ovde postoje dva odnosa. Jedan je srpski seljak i srpski domaćin, a s druge strane uvoznički lobi. Vlada Republike Srbije i Ministarstvo poljoprivrede se prema srpskom seljaku i srpskom domaćinu ponaša kao maćeha, a prema uvozničkom lobiju ponaša se kao majka, što ne bi trebalo da ima karakteristiku nijedne vlade a pogotovo Vlade Republike Srbije, s obzirom da znamo da je još jedino ta poljoprivredna proizvodnja ostala koja može da da neke rezultate i da građani Srbije mogu bezbednije da žive. U obrazloženju Vlade Republike Srbije stoji – "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi dalje povećanje carinskih stopa dovelo do gubljenja trgovinskih preferencijala pri izvozu robe u zemlje Evropske unije". Ja bih sada da postavim jedno pitanje. Da li je carinska stopa bila razlog što smo izgubili povlašćen odnos pri plasmanu šećera u EU? Ne, nego je upravo politika i lopovska politika uvozničkog lobija, pomognuta potpredsednikom Miroljubom Labusom, bila ta zašto smo mi izgubilitaj preferencijal za izvoz šećera u EU, a ne carinska stopa, što znači da ovo obrazloženje ne stoji kada je u pitanju ovaj moj amandman. Mislim da bi Vlada u danu, poslanička većina u danu za glasanje trebala da prihvati ovaj amandman. Inače, analizom ovog predloga zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije stoji: – "Donošenje novog Zakona o Carinskoj tarifi neće bitno uticati na nivo prihoda budžeta Republike Srbije po osnovu carinskih opterećenja". Normalno da neće, jer ovde treba da stoji da su ovo carinska rasterećenja, a ne opterećenja. Carinska opterećenja ne, nema ih i uvoznički lobi će i dalje da dejstvuje i uvoziće one proizvode koje srpski seljak treba da proizvodi i treba država da ga štiti u njegovoj proizvodnji. Povećanje nominalnih stopa carinske zaštite koja se predlaže neće dovesti do efektivne promene opterećenja uvoza. Znači, i dalje ćemo imati, uvozićemo upravo ono što mi možemo sami da proizvodimo a naročito mleko i proizvode od mleka. Zato ponovo naglašavam da poslanička većina u danu za glasanje treba da prihvati ovaj predlog mog amandmana. Dalje, koji su bili razlozi za donošenje ovog zakona o carinskoj tarifi? To je prioritetni zadatak u okviru harmonizacije propisa sa propisima EU. Znači, kada treba nešto da uradimo a da bude na štetu srpskog građanina, seljaka i domaćina, ona je izgovor samo EU i put ka EU, što smatram kao jednom pogrešnom politikom, da pre svega treba da zaštitimo sebe, srpskog seljaka i srpskog domaćina, a onda da vidimo kako ćemo ići ka EU.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS uložio sam amandman na Odeljak I Glava 4. – tarifne oznake 0407 do 0407 00 90 00. Poslanici SRS uložili su veliki broj amandmana i skreću pažnju javnosti da je Predlog zakona o carinskim tarifama štetan po državu Republiku Srbiju, a posebno po građane Republike Srbije. Ovim predlogom zakona, kao što su to detaljno obrazložili narodni poslanici Vjerica Radeta, Momir Marković, Zoran Krasić i Božidar Koprivica, pa i drugi, detaljno su obrazložili razloge zbog čega je SRS za to, da se povećaju carinske stope, jer bi se na taj način onemogućio uvoz, dakle, neispravne i loše hrane za naše građane. Sa druge strane, da se na taj način zaštite poljoprivredni proizvođači i naša industrija od robe sumnjivog porekla i lošije robe i proizvoda koje proizvode građani i poljoprivrednici Republike Srbije. Ja ne bih ponavljao ono što su naši poslanici izneli i obrazlagali, posebno što je obrazložila gospođa Vjerica Radeta, Momir Marković, Božidar Koprivica i ostali poslanici. Ne bih želeo da to ponavljam i oduzimam vreme, jer se sve svodi na to, da se carinske stope povećaju i zaštiti domaća proizvodnja. Onda ne bi imali lošu prehranu, loše proizvode na našem tržištu sumnjivog porekla, koje godinama iz hladnjača i magacina zemalja u Evropi, a i sa drugih kontinenata dospeva na naše tržište nekontrolisano, bez ikakvih carinskih barijera. Bili smo svedoci za vreme sankcija da su brašno, konzerve i druga prehrambena roba uvezena kao humanitarna pomoć i data je našim građanima, a brašno potiče iz 1945. godine, iz Maršalovog plana kada je Evropa pomagana i kada je humanitarna pomoć pružana Nemačkoj i drugim zemljama, koje su stradale u Drugom svetskom ratu. Prema tome, ostajem kod ovog amandmana i predlažem, u ime SRS, da ovaj amandman u danu za glasanje usvojite, jer će se na taj način građanima Srbije omogućiti i sprečiti da Srbija i njeni građani, a posebno poljoprivrednici trpe štetu.
Na Odeljak I Glava 4. amandman je podneo narodni poslanik Srđo Komazec. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak II Glava 8. i Odeljak IV Glava 20. i 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branče Stojanović, Milomir Minić i Hranislav Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Milomir Minić, Hranislav Perić i ja, podneli smo amandman koji je tehnički gledano vrlo obiman i ja uopšte ne želim da čitam. Pokušaću da objasnim suštinu amandmana. On je dosta obiman, a suština je pokušaj da usvajanjem ovog amandmana, zaštitimo domaću proizvodnju, ovog puta, ne više stočarsku, nego voćarsko-vinogradarsku. Naime, poznata je činjenica, (inače dolazim iz kraja koji je voćarsko-vinogradarski) da je naša zemlja dobar proizvođač voća i proizvoda od voća. Nažalost, suočeni smo sa činjenicom da je poslednjih godina, kažem namerno poslednjih godina, u pojedinim vremenskim intervalima, nažalost, uvek nezgodnim za našu domaću proizvodnju uvezena određena količina roba, odnosno voća kojeg inače ima u izobilju u našoj zemlji. Na taj način se ubijala cena, kako to kažu naši seljaci domaće proizvodnje i domaćeg voća. Nažalost, zbog nerazvijenih i nedovoljno prerađenih kapaciteta, za čim vapi ova zemlja, kada je u pitanju voćarsko-vinogradarska proizvodnja, pre svega, voćarska i nemogućnosti da se preradi voće u više faze prerade, voćnih koncentrata koji imaju izuzetnu cenu na svetskom tržištu, preplavljena tržišta sa uvezenom jabukom su dovodila do toga da naša domaća jabuka i domaće voće završi praktično u kacama, dakle, za proizvodnju rakije što i nije tako loše, ali je u dobroj meri i dobrom procentu završavalo, praktično je bilo bacano. Kao što rekoh svrha ovog amandmana je da povećavanjem, a mi smo u SPS-u vodili računa kada smo o ovome razgovarali, da povećanje carinske zaštite bude ne tako drastično, jer smo mislili da na ovakav način ne ugrožavamo preferencijale kako je Vlada odgovorila na ovaj naš amandman, odnosno da ugrozimo mogućnost i da naša zemlja dobije preferencijale da izveze određene proizvode. Smatrali smo razumnim, da se ovi amandmani usvoje. Nemajući druge mogućnosti i ne želeći više da vašu pažnju držim na vašoj problematici, apelujem na poslanike Narodne skupštine da u danu za glasanje podrže ovaj amandman, jer mislimo da je zaista povećavanje carinskih tarifa za voće, prerade od voća, za rakiju, prirodnu rakiju i vino, dobra mera za našu poljoprivrednu proizvodnju. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovane koleginice i kolege, u izbornoj kampanji 2000. godine u brojnim selima učestvujući u kampanji navodio sam podatak da je Srbija uvezla 56.000 tona jabuka u godini u kojoj u Srbiji praktično niko nije otkupio jedan kilogram jabuka. Ovo o čemu govori kolega Branče Stojanović u amandmanu zajedno sa kolegama Perićem i Minićem ima veze sa tim. Naravno, ja nemam ništa protiv da cena poljoprivrednih proizvoda, voća, povrća, bilo čega drugog pegla cene u Srbiji na taj način, da građanima Srbije obezbedi jeftiniju, bolju i kvalitetniju ponudu, ali pitanje je šta je onda ovde skuplje, šta je veći rizik, jer takođe kao i kolega Branče Stojanović živim u kraju koji je naglašeno voćarski, poljoprivredni kraj. Nažalost, nije više vinogradarski, odavno su iskrčeni vinogradi. Država mora da ima instrument da izbalansira ovu stvar, da ne izađe iz okvira tržišnog koncepta i opredeljenja da se tržišnom ekonomijom bori za svoje mesto pod suncem u Evropi, kao što to ovde sada postoji, a da pri tom ne ugrozi osnovnu poljoprivrednu, voćarsku i vinogradarsku proizvodnju u Srbiji. Znam da je to jako teško, ali, odgovorna vlada mora da ima odgovor na ovo pitanje. Ja vas podsećam, ovih dana u zapadnoj Srbiji poplave, pre toga u Banatu, a nakon toga u zapadnoj Srbiji, a sada grad, praktično su potpuno uništili sve useve. Ja sam pre neki dan gledao seljaka iz Osečine posredstvom državne televizije koji je ruke pretvorio u pregršt i u njima drži komade leda i nekoliko razbijenih zelenih oraha. To su crne ispucale ruke. Takve su nas sve, manje-više, othranile i ovamo poslale. Kada mu se to dogodi jednom, pa još jednom, pa kada država ne može da mu pomogne, kada dozvoli nekritički uvoz, kada ono što on ima nema kome da proda, onda je to neodgovorna politika u odnosu na selo i na seljake. Zato bi bilo dobro, (a ovaj amandman pokušava da pegla ovo o čemu mi govorimo i može da pomogne) da se na nešto bolji način nego što je predloženo zaštiti domaća proizvodnja, iako naravno ja znam da sada rizikujem i da mi se može reći da se na taj način narušavaju principi tržišta, slobodne trgovine i mnogo toga drugog. I u Americi se seljacima otkupi pšenica u toku jedne godine do poslednjeg zrna. Reguliše se cena, a nakon toga se na ovaj ili onaj način to, u zavisnosti od ponude i potražnje, reguliše, jer jedna proizvodnja je jako skupa. U punom rodu neko voće je tek posle pet ili više godina. Voće nije šargarepa da poraste za jednu godinu, pa da onda to prodate i izvadite novac koji ste uložili. Dugogodišnji zasadi traže veliku negu, traže velika ulaganja, nema povoljnih kredita još uvek, zato bi bilo važno da kolege prihvate ovaj amandman. Ovaj amandman je smislen, on je potpuno u skladu sa političkim programima svih stranaka. Svi smo mi govorili da ćemo štititi seljake, evo, ovo je prilika i zato molim kolege da ovo podrže. Neka ga prouče još jednom, znam da je puno amandmana, ima smisla i možemo da pomognemo da bude bolje nego što je predloženo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak III Glava 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre moram da konstatujem atmosferu u ovom domu. Dakle, ovde je prisutno, izbrojao sam 25 poslanika, nije prisutan predstavnik Vlade. Mi ovde o nečemu pričamo. Bojim se, da to slabo stiže do ušiju onih koji bi trebalo da odluče o tome da li nešto od ovoga valja ili ne valja. U tom smislu mislim da bi morali da se eventualno dogovorimo o promeni Poslovnika i kada već sama Vlada ne želi da nas poštuje da mi putem Poslovnika prosto nateramo ministre u Vladi da u većoj meri poštuju Narodnu skupštinu i da budu prisutni, kada već narodni poslanici, odnosno neki narodni poslanici nisu prisutni. Ovde se čuo jedan broj amandmana koji su veoma dobri, a posebno oni koji se odnose na zaštitu naših seljaka, odnosno naše poljoprivredne proizvodnje i Demokratska stranka će podržati te amandmane. Sada sledi jedan niz amandmana koje smo mi podneli i koje ću pokušati da obrazložim vrlo kratko, svaki u meri u kojoj je moguće. Međutim, pre toga moram da se osvrnem na deo izlaganja gospodina Baralića. To izlaganje u potpunosti podržavam. Smatram da je to jedno ispravno rezonovanje, ali ukazao bih na jedan problem koji je u nekoj meri zatečen i koji bi mogao da se reši. Naime, prošle godine u roku od četiri dana došlo je do enormnog uvoza paradajza u Srbiju, što je naravno spustilo cenu i što u neku ruku može da obraduje potrošače, ali što je ozbiljno destabilizovalo tržište i našu proizvodnju, odnosno naše proizvođače paradajza. Čini mi se da je razlika bila skoro 40% u ceni u roku od dva dana. Kada smo malo istražili o čemu se radi, radi se jednostavno o tome da postoji bilateralni sporazum između Makedonije i Srbije koji omogućava takav uvoz, a da se sa druge strane ne može izvršiti kontrola paradajza, odnosno porekla tog paradajza koji nama stiže iz Makedonije.Dešava se, da u Srbiju stiže paradajz možda iz Turske ili iz bilo koje druge zemlje koja ga proizvodi, izvozi u Makedoniju. Makedonija, zatim to izvozi dalje u Srbiju i mi na taj način ne možemo da zaštitimo našu proizvodnju. Ne radi se tu samo o paradajzu, radi se o mnogim drugim proizvodima. Smatram, da je generalno u pitanju jedan dosta složen problem razvoja naše poljoprivrede, kako voćarstvo, ratarstvo, stočarstvo. Generalno u svim tim segmentima mislim da imamo ozbiljan problem. Ovo naše približavanje na neki način Evropskoj uniji po meni mora da bude daleko opreznije nego što se to do sada činilo, ali siguran sam da ćemo u narednim godinama naći neke dobre modalitete. Međutim, ono što mene plaši, to je preveliko prepuštanje samim ćudima tržišta ovog segmenta, zbog toga što je država odustala prošle godine od premiranja soje, a sada se najavljuje odustajanje od premiranja pšenice itd. Nisam siguran da je cela ta priča dobro izbalansirana. Ukoliko oni koji danas poseju pšenicu, odnosno koji danas žanju pšenicu, ali koji treba za novu sezonu da poseju pšenicu, ukoliko im nije garantovana cena, ukoliko imaju problema oko isplate i ukoliko ta cena stagnira već dve godine, ukoliko nema premije i ukoliko su prepušteni monopolima, (nažalost, mi imamo monopol u prerađivačkoj industriji) onda se postavlja pitanje, da li je neko u ovoj sali siguran da ćemo naredne godine imati, ne znam koliko nam treba, mislim da su naše bilansne potrebe 1.500.000 tona pšenice. Dakle, tu mislim da imamo ozbiljnih problema i nadam se da neko u Vladi Srbije vodi računa o tome. Žao mi je što nema nikog ovde da nas sasluša kada o tome pričamo i možda da nas razuveri u ovim našim strahovanjima koja imamo. Što se tiče ovog amandmana, u Predlogu zakona Odeljak III Glava 15. – Masnoće i ulja životinjskog ili biljnog porekla i proizvodi njihovog razlaganja; prerađene jestive masnoće; voskovi životinjskog i biljnog porekla, tarifna oznaka 1517 90 99 00, zamenjuje se sa dve nove tarifne oznake 1517 90 99 10 – kakao maslac ekvivalenti – 1 i 1517 90 99 90 – ostalo – 30. Zašto? Kakao maslac ekvivalenti se u našoj zemlji ne proizvode, a predstavljaju značajnu sirovinu u proizvodnji čokolade. Imajući u vidu da pravilnik o kvalitetu i drugim zahtevima za kakao proizvode, čokoladne proizvode, proizvode slične čokoladnim i krem proizvode, koji je usaglašen sa direktivom Evropske unije definiše kakao, maslac, ekvivalente i dozvoljava njihovu upotrebu u proizvodnji čokolade smatram neophodnim da se ovaj stav posebno izdvoji sa stopom carine jedan. Na taj način bi se stvorili uslovi proizvođačima čokolade za proizvodnju kakvu imaju drugi proizvođači u svetu i u našem neposrednom okruženju. Ovo je posebno značajno sa aspekta konkurentnosti domaće čokolade na domaćem tržištu. Imamo izrazito veliki rast uvoza u 2004. godini, ali i u izvozu, s obzirom na to da čokolada ima značajno mesto u izvozu konditorskih proizvoda. Ovu poziciju posebno izdvojenu u carinskoj tarifi ima Hrvatska, te smo mišljenja da EU nema razloga da ospori ovu mogućnost. Dakle, naš amandman zasnivamo na dve ključne stvari. S jedne strane, ovakvo rešenje već postoji u Hrvatskoj i da stoga ne bi trebalo da bude smetnja našem pridruživanju, odnosno našim pregovorima u sporazumu o Asocijaciji pridruživanju, i s druge strane, radi se o tome da imamo domaću proizvodnju čokolade koju moramo pospešiti na ovaj način i omogućiti joj da bude konkurentnija i na domaćem tržištu, ali joj dati neku izvoznu mogućnost.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Izvinite, moram samo da kažem – da, radimo po novom Poslovniku. Vi ste potpuno u pravu, mnogo više poslanika prisustvuje sednici nego što je neophodno, ali ono što je važno, mada mi amandmane razmatramo u dva navrata, sve vreme je prisutan predstavnik ministarstva. Molim vas da uvažavate dame koje su prisutne. Desilo se i pre neki dan, gospodin Marković nije video, pa smo se izvinili međusobno dami. Imam jednu dobru vest. Vi ste potpuno u pravu – rezultat ukidanja sporazuma između Srbije odnosno tadašnje SR Jugoslavije i Makedonije uzrokovao je užasne probleme od trenutka kada je ministar bio gospodin Karić. Od tada postoji nekontrolisan uvoz, to je istina. Ali zahvaljujući angažovanju svih tokom prošle godine, sada je potvrđeno da će Republika Makedonija prihvatiti princip reciprociteta, dakle kakve su naše takve će biti i njihove. Dakle, potpuno ste u pravu. Izvinite što sam dao informacije, ali smatram da su korisne za sve. Na Odeljak III Glava 19. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Hvala još jednom na razumevanju za ovo mišljenje od malopre. Izvolite, gospodine Markoviću.
Izvinjavam se gospođi koja je iz Ministarstva, ali to sam sada razumeo, ali opet jedno je to pitanje a drugo je kada je prisutan ministar. Mi generalno jesmo bili protiv ovakvog Poslovnika. Moje pravo je da se ne slažem sa tim da govorim pred 20 poslanika, uz svo uvažavanje svakog prisutnog poslanika. Neko opet misli da je to dobro. U krajnjem slučaju nije važno, drago mi je da smo poveli jednu konstruktivnu diskusiju o ovim temama koje su za nas veoma bitne. Pomenuli smo taj problem uvoza iz Makedonije. Ali, kroz to sam hteo slikovito da prikažem i mnoge druge probleme sa kojima se suočavamo. Posebno, i dalje za mene ostaje vrlo bitno pitanje, možda prebrzog prepuštanja tržišnih mehanizama poljoprivrednih proizvođača. Tu posebno mislim na velike poljoprivredne kombinate, gde je zaposlen veliki broj ljudi. To je, moram reći, nešto što brine ljude koji tamo rade, a i mene kao narodnog poslanika, potpredsednika Skupštine, takav način. Naime, neko je malopre pominjao privatizaciju mlekara. Mi imamo problem da su i prerađivački kapaciteti i kada je u pitanju mleko i kada je u pitanju pšenica privatizovani. Privatizacija je obavljena čak i po saveznom zakonu, koji je važio tokom devedesetih godina. Tu zaista imamo ozbiljan problem da se naši subjekti koji se bave primarnom poljoprivrednom proizvodnjom nalaze u jednoj potpuno neizglednoj situaciji i zavise od dobre volje onoga ko kaže, hoću da otkupim mleko ali po toj i toj ceni ili neću da otkupim mleko. Mislim da tu imamo realan problem. Nedavno sam se vratio sa jednog puta. Recimo u Švajcarskoj proizvođač mleka, kada se sve to preračuna, ima 60% veću cenu mleka koje predaje na preradu nego što to ima proizvođač u Srbiji. Mislim da ćemo tu generalno imati problema, ali da sada ne širimo tu priču. Dakle, ovaj amandman se odnosi na Odeljak IV Glava 16. – Prerađevine od mesa, riba, ljuskara, mekušaca ili ostalih vodenih beskičmenjaka, tarifna oznaka 1602 31 90 00 – ostali – 30 zamenjuje se sa dve nove tarifne oznake: 1602 31 90 10 – dehidrirana ćuretina u prahu i granulama – 5 i 1602 31 90 90 – ostalo – 30, zatim tarifna oznaka koja se odnosi na dehidriranu piletinu u prahu i granulama, pa tarifna oznaka koja se odnosi na dehidriranu jagnjetinu u prahu i granulama i tarifna oznaka koja se odnosi na dehidriranu svinjsku slaninu u granulama. Zašto smo mi podneli ovaj amandman? Sve četiri vrste proizvoda predložene za izdvajanje iz stava – ostali, ne proizvode se u Srbiji. Radi se o proizvodima visoke tehnologije koji se kupuju od svega nekoliko proizvođača u svetu. Navedeni proizvodi se koriste u proizvodnji supa i čorbi. Domaći proizvođači su izloženi oštroj konkurenciji na domaćem tržištu, gde su u značajnoj meri prisutni mnogi strani proizvođači, posebno proizvođači iz bivših JU republika. Većina vas kada ode u samouslugu to može i da vidi. Radi se o tome da zaista naši proizvođači imaju malu šansu da budu konkurentni. Što zbog neke čudne JU nostalgije, za koju ne vidim neki razlog, bar kad neko kupuje supu ili čorbu, ili što zbog toga, nažalost, nekome više odgovara taj ukus koji se nudi ili možda cena jeste bolja od one koju su u stanju da ponude naši proizvođači. Zbog toga predlažemo da se prihvati ovaj amandman i na taj način da se, koliko je to moguće, zaštite naši proizvođači. Hvala.
Hvala vama, gospodine Markoviću. U redu je, lapsus je bio, a ja ću kasnije dozvoliti da se govori o tom amandmanu koji je bio na dnevnom redu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak III Glava 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Malopre je bio Odeljak III Glava 19, ali u redu je, govorili ste o Odeljku IV Glava 16. i kada to bude na dnevnom redu, samo ćete zameniti. Sve je u redu. Dakle, Odeljak III Glava 20.
Izvinjavam se, očigledno je moja greška pošto smo malopre poveli onu diskusiju o situaciji u parlamentu. Odeljak III. Glava 20. – Proizvodi od povrća, voća, uključujući jezgrasto voće i ostalih delova bilja (neću čitati sve tarifne oznake, pročitaću obrazloženje i smatram da će to biti dovoljno). Navedeni predlozi u okviru Glave 20 – proizvodi od povrća, voća, uključujući jezgrasto voće i ostalih delova bilja, definišu unošenje posebnih tarifnih stavova za koncentrisane voćne sokove od voća koje se ne gaji u Srbiji, a koje proizvođači voćnih sokova koriste kao sirovinu za dalju proizvodnju. Utvrđivanjem niže stope carine za koncentrisane voćne sokove od agruma i ananasa, uz istovremeno utvrđivanje više stope carine za voćne sokove za široku potrošnju, domaćim proizvođačima bi se stvorili uslovi za podizanje konkurentnosti njihovih proizvoda na svetskom tržištu, kao i u odnosu na voćne sokove za široku potrošnju iz uvoza. Sličnu podelu napravila je Hrvatska, a želimo da ukažemo i na tu paralelu. To ukazuje na to da EU ne bi trebalo da predloži ovaj način tarifikacije. Dakle, opet je naš amandman usmeren na to da se pomogne domaćim proizvođačima, u ovom slučaju sokova i to na dva načina –jedno je kada je u pitanju od domaće sirovinske baze, a drugo je kada je u pitanju sirovinska baza iz uvoza, dakle ono voće koje mi u Srbiji ne možemo da proizvodimo. Hvala.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak III. Glava 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li gospodin Marković želi reč? (Ne.) Na Odeljak IV Glava 16. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. To je amandman koji ste malopre obrazložili. Da li želite reč? (Ne.) Na Odeljak VI Glava 29, 30. i 32, Odeljak VII Glava 39, Odeljak XV Glava 73, 82. i 83. amandman je podnela Vlada Republike Srbije.Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na Odeljak VI Glava 32. i 34. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak VI Glava 32. i 34. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Mihajlović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak X Glava 48. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Ovo je izazov govoriti pred 14 poslanika, ali dobro, takva je vladajuća koalicija, i normalno, predstavnika DS. U Predlogu zakona, Odeljak X Glava 48. – Hartija i karton; proizvodi hartijine pulpe, hartije ili kartona, tarifnim oznakama 4802 55 carinska stopa – 5 zamenjuje se carinskom stopom – 1; u tarifnim oznakama 4811 90 00 00 – ostala hartija, karton, celulozna vata i trake i listovi od celuloznih vlakana, carinska stopa – 5 zamenjuje se carinskom stopom – 1. Zašto smo predložili ovaj amandman? Jedini proizvođač papira iz tarifne oznake 4802 55 je bio "Matroz" iz Sremske Mitrovice. Ova fabrika unazad nekoliko godina ne proizvodi ovaj papir, niti ga ima u proizvodnom programu, te je grafička industrija Srbije prinuđena da uvozi papir kao svoj repromaterijal. Predložena carinska stopa od 5% dovodi štampariju u Srbiji u nepovoljan položaj u odnosu na sve prisutniju konkurenciju ino-štamparija. Kako je sporazumom, zakonom o ratifikaciji, protokolom i prilozima uz protokol predviđeno da države ugovornice ne naplaćuju carinu niti druge kakve namete prilikom uvoza, odnosno da carina za štampane proizvode bude 1%, izdavači se odlučuju za usluge stranih štamparija. Sa carinskom stopom od 1% na papir iz ove tarifne oznake, grafička industrija Srbije bi uposlila svoje ne male kapacitete sa tehnologijama sa kojima raspolaže i tako postala konkurentna ne samo na domaćem, već i na inostranom tržištu. Takođe smatram da ne postoje opravdani razlozi za promenu do sada važeće stope od 1% za tarifnu oznaku 4811 90 00 00 na 5%, pa stoga predlažem da se zadrži 1%. Mislim da je stvar vrlo jasna. Vama je poznato da veliki broj mesečnika koje kupujemo na trafikama, nažalost, štampaju se u inostranstvu. Mnogo bi bolje bilo da pokušamo da omogućimo našim štamparima da budu konkurentni i da se uposle i naši kapaciteti i ljudi koji rade u štamparijama. Da na taj način pomognemo domaću štamparsku industriju. Zbog toga sam predložio ovaj amandman. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Posebno hvala što ste počeli sa zadovoljstvom da prihvatate evropska pravila kakva postoje u ovom Poslovniku. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak X Glava 49. Odeljak XI Glava 52, 54, 55. i 59. i Odeljak XV Glava 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Nikolić i Jovan Todorović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak XI Glava 52, 54, 55, 56. i 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milomir Minić i Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak XI Glava 52. i 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine predsedniče, čudna su ta evropska pravila na koja se vi pozivate, ali još malo ćemo u sali ostati vi i ja sami, pa ćemo jedan drugome da se obraćamo ...
Vratiću vam vreme, potpuno ste u pravu. Ako bi tako bilo, to bi bilo kao u engleskom, francuskom, belgijskom, mađarskom ili ma kom evropskom parlamentu. Ali, još uvek nema dovoljno poslanika. Izvolite.
Gospodine predsedniče, vi znate da je ovo Srbija. Pričali smo o tome. Naš parlament je naš parlament. Problemi srpskog parlamentarizma su problemi srpskog parlamentarizma. Ugled srpskog parlamenta je takav kakav je i ne ga možemo porediti sa Engleskom, sa Francuskom ili sa bilo kojom drugom zemljom, ali u redu. To je naša polemika još od vremena kada smo menjali Poslovnik i mislim da smo mi iz opozicije tada bili dovoljno jasni zašto smo protiv izmena tog poslovnika. Vi ste predsednik parlamenta i predlagač izmena Poslovnika. Vi ćete, u krajnjem slučaju, nositi neku vrstu političke odgovornosti za ovakav rad parlamenta. Dakle, vi, ja i još uvek 14 poslanika, od 250, koliko ima Parlament Srbije. U svakom slučaju, podneo sam amandman u Predlogu zakona, Odeljak XI Glava 52. – Pamuk, u tarifnim oznakama 5206 41 00 00, finoća po jednoj žici 714,29 deciteksa ili veće (metričke numeracije), carinska stopa – 5 zamenjuje se carinskom stopom – 1. Dakle, opet idemo na smanjenje carinske stope i odmah ću objasniti zašto. Pored ovoga, predlažem i smanjenje carinske stope kod veštačkih ili sintetičkih vlakana, sečena – u tarifnim oznakama 5501 10 00 00, zatim nizom drugih carinskih stopa koje nema potrebe sada da čitam. Jednostavno, radi se o proizvodima koji se ne proizvode u Srbiji. To jeste ključni problem, a srpska industrija ih koristi. Ukoliko ta carinska stopa ostane 5%, normalno je da će i naša proizvodnja biti skuplja i da će finalni proizvod biti manje konkurentan od onog proizvoda koji dolazi iz uvoza. Da ne govorim o mogućnosti da naš proizvod ode u izvoz. Zbog toga mi predlažemo da se ove carinske stope smanje. Čuo sam da je ovakav zakon o carinskoj tarifi predložen kao neka vrsta početne pregovaračke pozicije sa EU, pa eto, ajde mi da krenemo sa višim carinskim stopama, pa da ih onda smanjimo itd. To donekle može imati veze u nekim stvarima, ali ne verujem ni da su oni koji samo treba da pregovaraju, takoda kažem, prosto neinteligenti, pa ćemo mi sada njih na neku našu srpsku foru da prevarimo, jer ulazimo u pregovore sa ne znam kakvim stopama, a oni sve naivni, pa će da se zadovolje ne znam čime. Mislim da taj argument nije dobar i mislim da zbog toga treba prihvatiti ove amandmane. Prihvatiti i one koji se tiču poljoprivrede, tako i ove koji znače neku vrstu podsticaja za domaću industriju, kako bi kako-tako naše proizvode (koje, nažalost, malo ko kupuje zbog njihove cene i zbog kvaliteta) na bilo koji način učinili konkurentnim, ako nigde, ono bar na domaćem tržištu. Činjenica je da smo preplavljeni stranom robom i od toga ne treba bežati, to je normalno, ali opet kažem, treba omogućiti koliko-toliko neki ravnopravan razvoj domaće industrije. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Posebno vam hvala što na kraju naše polemike, gde sam se ja zalagao za Evropu, vi ste to prihvatili i kao što svi znaju, vi niste glasali protiv ovog Poslovnika. Na Odeljak XV Glava 72. i 82. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ako neko ne zna šta je radio tokom glasanja, ja sam tu da ga obavestim. Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine predsedniče, znam da je ovo neka familijarna atmosfera, nema nas desetak koji ovde sedimo, pa je to možda nekome interesantno. One odredbe Poslovnika protiv kojih smo bili, mi smo jasno rekli i u medijima i za govornicom. To je naš stav i nema tu nikakve dileme. Jedna od tih stvari jeste upravo ...
Nemojte se ljutiti, gospodine Markoviću, budite ljubazni i govorite o amandmanu. Ja ne govorim o onome šta ljudi pričaju u medijima i za govornicom, već o onome šta ljudi stvarno rade. Zbog toga vam se zahvaljujem. Izvolite, gospodine Markoviću.
Gospodine predsedniče, zar niste vi malo pre komentarisali, hteli ste da objasnite kako ja nisam glasao protiv tog poslovnika. Rekao sam da sam protiv bio i tada i sada. Vi ste sedeli u prvom redu, ispred mene, kada sam vam rekao: gospodine predsedniče, sve je ovo tačno da postoji u nekim parlamentima, ali gospodine predsedniče, vi ste predsednik Parlamenta Republike Srbije koji ima podršku svega 3 ili 4% građana Srbije. Ugled je vrlo nizak, naš rejting će dalje padati itd. To je bio moj stav, to je bio stav DS. Neki delovi ovog poslovnika jesu dobri. Mi nismo želeli da učestvujemo u tom donošenju poslovnika i zbog toga se, praktično, nismo izjašnjavali. Daleko od toga da neko pomisli da smo možda bili za. Da ste nas poslušali, vi ovakav poslovnik ne bi donosili. Nije fer što ste malo pre pokušali na neki način da me diskreditujete. Nema razloga.
Oprostite, gospodine Markoviću. Vratiću vam vreme. Izvolite.
Dakle, ovde se isto radi o uvozu repromaterijala po sniženim carinskim stopama. Znači, generalno, cela naša priča svodi se na to da moramo omogućiti, kada je u pitanju uvoz sirovina, odnosno kada je u pitanju uvoz repromaterijala, niže carinske stope iz razloga da bi naši uvoznici, odnosno oni koji od toga posle prave finalni proizvod, imali veće šanse da budu konkurentni na tržištu. Dakle, o tome se radi i ovde. Isto se radi, uštedeću i vama vreme i kolegama poslanicima, u sledećim amandmanima na odeljak XIV Glava 84. Tu se radi o kotlovima, mašinama, mehaničkim uređajima i njihovim delovima. Dakle, to su isto proizvodi koji se ne proizvode u Srbiji. Znači, zbog toga smo smatrali da treba smanjiti carinsku stopu na 1%. Isto se odnosi i na auto delove i opremu. Dakle, u Srbiji postoji, da li se slažete, gospodine predsedniče, da se ne javljam svaki put, zbog ekonomičnosti , dasve odjednom izložim. (Predsednik: Svakako, vrlo je korektno. Hvala vam.) Dakle, u okviru sektora proizvođača auto delova i opreme u Srbiji postoji preko 120 preduzeća, 30.000 zaposlenih. Domaći proizvodni program pokriva sve gore navedene tarifne oznake sa dovoljnim količinama i kvalitetom. Ovaj sektor je jedan od najperspektivnijih izvoznika. Ukupan godišnji promet iznosi oko 150 miliona evra, od čega je izvoz skoro 60 miliona evra. U toku je proces restrukturiranja i privatizacije automobilske industrije, što ugrožava njihovu trenutnu tržišnu poziciju. U proteklih nekoliko godina naše tržište izloženo je prekomernom uvozu neatestiranih proizvoda sa tržišta Turske i Kine, čime je plasman domaćih proizvoda na domaćem tržištu ugrožen. Sigurno ste i vi, narodni poslanici, kolege, imali priliku da vam kao rezervi deo u nekom servisu ugrade deo koji je iz Turske, posebno za folksvagenova vozila, vrlo često se ti delovi prave u Turskoj i to se uvozi. Realno je, ako se već ne uzima originalni deo, onda da se uzme deo domaćeg proizvođača koji je sigurno kvalitetniji od toga koji dolazi iz Kine ili Turske. S obzirom da prosečne carinske stope za navedene tarifne oznake u EU iznose 2,6%, kao i da sve zemlje EU imaju izgrađen sistem carinske zaštite, što nije slučaj, nažalost, kod nas, neophodno je uvesti veću carinsku zaštitu za delove i opremu. Dakle, ponavljam – za delove i opremu da ovde ne bi bilo neke dileme, ne govorim o automobilima, nego o delovima i opremi. Predlažemo, možda visoku carinsku stopu, to je 8%, ali opet ponavljam – predlažemo zbog toga što je u pitanju industrija koja u Srbiji dobro funkcioniše, ostvaruje dobar izvoz, dobar promet, veliki broj zaposlenih i potrebno ih je zaštiti sa 8%. Mislim da je bolje kupovati te delove, nego one iz Kine i Turske. Dakle, to bi bili amandmani Demokratske stranke. Izvinjavam se što sam sve odjednom obrazložio, ali bolje je ovako, nego da oduzimam dalje vreme. Nadam se da ćete deo ovih amandmana uvažiti. Hvala na pažnji.
Hvala vam gospodine Markoviću. Još jednom izvinjenje za one komentare. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak XV Glava 72. amandman je podneo narodni poslanik Radojle Bukvić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radojle Bukvić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, bez obzira što nas je ostalo ovako malo, smatram da treba da iznesem par činjenica zbog čega sam podneo amandman na Zakon o carinskoj tarifi – Odeljak XV Glava 72 pod oznakama 7213 91 10 00 i 7214 20 00 00 predložio sam smanjenje carinske stope sa 5 na 1%, a u tarifnoj oznaci 7223 00 19 00 sa 10 na 1%. Razlog ovog predloga je zato što u Srbiji nema proizvođača betonskog gvožđa, a pogotovo ne rebrastog i nema proizvođača prohromske žice ili žice od nerđajućeg čelika. Što se tiče betonskog gvožđa, računica je jasna i prosta. U proteklih nekoliko godina u Srbiji je uvezeno oko 200.000 tona betonskog gvožđa godišnje. Prethodna Vlada je kontingente, koje je uvezao ministar Boriša Vuković pre 2000. godine zamenila sa carinskom stopom od 18% i tako se iz Srbije odlivalo oko 70 dolara po toni uvezenog gvožđa u muslimansko hrvatsku federaciju BiH i još neke zemlje iz okruženja. Kada se cifra pomnoži sa 200.000 tona, jasno je, da je to oko 15 miliona dolara, koji su se godišnje odlivali iz džepova građana Srbije, dakle, u BiH i još neke druge zemlje, kao što sam rekao. Sa sadašnjom carinskom stopom od 5%, koju predlaže ova vlada, iz Srbije će se odlivati oko 16 dolara po toni uvezenog gvožđa, što je znatno manje po toni. Ali, ako se ima u vidu izgradnja auto puta i drugih infrastrukturnih objekata, nije teško izračunati da će se uvoz gvožđa višestruko uvećati u narednom periodu, pa će tako građani Srbije i dalje pomagati muslimansko-hrvatsku federaciju u BiH i još neke zemlje sa oko 15-tak miliona dolara godišnje. Kako se odlivaju ova sredstva? Prosto tako što između Srbije i Crne Gore i BiH postoji sporazum o carini koja iznosi 1%. Pošto Željezara "Zenica" uvozi uglavnom gredice i rebrasto gvožđe iz drugih zemalja i prodaje ga Srbiji kao svoj proizvod čime onemogućava naše uvozne firme da uvoze armaturu, jer su praktično nekonkurentne. Dakle, uvođenjem carinske stope od 1% kod nas bi armatura bila znatno jeftinija, a samim tim i cene svih objekata u koje se ugrađuje betonsko gvožđe bi bili jeftiniji. Treba istaći još jednu bitnu činjenicu, da do sada nije postojala kontrola na radioaktivnost uvezenog gvožđa iz BiH. Što se, pak, tiče žice od nerđajućeg čelika koji se, takođe, ne proizvodi u Srbiji, naše firme koje prerađuju i finalizuju uvezenu žicu su u neravnopravnom položaju u odnosu na konkurente iz inostranstva, jer su u startu skuplji za 10% carine i na domaćem, a pogotovo na inostranom tržištu. Smanjenjem ove stope sa 10 na 1% znatno bi se povećala konkurentnost naših firmi i na domaćem i na inostranom tržištu, a time svakako povećala i zaposlenost naše privrede, jer bi izvoz proizvoda od žice bio znatno uvećan u odnosu na dosadašnji nivo. Primera radi, u firmi u kojoj ja radim, fabrici sita i ležaja, do uvođenja carine od 10%, koju je uvela Vlada svojom odlukom, uvozili smo žice od prilike oko 100 tona godišnje, da bi nakon carine od 10% ta količina smanjena na 20-tak tona. Izvoz ovih proizvoda na ino-tržište od prerađene žice bio je 80%, što znatno govori da carina utiče na konkurentnost naših firmi. Iz ovih iznetih činjenica, pozivam kolege poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman, jer je on od interesa i za privredu i za građane Srbije.
Hvala vam gospodine Bukviću. Da lijoš neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na Odeljak XVI Glava 84. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković, malo pre ga je obrazložio. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Odeljak XVII Glavu 87. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković, takođe ga je malo pre obrazložio. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretresPredloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra u 10,00 sati nastavljamo raspravu u pojedinostima po 33. tački dnevnog reda. Hvala vam mnogo na odgovornosti.