Poslanik poslaničke grupe SRS Božidar Koprivica predložio je da se briše član 8. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Član 8. kaže: "Podnošenje prijave oduzete imovine u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu, već uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom." Ovaj član, dame i gospodo, suština je prevare Vlade Republike Srbije u odnosu na bivše vlasnike oduzetog zemljišta. To je ono što mi srpski radikali već danima pričamo kada govorimo o ovom zakonu. Naravno, i ovaj put želim da naglasim principijelan stav SRS da zakon o restituciji, i denacionalizaciji, i vraćanju imovine, kako god hoćete, ne treba da se donese i ne može da se donese, naravno, navodili smo niz razloga za to, i rekla sam, ako se ikad desi da dođe na dnevni red taj zakon, onda ćemo o tome detaljnije da govorimo. Mi govorimo godinama da gotovo svi u Srbiji i gotovo sve stranke u Srbiji lažno obećavaju da će vratiti oduzetu imovinu, a upravo u ovom članu sami ste rekli da to nećete da uradite i da je samo cilj da se evidentira ta neka oduzeta imovina i da je to evidentiranje uslov da se, kao takav, zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom. Kojim posebnim zakonom? Valjda je trebalo najpre da se donese zakon, pa da se onda u podzakonskom aktu predvidi na koji način se ta imovina evidentira, ili čak da se u tom zakonu o vraćanju imovine predvide i ovi članovi koji u stvari čine ovaj zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam vas pitala, i nekoliko poslanika SRS su vas pitali, kako mislite da vratite ono što vi oduzimate građanima Srbije i to, naravno, bez pravnog osnova. Ovo što najavljujete i obmanjujete narod da ćete vratiti tu imovinu, to jeste bila istorijska nepravda, ali je oduzeta na osnovu nekih propisa. Vi to sada radite bez zakonskog osnova. Vi najavljujete i činite to zamrzavanje imovine, recimo, imovine haških optuženika. Nemate zakon koji to reguliše, ali, bože moj, to je volja vladajuće većine i vladajuća većina može šta god hoće, ali ne može dokle hoće. Puno je primera u Srbiji na koji način vi, u stvari, sami sebe lažete i lažete građane Srbije, a sada mislim na Vladu Srbije kada ovo kažem. Opet ću da pomenem jedan primer sa kojim sam se skoro upoznala u Raškoj oblasti, u Tutinu. U centru Tutina pet hektara zemlje je oduzeto jednoj porodici i bili su tu i neki objekti, ne znam hoteli. To je sada porušeno. To Sulejman Ugljanin prodaje po 50 hiljada evra za jedan ar. Vi s jedne strane obećavate da ćete da vraćate imovinu, a sa druge strane dozvoljavate da se rade takve stvari. Morate da se odlučite, dame i gospodo, morate kod glasanja za ovaj zakon i kod rasprave o amandmanima, kada već to niste decidno rekli kada se govorilo u načelu, a zapravo svi ste rekli da ovaj zakon ne treba i da je ovo loš zakon. Eto, iz vama nepoznatih razloga, glasaćete za ovaj zakon. Dakle, mi za razliku od vas kažemo - ovaj zakon je nepotreban, ovaj zakon je neprimenjiv, ovaj zakon ne treba da se donese, ovaj zakon ne znači ništa, čak ni za one koji su i razmišljali da imovina treba da se vrati, i po ko zna koji put vam predlažem, iako predstavnika Vlade opet nema, poručite mu, ako ga vidite, da još nije kasno da ovaj predlog zakona povuče iz procedure i da se kanemo ovog zaista badava posla, od kojeg ništa nema, da Narodna skupština raspravlja o stvarima koje su od životnog značaja i za građane Srbije i za državu Srbiju naravno.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, tako što sam predložio da se član 8. ovog zakona briše. Ovaj član upravo govori da je prijavljivanje imovine uslov za povraćaj imovine i da ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava za povraćaj imovine, što navodi na činjenicu da se radi o jednom tehničkom propisu a ne o propisu koji će se bazirati na materijalnom pravu, pa upućuje na zaključak da se radi o jednom zakonskom projektu, jednom političkom pamfletu koji predstavlja lažno predizborno obećanje onih koji su obećali da će vratiti imovinu stotinama hiljada ljudi. Dakle, prijavljivanje imovine bi bilo na neki način incidentalno pitanje ili prethodno pitanje za povraćaj imovine, što naravno predstavlja jednu pravnu besmislicu, jer kako je moguće da jedan skupštinski saziv donese jedan zakon i obaveže drugi skupštinski saziv da donese neki drugi zakon kojim će se to regulisati, a upravo to se predviđa i navodi na okolnost da se radi o jednoj potpuno pravnoj besmislici i zakonu koji apsolutno neće moći biti primenjen. Radi se o jednom potpuno nepotrebnom članu koji bi, ako ne bi bio brisan, prejudicirao mnoga pitanja denacionalizacije, od samog postupka vraćanja pa do pitanja otuđenja, što je neprihvatljivo i nedopustivo. Postavlja se pitanje uopšte, a postavljam pitanje vama poslanicima - čemu služi evidentiranje i prijava imovine, ako će implementacija i priznavanje prava biti regulisano drugim zakonom. Zbog toga vam se i obraćam. Ne bih ni izašao za ovu govornicu ako nemam nameru da vas ubedim da ne glasate za ovaj zakon, ali ipak smatram da vi to nećete razumeti i zato se obraćam javnosti Srbije - ako usvojite ovaj zakon država će imati ogromnu štetu, koju će ponovo platiti ovaj osiromašeni i napaćeni narod. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prethodnom članu predlagač je predložio da evidenciju imovine vodi Direkcija za imovinu Republike Srbije. Ukoliko bi se usvojio ovaj predlog zakona, bilo bi najracionalnije da tu evidenciju i utvrđivanje vode lokalni organi, zbog toga što imate opštine, lokalnu samoupravu, i na području te lokalne samouprave jesu i opštinski sudovi u većini slučajeva, a u sedištu su i okružni sudovi, u većini slučajeva su i regionalni arhivi, zatim službe za katastar nepokretnosti. To bi i te kako moglo doprineti da se na najcelishodniji i najbrži način sliju podaci u lokalnu samoupravu – s tim što bi Republika, ako bi se usvojio ovaj predlog zakona, imala informacije vezane za donošenje tog zakona koji se najavljuje, mada mi u to baš nismo sigurni, i smatramo da je trebalo brisati ovaj član zbog toga Republička direkcija za imovinu nema tehničke mogućnosti, niti ima zakonska ovlašćenja da bi ona sada vršila popis na stotine hiljada građana, njihove nepokretne i pokretne imovine – što bi svakako bilo i ekonomično i racionalno, a tim pre što lokalna samouprava poseduje te podatke i evidencije, pa bi građani i najlakše mogli doći do tih podataka. Čuli ste koji stav ima SRS vezano za ovaj zakon. Smatram da ovaj član treba brisati iz razloga koje su naveli narodni poslanici SRS. SRS nikada neće predlagati nešto što je nerealno, nešto što je nemoguće. Predlagaćemo takve zakone koji će moći biti primenjeni u praksi. Donošenje zakona radi zakona - od toga nema nikakve koristi ni za državu a ni interesa za naše građane. Dakle, potrebno je donositi delotvorne zakona, koji će biti primenjivi, a da građani naše države na osnovu tih zakona ostvaruju Ustavom i zakonima određena i zagarantovana prava. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, trećeg dana diskutujemo o zakonu, o ovome što se zapravo zove zakon a nije to u pravom smislu reči, a ostalo je pitanje gde je Mlađan Dinkić. Ova gospoda, koja su ovde i koja strpljivo slušaju svu ovu argumentaciju, nemaju ovlašćenje da izađu za govornicu i da, pored ovog obrazloženja koje nam je Vlada dala pismenim putem o odbijanju amandmana, odgovore na neka od postavljenih pitanja. Očigledno je da je rezervni ministar Parivodić, i sam shvativši da zakon nema nikakvog smisla, odlučio da ne učestvuje u raspravi u pojedinostima. Tako, što se Mlađana Dinkića tiče i cifre koja bi bila optimalna da se obeštete bivši vlasnici, u situaciji u kojoj država danas jeste, u zaista izuzetno teškoj ekonomskoj situaciji – a i zbog činjenice da je navodno prosečna zarada u Srbiji 15.000 dinara, a i sami znate da preko dva miliona ljudi nema takvu prosečnu zaradu danas, dok neki imaju ekstremno mnogo, i mnogo više, a da je zvanična statistika izašla sa podatkom da je potrošačka korpa 20.000 dinara, dakle nedostižna za ovaj prosek od 15.000, koji niko ne prima – onda se postavlja pitanje šta mi ovde zapravo radimo i čime se zamajava Narodna skupština Republike Srbije. Jer, da je ovo gubljenje vremena i da vas mi već treći dan, s razlogom, ubeđujemo da ovo što ste nazvali zakonom povučete iz procedure, jasno govori član 8. i član 9. Kakvu raspravu smo imali, a evo i treći dan traje, došli smo do člana 8. koji kaže da ovo zapravo nije ništa. Igrali se poslanici ko deca u zabavištu i na kraju ništa. Šta vama kaže član 8? On kaže - podnošenje prijave o oduzetoj imovini u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine. A juče vam je gospodin Tomislav Nikolić lepo objasnio da se on, kao ni taj budući, ne može da odnosi na naslednike onih koji su nekada imali tu imovinu iz raznoraznih razloga. Pa, onda, dalje, taj član kaže - već uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom. Jer i u članu 10. predlažete da se vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama takođe uređuje posebnim zakonom. Pitam vas, ali nema ko da odgovori ovde, jer ovaj drugi ministar je, shvativši da zakon nije dobro napravljen, pobegao, a Dinkića nema da se vrati i zašto ste uopšte nešto ovako predlagali Narodnoj skupštini, i koliko je to još posebnih zakona i koliko je tih fizičkih lica koja će da se apliciraju kroz ovaj obrazac da ga dostave kako član 7. kaže – što je pre gospodina Koprivice, gospodin Jojić tražio da se briše – lokalnim organima i organizacijama, a ko zna koliko je takvih koji polažu pravo na oduzetu imovinu. Dakle, suštinska stvar je koliko će još biti zakona, jer očigledno je da vi ne predviđate da to bude samo jedan zakon o denacionalizaciji, i kada on bude bio, a pitanje je kada će, jer ovaj rok svakako, da vi ostajete na vlasti, kao što nećete da ostanete, on bi se prolongirao i pomerio bi se sa 2006. godine, ali pošto vi tada nećete biti u prilici da o tome odlučujete, od toga nema ništa. Ostaje pitanje zašto je nekome palo na pamet da se igra sa najvišim zakonodavnim telom, da piše nešto što se zove zakon u 11. članova, da se zamajava celokupna javnost, narodni poslanici i da vama nije dovoljno za tri dana da pozovete ovog drugog, Pravodića, ili Dinkiću da kažete da vrati to u svoju nadležnost, da dođe i da kaže neko u ime Vlade, povlačimo zakon iz dalje procedure. Prema tome, i gospodin Koprivica je apsolutno u pravu kada vam je, na način na koji su to činili tri dana srpski radikali, argumentacijom za brisanje ovog člana stavio do znanja da je zakon potpuno besmislen. Bolje je bilo da ste u dnevni red uvrstili neki zakon koji će uticati na to da narod bolje živi, da se spasava srpski narod na Kosovu i Metohiji, da o tome razgovara Narodna skupština, da tražite model da se postigne najširi politički konsenzus, da imate odgovornost u vođenju države i u brizi zbog naroda, nego što nas zamajavate nečim što nije zakon, a upravo ovaj član 8. kaže da to i nije zakon, već način da se izvrši nekakva evidencija, koja može a i ne mora da znači ništa, doneće je golub pismonoša, ili će neko da šalje Internetom, ili će lokalni organ vlasti i organizacija da vodi tu evidenciju, i posle nema od toga ništa. Vidite i sami da i oni, kojima ste u predizbornoj kampanji obećavali da ćete da im izvršite povraćaj imovine, nisu zadovoljni ovako nečim što im nudite. Dakle, oni više neće da glasaju za vas jer niste im tako nešto obećali, mi im nikada nismo to obećavali, nismo bili skloni kao što nikada to ne činimo ni sa jednom strukturom našeg društva, da se pred samu kampanju udvaramo i da obećavamo nešto što je nemoguće da se sprovede. Zato je, ali još nije kasno, na članu smo 8. iako se bliži kraj rasprave, bolje da povučete zakon i da se Skupština o ovome ne izjašnjava.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Osnovna svrha, dame i gospodo narodni poslanici, donošenja jednog zakona je uređenje određene oblasti društvenog života. Sa druge strane, amandmani imaju cilj da poprave zakon ili da se predlagač dovede u situaciju da takav zakon povuče iz opticaja. Ovaj zakon nema nikakvu svrhu. Evidentirati nešto što je nekada nekome oduzeto, pri tom evidencija u državnim institucijama odavno postoji. Idite u Arhiv Srbije i proverite, idite u svaku lokalnu samoupravu sa čije je teritorije oduzimana imovina, i ima evidencija. Neverovatno je da sve vreme, potrošili smo već nedelju dana, pokušavate da kroz ovaj zakon, koji baš ništa ne znači, osim što unosi dodatne zabune, građanima Srbije pokazujete kako imate nameru da jednom donesete neki zakon kojim ćete regulisati pitanje denacionalizacije, konfiskacije itd. Sa ovim, to je ništa. Ima još jedna stvar. Govorio sam prošli put o datumima, zašto 9. mart, zašto ne 7. mart, zašto ne 9. mart 1921. godine, zašto ne 9. mart 1890. godine, zašto ne unazad, jer i tu ste građane u debelu zabludu doveli. Da ponovim, 7. marta je Josip Broz Tito dekretom zabranio Srbima i Crnogorcima da se vraćaju na Kosovo, a vi nećete čak ni da evidentirate, ni ovim zakonom koji vam služi za evidenciju, da su pre 9. marta, tačnije 7. marta, građani Srbije izgubili određena prava, imovinska prava koja su imali. Isterao ih je Musolini, odnosno njegove trupe, isterali ih Balisti, Tito im zabranio, a što se mene tiče, neke drastične razlike između njih i njega nema, ali hteo bih da povučem paralelu i da vidim razliku između sadašnje vlasti i Josipa Broza Tita. Sa druge strane, obrazloženje zašto se amandman ne prihvata istovremeno otkriva pravu suštinu i ovog zakona i stava Vlade o ovom pitanju. Kaže, amandman se ne prihvata iz razloga što se ovim članom ne prejudicira ni jedno rešenje vezano za denacionalizaciju. Zakon to ne treba da prejudicira, već on treba striktno da odredi. Prema tome, ovaj zakon ništa ne rešava. Dalje kaže, s obzirom na to da se izričito naglašava da podneta prijava ne predstavlja i zahtev za ostvarivanje prava za povraćaj oduzete imovine; a zašto će vam onda prijava, zašto čovek da popunjava tu prijavu kada ona ne predstavlja ništa, ni zahtev da eventualno ako se smilujete, odnosno to nećete moći, jer će vas demokratski izbori uskoro zbrisati sa pozicija na kojima se nalazite, pa će onda verovatno neki drugi morati o tome da raspravljaju. Evidencija dakle – dođem, popunim prijavu, platim taksu, opišem šta mi je nekada neko oduzeo dok je bio na vlasti – ništa ne predstavlja. A zašto onda da popunjavam, zašto onaj rok 30. juni 2006. godine? Dakle, isto će ostvariti i oni koji podnesu i oni koji ne podnesu, drugim rečima neće ostvariti ništa. Kaže dalje, već je ona samo uslov da se takav zahtev podnese po odredbama posebnog zakona. Tu dolazimo do suštine. Znači, pored svih uslova koji postoje, vi stavljate još jedan dodatni uslov, koji je prijava za evidenciju oduzete imovine. Dame i gospodo narodni poslanici, meni je stvarno žao što nije Dinkić tu, i pored ovoga što bi trebalo da mu kažem o ovom zakonu, imao bih puno štošta da mu kažem, jer sam njegovo ime ovde pročitao, žao mi je, što kaže narodni poslanik Nataša Jovanović, što nije i rezervni ministar tu, dakle, gospodin Parivodić, pa da on lepo izađe ovde i da nam objasni stvarnu svrhu ovog zakona. Ovo ovako ne znači ništa i predlažem vama, gospodo iz Ministarstva, zamolite predsedavajućeg da napravi pauzu od 15 minuta, konsultujte se sa Ministarstvom, pa povucite ovo čudo od zakona, jer ono ništa ne znači, oduzima i vreme i novac narodnim poslanicima, a sutradan kada se eventualno usvoji, može tog trenutka da se baci u korpu za otpatke.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Tekst predloženog člana 8. ne zaslužuje da bude u ovom predlogu zakona, ako ste se opredelili da ovaj zakon ima naziv Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Svi oni iz vladajuće koalicije koji su u ovoj skupštini pokušali da nas ubede da se ovim predlogom zakona ništa ne prejudicira u pogledu eventualnog vraćanja oduzete imovine, verovatno nisu pročitali ovaj član. Međutim, ono što je opasno, ne znam kako je Republički sekretarijat za zakonodavstvo dopustio da ovakav predlog zakona uđe u skupštinsku proceduru, jer ako je članom 1. uređeno šta je predmet ovog zakona, a to je prijavljivanje i evidentiranje imovine, onda ne možete vi u članu 8. da navedete šta ne podrazumeva ovaj zakon. Kaže se - podnošenje prijave oduzete imovine u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine. Zašto to posebno potencirate, a onda na kraju rečenice navodite na zaključak da će nekim budućim zakonom da se reši pitanje vraćanja, obeštećenja, ali pod uslovom da je neko izvršio prijavljivanje u skladu sa ovim zakonom. Znači, pored neizvesnih događaja i neizvesnih situacija u budućnosti da li će doći do tog materijalnog propisa, ovde unosite pozivanje na nešto što sada ne postoji, a zakon kada se donosi on svojim odredbama ne tretira buduće moguće i nemoguće situacije. Dalje, ne može za taj novi zakon osnov da bude ovaj zakon, a vi ga otprilike tako u obrisima tumačite. Znači, vi potvrđujete da prejudicirate neka pitanja povraćaja oduzete imovine ili obeštećenja. Ako već prejudicirate neka pitanja, onda radi građana Republike Srbije treba da budete jasni i da kažete - vrednost te imovine, koja bi morala da se vrati po nekom budućem zakonu, iznosi toliko i toliko. Moguće je u fizičkom obliku vratiti u vrednosti od toliko i toliko. Ono što nije moguće da se vrati, moraće da se obešteti u novčanom iznosu. Da li putem dugoročnih obveznica, da li na drugi način, to iznosi toliko i toliko. Izvor sredstava za to je naravno budžet Republike Srbije. Naravno, taj budžet pune građani Republike Srbije plaćajući poreze i ostale dažbine. Morate jasno da kažete koliko će svaki građanin Republike Srbije da odvoji u periodu od iks godina koje ste planirali, da bi se namirila potraživanja po budućem zakonu onih naslednika koji računaju da će doći do restitucije. Kada te podatke saopštite, a onda bi morali da date i još jedno viđenje, da taj naslednik koji računa da će da dobije po ovom zakonu, onda mora da vrati sve ono što je dobio od države, državni stan, društveni stan i tako dalje, jer i to je neka vrsta restitucije, pa kada sve to stavite na papir, onda izađite pred Narodnu skupštinu i obavestite građane Republike Srbije koliko će ovo zadovoljstvo da košta. Pa sa tim papirom idite, popnite se na neku planinu, neko selo, gde ima 50 ljudi, pa im kažite, zbog nečega što je urađeno 1945. i 1946. godine vi treba da platite na ime poreza još toliko i toliko; za koga; za naslednika Petra Petrovića, koji ima pretenzije na neku nepokretnost u centru Beograda. Kada preživite taj razgovor, onda dođite kod nas u Narodnu skupštinu sa predlogom zakona. Znači, iskoristite još ovih nekoliko sati koliko će da traje ova rasprava i povucite ovaj zakon. Pokušajte da se potrudite da nikada nikome ne kažete da ste išli sa ovakvim jednim projektom. Ovo je nebulozni projekat, koji će da posvađa sve u Republici Srbiji. Vama je lako koji ste predložili, jer znate da nećete biti vlast, bićete u debeloj vanparlamentarnoj opoziciji i ladovini, i gledaćete kako će ovde ljudi da se biju po ulicama; zbog čega; zbog jedne neuspele ekskurzije kako da se novom nepravdom ispravi jedna istorijska nepravda. O tome niste vodili računa i zato budite spremni da snosite odgovornost.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti podržavam amandman gospodina Koprivice na član 8. Predloga zakona o evidentiranju oduzete imovine. Međutim, podržavam i sve prethodne, a i buduće amandmane, jer su svi bolji od predloženog predloga zakona. Da ste imali nameru da ovo uradite kako valja vi biste doneli zakon o povraćaju oduzete imovine. U nadležnim službama postoji vrlo precizna evidencija o oduzetoj imovini i zato smatramo da je ovaj zakon bespotreban i neprimenjiv. Međutim, čini mi se da je u toku velika pljačka Srbije i srpskog naroda, i da ovim zakonom samoobećavate narodu ono što nećete ispuniti, jer da hoćete, a nećete, doneli biste normalno zakon o povraćaju imovine, tako da ne bi bilo potrebe za ovim zakonom.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani poslanici, kao i prethodni amandmani, amandman na član 8. pokazuje jasno da nema nikakvog pravnog, ni moralnog osnova da se ovakav zakon predloži, a kamoli da se raspravlja o njemu, imajući u vidu kakvo je realno stanje, teška socijalna i ekonomska situacija u Srbiji. Aktuelna vlada umesto da se bavi ključnim problemima koji pritiskaju većinu građana Srbije, izgleda ne želi time da se bavi. Naprotiv, ovakvi zakoni, kao i drugi koje smo dobili kao narodni poslanici, pa i mnogi koji se nalaze na dnevnom redu ovog zasedanja Skupštine Srbije, treba samo da omoguće dalju pljačku Srbije, osiromašenje građana Srbije, umesto da se radi istine i pravde, iole nekog morala koji treba da vlada u Srbiji, spreči organizovani kriminal, koji je žestoko sve pore života napao. Moram da postavim pitanje gde je tu Vlada, gde su aktuelna ili nadležna ministarstva, nadležni državni organi, gde su mere da se zabrani ili spreči dalja pljačka, otimačina. I umesto da se brzo i hitno donese zakon o konfiskaciji imovine, koja se stiče svakim danom pljačkom i otimačinom od radnika i građana Srbije, nema zakona o konfiskaciji. Mi dobijamo ovakav predlog zakona i reći ću nekoliko primera kako je vršena ili se vrši pljačka kroz privatizaciju, u koju su uključeni čelnici banaka u Srbiji, i to je suština da ovi koji kontrolišu taj monetarno-finansijski deo direktno učestvuju u pljački građana i radnika Srbije. Pomenuo sam pre neki dan preduzeće "Poljopromet" Kraljevo i pljačku i otimačinu koju je taj većinski vlasnik, prodajući poslovni prostor, učinio i prema radnicima i prema državi, prodavši preko 40% nepokretnosti i 60% ostale imovine, stavivši pod hipoteke prvog, drugog ili trećeg reda kod ovih mafijaških banaka. Meridijan banka sa takvim većinskim vlasnikom zaključila je ugovore o kupoprodaji tri poslovna prostora u Kraljevu i za 15 dana otvorila ekspoziture u Kraljevu. Kakva je uloga Vlahovića u Meridijan banci. A danas u dnevnoj štampi sam pročitao da se Meridijan banka priprema za prodaju nekoj grupi francuskih banaka, i to verovatno po visokoj ceni, verovatno sa ovakvim načinom sticanja poslovnog prostora, a da ne govorimo kako stiče novac. U današnjoj štampi se govori da će najverovatnije predsednik te banke u Srbiji biti Božidar Đelić. To je sprega pljačke koja se vrši od početka privatizacije, odnosno pljačke imovine. Navešću drugi primer, isto AD "Srbija" Kraljevo, trgovinsko preduzeće, prodato u bescenje. Među objektima koji su prodati ima hotel nacionalizovan 1945. godine, još nekoliko restorana u najužem centru grada, i kada je postavljeno pitanje od strane radnika i građana grada Kraljeva, zašto je prodata nacionalizovana imovina, taj većinski vlasnik je rekao da je to stvar države i opštine, da sa tim nema ništa i ako bude vraćanja te imovine neka plati država, odnosno opština. Mnogo je obaveza nametnuto građanima Srbije a koje nisu imale nikakvog osnova, pa se može postaviti pitanje po kom osnovu je nametnuto svim građanima Srbije za Dafinu, za Jezdu, čak i za staru deviznu štednju, a da niko nije odgovarao, niti je ikakav krivični postupak završen, da se vidi ko je odgovoran, ko je napravio ta teška krivična dela i opljačkao deo tih građana koji su štedeli kod tih banaka. Još jedan primer, "Takovo" iz Gornjeg Milanovca, gigant prehrambene industrije u Srbiji i van Srbije, prodat je u bescenje, i to na tenderu, bratu Vuka Draškovića. Prvi susret Draškovića sa radnicima u Gornjem Milanovcu bio je obeležen sledećom rečenicom – do sada ste radili da bi živeli, a od sada ćete živeti da bi radili. To je suština privatizacije, odnosno pljačke radnika. Pošto ističe vreme, samo da pročitam jednu strofu poniženih radnika širom Srbije, a ovo je radnik iz AD "Srbije" Kraljevo, napisao je jednu pesmu u četiri strofe, sa naslovom Demonkratija: "Na stratištu, poznatom kao privatizacija, u pepelu nestaju nade, preduzeća, odumire nacija; radnici u koloni krenuše na stratište pognutih glava; za njima, kao dželati, agencije, brokeri, gazde i država".
Reč ima poslanik Blagica Kostić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici ministarstva, da je pred nama Predlog zakona o privremenoj zabrani raspolaganja imovinom koja je građanima oduzimana posle Drugog svetskog rata, Srpski pokret obnove bi podržao takav predlog zakona, ali ovo što je pred nama zaista smatramo karikaturom. Srpski pokret obnove dosledno traži povlačenje Predloga ovog zakona o prijavljivanju i evidentiranju imovine jer smatramo nelogičnim da žrtve državi dokazuju da je nad njima država počinila teror, što mi bukvalno ovim predloženim zakonom i činimo. Onaj ko je obespravljivao građane ima sve podatke o oduzetoj imovini na raspolaganju, pa je besmisleno da pravimo bazu podataka koja već postoji. Takođe, tražim od predlagača zakona da mi objasni šta je hteo ovim članom 8. To govorim i zbog toga što podržavamo predlog gospodina Koprivice da se ovaj član briše. Kao koalicioni partneri možemo da vas zamolimo da povučete ovaj predlog zakona i da pređemo na donošenje zakona o restituciji. Možda će vam to biti lakše da prihvatite nego predlog opozicione Radikalne stranke.
Reč ima poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne znam čemu ovolika upornost predlagača i Vlade, jer mislim da ćemo do kraja rasprave u pojedinostima postići apsolutnu saglasnost da ovaj zakon ne vodi ničemu, da je izuzetno loš. I postavlja se zaista pitanje, zašto gubimo vreme raspravljajući o nekom zakonu za koji je pitanje da li će biti primenjen, a i ako bude primenjen kakvu će korist bilo kome doneti, umesto da se, u skladu sa Ustavom i Poslovnikom, ovde bavimo mnogo važnijim stvarima, kao što je rasprava o poverenju Vladi. Dosta toga je već rečeno o ovom zakonu, praktično sve poslaničke grupe su se izjasnile da ovaj zakon ne valja. Neki su doduše rekli da će glasati za zakon, bez obzira na to šta o njemu misle. Ne znam zašto je to tako, ali mislim da bi bilo dobro, pored toga što i opozicione i vladajuće stranke ne smatraju da je ovaj zakon dobar, da čujete i to šta Udruženje građana za povraćaj oduzete imovine Beograd misli o ovom zakonu. Oni su u dopisu koji su uputili svim poslanicima, između ostalog, rekli i to, kao što je veliki broj narodnih poslanika naglasio, a to smo mi, da ovaj predlog ni na koji način, ni suštinski, ni sadržinski nema veze sa restitucijom – povraćajem imovine građanima Srbije. Ovaj predlog zakona samo odlaže za još neko vreme pitanje povraćaja oduzete imovine i ostavlja na snazi uslove za opstanak enormne korupcije i kriminala, bogaćenje povlašćenih pojedinaca, miljenika raznih režima, te lišava budžet Srbije ogromnih prihoda. Dame i gospodo narodni poslanici, ako mi koji smo protiv ovog zakona kažemo da je zakon izuzetno loš, ako oni koji žele da im se vrati određena imovina takođe kažu da ovaj zakon ni suštinski, ni sadržinski nema veze sa restitucijom, onda vas pitam za koga ovaj zakon donosite i šta je uopšte svrha ovog zakona. Videli smo od amandmana do amandmana, od člana do člana zakona da praktično ni jedan član zakona ne valja. Niko iz vladajuće koalicije nema da izađe za ovu govornicu da pokuša bar da nas ubedi da bar jedan član ovog zakona valja i zaista bih morao još jednom da vas pozovem da ozbiljno razmislite o svemu ovome. Možda bi najbolje bilo da se odmah ovaj zakon povuče iz procedure, pa da ne gubimo još dva ili tri dana povodom amandmana, nego da odmah pređemo na neke pametnije stvari da radimo. Što se tiče samog amandmana na član 8, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Božidar Koprivica, njime tražio da se navedeni član zakona briše. Zašto? Zato što je to još jedan u nizu potpuno besmislenih članova ovog zakona, koji kaže da podnošenje prijave oduzete imovine u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu, već uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom. Po svojoj suštini norma sadržana u članu 8. je materijalno-pravnog karaktera. Vi ste već rekli, a to ste napisali u obrazloženju ovog zakona, da je ovaj zakon isključivo tehnički zakon, da je procesne prirode, a kada se malo bolje pogledaju pojedini članovi, vidimo da su u članovima 1, 2. i 3. date odredbe materijalno-pravnog karaktera, kojima se određuje ko ima neko pravo, odnosno ko to pravo neće imati prema nekom budućem zakonu, što je potpuno besmisleno, i zbog toga što ovaj kvazizakon koji želite da donesete ne može obavezivati bilo koju narednu skupštinsku većinu, a i zbog toga što vi u stvari ovim zakonom jedino želite da uskratite neko pravo koje obećavate uporno u kampanjama građanima. To ste radili i članom 5, to je urađeno i članom 6, gde se, praktično, kaže da samo oni koji podnesu prijavu do određenog datuma imaće pravo, pa onda kažete da čak i oni koji podnesu ovu prijavu neće imati pravo po budućem zakonu, automatski, jer ovo nije zahtev za povraćaj, nego će morati da ispune neke nove uslove. Praktično, iako ovaj zakon ima svega 11 članova, vi uvodite nove i nove uslove za one koji bi nekada u budućnosti eventualno hteli da ostvare pravo na povraćaj imovine. Neverovatno je kakve vi sve uslove postavljate. Postavlja se pitanje da li vi želite da oterate građane i da ih destimulišete da uopšte i podnose prijavu na osnovu ovog zakona; da li želite, eventualno, u budućnosti da im nametnete uslov i da trče 100 metara ispod 10 sekundi, da skoče 9 metara ili ko zna šta još može da vam padne na pamet. Zato vam predlažem da se okanete ćoravog posla i da kažete građanima da zakon o restituciji imovine, u onom smislu u kome ste vi obećavali tokom prethodnih pet godina, ne može da bude donet, ne zato što to neko ne želi, to bi, naravno, i SRS, kada bi za to postojale bilo kakve mogućnosti, vrlo rado učinila, ali budžetske mogućnosti za to ne postoje. Na kraju, s obzirom na to da je očigledno da u sali nije prisutan dovoljan broj poslanika da bi ova rasprava mogla da teče, povređen je član 82. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji kaže da je za rad Narodne skupštine neophodno da prisustvuje barem trećina narodnih poslanika. Pozivam predsedavajućeg da, u skladu sa članom 28. po kome je on dužan da se stara o primeni Poslovnika, najpre utvrdi kvorum ili da pauzu dok se ne steknu uslovi za nastavak sednice.
Molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice, kako bismo utvrdili kvorum. S obzirom da nemamo kvorum, određujem pauzu od 15 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, posle prekida nastavljamo sednicu. Molim vas da prvo utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu o amandmanu na član 8, koji je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Reč ima gospodin Stamenković.
Dame i gospodo, narodni poslanik SRS, gospodin Koprivica, podneo je amandman na član 8. Mi vas već nekoliko sati ubeđujemo da je potrebno prihvatiti ovaj amandman, odnosno brisati član 8. Čuli ste od vaših koalicionih partnera iz redova SPO da se slažu sa ovim amandmanom i da će glasati za taj amandman. Kako bih gledaocima, odnosno građanima Srbije pojasnio značaj ovog amandmana, pročitaću tekst člana zakona. "Podnošenje prijave oduzete imovine u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu, već uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom." Mi smo dobri, mi ćemo evidentirati tu imovinu, ali pošto mi idemo septembra-oktobra sa vlasti, doći će radikali i neka radikali rešavaju te probleme. Gospodo, ako nešto želite da vratite, donesite zakon i ne očekujte neke posebne zakone, i nemojte to da koristite u marketinške ili predizborne svrhe. Ovo mi liči na "trla baba lan da joj prođe dan". Hajde da se zabavljamo, što više besmislenih zakona Skupština će duže trajati i ova vlada će imati više prilike da podnosi slične zakone koji zaista nemaju smisla. Predlažem vam da se osvrnemo malo. Jeste da nema ni Dinkića, ni rezervnog ministra Parivodića, hajde da se osvrnemo na neke mnogo važnije probleme. Imali smo slučaj da je jedan poslanik Narodne skupštine tražio nezavisnost Kosova, hajde bar da se ogradimo od njegove izjave, kao Narodna skupština. To je mnogo hitnije. Ili, hajde da raspravljamo o MOBTEL-u. Ovde je Savet Vlade Republike Srbije za borbu protiv korupcije dao izveštaj o MOBTEL-u. Ogroman kriminal. Hajde o tome da raspravljamo, to je mnogo važnije, hajde da raspravljamo o stanju u Direkciji za puteve, o tome šta je radio Šumarac, šta se sada radi, kakva je tu pljačka i kakav je tu kriminal. Hajde da raspravljamo o mnogim drugim stvarima. Hajde da prekinemo sa ovim, povucite to. Imamo o koncesijama, tu se kriju ogromne prevare, hajde da razgovaramo o nekim mnogo važnijim životnim stvarima. Gospodo, predlažem vama da zamolite predsednika Narodne skupštine da da pauzu da pozovete odgovorne ministre i da, u skladu sa dogovorom i zahtevom većine u Skupštini, povučete ovo sa dnevnog reda.
Hvala, gospodine Stamenkoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Prvo gospodin Milajić, pa narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je uložila amandmane na sve članove ovog zakona, osporavajući ga u celini, pa i amandmanom na član 8, koji predviđa da podnošenje prijave za oduzetu imovinu ne predstavlja i pravo na povraćaj te imovine, već uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa posebnim zakonom. To znači da se apsolutno ne ostvaruje nikakvo pravo ovim zakonom, već se samo stiče uslov da će se nekim budućim zakonom regulisati prava onih ljudi kojima je oduzeta imovina podnošenjem zahteva. Znači, da bi neko podneo zahtev mora prvo da bude evidentiran, pa će se tek u nekom posebnom postupku i po nekom drugom zakonu, koji još nije donet, videti da li to lice uopšte ispunjava ili ne ispunjava uslove za povraćaj oduzete imovine. S obzirom da treći dan raspravljamo o Predlogu ovog zakona, da ni ministar Dinkić ni ministar Parivodić koji ga zamenjuje nisu prisutni ovde, pokazuje nezainteresovanost Vlade za ovaj predlog zakona i da li će proći ili neće. Pokazuje još jednu stvar, a to je da su i oni sami nesigurni u to, u kvalitet ovog zakona i da li ovaj zakon ispunjava neke osnovne uslove, ili je ovo zakon pro forme, koji se predlaže samo da bi se dodvorilo glasačkom telu i da bi se na neki način bar delimično ispunila predizborna obećanja, a pre svega od DSS. Na to još ukazuje izlaganje poslanika iz SPO koji je podržao naš amandman. SPO je, ako se ne varam, u vladajućoj koaliciji. To pokazuje da smo u pravu što smo uložili amandmane na sve članove ovog zakona, pa i na član 8, kao i to što se poslanici iz vladajuće koalicije, pre svega poslanici DSS, uopšte ne javljaju za reč, ne pokušavaju ni na jedan jedini način da demantuju činjenice koje iznose poslanici SRS. To pokazuje i to što poslanici SPS ne izlaze za ovu govornicu i ne pokušavaju da brane ovaj predlog zakona. Šta to pokazuje? Pokazuje da postoji inat kod vladajuće koalicije i predlagača da po svaku cenu izglasaju ovaj zakon, iako su svesni da zakon ne valja, da nije dobar i da ništa ne rešava. To pokazuje da vladajuća koalicija iz prostog inata neće da prihvati argumentovane predloge SRS i amandmane koje smo uložili na Predlog zakona. Međutim, inat nikada nije bio dobar i obično se obijao o glavu onome ko je terao inat. Problem je kod ovog evidentiranja i kod člana 8. i formalno-pravne prirode. U zakonima se ne daju negativne definicije, kao u ovom slučaju, šta ne može ili šta ne sme. Zakon treba da daje pozitivne definicije, znači treba da reguliše šta se može, a izuzetno se pribegava tom metodu definisanja šta ne obuhvata ili šta nije. Kod evidentiranja je ostavljena široka mogućnost da se evidentiraju sve pokretne i nepokretne stvari koje su oduzete po raznim osnovama, počev od agrarne reforme, konfiskacije, eksproprijacije, nacionalizacije, sekvestracije i drugih načina oduzimanja imovine. Bilo je oduzimanja imovine i po administrativnom postupku za vreme Informbiroa, gde su ljudi po skraćenom postupku osuđivani na dugogodišnje kazne zatvora, a kao sporedna kazna im je izricana sankcija konfiskacije imovine. Ako se malo podsetimo, ne tako davno, bile su formirane i komisije za ispitivanje porekla imovine šezdesetih i sedamdesetih godina, pa su i te komisije nekom oduzimale imovinu, da li osnovano ili neosnovano - to je drugo pitanje, ali ono što sigurno znamo to je da ovaj zakon ostavlja širokom krugu lica mogućnost da evidentiraju svoju oduzetu imovinu, a sigurno im ne pripada to pravo. Pre svega mislim na ...
Gospodine Milajiću, pet minuta i 30 sekundi, molim vas završite. Hvala vam.
Evo, završavam. Pre svega mislim na one koji su pripadali kvislinškim oružanim formacijama i oni sigurno ne zaslužuju da budu obuhvaćeni ovim zakonom.
Hvala vam najlepše. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, izvolite, o istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 8, kao i prethodni amandmani i oni koji će uslediti, govori o našoj želji da istrajemo u nameri da ubedimo predlagača da povuče ovaj predlog. Ali, po tome koliko predlagač ne učestvuje u diskusiji u pojedinostima i ne želi da obrazlaže prednosti koje eventualno ovaj zakon ima, vidi se da i oni istrajavaju u svojoj nameri da ovo ostane na dnevnom redu. Pa evo, član 8. glasi ovako "Podnošenje prijave oduzete imovine u smislu ovog zakona ne predstavlja zahtev za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu..." I, ovde je pravo pitanje - a šta u stvari znači podnošenje prijave za oduzetu imovinu? Pošto ne predstavlja zahtev za ostvarivanje, šta u suštini predstavlja? Na kraju se kaže da on predstavlja uslov da se takav zahtev podnese u skladu sa nekim zakonom koji će biti donet. Predstavlja uslov, ali ću vas podsetiti da ovo nije dovoljan uslov. Naime, da bi ovaj uslov bio dovoljan, mora prema člana 7. i jedinica lokalne samouprave, odnosno državni organ ili institucija na pokrajinskom ili republičkom nivou, takođe da poseduju podatke o imovini koja je oduzeta. I, pošto ovo nije jedini uslov, onda se postavlja pitanje - a šta je suštinska svrha uopšte podnošenja ovakvih prijava? Otprilike će biti to da predlagač zna da institucije na državnom nivou, pokrajinskom ili republičkom, ili organi, imaju podatke i evidentirali su celokupnu oduzetu imovinu u periodu koji zakon predviđa, ali se sada ide na to se vidi ko će, eventualno, popuniti prijave do 30. juna sledeće godine, i, naravno, oni koji to ne urade, smatraće se da im imovina nije ni oduzeta, jer se na njih ovo neće odnositi. Podsetiću vas na jednu situaciju, u pojedinim krajevima u Srbiji postoji običaj, koji možda nije najbolji, ali je običaj da se pokojnici sahranjuju sa nekim važnim ličnim dokumentima. I, verujte da je veliki broj onih dokumenata koji treba da pokažu vlasništvo, odnosno potvrde o oduzetoj imovini, odavno istruleo i njihovi potomci ili pravni naslednici neće ni imati priliku, iako su svesni toga da im je imovina oduzeta, da uopšte podnesu ovakav zahtev za povraćaj, odnosno ovakvu prijavu o oduzetoj imovini. A onima koji, ipak, uspeju da sačuvaju, ili su sačuvali takav papir, dokaz o oduzetoj imovini, i koji budu popunili ovu prijavu, ništa im to neće značiti, jer će organi lokalne samouprave, ili državni ili pokrajinski organi ili institucije, morati to da uporede sa podacima koje oni imaju. I šta će se desiti ako neko podnese zahtev i, recimo, organ lokalne samouprave, pošto i sami znate da je uopšte funkcionisanje i rad pojedinih ljudi u organima lokalne samouprave često nezakonit ili često nesavestan, i recimo organi lokalne samouprave imaju podatke u svojoj evidenciji o oduzetoj imovini, i stigao je popunjen zahtev za evidenciju, odnosno prijava za evidenciju o oduzetoj imovini, a taj neko ko radi u tom organu uzme i ukloni taj dokaz koji postoji u organu jedinice lokalne samouprave, ukloni dokaz o tome da je neka imovina oduzeta. Znači, da će taj čovek, i pored svega što mu pripada za povraćaj imovine, biti praktično uskraćen zato što će neko zloupotrebiti svoj položaj i ukloniti papire koji dokazuju da je svojevremeno takva imovina oduzeta onom pravnom nasledniku ili potomku koji traži povraćaj takve imovine. To pruža veliki broj mogućnosti za zloupotrebu ovoga što ste vi deklarativno stavili kao neko pravo koje se u budućnosti neće moći ostvariti, ili će ga možda moći da ostvare samo oni koji budu simpatični vama, i samo oni koji budu imali i uživali naklonost određenih državnih organa i institucija na različitim nivoima. Zato bi zaista, kada već vidite koliko istrajavamo u želji da ovo povučete, trebalo da povučete, jer nemate nijedan dokument kojim bi dokazali da je ovo što ste nam ponudili važno i da ovo liči na zakon. Hvala.
Hvala, gospodine Rankiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada predlaže da se amandman odbije,Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite,reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Članom 9. ovog zakona predviđeno je da će se pravni osnov i pravo u pogledu vraćanja imovine i obeštećenja po osnovu oduzete imovine urediti posebnim zakonom, i u stavu 2, zahtev za ostvarivanje prava može se podneti samo ako je prijava oduzete imovine podneta u roku, do 30. juna 2006. godine. Znači, ovde se vezuje prijavljivanje imovine i zahtev za podnošenje za ostvarivanje prava po osnovu oduzete imovine. Povodom prethodnog amandmana pomenuo sam da ovim zakonom nisu predviđena ograničenja u pogledu lica koja mogu da prijavljuju oduzetu imovinu, što se vidi i iz člana 9, na koji je amandman uložila SRS, a koju zastupam. Smatramo da moraju da postoje ograničenja i to pre svega u pogledu državljanstva. Ovde se dozvoljava da nemačka nacionalna manjina, koja je po zadnjem popisu, pre Drugog svetskog rata, iz 1939. godine brojala 500.000 ljudi, a 1945. godine je proterano 495.000 i ostalo je svega 5.000 Nemaca. Ostalo je onih 5.000 Nemaca za koje je bilo sigurno da nisu bili u jedinicama Vermahta i nemačkim oružanim snagama bilo koje vrste. Svi ostali su proterani i njima je konfiskovana imovina. Međutim, ta komunistička vlast, koja je to uradila 1945. godine, nije to uradila na svoju ruku. Pariskim mirovnim ugovorom sile pobednice su dale zeleno svetlo zemljama koje su bile u pobedničkoj koaliciji, a naša zemlja je spadala u te, i Josip Broz je imao zeleno svetlo da konfiskuje imovinu svim saradnicima okupacionih snaga. Tako da to nije urađeno na svoju ruku. Urađeno je na osnovu međunarodnog pravnog akta, znači međunarodnog ugovora, i na osnovu tog međunarodnog pravnog akta je doneta odluka da se konfiskuje imovina saradnika okupatora, pre svega Nemaca koji su živeli u Vojvodini, i njih je ostalo svega 5.000. Međutim, ti proterani Nemci, njih oko 500.000 koliko je živelo po popisu iz 1939. godine, većina od njih nisu živi, ali su živi njihovi naslednici. Pojaviće se ogroman broj njihovih naslednika koji će podneti predlog, u stvari popis svoje imovine koja im je oduzeta 1945. godine, i vi ćete posle posebnim zakonom morati da rešite taj problem. Taj problem će se multiplikovati i biće stvarno veliki problem, jer u tom posebnom zakonu koji ste vi predvideli članom 9. da će se doneti posle evidentiranja, posle nekog roka od 30. juna 2006. godine, teško da ćete moći da ograničite pravo stranim državljanima da podnose zahteve za restituciju, odnosno za ostvarivanje tog prava, baš zato što ovim osnovnim zakonom niste ograničili ko sve može da bude evidentiran. Jednostavno, nemoralno je, ne bi ni bilo u skladu sa pravdom i pravičnošću, da se vraća imovina nekome ko je stvarno bio ratni zločinac i ko je činio ratne zločine na ovim prostorima, a to su pre svega pripadnici nemačke nacionalne manjine, Ustaše u Sremu, Hortijevi Mađari; svi će oni imati pravo da podnose zahteve za povraćaj imovine. Pitam vas sve ovde u Skupštini da li ćemo i tim ljudima, u stvari njihovim naslednicima, njihovim potomcima, dozvoliti da im se vrati imovina. Da biste znali red veličina problema, morate da znate i činjenicu da je po oduzetoj imovini u Vojvodini, po raznoraznim osnovama, da li je u pitanju konfiskacija, nacionalizacija, agrarna reforma, na trećem mestu Srpska pravoslavna crkva i uopšte verske zajednice koje egzistiraju na tlu Vojvodine. Na drugom mestu su bili kulaci, tzv. kulaci, i ljudi koji su prelazili na zemljišni maksimum, a na prvom mestu su bili baš folksdojčeri. Prema statističkim podacima, 38,75% ukupno oduzete zemlje i imovine koja je bila vezana za tu zemlju pripadala je foksdojčerima, to je znači skoro 40%, a 60% je sve ostalo, tako da ćete imati veliki problem ako usvojite ovaj zakon u ovom tekstu kako ste ga predložili.
Za reč se javila narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanici Momir Marković, Aleksandar Đorđević, Zoran Krasić, u redu je, video sam.
Dame i gospodo poslanici, svi amandmani poslanika poslaničke grupe SRS i sve naše diskusije predstavljaju, pre svega, principijelan stav srpskih radikala o denacionalizaciji kao nemogućoj misiji. Pored toga, mi pokušavamo već nekoliko dana da vas ubedimo da je zakon o evidentiranju i prijavljivanju oduzete imovine, koji je Vlada Republike Srbije dala na razmatranje ovom parlamentu, jedan potpuno besmislen tekst, nepotreban zakon. Kada smo došli do člana 9. Predloga zakona, čije brisanje predlaže kolega Vojislav Milajić u ime poslaničke grupe SRS, onda zaista ovde mora da se naglasi koliko je sva ta besmislenost ovog zakona sadržana u ovom članu 9. koji je pravno nemoguć. Ovaj član nikako ne bi mogao da bude sastavni deo ni ovog ni bilo kog zakona. Nemoguće je, valjda nikada viđeno u pravnoj praksi, da jedan zakon prejudicira rešenja u nekom budućem zakonu. Kako može ovaj zakon da diktira šta će da uradi neki budući zakon. Da li će tog zakona uopšte biti? Ako ga bude, kakva će biti zakonska rešenja? Neverovatno je zaista da je ovaj član 9. prošao kroz Odbor za zakonodavstvo, jer smo imali više puta priliku kada je ovaj skupštinski odbor, kada proglasi neki amandman pravno-nemogućim, a dozvolio je da jedan zaista pravno nemoguć član zakona dođe u ovaj parlament. Naravno, posebno je pitanje kako je mogao da dođe i od Vlade i od Vladinog zakonodavnog odbora. Obrazloženje Vlade zašto se odbija ovaj amandman je u najmanju ruku nesuvislo. Kaže se u prvom stavu da se amandman ne prihvata iz razloga što je upravo cilj donošenja ovog zakona da se učini izvesnim i utvrdi vrednost i obim oduzete imovine, a samim tim i veličina obaveze države po tom osnovu. Koliko puta moramo da vam kažemo, valjda to i sami znate, da se sve ovo zna što je predviđeno u ovom zakonu, da svi ovi podaci postoje, da imamo zemljišne knjige, da imamo katastar nepokretnosti, da imamo opštinske organe uprave, da imamo sudove, i svi ti organi imaju svoje arhive, i svi ovi podaci su poznati i na raspolaganju onome ko bi se usudio da pokuša da vraća nešto što je nekada davno oduzeto. Više puta sam rekla i ponoviću opet, ni vi to nećete da uradite, vi zamajavate građane Srbije, za razliku od nas srpskih radikala, koji smo uvek jasno iznosili svoj stav i uvek jasno pred biračima govorili da od denacionalizacije nema ništa, da taj posao ne može da se uradi, da nema ni pravnog osnova za tako nešto, i nikada nismo razmišljali o tome da li će ljudi koji očekuju da im se ovo vrati na izborima pokazati svoju izbornu volju na svoj način. Vi vodite o tome računa, ali na pogrešan način, na nekorektan način. Vi ste građanima Srbije obećavali da ćete im vratiti oduzetu imovinu i sada predlažete da se donese jedan zakon koji ne predstavlja ništa, da se evidentira nešto o čemu evidencija već postoji. Zaista, još uvek ima vremena da Vlada Srbije povuče ovaj zakon. Pored toga što je ceo zakon besmislen, ovaj član 9. je pravno nemoguć. Neprihvatljivo je, nedozvoljivo je, nikada viđeno nije da jedan zakon prejudicira rešenja iz nekog budućeg zakona. Pitanje je i skupštinske većine u vreme donošenja tog nekog budućeg zakona, pitanje je i neke druge vlade za donošenje ovog zakona ako ga bude bilo, pitanje je političkih stavova neke nove skupštinske većine. Dakle, još jedanput vas pozivam, u ime poslaničke grupe SRS, obavestite predsednika Vlade da su svi poslanici intimno protiv ovog predloga zakona, a da će srpski radikali javno glasati protiv zakona, i neka se povuče ovaj zakon. Naravno da jeste šteta, komentarišete za ovom govornicom, jer zaista bi bilo lepo da predstavnik vladajuće koalicije, predstavnik DSS-a, koji kaže da je šteta što mi nećemo glasati za ovaj zakon, da izađe i da kaže jasan stav svoje stranke po pitanju ovog zakona, jer to još nismo čuli. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, povodom istog amandmana. Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa tek obrazloženje Vlade zašto se ne prihvata ovaj amandman pokazuje samu suštinu i zakona i vaših budućih namera i planova. Član 9. kaže: "Pravni osnov i prava u pogledu vraćanja imovine ili obeštećenja po osnovu oduzete imovine prijavljene po odredbama ovog zakona, kao i postupak po zahtevu za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu, urediće se posebnim zakonom." Šta, dame i gospodo narodni poslanici, ako vi usvojite, pošto ćete imati većinu, pa usvojite ovaj zakon o evidenciji, a zakon o povraćaju neka nova skupština ili ova, samo u izmenjenom sastavu, ne usvoji? Šta će se desiti sa svima onima kojisu podnosili dokumentaciju za evidenciju i izlagali se troškovima i tako dalje? "Zahtev za ostvarivanje prava po posebnom zakonu iz stava 1. ovog člana može se podneti samo ako je prijava oduzete imovine podneta u roku iz člana 6. ovog zakona." Rekli ste: rok 30. juni 2006. godine. Šta će biti 1. jula 2006, šta sa onima do kojih ovaj zakon eventualno ne stigne, oni su naslednici, a nalaze se negde od Kanade do Australije? Stavljanje u neravnopravan položaj; čak i po pitanju evidentiranja imovine stavljate u neravnopravan položaj građane Srbije. Ima još jedna stvar. Mnogo bi pametnije Vlada Srbije postupila da je evidentirala svu imovinu Srba prognanih sa Kosova i Metohije. Mašete Studijom izvodljivosti, a činjenica je da Kosova i Metohije u toj studiji nema. Znači li to da ono što je rekao Goran Svilanović, onaj izdajnik, misle i mnogi članovi Vlade, samo što ne smeju da kažu? Znači li to da ćete sutra da prećutno prihvatite da nam se otrgne deo srpske nacionalne teritorije, deo srpske kolevke, jer ćete dobiti potvrdu o nekoj studiji? Znači li to da sam bio u pravu kada sam prvi put rekao da ste trampili Kosovo za jedan papir? Nego da se vratimo. Vlada Republike Srbije bi mnogo uradila za srpsku naciju da je tražila popis imovine Srba oteranih sa vekovnih ognjišta iz Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, ne bih da pričam o tome, imamo narodnog poslanika gospodina Buhu, pretpostavljam da će on o tome da priča, ali mnogo biste više uradili da ste o tome pisali. Unikum je odgovor zašto se amandman na član 9. ne usvaja, ali se odnosi na sve članove zakona, pa i na sve amandmane. "Amandman se ne prihvata iz razloga što se ovim predlogom zakona samo evidentira oduzeta imovina, što znači da isti ne predviđa ni jedan akt usmeren na raspolaganje tom imovinom." Koji to akt uopšte planirate da donesete kojim će se urediti raspolaganje imovinom, kojim će se urediti povraćaj imovine? Ovo je jedna velika magla koju ste pustili pred srpski narod, pokušavajući da izigravate majku Terezu, a ništa uraditi ne možete, ništa pomoći ne možete i stvarno mislim da je krajnje vreme da se uzmete u pamet, da ovaj predlog zakona povučete sa dnevnog reda, da ne zamajavate više ni javnost Srbije, ni nas narodne poslanike. A kada budete imali vremena da razmišljate o tome, jer izbori se osećaju u vazduhu, ako nekada budete imali nameru da nekome nešto vratite, onda donesite predlog zakona za koji ćemo glasati. Još nešto, pošto je Vlada Srbije svojim uredbama odredila da se blokira maltene imovina svih onih haških optuženika koji se dobrovoljno ne predaju, pa onako u papučama, pidžami i bez naočara odu u Hag, da li će moći onda i ovi haški optuženici koji evidentno imaju imovinu da se prijave da evidentiraju da im je ova država pod vašom vlašću oduzela pravo na raspolaganje i pravo na imovinu.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 9. koji je podneo kolega iz SRS, Vojislav Milajić, a u kome mi kao poslanička grupa tražimo da se ovaj član briše, kao i oba stava samog člana, govore o samoj prirodi ovog zakona. Tu se vidi sav besmisao. Nije potrebna samo dobra volja vas iz vladajuće koalicije da bi se neki zakon doneo u ovoj Narodnoj skupštini, potrebno je da taj zakon precizno reguliše materiju. Jedino ako hoćete i ako želite da donosite zakon samo da biste doneli što veći broj zakona. Predlog zakona o evidentiranju jednostavno u praksi neće biti primenjiv. To se vidi na ovom članu 9, gde govorite kako će se urediti to nekim posebnim zakonom. Vi ćete donositi neke posebne zakone kasnije, baš upravo na osnovu ovog predloga zakona, koji ćete verovatno izglasati pod pritiskom svojih obećanja, koja ste govorili građanima Srbije u predizbornoj kampanji. Suština je da obeštećenje bivših vlasnika nećete moći da sprovedete ni u materijalnom ni u moralnom smislu. Pre svega i države koje su mnogo jače ekonomski, kao što je Nemačka, koja je donela ovaj zakon i deset godina već sprovodi ovaj zakon, i negde oko 93% bivših vlasnika su uspeli da obeštete, ali uglavnom su to bile sume manje od 10.000 nemačkih maraka. Suština vašeg predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine jeste da biste, navodno kroz ovu priču u Skupštini i ministra koji je ovde obrazlagao ovaj predlog zakona, govorili o tome da ćete vratiti imovinu i da ćete ispraviti nepravde posle Drugog svetskog rata. U stvari zakon je krajnje neprecizno sastavljen i samo ima jedan jedini razlog: medijska promocija vladajuće koalicije, zato što ste vi govorili u kampanji da ćete doneti jedan ovakav zakon. U razlozima za donošenje zakona Vlada Republike Srbije navela je uređenje prava ranijih vlasnika, kojima je imovina oduzeta posle Drugog svetskog rata. Suština je tu da li ćete i kako ćete ovim članom 9. vi ograničiti vraćanje posebnim zakonom. Znači, nećete moći da ograničite prava stranih državljana, što znači da ćete omogućiti da podnose zahteve i oni koji su proglašeni za ratne zločince, odnosno njihovi naslednici koji više ne žive ovde. Na taj način, kako kažete, želite da ovim predlogom zakona ispravite nepravdu, a činićete, prouzrokovaćete neke nove nepravde ovim predlogom zakona. Obeštećenja bivših vlasnika u materijalnom i moralnom smislu mogu da se sprovedu u sasvim drugačijem obliku. Ovaj zakon koji ste predložili više ima medijski karakter, a ne suštinu da se ova materija reši. SRS je jasno podnela amandmane na svih devet, odnosno ovih prvih devet članova, na kompletan zakon, i tražili smo da se briše, zato što nije dobro koncipiran, zato što nema smislai zato što jedan član potire drugi. Evo, recimo u ovom stavu 2. člana 9. kaže se: "Zahtev za ostvarivanje prava po posebnom zakonu iz stava 1. ovog člana može se podneti samo ako je prijava oduzete imovine podneta u roku iz člana 6. ovog zakona." Znači, veza sa članom 6, u članu 6. veza sa članom 3. i tako dalje. Sveukupno kada pogledamo sve ovo što ste govorili i poslanici koji su branili ovaj zakon očigledno nisu i ne žele da prihvate činjenicu da ova materija, koju ste želeli da pokrenete u Narodnoj skupštini, ne može da se rešava na ovakav način. Srpska radikalna stranka će glasati protiv ovog predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, upravo iz svih razloga koje smo naveli za ovom govornicom govoreći u proteklih nekoliko dana skupštinskog zasedanja.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ne samo da je besmisleno nego nije u skladu ni sa Ustavom, ni sa zakonom da se jednim predlogom zakona, za koji predlagač kaže da je tehnički propis, prejudiciraju neka rešenja koja će da sadrži materijalni zakon. To se praktično dešava u skoro svim članovima ovog predloga zakona, a kontradikcija i nekompatibilnost između člana 8. i člana 9. je toliko očigledna da verovatno i predlagač zaključuje da je nešto ovde višak. Ono što je opasno u ovom konceptu, programu i planu, kako je to Vlada zaključila, a to je taj korak po korak, gde ona jasno kaže da je prvi korak da se evidentira imovina i potencijalne stranke. Taj koncept je opasan, jer i pravno-tehnički ovo što stoji u članu 9. deluje nebulozno. Zamislite, u tehničkom propisu kaže se – pravni osnov i prava urediće se drugim posebnim zakonom. Proizilazi da je ovaj zakon osnov za neki drugi zakon, da se ovim zakonom tehnički sugeriše šta će se desiti sa nekim drugim zakonom ukoliko se on donese. Ne znam kako je Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo mogao da se desi ovaj propust, da pusti u skupštinsku proceduru ovako nebulozan tekst. Ako nema pravnog osnova, onda ne postoji pravni osnov ni za tehnički propis. Kako je moguće zakonom urediti evidentiranje, a ne zna se koji je to materijalni propis iz koga izviru neka prava i obaveze. Ne znamo koje je pravo stranke, ne znamo koja je obaveza države i ne znamo ko je nadležni državni organ u okviru države da postupi po nekom propisu koji treba tek da se donese, ali zato Vlada dalekosežno razmišlja i reguliše prijavljivanje kao deo postupka. Prijavljivanje i evidentiranje imovine je deo postupka jedne operacije koju vi zovete restitucija. Znači, nešto nemoguće ste uradili. To je otprilike, da bi široj publici bilo jasno, kao da je Vlada rekla, ko skoči 10 metara u vis može da računa na nešto. Da li je moguće da se skoči 10 metara uvis? Verovatno Koštuničina vlada može da skače i 20 metara uvis. Naravno, ništa ne košta kada se obeća. Sve može da se napiše. Napisali ste izbori u inostranstvu, pa ste videli 800 ljudi. Menjali ste zakon, ovde smo vas upozoravali, molili da ne menjate to, ne uvodite to, loša su iskustva. Ne, vi ćete po svaku cenu, pa onda politički turizam, da ne ređam dalje propise koje ste po tom istom rezonu menjali i naravno promašili. Vlada se izvrgla ruglu, obrukala se. Ajde što se bruka Vlada, nego se bruka država. Onaj ko je razmišljao da se upusti u ovaj postupak restitucije morao je da ima jednu finansijsku projekciju šta se dešava. Mora nešto da planira, pa da kaže – obaveze države po budućem zakonu o restitucije iznose toliko i toliko, izvori sredstava za restituciju su postojeće nepokretnosti u fizičkom obliku u tom i tom iznosu, ostatak u novcu, obveznice, hartije od vrednosti, akcije, nije bitno, i sa tim kompletnim projektom se izađe pred Narodnu skupštinu i pred srpsku javnost. A ovde ne. Ovde se stavio ražanj, a zec je u šumi. Vlada je kukuriknula i završiće u loncu. Povodom ovog zakona, ukoliko ga budete izglasali vi koji činite većinu, budite uvereni da vam neće biti prijatno kada izađete na ulicu jer ćete doživeti negodovanje i onih građana koji prepoznaju u budućem nekom zakonu svoju obavezu da više plaćaju porez da bi neki naslednici dobili nešto, ali će biti nezadovoljni i naslednici jer nisu dobili ono što ste im obećali. Ovo je samo jedna DOS-reklama, DOS-rekords, da se kukurikne, da se hvata priključak. Sa čim se hvata priključak? U toj vašoj studiji, od koje računate vreme u Republici Srbiji, nigde nema restitucije. Pre neki dan sam čitao međunarodne standarde u ovoj oblasti, ne postoji obaveza. Dalje, razmislite samo o jednoj stvari, da kojim slučajem postoji još SFRJ na ovoj teritoriji, vi biste ovim zakonom vratili imovinu i Stepincu, i Anti Paveliću.
Reč ima poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 9. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine amandman je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Ovim amandmanom traženo je brisanje člana 9. Na bilo koji drugi način apsolutno nije bilo moguće popraviti ovaj član, kao što nije moguće ni popraviti ovaj zakon u celini jer je on, kako smo mi to na zaista izuzetno jasan način pokazali, loš od prvog do poslednjeg člana i svakako da će, ukoliko ikada bude u pravnom prometu, biti jedino zaista veliki balast i nama, a verujem i vama. Nejasno je šta se misli kada se kaže da će pravni osnov u pogledu vraćanja imovine ili obeštećenja po osnovu oduzete imovine prijavljene po odredbama ovog zakona, kao i postupak u zahtevu za ostvarivanje prava na povraćaj, biti uređeni posebnim zakonom. Šta to nama hoće da kaže predlagač i kako je moguće da vi određujete da će pravni osnov biti određen nekim budućim zakonom? Vi ste pravni osnov za vraćanje imovine, nebitno da li se radi o konfiskovanoj, eksproprisanoj ili oduzetoj imovini na bilo koji drugi način, morali da znate već unapred, jer ukoliko ne znate koji je pravni osnov za vraćanje imovine po nekom budućem zakonu, kako ste onda uopšte mogli da donosite ovaj tehnički zakon i uređujete postupak na osnovu koga će se prijavljivati oduzeta imovina, a još uvek praktično ne znate, što nam u članu 9. ovog zakona i potvrđujete, da li postoji ili ne postoji uopšte pravni osnov da se sutra donese neki zakon i da ta imovina bude vraćena. Na ovaj način kako ste uradili praktično je obesmišljen ovim članom 9. ceo zakon, jer ispada da mi danas raspravljamo o nečemu, o donošenju nekog zakona, pa ćete onda više od godinu dana, odnosno do 1. jula 2006. godine, vršiti evidentiranje ove imovine, što će izazvati ogromne troškove. Zatim, morate izvršiti procenu vrednosti te imovine, za šta ćete verovatno u bližoj ili malo daljoj budućnosti osnovati agenciju za procenu te oduzete imovine, što će izazvati još mnogo veće troškove, da bi na kraju neko od vas mogao da utvrdi da za donošenje zakona o restituciji, što jeste formalno baš vaš cilj, ne postoji pravni osnov. Dakle, ovo je potpuno neozbiljno. Nejasno je zašto se uporno iz člana u član navodi da jedino po ovom zakonu mogu da se izgube određena prava, a da niko ko iskoristi svoje pravo, odnosno ispuni obavezu u skladu sa ovim zakonom, na osnovu toga neće steći apsolutno nikakvo pravo, niti to znači da je to podnet zahtev za povraćaj imovine. Onda je krajnje nejasno šta ste vi želeli ovim zakonom da postignete. Da li je to zamajavanje građana, da li ste želeli ovu vašu posustalu državnu administraciju da zaposlite, da li ste želeli da malo dopunite budžet novim taksama. Oni koji budu želeli da ostvare svoja prava i ispune obaveze u skladu sa ovim zakonom, oni će biti izloženi brojnim troškovima, i odlaska u mesto gde treba da izvade određena dokumenta, i velikim troškovima u katastru i u zemljišnim knjigama, traženjem kopija rešenja koja su donošena pre 50-60 i više godina, a vi njima zauzvrat ne nudite apsolutno ništa. Vi na nekoliko mesta u ovom zakonu kažete da vi ne garantujete da li će nešto biti i šta će biti u narednom periodu. Zbog toga još jednom predlažem da se prihvati ovaj amandman.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da ste se nešto ućutali, jer verovatno odbrojavate kada će dva sata, mnogo ste se danas naradili, mislim na vas iz tzv. vladajuće većine. Ali, da iskoristim ovo vreme do 14,00 sati da pokušam da vas dodatnom argumentacijom nagovorim da odustanete od ovog zakona. Pogotovo vi koji se pozivate na legalizam, kako možete da posle svega ovoga što su vam rekli i kolega Krasić i gospodin Milajić, podnosilac amandmana, tvrdite da ovo ima bilo kakav pravni osnov. Nema. Možda je to ovaj član 9. koji kaže: "Pravni osnov i prava u pogledu vraćanja imovine ili obeštećenja po osnovu oduzete imovine prijavljene po odredbama ovog zakona (rekla bih kvazizakona), kao i postupak po zahtevu za ostvarivanje prava na povraćaj oduzete imovine ili obeštećenje za tu imovinu, urediće se posebnim zakonom"; i pozivate se na ovaj rok koji ste dali u članu 6. Možda je ovo za vas ustavna odredba, ali vas niko nije obavestio. Ako se ovo ne inkorporira u budući ustav, koji očigledno niste u stanju da donesete, prosto je neverovatno da tvrdite da po ovom važećem Ustavu ovakva retroaktivna odredba i ovakav zakon može da egzistira. Ne može. Dakle, ovde su tri suštinske stvari u pitanju. Prvo, način na koji se vrši ta evidencija. Pitanje pre svih je datum koji ste uzeli kao rok, odnosno uzeli ste u obzir 9. mart 1945. godine od kada neko može kod organa i organizacija, kako ste vi ovde napisali, Republike Srbije, jedinice lokalne samouprave, da traži ono što je oduzeto. Opet se postavlja pitanja ko su ta fizička lica, koliki je njihov broj i kako ste uopšte došli do toga da vam je, hipotetički gledano, potrebno i ovih tri miliona dinara za ovu anketu koja će biti bačena bez veze. Ako vi ne znate koliki je to broj lica, i taj broj je različit od udruženja do udruženja, ovi koji su juče protestovali kažu da je jedan. U Kragujevcu postoji Liga za zaštitu privatne svojine, kojoj je Veroljub Stevanović obećao da će da reši pitanje denacionalizacije svojim tobože velikim ugledom kao šef poslaničke grupe, sada u krnjem sazivu. Vidim da ga nema ovih proteklih dana da se uopšte oglasi i da bilo šta kaže. Tu Ligu za zaštitu privatne svojine je strpao u ovu koaliciju koja, na žalost građana Kragujevca, katastrofalno vlada našim gradom. Čak je i predsednik te Lige dobio potpredsedničko mesto u Skupštini grada Kragujevca, sve zarad obećanja da će denacionalizacija da se obavi veoma brzo i da će to da uradi ova Koštuničina Vlada. Kao što vidite, vi niste u stanju to da uradite. Potpuno je neverovatno da i one kojima ste to obećali, i na čije ste glasove računali i prevarili ih, i dalje obmanjujete ovakvim Predlogom zakona. Ako je svima onima, a za to nije potrebno ni veliko pravničko znanje, već da se otvori i pročita Ustav, jasno da tako nešto ne postoji u Ustavu i da je nemoguće da se to sprovede u delo, zbog čega onda maltretirate i ovog jednog predstavnika Ministarstva da sedi danima ovde, a mislim da je i on intimno ubeđen da je ovo nesprovodivo i da ovaj zakon nema nikakvog smisla. Prema tome, tek kada budemo razgovarali o članu 10. i o našoj početnoj tvrdnji da će ovakav Predlog zakona da iziskuje donošenje ne još jednog, nego još mnogo, pitanje koliko zakona, jer se u članu 10. govori o oduzetoj imovini SPC-u, možda shvatite, ali pošto vidim da uopšte ne pratite i ne slušate, nego samo da prođe vreme, i kažete: šta je ovim radikalima pa izlaze ovoliko i objašnjavaju. Pa, mora neko da vam objasni. Ako ste se zaluđivali 15 godina sa nekom idejom da to možete da sprovedete u delo, za razliku od nas, pre svega našeg predsednika, koji je od početka višestranačja govorio da je nemoguće da se to sprovede i da nema utemeljenja u Ustavu, da nema pravnog osnova i da nema mogućnosti da se dođe do autentičnih saznanja šta je čije i ko su ti naslednici, onda lepo shvatite da ste napravili grešku u svom delovanju. Kao što ste to shvatili verovatno i zbog sve manjeg broja i ugleda koji imate među biračima unazad 15 godina, i kada ste bili opozicija i sada kada vršite vlast. I recite da je to nesprovodivo. Budite bar jednom iskreni sami prema sebi, ako niste navikli da budete iskreni prema biračima, na čije poverenje ste računali. Zbog ovakvih poteza i takvih obmana i laži, i svega onoga što ste činili unazad toliko godina, naročito sada kada ovako ne nespretno, nego potpuno nekompetentno vršite vlast, izgubićete je uskoro. Potpuno je jasno ovo što mi tvrdimo - da ovo ne može nikada da se sprovede.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. S obzirom da je dva minuta do 14,00 časova, nastavićemo u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Po službenoj evidenciji prisustvuje 105 narodnih poslanika. Molim da utvrdimo kvorum. Molim da ubacimo poslaničke kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Nastavljamo prema dnevnom redu. Narodni poslanik Milan Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 9. doda novi član 9a. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Istovremeno sam dužan da obavestim da je Vlada prihvatila dva amandmana. Izvolite. Dajte karticu, budite ljubazni, ubaciću ja. Izvolite. Ovo je mala pomoć.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nakon nekoliko dana došli smo do kraja razmatranja ovog predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Mi iz DS smo uložili određeni broj amandmana kojima je moguće, smatrali smo, popraviti ovaj predlog zakona, kako bi se učinio takvim da mi za njega možemo glasati. Naime, vi znate da je u javnosti, a i u političkim strankama bilo sporno pitanje donošenja zakona o prijavljivanju i evidentiranju imovine, stoga što inače Srbija, kao država, kasni u postupku restitucije u odnosu na sve ostale zemlje u okruženju. Pa se, po logici stvari, pitanje restitucije nameće kao par ekselans pitanje političkih zbivanja u Srbiji. Gospodine predsedniče, mislim da je vrlo teško govoriti... (Predsednik: Budite ljubazni, nastavite, opomenuću ja. Omogućite poslaniku da se obrati. Izvolite.) Dakle, mi jesmo imali dilemu uopšte kako se načelno postaviti prema ideji da se pitanje restitucije rešava, na neki način, u dva koraka. Prvo da se ide sa prijavljivanjem i evidentiranjem oduzete imovine, a zatim samim zakonom o restituciji. Već taj stav sam i izneo. DS ima razumevanje za ovakav pristup, mada bismo verovatno, kao i većina ovde, želeli da taj pristup ne bude u dva koraka. Međutim, smatrali smo da je, ukoliko se već ide u dva koraka, odnosno ukoliko se ide sa prijavljivanjem i evidentiranjem imovine, neophodno preduzeti određene radnje, odnosno predvideti određene mehanizme koji bi ceo postupak učinili znatno izvesnijim sa strane korisnika buduće restitucije. U tom smislu smo predložili jedan broj amandmana, a kao što znate to su amandmani od samog pitanja propisa na koje će se odnositi sutra postupak restitucije, pa preko izdavanja potvrde, koji je prihvaćen i izražavam zadovoljstvo zbog toga, kao i toga da se taj registar vodi kao javna elektronska baza podataka, a što je Vlada takođe prihvatila i takođe izražavam zadovoljstvo. Do našeg krajnjeg i krucijalnog amandmana, odnosno onog ključnog za određivanje našeg stava prema ovom zakonu, a to je da se zabrani raspolaganje onom imovinom koja je evidentirana. Predlažemo da svi oni koji dobiju potvrdu o tome da su evidentirali svoju imovinu, kao imovinu koja je svojevremeno od 1946. godine pa nadalje bila predmet oduzimanja po propisima koje smo naveli, da svi oni sa tom potvrdom mogu da stave zabranu raspolaganja tom imovinom, odnosno da utiču da se njihovom imovinom više ne raspolaže, bilo putem prodaje, bilo putem davanja u dugoročni zakup. Stoga smo podneli amandman koji glasi ovako: "Imovina u državnoj i društvenoj svojini upisana u Registar ne može biti predmet otuđivanja u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ugovori o zakupu imovine iz stava 1. ovog člana mogu se zaključiti najduže za period od jedne godine." Mislimo da je ovo veoma važno, pošto smo svesni da će od momenta donošenja ovog zakona, pa do momenta restitucije proći određeno vreme. Mislimo da bi to vreme neko mogao da zloupotrebi, odnosno mnogi bi mogli da zloupotrebe, i da sada ne mogu reći da zametnu tragove imovini koja može biti predmet restitucije, ali prosto da tu restituciju učine nemogućom na taj način što će se izvršiti pravni promet, možda dva ili više puta od današnjeg dana pa do dana povraćaja imovine. Mislim na ono što se može vratiti u postojećem obliku, ne mislim na novčanu naknadu. Takođe, mislimo da bi svi zainteresovani korisnici restitucije koji su nezadovoljni ovakvim načinom donošenja zakona, odnosno ovim sistemom, na ovaj način bili prosto bar delimično zadovoljni, jer bi shvatili ozbiljnost države da pristupi rešavanju ovog problema. Na kraju krajeva, mislim da bi država na ovaj način sebi smanjila posao i eventualne probleme koji mogu nastupiti onda kada zaista bude došlo do restitucije. Mi smo u našim amandmanima predvideli da ovaj postupak bude nešto brži nego što je predviđeno Predlogom zakona. Smatrali smo da je dovoljno šest meseci da se izvrši prijava i evidentiranje imovine i da se nakon toga može doneti zakon o restituciji. Sama činjenica da je ovde rok daleko duži i da nema zabrane... (Predsednik: Vreme.) ... raspolaganja, unosi bojazan da ovaj zakon ipak i nije taj početni prvi korak ka ispravljanju te nepravde koja je učinjena pre više decenija građanima kojima je oduzeta imovina. Pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i zabranimo raspolaganje imovinom koja je oduzeta po svim zakonima... (Predsednik: Hvala.) ... o kojima uopšteno govorimo da je nacionalizovana. Hvala vam i izvinjavam se zbog prekoračenog vremena.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, povodom ovog amandmana.
Hvala gospodinu Markoviću što mi je omogućio... Replika.
Replika? Izvinite.
Da, replika, pomenut sam. Gospodin Marković je nezadovoljan. Traži ubrzavanje procesa tj. donošenje zakona o povraćaju imovine. Gospodin Marković zaboravlja da su oni imali tri godine, a neki još i mnogo više godina. Nisu ništa preduzeli. Imali su u proceduri zakone. Ova vlada radi i praktično pokreće pitanje povraćaja imovine, ali verovatno po inerciji oni žele kritizerstvom i navodnim otežavanjem položaja Vlade da postignu neke političke poene. Gospodine Markoviću, s obzirom da ste me prozvali, reagovao sam, jer ste vi imali šanse, apsolutnu vlast, toliko apsolutnu, i protivustavnu i nadustavnu vlast da ste mogliprotivustavno da zavodite vanredno stanje, hapsite ljude, pa ste valjda mogli i da vratite tu imovinu. Inače, ovo je vaše zalaganje potpuno providno, zalaganje za ubrzavanje procesa privatizacije, neću reći vi lično ali vaša stranka, ako nije bila kočnica, bar je mogla da to uradi mnogo ranije, 2001. godine, kada je bilo mnogo lakše doneti zakon. Ova vlada je u mnogo težem položaju, jer je odmakla privatizacija. Mnogo je teže doneti sada taj zakon nego 2001. godine. Stoga bi bilo povoljnije za vas da definitivno podržite nastojanje i predlog ovog zakona, kao što ćete, očekujem, i podržati, jer je upravo to osnovno rešenje - krenuti u postupak vraćanja, a kada će u potpunosti biti vraćena imovina, to će zavisiti od mogućnosti države.
Hvala vam, gospodine Cvetkoviću. Povodom istog amandmana reč ima narodni poslanik Marko Krstin, pa narodni poslanik Vjerica Radeta. Da ne bude zabune, ova replika se odnosila na Milana Markovića. Izvolite.
Gospodo poslanici, smatram da amandman o kome je ovde reč, znači dodavanje novog člana 9a, predstavlja jedan od amandmana koji treba da omogući upravo primenu ovog zakona i da garantuje bolju pravnu sigurnost ljudima koji očekuju da im se imovina vrati. Ova vlada je namerna da vrati tu imovinu. Ova vlada se zalaže da se imovina vrati i ovaj amandman, odnosno prihvatanje amandmana bi olakšalo vreme onim ljudima koji očekuju vraćanje imovine, odnosno to čekanje do vraćanja ove imovine. Ovaj amandman neće univerzalno rešiti sva pitanja. Mi sada imamo dobar broj te imovine koja se već nalazi kod nekoga ko nije više država, znači koja je već promenila vlasništvo, ali bar za onu imovinu koja se nalazi u rukama države ona će garantovati da ona neće promeniti vlasnika, što će, s jedne strane, vlasnicima olakšati put da im se imovina vrati, a sa druge strane olakšati državi da ne plaća to iz drugih fondova, a što je naročito važno - ostvariti jedno sistemsko rešenje, da se povraćaj imovine uvek i pretežno vrši u naturi a ne u novcu. Samo ću da vam napomenem da je osnovno načelo naknade štete da se ista čini u naturi, a tek ukoliko je to nemoguće u novcu. Tako, treba podržati ovaj amandman i pozivam Vladu da podrži ovakav amandman. Hvala.
Hvala vama, gospodine Krstin. Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Milana Markovića je neprihvatljiv za poslaničku grupu SRS. Ovaj amandman je potvrda svega onoga što mi iz SRS već četiri dana pričamo kada je u pitanju ovaj predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Ovaj amandman je potvrda da je ova vlada kontinuitet one prethodne Vlade. I jedni i drugi, bez ikakvih ograničenja, raspolagali ste ili raspolažete tom državnom, odnosno društvenom imovinom. S druge strane, pričate prazne priče da imate nameru to da vratite. Ograničavanje koje je kolega Marković predvideo, da imovina u državnoj i društvenoj svojini upisana u registar ne može biti predmet otuđivanja u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, zatim da ugovori o zakupu mogu da se zaključe najduže na rok od jedne godine, sa pravnog aspekta potpuno su isti kao i sam član 9. na koji se ovaj amandman odnosi. Kao što član 9. nema pravnog osnova, nema ustavnog utemeljenja, tako ni amandman na član 9. odnosno predviđeni novi član 9a niti ima pravnog osnova, niti ima ustavnog utemeljenja. I jedan i drugi, znači i osnovni zakon i ovaj amandman, prejudiciraju rešenje nekog budućeg zakona. I kako sada gospodin, kolega Marković, zna da će taj novi zakon o vraćanju imovine biti donet za dve godine? Da li tu postoji neki dogovor između sadašnje vladajuće koalicije i izgleda buduće - ne znam, ali ako ne postoji takav dogovor, onda kolega mora da je vidovit. Zašto misli da će ovaj zakon biti donet za dve godine? Zašto neće biti pre? Zašto neće biti posle? Da li ima veze sa onim rokom o kome sam juče govorila, a vezano za datum do kada treba da se prijavi ta nekad oduzeta imovina. To i dalje sve ostaje nejasno, jer naravno već dva ili tri dana nemamo predstavnika Vlade. Možda bi nam, da je tu, odgovorio na ova zaista nerazjašnjena pitanja. Amandman nikako ne može da se prihvati. Bar mi iz SRS nećemo glasati za ovaj amandman, jer je nedopustivo da amandmanom poslanik rešava neko buduće pitanje zakona, koji niti je u proceduri, niti imamo njegov nacrt, ni predlog, niti znamo da li će takav zakon ikada biti donet. Naprotiv, mi znamo da vi niti imate snage, niti imate volje da sa takvim zakonom izađete pred Narodnu skupštinu, jer da ste imali volju da to uradite, onda bismo možda već danas, umesto ovog zakona, raspravljali zaista o zakonu o vraćanju imovine. Pošto to niste uradili do sada, nećete uraditi ni od sada. Opet ponavljam - ovo je predizborna kampanja poslanika vladajuće koalicije, a očigledno je da se pridružuju poslanici DS-a, a zaista želim da naglasim da su i jedni i drugi bili u prilici, već je peta godina skoro, od kada je ta imovina, da su zaista hteli, mogla i biti vraćena. Naprotiv, evo u ovih gotovo četiri i po ili skoro pet godina rasprodato je sve što je moglo da se proda i zaista nije ostavljena mogućnost, čak i kada bi se htelo, da se jedan takav zakon donese. Dakle, ovaj amandman je čista demagogija. Još jednom želim da naglasim principijelan stav SRS - mi nismo za donošenje zakona o denacionalizaciji. Nikada nismo bili i nikada nećemo biti. Očigledno je da ni vi niste, ali samo pokušavate da prevarite građane Srbije ovim zakonom, odnosno ovim amandmanom, koji ne znači ništa.
Hvala, gospođo Radeta. Replika na vaše izlaganje, gospodin Milan Marković, koji je pomenut.
Želeo bih samo da pojasnim nešto vezano za konstataciju gospođe Radete da je u pitanju demagogija. Na ono prethodno izlaganje kolege iz DSS-a stvarno nema razloga ništa da se odgovara, samo mogu da kažem da ne vidim način kako neko može da mi zabrani da govorim o onome što je na dnevnom redu. Prethodna Skupština je razmatrala 1.143 predloga akata i normalno je da nije mogla da iscrpi svu zakonodavnu materiju u Srbiji od 2000. pa nadalje. Zakonodavne materije će biti i 2001, 2010. i 2015. godine, i to ne znači da će 2015. godine neko morati da izađe ovde i da kaže nekom poslaniku DSS-a, zašto to niste rekli 2003. godine. Što se tiče donošenja zakona, zašto nismo doneli zakon 2000. godine, ne znam. Dragan Maršićanin, jedan od vodećih članova DSS-a, bio je predsednik parlamenta i stvarno ne znam zašto nije stavio na dnevni red taj zakon. Znači, ne znam uopšte koji je to metod diskusije ako ovde imam neki amandman i želim da kažem šta mislim o Predlogu zakona, koji je to uopšte način diskusije da vi izađete ovde i da se tako ponašate? Ako ne možete da se kontrolišete i da kontrolišete vašu mržnju prema DS-u, onda to i recite, ali ne vidim način kako mislite da ozbiljno diskutujemo o predlozima zakona ako se ponašate tako. Što se tiče vašeg izlaganja, gospođo Radeta, da se radi o demagogiji, ne radi se o demagogiji, niti mislim da je Vlada Republike Srbije htela ovde da vara ljude, odnosno korisnike denacionalizacije. Mislim da tu postoji ozbiljna namera da se tom problemu pristupi i mislim da ljudi u Vladi Republike Srbije, koji su pravili ovaj predlog zakona, žele da reše problem restitucije, pa se nameće obaveza svakome, bilo kojoj vladi, neko će to morati jednog dana da reši. Pre mislim da je važno prihvatiti ovaj amandman iz razloga da bi se ta restitucija izvršila i učinila izvesnijom u nekom narednom periodu, relativno kratkom roku, i ne kažem da postoji neki dogovor ili predviđanje da će biti zakon u roku od dve godine. Mi stavljamo neki rok za donošenje nekog drugog zakona u nadi da se taj rok izvrši, odnosno samom činjenicom da je to donela Skupština, po nekoj logici stvari, trebalo bi da bude obavezujuće za sledeći saziv Skupštine da taj zakon poštuje, ili da izmeni zakon, odnosno da produži rok iz tog zakona. U krajnjem slučaju, predvideo sam u svom amandmanu obavezu da se dve godine ne raspolaže tom imovinom, u nadi da će se u roku od dve godine rešiti problem restitucije, a ukoliko se on ne reši, normalno je da će taj rok boti produžen. Dakle, ne radi se tu o demagogiji, nego prosto o mojoj želji i želji poslanika DS-a da jednom serijom amandmana učine taj postupak i bržim i izvesnijim, što ne znači da on ovako neće biti, ali sumnja očigledno postoji. Imali smo protest građana juče ispred zgrade Skupštine i zbog toga mislim da bi trebalo pristupiti prihvatanju nekih od ovih amandmana, a kažem da je ključni amandman zabrana o raspolaganju tom imovinom.
Da ne bi bilo zabune, dakle, gospodin Maršićanin je bio samo mesec dana predsednik parlamenta od 4. februara do 4. marta 2004. godine, i u tom periodu nije mogao. Predsednik koji je to mogao je Nataša Mićić, bila je predsednik preko godinu i po dana. Pre toga je bio predsednik gospodin Maršićanin godinu dana i verovatno nije mogao zato što su uslovi za stavljanje na dnevni red potpis preko 84 poslanika ili da takav predlog pošalje Vlada Srbije. To su uslovi. Izvinite, gospodine Cvetkoviću, ali niste pomenuti. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona koji predviđa brisanje odredbe člana 10. ovog zakona. A zašto? U odredbi člana 10. vidi se besmislenost Predloga zakona iz više razloga. Terminološki odredba člana 10. počinje rečima "vraćanje oduzete imovine", a ovaj zakon o kome se danima raspravlja, i u načelu i u pojedinostima povodom amandmana, nosi naziv Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Apsolutno nigde se ne pominje i ne tretira ovaj predlog zakona o kome je reč – vraćanje imovine. Ovo bi trebalo da bude osnovni zakon, pravni osnov za donošenje nekog drugog zakona o vraćanju imovine fizičkim licima. A u članu 10. kažete i vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama, dakle, urediće se posebnim zakonom. Ko ostvaruje po sadašnjem Predlogu zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine pravo na to? Fizička lica. Zato je i suvišna odredba člana 10. koja određuje ko ostvaruje to pravo. Zakonom kažete da ostvaruju pravo fizička lica, naslednici, pravni sledbenici, vlasnici itd, ali zašto uopšte tretirate lica, odnosno subjekte koji ne ostvaruju to pravo. Daću vam primer, u Krivičnom zakonu uglavnom se tretira postojanje elemenata krivičnog dela i onaj ko je učinio krivično delo, a ne pominje se onaj ko nije učinio krivično delo, i zato je ovo suvišno i nepotrebno, dakle, da u ovom zakonu postoji upućivanje na to da će se posebnim zakonom rešiti određena materija. Slično vremenu iz 2001. godine, kada ste uveli versku nastavu kako ne bi Srpska pravoslavna crkva reagovala na kidnapovanje Srba i njihovo odvođenje u Hag, a o tome je vaš Čedomir Jovanović nedavno pričao, da je to razlog zbog čega ste uveli versku nastavu. Bitan razlog u prilog opravdanosti ovog amandmana je nemogućnost sprovođenja samog zakona o kome je sada reč, dakle, o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, ako uopšte bude usvojen kao preduslov za donošenje onog drugog posebnog zakona. Smatram, kao i svi poslanici SRS koji su govorili o ovoj temi, da je ovo vaša predizborna kampanja, da je ovo vaš pokušaj dobijanja političkih poena. To je vaše pravo i mi u SRS ne želimo uopšte da vam sporimo to pravo. Samo želimo da građanima Srbije objasnimo vašu nameru politizacije ovog pitanja restitucije imovine. Kada već pominjete vraćanje imovine crkvama i verskim zajednicama, da vas podsetim da je još 1998. godine i 1999. godine, kada je SRS bila u Vladi, zahvaljujući najviše tadašnjem potpredsedniku Vlade, dr Vojislavu Šešelju, predsedniku SRS, Raško-prizrenskoj eparhiji Srpske pravoslavne crkve mislim da je vraćena, obzirom da sam tada bio ministar vera bio sam u toku, cela imovina kojom je Raško-prizrenska eparhija raspolagala, a i većini manastira u Srbiji. Dok vaš Goran Svilanović, sa ovim pseudonimom Sokrat, predlaže nezavisnost Kosova i Metohije i time odlazak srpske zemlje i crkvene srpske zemlje u tuđe ruke. A ako je od njega, onda je i to mnogo. Dalje, da li će biti realno vraćanje imovine crkvama, to je drugo pitanje koje se razlikuje od pitanja koje se tretira i reguliše ovim predlogom zakona o prijavljivanju i evidentiranju imovine kao osnovnim zakonom, kao eventualnim pravnim osnovom, a posebno je pitanje kojim crkvama i verskim zajednicama bi mogla ta imovina da se vrati. Da li bi to bilo realno, da li samo Srpskoj pravoslavnoj crkvi, Rimokatoličkoj crkvi, Islamsko-verskoj zajednici, Slovačkoj crkvi, Hrišćanskoj reformatskoj crkvi itd. Dakle, osim ovih crkava i verskih zajednica, da li vi smatrate da još nekoj crkvi ili verskoj zajednici treba vratiti oduzetu imovinu? Gde to piše, u kom pravnom aktu, odnosno u kom zakonu, kojim crkvama. Vi tim zakonom isto ne možete da regulišete, dok se osnovnim zakonom o priznavanju crkava i verskih zajednica ne reguliše pitanje postojećih, istorijski postojećih i priznatih crkava i verskih zajednica. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući završavam, još par rečenica. Posebno je pitanje što je u periodu 1918. do 1941. godine, za vreme kraljevine i vladavine dinastije Karađorđević, kada je kralj odobravao, odnosno davao saglasnost na izbor patrijarha Srpske pravoslavne crkve, oduzeta velika imovina Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Šta je sa tom imovinom? Šta je sa pravičnošću i pravdom po ovom pitanju, kada je u pitanju razmišljanje o rešavanju ovog problema ljudi u Vladi Republike Srbije, kao i vama, ako budete glasali o ovom predlogu zakona? Pitanje je i problem je kako će eventualno u članu 10. zakona biti rešeno vraćanje imovine crkvama i verskim zajednicama?.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Inače je vraćeno 40 hektara Pećkoj patrijaršiji i 40 hektara Gračanici. Nadam se malo i uz pomoć Privremenog izvršnog veća, koje je iniciralo, i zahvaljujući potpredsedniku Vlade.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na ovaj amandman, moram sa nekoliko reči da se osvrnem na raspravu o prethodnom amandmanu i moram da konstatujem da su u pravu i gospodin Cvetković i gospodin Milan Marković. Gospodin Milan Marković je rekao da ova vlast ne valja, da ova vlast nema nameru da vrati nikome ništa, da je ovo prevara i samo evidencija. I gospodin Cvetković je u pravu kada je rekao da i ona prethodna vlast ne valja, da je i ona prethodna vlast varala građane Srbije, da ni ona prethodna vlast nije ništa uradila. U pravu ste, gospodo, i jedan i drugi. Što se tiče amandmana na član 10, moram pročitati i obrazloženje koje je Vlada Srbije dala. Taj član glasi: "Vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama urediće se posebnim zakonom". Narodni poslanik Milovan Radovanović je tražio da se amandmanom briše ovaj član 10, a obrazloženje zašto se amandman ne prihvata kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što jeVlada Republike Srbije obrazovala komisiju za evidenciju imovine crkava i verskih zajednica, koja je već evidentirala najveći deo te imovine, te je procenjeno da nije celishodno ovim predlogom zakona ponovo prijavljivati i evidentirati istu." Gospodin Milovan Radovanović je rekao da je Pećkoj patrijaršiji vraćena imovina. Gospodin MilovanRadovanović nije rekao, a sada ja da vam kažem, i crkvi Presvete Bogorodice u Zemunu je vraćena zgrada u vreme one prethodne vlasti do 2000. godine, u kojoj se sada nalazi Bogoslovija. Da ste hteli, gospodo, i vi od 2000. do 2003. ili od 2003. do sada mogli ste, postojećim zakonskim aktima je regulisano, da vratite što ste hteli. Nije bilo dobre volje i nije bilo namere da se vrati. Suština je u tome da ćete ovu imovinu koja je oduzeta, pa ovaj zakon treba da reguliše, evidentirati ovako, a ovo će neka komisija evidentirati, i ni crkvi, ni građanima Srbije neće biti vraćeno ništa, jer vi nemate nameru da vratiti, vi imate nameru da evidentirate.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa potom gospodin Janković.
Dame i gospodo, mi već četiri dana govorimo o zakonu o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine i sada imamo član 10. tog zakona, koji kaže: "Vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama urediće se posebnim zakonom." Dakle, govorite o evidentiranju i prijavljivanju imovine i ne spominjete da će biti donet neki zakon koji će vraćati tu evidentiranu i prijavljenu imovinu. S druge strane kažete - vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama urediće se posebnim zakonom. Dakle, tu predviđate zakon, a ne predviđate u ovom zakonu evidentiranje i prijavljivanje te crkvene imovine. Ovo je zaista očigledan dokaz kako je ovo rađeno zbrda-zdola, krajnje nepromišljeno, jednostavno da se dešava nešto da liči onim građanima koji očekuju vraćanje imovine da možda to može i da se desi. Vlada ne prihvata amandman Milovana Radovanovića koji je tražio da se briše član 10. ovog predloga zakona, i onda kaže Vlada - amandman se ne prihvata zato što je Vlada Republike Srbije obrazovala komisiju za evidenciju imovine crkava i verskih zajednica, koja je već evidentirala, i tako dalje. Ovde su očigledno pomešane babe i žabe. Kako može Vlada već da radi neki posao za koji nema pravni osnov? S druge strane, predlažete zakon koji opet nema pravnog osnova, nema ustavnog osnova. Aman ljudi, da li ovde neko vodi računa u ovoj vladi bar o nekim osnovnim pravničkim postulatima? Kako je moguće da se ovako igramo kao da smo nepismeni, da nismo ni prošli pored pravnog fakulteta. Ovo je zaista prosto neverovatno. Onda, vrhunac toga kako to Vlada može i bez zakona; Vlada ima čak i prijavu oduzete imovine, odnosno Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, kao sastavni deo ovog zakona o kojem se tek raspravlja, ima prijavu oduzete imovine. Republička direkcija za imovinu, ako su oni ovo uradili, znači, pravi neki obrazac, nema nikakve zakonske osnove uopšte da radi ovaj posao, pošto su nadležnosti Republičke direkcije regulisane jednim drugim zakonom. Ovde nigde ne stoji da se menja neka od odredbi toga zakona, što bi bilo logično u prelaznim i završnim odredbama. Ako menjamo nadležnost Republičke direkcije za imovinu, onda bi valjda trebalo da stoji neki član posle ovog člana 10, član 11, koji bi rekao - ovim zakonom prestaje da važi član taj i taj tog zakona ili se menja, zavisi o čemu se radi. Dakle, ni formalne pravničke postavke u ovim predlozima nemate. Zaista sam iznenađena da je ovakva brljotina mogla da prođe pored Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Doduše ne znam što sam baš i iznenađena, ako znamo da je sekretar republičkog zakonodavstva perjanica DSS, a do 2000. je bio perjanica JUL-a, tada bio neki stručnjak za pravna pitanja, sada takođe, pa očigledno da mu ovaj posao nešto ne ide ili je ovo urađeno mimo njega. U svakom slučaju, član 10. ovog zakona trebalo bi da se briše, jer nema veze sa prethodnim članovima ovog zakona, na koje smo mi imali i izneli svoje primedbe, a pogotovo obrazloženje Vlade i ovo inkorporiranje Republičke direkcije za imovinu, bez valjanog pravnog osnova, meni je u najmanju ruku čudno. Želim, po ko zna koji put, da naglasim da je SRS principijelno protiv zakona o denacionalizaciji i naši pokušaji da obrazložimo ove amandmane nisu da bismo mi sada nešto popravili taj zakon da može da se primenjuje, nego upravo da i svoj principijelan stav iznosima. Ali, s druge strane, da pokažemo koliko je Vlada Republike Srbije neozbiljna, neodgovorna, koliko su nestručni ljudi koji narodnim poslanicima predlažu ovakve zaista nebulozne, teško mi je i da kažem zakonske tekstove, jer ovo i ne liči na zakon.
Reč ima poslanik Janković Branislav.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 10. govori o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama i u njemu se kaže da će to biti uređeno posebnim zakonom. Na taj član amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, u kojem traži brisanje pomenutog člana, što je u skladu sa predlozima za sve prethodne članove, a što dovoljno govori o besmislenosti Predloga zakona. Mi mislimo da tu jednostavno ne treba čekati, jer zašto zapostaviti vraćanje crkvene i manastirske imovine, najvećim delom oduzete na Kosovu i Metohiji. Zemlja je uglavnom davana Albancima izbeglim iz Albanije, čime je vršeno naseljavanje koje je imalo cilj menjanje demografske slike na Kosovu i Metohiji, naravno u korist Albanaca. Stav SRS je da je nekorektno imovinu oduzetu od crkve stavljati u drugi plan, tim pre što bi istini za volju to bilo vrlo lako učiniti, ako se ima u vidu da su crkve i manastiri u to vreme imali vrlo precizno vođene knjige o imovini koju poseduju. Drugo, povraćaj bi bio jeftiniji, jer tu ipak nisu u pitanju fabrike, stambeni kompleksi i slično. Na kraju, moramo priznati da je veliki deo te imovine na Kosovu i Metohiji 1998. godine vraćen, uz veliko zalaganje dr Vojislava Šešelja i Srpske radikalne stranke.
Reč ima poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Milovan Radovanović iz Srpske radikalne stranke je predložio da se član 10. briše. Ovim članom je usko predviđeno kome se imovina vraća. Mnogima je još oduzeta imovina, ali ona se ne vraća. Mi iz Srpske radikalne stranke smo principijelno protiv vraćanja imovine jer bi se time napravile nove nepravde. Ovaj predlog zakona se ne odnosi na vraćanje nego samo na evidentiranje imovine. Kao što reče neko od mojih prethodnika, ovo je samo vaša namera da ogromnu administraciju zaposlite da nešto kao radi, a ovo je samo mlaćenje prazne slame ili "trla baba lan da joj prođe dan", a nama evo prolaze već tri četiri dana badava, a imamo mnogo pametnijih tema o kojima treba da raspravljamo. Da li vi ovo svesno radite, da se skrene pažnja građana od aktuelnih tema kao što je, recimo, Kosovo, pa tako skoro neprimećeno prolaze izjave izdajnika da treba Kosovu dati nezavisnost i dignuti ruke od tog našeg dela zemlje. Navešću jedan primer, zloupotrebom službenog položaja generalni sekretar Saveza gluvih i nagluvih Jugoslavije, a sada Saveza gluvih i nagluvih Srbije i Crne Gore, usput rečeno to je jedna među najstarijim organizacijama koja ove godine proslavlja šezdesetogodišnjicu postojanja, otuđio je celu zgradu tj. imovinu, a bez znanja gluvih, a na osnovu lažnog priznanja da je ova zgrada zidana državnim sredstvima za socijalne potrebe. Ovo nije tačno jer je zgrada građena na osnovu kompenzacije za oduzetu imovinu, koju je SIV nadoknadio za imovinu gde je sadašnja Ruska ambasada u Beogradu, a to je bilo privatno vlasništvo Društva "Kralj Dečanski", koje je osnovano još davne 1897. godine i ono je vodilo brigu o gluvima, a za to postoji dokumentacija i dokazni materijal. Na prostoru gde je sada zgrada, Savez gluvih i nagluvih je obezbedio svojim sredstvima garsonjere i stanove za stanare koji su bili na ovoj lokaciji, a imali su stanarsko pravo. Da li gluvi imaju pravo na imovinu kao i ostali građani ove države? Ako se u demokratskim zemljama poštuju prava invalida, zašto se to ne poštuje i ovde? Gluvi su sami to stvorili svojim radom, a nisu čekali donacije ili pomoć, da im to neko pokloni. Oni ne dobijaju sredstva iz budžeta kao savezna organizacija, a zastupaju i predstavljaju zemlju na međunarodnom planu. Kao bivši vlasnici, bez svog znanja, a na osnovu volje čujnog čoveka, koji je čuo i iskoristio položaj, i to u najtežem trenutku za zemlju tj. za vreme bombardovanja, ostali su bez osnovnih sredstava i imovine. Kako to da bivši vlasnici nisu ni korisnici svoje imovine, a bivši zakupci su sada postali korisnici te imovine? Zato iz svega ovoga rečenog mi iz Srpske radikalne stranke nećemo glasati za ovakav predlog zakona.
Reč ima poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 10. poslanika SRS, Milovana Radovanovića, predlaže se brisanje ovog člana. Zašto? Članom 10. iz Predloga ovog zakona izdvaja se imovina verskih zajednica i crkvi. Pitanje je sada šta je razlog, zašto u ovako lošem Predlogu zakona nema evidentiranja oduzete imovine verskih zajednica? Možda je jedan od razloga vreme kojim se označava početak perioda od kada se može prijaviti oduzeta imovina. Šta predstavlja datum 9. mart 1945. godine i zašto baš 9. mart? Dva dana pre toga, o tome je govorio gospodin Momir Marković, poslanik SRS, onaj nesrećni Vlada Zečević, ondašnji Titov ministar unutrašnjih dela u Demokratskoj Federativnoj Jugoslaviji, doneo je naredbu o zabrani povratka Srba na Kosovo i Metohiju. Gde su tu srpski manastiri i crkve? Paralelno sa ovom naredbom ubrzo se oduzima od Srpske pravoslavne crkve skoro 90% imovine, oduzima se zemlja, oranice, šume, pašnjaci, utrine i, da tragedija bude veća, ta zemlja se uglavnom deli Šiptarima ili čak Albancima koji su prebegli iz Albanije. Jedan deo oduzete imovine, o tome je govorio gospodin Milovan Radovanović, Eparhije Raško-Prizrenske, upravo na zalaganje dr Vojislava Šešelja i Srpske radikalne stranke, 1998. godine vraćen je Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Po ovome se vidi odnos radikala prema imovini Srpske pravoslavne crkve, pogotovo one koja je i danas najviše ugrožena, a to je imovina Srpske pravoslavne crkve na Kosovu i Metohiji. Ono što nije vraćeno Srpskoj pravoslavnoj crkvi na Kosovu i Metohiji treba odmah vratiti, makar nekom vrstom administrativnog dekreta, da bi se sa pravne strane onemogućila uzurpacija od strane Šiptara. Što se tiče samog evidentiranja oduzete imovine Srpske pravoslavne crkve, dobro je poznato da manastiri i crkve poseduju najpreciznije podatke o svojoj oduzetoj imovini. Sve je do tančina upisano šta je država oduzela 1945. godine i kasnije. Uneti su: katastarska merenja, kvalitet zemljišta, pa čak i procenjena drvna masa za oduzete šume. Ko je koristio imovinu SPC u Srbiji? Uglavnom su to šumska gazdinstva, poljoprivredna dobra, poljoprivredne zadruge i privatni vlasnici. Ono što bi se možda najbezbolnije i najjeftinije rešilo, vi izdvajate iz ovog predloga zakona. Svima je dobro poznato da danas mnoga crkvena imanja, koja su oduzeta i nalaze se u sastavu mnogih poljoprivrednih propalih zadruga, stoje zarasla u korov, zapuštena i neobrađena. Manastirske šume su posečene, degradirane i skoro svuda maksimalno iskorišćene, osim onih koje se nalaze u sastavu nacionalnih parkova. Umesto da se ponovo pošume, one su prepuštene same sebi. To su sada nepregledne ogolele površine, ponegde pretvorene u šume-padnjače, u nešto što je korak do degradirane šumske sastojine. Ako bi se išta vraćalo ikome, baš bi povraćaj šuma, utrina i pašnjaka SPC prošao bez značajnih finansijskih izdataka, u odnosu na drugu oduzetu imovinu. Da li je prepreka ovome opet mnogo pominjana Studija izvodljivosti? Možda naša Vlada smatra da će biti nezgodno priznati Evropi da je SPC pravi vlasnik ogromnih zemljišnih poseda na Kosovu i Metohiji i da je evidentno da je ta imovina uzurpirana, pre svega od strane Šiptara. Takođe, postoji još jedan razlog zbog čega se oduzeta imovina SPC gura u stranu. Nekadašnje manastirske šume su uglavnom pokrivale teren izvorišta čistih voda, a pošto u Srbiji dolazi kako ko stigne iz belog sveta da kupuje naše bogatstvo, našu čistu i nezagađenu vodu, interes vladajuće strukture je da ovo prirodno dobro drži čvrsto za sebe, tačnije za svoje mecene iz zemlje i inostranstva, koji u eksploataciji i trgovini zdrave pijaće vode vide lepu šansu za sticanje ogromnih profita. Na taj način će konačno uništiti sve ono što su vekovima čuvali naši manastiri.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predstavniče Vlade, ne znam kako da vas oslovim, vi samo sedite i posmatrate šta se radi, nemate ovlašćenja niti da progovorite, ni levo, ni desno, mi pričamo, a vi ćutite kao ukopani, a zakon ne valja ništa. Ne valja, skandalozan je ovaj član 10. zakona i to smo vam rekli u načelnoj raspravi, jer se govori o vraćanju oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama, gde vi kažete da će to da se uredi posebnim zakonom, pa ako krenete od ovog člana i od razmišljanja na takav način, onda se zaista vraćamo na našu početnu diskusiju - koliko će zakona da bude. Sada smo koleginica Radeta i ja još jednom pogledali šta ste dali u obrazloženju Vlade, čiji ste vi verovatno neki neidentifikovani predstavnik. Zašto je to tako? Kažete da postoji precizno vođena evidencija, što je tačno, od strane SPC, pre svega. Kažete da je Vlada formirala posebnu komisiju koja će da učini sve da, kada dođe trenutak, imovina bude vraćena. Zar to nije, u najmanju ruku, licemerno? Sa jedne strane, ovima kojima ste obećali to kažete, a ovde nipodaštavate ono što već SPC i druge tradicionalne priznate verske zajednice znaju - kolika je to imovina koja im je oduzeta. Vaš način razmišljanja kada je u pitanju SPC uopšte se ne poklapa sa onim da hoćete da se borite za pravdu i pravičnost i sa vraćanjem imovine na onaj način na koji razmišlja SRS. Nisu samo komunisti posle Drugog svetskog rata krenuli u drastično oduzimanje imovine SPC, već je to, pre svega, radio onaj koga mnogi od vas u ovoj sali i dan-danas slave i gledaju ga kao velikog ujedinitelja - kralj Aleksandar Karađorđević. Da je poslušao razmišljanje našeg rodonačelnika i tada premijera srpske vlade – a kada su srpski radikali bili na vlasti, uvek je Srbija cvetala, i biće tako uskoro, kada mi dođemo na vlast – dakle, da je poslušao Nikolu Pašića, kada mu je rekao – Vaše veličanstvo, hajde mi da se omeđimo šta je čije, ne treba vi da budete ujedinitelj svih Slovena – kakva je njegova zamisao bila, mnogo bi nam bolje bilo i Srbija bi, sada je to već poražavajući deo naše istorije, danas imala sasvim drugu sliku. Ovako, vi ne razmišljate o tome gde je to sve zemlja i imovina SPC, nego kažete da je to do ove administrativne, sada uokvirene, granice Republike Srbije. Šta je sa imovinom koju je SPC imala u Republici Srpskoj Krajini, u Republici Srpskoj. I ne samo u Republici Srpskoj, koja je opstala i sa teškom mukom opstaje ovakva kakva jeste, nego i u onom delu koji je otrgnut od građana srpske nacionalnosti prilikom Dejtonskog sporazuma, protiv koga smo mi bili, ali koji je de fakto stvarnost, koji se i sada ne poštuje, već želi i na taj način, taj dostignuti nivo i stepen onoga za šta su se Srbi borili, da se ukine od strane okupatora u zapadnoj Srpskoj Republici. Naše razmišljanje se razlikuje od vašeg zato što smo mi uvek znali – kada smo govorili šta je radio Aleksandar Karađorđević i kako je oduzimao SPC imovinu i zemlju, a i posle toga, nastupajući i zastupajući srpske nacionalne interese i posmatrajući oblast sa koje su, nažalost, Srbi morali da odu posle vekovnog boravka – i uvek smo vam govorili, vama koji ste tek kasnije ušli u parlamentarni život ili vama koji ste ovde sada pa više nikada nećete da budete, da je ta zapadna linija srpskih zemalja obeležena upravo srpskim crkvama i manastirima i da to nije nešto što su izmislili radikali ili neki koji tobože hoće veću srpsku državu nego onu koja zaista Srbima pripada. Drugo je pitanje koliko će morati vremena da prođe i koliko napora ćemo mi morati da uložimo kada budemo došli na vlast da mirnim i diplomatskim sredstvima obezbedimo ono što je osnovno pravo svakog čoveka na kugli zemaljskoj, a to je da živi na svom vekovnom zemljištu. U narednim danima, dokle budete bili u ovom sazivu, o tome će vam govoriti i predsednikVlade Republike Srpske Krajine u izbeglištvu, gospodin Milorad Buha, sada i vaš kolega, srpski radikal i poslanik SRS. Moram da vam kažem da se razlikujemo još i u tome što, za razliku od vas, nikada nismo želeli licemerno da nastupamo, nego smo činili ono, i to u veoma teškim uslovima, što možemo da uradimo u tom trenutku, a da pokažemo naš principijelni stav. Dakle, mi bez zakona nismo mogli da krenemo u povraćaj imovine. Jednom odlukom 1998. godine, na insistiranje prof. dr Vojislava Šešelja, Mileševskoj eparhiji i preosvećenom vladici Filaretu dodeljena je, od strane Vlade Republike Srbije, u pravom smislu reči ruševina koja je, čini mi se, pripadala Ministarstvu unutrašnjih poslova. Sada je, hvala bogu, tamo sagrađen, uz zalaganje vladike Filareta i sveštenstva celokupne SPC, veliki i lep vladičanski dvor. Mi smo na taj način pokazali da u datom trenutku mi činimo ono što možemo da uradimo za dobrobit i naroda, a tako i SPC. (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, vreme.) Vi ne. Vi pokazujete da ste licemerni, da niste u stanju da sagledate ni ovaj, kao ni jedan drugi problem u državi, obmanjujete kako i građane, tako i predstavnike naše verske zajednice, odnosno SPC i druge kojima kažete i nevešto obećavate da će ta njihova prava da se urede nekim posebnim zakonom. Zato što niste u stanju da radite to za šta ste se navodno skupili i pokušavate da vladate Srbijom, ali svakoga dana nam je sve teže i gore. Zbog toga ćete morati uskoro da se pokupite i da prepustite sposobnijima od vas, moralnijima i onima koji će znati kako i ovaj i sve druge probleme da reše, a to su srpski radikali.
Reč ima Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Milovan Radovanović, poslanik SRS, podneo je amandman na član 10. Predloga zakona o vraćanju i evidentiranju oduzete imovine. Kolega Milovanović i naši poslanici koji su govorili za ovom govornicom rekli su koja je priroda ovog zakona. Član 10. kaže: "Vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim zajednicama urediće se posebnim zakonom." Znači, članom 10. crkve nisu fizička lica, pre svega, a predlagač ovog zakona, a u ovom slučaju Vlada Republike Srbije, htela je samo da povuče jedan marketinški potez ovakvim jednim predlogom zakona. Od ovog građani Srbije neće imati nikakve koristi, a SRS će glasati protiv ovog zakona. Mi smo u našim amandmanima jasno rekli razloge, argumente smo izneli za ovom govornicom, i zašto ovaj zakon nije dobar, i šta to u ovom zakonu sve nije dobro. Znači, kompletno ceo zakon koji ste predložili, kao i mnoge druge zakonske predloge koje ste ovde izglasavali vašom većinom, niste razmišljali o tome kolika je to pogubnost i šta će proizvesti po same građane Srbije. Marketinški potez, pre svega ovde mislim na DSS, koja je nosilac vlasti u ovoj vladi, trebalo je dobro da stavi prst na čelo, a pre svega predsednik Vlade Vojislav Koštunica, kada je ovakav predlog došao pred poslanike u Narodnoj skupštini. SRS smatra da ispravljanjem jednih nepravdi ne treba prouzrokovati neke druge nepravde. Naravno, ako ste hteli da predložite zakonsko rešenje i ako ste govorili u izbornoj kampanji 2003. godine, decembra meseca, da ćete doneti zakonski predlog, odnosno u Narodnoj skupštini da ćete, ukoliko budete vlast, rešiti ovo pitanje vraćanja oduzete imovine, onda je trebalo da podnesete jedan kompletan zakonski predlog. Takođe, DS koja je bila prethodno na vlasti, jedno vreme i sa vama, njihovi predstavnici koji su govorili za ovom govornicom, takođe tu nema nikakvog utemeljenja. Vama su samo predizborne kampanje služile u svrhu da dobijete glasove, govoreći građanima Srbije da ćete doneti ovakav jedan zakon. Suština ovog predloga zakona je da je koncipiran neprecizno, da nije dobro rešenje. SRS je protiv ovakvog predloga zakona koji ste podneli Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem se, gospodine Đorđeviću. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić. Još uvek smo na članu 10, gospodine Periću, dobro ste zapazili. Izvolite, gospodine Milajiću.
Jeste, još uvek smo na članu 10. i amandmanu na član 10. (Iz sale: Da čujemo nešto novo.) Čućete. Predlogom ovog zakona i članom 10. predviđeno je vraćanje oduzete imovine crkvama i verskim organizacijama. Međutim, članom 3. je predviđena mogućnost da evidentiranje oduzete imovine mogu da vrše samo fizička lica. Javiće se problem kako će crkve i verske zajednice da evidentiraju tu imovinu, kada jednostavno zakon ne dozvoljava tu mogućnost. Ovaj zakon o evidentiranju oduzete imovine predviđa da samo fizička lica mogu da prijave svoju imovinu koja je oduzeta na neki od načina koji su predviđeni u članu 1. ovog zakona. Druga načelna primedba je zašto se, ako se već donosi drugi zakon koji treba da reguliše ta prava o oduzetoj imovini i načinu vraćanja, poseban zakon donosi za crkve i verske organizacije. Zbog čega se one izdvajaju u poseban korpus i zašto se njima daje veći značaj nego drugim licima, kojima je oduzeta imovina na bilo koji način koji je predviđen u članu 1. ovog zakona. Postoje već iskustva iz nekih zemalja koje su rešile ovaj problem restitucije. Sve zemlje, koliko znam, koje su donele te zakone, imaju jedinstven zakon, bez obzira da li su u pitanju fizička ili pravna lica ili crkve ili verske organizacije. Na primer, da saznate nešto novo, a pošto vidim da ima primedbi da se priča jedna ista priča, u Nemačkoj je formiran fond od 18 milijardi maraka za povraćaj oduzete imovine državljana i pravnih lica iz DR Nemačke, iz bivše DDR, i oni su unapred limitirali visinu sredstava sa kojima će se vršiti restitucija. Pošli su od toga da se do iznosa od 10 hiljada maraka vraća sto posto, a da se preko iznosa od 10 hiljada maraka imovina, koja je vredna više miliona maraka, vraća procentualno umanjena, tako da za imovinu preko četiri miliona maraka vraća se samo 10 posto imovine. Slovenci su izvršili rekompenzaciju, znači izdavanje hartija od vrednosti. Rok dospeća je 20 godina, s tim što obveznice glase na donosioca i isplaćuju se dva puta godišnje, sa godišnjom kamatom od 6 posto. Hrvati su takođe izdali obveznice na 20 godina, a Makedonci na 30 godina. Međutim, svi oni imaju mnogo manji problem zato što je oduzimanje imovine urađeno posle 1945. godine, a i posle 1918. godine, ali 85 posto te oduzete imovine vezane za član 1. ovog zakona vezano je za Srbiju. Taj problem je mnogo manji za bivše republike koje su pripadale SFRJ, tako da je Crna Gora svojim zakonom na neki način izvršila restituciju. Međutim, obim oduzete imovine koja je oduzeta po raznoraznim osnovama, a bilo da je u pitanju agrarna reforma, konfiskacija, eksproprijacija i ne znam koji oblik oduzimanja imovine, mnogo je manji nego u Srbiji. Sve što se odigravalo uglavnom se odigravalo u Vojvodini, na Kosovu i Metohiji i u Šumadiji i Pomoravlju. Eksproprijacije, konfiskacije najveće konfiskacije su vršene i za vreme Informbiroa, opet u Srbiji, nije rađeno u Hrvatskoj i Sloveniji. Najveće opterećenje i najveća obaveza za vraćanje oduzete imovine leži baš na Srbiji. Ovaj zakon je baš zbog toga izuzetno važan i da li uopšte može da se izvrši na valjan način restitucija, a pogotovo što je od tada prošlo 60 godina, i uvek postoji opasnost da jedna nepravda zameni drugu nepravdu, vraćanje neke imovine ljudima koji su naslednici, potomci. Obavezu vraćanja treba da preuzmu građani, koji apsolutno nemaju veze sa onim što se odigralo pre 60 ili 50 godina.
Zahvaljujem se gospodinu Milajiću. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 100. Poslovnika. Malopre je gospođica Jovanović izrekla jednu rečenicu koja vređa dostojanstvo narodnih poslanika i Narodnu skupštinu. Rekla je - vi koji ste se skupili ovde da varate i obmanjujete ovaj narod. Nismo se mi skupili ovde, nego nas je, kao i vas, ovaj narod izabrao. Reći ću vam još nešto, osvrćem se na reči koje vrlo često koristite za ovom govornicom, dakle, reči zapravo ne mogu da budu ni radnije, ni pouzdanije, ni smelije, ni poštenije od onih koji ih izgovaraju. Njima odgovara da budu vašarski zabavljači i akrobate. I, reći ću vam još nešto - jezik kojim se vi obraćate [[smeh]] je dosta zanimljiv i neobičan, sposoban za razne akrobacije, i zamolio bih vas da ubuduće te reči birate kada se obraćate i poslanicima i Narodnoj skupštini. Hvala.
Replika, Nataša Jovanović.
Hvala Bogu gospodu da imamo tako bogati srpski jezik, pa dijapazon reči koji mogu da upotrebim u prilog tome da ste vi obmanuli, prevarili i uništili srpski narod za vreme svoje vladavine, ide u prilog toj mojoj tvrdnji, sasvim argumentovanoj i zasnovanoj na vašem činjenju. Nego, kolega, samo vam malo kasno "pali lampica". Govorila sam pre pola sata. Gde ste bili ovih pola sata? Pili kafu? Šetali? Šta ste radili? Ili ste se setili, onako probuđeni i trgnuti iz dubokog popodnevnog sna, da treba nešto kao pametno da mi kažete. Ništa pametno niste rekli. Samo znam da ste vi jedan od onih koji svojim ciničnim nastupom i u razgovorima sa poslanicima, ne samo iz skupštinske klupe, nego u normalnoj komunikaciji, koju svi mi imamo, bez obzira kojoj političkoj stranci da pripadamo, pokazujete karakter i prirodu vašeg stava prema političkim neistomišljenicima. Zaista ste imali priliku od juče do danas da naučite nešto pametno, a vezano je i za ovaj amandman na član 10. U pitanju su verske ustanove, odnosno povraćaj imovine SPC. Dali smo vam i ponudili tu mogućnost. Da ste, kao i svi drugi poslanici, bez obzira kojoj stranci pripadaju, juče uzeli najnoviji broj izdanja jednog uglednog srpskog časopisa, u izdanju SRS "Velika Srbija" [[smeh]] , i da ste pročitali neku od 44 strane, a vi ste, evo to pokazuje kakav ste vi čovek, jedini poslanik koji nije uzeo da čita "Veliku Srbiju". Zapitajte se šta je to sa vama, ako svi ostali jesu. Dakle, da ste bar nešto pročitali, ne biste takve gluposti pričali.
Ko je povredio Poslovnik? Izvolite. Narodni poslanik Dimitrijević je reagovao povredom Poslovnika, dobili smo repliku i završili smo, nije imao šta da povredi Poslovnik kada je reagovao na Poslovnik. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da će kolega narodni poslanik izaći meni na repliku 10. maja, otprilike, pošto je malopre kasnio jedno pola sata. Dame i gospodo narodni poslanici, da ovaj zakon ima drugačiji naziv, da se zove zakon o lažnim obećanjima, zakon o magli, zakon o donošenju nekih zakona, srpski radikali ne bi uložili nijedan amandman i zaista bi takav naziv u potpunosti odgovarao ovom tekstu. Ne znam samo koji um je uspeo ovako nešto da osmisli i predloži, i što poslanik Branislav Rankić iz SRS reče - ovo je jedini slučaj u svetu da vlast vrši opstrukciju. Naravno da su potrošena četiri kvalitetna dana u nameri da se objasni predlagaču da od ovog zakona nema ništa. Interesantna stvar je da je ovlašćeni predstavnik Vlade za ovaj zakon bio ministar Dinkić, a započeo da objašnjava i obrazlaže ministar Parivodić, pa pretpostavljam da je ministar Tomislav Milosavljević došao da da završnu reč vezanu za ovaj zakon. U obrazloženju ovog zakona još se navodi da on treba da se donese, odnosno da je donošenje ovog zakona usledilo zbog moralnih obaveza, valjda ove vlasti, kao što narodni poslanik Aleksandar Vučić reče - uspeli ste donekle da ubedite narod, naravno na početku TV dnevnika, da živimo u Švajcarskoj. I zaista i vi, ubeđeni da je takva situacija, da ste sve ispunili što su građani Srbije očekivali, pa možete sada da se vratite na ispunjenje nekih obećanja, odnosno štete koja je naneta srpskom narodu pre 60 godina. Neko od poslanika, u stvari mali broj je bio onih iz vladajuće većine koji su se trudili da objasne ovo, da obrazlože i kažu, ne radi se o zakonu o povraćaju imovine, nego samo da je evidentiramo, odnosno koliko je imovine oduzeto. Pa nije bio zakon o evidentiranju poreskih obveznika, da bi posle toga usledio Zakon o uvođenju PDV-a, Zakon o fiskalnim kasama. Tom logikom bi trebalo i tako uraditi. Naravno da mi ne mislimo da treba donositi bilo kakve predzakone, nego treba rešavati i stvarati ambijent za povoljan rad svih građana u Srbiji. To očigledno ovde nije moguće. U obrazloženju ovog zakona predviđa se da će biti potrošeno, odnosno izdvojeno iz budžeta Republike Srbije oko tri miliona, verovatno za administrativne službenike, ali će biti još veći iznos potreban, koji će morati da uplate ona lica koja će biti eventualno zainteresovana da prijave svoju oduzetu i nestalu imovinu. Ovaj zakon je zaista apsolutno besmislen i u to su uspeli da vas ubede ne samo poslanici SRS nego i veliki broj građana, bez obzira kojim strankama pripadaju, da li su čak i nestranačke ličnosti, ali smatraju da ovakav zakon apsolutno nema nikakve veze i ničemu ne služi. Zahvaljujem.
Po Poslovniku? Povodom amandmana, izvolite, nema nikakvog problema, narodni poslanik Nemanja Šarović. Gospodine Šaroviću, ali vi niste prisutni u sali. Morate prvo da budete u sali. E, sada ste prisutni. Gospodine Šaroviću, znate kako, vi ste juče upozorili na to da nema kvoruma, računajući da niste prisutni u sali. Danas ne možete da se javite za reč ako niste prisutni u sali. Sada ste prisutni u sali i dobili ste reč, diskutovaćete. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Gospodine Anđelkoviću, molio bih vas da ubuduće, kada mi date reč, da me ne zbunjujete. Morate da se odlučite da li sam tu ili nisam. Ne znam zašto, ali ... evo opet me prekidate.
Samo malo, kada ste se javili za reč niste bili prijavljeni, niste bili prisutni. Dok ste došli za govornicu, gospođa narodni poslanik Vjerica Radeta je vašu karticu ubacila, pa sam vam dao reč. Prema tome, sada možete da govorite jer ste prisutni u sali. [[Žagor.]] Ne, nije ... vrlo pažljivo posmatram salu, gledam ko je gde karticu stavio. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Gospodine Anđelkoviću, ako ćete mi sada konačno dati reč, molio bih da mi vratite vreme na početak. Bio bi red da dobijem sve ono što je u skladu sa Poslovnikom. Zahvaljujem. Nadam se da me nećete ni sada prekidati, jer je krajnje nekorektno to što radite. Ne znam zašto i iz kojih razloga, ali ukoliko ste mi već dali reč, onda mi omogućite da na neki normalan i civilizovan način kažem ono što imam. Radi se o amandmanu na član 10, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Milovan Radovanović i kojim je predviđeno brisanje člana 10. Tim članom je sprečeno da se imovina, koja je oduzeta crkvama i verskim zajednicama, evidentira kao i sva ostala imovina koju u stvari vi želite da vratite. Ovaj član je diskriminatorski. Ne znam zašto je ovde. Obrazloženje koje je dala Vlada za neprihvatanje našeg amandmana - da je već formirana komisija koja je dobrim delom već završila evidentiranje imovine SPC – jednostavno ne stoji ili da kažem ne pije vodu. Jer, ukoliko je već završeno popisivanje imovine SPC i ostalih verskih zajednica, onda vas pitam - šta čekate. Ukoliko vam je izgovor za nedonošenje zakona o restituciji za sve ostale građane Republike Srbije ovog trenutka to što navodno ne znate kolika je imovina koja im je oduzeta, o kakvoj se imovini radi, šta je moguće vratiti u onom obliku u kom je oduzeto, a šta ćete morati da nadoknadite u novcu, onda je nejasno zašto imovinu SPC, koju ste već evidentirali, kao i ostalih verskih zajednica, a kažete da je taj posao skoro gotov, što znači da znate i kolike je imovina vrednosti i šta se može vratiti u onom obliku u kom je oduzeta, a šta ne može. U slučaju crkve, u najvećem broju slučajeva može se vratiti upravo ona imovina koja je oduzeta, što znači da bi vi bez velikih poteškoća ovu imovinu mogli da vratite. Ukoliko ste vi, kao što tvrdite, iskreno za restituciju ove imovine, postavlja se pitanje zašto tu imovinu Srpskoj pravoslavnoj crkvi odmah ne vratite. Mislim da je to upravo zato što je najveći deo te imovine oduzet baš od Srpske pravoslavne crkve i da se radi o bilo kojoj drugoj crkvi ili verskoj zajednici siguran sam da biste vi to predstavili kao zahtev evropske zajednice ili međunarodne, ili već koje, i da biste sigurno mnogo brže tu imovinu vraćali, a da je do ove diskriminacije došlo upravo zbog toga što se radi o Srpskoj pravoslavnoj crkvi i vi to pokazujete na brojnim drugim primerima. Ono što je novina to je da smo posle nekoliko dana rasprave bez predstavnika Vlade u ovom parlamentu, a konačno nam se priključio i jedan ministar, nažalost, ne radi se o ministru koji je nadležan za ovaj zakon i koji je određen za predstavnika Vlade povodom ove tačke dnevnog reda. Sada koristim priliku i da vas kao predsedavajućeg podsetim na jednu činjenicu i da zatražim objašnjenje, jer kada je počela rasprava o ovom zakonu, a u Predlogu zakona stoji da je za predlagača određen ministar finansija Mlađan Dinkić, predsednik Narodne skupštine obavestio je parlament da je telefonskim putem od strane nekoga iz Vlade obavešten da je zbog puta Mlađana Dinkića u inostranstvo za predstavnika Vlade u ovoj Skupštini određen Milan Parivodić, ali da s obzirom na to da poslanici o tome nisu obavešteni na način kako treba, obećao nam je Predrag Marković da će intervenisati u Vladi da se pošalje i pismeno obaveštenje koji je ministar, odnosno da li je bilo koji ministar ovlašćen da predstavlja Vladu u Narodnoj skupštini povodom ove tačke dnevnog reda. Do danas mi takvo obaveštenje nismo dobili, sada nam se ovde priključio ministar zdravlja, pa vas pitam da li postoji, a što je naravno u skladu sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine, da li je neki ministar ovlašćen da predstavlja Vladu povodom ove tačke dnevnog reda; ukoliko jeste, koji je to ministar i zašto nije ovde? Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Šaroviću. Po Poslovniku sam shvatio Vukosav Tomašević, ili ste odustali; odustali ste. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Gospodine Arsiću, da li ste se prijavili, kartica? Izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, zar ne vidite da vam elektronski sistem nije ispravan i ovde se vidi da sede dva poslanika pola sata već, pa ne postavljate to pitanje, kartica je uredno ubačena, a što nema identifikacije, to je druga priča. Dame i gospodo narodni poslanici, baš u ovom članu se vidi da je čitav ovaj zakon u principu besmislen i da je predlagač, odnosno Vlada Republike Srbije, trebalo bar u tehničkom smislu da povedu računa kako će i kojim redosledom da stavljaju članove ovog zakona u sam Predlog zakona. Naime, članom 3. je predviđeno ko može da prijavi tu otetu i oduzetu imovinu, a već u članu 10. se napominje da se crkva i verske zajednice izuzimaju iz ovog zakona i da će predmet njihove imovine biti neki poseban novi zakon. Sada se postavlja pitanje ko to uopšte ima pravo, a ko nema, jer možete da delite nešto na građanska lica, fizička lica i pravna lica, a u kom se statusu nalaze crkve i verske organizacije, koji je njihov status i da li je uopšte bilo potrebno upisivati jedan ovakav član u ovaj predlog zakona. Razlog za donošenje jednog ovakvog zakona su svakako predizborna obećanja koja su stranke u novom DOS-u davala kao obećanja u svojim kampanjama. Najlepše je dati obećanje u predizbornoj kampanji, ali kada osvojite zahvaljujući tim obećanjima koja su lažna, određeni broj mandata, onda napravite neku koaliciju koja je sačinjena od 15 stranaka, pa počnete da vladate, vidite da osim možda dobre volje dok ste lagali da nešto ispunite ne možete više ništa da uradite. Ta vaša laž se vidi baš u ovom predlogu zakona. Ovaj predlog zakona u stvari je možda i početak neke nove predizborne kampanje, jer ćete, pošto će vanredni parlamentarni izbori biti vrlo brzo, vaše novo predizborno obećanje biti: evo, ovim zakonom smo napravili prvi korak da vratimo oduzetu imovinu, a ako osvojimo dovoljan broj glasova, ako vas opet dovoljno prevarimo i slažemo u izbornoj kampanji, napravićemo taj drugi korak da vratimo vašu oduzetu imovinu. Postavlja se pitanje zašto ovaj zakon dolazi pre tog posebnog zakona, kada ćete vraćati imovinu crkvama i verskim organizacijama, jer je svakako da je njima mnogo manje imovine oduzeto, pa ste mogli taj zakon već da donesete u ovoj skupštini, da probate da ga primenite, da vidite da li je to moguće ili ne, pa tek onda jednu ovakvu glupost da predložite Narodnoj skupštini.
Reč ima poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo poslanici, javio sam se povodom amandmana gospodina Radovanovića i najjednostavnije što bih mogao da kažem jeste, da imate dobre volje, ovo bi moglo da se reši odmah. Nisu potrebne nikakve pripreme za donošenje ovog zakona, jer ovde postoji "dvojno" knjigovodstvo. Država je vodila svoje knjige, crkva svoje i mogu sa potpunom odgovornošću da kažem da je crkva sigurno ispravnije vodila, jer ona se boji Boga, a mnogi od nas se ne boje. Možda bi bilo najbolje da se poslužimo lokalnim primerom, da pomenem kodeks ponašanja, mislim nekorektan, pojedinih političara na televiziji, kada dele neke vladike ili neke niže činove u crkvenoj hijerarhiji na to čiji su koji, pa je jedan od političara pre neko veče rekao da je gospodin vladika Filaret Arkanov čovek, a drugi će reći da je možda i patrijarh Pavle nečiji čovek, a tvrdim da su oni naši, svih nas, i da smo mi njihovi. Svi skupa smo Božiji. Preosvećeni vladika Filaret, iz čije eparhije dolazim, sigurno je učinio više nego iko do sadau jednoj eparhiji i nije zaslužio da bude kritikovan ili svrstavan u nečije redove, a pogotovo ne onih koji su se ogrešili o zakon. U ovom vremenu smo svedoci da se imovina crkve oduzima i dan-danas, imanje manastira Sveti Nikola kod Banje počelo je da se parceliše prošle godine. Dosovska vlast, čiji ste vi članovi mnogi ovde bili tada, dodelila je ovim lokalnim moćnicima parcele, da prave lokale za malu privredu, baš na najplodnijem zemljištu u vlasništvu manastira Sveti Nikola na Banji. Da nije reagovao gospodin vladika Filaret i prokleo one koji to urade, sigurno bi se to pretvorilo u zanatski centar. A ono što se može uraditi, manastiru treba vratiti odmah, dok nije još urbanizovano i dok Banja ne postane tesna. Molim vas još jednom da se što pre uradi to što se uraditi može, dok ne bude kasno, dok se ne stesni crkva i njeni velikodostojnici. Još samo da vam kažem, u korist eparhije Mileševske i gospodina vladike Filareta, da je obnovio mnoge manastire, a o tome ću govoriti kada bude o turizmu reč, da sada raška oblast, odnosno taj deo gde živim može da se nazove slobodno "malom Metohijom".
Reč ima poslanik Miljko Četrović.
Evo i član 10. faktički treba da ponovo zloupotrebi Srpsku pravoslavnu crkvu, a crkva je narod. U bližoj prošlosti od 2000. godine do današnjeg dana u više navrata oni koji su bili na vlasti, a i vi koji ste sada, zloupotrebljavali ste crkvu, a očigledan primer toga je uvođenje građanskog vaspitanja kao alternative verskoj nastavi. Da li ima šta strašnije što ste uveli da bude naspram verskog obrazovanja. Ovde je bilo kritike od strane poslanika iz pozicije na način na koji se mi poslanici SRS obraćamo sa govornice, iznoseći određene činjenice, a u svoje ime, kao poslanik SRS, u ime ostalih poslanika SRS stojim iza svih činjenica koje sam iznosio i koje ću iznositi, jer samo na osnovu istine i dokaza govorim o pljački i otimačini, koja se sprovodi iz dana u dan. I ovaj zakon i ova rasprava samo treba da posluži i da da vreme da se svakoga dana otima sve više i kada odete sa vlasti da narod ostane bez igde ičega, u jadu i bedi, i da bude ponižen, a da jedan mali broj, jedna manjina da vlada Srbijom i da Srbija bude u ropstvu. Dinkić kao predlagač ili u ime Vlade, koji je trebalo da bude ovde u Skupštini Srbije, boraveći u Vašingtonu sa Labusom, a priključuje se i ministar za privredu i privatizaciju Bubalo, verovatno je trebalo da donesu rezultate i da posle euforije sa Studijom izvodljivosti obmanjuju građane Srbije šta su doneli iz Vašingtona od MMF-a. Takozvana ta njihova peta revizija koja je vršena prethodnih dana nije dala rezultate i ostalo je da se vrši šesta revizija, pa se kaže - to će biti u septembru, a najoptimalnije i najverovatnije u novembru. Nema otpisa 700 miliona dolara duga, ali Labus i ovaj koga sam pomenuo u prepodnevnom izlaganju, Đelić, treba da odgovore građanima Srbije, kada su sklapali Pariski sporazum o navodnom otpisu duga, kako su smeli da prihvate da se većina kredita, koji su bili u dolarskim iznosima, pretvore u evre. Sama kursna razlika od 2000. ili 2001, kada su pregovarali u junu, do današnjeg dana, porasla je od 60 dinara, kolika je tada bila vrednost evra, pa je prešla vrednost dolara i sada je evro 81 i više dinara. Preračunajte koliko je po tom osnovu opterećen budžet Srbije, odnosno građani Srbije. To je za više od trećine, to je tri milijarde evra. Nema otpisa dugova, ne opraštaju ovi sa zapada nikome. MMF nikome nije doneo sreću, neće doneti ni Srbiji, ali nažalost oni moraju da postupaju po nalozima MMF-a, jer su produžena ruka MMF ovde u Srbiji. Nemaviše posla za domaćice Vladinog aviona, koje su putovale Beograd-Hag. Stojković i Lončar su se pretvorili bili u domaćice aviona, putujući u jednom ili drugom pravcu. Nije ni čudo što je nastala jedna konfuzija, da se ne zna ko treba ovde da predstavlja Vladu Srbije, jer svi poslanici su dobili Predlog zakona o Vladi. Potpisuje taj predlog zakona u ime Vlade potpredsednik Miroljub Labus, pa u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku jasno stoji da ova vlada ne može da radi na osnovu Zakona o vladi koji je do sada na snazi i da treba da se donese nov zakon o Vladi. Ustavne funkcije ne može da ostvari, prema tome ni Skupština Srbije ne može adekvatno tome da ostvari svoje ustavne funkcije. Ministar ovde koji je sada prisutan, ministar zdravstva, izgleda je poranio ili mu je naloženo da dođe, a trebalo je da dođe u Kraljevo, u selo Lađevci, i da vidi kako funkcioniše pilot projekat "Moj lekar", koji navodno treba da se primeni u celoj Srbiji. Građani tamo čekaju po pet dana da dođu do lekara opšte prakse, od 7 do 2, i ne budu primljeni, jer taj lekar samo radi prepodnevnu smenu.
Reč ima Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, u sali je neka neozbiljna atmosfera i neka kafanska atmosfera od demokrata se napravila. Međutim, hoću da kažem tema je jako ozbiljna i hoćemo mi poslanici SRS da skrenemo pažnju javnosti, na taj način što četiri dana mi upravo hoćemo da dokažemo, svojom upornošću i svojim aktivnim izlaganjem svakog od članova ovog zakona, da i u pojedinostima skrenemo pažnju javnosti koliko je ova tema zaista ozbiljna. I uopšte, već pre ove tačke dnevnog reda, dobro se sećam, imali smo temu četnici i partizani, u čemu mi nismo hteli da učestvujemo, a vi ponovo namećete jednu sličnu temu, kao što je sada ova o denacionalizaciji, da ponovo zbunjujemo narod, da zamaramo narod nekim teškim temama. Kad je u pitanju član ovog zakona o prijavljivanju imovine, o denacionalizaciji, koji je podneo naš narodni poslanik Radovanović, gde se pominje crkvene imovina, hoću da kažem, što sam i juče govorio, da imamo dva različita aršina kada je u pitanju imovina u Vojvodini, kada treba folksdojčeri da preuzmu svoju imovinu koju su izgubili 1945. godine, a sasvim drugi aršin imamo za crkve i verske zajednice, što sam već i rekao, da većina ukupne imovine do 1945. godine upravo je bila imovina na Kosovu i Metohiji u vlasništvu crkve. Znači, imate jasan zadatak da morate to da odradite jer Studija izvodljivosti tj. o vašoj neizvodljivosti to vam nalaže. Zato hoću da kažem da je jako neozbiljno sa vaše strane da čačkate po prošlosti, da nas vraćate unazad 60 godina i jednostavno praviti pometnju u narodu, da dođe u takvu situaciju da jednostavno dođe do sukoba i opštih nereda unutar države. Međutim, mi bi trebalo da se bavimo daleko ozbiljnijim problemima, problemima naše omladine, da nametnemo neke dosta ozbiljnije zakone, zakon o sportu i neki ozbiljniji zakon, kako ćemo našoj omladini i našem narodu stvoriti izvesnu budućnost. Međutim, hoću da kažem da imamo još jedan jako ozbiljan problem, a to je sama privatizacija, gde imamo privatizovanih objekata i prodatih, gde su vlasnici bili ti kojima hoćete da vratite imovinu, a ti objekti su prodati i ta imovina. To znači da dodatne probleme na ovaj način izazivate.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, Vlada Republike Srbije pravi diskriminaciju u odnosu na Pravoslavnu crkvu. Ako pogledate šta je prioritet vraćanja, u prvom redu trebalo je imati u vidu činjenicu, kada se donosi jedan ovakav zakon, da se evidentira imovina koju je država oduzela Pravoslavnoj crkvi. Na Kosovu i Metohiji na stotine hiljada hektara oduzeto je crkvenog i manastirskog zemljišta, koje danas separatisti i okupatori koriste. Ni jedne reči nema u Predlogu ovog zakona o tome. Ako treba da se zemlja popisuje fizičkim i pravnim licima u Srbiji, znači da je trebalo voditi računa i ne praviti razliku i u tom zakonu predvideti vraćanje oduzete imovine Pravoslavnoj crkvi. Zašto sada Vlada i predlagač pravi razliku i Pravoslavnu crkvu ostavlja po strani, pa se postavlja pitanje da li će uopšte ikada biti takvog predloga zakona koji treba da obrati pažnju i da se na podjednak način vrati imovina Pravoslavnoj crkvi. Ovo što predlagač predlaže da će se posebnim zakonom regulisati vraćanje imovine oduzete Pravoslavnoj crkvi, to nije prihvatljivo za SRS. Ako je predlagač imao dobru nameru, onda ne može vršiti diskriminaciju i nije za odlaganje povraćaj oduzete imovine Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Nije to imovina male vrednosti. To je imovina velike vrednosti i zbog toga SRS smatra da je u prvom redu predlagač trebalo da ima u vidu 32 zakona i podzakonska akta na osnovu kojih je građanima Srbije, dakle pravnim i fizičkim licima, kao i Pravoslavnoj crkvi, imovina oduzeta, pa da u jednom zakonu imamo regulisano pitanje povraćaja oduzete imovine. No, od toga nema ništa. Građani Srbije znaju da je ovo samo jedno lažno obećanje, a da bi se stvorio utisak da aktuelna vlada ima samo nameru da vrati zemlju ili imovinu. Međutim, ovde se ne govori da će se vratiti i u kom roku. Ovde nema rokova, ovde nema utvrđenog postupka i zato srpski radikali poručuju građanima da ovome nije verovati, jer ovde nema dobre namere da će predlagač postupiti kako je ovim predlogom zakona predložio. Ponavljam i podsećam vas, da je predlagač istovremeno predložio donošenje zakona o povraćaju imovine, onda bi se moglo na ozbiljan način razgovarati i raspravljati, ali kao prethodno pitanje jeste to da li država ima novac da isplati ono što se ne može vratiti, a sa druge strane da li može da vrati onu imovinu koja je promenila više vlasnika. Napominjem ponovo slučaj Pivare Vajfert u Pančevu, koja je nesrećnim slučajem izgorela, a koju je turski građanin kupio. Turska nije član Evropske unije i ta pivara ne može biti vraćena, a u Strazburu je vođen postupak za povraćaj. Međutim, odbačen je zahtev naslednika Vajferta.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku rasprave o ovom predlogu zakona zamerio sam povredu Poslovnika, zato što smo dobili predstavnika predlagača koji nije naveden u dopisu kojim nam je dostavljen Predlog zakona. Predsednik Skupštine je obećao da ćemo dobiti napismeno izmenu od strane Vlade. Sada vidim već trećeg predstavnika predlagača u ovoj skupštini i on isto nije dobio saglasnost Vlade da zastupa ovaj zakon, jer ne verujem da je gajio ambicije da će stići njegov predlog zakona do kraja radnog vremena. Pretpostavljam da je došao da zameni svog kolegu. Zašto ovoliko insistiramo da vam objasnimo da treba prihvatiti amandman kojim se ovaj član ukida? Crkva nikada nije išla mimo naroda. Crkva nikada nije tražila. Naša mučenica crkva je uvek sa narodom slavila kada se slavilo i patila kada se patilo. Ako ste rešili da građanima Srbije vraćate imovinu, onda vraćajte i crkvi, onda vraćajte i bilo kom obliku organizovanja. Ali, onda nema specijalnih zakona. Neće to crkva od vas ni da traži. Crkva traži da imate prema njoj odnos koji imate i prema svom narodu. Spregnuto Vlada i crkva treba da rade, i Narodna skupština, da pomognu narodu. Ako je već tako, onda da donesemo sutra zakon kojim se Srpskoj pravoslavnoj crkvi vraća zemlja na Kosovu i Metohiji. Ajde vi koji možete da sprovedete zakone, koji predviđate da ćete zakone sprovesti, da odmah uradimo nešto konkretno. Izmenite ovaj zakon, prihvatite amandman da se koliko sutra vrati oduzeta zemlja, šume, imanja, objekti SPC na Kosovu i Metohiji. Hoćete li moći to da sprovedete? Da li je to razlog zašto uopšte ne predviđate da vraćate zemlju onima koji su proterani sa Kosova posle Drugog svetskog rata? Jutros ste minutom ćutanja obeležili smrt Draže Markovića. Ko je to oduzimao zemlju, imovinu, i građanima i SPC - i on među njima. Ovo je skupština kontradiktornosti. U ovoj skupštini hoćete da ispravljate nepravde, a slavite one koji su nepravde donosili. To samo zato što nemate više mere. Zato ovaj zakon ne valja i zato ne valja to što piše u ovom zakonu - da će SPC i drugim verskim zajednicama posebnim zakonom biti vraćena zemlja. Ovo nije zakon o vraćanju imovine, ovo je zakon o evidentiranju. Mogli ste da napišete da će biti donet poseban zakon o evidentiranju imovine SPC i verskih zajednica, a ne da će biti vraćena imovina posebnim zakonom. Da li ste sigurni da će i ova imovina biti vraćena? Da li ste sigurni da ćete ikada doneti zakon kojim se vraća imovina građanima? Zašto odvajate crkvu od naroda? Ne može, mora pod istim uslovima. Crkva je vlasnik kao i svako drugi, ima tapiju kao i svako drugi, ima oduzetu imovinu kao i svako drugi. U čemu je razlika? Ako biste na taj način određivali, ko zna koliko još institucija niste apostrofirali posebno, a zaslužuju to. Zbog toga smo vam detaljno objašnjavali ovaj amandman. Čini mi se da niste dovoljno shvatili. Protiv smo, sve dok zemlja ne ojača, sve dok nas ministar finansija maltretira isplatom polovine plate na mesec dana, sve dok najavljuje smanjivanje mnogih izdavanja iz budžeta, protiv toga smo da sirotinja puni budžet kojim će bivšim bogatašima biti vraćena imovina. Kad zemlja ojača, kad bude imalo dovoljno prihoda u budžetu i za druge namene, kad ljudi budu zaposleni, kad deca budu mogla da idu mirno u školu, da računaju da će moći da rade kad završe školu, onda odvojite deo budžeta za restituciju, za povraćaj imovine bogatašima. Onda ću da glasam i sam za to. Sada, u najsiromašnijoj zemlji na svetu, da se bavite oduzetom imovinom od onih koji su tada izvanredno živeli, sada u tome nećete imati podršku SRS.
Pošto je dva minuta do 18,00 časova, gospodine Stamenkoviću, predlažem da vi nastavite u ponedeljak. Zakazujem sednicu, shodno članu 81. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, za ponedeljak, 25. april 2005. godine, u 10,00 časova.