Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednik, vi ste mi juče toplo preporučili da vam napišem sve probleme vezane za SRS i za činjenicu da u ovom parlamentu postoje poslanici prvog i drugog reda. Nažalost, nisam uspeo da vam napišem, ali sada ću vam izneti problem koji se desio juče na Odboru za inostrane poslove, kada je određivana delegacija za posetu Parlamentu Holandije, gde je trebalo da idu članovi Odbora za evropske integracije i Odbora za inostrane poslove. Određena je delegacija, predložena su tri poslanika DS, da ne ulazim u to koji su tu još poslanici, međutim, nema nijednog poslanika SRS, iako mi imamo članove odbora i u jednom i u drugom odboru. Sada postavljam pitanje: po kom principu vi određujete delegacije? Vi ste za ovo odgovorni, vi, kao predsednik Skupštine. Vaše vreme će biti obeleženo time da se pojedine strane potpuno marginalizuju i da ne poštujete ono što su građani Srbije rekli na izborima u maju 2008. godine. Da li se nekome sviđaju ili ne sviđaju poslanici SRS, to je, mislim, potpuno periferna stvar. Kao predsednik Skupštine, dužni ste da poštujete volju građana Srbije, ovo ukazuje na to da se već po ko zna koji put ovako brutalno gazi, i to od predstavnika DS. Upozoravam vas, treba da povedete o tome računa, jer kada se sve ovo završi, normalno da ćete odgovornost snositi vi, kao predsednik Skupštine, ne tamo neki sportista, džokej, koji je predsednik Odbora, koji je u svojoj biografiji dosta stvari već napisao, tako da jedna ovakva stvar, manje ili više, njemu neće značiti ništa, ali vi biste o tome morali da vodite računa. [[Aplauz.]]
Gospodine Todoroviću, Odbor i članovi odbora imaju odgovornost za formiranje sastava delegacije. Kada sam poslednji put formirala delegaciju, a inače to činim, vodim računa o zastupljenosti u delegaciji članova i jedne i druge polovine ovog parlamenta, jer smo, zapravo, tako podeljeni zbog krhke parlamentarne većine u brojnom stanju. Da bih to ilustrovala, reći ću vam da sam vašeg poslanika, gospođu Marinu Raguš, ponudila da bude u delegaciji i da je ona rekla da će javiti da li može to da prihvati, a da to zavisi od stava predsednika vaše stranke, odnosno partije, tako da nije javila u vreme u koje je trebalo da javi. I zato vas nije bilo u toj delegaciji. Šta je u konkretnom slučaju, o kome govorite, raspitaću se. U svakom slučaju, učiniću sve što je potrebno, ako budem ocenila da se nije vodilo računa o svim poslaničkim grupama i realnim mogućnostima. Gospođa Nataša Jovanović ima repliku.
Imam repliku vama, gospođo predsedniče, zato što je taj podatak koji vi iznosite za gospođu Raguš, delimično tačan, a ovaj podatak sa kojim niste upoznati, odnosno činjenično stanje o kome je govorio predsednik naše poslaničke grupe, jeste skandal koji se desio u Skupštini, prava sila koja je bila juče prisutna na Odboru za inostrane poslove. I u mom reagovanju na takav skandalozan način sastavljanja delegacije od članova dva odbora, gde intenzivno rade i svoj doprinos daju poslanici SRS, Dragoljub Mićunović mi je, na sednici Odbora, zbog mog reagovanja da to nije demokratski, da to nije reciprocitet zastupljenosti, da smo mi najveća poslanička opoziciona grupa, da ste nam, uz to, i oteli poslaničke mandate, ali da ne možemo da dozvolimo nikakvu marginalizaciju, izrekao opomenu. Moram da vam kažem šta je cilj te posete. Cilj posete je da se u jednodnevnom boravku u Parlamentu Holandije poslanici Narodne skupštine Republike Srbije obrate parlamentarcima Holandije, kako bi oni izvršili uticaj na holandsku vladu da oslabi pritisak na Srbiju, a sve zbog činjenice da Holanđani pritiskaju Srbiju zbog generala Ratka Mladića i nedovoljne saradnje sa Haškim tribunalom. Gospođo predsedniče, da li ima većeg primera i dokaza o nesposobnosti i, u stvari, o farsi i o sili koja se primenjuje u tom kvazisudu, od žrtve i od činjenice da sedam godina u tom kazamatu boravi predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj, koji je razbio Hag i nije ostalo gotovo ništa tamo, ni kamen na kamenu? [[Aplauz.]] Molim vas, da li je vama normalno da se formira delegacija u kojoj nema predstavnika stranke čiji je predsednik živi dokaz da je to kvaziinstitucija, da se ne poštuje međunarodno pravo, da je to sila jedna koja je formirana da bi se isključivo sudilo srpskom narodu? Uostalom, i predsednik vaše partije ubijen je tamo. [[Aplauz.]]
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, želim da kažem da poštujući volju građana, koju su oni iskazali na izborima, i njihovu želju da Srbija što pre postane članica EU, zbog činjenica da na tom putu Srbija ima problem koji se pre svega ogleda u tome da aktiviranje prelaznog Sporazuma o pridruživanju i stabilizaciji stopira Holandija, da postoji odluka Parlamenta Holandije o tome da dok Srbija ne ispuni sve uslove vezane za saradnju sa Hagom ne može da se odmrzne taj sporazum, s druge strane, zbog nesporne činjenice da je interes građana Srbije da taj sporazum bude odmrznut i da Srbija stvori uslove za podnošenje kandidature, na inicijativu srpskog Parlamenta, dakle, mi smo pokrenuli inicijativu pokušavajući da u neposrednim kontaktima sa parlamentarcima Holandije objasnimo poziciju Srbije i interes građana Srbije i, naravno, da smo pri formiranju te delegacije imali na umu ko su oni koji na najbolji način mogu da predoče te interese građana Srbije. I da istovremeno u neposrednim razgovorima sa parlamentarcima Holandije učinimo sve kako bismo tu prepreku koju Srbija ima, a koja zaista predstavlja problem građanima Srbije, pokušamo da otklonimo. Nema ničeg logičnijeg od toga. Dakle, mi ne posećujemo Haški tribunal, mi ne idemo u posetu Haškom tribunalu, tako da onaj ko hoće da ide u posetu Haškom tribunalu nema nikakve veze sa ovom delegacijom. Mi ne idemo tamo da polemišemo o Haškom tribunalu, mi idemo da pokušamo da pomognemo Srbiji da se deblokira, da se odmrzne Prelazni sporazum, i da se na taj način Srbiji i njenim građanima omogući ne samo vizna liberalizacija, koju ćemo verujem do kraja godine dobiti, opet istim zalaganjem, već isto tako i ubrzanje procesa evropskih integracija Srbije, koje zaista jesu prioritetan interes svih njenih građana. U tom smislu, ovo insistiranje na ravnopravnoj zastupljenosti političkih partija prosto je bez mnogo smisla, jer upravo ono što oni govore sada ovde, upravo ono što sada govore ovde, jeste problem zbog kog Srbija već devet godina ima problem u svojim evropskim integracijama. Ovakav politički stav jeste problem zbog kog Srbija ne može da ostvari taj svoj cilj, iako je to u najboljem interesu njenih građana. Hvala.
Zahvaljujem na pojašnjenjima, gospođo Kolundžija. Reklamirao je Poslovnik gospodin Dragan Šormaz.
Pozivam se na član 104. Mislim da je zaista grubo povređen Poslovnik. Recimo, vi nijednog trenutka niste rekli po kom osnovu dajete reč gospođi Nadi Kolundžiji. Kome replika? Kome ona daje repliku. Gospodin Mićunović je prozvan. To je pod jedan. Nisam završio, izvinite.
Molim vas, može biti da se nije čulo. Zato se izvinjavam, oduzeću vam vreme, imaćete dovoljno vremena da kažete. Samo da kažem, odnosno dodaću vam onoliko koliko vam sada oduzimam. Htela sam da vam kažem da se gospođa Kolundžija javila, imala je repliku, pomenuta je DS, odnosno Poslanička grupa DS i ona je kao šef poslaničke grupe dobila reč, onako kako je dobio i gospodin Todorović. Izvolite.
Dobro. Prvo, nisam čuo gospođu Kolundžiju da je rekla po kom osnovu po Poslovniku, da li je replika, da li nije. Vi, u stvari, niste rekli po kom članu Poslovnika itd. Drugo, ovde, u ovom parlamentu se zaista svašta dešava.Pazite – poziva se gospođa Kolundžija na narodnu volju, takozvanu narodnu volju. Tom narodu nikada nisu rekli u kampanji kada su govorili da će SSP biti zamrznut, da će Trgovinski sporazum biti zamrznut, a sada se pozivaju na narodnu volju. Nisu nikada rekli da se neće primenjivati, nego da ćemo ga samo mi primenjivati na račun države. Sada se poziva na narodnu volju. Više mi je evro-meraklija dovde i komesara u ovom parlamentu! S druge strane, sporna je narodna volja da drugi poslanici budu prisutni u toj delegaciji, jer su i oni valjda nekom narodnom voljom u Parlamentu. Ona je za njih sporna i nema mnogo smisla. Juče je, ovo vas podsećam jer vi učestvujete i u pregovorima sa RTS, RTS puštao naše integralne snimke u svoj prenos – glavu poslanika na celom ekranu, poslanika G17 plus koji govori telefonom. Svašta se dešava u ovom parlamentu. Slikali su samo sat mnistra Šutanovca, gospodo iz DS, pa jeRTS pustio preko celog ekrana, sat,da vidi cela Srbija koji sat ima. To što su pustili Srđana Milivojevića, kako igra pasijans na lap-topu, sa Đinđićevim likom, i trebalo je, nije sporno, da vidi narod šta poslanik radi, ali ove druge stvari zaista ne idu. Mislim da je Parlament i te kako ugrožen kao institucija, a i mi sami, ovim ponašanjem. Šta znači pozivanje na narodnu volju? Da u jednoj delegaciji bude, kao, neko ko je za Evropu, a neko ko, kao, nije za Evropu ne treba da bude. Čiji su oni izraz volje? Marsovaca, a ne naroda? Kakav vam je to argument?
Gospodine Markićeviću, vi ste se javili, po kom osnovu, kao zamenik šefa poslaničke grupe? Da, samo imamo... Gospodine Todoroviću, vi ste se javili za repliku? Nije bilo ničeg uvredljivog i nejasnog. Nema replike [[Dragan Todorović sa mesta: Kako nema replike?]] Gospodin Vladan Batić ima reč.
Gospođo predsednice...
Izvinite, samo replika i vi ste se javili, osnov javljanja je replika?
Javio sam se zbog povrede Poslovnika.
Zbog povrede Poslovnika, onda imate prednost. Izvolite.
Uz svo poštovanje, mislim da je intervencija gospođe Nade Kolundžije bila pogrešna. Ne mogu postojati podobni i nepodobni poslanici. Predstavljanje u Parlamentu Holandije mora da bude omogućeno predstavnicima praktično svih poslaničkih grupa, a ne da se biraju kompetentni i nekompetentni, podobni i nepodobni poslanici. Mislim da je to pogrešno, mislim da nema nikakve loše namere, ali jednostavno je pogrešno. Nisam ništa prigovorio, ali ako smo hteli da se koristimo tom logikom čiji bi uticaj na parlamentarce Holandije mogao biti najveći, onda bih ja mogao da kažem – zašto mene niste stavili u tu delegaciju? Zašto? Zato što su demohrišćani Holandije prvo na vlasti, drugo, njihovim glasanjem u spoljnopolitičkom odboru omogućen je beli šengen za nas. Dalje, ja sam u ovom parlamentu predložio donošenje rezolucije, i trebalo je da vi to stavite na dnevni red, o političkoj aboliciji holandskog bataljona, jer odnos Holandije nije zbog nas, nego zbog unutrašnjih prilika Holandije. Ali, šta je tu je. Mislim da jednostavno treba prekinuti polemiku ove vrste. Hvala.
Reč ima Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, koristim ono što poslaničke grupe utorkom i četvrtkom imaju pravo. Dakle, tražim obaveštenje i upućujem pitanje vama, gospođo predsednice. Vi ste u najavi jesenjeg zasedanja ovog parlamenta nekoliko puta rekli da će Parlament, odnosno poslanici, odnosno vi, mislim, pre svega, vršiti kontrolu i ostvarivati svoju nadzornu ulogu nad zakonima koje smo mi doneli ovde i koji bi trebalo da se primenjuju. Tvrdim da je od 2000. godine u ovoj skupštini doneto dosta dobrih zakona, dobrih za šire slojeve stanovništva i građana, nego je problem što se oni ne primenjuju. Hoću da verujem da ste to i vi primetili i da ste zbog toga to vrlo indikativno nekoliko puta najavljivali – da će Parlament vršiti nadzornu ulogu nad institucijama, verovatno, koje treba da sprovode ove zakone koje Narodna skupština donosi, jer je to i naša ustavna obaveza i naše ustavno pravo. Kažem vam da pozdravljam to što ste rekli, a podsećam vas da sam pre devet dana, između ostalog, i vama uputio jedno pitanje, pa bih želeo da znam kroz koju formu će Narodna skupština, da li je formiran neki odbor, grupa poslanika, kako ćemo to da kontrolišemo državne organe, da li oni sprovode zakone koje donosimo ovde u Narodnoj skupštini? Imaće priliku građani Srbije da čuju narednih utoraka i četvrtaka, ako ne bude druge prilike, na šta konkretno Nova Srbija i ja lično mislimo. Prema tome, prošli utorak sam postavio, danas je prošlo već devet dana, jedno veoma važno pitanje koje gotovo svi mediji izbegavaju, a pomenuću samo jedan – ''Javni servis'', ''jadni''-''Javni servis'', takozvani ''Javni servis'' građana, medijski evropski servis, koji ne pominje pitanje koje sam postavio ovde u Narodnoj skupštini, a koje odobrava 99% poslanika ove skupštine, uključujući poslanike vladajuće većine, jer prvi put za neke optužbe koje sam izneo ovde ili neko od poslanika opozicije nije bilo replike. Na hodniku nam govore u pravu ste, gurajte to, ali o tome ''Javni servis'' ne govori ni reči, ne pominjem druge televizije, jer njih ne plaćaju građani Srbije, ''Javni servis'' plaćaju građani Srbije. Sami ste tražili, nemam koga u direktnom kontaktu da pitam, nego vas ovde, kako će Narodna skupština da vrši tu nadzornu ulogu? Evo, samo jedan primer koji je danas bio u medijima. Gospodin Batić je, čini mi se, pre šest godina podneo krivične prijave protiv jedne nevladine organizacije, neću sada da je imenujem, kada bude prilike imenovaću – kao običan građanin, koji nije pravni stručnjak, ona dokumenta koja sam video u medijima više su nego indikativna i jasno govore da tu nešto nije u redu. I šest godina tužilaštvo, pravosuđe, ništa ne pokreću, a vidimo da se neki građani uhapse na ulici, i direktno, odjedanput, idu, skoro, bez suđenja, 30 dana u zatvor. Gde je tu ravnopravnost građana pred državnim organima? Čvrsto verujem da ste to iskreno rekli, a da li ćete se snaći u kuloarima, lavirintima vladajuće koalicije, Poslanička grupa Nove Srbije i ja tu smo da vam pomognemo – shvatio sam vaše izjave koje su nekoliko puta emitovane gotovo na svim medijima, ponavljam, dakle, ''nadzorna'' uloga Parlamenta Srbije. Jer, šta građani Srbije imaju od toga ako mi donosimo ovde zakone, priznaćemo svi zajedno, gotovo svi smo bili i u vlasti i u opoziciji, da je doneto dosta dobrih zakona, ova moja izjava, kao pripadnika opozicije, jeste možda malo apolitična, dakle, kakvu korist od toga imaju građani ako se ti zakoni ne primenjuju? Samo vaša najava da ćete vršiti nadzornu ulogu, odnosno da ćemo mi vršiti nadzornu ulogu na sprovođenju zakona koji se ovde donose, mislim da bi trebalo neke državne organe da uozbilji, ali ipak, želim od vas da saznam na šta ste konkretno mislili, da ovo ne bi ostalo samo kao jedna izjava, pošto verujem da ste to iskreno rekli, iskreno izrazili vaše namere. Dakle, da nam kažete kroz koji skupštinski organ, da li odbor, da li neki pravni tim stručnjaka od kolega poslanika ovde, bilo iz opozicije, bilo iz vlasti, koji su očigledno pravni stručnjaci, da ne kažem advokati, kroz koju formu ćemo kao Parlament da vršimo taj nadzor nad sprovođenjem zakona koji se ovde donose? Hvala.
Gospodine Markićeviću, raduje me i što i vi i većina poslanika i ja isto razmišljamo o vrlo značajnoj nadzornoj funkciji. Ona je i ovim poslovnikom predviđena članom 40, ali radna tela Skupštine je nisu koristila ni u okviru postojećeg Poslovnika.. Mi ćemo u zakonu koji donosimo precizirati koja su to radna tela Skupštine, ali u svakom slučaju u okviru nadležnosti zakona koji su iz oblasti, a koji su sadržaj rada tog radnog tela. Dakle, više preciznosti će biti u novom zakonu o Skupštini, koji je zaista priveden kraju i o kome ćemo se relativno brzo izjašnjavati ovde, a pored radnih tela i čitav niz institucija, samostalnih, koje bira Skupština, ovaj oblik nadzora nad primenom zakonom može i treba da se realizuje, i Skupština treba da bude mesto ne samo gde se stiču izveštaji o radu tih radnih tela, nego više podsticaja na samostalnost i funkciju tih radnih tela. Konkretno, mislim na Zaštitnika građana i taj tip radnih tela. Zahvaljujem na tom pitanju. Gospodin Todorović se javio, reklamira Poslovnik. Izvolite.
Gospođo Dejanović, prekršili ste Poslovnik i svesni ste toga. Zbog čega to radite, stvarno ne znam. Ako treba da štitite DS na takav način, onda mislim da ste potpuno pogrešno shvatili vašu ulogu predsedavajućeg, odnosno predsednika Parlamenta. Vama bi svi poslanici trebalo da budu isti i prema svima da imate iste aršine, ali vi izgleda da niste u stanju da se na takav način ponašate i prihvatate da u Parlamentu postoje poslanici prvog i drugog reda i najbolji primer, zbog toga vam zahvaljujem, bio je vaš postupak kada mi niste dali repliku. To što ste dali gospođi Kolundžiji, ne samo da prihvatam i odobravam, mislim da je potpuno normalno da u Parlamentu treba da raspravljamo sve stvari a ne na nekom drugom mestu, ali vi to sprečavate načinom kako vodite sednice i vašim odnosom prema poslanicima. Mislim da ne postoji poslanik u Skupštini koji ne bi postupio u skladu sa Poslovnikom i na izlaganje gospođe Kolundžije dao repliku bilo kom predstavniku SRS, zato što se njeno izlaganje sve vreme odnosilo na SRS. Valjda to ne treba da vam objašnjavam i da vas nekim drugim logičkim zaključcima navedem na to da ste vi brutalno zgazili Poslovnik i da suštinski predvodite ovakav način ponašanja u Parlamentu. Dokle će to da traje i kako će se odraziti, imaćemo prilike da vidimo. Upozoravam poslanike drugih stranaka da ovakav način postupanja, danas će to biti radikali…. (Predsednik: Molim vas, privedite kraju.) … sutra će to biti neka druga stranka... [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Gospodin Miloš Radulović ima reč.
Zahvaljujem. Gospođo predsednice, koristim pravo da postavim pitanje, ono što Poslovnik dozvoljava. Ova vlada, Vlada DS je više puta do sada kršila Ustav i zakone Republike Srbije. Biće upamćena po brojnim kršenjima, kako Ustava tako i zakona Republike Srbije. Nepoštovanje i nesprovođenje zakona ima nesagledive posledice po građane Srbije na njihov životni standard, na povećanje siromaštva i na povećanje nezaposlenosti. Pre desetak dana Poslanička grupa DSS je pitala zašto se krši Zakon o budžetu? Prema Izveštaju Ministarstva finansija za period januar-septembar, koji je dostavljen Vladi i koji je od 5. oktobra, budžetski deficit je 74,2 milijarde. To debelo premašuje dozvoljeni deficit budžeta kako zakon predviđa. Danas je 15. oktobar. Članom 31. Zakona o budžetskom sistemu prema budžetskom kalendaru ministar finansija je obavezan da na današnji dan Vladi dostavi predlog budžeta za 2010. godinu. Ministar finansija je juče izjavio da je Nacrt budžeta za 2010. godinu u pripremi i da će u najskorije vreme biti dostavljen Vladi. Ponavljam još jednom, danas je petnaesti, obaveza Ministarstva finansija bila je da se do danas dostavi Predlog budžeta za narednu godinu Vladi. Moje pitanje je upućeno premijeru Mirku Cvetkoviću. Zašto Vlada krši Zakon o budžetu i premašuje dozvoljeni budžetski deficit? I drugo – da li je ministar finansija još jednom prekršila Zakon o budžetu nepoštujući budžetski kalendar, nepoštujući rokove, jer, ponavljam, danas je 15. oktobar a Vladi nije dostavljen Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu? [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime DHSS postavljam pitanje ministru energetike i rudarstva, ministru ekologije i prostornog planiranja i ministarki finansija. O čemu se radi? Pitanje se odnosi na preseljenje sela Vreoci zbog potreba preseljenja Površinskog kopa „Kolubara“ takozvano polja D. Aktivnosti na preseljenju Vreoca započete su još pre tri godine. To je jedan delikatan posao, stvari se ne odvijaju očigledno kako treba, prošle su tri godine, doneta je Strategija preseljenja, Programske osnove za preseljenja naselja Vreoci, to je ova knjižica, modeli ugovora i tako dalje i tako dalje, ali meni se čini da je priča o Vreocima priča o Potenkinovom selu a ne srpskom selu i to nadomak Beograda koje pripada Gradu Beogradu. Znate, vrlo je teško ljudima koji su tu rođeni, čiji su preci sa tog prostora, čiji je to zavičaj, grobovi njihovih predaka se tu nalaze, oni odjednom treba da odu da žive na nekom drugom mestu, a neizvesnost, a nedoumice, a dileme, očigledno traju i dalje. S toga postavljam pitanje ministrima, kojima sam se obratio, hoće li uopšte biti preseljenja Vreoca? Da li ima dovoljno novca da se ono realizuje, jer građani Vreoca ne žele da ostanu da žive u nekim ruševinama, u nekim urvinama, kao na nekim predelima na Mesecu? Znači, svi traže da to bude kompletno preseljenje i da to bude kompletna eksproprijacija njihove imovine. U kom roku će to da se realizuje, kada će biti isplaćena akontacija, koja je obećana do kraja septembra'? Sada to više niko i ne spominje. Kada će biti konačan rok završetka radova i konačan rok za isplatu, jer se stvari rotivizuju? Skupština opštine Lazarevac bila je donela odluku o zabrani sahranjivanja na groblju u Vreocima, sahranjivanje se vrši i dan-danas. Sada se odjednom nameće veštačka dilema o takozvanoj bespravnoj gradnji, kao da su svi problemi rešeni, samo da se reši pitanje bespravne gradnje i čini mi se da se igra nekakva ping-pong partija sa građanima Vreoca, što je nedopustivo.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
U raspravi o novom zaduživanju kod MMF otvorila sam u ime Poslaničkog kluba Napred Srbijo vrlo interesantnu temu, a to je nedostatak kontrole postojećih budžetskih sredstava, i da ne bi vreme namenjeno pojedinačnoj raspravi koristili za raspravu o tome da li Direktorat civilnog vazduhoplovstva zakonito naplaćuje sredstva, nezakonito ne smanjuje svoje plate, kako to rade ostali korisnici budžetskih sredstava, koristim ovu priliku da u ime građana Srbije, koji su posebno zainteresovani da se budžetski novac ne odliva i ne preliva onima koji na to nemaju pravo, i postavljam pitanje ministru finansija, gospođi Diani Dragutinović – kojim je to međunarodnim ugovorom, koji nije ratifikovan u Skupštini Srbije, Direktorat civilnog vazduhoplovstva stekao pravo da novac koji prihoduje od preleta uplaćuje nekim međunarodnim organizacijama ili čuva za sebe, kao da je reč o privatnom preduzeću. Molim da se izveste građani i Skupština – koji je to međunarodni ugovor koji je iznad Zakona o budžetskom sistemu, iznad Zakona o porezu na dodatu vrednost, i kada je, i da li ratifikovan u Skupštini Srbije? S obzirom na to da Direktorat civilnog vazduhoplovstva nezakonito naplaćuje usluge, a ne oporezuje ih, niti za njih izdaje fiskalne račune, a na to nije dobio pravo Zakonom o budžetskom sistemu, jer nije osnovan Zakonom nego Odlukom Vlade, i kao takav, on može da obavlja poslove državne uprave, ali bi tada morao državi da prenosi deo sredstava, što on ne čini, a naplaćuje sledeće usluge – naknadu za izdavanje uverenja o jačini buke; naknadu za izdavanje uverenja o emisiji gasova; naknadu za izdavanje uverenja o registraciji vazduhoplova; naknadu za upis aerodroma u Upisnik aerodroma; naknadu za izdavanje saglasnosti za postavljanje tehničkih sistema objekata, instalacija, uređaja, za koje nema osnovu u Zakonu; utvrđena je i naknada za izdavanje produženja važenja uverenja za organizacije registrovane za sportsko i amatersko letenje, za šta, takođe, nema osnove u Zakonu. Taj osnov nezakonito uvedenih taksi je pobrojan u prijavi, koju je jedno od zainteresovanih vazduhoplovnih društava uputilo Ministarstvu finansija, koje se oglušuje na takav zahtev. Mene zanima kao poslanika ove Skupštine i člana stranke Napred Srbijo, odnosno Poslaničkog kluba Napred Srbijo – zašto ova organizacija ne plaća porez na dodatu vrednost, a prihoduje milionske sume, naplaćuje kontrolu nad našim nebom i prelet i ne uplaćuje državi ni dinar prihoda od toga, ni evro prihoda, a država se istovremeno zadužuje pod izuzetno nepovoljnim okolnostima i bez mogućnosti da vrati te dugove? Da li je razlog za ćutanje na ovakvu pojavu članstvo istaknutih članova Vlade u Upravi ove organizacije i Agencije za kontrolu leta? E pa, gospodo moja, vaše članstvo, pojedinaca, zahtevam da se objave i ta imena, građanima nije dovoljan razlog da država odobri – da se u privatne džepove slivaju sredstva koja pripadaju državi, budžetu, odnosno građanima. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Vladin Batić je koristio tri minuta i postavio je samo deo pitanja. Ima pravo još dva minuta. Tako da se izvinjavam, jer nisam shvatila da nije još bio završio. Izvolite.
Zahvaljujem. Moje pitanje se nadovezuje na prethodno pitanje. Upućeno je ministru za ekologiju i prostorno planiranje i ministru zdravlja, postavljam ga u ime DHSS, i želim da kažem da je u opštini Obrenovac najveći broj oboljenja u 2008. godini, zapamtite, 22.266, to su bila oboljenja disajnih puteva, od toga 50% oboljenja disajnih puteva deceškolskog i predškolskog uzrasta. Naravno, tu je dominantan uticaj aerozagađenja u neposrednoj blizini naselja gde se nalaze termoelektranei deponije, termoelektrane ''Nikole Tesla A'' i ''Nikola Tesla B'', Ušće, Skela, Ratare, Dren, Krtinska. Želim da kažem da je najveći procenat smrtnosti od kardiovaskularnih bolesti i od malignih bolesti. Opet je direktna uzročno-posledična veza između malignih bolesti i aerozagađenja, zagađenja vode, vazduha i zemlje. Takođe, želim da kažem da je negativna stopa nataliteta. U Obrenovcu u prošloj godini je rođeno 108-ro dece sa urođenim anomalijama i najveći je procenat perinatalnog mortaliteta, a to znači da se deca ne rode normalno nego umru još u majčinoj utrubi, upravo u Obrenovcu, od svih gradskih opština. Neizbežno je naglasiti da je od pojave deponije pepelišta stepen aerozagađenja u Obrenovcu i okolini daleko iznad proseka, što se može videti u Ekološkom biltenu, kao i da nema nikakvih mernih stanica i građani Obrenovca su zbog takvog odnosa države građani drugog reda. Hvala.
Gospodin Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvi deo izlaganja iskoristio bih pre svega da zahvalim gospođi Nadi Kolundžiji što je na najbolji način potvrdila sve ono što smo mi tvrdili i što bi nam trebalo dosta vremena da dokažemo, i da joj zahvalim zbog toga što nisam prošao kao Velja Ilić, što nije ponuđeno nešto što je danas na meniju, tako da sam zadovoljan sa nastupom gospođe Nade Kolundžije. Sad bih se vratio, pre svega, na problem koji imaju građani Srbije za rad, nerad ili zloupotrebu Vlade, odnosno pojedinih ministarstava. Četvrtog septembra u Valjevu je održan sastanak između proizvođača malina, hladnjačara i Ministarstva poljoprivrede. Ovo je jedan od primera, jedan od najboljih primera zbog čega je ovoliki kriminal i korupcija u našoj državi i dokaz da je taj kriminal i ta korupcija ugrađeni u sistem, da se to sistemski omogućava. Svi vi znate da već godinama kad god dođe berba malina postoje problemi između ''proizvođača'' i ''hladnjačara'' zato što ''hladnjačari'' pokušavaju na svaki mogući način da za sebe obezbede što povoljnije uslove i da obezvrede rad naših seljaka, odnosno ''proizvođača malina'', iako imamo izuzetno veliku prednost jer je malina jedan od naših najboljih proizvoda, jer je najbolja malina u svetu. Zbog ovog odnosa trpi naša država i trpe ''proizvođači malina'', a Ministarstvo, odnosno Vlada ne samo da ne radi ništa, nego je potpuno na strani jednih, a to su ''hladnjačari'' i do dana današnjeg sa tog sastanka nemamo nikakav rezultat i neće biti nikakvog rezultata. Doći ćemo u situaciju da naši seljaci više neće proizvoditi malinu. Doći ćemo u istu situaciju kao sa proizvođačima višnje u Merošini u Topličkom okrugu – višnja je ostala neobrana zato što im se ne isplati da beru, jer sve ono što bi trebalo da pripadne njima pripadne hladnjačarima, odnosno onima kojima je to država omogućila. Mi smo se zapitali kako je uopšte moguće, zbog čega se ovo dešava? Kakvo je to vrzino kolo da ne možemo da dođemo do toga da država iz neposredne koristi koju imaju i njeni građani i država ne učini ništa da se to poboljša? Onda smo krenuli da ispitujemo da vidimo koji je razlog. I, verovali ili ne, razlog je vrlo jednostavan. Najveći broj onih koji drže hladnjače su članovi DS, G17 i ima nešto i iz vaše stranke, gospođo Dejanović. Pošto je materijal dosta dug, ja bih da vam pročitam samo one najveće, onih koji drže najveće hladnjače u Srbiji: "Sirogojno produkt" kupio hladnjaču Rade Ljubović od "Malina produkta", kapacitet četiri i po hiljade tona, predsednik je Udruženja i član G17; "Frigo Paun"- Požega, kapacitet hiljadu tona, vlasnik Paun Petrović, predsednik Opštinskog odbora DS Požega. Otvorena firma i na Barbadosu "Frigo Paun d.o."; "Libertas"-Beograd, na preko sto hektara sopstvenih zasada najveći proizvođač sveže maline i jagode u Republici Srbiji, vlasnik je Raka Žunić član DS. Kupci: "Delta", "Maksi", "C market", "Merkator", "Rodić", "Metro", "Veropolus", "Idea" itd. Veza vrlo jednostavna, lako može da se proveri; ''Stanić"-Arilje, kapacitet četiri hiljade tona, kupio hladnjaču Stanić Milan od Zemljoradničke zadruge "Lastavica"-Arilje, član DS; "Agro-partner"-Lučani, vlasnici Rade Kovačević i Momčilo Kičić, članovi DS. Da vam ne čitam prihode koliki su itd. Podgorica- "Frukt Osečina"...
Vreme je isteklo. Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Javljam se na osnovu člana 101. Neću da komentarišem vašu nameru da me lično vređate izmišljajući stvari. Želim samo da završim ovu raspravu i da dokažem kako ni na koji način nije prekršen Poslovnik Skupštine Srbije. Dakle, član 246. kaže da se saradnja Narodne skupštine sa predstavničkim telima drugih država ostvaruje upućivanjem delegacija narodnih poslanika, studijskih grupa Narodne skupštine, njenih odbora predstavničkim telima drugih država i primanjem delegacija, studijskih grupa ili članova predstavničkih tela drugih država, upućivanjem i razmenom pojedinih akata i poruka, razmenom dokumentacija itd. Član 247. kaže: ''Odbor za inostrane poslove odlučuje o inicijativama za posete i utvrđuje sastav delegacija za vođenje razgovora s predstavnicima predstavničkih tela drugih država.'' Odbor je upravo to juče uradio i ni na koji način nije prekršio Poslovnik. Prosto, mislim da vaši prigovori ni na koji način ne stoje.
Gospodin Todorović ima repliku, mada ničeg uvredljivog i nejasnog nije bilo, ali možda ste pogrešno bili shvaćeni. Izvolite.
Molim vas, gospođo Slavice, pa ja ću opet da zahvalim gospođi Nadi Kolundžiji. Vi ste dragoceni za SRS. Vi ste dragoceni da građanima Srbije pokažete vaš način poimanja politike i momenta kada preuzmete vlast kako treba da se ophodite. Nije problem u vama, problem je u onima koji to podržavaju i koji vam to omogućavaju. Od nepodobnih poslanika doći ćemo do nepodobnih građana, ne daj bože, možda ćemo doći i do ''stadiona''. Znate, nažalost, mnoge države i mnogi građani tih država su imali prilike da iskuse i takvo poimanje podobnosti ili nepodobnosti. To što ste vi pročitali, gospođo Kolundžija, to je najbolji dokaz da delegacija, bilo koja delegacija Parlamenta, treba da odslikava, u najboljem slučaju, bar one stranke koje imaju najveći broj poslanika u tom parlamentu. To ne znači pravo Odbora za inostrane poslove da krši taj demokratski princip. Da li vi uopšte znate šta znače demokratski principi, šta znači parlament? To ne znači šta vama odgovara ili ne odgovara, nego volju građana Srbije koju su iskazali na izborima, oni su glasali. Kada biste pitali srpske radikale – verovatno ne bi bio nijedan član DS ili obrnuto, ali to je pravo koje mi imamo, da iznosimo naše stavove, građani to govore na izborima. Vi to zloupotrebljavate zato što imate većinu. Ovde je problem u onima koji to podržavaju, koji vas podržavaju. I to će se obiti o glavu, jer to što vi radite desiće se i drugim strankama. Onog momenta kada budete shvatili da ćete na ovaj način doći u istu poziciju kao i SRS, biće vam kasno. Ono što je najgore, kada se budete pozivali na ovo na šta se pozivam ja danas, nećete imati moralno pravo da tražite neka prava za vas, jer ste ih uskratili nekom drugom onda kada ste imali mogućnosti da to sprečite. [[Aplauz.]]
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Danas su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Nikola Lazić i Željko Tomić. Obaveštavam vas da sam, shodno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i: Dušan Spasojević i Igor Jovičić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, brigadni general Mitar Kovač, pukovnik Goran Zeković i Slavica Jerković, načelnici u Ministarstvu odbrane i Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONAO VOJNOJ, RADNOJ I MATERIJALNOJ OBAVEZI (pojedinosti) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona u članu 48. stav 1. tačka 3) stoji da rezervni sastav obuhvata, između ostalog, ''neraspoređene vojne obveznike'', pored rezervnog sastava Srbije i rezervnog sastava civilne zaštite i drugih snaga odbrane. SRS predlaže da se ova tačka 3) briše, zato što je potpuno nejasno koji su to neraspoređeni vojni obveznici, kakav je njihov status u rezervnom sastavu, kakve su njihove dužnosti, šta bi trebalo da rade u slučaju da dođe do angažovanja rezervnog sastava Vojske Srbije. I onda Vlada Srbije u obrazloženju zašto ne prihvata amandman, umesto da bliže definiše šta se smatra i podrazumeva pod pojmom ''neraspoređenih vojnih obveznika'', daje jedno vrlo smešno obrazloženje. ''Amandman se ne prihvata zato što u ovu kategoriju spadaju vojni obveznici koji nisu raspoređeni u ratne jedinice Vojske Srbije, civilnu zaštitu ili druge snage sistema odbrane.'' Pa, to piše u članu 48. stav 1. tačka 3). Vlada uopšte ne kaže koja su to lica, šta treba da rade kada nisu raspoređena ni u rezervnim sastavu Vojske Srbije, ni u rezervnom sastavu civilne zaštite i drugih snaga odbrane. Šta rade ti ljudi? Po mišljenju SRS to je jedna kategorija koja je izmišljena. Tu kategoriju treba brisati. Vojska Srbije ima rezervni sastav, klasičan rezervni sastav vojnih obveznika, rezervni sastav civilne zaštite i eventualno drugih snaga odbrane. Sve ostalo je neka novotarija u ovom zakonu, koja ne znači ništa. Moguće da je neko iz NATO-a rekao da to tako treba da piše u Predlogu zakona, pa je to Vlada prihvatila, ali bi onda bilo dobro da se narodnim poslanicima i građanima Srbije objasni koji su to građani Srbije koji su u rezervnom sastavu, a nisu ni u klasičnom rezervnom sastavu, ni u rezervnom sastavu civilne zaštite. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 48. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč.
Čuli ste da član 48 govori o rezervnom sastavu i u stavu 2. kaže da: ''Obavezi služenja u rezervnom sastavu podležu vojni obveznici'', između ostalog, ''2) koji su, po odredbama ovog zakona, regulisali obavezu služenja vojnog roka na drugi način (ako su ocenjeni sposobnim za vojnu službu).'' Mislimo da ova tačka 2) stava 2. treba da se promeni tako da glasi – da obavezi služenja u rezervnom sastavu podležu i vojni obveznici koji su, po odredbama ovog zakona, regulisali obavezu služenja vojnog roka, ako su ocenjeni sposobnim ili ograničeno sposobnim za vojnu službu. U ovom zakonu ne tretirate lica koja su ograničeno sposobna za vojnu službu, a mi u SRS smatramo da oni, takođe, mogu i treba da budu i u rezervnom sastavu, naravno kao i u toku služenja vojnog roka, sa određenim zadacima koje im ta ograničenost za služenje vojne službe omogućava i dozvoljava. Vlada kaže da ne prihvata ovaj amandman zato što vojni obveznici koji su na drugi način regulisali služenje vojnog roka podležu obavezi služenja u rezervnom sastavu. Obrazloženje Vlade odgovara onome što mi hoćemo i govori o tome da vi u Vladi potpuno neozbiljno shvatate amandmane SRS, da ih ne čitate, ne čitate ni obrazloženja, i zato samo da biste otaljali posao dajete neka obrazloženja koja nemaju veze ni sa amandmanom ni sa zdravim razumom. U obrazloženju smo rekli, to je stav SRS, da vojni rok može da se služi samo u kasarnama i vojnim objektima Vojske Srbije, i nigde više i na koji drugi način. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam ovim amandmanom da vam pomognem da prevaziđete jednu nelogičnost koja će vam se pojaviti u slučaju potrebe angažovanja civilne zaštite. Naime, civilnu zaštitu ćete mnogo češće, ne daj bože, morati da angažujete nego što će se angažovati vojnici koji imaju ratni raspored itd. Oni ili u ratu ili na vojnu vežbu. Elementarne nepogode, zemljotresi, poplave, akcedenti u energetskim i drugim postrojenjima koji rade sa hemijom, mnogo će biti više potrebe da angažujete civilnu zaštitu, pa samim tim i njen rezervni sastav. U članu 48, poslednji pasus, rekli ste: ''Rezervni sastav civilne zaštite i drugih snaga odbrane čine lica koja su vojnu obavezu regulisala izvršenjem civilne službe i, po potrebi, vojni obveznici koji nisu na ratnom rasporedu u Vojsci Srbije.''. Šta je sa dobrovoljcima koji će vam se sigurno javiti, jer za vreme bombardovanja bio sam komandant štaba civilne zaštite u Zemunu i najveću korist, najveći rad su izvršili dobrovoljci koji su se javljali, koji imaju ratni raspored, ali trenutno nisu bili angažovani, dolazili su kada je trebalo. Pokušavajući da vam uskratim muku koju ćete sutra imati predložio sam amandmanom da rezervni sastav civilne zaštite čine lica koja nisu na ratnom rasporedu u Vojsci Srbije, računajući tu i one dobrovoljce koji će biti sutradan imati ratni raspored, ali nisu trenutno angažovani. Amandman mi je odbijen – ne prihvata se zato što je civilna zaštita regulisana u čl. 77. do 80. Zakona o odbrani i zato što lica koja su izvršila civilnu službu ne bi imala nikakav raspored u rezervnom sastavu. Pa, ako su izvršila civilnu službu i nemaju ratini raspored onda će naravno biti angažovana. Mislim da je obrazloženje nelogično i bar nedorečeno u ovom smislu, jer ćete sigurno moći njih da angažujte. A član 77. do 80. Zakona o odbrani, kaže: ''Civilna zaštita se organizuje, priprema i sprovodi kao sistem zaštite i spasavanja ljudi, životinja,'' itd ''od elementarnih nepogoda'', kojih može biti mnogo više nego što će biti eventualnih ratnih opasnosti ili vojnih vežbi, ''tehničko-tehnoloških nesreća'', da se podsetimo koliko je samo bilo poplava u Indiji, da se setimo Černobila, ne daj bože, da se nama nešto tako slično desi, onda bismo morati mnogo veći sastav ljudi da angažujemo, setimo se naših poplava u Banatu. Zbog toga prihvatite ovaj amandman, ne kvari vam zakon, a omogućuje vam da sutra angažujete daleko veći broj ljudi.
Zahvaljujem. Govorili ste minut i deset sekundi više od dva minuta, tako da vam je to vreme od poslaničke grupe. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković . Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 49. i predložio da se tekst u stavu 1. menja, a da sledeći tekst glasi: ''Obaveze lica u rezervnom sastavu nastaju od dana otpusta sa služenja vojnog roka, odnosno od dana prestanka profesionalne službe, i traju do kraja kalendarske godine u kojoj vojnik, muškarac, navršava 55 godina.'' SRS smatra da bi lica muškog pola trebalo sa 55 godina života osloboditi svih obaveza i brisati ih iz evidencije u rezervnom sastavu, a ne sa 60 godina, kako je to predviđeno u Predlogu zakona. Nadam se da ćete imati bar malo razumevanja za lica u poznim godinama i osloboditi ih vojne vežbe, i sa prevelikim teretom vojne opreme goniti po brdima u raznim vremenskim uslovima i okolnostima. Pretpostavljam da vam je poznata činjenica da ljudi u tim godinama obično imaju i veće zdravstvene probleme, zbog kojih jedan broj odlazi u prevremenu penziju, jer nisu sposobni za bilo kakav rad. Prema tim ljudima treba imati, ne milosti, nego razumevanja, jer ako nije sposoban za rad, kako bi onda odgovorio zahtevima i naporima koji bi pred njim bili postavljeni, kao licu u rezervnom sastavu. Molim vas, nemojte očekivati da nam državu brane šezdesetogodišnjaci, dok, s druge strane, oslobađate nekoliko stotina hiljada vojno sposobnih lica svih odgovornosti i obaveza u vezi sa odbranom zemlje, i to u najboljim godinama, dozvoljavajući im služenje u civilnoj službi. Zahvaljujem.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji želi reč.
Podneo sam amandman na član 49. stav 2. gde se broj 50 zamenjuje brojem 45. Dakle, radi se o godinama. SRS smatra da obaveze u rezervnom sastavu za žene traju do kraja kalendarske godine u kojoj navršavaju 45 godina života. Dakle, podvlačim, radi se o rezervnom sastavu. Ovo je još jedna apsurdna situacija u kontinuitetu zbog postojanja mogućnosti za služenje bez oružja, odnosno prigovor savesti, i civilnog služenja. Vi kroz zakon i žene starosti od 50 godina obavezujete da budu u rezervnom sastavu, da majke, tetke, strine odrađuju onaj deo posla koji ste oduzeli momcima sa 20, 22, 25 godina, koji češljaju perike po pozorištima i šetaju pudlice. Tetke i strine će komandovati i držati položaj, a momci će zauzimati mesta u skloništima i boriti se sa babama i dedama za što udobniji krevet. Dajte makar da olakšamo ženama na taj način što ćemo smanjiti ovaj broj godina koji ih obavezuje da su pripadnice rezervnog sastava, naravno, ukoliko nam to ne bude umanjilo borbenu gotovost. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, koja ima reč. Izvolite.
U ime SRS podnela sam amandman na član 49, i to na njegov stav 3. Ali, pošto stav 2. govori o tome da žene imaju obavezu u rezervnom sastavu do 50. godine, samo da kažem da ja više nemam tu obavezu, ali ako bude trebalo, možete da računate na mene, tu sam. Stav 3. govori o izuzecima, pa sad vi tu, kao, nešto hoćete da učinite ženama i kažete da se na vežbu ne poziva žena za vreme trudnoće, vojni obveznik čiji je bračni drug pozvan na vojnu vežbu, samohrani roditelj, ako ima dete mlađe od 15 godina, e, tu mi tražimo da se te godine povećaju na ''18 godina'', jer to je maloletno dete, i žena čiji bračni drug nije pozvan na vojnu vežbu, ako ima dete mlađe od 10 godina, tu tražimo da bude barem ''15 godina'', da ima barem neku samostalnost ili da pripada ovoj kategoriji starijeg maloletnika. U odgovoru Vlade zašto se ovaj amandman ne prihvata, kažete da ne postoje opravdani razlozi da se poveća starosna granica dece koju imaju obveznici pozvani za izvršenje obaveze u rezervnom sastavu. Vi meni kažite zašto postoje opravdani razlozi da baš bude ovako kako ste vi predložili. Mene, kao ženu pre svega, na podnošenje ovog amandmana navodi činjenica da je briga roditelja za decu neophodna sve do momenta dok ona nemaju punoletstvo, tj. dok ne postanu samostalna u tom smislu da mogu da se brinu sama o sebi. A dozvolićete, deca od 10 godina su u četvrtom razredu osnovne škole, a deca od 15 godina još uvek su na završetku osnovne škole, pa sad vidite koliko njihove majke mogu da budu odvojene od njih u takvim uslovima, a na račun onih, a kažu da ih je već 50%, koji neće da se prihvate oružja i da služe Vojsku, a to je sve zahvaljujući kampanji i ugledu Vojske koji ste vi srozali na ovako bizaran nivo. Hvala. [[Aplauz.]]
Govorili ste 40 sekundi duže, dakle, pola minuta. Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođice Jovanović.
Hvala. Gospodine ministre, ovim amandmanom sam želela da bude taj član izraženiji, u stvari, da se uskladi sa nadležnostima predsednika Republike koja mu daje Ustav. Naime, član 112. reguliše nadležnost predsednika i u poslednjem stavu kaže, da on, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom. Ovaj član govori o tome šta se dešava za vreme vanrednog ili ratnog stanja. Verujem da Srbija neće biti više nikada u situaciji da dođe u takvo stanje, naročito zbog činjenice da je poslednje vanredno stanje, ne zloupotrebljeno, nego je u celom svetu, u međunarodnoj javnostipoznato da su na najdrastičniji način kršena ljudska prava naših građana, ali, ako već predsednik Republike preuzima odgovornost za komandovanje Vojskom, onda ne vidim zašto ne bi bio prihvaćen ovaj amandman koji sam podnela u ime naše poslaničke grupe, gde se kaže – da predsednik Republike, u slučaju vanrednog ili ratnog stanja, može narediti, a ne produžiti, da se vojnici kojima je istekao vojni rok po ovom zakonu, neposredno po odsluženju vojnog roka mogu zadržati u Vojsci Srbije, kao lice u rezervnom sastavu. Zbog čega beži od takve odgovornosti predsednik Republike? Mi smo njemu, po zakonu koji je usvojen pre dve godine, dali jasna ovlašćenja koja mu, odnosno regulisali, kako to iz Ustava ide, kako on može da komanduje Vojskom, jedino ako vi ne želite da Borisu Tadiću ovim poručite – ma, nije važno, i ako se Srbija nađe, ne daj bože, u takvoj opasnosti, tebe baš briga, ili – to ćete preuzeti vi na sebe. Mislim da je bilo bolje, i da bude eksplicitnije, i da se samim tim obaveže i predsednik Republike da, po svojoj proceni, u takvim situacijama, ne daj bože, ako Srbija dođe u takvu situaciju, jednostavno, izvršava svoje Ustavom propisane obaveze. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković, koji ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na član 51. stav 2. i predložio da lice u rezervnom sastavu može biti pozvano na vojnu vežbu najviše do 30 dana u toku jedne kalendarske godine. Ne znam da li je tu uopšte potrebno neko veliko objašnjenje. SRS smatra da se lice u mirnodopskim uslovima ne može na vojnoj vežbi zadržati duže od 30 dana, a kao osnov navodim da se vojna vežba ili vojni manevar, ma kakvih razmera ili dimenzija bila, može sa uspehom obaviti u razumno vreme, do 30 dana. Osim toga, lica u rezervnom sastavu, ne bi trebalo pozivati više u toku jedne kalendarske godine od jedanput, kako ne bi bila ugrožena njihova porodica, poljoprivredni radovi ili radno mesto. Zahvaljujem.
Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite.
Mi smo podneli amandman pre svega da se ovaj stav izbaci iz ovog člana. Doduše, tako ne glasi amandman. Amandman glasi samo da se briše jedan deo. O čemu se radi? Kada ste gledali te dvojne propise, pokušali ste da u jednom članu sažmete nešto što je u nekoliko članova sadržano i onda ste, bukvalno rečeno, izmešali babe i žabe. O čemu se radi? Ovde ste demonstrirali prvo da ne znate šta je služenje u rezervnom sastavu. Znači, treba prvo da imate lice, treba da imate definisan pol, treba da imate definisane godine života do kada ta obaveza postoji. Protekom te kalendarske godine, kada se puni 60, odnosno 50 godina, prestaje obaveza služenja u rezervnom sastavu. Dok si u rezervnom sastavu ideš na vežbe, a u slučaju vanrednog stanja ili ratnog stanja, zna se to više nisu vežbe, to je mobilizacija, to je ispunjavanje zakonom propisanih obaveza. Sada ste ubacili posebnu kategoriju, da predsednik Republike u toku vanrednog stanja i ratnog stanja može da poziva ljude koji više nisu u rezervnom sastavu na vežbe. Zašto na vežbe, ljudi? Ko se vežba u vreme vanrednog stanja? U vreme vanrednog stanja se ispunjavaju obaveze. U vreme ratnog stanja se ispunjavaju obaveze. Potpuno nepotrebna odredba. Ko da mislite da Perića ili Konstantina, neko će da poziva posebno ako nastupi vanredno stanje ili ratna opasnost. Sami će da dođu, ljudi. Neće niko da ih poziva. Pa, bez obzira što smo izašli sa godinama i ne podležemo služenju rezervnom sastavu, ali to je potpuno druga oblast u odnosu na ovo što temeljno reguliše član 51. ovog zakona. O tome se radi, a vi niste pročitali o čemu se zapravo radi i ovde ste u stvari demonstrirali da ne znate šta je rezervni sastav. Gospodine Šutanovac, objasnite vi meni, sa gledišta ljudskih resursa, kako da postupi zemljoradnik koji ima 70 godina iz sela Resnika, koji 20 godina vodi postupak da mu se vrati zemljište iz neke zemljoradničke zadruge, koju je, to zemljište, opština dala firmi "Inkubator korak"? Osnivači te firme su neki Zoran Anđelković iz Novog Beograda, sa 250 evra, drugi osnivač je opština, tamo vaš Bojan Milić, sa 250 evra. Oni preko puta vojnog objekta rade sve i svašta – hotel za pse, tamo se prave i kuće, priča se da su tamo Radujko, Milić, onaj Tadićev zet što radi u Rakovici, i sa kojom voljom on da se odazove na poziv državnog organa? Kada njemu država legalno posmatra kako mu se otima dedovina, dedovina. Pazite, 10 godina traje sudski spor oko vraćanja te zemlje. Znate ša je epilog tog spora? Danas se vodi prekršajni postupak u upravi prihoda protiv jednog poreskog inspektora koji traži da mu se vrati njegovo zemljište. Predsednik opštine je naložio poreskoj upravi da pokrenu postupak da ga izbace sa posla! Kažite sa kojom voljom čovek da se odazove pozivu da brani svoju zemlju? Kako on ozbiljno da shvati taj poziv, kada ga, recimo, pozove presednik opštine Bojan Milić? On ne zna da li je u pitanju kriminal ili je u pitanju stvarno nešto što je potrebno narodu i državi. Te stvari ne može zakon da reši. Ja vas ne prozivam zbog toga, da me pogrešno ne shvatite. Ali, molim vas, morate da učinite, ma vaš je demokrata ''žuta malina''. Videli smo novi fenomen ''žute maline''. One požute kada dođu u ''žuta'' skladišta. Kada dođu u ''žuta'' skladišta, vidite da su i višnje postale ''žute'' kod nas u Srbiji. Sve je postalo ''žuto''. Sve je postalo crno otkad ste došli na vlast! To je to. Znači, idite na Sunčanu padinu – Miljakovac 3, imate vojni objekat, VMA ima svoje skladište, verovatno za lekove itd. Pitajte svakoga koji živi tamo, čije su one kuće preko puta, bez građevinske dozvole, one ugrožavaju bezbednost Barutane. Zašto? Jer mame pažnju, mame pažnju na "Rakovički klan". Gospodine Šutanovac, pošto smo zemljaci, računam za mesec dana da ćete dobiti prvi primerak knjige "Dosije Rakovica". I onda ćete videti kakvi su neki vaši. Vi nemate veze tamo s njima. [[Aplauz.]]
Govorili ste tri minuta duže od vremena koje je predviđeno. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Arsenoviću, vi ne želite? U redu. Gospodin Buha želi, izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije podneo sam amandman na član 52. Predloga zakona i predložio sam da se posle tačke 6) dodaju još tri tačke – 7), 8) i 9). Zbog javnosti, objasniću šta reguliše član 52. Članom 52. predviđeno je da se licima u rezervnom sastavu, na njihov zahtev, može prekinuti vežba, odnosno može odložiti vežba. Principijelno bi ovaj član trebalo podeliti u dva dela. Jedna je pravna i životna situacija, kada se vrši prekid u toku vojne vežbe i navesti razloge. Vi ste ovde naveli i za jednu situaciju i jedno stanje šest razloga. Druga je opet životna situacija i pravna, kada lice koje je u rezervnom sastavu traži odlaganje. Različite su pravne situacije, trebalo je navesti razloge i za jednu situaciju i za drugu, ali vi ste se opredelili. Mi predlažemo, u ime SRS da se na ovih šest razloga za prekid i za odlaganje, dodaju još tri. Šta smo naveli u ova tri - tačka 7) ako je na privremenom radu duže od dve godine; tačka 8) ako je u međuvremenu promenio status državljanstva i mesto stalnog boravka prijavio u nekoj drugoj državi i 9) ako je u međuvremenu zakazano venčanje, odnosno promena bračnog statusa ili rođenje deteta. I u jednom, i u drugom, i u trećem slučaju su opravdani razlozi. Nažalost, ovo niste prihvatili. Tražim i zahtevam od ministra da se izjasni za ova tri razloga i da ih prihvati.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i to na 52. član ovoga zakona, tako da se treći stav ovog člana menja. Neću ovde sada čitati ceo amandman, ali ću samo reći zbog čega bi trebalo da se promeni ovaj član. Naime, ako bi ostalo ovako kako stoji u stavu 3, ovoga člana, to bi dovelo do velikih zloupotreba, kada je u pitanju prekid, odnosno odlaganje vojne vežbe. Reći ću sada kako može doći do tih zloupotreba. Znamo da danas veliki broj građana Srbije radi u privatnim firmama ili kod privatnih preduzetnika, da ne govorim o tome, kakav je njihov status kod tih privatnika, koliko su stimulisani za svoj rad itd, ali vlasnik jedne privatne firme može pronaći svoj interes da licu koje kod njega radi omogući ili zatraži da mu se odloži ili prekine vojna vežba. To odlaganje ili prekid vojne vežbe, najčešće u slučajevima, vlasnik privatne firme može zatražiti iz nekih svojih ličnih razloga, ali neki put to može biti i iz razloga da izađe u susret zaposlenom. Jednostavno, možda ne može dovoljno da ga plati i da kaže – e, pošto si pozvan na vojnu vežbu, to ću ti srediti, da ne odeš na vojnu vežbu, ali će ti plata ovog meseca biti manja. Zato SRS smatra kada je u pitanju prekid, odnosno odlaganje vojne vežbe, da je to moguće samo na obrazložen zakon državnih organa. Hvala.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine ministre, dozvoljavam mogućnost da vama ovaj amandman možda nije predočen na pravi način, čim on do dana današnjeg nije prihvaćen. Zbog toga smo, uostalom, danas ovde. Sada ću vam predočiti u ime poljoprivrednih proizvođača i leve i desne obale Morave, a nadam se i svih ostali poljoprivrednih proizvođači u Srbiji, a vi da ga nakon toga, nakon mog obrazloženja, verujem, prihvatite. Gospodine ministre, ovde se kaže da se vežba koja traje duže od tri dana, može registrovanom poljoprivredniku i drugom licu koje samostalno obavlja privrednu delatnost odložiti zbog neodloženih radova. Nema tog vojnog poziva u istoriji srpskog naroda, koji srpski seljak nije prihvatio, na koji se nije odazvao na pravi način. Da ne idemo u neku dalju istoriju, samo da vam kažem jedan primer. Za vreme NATO bombardovanja poljoprivredni proizvođač iz okoline Čačka Radonja Mijajlović, bio je angažovan, zajedno sa svoja dva sina i prevoznim sredstvom, kamionom, jedinim sredstvom za prevoz robe koji su u tom momentu imali. To poljoprivredno domaćinstvo radi 15 hektara povrća i isključivo živi od toga. Nije im odložena ta vežba. Išli su u rat. (Dragan Šutanovac: Kada se to desilo?) To je bilo 1999. godine. Znam, reći ćete da niste bili vi tada. Međutim, gospodine ministre, upravo zbog toga smo i podneli ovaj amandman da se ubuduće ne dešavaju takve situacije, da zbog takvih vanrednih okolnosti ne mogu da budu pozvane sve muške glave iz kuće, da može neko da ostane da obradi tu zemlju, zbog toga što se isključivo bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Međutim, gde je tu pravda i pravičnost? Neprihvatanje ovog amandmana zaista govori u prilog činjenici da ni u ovom predlogu zakona neće imati pravde za srpskog seljaka. Zašto loptu prebacujete u tuđe dvorište? U obrazloženju zašto ne prihvata amandman Vlada kaže, da poljoprivredni proizvođač ima mogućnost da u upravnom sporu ostvari to svoje pravo, da u upravnom sporu on dokaže da je poljoprivredni proizvođač i da ga treba osloboditi. Pa, zašto u upravnom sporu? Upravni spor može biti dug, proći će sve to, tako da on neće ostvariti to svoje pravo. Zašto niste predvideli još i da podnosi predstavku Ustavnom sudu? Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Govorili ste duže 1.10 minuta. Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Imate reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi na član 53. stav 2. u kome sam predložio da se ne pravi razlika u angažovanju vojnih obveznika iz aktivne rezerve na pasivne i aktivne, i da se sama odluka o prekidu i odlaganju obučavanja, vežbe ili angažovanja vojnih obveznika, o kojoj odlučuje nadležni starešina Vojske, ne odnosi samo na aktivnu rezervu nego i na pasivnu. Razlog zbog svega toga nalazi se i u narednom članu. Suštinski, moj stav 2. koji sam predložio u ime SRS, glasio bi: „O odlaganju i prekidu obučavanja, vežbe ili angažovanja vojnih obveznika odlučuje nadležni starešina Vojske Srbije.“ Predlogom zakona to glasi: „O odlaganju i prekidu obučavanja, vežbe ili angažovanja vojnih obveznika iz aktivne rezerve odlučuje nadležni starešina Vojske Srbije“. Dakle, da se ne bi delile nadležnosti i o prekidima, u ovom slučaju, aktivne i pasivne rezerve, s tim da je razlika između aktivne i pasivne rezerve samo vremenski period u kome će oni imati, kako ovde piše, vrstu obuke i kondiciranja od 45 dana i 15 dana. U obrazloženju čl. 53, 54. i 55. Predloga Vlade kaže se: „Ovaj način organizacije rezervnog sastava Vojske predlaže se nakon izvršenih organizacijsko-formacijskih promena i analize razvoja Vojske do 2015. godine“. Gospodine ministre, da li vi mislite da razvoj Vojske do 2015. godine uopšte može da postoji, obzirom na vaš način ministrovanja, kao ipredsednika Srbije u pretprošlom mandatu? Dalje se kaže – ''procene rizika i pretnji u okruženju''. Gospodine ministre, vi ste jedan od zagovornika učešća Srbije, tačnije,ulaska u NATO pakt – vi odlično znate da je potpisano ulaskom Srbije u ''Partnerstvo za mir''. Zbog čega imate procenu rizika i pretnji u okruženju ako ste nastojali na putu na kom jeste da Srbija uđe u NATO pakt? Zatim – ''iskustva država koje su prošle period reorganizacije sistema odbrane i oružanih snaga.'' Pretpostavljam da mislite na članice NATO pakta. „Ovakvo rešenje je za državu i Vojsku Srbije efikasnije i racionalnije u odnosu na dosadašnju organizaciju rezervnog sastava.“ Pa onda ide ova razlika rezervnog sastava, koja kaže da se ''pripadnici aktivne rezerve pozivaju u toku kalendarske godine na kondiciranje i obučavanje do 45 dana, a pripadnici pasivne rezerve do 15 dana.'' Dakle, ako uređujemo postupak i nadležnost odlaganja vežbi po zahtevu, on treba da bude apsolutno isti za rezervu. Da li je ona pasivna ili aktivna, ne treba praviti razliku, jer 30 dana kondiciranja je nešto što predstavlja razliku u vašem predlogu zakona. Zbog toga ne treba praviti veliku raspodelu. Prema tome, prihvatite ovaj amandman da bi ovaj predlog zakona bio koncizniji i jasniji, da bi imao iste aršine prema rezervi.
Govorili ste duže 1.30 minuta. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da se primetiti da želite aktivno da učestvujete u raspravi o amandmanima. Mi podnosimo amandmane iz razloga što se ovaj zakon, po oceni i stavu SRS, suštinski mnogo razlikuje od onoga što vi zastupate. Navešću dva, veoma bitna, razloga. Prvi razlog – vi želite da Vojsku Srbije uvedete u NATO. Doduše, niste jedini, postoji određen broj bivših članova SRS, koji, takođe, danas žele to da učine. Drugi razlog – mi duboko poštujemo član 45. Ustava Republike Srbije, koji govori o prigovoru savesti. Vi, čini mi se, na jedan pogrešan način, želite da date osnova za primenu tog zakona. Aktivan i pasivan rezervni sastav mi želimo da zamenimo jednom kategorijom, a to su profesionalni vojnici u rezervi, koji predstavljaju obučen rezervni sastav, koji se mogu angažovati na određenim mestima, i ostali deo teksta člana 54. ne razlikuje se mnogo ni po našem konceptu. Suštinski, ne možemo reći da aktivan sastav, koji se angažuje 45 dana u obuci, da se mnogo razlikuje od pasivnog, koji bi se angažovao u toku jedne godine 15 dana. Prihvatili smo angažovanje i raspored profesionalnih vojnika u rezervnom sastavu po teritorijalnom principu. To je sasvim logično i u redu, i na tome se u dobrom delu temelji izlaganje i diskusija kolege Mirka Munjića, zbog čega to ima efikasnog i praktičnog smisla. Znači, raspoređivanje po teritorijalnom principu je apsolutno u redu. Angažovanje profesionalnih vojnika u toku jedne godine na otklanjanju elementarnih i drugih nepogoda. To je, takođe, nešto što mi u potpunosti podržavamo, ali podelu na aktivan i pasivan sastav, to ne možemo da prihvatimo. Pre svega, član 139. Ustava mi duboko poštujemo i najtoplije preporučujemo i vama, napravite zaokret i više iščitavajte član 139. Ustava nego član 45. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Vlatko Ratković ipak želi da obrazloži prihvaćeni amandman.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je koncept rezervnog sastava Vojske Srbije, kakav je predložen u ovom zakonu, a u obliku aktivne i pasivne rezerve, mnogo efikasniji i racionalniji u odnosu na dosadašnja rešenja. Intervenisao sam amandmanom na stav 4. člana 54. na taj način što sam predložio da se ovaj član dopuni jednom normom koja će omogućiti da se članovi aktivne rezerve pozivaju u toku kalendarske godine i do tri meseca za pripreme za misije i zadatke. Dakle, Predlog zakona predviđa, što se tiče aktivne rezerve, kondiciranje i pripremanje do 45 dana i slanje u misije do šest meseci, obzirom na specifičnost misija, strukturu, njihovo vremensko trajanje itd. Smatram da je neophodno da se u tekst zakona ugradi i odredba koja propisuje mogućnost da se članovi aktivnog sastava pozivaju i na pripreme za misije u trajanju do tri meseca. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Gospodine Škrbiću imate reč. Nije tu. Na član 55. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Božidar Delić ima reč.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština predloga Srpske napredne stranke bila je da se posle stava 3. doda jedan vrlo konkretan stav da prednost na konkursu, ako su zadovoljeni svi pomenuti uslovi, imaju vojni obveznici koji su na ratnom rasporedu u jedinici koja angažuje aktivnu rezervu. Konkurs se uvek raspisuje za konkretnu dužnost ili specijalnost. Apsolutno je razumljivo da ako su svi drugi uslovi zadovoljeni da bi ljudi koji inače pripadaju toj jedinici najbolje odgovorili tim obavezama. Gospodine ministre, kada bi bio ovaj drugi deo vašeg obrazloženja samo gde poslodavac može konkursom propisati posebne uslove za prijem i zadovoljiti ovo što smo mi stavili u svom amandmanu apsolutno se ne bih ni javio za reč, takva mogućnost postoji, međutim, prvi deo obrazloženja apsolutno ne stoji. Kaže – amandman se ne prihvata zato što je članom 60. stav 3. Ustava Republike Srbije utvrđeno da su svima pod jednakim uslovima dostupna sva radna mesta. Ova odredba Ustava u ovom slučaju apsolutno ne važi. Na ova radna mesta ne mogu konkurisati oni koji su na civilnom služenju, oni koji služe vojni rok bez oružja. Što znači, ne treba se uvek pozivati na Ustav. Ovaj naš stav je mnogo jasniji od stava zakonodavca i to stava 1. i stava 3. U stavu 1. kaže se: ''Opšte uslove za službu u aktivnoj rezervi propisuje Vlada, na predlog ministra.'' U redu. Onda u stavu 3. kaže: ''Pripadnik aktivne rezerve može biti vojni obveznik koji ispunjava propisane uslove iz stava 1.'' Ti uslovi su znači različiti. Ovde se nešto o tome i govori. Dakle, naš amandman je bio apsolutno jasan po svakom pitanju i smatram da ga je trebalo usvojiti, odnosno napisati drugačije obrazloženje, kako sam vam već ovde izneo. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav SRS je potpuno jasan, termini aktivna i pasivna rezerva nisu dobri. Mi smo našim amandmanom predložili da se umesto sintagme „aktivna rezerva“ koristi jedan drugi izraz, a to je, „profesionalna služba u rezervi“, građani Republike Srbije koji zaključuju ugovor sa Vojskom Srbije zapravo stupaju u radni odnos i taj radni odnos je izvor prihoda za njih i za članove njihovih porodica. To je jedna sintagma koja je uobičajena u našoj pravnoj i vojnoj terminologiji. Zaista nismo shvatili zašto je sada od te sintagme trebalo odstupiti, pa upotrebiti neke izraze koji nemaju dovoljno smisla, kao što su aktivna i pasivna rezerva. Dalje, zaista je neshvatljivo da će, kao što piše u članu 56. Predloga zakona bitne elemente ovog ugovora o toj tzv. aktivnoj rezervi da propiše ministar odbrane, a na osnovu predloga načelnika Generalštaba Vojske Srbije. Time se direktno odstupa od osnovnih principa obligacionog prava. Samo da vas podsetim, gospodine ministre, da u Republici Srbiji od 1978. godine postoji Zakon o obligacionim odnosima, koji propisuje bitne uslove svih ugovora koji postoje u pravnom sistemu Republike Srbije. Zašto bi sada ovaj ugovor trebalo da bude neki specifikum, pa da bliže, odnosno bitne elemente ovog ugovora ne propiše zakonom koji donosi Narodna skupština, nego nekim podzakonskim aktom koji ćete vi doneti, a na predlog načelnika Generalštaba Vojske Srbije? Zašto bi načelnik Generalštaba Vojske Srbije bio pravni stručnjak da vama predloži koji su to bitni elementi ovog ugovora, o toj takozvanoj aktivnoj rezervi? Ako zakonom regulišete ovu materiju, pa, šta je normalnije od toga da se zakonom propišu bitni elementi ovog ugovora? Građana Republike Srbije koji zaključuju i koji će da zaključuju ove ugovore, ima dosta. Sve je veći broj ljudi koji se opredeljuju da stupe u tu vašu takozvanu aktivnu rezervu. Zašto onda zakonom niste propisali bitne elemente ugovora? Da bude jasno u startu, čim se zakon donese, da građani Srbije znaju ako se opredele da profesionalno služe u rezervi Vojske Srbije, šta očekuju, kakva su im prava, kakve su im obaveze. Ne, vi ćete doneti zakon o radnoj i materijalnoj obavezi, ali niko živi ne zna koji su bitni elementi ugovora, dok vi to ne propišete. Što onda donosite zakon? Onda ste celokupnu ovu materiju mogli da regulišete jednim članom zakona u kome će da stoje – sve detalje vezane za radnu i materijalnu obavezu propisaće podzakonskim aktom ministar odbrane, umesto da na celovit način uredite ovu materiju, i to na zakonom propisan način. Vi ćete od toga da odstupite, pa će nešto biti regulisano zakonom, a nešto što se tiče subjektivnih prava građana neće biti regulisano zakonom nego će biti regulisano podzakonskim aktom ministra, koji se donosi na predlog načelnika Generalštaba Vojske Srbije. Valjda taj načelnik Generalštaba Vojske Srbije ima preča posla nego da vama predlaže bitne elemente ugovora za lica koja se opredeljuju za tu vašu aktivnu rezervu. Zašto bi on, čovek, koji je završio Vojnu akademiju morao da zna bitne elemente ugovora? To je materija za pravnike. To je trebalo da vam pripreme pravnici iz vašeg ministarstva i da to bude regulisano zakonom. Nema tu sada hiljadu bitnih elemenata ugovora. Može da ih bude nekoliko, kao kod svakog ugovora. Nikakav problem nije postojao da se to reguliše zakonom, ali vi nastavljate sa tom lošom praksom da umesto na celovit način uredite jednu materiju, vi to radite delimično, pa ćete nešto da uredite zakonom, a nešto ćete da uredite podzakonskim aktom, koji ćete vi doneti na predlog načelnika Generalštaba. To je problem sa ovim zakonom, to je problem sa svim ovim takozvanim vojnim zakonima koje ste nam predložili. Oni su nedorečeni i kada ih izglasate u Narodnoj skupštini, građani Republike Srbije, na koje se ti zakoni odnose, još uvek neće imati jasnu predstavu koja su njihova prava, a koje su im obaveze vezano za Vojsku Srbije, zato što će čekati da ministar na predlog odgovarajućih lica donese čitav niz podzakonskih akata. Ta praksa da podzakonskim aktima uređujete nešto što treba da bude regulisano zakonom traje, evo, već skoro deset godina. Bio bi jedanput red da sa tom praksom prekinete, pogotovo kada su u pitanju ovi izuzetno važni zakoni za odbranu zemlje. [[Aplauz.]]
Govorili ste tri minuta duže. Na član 57. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite.
Amandman koji sam u ime Poslaničke grupe SRS podnela na član 57, takođe, se odnosi na vojnu, radnu i materijalnu obavezu, kada je u pitanju rezervni sastav i konceptualni pristup SRS i obrazloženje zašto mi ne prihvatamo koncept koji je Parlamentu ponudila Vlada Republike Srbije obrazložen je u više navrata. Mislim da je ovo poslednje obrazloženje kolege Martinovića bilo sveobuhvatno. Ali, svejedno, želim da naglasim da smo i u ovom članu 57. tražili da ne postoje ovi termini poput – angažovana lica u aktivnoj rezervi, već da umesto toga postoji termin – ''profesionalnih vojnika u rezervi'', zato što ovo što ste vi napisali i što ste se u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman pozvali na neke članove (član 5. i st. 4, 5. i 6. i član 9.) Zakona o Vojsci i vaš pogled na Vojsku Republike Srbije nama zaista ne znači ništa, zato što smo mi izneli svoj stav i o tome i pokazali vam da se koncept VladeRepublike Srbije i koncept SRS, kada je u pitanju Vojska i ovo što vi zovete vojna reforma, temeljno razlikuje. Očigledno će to biti problem građana Srbije zato što ovo što predviđate u svim ovim zakonima, pa i u ovom zakonu o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi u članu 57, na koji sam amandmanski intervenisala, neće doneti ničeg dobrog ni građanima Srbije ni Vojsci Republike Srbije, ni državi Srbiji, kojoj bi Vojska trebalo da bude jadan od jačih temelja, ali zahvaljujući vašoj reformi, koju je započeo još Boris Tadić, koja se očigledno ovim zakonima završava i amerikanizacija Vojske Srbije je nešto što je neprihvatljivo za SRS, a ubeđeni smo i za građane Srbije. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, u želji da ovaj zakon poboljšam u želji da članovi zakona budu koncizni, jasni i sprovodivi, što je najvažnije, pokušao sam amandmanima da utičem na tekst zakona, tako sam i za član 58. zadnji stav, pokušao da popravim zakon. S obzirom na to da niste usvojili dosadašnje amandmane, nadam se da ćete se posle izjasniti o tome. U članu 58. stoji: "Rešenje o oceni sposobnosti za vojnu službu i o promeni roda, odnosno službe lica iz stava 1. ovog člana, regrutna komisija upisuje u zdravstvenu knjižicu i vojnu knjižicu lica u rezervnom sastavu". Svojim amandmanom sam predložio da vojna lekarskakomisija upisuje u vojnu knjižicu kao najvažniji dokument, jer ako ovako krenemo, i u zdravstvenu knjižicu, onda me neće iznenaditi da sutradan neko posle vas ili vi u drugom mandatu budete tražili da se upiše i u ličnu kartu i u vozačku i u saobraćajnu dozvolu, u pasoš, u člansku kartu udruženja ribolovaca. Vojna knjižica, odnosno evidenciona knjižica je za ljude koji služe civilno dokument u kome sve to treba da stoji i onaj ko sutradan poziva ili utvrđuje status tog lica sasvim je dovoljno da pogleda u tu knjižicu, a što se tiče zdravstvene knjižice, kako kažete ovde, pa ona stoji kod organa, pa stoji tamo i evidencioni karton u kojem je sve upisano što se nalazi u vojnoj knjižici. Mislim da je ovo apsolutno nepotrebno. Dovešćete do apsurda tu evidenciju. Razmislite do kraja, a onda usvojite ovaj amandman.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Slađan Mijaljević.
Podneo sam amandman na član 59. stav 2. da se menja i da glasi: "Za lica u rezervnom sastavu koja su vojni rok služila bez oružja određuje se i saopštava raspored u civilnoj zaštiti i drugim snagama odbrane". Obrazloženje Vlade: ''Amandman se ne prihvata zato što se navedeni član odnosi na kategoriju ''lica u rezervnom sastavu'', a ne samo na kategoriju rezervnog sastava koji služi vojni rok bez oružja.'' Ukoliko je zemlja zaista u nekoj opasnosti, recimo, neposrednoj ratnoj, ukoliko dođe do nekih prirodnih nepogoda i tome slično, ne možemo valjda ove ljude koji su imali prigovor savesti ili ovi koji su služili, da kažemo, to civilno služenje vojnog roka, ako je to uopšte nekakvo služenje vojnog roka, da ih ostavimo ili da ih stavimo u kategoriju invalida i da se celog života neko brine o njima, dakle, svi oni koji su zaista bili u Vojsci, koji su se mučili, radili, služili, davali određenu žrtvu treba da se brinu o onima koji su se na određeni način izvukli od služenja vojnog roka. Zato mislim da bi trebalo naći neko adekvatno rešenje kada dođe, recimo, do poplave ili nečeg drugog. Nije problem nositi džakove koji će podići nasip ili gurati neka kolica ili nešto slično. Ako ne može da nosi 50 kilograma neka nosi 25 kilograma. Moramo ga uključiti u neki sistem odbrane ili neki sistem civilne zaštite. Oni su faktički povlašćena kategorija. Hvala.
Hvala vama. Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Član 59. stav 4, na koji sam uložila amandman, tražila sam bezuslovno da stoji: ''Lice u rezervnom sastavu ne može stupiti u službu stranih oružanih snaga ili zasnivati bilo kakav odnos s tim snagama.'' Predložila sam da se brišu reči ''bez prethodnog odobrenja ministra policije.'' Ovim amandmanom vam oduzimamo pravo da vi o tome odlučujete i da jasno u zakonu stoji da je ta radnja praktično nemoguće, jer smo protiv toga da i naša vojska i da lica u rezervnom sastavu stupaju u službu stranih oružanih snaga, tako da se nameće zaključak, čitajući čitav set zakona, pogotovo strategiju, koju ste nam ponudili na početku, gde sve činite da državu uvedete u NATO. Čitala sam i vaš intervju u NIN-u, vi na 27 mesta spominjete NATO, a samo na dva mesta govorite o KiM. Da li je to, ministre, normalno? Dakle, nema dileme da su zakoni prilagođeni upravo mogućnosti i onome čemu težite, da svakako uđemo u NATO, iako je to protiv Ustava, iako ne znate šta narod na tu temu misli, tj. znate ali se o to oglušavate. Objašnjenje koje ste mi dali za odbijanje ovog amandmana zaista nema nikakve veze sa mojim amandmanom, jer se pozivate na to da je ratni raspored tajna i da bi u ovom slučaju – tajnost podataka bila narušena. Ne tražimo da to bude uz vaše odobrenje ili uz bilo čije drugo odobrenje, mi vama oduzimamo praktično tu mogućnost ovim amandmanom i tražimo da lice u rezervnom sastavu ne može da stupi u službu stranih oružanih snaga niti da zasniva bilo kakav odnos sa tim snagama. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 61. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, juče sam otkrila da sam potpuno bila u pravu, naravno, znala sam od samog početka, ali dobila sam potvrdu i od Vojske Srbije, sada ću vam reći kako, kada sam podnela ovaj amandman. Naime, predložila sam u ime Poslaničke grupe SRS da se taka 4) briše, kada se govori o boravku vojnih obveznika u inostranstvu, jer ste u obrazloženju lepo rekli – ne reguliše se pravni osnov nego smetnja da bi vojni obveznik boravio u inostranstvu. Ta tačka za koju tražim da se briše glasi ''4) izbegao regrutnu obavezu svojom krivicom." Na sajtu Vojske Srbije stoji predlog ovog zakona koji razmatramo, dakle, ne njegova konačna verzija i slučajno sam pronašla tu radnu verziju, u toj radnoj verziji ova tačka 4) ne postoji.Verujem da je u poslednjem trenutku neko iz vašeg ministarstva pre sednice Vlade Republike Srbije, kada ste usvojili konačni tekst, došao na ideju da ova tačka bude ovako napisana, što je nemoguće, jer ona je u direktnoj suprotnosti sa članom 2. stav 2. i sa članom 3. stav 1. ovog zakona, koji jasno i precizno kažu, moram na to da vas podsetim, da vojnu obavezu u miru, vanrednom ili ratnom stanju imaju svi građani koji se pripremaju i osposobljavaju za izvršenje vojnih dužnosti i drugih zadataka odbrane, u skladu sa zakonom. Ako ste u obrazloženju člana 61. rekli da se ne reguliše pravni osnov već samo smetnje, molim vas, odakle onda ovakva mogućnost kada je to izričito zabranjeno članovima 2. i 3. Predloga zakona da se tako nešto definiše? Ako to neko uradi i izbegne vojnu obavezu svojom krivicom po ovom istom zakonu, doći ćemo kasnije do tih istih kaznenih odredbi, on podleže kaznenoj odredbi koja je novčana ili zatvorska kazna, ali to je sada nešto što je drugi deo ili drugi aspekt ovog zakona. Prema tome bilo je normalno da prihvatite, jer je više nego jasno obrazloženje – vojna obaveza je obavezujuća za sve. Taj ko je izbegao svojom krivicom i ako se desi da je izbegne svojom krivicom doći će pod udar zakona. Ali zašto da mi to afirmišemo u predlaganju ovog zakona i u članom 61. to navodimo kao mogućnost. U jednom delu mi kažemo – ustavna obaveza je ta, zakonska obaveza je da svako mora da se odazove na poziv, a onda predviđate takvu mogućnost. Vidite da to očigledno ni ljudi iz Vojske Srbije nisu prihvatili, jer da jesu i na njihovom sajtu bi stajala ta tačka 4), za koju tražim da se ovim amandmanom briše.
Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite.
Član 61. se odnosi na boravak vojnih obveznika u inostranstvu. Amandmanom sam tražio da se stav 4. briše. Nije toliko bitno šta je napisano u tom stavu, već je bitan princip. Princip ili stil pisanja ovog zakona se nalazi pre svega u stavu 5. gde ste izašli izvan svih mogućih okvira koji postoje u jednom pravnom sistemu. Stavom 5. ste praktično za sebe pridobili mogućnost da način, uslove i postupak uredite podzakonskim aktom – tako nešto nije dozvoljeno, to moram da vam kažem. Izuzetno, način ostvarivanja nekih prava koja su garantovana Ustavom mogu da se regulišu zakonom, ali podzakonskim aktom – mogu da se regulišu samo neka tehnička pitanja koja omogućavaju ostvarivanje nekih prava. U stavu 4. vi koristite reči „opravdanim situacijama.“ Molim vas, to, da li je nešto opravdano ili nije, nije stvar diskrecije ili materije podzakonskog akta, nego nečega što mora da se propiše zakonom – da to bude unapred svima poznato. I to je problem. U suštini imamo ovaj čitav sistem vojnih propisa i propisa iz oblasti odbrane gde, moram da kažem, pojedina rešenja i nisu toliko loša koliko je loše što ste otvorili jedan bezgranični prostor – da se podzakonskim aktima devalvira i ono što je dobro u Predlogu zakona. Mi ćemo na kraju imati zakon, u stvari nećemo imati zakon, sve će zavisiti od predsednika Republike, ministra odbrane i nešto malo od načelnika Generalštaba, i tu je početak i tu je kraj. Celokupna ova operacija znači, ako ste kumovi – kume, gde ja stadoh ti nastavi. Tako se i tera sad sa ovim zakonom. Sa pravom, pošto ste vi dali materijal za ovakva razmišljanja i za ovakve stavove čitav sistem odbrane ide u jednom smeru, gde se jednostavno kaže – Srbija prihvata da učestvuje u kontroli krize koja se planira, koja se sprovodi. Mi nećemo da se odupremo, jer nemamo čime da se odupremo tome, mi ćemo da sarađujemo, to je vaša poruka posle ovog zakona. Znate, kada je u pitanju boravak u inostranstvu Ministarstvo odbrane i pitanje regrutne obaveze, vojne obaveze, jeste samo jedan deo celokupnog procesa koji je u nadležnosti drugih organa, pre svega Ministarstva unutrašnjih poslova. A ovde se javlja i drugi faktor, strana država – da li je odobrila ili nije odobrila itd. Naravno izbegavam ove limite u pogledu godina koje ste stavili u stavu 4, za koje mislim da je potpuno neprihvatljivo, stvarno neprihvatljivo. Koje su to izuzetne okolnosti? Koji su to naročito opravdani slučajevi? Koji? Da nekome država odobri boravak, a ja vam tvrdim da će biti samo situacije – da bi se izbegla vojna obaveza i naravno pokrivanje papirima, ali je izigran propis. To vam je isto kao i sa presudama Okružnog suda u Beogradu, ovim presudama o vraćanju mandata ili onima u Kragujevcu. Cela Srbija je videla, svima je jasno, svi okružni sudovi rešili, ima pet-šest sudija koji banglodavo teraju i kažu – ugovor može da se raskine u pisarnici opštine ugovor koji je zaključen pred sudom, i taj se hvali da je neki sudija. Nemate vi veze sa ovim, shvatili ste da pravim samo neke male paralele da bi ljudi shvatili o čemu se radi. Smatram da velika opasnost za sistem odbrane i ispunjavanje vojnih obaveza je upravo u tome što se preširoka ovlašćenja daju Ministarstvu, predsedniku Republike, takođe, i Vladi, jer i ona uredbama reguliše neka pitanja gde može da se iskrivi ceo ovaj sistem, pogotovo ako se ima u vidu da je prisutan popriličan broj stranaca, ne samo stranaca u pogledu prezimena i imena, nego i ovi sa „ić“ koji su završili u inostranstvu, poput onoga – Duleta Šiptarina, Spasojević, tako valjda beše. Dobro, takav je nadimak. (Dragan Šutanovac s mesta: preterao je, umesto Dušan Spasojević, rekao je Dušan Šiptar.)
Ja bih molio da primenimo termine, s obzirom na to da je identitet pomenutog i vrlo neumesnog termina i gospodina državnog sekretara identičan, pa može doći do pogrešnog razumevanja. Molim za preciznije izražavanje, gospodine Krasiću, molim vas – ništa drugo. Izvolite.
Da li ste to tražili da pojasnim?
Ne, molio sam vas da kada upotrebljavate vlastita imena budete precizni, da ne dođe do zamene i pogrešnog tumačenja identiteta ljudi, jer razna imena mogu da se shvate na različite načine.
Niste me razumeli gospodine. Nema grešaka u identitetu. Znate da u zemlji nadimci mnogo više znače. Po nadimcima su ljudi mnogo prepoznatljiviji u Srbiji. Znate, o tome se radi. Nisam znao da jedna mala dosetka može da izazove pad Ministarstva odbrane.
Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha koji ima reč .
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam u ime SRS amandman na član 62. i predložio da se u stavu 5. broj „30“ zameni brojem „27“. Zbog javnosti i građana Srbije moram da obrazložim šta se reguliše članom 62. Predloga zakona. Naime članom 62. su predviđena prava i obaveze vojnih obveznika u inostranstvu i prava i obaveze diplomatsko-konzularnog predstavništva Republike Srbije u pogledu određivanja prava i obaveza vojnih obveznika koji rade u inostranstvu. Stavom 5. je predviđeno sledeće: „Odobrenje za boravak u inostranstvu diplomatsko-konzularno predstavništvo Republike Srbije izdaje najkasnije do kraja juna kalendarske godine u kojoj regrut navršava 30 godina života.“ SRS traži od predlagača zakona da se godine života sa 30 pomere na 27. Zašto? Da bi se sva pravna stanja i sve životne situacije u pogledu prava i obaveza vojnih obveznika definisale i završile sa 27 godina života. Vi meni, i SRS, u obrazloženju ne dajete argumentaciju na ovo, nego mi dajete neko prazno obrazloženje, ja ću ga pročitati: „Amandman se ne prihvata zato što je članom 61. stav 4. Predloga ovog zakona regulisana mogućnost odobrenja privremenog boravka regrutima do kraja kalendarske godine u kojoj navršavaju 30 godina života, u opravdanim situacijama:…“ Navodite te opravdane situacije ali ne govorite ništa – zašto niste prihvatili da se godine smanje na 27. Hvala.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 66. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 66. Predloga zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i to tako da se treći stav ovog člana nešto izmene. Naime, podsetiću da se ovaj moj amandman odnosi na regrute koji imaju dvojno državljanstvo, a koji nisu regulisani vojnu obavezu ni u jednoj od država čije državljanstvo imaju do navršenih 27 godina. Ovde se Predlogom zakona predviđa da se takva lica automatski tretiraju kao lica koja su vojni rok regulisala civilnim služenjem Vojske. Po meni, suština mog amandmana je u tome da, pre svega, treba utvrditi iz kojih razloga neki od lica nisu služili vojni rok, jer znamo da mogu da postoje mnogi razlozi za nesluženje vojnog roka. Naime, ti razlozi mogu biti opravdani i neopravdani. Imali smo puno puta situaciju da je razlog za nesluženje vojnog roka bio i izbegavanje vojnog roka. Treba utvrditi da li ova lica nisu regulisala vojni rok iz razloga izbegavanja služenja vojnog roka i ako se to ustanovi onda treba primeniti, odnosno postupiti u skladu sa članom 138, ovog zakona, koji kaže, evo, ja ću samo da podsetim, u tom slučaju, mogu da se oslobode, ali se prevode u rezervni sastav, uz preduzimanje zakonom propisanih mera za neizvršavanje vojne obaveze. Hvala.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom tražili smo da pripadniku profesionalne rezerve, pored naknada koje su propisane u ugovoru, da pripadne i novčana naknada u visini koja se odredi za svaki mesec dok traje ovaj ugovor i da mu naknada ne pripada, dakle, da ne pripada pripadniku profesionalne rezerve, za vreme kada mu pripada plata za angažovanje u aktivnoj rezervi. Mi smatramo da su termini aktivna i pasivna rezerva neadekvatni, da su neprecizni i da, u stvari, oni ne odražavaju ono što ta rezerva u suštini predstavlja. Mi upravo iniciramo, ovim amandmanom, prvo, da se ta aktivna rezerva naziva – profesionalna rezerva. Drugo, da pripadniku te profesionalne rezerve pripada i naknada koja se odredi ugovorom i to sve vreme dok traje ugovor. Treće, da mu ovakva naknada ne pripada za vreme kada mu pripada plata za angažovanje u aktivnoj rezervi. Dakle, ove tri stvari koje predlažemo ovim amandmanom smatramo sasvim opravdanim i logičnim. Ako je neko profesionalac, normalno je da za angažovanje prima određenu naknadu, normalno je da ta naknada bude regulisana ugovorom, normalno je da tu naknadu ne prima dok prima platu, zato je i normalno da prihvatite ovaj amandman. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa delovanjem svojih kolega podneo sam amandman kako bismo popravili ovaj predlog zakona. Ovaj moj amandman se odnosi na član 70. u kome definišemo precizan stav SRS – da aktivnu rezervu treba pretvoriti u profesionalnu, da podele između aktivne i pasivne rezerve – ne treba da postoji u svim predlozima ovog zakona, a posebno kada je u pitanju odsustvo, i sve ono ostalo što podrazumeva učešće u profesionalnoj rezervi. Dakle, u članu 70. u stavu 1. tražio sam da se reči „aktivne rezerve“ zameni rečima „profesionalnom rezervom“, da se u stavu 3, takođe, ''aktivna rezerva'', zameni rečima ''profesionalna rezerva'', i u stavu 4. zamene reči ''aktivne rezerve'' pa bi ovaj stav 4. glasio – ''Zbog angažovanja u vojnoj službi, pripadniku profesionalne rezerve ne može prestati radni odnos, niti zbog toga može biti u neravnopravnom položaju u odnosu na druga zaposlena lica u pogledu ostvarivanja prava iz radnog odnosa.'' Dakle, principijelno, stav SRS je već u prethodnim amandmanima dobro obrazložen i iz svega toga ja sam i predložio i ovu korekciju kako bi taj stav bio u potpunosti ispoštovan. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 75. govori o jednom dokumentu, SRS nema ništa protiv toga, ali stav 4. za nas je principijelno neprihvatljiv. Taj dokument, koji reguliše član 75, jeste vojna knjižica i tu se govori ko dobija vojnu knjižicu, kada je čuva i gde je čuva. Zanimljiv je stav 3. kaže: „Zabranjeno je iznošenje vojne knjižice iz Republike Srbije.“ A piše tamo da je zabranjeno i unošenje alkohola, ali neki unesu, a neki malo i gucnu, probaju. ''Obrazac vojne knjižice i način njenog izdavanja propisuje ministar odbrane.'' Mi smo predložili, u stavu 4, da to radi Ministarstvo. U članu 71. stav 1. kaže „O vojnim obveznicima jedinstvenu evidenciju vodi Ministarstvo odbrane“. Ovde su članovi u suprotnosti i nema nijednog razloga da Ministarstvo ne bude nadležno za izdavanje obrasca vojne knjižice. Šta će se desiti? Recimo, bili neki izbori, skupštinska većina je izabrala ministra odbrane i on je došao i treba za tri dana obrazac vojne knjižice. Ko to bolje od njega zna? Pa, znaju zaposleni u Ministarstvu, zato oni to treba i da urade. Ne bi nas iz SRS iznenadilo kada bi bio donet jedan zakon, odnosno predložen, i da kaže, ja, ministar vojni umesto svih vas služiću vojsku. Zbog čega bi to eventualno mogao da uradi ministar vojni? Iz razloga što bi, ako bi samo on bi vojnik, lakše bilo da završi proces uništavanja srpske Vojske. Ali, dok je građana Srbije, patriotski opredeljenih, Srpske radikalne stranke na političkoj sceni, takav zakon neće biti moguć i ovim vašim predlozima mi ćemo se uvek energično suprotstavljati. [[Aplauz.]]
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, imate reč.
Član 76. propisuje obaveze regruta i rezervista da u određenom zakonskom roku nadležnom vojnom organu prijave određene promene u svom statusu. Te promene i te obaveze su u Predlogu zakona navedene zbirno, a ja sam podneo amandman kojim predlažem da se te obaveze razdvoje, da u jednom stavu budu propisane obaveze regruta, a u drugom stavu obaveze rezervista, iz prostog razloga, jer smatram da se ne radi o istoj stvari. Takođe, predložio sam brisanje određenih obaveza, za koje smatram da su naprosto suvišne. Na primer, Predlogom zakona se, u stavu 1. tačka 3) člana 76, predviđa: „Regrut i lice u rezervnom sastavu su dužni da u roku od osam dana od dana nastale promene teritorijalnom organu kod kojeg se vode u evidenciji prijave: 3) svaku promenu zdravstvenog stanja značajnu za sposobnost za vojnu službu.“ Smatram da je u pitanju maltretiranje, ovo bi imalo smisla da je, recimo, stavljeno – svaku trajnu promenu zdravstvenog stanja. Dakle, kako jedan rezervista da zna koje su to zdravstvene promene koje su baš bitne za izvršavanje vojne obaveze. Drugo, propisuje se obaveza da prijave vrstu i mesto obavljanja registrovane samostalne ili preduzetničke delatnosti. Smatram da je ovo potpuno suvišno, da ovo bukvalno nema nikakve veze sa vojnom obavezom. Treća obaveza kaže, da prijavi i druge podatke od značaja za izvršavanje vojne obaveze. Ovde se opet postavlja pitanje kako jedan vojni obveznik, kako jedan pojedinac da proceni koji su to podaci od značaja za izvršavanje vojne obaveze? Trebalo je zakonopisacda ih navede. Vi praktično idete iz krajnosti u krajnost. Na jednoj strani pojedincima dozvoljavate da ne služe Vojsku, da Vojsku služe bez uniforme i oružja, da nakon tog takozvanog odsluženja vojnog roka nemaju više nikakve obaveze prema odbrani zemlje, a na drugoj strani, ove savesne pojedince, koji korektno izvršavaju sve svoje zakonske obaveze, koji se moralno i odgovorno odnose prema odbrani zemlje maltretirate, između ostalog i propisivanjem ovakvih nakaradnih obaveza. [[Aplauz.]]
Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Reč ima gospodin Arsenović.
Gospodine predsedavajući, molio bih vas, ako je moguće, da one amandmane koje je Vlada prihvatila ipak naznačite. Ne javljam se zbog njih, da ne bi bilo..., konkretno, prethodni amandman, to nije prihvatio Odbor za bezbednost. Ovaj amandman na član 82, moram povezati sa članom 85. jer su i vezani. Problem je tumačenja pojma radne i materijalne obaveze. Predložio sam da se izbriše ovaj stav 2 (pročitaću ga) koji glasi: ''Organi jedinica lokalne samouprave odgovorni su da obezbede neposredno zadovoljenje potreba građana u vanrednom ili ratnom stanju'' i tako dalje. Šta su potrebe građena? To su valjda hrana, voda, zdravstvo, školovanje itd. Govorimo o širokom pojmu građana, a ne o onima koji podležu radnoj obavezi. Postavlja se pitanje da li je uopšte i mesto u ovom stavu, jer gde je onda tu pokrajina, gde je država itd? Prihvatio sam da to ostane u istoj definiciji i da se prebaci u Glavu V, odnosno bolje rečeno u Glavu IV, pošto je ovde štamparska greška, pod pojmom materijalna obaveza. Smatram da je logično da ona ima tamo mesto, iako je i to diskutabilno, jer tamo se govori o Vojsci, pa je i tu problematično, ali ako već hoćemo da definišemo ovaj pojam, onda je za mene sasvim logično da se ovaj stav prebaci pod pojam ili pod poglavlje''materijalna obaveza''.
Zahvaljujem. Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Pre svega, gospodine Novakoviću, vidim da ste i vi i gospođa Slavica Đukić-Dejanović uveli jednu lošu praksu da ne čitate sve ono što biste trebali da pročitate, zato što narodni poslanici i građani Srbije koji prate ovaj prenos moraju da znaju kakav je stav Vlade o predloženom amandmanu i moraju da znaju da li Zakonodavni odbor smatra da li je amandman pravno moguć ili ne. Vi odmah prelazite na davanje reči podnosiocu amandmana, verovatno na taj način želite da skratite dužinu rasprave i da kupite vreme, ali ja bih vas molio da poštujete Poslovnik i da nam saopštite sve informacije koje su bitne, da bi narodni poslanici u danu za glasanje mogli da znaju da li će da podrže jedan amandman ili ne. To što Vlada nije prihvatila amandman ne znači da narodni poslanici ne mogu za njega da glasaju. A da bi mogli da donesu pravu odluku u danu za glasanje, moraju da imaju sve informacije koje su bitne za donošenje tako važne odluke, jer se radi o zakonu koji reguliše jednu materiju koja je važna za svaku državu, pa važna je, valjda i za Republiku Srbiju. Bilo bi lepo kada mnogi od ovih zakona ili neke njihove odredbe ne bi bile primenjene u praksi. Niko od nas ne bi voleo da dođe do rata, do vanrednog stanja ili do potrebe da se angažuje Vojska Srbije itd, ali tako nešto je nažalost u današnjem svetu i te kako moguće. Godine 1999. i, pre toga, verovatno niko nije mogao da pretpostavi da će NATO pakt da bombarduje jednu evropsku državu, pa se to desilo. I te iluzije o nekakvom večitom miru u Evropi očigledno nisu dovoljno osnovane. Dakle, postoji mogućnost da se ovi zakoni zaista jednog dana primene u praksi, a da nam se ne bi desilo da se ne zna ko šta radi, bilo bi dobro da zakoni budu jasni, precizni, da građani Srbije već sada znaju kakve će im obaveze biti u slučaju da dođe do primene zakona, ovog i svih drugih zakona o kojima mi ovih dana raspravljamo. Nažalost, zakon nisu celoviti. Mi smo na to ukazali više puta. Mnoge odredbe koje moraju da budu regulisane zakonom biće regulisane podzakonskim aktima ministra. To nije dobro. Gomilanje podzakonskih propisa može samo da bude na štetu građana Srbije koji su vojni obveznici i na koje će ovaj i drugi zakoni o kojima raspravljamo biti primenjeni. Još jedan apel na vas gospodine potpredsedniče, da narodnim poslanicima saopštite sve informacije koje prate jedan amandman, a ne da odmah prelazite na davanje reči. Imate vremena dovoljno, Poslovnik vam apsolutno daje mogućnost da se rasprava zaključi u nekom razumnom roku, ali nemojte i to malo vremena što nam je ostalo da nam ukidate time što ne kažete kakav je stav Vlade o predloženom amandmanu i kakav je stav Zakonodavnog odbora, odnosno nadležnog odbora za pitanja odbrane i bezbednosti. [[Aplauz.]]
Dakle, zarad javnosti, svi narodni poslanici, bez izuzetka, pre početka raspravljanja o amandmanima dobiju uredno i blagovremeno Izveštaj Vlade, Izveštaj Zakonodavnog odbora i Izveštaj nadležnog odbora, ukoliko nadležni odbor zaseda. Prema tome, svi narodni poslanici su potpuno obavešteni i imaju saznanje o tome koji je amandman Vlada prihvatila a koji nije, ili koji je Zakonodavni odbor proglasio pravno nemogućim. Samo još jedno obaveštenje, danas ću odrediti pauzu u 13.30 do 14.30. Hvala. Na član 91. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radeta.
Moram najpre da vam kažem, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, da ste vi, ovo što ste malopre rekli, teoretski u pravu, ali bi trebalo da znate da mi ovde ne postojimo radi sebe, da smo mi narodni poslanici, predstavnici naroda, da je nas ovde poslao narod i da narod treba da zna i šta mi kažemo a i šta kažu odbori, i šta kaže Vlada. Jedini način da se to sazna jeste upravo da se vi, poštujući Poslovnik, ponašate onako kako vam je malopre kolega Martinović rekao. Naravno, ja nisam njegov advokat, jer za tim nema potrebe, ali sam videli da se čovek javio da vam replicira, ali vi nažalost tako nešto ne dozvoljavate. Iz tog razloga sam ja i osećala potrebu da ovo kažem.Članovi od 89. do 95, ovog zakona, govore o radnoj obavezi u jedinicima radne obaveze i mi smo predložili brisanje tih članova. U ime poslaničke grupe predložila sam brisanje člana 91. zato što lica koja nemaju radnu obavezu ne mogu se pozivati ni u kakvim jedinicama, kako u mirnodopskim uslovima, tako i za vreme vanrednog ili ratnog stanja. Vlada kaže da ne prihvata amandman zato što je nekim članovima Zakona o odbrani regulisana i radna obaveza. Opet podsećam, a i malopre sam to rekla, da nas ne obavezuje to što stoji u nekom drugom zakonu, jer zakoni nisu nepromenjiva kategorija, i to najbolje dokazuju ova vlada i ova skupštinska većina, tako da mi i sad imamo četiri-pet zakona u izmenama i dopunama, zakona koje smo doneli pre nekoliko meseci. Jedan od razloga je što je u tim zakonima bilo predviđeno donošenje podzakonskih akata i da su oni isključivo u nadležnosti ministra. To je predviđeno i u ovom 91. članu, ovog zakona ,čije brisanje predlažem. Svi građani Srbije u medijima mogli su da se upoznaju ovih dana da ne mogu da se primenjuju ni zakoni o sudstvu, ni iz oblasti pravosuđa, ni Zakon o putnim ispravama, tako će biti i sa ovim zakonima, zato što predstavnici Vlade i skupštinska većina ne slušaju nas iz SRS kada kažemo da donosite nepotpune zakone, a samim tim i neprimenjive zakone, i samo pravite posao i Vladi i Parlamentu da trošimo vreme svaka dva meseca dopunjavajući neki zakon koji je već usvojen, a vi samo da stavljate recke koliko ste zakona doneli. I, nikada nećete da kažete koliko je zakona koji su samo izmene i dopune postojećeg zakona, a koliko izvorno novih zakona, što je zapravo suštinska obaveza rada svakog, pa i ovog, parlamenta. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala vama. Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Reč ima gospodin Arsenović.
Podneo sam amandman u smislu proširenja prava na pozivanje na obuku. Bolje da pročitam: ''Odluku za pozivanje i kontrolu jedinica radne obaveze u miru donosi ministar odbrane.'' To tako piše. Dodao sam – u slučaju vanrednog ili ratnog stanja sve komande jedinice Vojske Srbije do ranga bataljona, u svojim zonama odgovornosti, u skladu sa planovima upotrebe. Mogu da uvažim da se amandman ne prihvata od strane Vlade, a ono što ne mogu da prihvatim jeste obrazloženje u kojem je iskazano nepoverenje prema Vojsci. Govorim o tome da se neprihvatanjem ovog amandmana sprečava zloupotreba od strane komandi jedinica i ustanova. To mi je neprihvatljivo.
Na član 93. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 93. predviđa da se po izvršenim radovima, a misli se na radnu obavezu u jedinicama radne obaveze, te jedinice rasformiraju. Moram da se vratim na član 89. da bih objasnila zbog čega tražim brisanje ovog člana 93, jer uvođenjem ovog novog pojma, koji do sada nije postojao, ne dajete dovoljno podataka, informacija, niti regulišete ovim zakonom nešto što je vezano za te radne jedinice. Dakle, nije definisano ni za koje svrhe, ni po čijem nalogu, niti koji je rok angažovanja, iz kojih kategorija se ti ljudi regrutuju, jer ako ovaj 89. član kaže da su to oni koji nemaju određeni ratni raspored, to ne znači da su to oni koji nisu služili vojni rok, jer ima i onih koji jesu služili vojni rok a nemaju ratni raspored. Da li se ovde misli na žene preko 50 godina ili na muškarce preko 60 godina, a pogotovo ne znam šta mislite kada kažete – teritorijalna jedinica. Nekako nas naše nasleđe navodi na pomisao da se radi o opštini ili o gradu, ali to nije to, kao što mogu da procenim iz ovog zakona, tako da to nije apsolutno dobro definisano. Uopšte smatramo da je nepotrebna čitava ova oblast vezana za radnu obavezu u jedinicama radne obaveze. A, ako ste već hteli da na neki način aganžujete one koji ne potpadaju ni pod jednu od ovih prethodnih kategorija, onda ste to morali mnogo preciznije da regulišete. Zbog toga tražimo brisanje svih ovih članova u okviru ovog podnaslova – Radna obaveza u jedinicama radne obaveze, iako me vaše obrazloženje uopšte ne zadovoljava, jer kažete da je amandman neprihvatljiv iz razloga što su jedinice radne obaveze privremeni sastavi koji se angažuju za izvršenje određenih poslova i zadataka kada to potrebe zahtevaju, a mi ne znamo ni koje su, ni šta su, ni koje su to potrebe, i da se jedinice po izvršenom zadatku rasformiraju. Logično je da će se rasformirati ako zadatak prestane, a to može da traje šest meseci, godinu dana, 15 dana, a ovde to apsolutno ne postoji. I ko je taj ko procenjuje kada te potrebe nastupaju? Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić.
Iz istih razloga koje je navela Gordana Pop-Lazić predložio sam brisanje člana 94, koji govori o evidenciji angažovanja jedinica radne obaveze. Te jedinice se uglavnom angažuju u ratnom i vanrednom stanju, a po mišljenju SRS, u takvim okolnostima evidenciju o angažovanju vojnih ali i radnih jedinica treba da vodi isključivo Ministarstvo odbrane. Vi iz vladajuće koalicije konačno treba da odlučite da li hoćete da Srbija ima snažnu vojsku, koja je sposobna da odgovori svojim ustavnim obavezama, ili hoćete da Srbija ima slabu vojsku. Ako vam je cilj da Srbija ima slabu Vojsku koja ne uživa poverenje javnosti u Srbiji, građana Srbije, koju niko u svetu ne shvata ozbiljno, onda ste na dobrom putu. Nastavite da penzionišete najbolje oficire, nastavite da rasprodajete tehniku, nastavite ovaj cirkus sa civilnim služenjem vojnog roka. Ako hoćete da Srbija ima snažnu vojsku koja je sposobna da odgovori svojim ustavnim obavezama, a to je odvraćanje agresora u slučaju agresije na teritoriji Srbije i kada se steknu povoljne međunarodne okolnosti, oslobađanje okupiranog dela teritorije Srbije, odnosno KiM, postoje tri rešenja. Prvo rešenje je, da vratite obavezno služenje vojnog roka i ukinete mogućnost služenja vojnog roka bez oružja i da trajanje vojnog roka produžite sa šest na devet meseci. Prosto je nemoguće da od jednog neobučenog regruta, mladog čoveka, za šest meseci napravite obučenog vojnika. Drugo rešenje je, da izvršite potpunu profesionalizaciju Vojske Srbije, da povećate broj njenih pripadnika na 50 hiljada i da starosnu granicu za prijem pojedinaca, vojnih obveznika u profesionalnu službu sa sadašnjih 30 povećate na 40 godina, pri tome mislim na obične vojnike a ne na oficire. Treće rešenje je, da uvedete dobrovoljno služenje vojnog roka. U tom slučaju da broj profesionalnih vojnika povećate na 30 hiljada, a radi stimulacije mladih ljudi, da se redovno odzivaju na služenje vojnog roka, da uvedete beneficirani radni staž za sve mlade ljude koji odsluže Vojsku sa oružjem. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Na naziv Glave IV i član 95. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Reč ima Konstantin Arsenović.
Već sam preko amandmana na član 82. i ovaj amandman obrazložio. Ovde se radi o štamparskoj grešci. Jedino bih zamolio ministra da stvarno pogleda moje obrazloženje koje sam dao – da se stav iz člana 82. prebaci u član 95. i to je jedino što bih hteo da dodam sada, (pošto ministar nije bio tu, a nije ni sada).
Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da)
Ovde nije sporan sam tekst nego je sporno kako ga realizovati – ko je taj ko će da odredi ili da definiše koje se stvari iz popisa ne mogu raspoređivati u odnosu na ova lica koja su ovde navedena. Ne postoje kriterijumi, ostaje slobodna volja – procena onoga ko to utvrđuje. Da ne bi bilo zloupotrebe, predložio sam da se ova dva stava brišu. Mislim da niko normalan neće tražiti neku stvar od lica koje je invalid. Prema tome, mislim da je to suvišno, ali mislim da može biti zloupotrebe u ova dva stava.
Na član 108. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, zbog vašeg komentara maločas, a i zbog građana koji prate sednicu, moram malo da obrazložim šta je to što se u članu 108. definiše i šta je to što mi predloženim amandmanom tražimo da se promeni. Upravo ovaj član 108. definiše prvenstvo prava popune Vojske Srbije i njenog prioriteta, iz razloga što ona kao takva u situaciji i u uslovima ratnog i vanrednog stanja postoji kao oružana snaga, čija je prva i osnovna dužnost odbrana zemlje i normalno je da je to definisano samim aktom i njenog postojanja. Dakle, ovaj član 108. govori o pravu prvenstva popune i daje bliža objašnjenja o načinima popune stvarima. Amandman koji smo mi podneli na član 108. stav 3. koji u vašem predlogu glasi: „Spajanje materijalne obaveze i ratnog rasporeda lica, odnosno rukovaoca stvari vrši se ako materijalno sredstvo zahteva posebna znanja u rukovanju.'' Poslanička grupa SNS predlaže da se spajanje materijalne obaveze i ratnog rasporeda vlasnika stvari, odnosno rukovaoca, vrši uvek kada za to postoje uslovi, kada materijalno sredstvo zahteva posebno znanje o rukovanju. Obrazloženje koje ste naveli zašto ne prihvatate amandman prvenstveno je u suprotnosti sa predloženim tekstom koji ste vi dali u članu 108. stavu 3, znači, kontradiktorno je vašem predlogu zakona, a ne našem amandmanom. Moram da vas podsetim, gospodo predstavnici Ministarstva, s obzirom na to da gospodin ministar nije tu, vi se sećate 1999. godine i svega onoga što je bilo povodom agresije NATO pakta na Srbiju i delove teritorije Srbije, kao i situacije godinama nakon svega toga – da je račun Vojske Srbije bio niz godina blokiran, s obzirom na razne štete koje su nastale u svemu tome. Mi u članu 108. samo dalje dopunjujemo mogućnost da do ovakve nekakve situacije ne dođe, odnosno da rukovaoci materijalnih sredstava imaju pravo prvenstva korišćenja i rukovanja njima, znači, istovetno kao što ste i vi predložili, samo još bliže obrazloženo, i da tu situaciju treba uvek koristiti, normalno, a ne zloupotrebljavati. S obzirom na to da je rasprava o ovom zakonu ionako pri kraju, i žao mi je što ministar nije tu, a imajući u vidu da se ovih dana priča o trendu poboljšanja rejtinga Vojske Srbije, nama je to drago i svim građanima Srbije to treba da bude drago, i nije gospodin ministar kriv zbog negativnog trenda i rejtinga Vojske Srbije, to potiče još iz devedesetih godina pa naovamo, moram da vas podsetim na jednu činjenicu koju ističe gospodin ministar ovih dana, da taj rejting dokazuje zadnji septembarski rok, gde je dosta vojnih obveznika ostalo da ne dobije upute za služenje vojnog roka, iz sledećih razloga, to ministar nije hteo ni da istakne. Godine 2008. na uput u septembarskoj klasi imali smo 5.000 vojnika, 2009. godine taj uput je smanjen na 3.200. Smanjenjem Vojske, odnosno onih koji služe vojni rok, dolazi do pojave trenda poverenja u Vojsku i odziva na služenje vojnog roka, morate priznati, imamo situaciju u kojoj je preko 30% manji broj u odnosu na prethodnu godinu i u odnosu na 2006, i sada 2009. godinu, dakle, broj onih koji su na odsluženju vojnog roka sa preko 20.000 sada je spao na 7.000, situacija je drastično poremećena u korist ove priče o kojoj govorim. I to sve treba da ide na uštrb profesionalizacije vojnika, jer situacija u kojoj pokazatelji govore da vojnik na odsluženju vojnog roka skoro isto košta kao profesionalni vojnik, ali o tome ćemo kada bude na redu učešće u multinacionalnim operacijama, jer je to vrlo zanimljiva tema, govori u korist svega ovoga da profesionalizacija Vojske zaista treba da zaživi. Sećate se obećanja koja su iz godine u godinu govorili svi ministri, pa i vi sada, da do 1. januara 2010. godine više neće biti vojnika na služenju vojnog roka, da će Vojska biti profesionalna. To se odlaže iz godine u godinu. Iz kog razloga? Iz razloga nepostojanja finansijskih sredstava, jer takav akt i takav čin, koji nije samo mesečni period, mogla je Makedonija da sprovede za sedam meseci ovaj postupak iz razloga veličine svoje teritorije i postojanja aktivnog profesionalnog sastava i ljudi koji su bili zainteresovani. Ali mi to ne možemo da uradimo s obzirom na okruženje i situaciju koja u Srbiji postoji, i geografski i teritorijalno i sve ono što nam se dešavalo u proteklom periodu. Mislim da ovi argumenti trenda ne idu baš u prilog, nama je drago da se trend nastavi, ne zbog vas, nego zbog Srbije, jer zaista tradicija koja postoji, da je poverenje u Vojsku Srbije zaista bilo veliko, treba da se vrati, ne zbog toga što ste vi na vlasti, nego zbog tradicije i značaja uniforme Vojske Srbije. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Rogoviću. Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Reč ima gospodin Arsenović.
Jednostavno, ovaj član stvara jednu nedoumicu i zbunjuje uopšte u pogledu rešavanja. Ipak ću ga pročitati, da bi bilo jasnije. Kaže se: „Ako vlasnik nema drugu odgovarajuću stvar, dužan je da o tome odmah izvesti teritorijalni organ koji obezbeđuje raspoređivanje i upućivanje druge odgovarajuće stvari.“ To shvatam – ako ja kao vlasnik stvari nemam odgovarajuću stvar, onda sam dužan da dam drugu odgovarajuću stvar, a ne razumem kako to može umesto kamiona da dam neka kolica. Predložio sam, mislim da je potpuno jasan moj amandman, koji kaže: ''Ako vlasnik nema drugu odgovarajuću stvar, dužan je da o tome odmah izvesti teritorijalni organ koji obezbeđuje preraspodelu od drugihvlasnika stvari.“ Znači, teritorijalni organ mora obezbediti odgovarajuću stvar od drugoga, a ne sada da sili prethodnog vlasnika da on obezbeđuje neku drugu odgovarajuću stvar.
Hvala. Na član 120. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 128. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 131. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 132. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 134. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 135. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, opet moram da uputim jednu primedbu, gospodinu Novakoviću, na način kako vi vodite sednicu kada raspravljamo o amandmanima. Koliko sam shvatio, vi saopštavate stav Vlade i mišljenje Zakonodavnog odbora samo kada su u pitanju amandmani koji su prihvaćeni od strane predlagača, a kada su u pitanju amandmani koji nisu prihvaćeni od strane predlagača, odmah prelazite na davanje reči. Recimo, bio sam u nedoumici oko amandmana gospodina Konstantina Arsenovića, da li su oni prihvaćeni ili nisu prihvaćeni. Znate, malo je čudno da poslanik vladajuće koalicije podnese toliki broj amandmana na Predlog zakona koji je sačinila, u političkom smislu, njegova vlada, gde je njegov predstavnik i šef partije potpredsednik Vlade. Dakle, bilo bi dobro da kažete kakvo mišljenje Vlada ima o tome kakvi su amandmani, da li ih prihvata ili ih ne prihvata. To je od izuzetnog značaja, ne zbog narodnih poslanika, svi smo mi dobili u materijalu mišljenje Vlade i stav Zakonodavnog odbora, ali zbog građana Srbije koji prate ovaj prenos. Vi ste imali slučaj nedavno prilikom rasprave kod Predloga zakona o dijaspori, da šef Poslaničkog kluba ZES ima sijaset primedbi na Predlog zakona koji dolazi od, uslovno rečeno, njene vlade. Opet imate situaciju da poslanik vladajuće koalicije podnese desetak vrlo solidnih amandmana na Predlog zakona koji dolaze od te iste Vlade, a ne znamo šta Vlada misli o tome. U pitanju su izuzetno važni zakoni koji ni na koji način nisu nebitni. Što se tiče ovog amandmana koji sam podneo na član 138, radi se o jednoj životnoj situaciji. Radi se o tome da je regrut koji na dan stupanja na snagu ovog zakona navršio 30 godina života, nije otišao na odsluženje vojnog roka, a teritorijalni organ utvrdi da nije izbegavao vojnu obavezu. Pitam – šta će se raditi u takvoj situaciji? SRS smatra da takvog građanina treba uputiti na odsluženje vojnog roka bez preduzimanja zakonom propisanih mera. Postavlja se pitanje – da li je ovakva situacija moguća? Moguća je. Moguće je da vojna administracija nije bila ažurna. Čovek je navršio 30 godina života, a bez svoje krivice nije upućen na odsluženje vojnog roka. Šta onda da se radi u toj situaciji? Da se takav savestan građanin uputi na odsluženje vojnog roka, bez preduzimanja bilo kakvih zakonom određenih mera. Onda vlada je dala sledeće obrazloženje: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što su regruti stariji od 30 godina, u statusu produžene regrutske obaveze...'' (sada ima jedan deo rečenice koji zaista ne razumem) ''i koji su na zakonom propisan način odlagali služenje vojnog roka do 35 godine života. Na taj način, a u skladu sa članom 61. stav 4. Predloga ovog zakona, ne mogu se obavezati posle granice od 30 godina života.'' Ovde kažete – neko može da odlaže služenje vojnog roka do 35 godine života, a mi kažemo – ''oni koji su navršili 30 godina života upućuju se na odsluženje vojnog roka'', a Vlada kaže – ne mogu se obavezati posle granice od 30 godina života. Potpuno besmisleno obrazloženje. Apsolutno nije shvaćena suština ovog amandmana. To je dokaz više koliko je Vlada neozbiljno pristupila razmatranju ovih amandmana. Zato mi, gospodine Novakoviću, insistiramo da čujemo kakvo je to genijalno mišljenje Vlade o predloženim amandmanima. Ne zbog narodnih poslanika, kao što vi kažete – dobili smo u materijalu, zbog građana koji prate ovaj prenos. Mi se ne obraćamo samo jedni drugima, ne obraćamo se samo predstavniku Vlade, koga, uzgred budi rečeno, i nema ovde, nego se obraćamo građanima. Sutra će na te građane da se primenjuju odredbe ovog zakona. Zbog njih ovo i govorimo, da znaju šta im Vlada sprema. Vi kažete – dobili ste u materijalu! Ako je to tako, ukinite TV prenose, šta onda imaju građani da gledaju nešto što oni nisu dobili u materijalu, baš zbog toga što nisu dobili, građani moraju biti informisani o tome šta se dešava u Narodnoj skupštini. Kako je moguće da šef poslaničke grupe vladajuće koalicije saspe onakvu salvu primedbi na Zakon o dijaspori? Kako je moguće da gospodin Konstantin Arsenović predloži više od 10 amandmana na Predlog zakona koji dolazi od Vlade koju on podržava? To je zbog građana bitno! Nama narodnim poslanicima je mnogo toga jasno, ali bi bilo dobro da građani vide kako funkcioniše ta vladajuća koalicija koja im je obećavala brda i doline. Sada, kada je došlo da se usvajaju ti, navodno, reformski i evropski zakoni – nešto škripi. Zbog toga smo tu primedbu, gospodine Novakoviću, uputili. Bilo bi dobro da tu primedbu uvažite i da nam zaista kažete kakvo je mišljenje Vlade o svim amandmanima, bez obzira na to ko je podnosilac amandmana i bez obzira na to da li Vlada prihvata ili ne prihvata ovaj amandman. Molim vas, da mi ovo vreme što sam produžio računate kao vreme ovlašćenog predstavnika.
Hvala. Na član 138. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 138 i predložio da se stav 2. menja i da novi tekst u stavu 2. glasi: ''Regrut koji je na dan stupanja na snagu ovog zakona navršio 30 godina, a teritorijalni organ utvrdi da je izbegavao obavezu, uputiće se na odsluženje vojnog roka i preduzeti zakonom propisane mere.'' Dame i gospodo, siguran sam da ovaj amandman neće prihvatiti ministar, niti Vlada, niti bilo ko drugi, jer ovaj stav 2. mora da ostane, u pravom smislu reči, u istovetnom tekstu Predloga zakona. Ovaj stav je inače unesen kako bi se bezbolno i zaobilaznim putem izvršila abolicija nekih pojedinaca iz neke generacije, koja je po nalogu tadašnjeg Dosa izbegla da se odazove na odsluženje vojnog roka i da učestvuje u odbrani otadžbine 1999. godine. Nadam se da ne tražite dokaz za ovu tvrdnju, ali matematički, potpuno se uklapa. Godine 1999. je ta generacija imala 20 godina, danas, 2009. godine, deset godina kasnije, nalaze se u 30-im godinama. Vi biste samo da ih oslobodite služenja vojnog roka ,i ne samo da ih oslobodite, već i da ih krivično ne gonite. Iz tih razloga Poslanička grupa SRS podnela je ovaj amandman. Predlažemo da se upute na odsluženje vojnog roka, kao i da se protiv lica za koje se utvrdi da su izbegavala Ustavom utvrđenu obavezu vojnog roka pokrene postupak krivičnog gonjenja. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Petkoviću. Na član 141. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O CIVILNOJ SLUŽBI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Konstantin Arsenović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Vlatko Ratković, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović, Kenan Hajdarević, Vladan Batić, Milan Avramović, Boris Aleksić, Dragan Aćimović, Milorad Buha, Milan Veselinović, Slobodan Vuković, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Dragan Živkov, Nikola Žutić, Radiša Ilić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Milorad Krstin, Vesna Marić, Momir Marković, Slađan Mijaljević, Tomislav Ljubenović, Marko Milenković, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Ognjen Mihajlović, Goran Mihajlović, Bojan Mladenović, Mirko Munjić, Milan M. Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Sreto Perić, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Zoran Popović, Dobrislav Prelić, Marina Raguš, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Dragan Stevanović, Filip Stojanović, Ljubiša Petković, Dušan Marić, Milan Škrbić, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Miroslav Markićević, Zlata Đerić, Nenad Čanak, Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Zoran Nikolić i Aleksandar Pejčić. Pisanim putem amandmane su povukli: narodni poslanik Konstantin Arsenović na čl. 45. i 57, grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo na član 13. i narodni poslanik Zoran Antić na član 17. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ostojić, izvolite.
Hvala predsedavajući, poštovani ministre, drago mi je što ste došli, koleginice i kolege poslanice i poslanici, predlažemo da se u članu 1. definicija "vojne obaveze u civilnoj službi" promeni u – "izvršavanje civilne službe". Mislimo da ovakva formulacija pokazuje suštinsko nerazumevanje šta je civilno služenje vojnog roka i zbog toga smatramo da je "izvršavanje civilne službe" prikladniji termin, posebno što se kasnije u zakonu koristi upravo ovaj termin – "izvršavanje civilne službe". Podsetiću, zbog gledalaca, da su Savet Evrope, Komisija za ljudska prava UN i Evropski parlament još 1987. godine proglasili ovaj princip, kao obavezu za države koje pripadaju Savetu Evrope, da regruti imaju pravo da izraze prigovor savesti i da im se omogući alternativna služba, a ne vojna služba bez oružja. Savet Evrope je u novembru 1999. godine objavio studiju zakonodavstva država članica, koja je poslužila kao osnov da se u Preporuci broj 1518 Parlamentarne skupštine Saveta Evrope iz 2001. godine izrazi zabrinutost zbog rasprostranjenosti ograničenja primene prava na prigovor savesti, kao i diskriminacija pojedinaca koji se na njega pozivaju. Organizacija "Amnesti internešenel" pozvala je, stoga, Evropski parlament da posebnom rezolucijom uredi priznanje prava na prigovor savesti, kao i određivanje trajanja alternativne službe, a ne vojne bez oružja, u roku koji sam po sebi ne predstavlja kaznu i tako dalje. Činjenica da je ovako formulisano pokazuje nerazumevanje onoga što su naše obaveze prema evropskim integracijama. Civilno služenje se podrazume ovde, po ovoj definiciji, kao služenje vojnog roka u civilnoj službi, dok su pojedinci koji su iskoristili pravo na prigovor savesti zapravo vojnici na civilnom služenju. Otuda je nastalo i rešenje prema kome se o izvršenju civilne službe stara Ministarstvo odbrane preko svojih teritorijalnih jedinica. Takođe, mislimo da je bolje ovako, a ništa se, u suštini, neće promeniti. Prema podacima dostupnim za 2008. godinu, procentualni odnos vojnih obveznika koji se upućuju da služe vojni rok sa oružjem i lica koja ulažu prigovor savesti i obavljaju civilnu službu jeste 52 naprema 48 u korist civilne službe. Znači, malo više je onih koji ne žele da nose oružje. Od približno 70 hiljada zahteva za služenje vojnog roka u civilnoj službi u 2003. godini, taj podatak imamo, nadležni organi su odbili približno 3.900 što, u principu, i jeste prihvatljivo. Preporuka Saveta Evrope broj 87 sadrži niz principa kojih nadležne vlasti moraju da se pridržavaju u poštovanju prava na prigovor savesti i pružanja alternativne službe. Prvi princip – nadležni organi dužni su da putem različitih informativnih materijala obaveste pojedinca koji podlaže regrutaciji o tome da raspolaže pravom na prigovor savesti. Drugi – ukoliko pojedincu koji izražava prigovor savesti ta molba bude odbijena mora mu se omogućiti pravo žalbe. Treći – vlasti koje razmatraju žalbu moraju biti odvojene od vojnih i postavljene na način kojim im se garantuje njihova nezavisnost u radu. Četvrti – pojedinci mogu ostvariti pravo na prigovor savesti u svakom trenutku trajanja vojne obaveze, uključujući i rezervni sastav. Peti – alternativna služba mora se vršiti u civilnoj ustanovi. Šesti – dužina trajanja alternativne službe ne sme da poprimi karakter kazne. Savet Evrope kaže da je duplo služenje već kazna, da je jedan i po do jedan, otprilike, prihvatljivo. Svi ovi principi su razlog zašto smo podneli još neke amandmane. Sada ću se zaustaviti, jer se prvi amandman, faktički, odnosi na definiciju civilne službe. Hvala.
Ministar Šutanovac ima reč. Izvolite.
Mogu da se složim sa vašom diskusijom, ali mislim da je to manje važno u odnosu na ono na šta nas obavezuje Ustav. Ustav u članu 45. kaže: "Lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom." Naprosto, konsultovali smo Ustav i ne možemo da ubacimo to što predlažete, ko god nam to predlagao, jer to je za nas pravni akt koji nas obavezuje.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Čanak. Izvolite.
Zahvaljujem. Pošto je Liga socijaldemokrata Vojvodine podnela više amandmana koji se odnose uglavnom na istu stvar, a to je pitanje regulisanja ove materije, počeo bih od ovoga što je uvažni gospodin ministar rekao. Dakle, član 45. Ustava kaže: "Lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom." Dakle – "bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom." Ne može zakon propisati da lice ipak nosi oružje. I upravo tu sada počinje niz nesporazuma koje smo pokušali da ispravimo našim amandmanima. Treba reći da je ovaj zakon izuzetno dobar i značajan za uređenje oblasti kojom se bavi, ali neke stvari moraju biti pojašnjene. Pre svega, svi naši amandmani se baziraju na tome da opredeljenje za civilnu službu treba da bude isključivo na osnovu slobodno izražene volje vojnog obveznika i da ne sme postojati nikakvo telo koje bi procenjivalo njegovu savest, niti uslovi pod kojima neko može da uloži prigovor savesti. Ovo je u skladu sa dokumentima Saveta Evrope i EU, koji su izričiti u tome da se radi o jednom od fundamentalnih ljudskih prava. Rezolucija 337 Saveta Evrope iz 1968. godine kaže – da telo koje donosi odluku o prigovoru savesti treba da bude u potpunosti odvojeno od vojnih vlasti i njegov sastav treba da garantuje maksimalnu nezavisnost i nepristrasnost. U ovom zakonu nije tako predviđeno. Takođe, Preporuka 816 iz 1987. godine kaže da pravo prigovora savesti treba posmatrati kao pravo koje logično i direktno proističe iz fundamentalnih prava pojedinca u demokratskoj vladavini prava, koje garantuje član 9. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Svi naši amandmani su usmereni na to da se usvoji princip definisan u Rezoluciji 337 iz 1967. godine, da nijedna komisija ne može ispitivati savest pojedinca i da motivi svakog pojedinca da uloži prigovor savesti moraju biti zadovoljavajući, u najvećem broju slučajeva. Drugim rečima, nije na evropskom putu razvoja ove zemlje da vojna komisija preispituje prigovor savesti pojedinca. Naši amandmani idu u tom pravcu da se svako svojom slobodnom voljom, bez preispitivanja, može opredeliti da li će vršiti vojnu službu sa ili bez upotrebe oružja. Sa druge strane, upozori bih da se u samom zakonu otežava upražnjavanje prava na prigovor savesti, recimo, kaže u članu 5. ovog zakona – postavlja se niz razloga koji onemogućavaju osobu da izrazi prigovor savesti, jedan od njih jei da je neko bio član ''streljačkog'' i ''streličarskog'' društva. U članu 7. se traži da se uz zahtev podnese i dokaz da nije član takvog društva i da nije bio član takvog društva. Pazite, govorim o ''streljačkim i streličarskim društvima''. Na koji način, gospodine ministre, ako biste bili ljubazni da mi odgovorite, mislite da neko može da prikupi potvrde svih ''streljački i streličarskih društava'' u Republici Srbiji da nije njihov član? Samim tim se ograničava mogućnost upražnjavanja prava na prigovor savesti i mislimo da bi bilo korisno da se sva ograničenja oko korišćenja tog instituta prigovora savesti uklone. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Hvala lepo. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Aćimović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o civilnoj službi i predlažem da se u članu 3. briše prigovor savesti. Ovim zakonom mi omogućavamo nekima, umesto da se vojno obuče i ovaj minimalni rok odsluže časno i pošteno, kao što su naši preci činili u prethodnom periodu, civilno služenje vojnog roka po bolnicama, javnim komunalnim preduzećima i drugim državnim institucijama, što je omalovažavanje srpske vojne tradicije i celog srpkog naroda. Prigovor savesti, koji tretira ovaj član Predloga zakona, ne znači civilno služenje vojnog roka. Prigovor savesti znači da lice koje se na njega poziva samo ne želi da rukuje oružjem, te se ova problematika može regulisati kroz druge zakone, kao što je zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Aćimoviću. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Arsenoviću, izvolite.
Molio bih gospodina ministra da pažljivo sasluša moj amandman. Predložio sam da se briše stav 3. člana 3. Pročitaću ga: ''Prigovor savesti može da izjavi i vojni obveznik u rezervnom sastavu Vojske Srbije, i to nakon isteka perioda od četiri godine od dana završetka služenja vojnog roka sa oružjem.'' Gospodine ministre, ako ovo ovako ostane teoretski može da se desi da svi oni koji su odslužili vojni rok pre četiri godine podnesu prigovor savesti i da vi više nemate rezervu. Mislim da ovakva odrednica ne može da stoji. Zato vas molim da preispitate ovaj član ili da ga preuredite, ili da ga prihvatite ovaj moj amandman. Vi ste najodgovorniji čovek za funkcionisanje Vojske. Moramo misliti o tome šta će se desiti sutra. Ako ovako ostane mi ćemo ostati bez rezerve. Ostaje da državu brane samo najmlađe četiri generacije, što je neprihvatljivo.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Milorad Buha i zajedno narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Reč ima gospodin Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman u ime SRS na član 4, čime sam zatražio njegovo brisanje. Zbog javnosti ću pročitati odredbe člana 4. Predloga zakona koji kaže: ''Teritorijalni organ je dužan da regrutu u pozivu za uvođenje u vojnu evidenciju, lekarske preglede i odsluženje vojnog roka, dostavi obaveštenje o njegovom pravu na prigovor savesti i postupa za ostvarivanje tog prava.'' Ovakvom pravnom formulacijom mi smo obavezali teritorijalni državni organ da u svim postupcima, upravno-pravnim postupcima bukvalno nagovaramo lice da može to pravo ostvariti. Dakle, i kod uvođenja u vojnu evidenciju obavezno je da teritorijalni organ dostavi obaveštenje i prilikom lekarskih pregleda, zatim odsluženja vojnog roka itd. Mi ga prosto nagovaramo da iskoristito pravo. Da li nam je u interesu da to lice služi civilni ili vojni rok? Ovo je bukvalno nagovaranje, što je protivustavna kategorija. On to svoje ustavno pravo može ostvariti bez obzira na to da li ga mi nagovaraliili ne. Ovo je čak u suprotnosti sa zakonskim odredbama Zakona o vojsci i Zakona o odbrani. Zbog toga tražim da se ovaj član briše. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Arsenović. Izvolite
Neću ovaj amandman da obrazlažem, ali iskoristiću vreme da samo još nešto kažem vezano za prethodni amandman. Još jedanput molim ministra da to razmotri, pošto nisam dobio njegovo mišljenje. U suprotnom, ja kao čovek dovodim, pitam se da li uopšte da glasam za ovaj zakon. Dobro znate, i pored svojih ličnih ubeđenja, da sam se pohvalno izrazio o ovom zakonu i mislim da je dobro napisan u mnogim elementima, ali ovakva odrednica, još jednom povlačim, dovodi me u dilemu šta i kako da se ponašam.
Hvala. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Veselinović. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o civilnoj službi je samo nastavak daljeg urušavanja svih vrednosti našeg sistema, a i podrivanja odbrambene gotovosti Republike Srbije. Naime, ispred SRS podneo sam amandman na član 5. ovog zakona o civilnoj službi, gde tražim da se član 5. briše, a i celokupan zakon ne treba da postoji u ovakvom obliku, zato što na ovaj način, kao što sam rekao, podrivamo našu odbrambenu moć Srbije. Član 5. kaže da pravo na prigovor savesti ne može ostvariti vojni obveznik, regrut i lice u rezervnom sastavu. Onda su ovde pobrojane odredbe koje se odnose na posedovanje oružja, zatim ako je podneo zahtev za nošenje i držanje oružja, ako je pravosnažno osuđivan za krivično delo za koje se goni po službenoj dužnosti, i tako redom, nabrojano je sve do tačke 9, da ne čitam. Ako bismo sve ovo uzeli u obzir i ozbiljno shvatili, nama će veliki deo mlade populacije da služi civilni vojni rok. Normalno da ćemo time ugroziti i broj vojnika koji će odslužiti pravu Vojsku. Želim građanima, i radi javnosti, da kažem da je Zakon o civilnoj službi štetan i ovo se moglo uvrstiti u neki drugi zakon o vojnoj obavezi. Na taj način bi se izbeglo nagovaranje mladih ljudi, mlade populacije da služe civilnu vojsku. Hala. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Arsenoviću.
Ovaj amandman koji sam podneo, jednostavno, usklađivanje odredaba jednog i drugog zakona, izjednačio sam pravo prigovora, odnosno izjednačio sam ako neko ne može ostvariti pravo na prigovor savesti, i u Zakonu o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i civilnoj službi, tako što sam dodao još dve odrednice, jer smatram da ne treba praviti razliku između prigovora savesti za civilnu službu i prigovora savesti služenja vojnog roka bez oružja. Prema tome, to je bila svrha ovog amandmana.
Hvala. Na član 5. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 20 poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Momčilo Duvnjak i Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Poštovani narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o civilnoj službi na koji SRS ima veliki broj primedbi. Osnovna i glavna jeste što smatramo da je ovaj predlog zakona štetan i nepotreban, te iz tih razloga podnosim amandman i predlažem da se član 7. Predloga zakona briše, jer tretira zahtev za civilnu službu. Naime, ovaj vid prava na prigovor savesti lica koja podležu vojnoj obavezi i izvršenju vojne obaveze u civilnoj službi je najnovijeg datuma i, koliko nam je poznato, iz godine u godinu ima sve manje pristalica. Zbog toga je predlog morao da sačini detaljnu analizu današnjeg iskustva u civilnoj službi. Naime, kakav je i koliki je doprinos bio u radu organa, organizacija i ustanova od angažovanih mladih u civilnoj službi, ko su ti mladi ljudi, struktura, zanimanje, njihovo obrazovanje koji se opredeljuju za civilno služenje vojnog roka? Po nekom našem istraživanju i saznanju taj i takav rad u organima i ustanovama obavljali su zaposleni u njima, a ukoliko se obim posla povećao trebalo je uposliti brojna nezaposlena lica sa evidencije Nacionalne službe za zapošljavanje. Bilo bi dobro da znamo i kolika je bila materijalna ušteda u određenim organima i ustanovama, gde je bilo mladih u civilnoj službi, kao i podatak koliko su troškovi iznosili za ovaj vid služenja vojnog roka. U ovom zakonu ima dosta nedostataka, na primer, navedeni su državni organi, organizacije, ustanove, pravna lica, u kojima se može vršiti civilna vojna služba. Kako to da niste predvideli da se civilno služenje može vršiti u ustanovama, preduzećima i organizacijama, na primer, informativne delatnosti? Ovde u zakonu imamo da se civilno služenje može obaviti u organizacijama koje se finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Zašto ne može da se civilno suženje obavi u organizacijama koje se finansiraju iz budžeta lokalne samouprave? Na kraju, pored ovih i drugih nedostataka, Predlog zakona o civilnoj službi, koji je nepotreban, treba vratiti predlagaču na ozbiljnu doradu. Smatram da ćete ovaj moj predlog prihvatiti. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 8. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zajedno sa kolegama iz Poslaničke grupe Napred Srbijo – Srpske napredne stranke, podneo sam amandman na Predlog zakona o civilnoj službi kojim se predlaže brisanje člana 8. ovog predloga zakona. Predlagač zakona u članu 8. predviđa osnivanje, odnosno formiranje Centra za civilnu službu, koji u dosadašnjem sistemu nije postojao. Na taj način samo nepotrebno povećavate i ovako glomazno ministarstvo. Da je Ministarstvo odbrane nepotrebno glomazno govori i činjenica da u okviru Sektora za politiku odbrane postoji Grupa za vezu sa Parlamentom Republike Srbije. Voleo bih da znam, a verujem da bi volele i ostale kolege narodni poslanici, šta je posao te grupe i za šta sve građani Srbije, poreski obveznici, plaćaju iz svojih sredstava? Da je nepotrebno formiranje takvog centra govori i činjenica da postoje organi u Ministarstvu odbrane, kao i vojno-teritorijalni organi koji su i do sada obavljali poslove vezane za planiranje, organizaciju, koordinaciju, kontrolu i izvršavanje civilne službe. Uostalom, u okviru Sektora za politiku odbrane postoji Uprava za organizaciju čiji je posao da bude nosilac zadataka i postorganizacijske i mobilizacijske funkcije sistema odbrane i na taj način i civilne službe. Nemušto je objašnjenje, gospodine ministre, da su analize, kontrole i zaključci u vezi sa dosadašnjim načinom vršenja civilne službe nedvosmisleno ukazali na potrebu formiranja Centra za civilnu službu. Sve ovo ukazuje da Vlada Republike Srbije, pored osnovanih više od sto agencija, sada kreće da formira raznorazne centre gde će zapošljavati političke istomišljenike i razbacivati se novcem, dok građani Republike Srbije grcaju u egzistencijalnim problemima. Pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i građane Srbije oslobodite novih nameta.
Hvala gospodine Babiću. Reč ima ministar. Izvolite.
Apsolutno se slažem da je bespotrebno postojanje Grupe za saradnju sa Parlamentom Srbije i trenutno u toj grupi radi samo jedan čovek, a po novom predlogu sistematizacije ta grupa se kao takva ukida. Tu ste pogodili, ali to je nasleđeno stanje, šta da radimo, to ćemo da rešimo vrlo brzo.
Hvala. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Ispred SRS podneo sam amandman na član 9. ovog zakona o civilnoj službi. U obrazloženju Vlade stoji: ''Amandman se ne prihvata iz razloga koji se navodi u obrazloženju amandmana pod rednim brojem 1.'' Na osnovu ovog odgovora možemo videti kako je Vlada shvatila ovaj zakon, jer nije htela da odgovori meni kao poslaniku na ovaj amandman. U ovom članu govorite o Centru za civilnu službu kako biste navodno pratila civilnog vojnika u njegovoj službi. Želim da iskoristim priliku da postavim ministru nekoliko pitanja: 1) Koji su kriterijumi za odlučivanju o broju redovnih i civilnih vojnika, pošto smo prethodnom čuli gospodina ministra kada je rekao da je veći broj onih koji su želeli da služe vojni rok nego što su postojale mogućnosti? Ne znamo o kakvim se uslovima radi da nisu mogli biti prihvaćeni svi vojnici koji su želeli da služe redovnu vojnu službu? Takođe, plašim se da sa civilnim služenjem vojnog roka skrivate teško stanje u kasarnama, znam da su mnoge bombardovane i da njihova rekonstrukcija nije urađena. Verovatno znate da vam one nisu ni bile potrebne, jer među vojnicima ima mnogo onih koji su građevinski radnici, pa uz malo ulaganja, ali pošteno, sve bi bilo obnovljeno i rekonstruisano. Pogledajte one kasarne koje se koriste, uslovi za život i boravak u njima su loši, objekti su nesigurni i opasni. 2) Oružja i oruđa su zastarela, a u mnoga su i neispravna. Motorna i borbena vozila su u stanju kao iz vremena Enver Hodže. Pitam vas, da li ste kao ministar išta učinili, po tom pitanju, pošto znam da ste tehničko lice? A, verovatno ovih dana i bijete jednu veliku bitku kako bi namenska proizvodnja, odnosno fabrike za proizvodnju oružja i oruđa mogle da konkurišu svetskim silama. Ako mi dopustite, ja bih odgovorio na jedno pitanje, koje je juče postavljeno jednoj poslaničkoj grupi kada su se u diskusijama mnogi pozivali na cerske junake – verujem da se njima prevrću kosti kada njihovi potomci govore o njihovom junaštvu! Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Živanoviću. Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov? Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. u istovetnom tekstu podneli su amandman narodni poslanici Nikola Žutić i Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Reč ima gospodin Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 11. odnosi se na Komisiju za civilno služenje, koja se obrazuje kao posebna komisija za razliku od onog što smo dosad imali, da se pri vojnim odsecima obrazuje jedna posebna komisija da taj posao radi, znači, i na neki način je i pod nadzor vojnog odseka. Ovim zakonom se predlaže da nadzor, faktički, nad radom tih komisija ima Ministarstvo, eventualno ovlašćeno lice u Ministarstvu. Očigledno je da imamo jednu sasvim suprotnu praksu od onog što smo imali dosad, da su te komisije takoreći nepromenjive. Eventualno, ako ima nekih zloupotreba preko komande vojnog okruga, prema Ministarstvu ide predlog za izmenu članova tih komisija. Po meni, otišlo se u jednu sasvim drugu krajnost, da je ta komisija, koja je, čini mi se, mnogo više izložena, i u kojoj može doći do zloupotrebe kada su ovi zahtevi za civilno služenje vojnog roka. Mandat za članove komisije sveden je na tri godine, što je, čini mi se, premalo, s obzirom na to da u 3. stavu ovog člana ministar ima mogućnost da direktno reaguje kada su u pitanju članovi komisije – ukoliko dođe do nekih zloupotreba ili eventualno ako dođe do potrebe da se promeni neko od članova komisije ministar, odnosno lice koje on ovlasti, može da promeni nekog od članova. To može jako lako da uradi. Ipak, poznavanje te oblasti zahteva stručne ljude, ljude koji će u jednom dužem periodu moći na pravi način da odgovore obavezama koje proističu iz zakona. Smatrao sam da je neophodno da se ovaj rok, koji je premali, produži makar na četiri godine. Hvala. [[Aplauz.]]
Ima reč gospodin Šutanovac.
Javio sam se za reč zbog aplauza koji kolega Babić daje svom kolegi Antiću, a to je negacija njegovog amandmana. Znači, vi ste Babiću dali predlog da se ukine komisija, a vaš kolega Antić daje predlog – da se komisija koja ima tri člana poveća na četiri. Sada vi aplaudirate njemu. Ja bih samo voleo da mi pojasnite kako može da bude četiri bolje od tri, u situaciji u kojoj vi zagovarate da ne bude nijedan? Stvarno, mislim... [[Aplauz.]]
Ima reč gospodin Zoran Babić, pomenuti, izvinjavam se gospodine Antiću.
Uskratili ste mi pravo na repliku, gospodine ministre, znajući za tendenciju da vi ne prihvate amandmane Srpske napredne stranke, u tom kontekstu je i gospodin Antić iza toga govorio, ja bih samo voleo da mi pojasnite nešto što ste izjavili juče, da Ministarstvo odbrane, odnosno Vojska Republike Srbije nikada nije bila u boljoj situaciji, nikada nije bila u boljem stanju – da li to znači da ste vi mnogo, mnogo, bilji ministar odbrane nego što je to bio gospodin Boris Tadić? (Dragan Šutanovac sa mesta: Ako je to što ste od juče smislili do danas?)
Molim vas, gospodine Antiću, izvolite.
Kratko bih rekao, ovaj amandman o kome sam govorio podneo sam sam lično. Prema tome, ne radi se o poslaničkoj grupi i sasvim je normalno da kao pojedinac mogu imati drugačije mišljenje. Pođite od toga da u okviru poslaničke grupe o različitim temama svi imamo svoje stavove. Hvala. [[Aplauz.]]
Razumeli smo. Hvala, gospodine Antiću. Na član 12. u istovetnom tekstu amandman su podneli narodni poslanici Nenada Čanak i Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. u istovetnom tekstu amandman su podneli narodni poslanici Nataša Jovanović i Nenad Čanak. Reč ima gospođica Jovanović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo, vi ste svi svedoci toga i vi znate da je SRS oduvek tvrdila da je služenje civilnog vojnog roka dovedeno do apsurda, naročito u situaciji kada je očigledno da država ne brine o onome što je društveni interes, što je demografski problem, što je problem za budućnost, a kao što su mnoge kolege srpski radikali rekli – problem za odbrambenu moć zemlje. Od kad je sveta i veka, u Srbiji, kada se rodi muško dete računa se i raduje se već unapred tome da će da stasa jednoga dana da ode u Vojsku i da pošteno odsluži vojni rok, da se pokaže u pravom svetlu i da tako osvetla obraz i svojih predaka. U knjizi koju vam još nisam poklonila, a imam nameru, gospodine Šutanovac, "Ideologija srpskog nacionalizma" prof. dr Vojislava Šešelja, naročito zbog vaših jučerašnjih zaista brilijantnih opservacija na temu izdaje, gubljenja časti i svega onoga što se desilo kod nekih koji su zaboravili za kakvu su se ideologiju zalagali, pa sada prešli na tu vašu stranu i postali i radikalniji u svom pristupu NATO paktu, EU i svemu onome za šta se sada zalažu čak glasnije nego vi, dakle, u toj knjizi, profesor Šešelj istražujući, ne samo kroz ono što su spisi do kojih je došao, Laze M. Kostića, već i od drugih koji su pisali, pa čak i mnogih stranih autora, putopisaca, državnika – kakva je kroz vekove bila uloga srpske vojske? Dakle, nema nijednog istoriografskog podatka koji tvrdi drugačije, jer je Vojska oduvek bila časna, visoko moralna, spremna za izvršavanje svih zadataka. Sada u ovoj situaciji u Srbiji, kada ima 15.000 mladih ljudi, zdravih, pravih, koji se opredeljuju, a to im sada Ustav i zakon daju pravo, na takozvano civilno služenje vojnog roka, postavlja se pitanje – a kako vi onda vodite računa o nezaposlenosti i o činjenici da te iste poslove mogu da rade ljudi koji su nezaposleni ili ljudi koji su sa nekim ograničenim radnim sposobnostima? U ovom članu 13. se vidi, iako ste imali nameru da civilno služenje vojnog roka, posle Uredbe, najpre one iz 2003. godine, pa one iz 2005. godine, zakonski uredite, niste išli do kraja. Član 13. koji tražim da se briše, jer je nedorečen, zato što će Pravilnik o načinu formiranja Prvostepene i Drugostepene komisije opet da se uređuje podzakonskim aktom, odnosno vi ćete kao ministar da donosite pravilnike, što je, dakle, bila primedba i na prošli zakon, a evo to se sada i u ovome ponavlja. Mi smatramo da mladi ljudi u Srbiji, a naročito ljudi koji treba da znaju kakva je naša tradicija i da se bore za bolju budućnost u ovoj zemlji, treba da se opredele za ono što im je oduvek, kao što rekoh, bila čast i ponos svakog Srbina i svakog vojnika. [[Aplauz.]]
Hvala vama. Sada, na osnovu člana 85. stav 1, prekidamo rad na jedan sat, do 14.30. Hvala na saradnji.
Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice raspravom u pojedinostima po 6. tački dnevnog reda – Predlog zakona o civilnoj službi. Rasprava u pojedinostima nastavlja se amandmanom na naslov iznad člana 14. i na član 14. koji je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u ime Poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 15. Predloga zakona o civilnoj službi kojim sam, kao i moje kolege u prethodnim amandmanima, tražila da se član 15. Predloga zakona briše. Pošto već nekoliko dana raspravljamo o setu vojnih zakona, verovatno je već svima jasan stav SRS vezan za civilnu službu. SRS smatra da časnim građanima Srbije, koja ima bogatu vojnu prošlost, ovakav zakon uopšte nije potreban. Potičem iz kraja gde je i danas posebna čast služiti Vojsku u uniformi. Pirot je grad koji mnogi, verovatno i iz ove sale, pamte po tome što su tamo, služeći vojsku, upoznali Piroćance kao vredne i gostoljubive ljude. Grad u kome je nekad radila i zajedno sa gradom živela jedna od najvećih kasarni u kome sada na samo tridesetak kilometara od graničnog prelaza Gradina nema vojnika, a više od 20 aktivnih starešina i civila svakodnevno putuje u Zaječar na posao u tamošnju kasarnu. Predeo iznad Bele Palanke poznat kao Šljivovački vis, o čijem su strateškom značaju bili očigledno upoznati detaljno i svi stranci, jer je gađan odmah prvih dana na početku bombardovanja 1999. godine i od tada više nema vojnu posadu, priča se da je za vrlo male pare prodat „Belami televiziji“. Ovo su samo dva mala primera iz jugoistočne Srbije gde vojni objekti ponegde i sa celokupnom imovinom svakodnevno propadaju. Za to vreme, mi se ovde bavimo detaljima vezanim za farsu koja se zove civilna služba, koja je smešna i svima koji tako služe vojni rok, a uzgred, više se i ne zovu ''vojnici'' nego ''lica'', i njihovim roditeljima a i svima ostalima. Mi još treba da zamislimo da će ovakva lica moći da, zlu ne trebalo, brane državu. Još nam Vlada u ovom članu propisuje gde ne mogu biti raspoređena lica koja imaju zahtev za civilnu službu. Samo fali da ih rasporede tamo gde su ranije bili zaposleni, tamo gde su im zaposleni članovi uže porodice ili tamo gde se školuju i studiraju pa da se osećaju apsolutno kao kod kuće. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Nenad Čanak i Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o civilnoj službi podneo sam amandman na član 16. kojim tražim da se isti briše. Razlog za podnošenje ovog amandmana leži u principijelnom stavu i politici SRS da Predlog zakona o civilnoj službi narušava odbrambenu moć Republike Srbije. Obrazloženje koje smo dobili od Ministarstva odbrane je Ustavom zagarantovano pravo građanima na prigovor savesti. Postavio bih pitanje ministru i vladajućoj većini koja čini ovu koaliciju u ovom parlamentu – zašto nema takve mogućnosti prava na rad, pre svega mladim ljudima koji su završili svoje školovanje a ne mogu da dođu do zapošljavanja ili pravo na život koje je neophodno za Srbe na prostoru Kosovu i Metohiji? S druge strane, želeo bih da istaknem da se ovakvom politikom i ovakvim zakonskim projektima upravo narušava odbrambena moć Srbije i svodi se na ono što je odgovorio nedavno Boris Tadić, pre nekoliko dana, u intervjuu koji je dao listu „NIN“ na pitanje šta sa Kosovom i Metohijom – da je pre godinu i po dana zainteresovanost građana za problem Kosova i Metohije bila 75% a sada je pala na 5 do 6%. Upravo to ukazuje na pogubnost svih ovih zakonskih projekata i pogubnost ove vlade Republike Srbije. Ako je državno i nacionalno pitanje problem Kosova i Metohije uspelo da se svede sa 75% na 5 do 6%, onda treba da se zapita ovaj narod kakva je ovo vlada koja je uspela za tako kratko vreme da jedno državno i nacionalno pitanje, koje treba da bude prioritet prioriteta, a to je prostor Kosova i Metohije, i ustavna obaveza svih da štite državu Srbiju, svede na tako mali procenat zainteresovanosti građana Srbije. Inače, mogu da kažem da ako se toliko zalažete za taj prigovor savesti da građani u Republici Srbiji mogu da služe civilnu zaštitu, voleo bih da se isto tako bih zalažete i na pravo na život preostalih 130 hiljada Srba na prostoru Kosova i Metohije, kao i pravo na povratak 250 hiljada Srba koji su proterani sa prostora Kosova i Metohije. Jutros sam, gledajući „Dnevnik“, slušao informaciju da je Vlada Nemačke odlučila da vrati 10.000 Roma na prostore Kosova i Metohije, što pozdravljam, ali zato nema nikakve akcije, nikakve inicijative Vlade Republike Srbije da vrati 250.000 Srba na prostor Kosova i Metohije. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Radi se o jednom koncepcijskom neslaganju, a ja tvrdim i da postoji problem ustavnosti ovog predloga zakona. Iskoristiću priliku da malo i obrazložim o čemu se radi? U Ustavu Republike Srbije u članu 45. propisano je da se može desiti ta situacija da se ispunjavanje vojne ili druge obaveze, koje uključuju upotrebu oružja, isključi zbog takozvanog prigovora savesti, a to je po Ustavu verska opredeljenost i neko od ubeđenja. Naravno, to što neko treba da ispunjava obavezu, pa je ispunjava na drugi način a ne putem oružja vi ste zamenili svojevrsnim sinonimom, uveli ste civilno služenje. Da biste to opravdalivi ste u članu 3. rekli da to mogu da budu verski razlozi, moralni i drugi opravdani razlozi. Vidite i sami, ono što je u osnovi i u biti u ovog predloga zakona i ono što je, ako mogu tako da kažem, pravni okvir ili ustavno ovlašćenje postoji velika razlika. Moram zbog mlađih gledalaca koji prate ovaj prenos, a i zbog starijih gledalaca koje želim da podsetim, vidite pre 70 – 80 godina bila je velika čast da se služi Vojska. Smatralo se da na taj način čovek pokazuje svoju odanost i ljubav prema svojoj otadžbini. Vrhunski dokaz patriotizma je bio da se čovek odazove na poziv države. Kada su nas napadali, gotovo da poziv nije ni bio potreban. Nije bio potreban ni zakon, ni rezervni sastav, ni ovo, ni ono, to je bilo interesantno za lica sa uniformama, ali za običnog čoveka to je bilo pitanje časti. Kao što je pitanje časti u Rusiji da se poštuje Srbija, tako je u Srbiji i srpskom narodu pitanje časti bilo da se uzme sve i svašta u ruke da bi se odbranila država, odbranio narod, jer smo uvek bili napadani. Možda će vam delovati smešno, ali pre, recimo, četrdesetak godina moja tetka izašla na neki vašar, naišao je lep momak, zasviđali su se jedni drugome, prvo što ga je pitala – je li Nikola, jesi li služio Vojsku? Kaže, došao sam pre deset dana. Daj ''bukvicu'' da vidim. Legitimisao se ''bukvicom'' da je odslužio Vojsku i da je pravo muško, sposobno da bude domaćin porodice. Kada sam 1980. godine odlazio u Vojsku imao sam jednog kolegu koji je rekao, pa, budalo jedna, ideš u Vojsku, izgubićeš jednog „Golfa“, toliko treba da se zaradi za tih godinu dana koliko treba da budeš u Vojsci. Nažalost, danas je slep. Bilo je u Vojsci onih koji su se pravili da su ludi, da bi izbegli Vojsku, danas su svi ludi. To što su se pravili, tada je delovalo smešno, interesantno, ali je vreme pokazalo da se baš nisu mnogo pravili, nego su baš takvi. Zato ja pozivam našu omladinu, izglasaće ova trula koalicija ovakav predlog zakona, uvešće ovaj sinonim civilno služenje, sve će oni to lepo da završe – deco draga, volite svoju Srbiju, volite svoj narod, odazovite, odite, odslužite Vojsku, baratajte malo i sa tim puškama i sa tim stvarima, zla su vremena! Danas je vreme velikog individualizma, ljudi treba da budu spremni i sposobni na jedan kolektivni život da demonstriraju neko zajedništvo. Kamo sreće da je civilno služenje vojnog roka omladinska radna akcija, pa da to i podržimo. Naravno, sve države biraju svoje sisteme kako će da obezbede odbranu. Uzmite primer Izraela, uzmite primer nekih drugih država, svuda je čast i ponos braniti svoju državu. Mnogo je loših stvari urađeno u ovoj državi da se obezvredi, omalovaži, i svaka pomisao na odbranu svoje države i svog naroda. Zato pozivam mlade, volite Srbiju, volite našu vojsku, promenićemo mi za koji mesec ove koji vode Vojsku!
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, SRS je uložila više amandmana i narodni poslanici SRS dali su odgovarajuća adekvatna obrazloženja zbog čega se ne slažu da se uvodi civilna služba na ovakav način, da se reguliše kako se to predviđa ovim predlogom zakona. Postavlja se pitanje, da su živi Živojin Mišić, Stepa Stepanović, vojvoda Radomir Putnik i vojvoda Petar Bojović – šta bi oni rekli sada u ovoj situaciji. Treba pitati nekog ko je vojni obveznik da li želi da služi civilni deo ili vojni. Samo da vas podsetim, u balkanskim ratovima kralj Petar je obilazio front i naišao na jednog borca koji je u koloni putovao, a držao se konju za rep. Kralj je zastao i pitao, šta je ovom vojniku. Vojnik je odgovorio – ja sam izgubio vid od eksplozije. Kralj je na to rekao – pa, vojniče, šta bi ti sada želeo? Vaše veličanstvo, ja bih sada želeo da vidim da ubijam naše neprijatelje! Mi ne bismo mogli da se branimo od tri carevine. Srpska Vojska je kroz istoriju pokazala i dokazivala da se uspešno branila od daleko većih neprijatelja. Dakle, tri carevine srpska Vojska je bacila na kolena! Mi se protivimo ovakvim predlozima zakona, da neko bira hoće li da služi Vojsku ili neće. Onaj ko se poziva na savest i prigovor savesti, ako ne može da nosi pušku i puškomitraljez, može da nosisanduk sa municijom. Zbog toga je SRS protiv ovakvih zakona i ovakvog načina regulisanja vojne obaveze vojnih obveznika. Odbrana države mora biti zasnivana, pre svega, i na fizičkim neposrednim sposobnostima pripadnika Vojske Srbije. Hvala vam.
Dva minuta i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 17. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
U ime Poslaničke grupe Nove Srbije podneo sam amandman na član 17. ovog zakona o civilnoj službi koji glasi: “U članu 17 reči ''devet meseci'' zamenjuju se rečima ''dvanaest meseci.'' Dao sam jedno obrazloženje i pošto su redom odbijeni amandmani Nove Srbije ne bih se javljao ni po ovom amandmanu, jer ne bih želeo da na ovim stvarima neko shvati da želim da stičem političke poene, ali sam se javio zbog obrazloženja koje ste dali prilikom odbijanja ovog amandman. Sličan amandman je dao i kolega iz Srpske napredne stranke (koji još nije bio na dnevnom redu) kojim se, takođe, trajanje civilne službe povećava sa devet meseci, zato što je on tražio da se ne uračunaju neradni dani. Tražio sam mojim amandmanom da civilna služba umesto devet meseci traje dvanaest meseci. Sada dobro slušajte, pogotovo pravnici iz vašeg tima, gospodine ministre. Kolegi ste rekli – ako se ovi dani ne bi računali onda bi dužina civilne službe morala da se poveća preko devet meseci, što nije intencija ovog zakona. Prema tome, zakonopisac, zakonodavac ima pravo da ima i političku intenciju i to meni ništa nije sporno, ne bih se ni javio. Ali je moj amandman odbijen sa obrazloženjem: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je u članu 20. st. 2. i 3. Ustava Republike Srbije uređeno poštovanje dostignutog nivoa prava.'' Kada pročitate član 20. stavove 2. i 3. Ustava Republike Srbije ne vidi se kakve zaista veze ima ovo obrazloženje sa članom 20. To je jedna stvar koju želim da vam kažem. Druga je stvar, iz ovog vašeg obrazloženja ispada da moj amandman nije u skladu sa Ustavom. Onda, izgleda da Zakonodavni odbor ovde nije radio svoj posao, u obrazloženju Zakonodavnog odbora piše da je ovaj amandman pravno moguć. Čim je pravno moguć, onda znači da je saglasan sa Ustavom Republike Srbije. Kako je onda moguće da vi date ovakvo obrazloženje meni, ponavljam, sviđalo se meni ili ne, zakonodavac, zakonopisac ima pravo da kaže – to je moja politička intencija, ona je u saglasnosti sa Ustavom i devet meseci i dvanaest meseci je u saglasnosti sa Ustavom. Prema tome, znam da nećete ništa odgovoriti, samo da vam kažem koliko je ovo obrazloženje ozbiljno. Hvala.
Utrošeno je 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, ispred Poslaničke grupe Nove Srbije podnela sam amandman na član 18, tražeći da se stav 2. u njemu briše. Da podsetim samo, odnosi se na mogućnost produženja služenja civilnog roka i ta se mogućnost dopušta do 30 godine života. Mi smo tražili da to ostane u okviru 27 godina života. Amandman je odbijen sa obrazloženjem: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se stavom 2. ovog člana daje mogućnost izuzetka. Takvo rešenje je neophodno za regrute koji su ocenjeni privremeno sprečenim za rad do 27. godine života i kojima je regrutna obaveza produžena do 30. godine života.'' Sve do sada u služenju naše vojske uvek je ograničavano sa 27. godinom života. Da slobodno kažem, na neki način to je i u skladu naše vojničke tradicije. Svako pravilo koje dopusti izuzetak prestaje da bude pravilo i mnogo češće se radi o izuzetku koji nije ni jasno ni pravno determinisan i onda se ulazi u mogućnost zloupotrebe zakona, u mogućnost pribegavanja instituta u rupe u zakonu. Ne bi bilo dobro da pred zakonom svi budu jednaki samo da neki budu jednakiji. Svaki izuzetak dopušta, odnosno poništava pravilo u potpunosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vesna Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, podnela sam amandman na član 19. Predloga zakona o civilnoj službi, kojim tražim da se taj deo zakona briše. Svi dobro znate da je ceo Predlog ovog zakona o civilnoj službi neprihvatljiv za SRS. Neprihvatljiv je jer podriva odbrambeni sistem države. Nismo mi imperija, neka velika sila koja može sebi da priušti ovakav luksuz. Ako imamo Vojsku a neki njeni tragovi su ostali, svi građani moraju da budu ravnopravni. Civilna služba i vojna služba nisu iste, nisu ni slične. One ne mogu da menjaju jedna drugu. Po ideji Vlade Srbije naša država će neku decu da šalje da služe sa puškom, a druge da čiste prozore i peru pelene zbog navodnih verskih ili moralnih razloga. Znači, neko treba da bude tamo gde može da se strada, a drugi treba da uživaju i rade kao tetkice. Vi biste, eventualno, služenje vojnog roka, ono pravo, sa oružjem mogli da zamenite sa civilnom zaštitom koja bi trajala duže, pa neka oni kojima se toliko gadi vojska idu da kopaju kanale, spasavaju imovinu i ljudske živote. To već ima smisla. Ovako, od kako ste uveli takozvanu civilnu službu sve više mladih ljudi se izjašnjava kao pripadnici verskih sekti, izgovaraju se svojom savešću. Da su to kroz istoriju činili naši preci Srbija više ne bi postojala. Zamislite šta bi se dogodilo da je vojvoda Živojin Mišić umesto što je nosio pištolj i orden "Svetog Đorđa", "Svetog Mihajla" ribao prozore – Srbije ne bi bilo. Gospodine ministre, nažalost, nije tu, ako je ta civilna služba toliko dobra neka vas onda umesto "Kobre" pričuvaju ljudi koji peru pelene i glume prigovor savesti. Na kraju, podsećam vas da većina obveznika, oni koji se opredele za civilnu službu sede kod kuće i zato vas pozivam da prihvatite moj amandman i prekinete sa ovako nakaradnom praksom u Srbiji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 20. To je najadekvatniji amandman na ovaj član i bio sam vrlo neprijatno iznenađen odlukom ministra i Vlade da mi amandman ne prihvate. Amandman glasi: ''Član 20. briše se.'' Još me je više iznenadilo obrazloženje zbog čega amandman nije prihvaćen, kaže: ''Amandman se ne prihvata iz razloga koji su navedeni u obrazloženju amandmana pod rednim brojem 1.'' Da bi video šta je to, otvorio sam obrazloženje pod rednim brojem jedan, koje kaže: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 45. Ustava Republike Srbije uređeno pravo na prigovor savesti,'' pa se smatra da je i tim članom i ovaj drugi deo obrazloženja obuhvaćen, ''dok je članom 48. stav 3. Zakona o odbrani propisano da će se pravo na prigovor savesti...'' itd. Uzeo sam Ustav Republike Srbije, član 45. kaže: ''Lice nije dužno da, protivno svojoj veri i ubeđenjima, ispunjava vojnu ili drugu obavezu koja uključuje upotrebu oružja. Lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom.'' Dakle, u Ustavu kao najvišem pravnom aktu, sistemom supremacije moraju da budu svi zakoni uklopljeni u ovaj Ustav. Sve što viri kao predlog zakona mora da bude sadržano u okviru Ustava i nigde ne nađosmo civilno služenje vojnog roka. Dame i gospodo narodni poslanici, jedino što možete u danu za glasanje da učiniti jeste da usvojite amandmane SRS na sve članove ovog zakona, a svi su identični mom amandmanu, i onda ćemo dovesti Ministarstvo u situaciju da malo razmisli, da ti koji neće da nose oružje zbog prigovora savesti mogu da rade u kasarnama i druge poslove. Ako neće pušku mogu lopatu, metlu itd. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
''Član 21. se briše.'' To je moj amandman. SRS smatra da će se Predlogom zakona o civilnoj službi narušiti sistem odbrane Republike Srbije. Iz tog razloga potrebno je brisati članove Predloga zakona u Glavi – Vršenje civilne službe. Mislim da su moje kolege, poslanici SRS, vrlo jasno danas objasnili naš stav o tome zašto ne treba vršiti civilnu službu, odnosno služiti Vojsku na taj ružan način, ali neće biti zgoreg da podvučem još neki put ili još jedanput ovaj naš stav. Dakle, mnogo je pitanja koja se otvaraju kroz ovaj zakon, a vrlo malo odgovora. Čak se stvara konfuzija. Stav SRS je da civilno služenje izbrišete iz zakona, kao i prigovor savesti, kao i prigovor da zbog nekog verskog ubeđenja neko može da odbije služenje Vojske sa oružjem. Da vas upoznam sa jednom situacijom koja je stara nekoliko hiljada godina – ne postoji nijedna religija u svetu koja ima prigovor savesti da se ne služi sa oružjem. Postoji nekoliko malih religija, kao što je đainizam, što je jedna podvrsta hinduizma i monaški nivoi, kao što u budizmu zaista imaju momenat da pre hoće da stradaju nego da se brane, ali ono što počiva na temeljima hrišćanske civilizacije jeste da apsolutno nijedna veroispovest u hrišćanstvu nema taj momenat prigovor savesti. Dakle, prigovor savesti je samo izmišljen da bi se širio defetizam i da bi se oni što bi trebalo da nose oružje ohrabrili da ga ne nose. Naravno, vi ste i u načelnoj raspravi rekli da ti ljudi mogu biti upotrebljeni za razne radnje. Smatramo da je ovakav stav omalovažavanje i čoveka, i bilo kog čoveka, podvlačim, omalovažavanje institucija i omalovažavanje države. Iako ste rekli da mogu biti korišćeni ljudi, recimo, da kopaju rovove, smatramo da kada čovek nije obučen onda je on zloupotrebljen, jer dok se neko obučavao u kopanju rovova, zaklona, vatrenih položaja za artiljerijska oružja, neki su radili razne poslove koji nemaju nikakve dodirne tačke sa vojnim poslom. Zamislite da lice koje je češljalo perike za vreme rata odredite da ukopava haubice od 122 milimetra i nekoga pozove da razvuče lafet na haubici, gde se radi o nekoliko tona zemlje i nekoliko desetina i stotina kilograma, a da ne govorim da taj nesrećnik bude, recimo, na položaju baterije haubice kada ispaljuje rafalnu paljbu, bukvalno odskačete od zemlje po 20 centimetara. Zamislite nekog nesretnika koji je radio u komunalnoj službi da se nađe na takvom mestu. Naravno, tu su i prirodne nepogode, ali kako će neko ko nije naučio da radi u timu, a treba da sluša, odnosno izvrši komandu, naročito u velikoj grupi, u četi ili bataljonu, može to da uradi. Oni kao neobučeni opasni su i za sebe i za druge, a njihova upotreba bila bi zloupotreba, a i njihova neupotreba je vrlo ozbiljno omalovažavanje, ne samo da su nesposobni da pomognu i sebi i drugima, već su izbrisani sa spiska upotrebljivih. Po nama, intencija samog zakona ide u pravcu da se mladi ljudi, vojni obveznici, ohrabruju da služe civilno, što je van svake zdrave pameti i protivno Ustavu. Hvala.
Zahvaljujem. Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslaniče Slađane Mijaljeviću, nisam vas prekidala da vas upozorim da ne možete govoriti sa omalovažavanje o ustavnim odredbama, pa to činim nakon što ste završili svoje izlaganje. Ako imate još koji amandman, upozoravam vas da je prigovor savesti ustavna odredba i da vam je obaveza, kao narodnog poslanika, da sa poštovanjem govorite o Ustavu, bez obzira da li se vama lično neka od ustavnih odredbi sviđa ili ne. Podsećam vas, molim vas, da ne dobacujete sa mesta, to je kršenje člana 104. i predstavlja osnov za izricanje mera opomene. U obavezi sam, na osnovu člana 27. da vas podsetim da postoji i procedura za izmenu Ustava i ako želite, imate kao i svaki drugi građanin Srbije prostor za izmenu Ustava, do tada odgovornost javne reči podrazumeva pažljiv izbor izraza i rečenica koje koristite kada govorite o odredbama Ustava i pravima koja su u tom Ustavu zapisana za sve. Da li još neko želi reč? (Slađan Mijaljević, s mesta: Replika.) Vi želite reč, možete da koristite vreme vaše poslaničke grupe, obrazlažući amandman. Nemate pravo na repliku, podsećam vas da pročitate odredbe Poslovnika koji se odnose na čl. 27, 104, 106. i tok sednice. (Slađan Mijaljević, s mesta: Samo vas molim da mi objasnite.) Sada vas podsećam, narodni poslaniče, da nemate prava da dobacujete sa mesta. Narodni poslaniče Filipu Stojanoviću, i vas podsećam da ne dobacujete sa mesta, u obavezi sam da, kao i vi, štitim prava koja su zapisana u Ustavu. Onog trenutka kada iz bilo kojih razloga, dešava nam se svima, vi to smetnete sa uma, član 27. mene obavezuje da vas na to podsećam. Pravo na repliku, na reakciju predsedavajućeg nemate, možete da govorite o amandmanu ako želite. Želite o amandmanu dalje? (Ne.) Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Da, po povredi člana 27. Poslovnika sa vaše strane na isti način kao i juče, ali da se razumemo, govorim o ovom danas i zaista bi bilo dobro da prestanete da plašite narodne poslanike. Svoj vrednosni sud i stav političke partije koju predstavlja ovde može da iznese svaki narodni poslanik. Član 103. Ustava Republike Srbije, gospođo Čomić, u 2. stavu kaže: "Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije". Najlepše vas molim, poštujte Ustav, a ako javni tužilac, onaj, znate, Radosavljević koji kaže da Boris Tadić ne pije, nego slavi, a običan čovek kada slavi, pije na stadionu, odgovara krivično i prekršajno, a Boris Tadić ne, jer on, bože, slavi, on slavi pobedu, a ovi valjda slave poraz kada piju, dakle, on, taj koji tako razmišlja, gospodin Radosavljević, neka pogleda u ovaj Ustav pre nego što postupi u skladu sa ovim što vi pokušavate juče i danas da nametnete narodnim poslanicima. Najlepše vas molim, poštujte Ustav, mi ga poštujemo, hvala na pitanju. Dozvolite narodnim poslanicima da rade svoj posao. Hvala vam lepo.
Narodna poslanice, nema povrede člana 27. i upravo kao predsedavajuća tome služim, kao i svako drugi, da podsetim poslanike koji smetnu s uma odredbe Poslovnika i tok sednice da ih na to podsetim. Dakle, vi biste morali znati da ja niti sam objašnjavala da je učinjeno krivično delo, niti sam za krivično delo optuživala bilo koga, ja primenjujem Poslovnik i vi biste morali znati razliku između krivične prijave i objašnjavanja da je nešto krivično delo i primene Poslovnika na koju je obavezan svaki predsedavajući. Uvidom u stenogram, narodni poslanik Slađan Mijaljević će videti kojim i kakvim rečima je okvalifikovao jedno pravo zapisano u Ustavu. To po pravilima i po članovima našeg Poslovnika nije dozvoljeno, a vas molim da ne zloupotrebljavate pravo koje vam je dato na osnovu člana 100, pa da dobijete reč zato što je Poslovnik povređen, jer mislim da delimo stav da nije povređen u ovom slučaju. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ste, gospođo Čomić, brutalno prekršili član 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije zato što vi, kao predsedavajući, nemate pravo da komentarišete politički stav bilo kog narodnog poslanika i ne možete da date paušalnu ocenu da će Slađan Mijaljević da pogleda stenogram, pa da će onda da shvati koje članove Poslovnika je povredio. Ako je povredio neki član Poslovnika, vi ste dužni, kao predsedavajuća, da kažete – gospodine Mijaljeviću, povredili ste taj i taj član Poslovnika. Gospodin Mijaljević ni na koji način nije imao nameru da dezavuiše Ustav. Ako ste primetili, gospođo Čomić, intencija je poslaničke grupe SRS da ukaže na činjenicu da je Vlada Republike Srbije ovakvim predlogom zakona prekršila Ustav Republike Srbije, i to član 45, koji uopšte ne govori o civilnoj službi, nego se govori o pravu pojedinih građana Srbije koji imaju svoja verska ili neka druga ubeđenja, da služe vojni rok bez oružja, a služenje vojnog roka bez oružja i civilna služba su dve potpuno odvojene kategorije. Civilnu službu Ustav Republike Srbije ne poznaje. Ako je nekome trebalo da skrenete pažnju da je prekršen Ustav, trebalo je da to učinite Vladi Republike Srbije i ovde prisutnom predstavniku Vlade, gospodinu Šutanovcu, a nikako bilo kom poslaniku iz SRS.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Ili niste sedeli u sali dok je govorio gospodin Mijaljević ili niste sedeli u sali nakon što je završio izlaganje, a ja mu objasnila da nisam htela da ga prekidam i da ga sada upozoravam, nakon što je završio, da pažljivije reči bira, a u skladu sa članom 104, kada je u pitanju pravo zapisano u Ustavu koje se tiče prigovora savesti. Vaša volja da govorite o civilnoj službi je vaša volja, ali nije tema ni onoga što sam ja kazala, niti je tema zbog koje je narodni poslanik Slađan Mijaljević upozoren. Upozoren je zbog toga što sa omalovažavanjem govori o pravu zapisanom u Ustavu. To Poslovnik, u članu 104... (Narodni poslanici SRS, s mesta: Po kom članu?) Narodni poslanici dobacuju i krše član 104. Ako po uputstvu narodnog poslanika Aleksandra Martinovića želite da bez objašnjavanja izričem mere opomene, na raspolaganju sam da, uključujući meru izricanja opomene zbog dobacivanja i kršenja člana 104, za koji sam sigurna da gospodin Marković zna da je zapisano u Poslovniku. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, podnosim ispred SRS amandman na Predlog zakona o civilnoj službi, da se predloženi član 22. briše. SRS smatra da će Predlog zakona o civilnoj službi narušiti sistem odbrane Republike Srbije, da je nepotreban i štetan, da se ovim zakonom sprovodi amerikanizacija srpske Vojske preko nevladinih organizacija, koje se bave pravom na prigovor savesti i civilnom službom koja je ušla u sve pore službe, utičući na njihovo kontrolisanje. Usvajanjem ovog zakona, civilno služenje vojnog roka dovodi se do apsurda u bezbednosnom sistemu zemlje, jer obuka regruta u civilnoj službi nije adekvatna u odbrambenom sistemu zemlje i ne doprinosi nikakvom poboljšanju u efikasnijem i sigurnijem funkcionisanju Vojske. Vojska Srbije je došla u situacija da se opravdano javlja bojaznost kod građana, po pitanju njene spremnosti da odbrani našu zemlju i da u novim uslovima odgovori oblicima bezbedonosnih ugrožavanja. Jedna zemlja je bezbedna koliko je sposobna da odbrani svoj integritet bilo diplomatijom bilo oružanom silom. Osnovni zadatak je da Vojska bude efikasna, da kvantitet preraste u kvalitet, kako bi odgovorila savremenim bezbednosnim rizicima, da stanje Vojske Srbije bude definisano na osnovu procenjenih bezbednosnih izazova rizika i pretnji sa kojima se Srbija može suočiti. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković . Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poznat vam je stav SRS o štetnosti Predloga zakona o civilnoj službi. Sistemsko slabljenje odbrambene moći Srbije i rastakanje Vojske, počelo je po nekom automatizmu i kontinuitetu, prevremenim penzionisanjem i demobilizacijom najsposobnijih rukovodećih kadrova, nastavljeno je rasformiranjem operativnih sastava, uništavanjem ispravne borbene tehnike i dovođenjem Vojske na ivicu siromaštva, ali i dovođenjem nestručnih ljudi na rukovodeća mesta u Ministarstvo odbrane i Generalštab Vojske Srbije. Naravno, da ti ljudi treba da imaju samo jednu kvalifikaciju, a to je da slepo sprovode politiku diktiranu iz svetskih centara moći, pre svega, SAD i NATO pakta. Na zahtev svojih prijatelja iz Amerike, još je Boris Tadić svojevremeno uništio 1.200 sistema „Strele-m“, tako da danas naša vojska na helikoptere, nisko leteće avione, špijunske i druge letelice, može da dejstvuje samo osnovnim pešadijskim naoružanjem, kao što je bilo u Prvom svetskom ratu. Danas su sistemi za dejstva na srednjim visinama „Neva kub'' i ''Dvina“, isti oni sistemi kojima su oboreni zločinački i agresorski NATO avioni, zbog nedostataka rezervnih delova skoro van upotrebe. Time, naravno, rasprodaja naše vojske nije završena. Onima koji su ubijali naše civile, uništavali stambene objekte, bolnice, porodilišta, mostove, danas naša vlast u bescenje rasprodaje mudrost i borbenu sposobnost našeg naroda maksimalnu disciplinu i druge borbene aktivnosti, kao jedinstveni produkt našeg znanja za pariranje najsavremenijim borbenim sredstvima zapada. Na kraju, naravno da ovaj amandman treba usvojiti i naravno, dame i gospodo narodni poslanici, štetan je Predlog zakona o civilnoj službi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe „ Napred Srbijo“. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana je bila da se onim licima koja civilno služe, a koja i žele da prekinu civilno služenje i da služenje nastave u Vojsci Srbije, bilo kao vojnici sa oružjem ili bez oružja, ovaj rok vremenski koji je dat, od tri meseca, skrati za mesec dana. Ako je rečeno da najranije posle 15 dana mogu da izjave takvu želju, odnosno potrebu da podnesu takav zahtev, smatrali smo da je dovoljno da najkasnije to urade kada provedu mesec dana na civilnom služenju roka. Jer, ovde se kaže da je to iz praktičnih razloga, a mi, takođe, kažemo da jei naš amandman podnet iz praktičnih razloga. Kako se u obrazloženju govori kako se radi o graničnom slučaju od 90 dana, i ako tome dodamo još i vreme za koje teritorijalni organ treba da donese odluku da bi prekinuo civilno služenje roka, to je već više od tri meseca. Ako taj teritorijalni organ treba da odradi određene aktivnosti koje su, takođe, predložene u članu 43, lekarski pregledi itd, a dužan je da to civilno lice uputi u narednom uputnom roku, smatramo da ima daleko više vremena ako to uradi ako on bude 30 dana u Vojsci, nego ako na civilnom služenju bude 90 dana. U redu je to, onda ima još 4,5 meseca za obuku. Pošto se dva dana provedena u civilnoj službi računaju kao jedan u Vojsci, ali ipak, 3 meseca on provodi kao što provodi njegova generacija koja se nalazi na tom redovnom služenju vojnog roka. Malo ima vremena da se obave sve te aktivnosti koje treba da obave teritorijalni organi, da bi ispunili ovaj uslov da ga u sledećem uputnom roku upute na redovnu vojnu obuku sa ostali regrutima koji služe vojni rok sa oružjem ili bez oružja.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Aranđelović i Kenan Hajdarević . Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Suština našeg amandmana je dvostruka, da se izjednači nekakva proporcija koja već postoji u služenju u civilnoj službi i vojnog roka, a to je otprilike jedan prema jedan i po, i da se ovim članom koji govori o licu koje se predomislio u roku od 3 meseca i želi da se uputi na služenje vojnog roka sa ili bez oružja u Vojsku Srbije, dakle, da se tom licu da mogućnost da tako služi vojni rok. Preporuka Saveta Evrope je da je svako računanje služenja civilnog roka preko jedan i po dan u odnosu na službu u Vojsci već kazna. A ovde se predvideli pošto se lice predomislilo i želi da ide da služi Vojsku, da mu se računa 2 dana služenja civilne službe u jedan dan Vojske, To mi je potpuno neshvatljivo zašto se vojni rok služi 6 meseci, civilna služba 9 meseci, to jeste u skladu sa Preporukama Saveta Evrope, ali obrazloženje kaže da se dan računa osam sati za onog koji služi u civilnoj službi, a vojnik ima 16 sati, jer u slobodno vreme mora da izvršava želje starešina. Mislim da obrazloženje nije na mestu, kao što i prethodno obrazloženje u članu 1, gospodina ministra, da Ustav obavezuje, nije na mestu. Na kraju krajeva, u obrazloženju Vlade ne piše da je to protivustavno. Jer, da je to protivustavno ne bi se u zakonu pominjala samo civilna služba. Valjda je i za civilnu službu, koja traje devet meseci, radni dan osam sati, kao što je za služe vojnog roka, uzmimo 16 sati – što niste računali spavanje, onda bi moglo da bude jedan prema tri? Prema tome, mislim da je jednostavno došlo ili do nekakve greške ili neko želi da kazni lica tj. lice koje je izjavilo prigovor savesti pa se u roku od tri meseca predomislio i da mu se to što je, recimo, dva meseca odradio u civilnoj službi i želi da bude vojnik, sada računa samo mesec dana vojne službe. Zaista mi nije jasno i nije u skladu sa Preporukama Saveta Evrope. Kada već neke kolege koriste priliku da se obraćaju deci isto mogu da kažem toj istoj deci da se nadam da više nikad neće biti topovsko meso pogrešnim politikama i da će primena ovog zakona potrajati samo do uvođenja potpune profesionalizacije Vojske, a nadam se, ministre da će to biti u roku od dve godine. Nadam se da više nikada bezbednost ove zemlje neće zavisiti od topovskog mesa sirotinje, nego od sistema kolektivne bezbednosti. Samo jedan je u ovom trenutku pred nama, a to je članstvo u severno atlantskoj organizaciji.
Jedan minut i petnaest sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Nenad Čanak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 25. Predloga zakona govori o načinu prekida civilne službe i LDP je ovde dala amandman vezano za stav 5. člana 25. Po nama je neprihvatljiv ovaj stav, gde se kaže da lice iz stava 1. tačke 1), 3), 4) i 5) ovog člana, upućuje se na služenje vojnog roka bez oružja u jedinicu Vojske Srbije. Mi mislimo da je ovakav stav neprihvatljiv, iz dva razloga. Prvi razlog zato što se, čitajući ovaj član, a naročito ovaj stav, stiče utisak kao da je služenje vojnog roka u Vojsci Republike Srbije kazna, odnosno oni koji naprave prekršaj u civilnoj službi kažnjavaju se na taj način što će nastaviti služenje vojnog roka u Vojsci Republike Srbije bez oružja. To je jedan argument. Drugi argument, zašto treba da se briše ovaj stav, jeste da pravo prigovora na savest može da se odnosi i na služenje civilnog roka u bilo kojoj jedinici civilne Vojske. Mislimo da umesto ovog stava mogu sasvim pravilno da se upotrebe kaznene odredbe predviđene Glavom VII Predloga ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Član 26. Predloga zakona govori o načinu prekidanja vršenja civilne službe, kada se radi o naučnom radniku, o vrhunskom sportisti, članu reprezentacije Republike Srbije i umetniku. Mi smo ovde podneli amandman na član 26. stav 2. Predloga zakona, gde kažemo da se posle reči „Ministarstvu odbrane“ dodaju reči – „koje je dužno da o zahtevu odluči u roku od osam dana“. Apsolutno razumemo odgovor koji ste vi ovde uputili, gde se kaže da se ovaj amandman ne prihvata zato što su odredbom člana 208. Zakona o opštem upravnom postupku propisani rokovi u kojima je organ dužan da postupi po podnetom zahtevu. Međutim, Zakon o upravnom postupku, čini nam se da treba da se specijalizuje sa tačno određeni rokom od osam dana, jer ako se odgovori na zahtev, bilo sportiste, bilo nekog umetnika, posle 15-20 dana, postoje rokovi kada taj umetnik, odnosno sportista mora da dobije prekid civilnog služenja vojnog roka. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Uvažene kolege narodni poslanici, Poslanička grupa SRS podnela je veći broj amandmana na Predlog zakona o civilnoj službi i svi podneti amandmani tretiraju uglavnom istu problematiku, pokušavaju da široj javnosti ukažu na svu besmislenost donošenja jednog ovakvog zakona, koji, u ime nekakvog prigovora savesti, na direktan način omalovažava svu tradiciju slavne srpske Vojske, podriva odbrambenu moć Republike Srbije, a u isto vreme i srpsku omladinu omalovažava na taj način što, umesto da je motiviše za jedan poziv kakav je častan vojnički poziv, na indirektan način ga od toga odvraća i umesto toga šalje u razne domove i ustanove da čuvaju nečije bake ili deke. To sigurno nije u duhu slavne srpske tradicije, a sve ovo obrazlaže se, od strane predlagača, nekakvom potrebom da ove ustanove uposle određeni broj civilnih lica. Postavio bih jedno logično pitanje: ako te ustanove imaju potrebu da uposle određena lica, zašto ih ne uzmu sa biroa za nezaposlene jer, nažalost, na biroima se danas nalazi više srpske omladine nego ikada. U nedostatku prave strategije zapošljavanja, teško da ta omladina ima čemu dobrom i da se nada. Konkretno, moj amandman se odnosi na član 27. koji se odnosi na odlaganje i na prekid vršenja civilne službe u određenim okolnostima, kao što su privremena nesposobnost za rad, smrt ili teška bolest člana porodice, elementarna nepogoda ili odluka samog civilnog lica da nastavi služenje vojnog roka sa ili bez oružja. Tu se i krije sva nelogičnost ovog amandmana. Član 21. Ustava Republike Srbije kaže da su svi ravnopravni i jednaki pred zakonom. Pitao bih: šta ako se desi inverzan proces, ako nekom ko služi vojni rok sa oružjem odjednom proradi savest pa hoće da pređe na civilno služenje, a još gore, hipotetički, da se to, ne daj bože, desi u vreme neposredne ratne opasnosti? Šta bi bilo da većina vojnika odluči da pređe u civilno služenje? Možete i sami zaključiti kako bi to na direktan način ugrozilo bezbednost zemlje i Vojske u celini. Na kraju, rekao bih da u prilog ovoj mojoj konstataciji ide i činjenica da je ceo ovaj predlog zakona dat na 22 strane, a obrazloženje predlagača na čak 13 strana. Čini mi se da je više predlagaču stalo da uveri javnost da treba doneti zakon, nego što mu je stalo do sadržaja i suštine samog zakona.
Iskorišćen je jedna minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospodine ministre, jutros smo se uverili da ćutanje ne mora uvek da znači i odobravanje. Vi ćuteći, čini mi se, niste prihvatili moj amandman kojim sam tražio da se poljoprivrednim proizvođačima u određenim opravdanim razlozima odloži vojna vežba. To ću reći i jednima i drugima, dakle, i onima sa leve i sa desne strane Morave, da vi to niste prihvatili, a vi kada dođete dole obrazložite im zašto niste. Sada bih malo o ovome. Član 29, čije sam brisanje tražio, govori o tome gde se vrši civilna služba i o tome da se ta lica u civilnoj službi mogu premestiti u drugu organizaciju, dakle, iz obdaništa u vrtić, iz vrtića u kafić itd. Mi smo principijelno protiv civilnog služenja. Čim smo protiv civilnog služenja, normalno i logično je da smo protiv premeštanja onoga koji služi iz jedne ustanove u drugu. Mi smo za to da svaki mladi čovek bude adekvatno osposobljen i obučen za odbranu svoje zemlje, ne za agresiju nego za odbranu. Da bi bili adekvatno osposobljeni za odbranu svoje zemlje, oni moraju da prođu određenu vojnu obuku. Daleko je od toga, gospodine ministre, da neko voli rat. Svi smo mi svesni činjenice da je rat nešto najgore što može da zadesi jednu zemlju i njene građane. Kao što je rečeno, niko nije toliko glup da bi poželeo rat a ne mir, jer u miru sinovi sahranjuju očev, a u ratu očevi sinove, nažalost. To je nešto najgroznije. Ali, to znaju i oni koji mnogo veći deo svog bruto nacionalnog dohotka izdvajaju za obuku svojih mladih ljudi, radi odbrane i bezbednosti zemlje, znaju, ali ipak obučavaju svoje kadrove za odbranu zemlje, a mi kroz ovaj zakon to nećemo i ne želimo, odnosno vi.
Trideset sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac. Izvolite.
Uvaženi gospodine Munjiću, zarad leve i desne strane Morave, član 52. kaže ovako – vežba se može odložiti i registrovanim poljoprivrednicima i drugim licima koja samostalno obavljaju poljoprivrednu delatnost, ako u njihovom domaćinstvu nema drugog člana sposobnog za privređivanje. Znači, nije tačno da poljoprivrednici nemaju. Međutim, vi niste čitali ovo sve i molim vas kada budete otišli odakle ste došli da se izvinite kolegama koje ste doveli u zabludu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospodine ministre, pročitao sam ovo izvanredno. Međutim, tačno je ovo što ste vi rekli u prvom ovom delu. Međutim, niste pročitali da li tendenciozno ili ste zaboravili da pročitate i drugi deo, a to je – da oni koji to ne budu ostvarili, odnosno da to mogu ostvariti poljoprivrednici u upravnom sporu, gospodine ministre, poljoprivredni proizvođač da ostvari to svoje pravo u upravnom sporu. Ja sam jutros rekao – pa, zašto niste propisali da ga ostvari pred Ustavnim sudom a ne u upravnom sporu. U tome je poenta, ili negde u Strazburu. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Gde to piše?)
Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Povreda Poslovnika? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prekršen je član 106. i član 113. Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, u članu 106. piše da se opomena izriče narodnom poslaniku, između ostalog, ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora, a u članu 113. piše da se odredbe ovog Poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju i na sve druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuje na sednicama odbora i drugih radnih tela Narodne skupštine. Dakle, gospođo Čomić, gotovo da nema nijednog narodnog poslanika SRS a da mu gospodin ministar ne dobacuje na razne načine, ili se podsmeva ili pravi podsmešljiv izraz lica, ili čavrlja sa vama, ili sa svojim kolegama, ili nas poziva da sa njim čak neformalno komuniciramo. Dakle, ako gospodin ministar smatra da neki stav bilo kog narodnog poslanika SRS ili bilo kog drugog narodnog poslanika nije u skladu sa njegovim političkim opredeljenjem, treba da se javi za reč i da onda sa nama komunicira na formalan način, da ga čujemo. Ovako, zaista se na jedan tužan način ugrožava dostojanstvo Narodne skupštine. Moguće je da je gospodin ministar prepametan, pa da ga mi ne razumemo šta on to u stvari nama ovim predlogom zakona poručuje, ali ga pozivam da nam tu svoju pamet saopšti na zvaničan način, da se javi za reč, uključi mikrofon, pa da čujemo šta je to epohalno u ovom predlogu zakona koji je ceo, od početka do kraja, suprotan upravo članu 45. Ustava Republike Srbije. Vas molim, gospođo Čomić, ako ste mogli da prebacujete Slađanu Mijaljeviću za povredu Poslovnika koja ne postoji, da skrenete pažnju gospodinu Šutanovcu da se upristoji. Dakle, mi ovde nismo njegovi posilni, mi ovde nismo zaduženi da mu kuvamo kafu u Ministarstvu. Mi smo narodni poslanici i molim vas da zaštitite i instituciju i funkciju narodnog poslanika. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104, a ni povrede člana 113. Dijalog koji se odvijao između narodnog poslanika Mirka Munjića i ministra Dragana Šutanovca bio je vezan za to da li ili ne u zakonu piše da je poljoprivrednim proizvođačima u registrovanim poljoprivrednim domaćinstvima koji sami privređuju zakonom omogućeno da ne odu na vojnu vežbu, kolokvijalno, da skratim član. Narodni poslanik Mirko Munjić je tvrdio da to ne piše. Ministar Dragan Šutanovac je pročitao i rekao da to piše. Narodni poslanik Mirko Munjić je dobio pravo na repliku i nije pročitao gde piše da je on u pravu. Ministar jeste pitao – gde piše i pretpostavka je da su obojica to čitali i govorili u dobroj veri i nadi. Dakle, narodni poslanik Mirko Munjić imaće dodatni minut ako može da pročita iz Predloga zakona ministru gde piše da poljoprivrednici iz registrovanih poljoprivrednih domaćinstava koji su jedini privređivači nemaju prava koja su data drugima, a tiču se, ponavljam, kolokvijalno, ne pamtim ceo član zakona, izvinjavam se, kada učestvuju na vojnoj vežbi. Da li narodni poslanik Mirko Munjić želi da pročita da poljoprivrednici nemaju pravo za koje je ministar, čitavši odredbu člana zakona, čitanjem utvrdio da imaju pravo. Ne želite reč? Želite reč? Izvolite.
Gospođo Čomić, ovo podseća na sve samo ne na Narodnu skupštinu. Mi nismo u sudu, mi nismo u školi da se ovako ponašamo, da vi kažete da li ja želim da pročitam, da li ne želim da pročitam, da li imam minut ili nemam minut. Gde piše da ja imam minut za to? I, jednostavno, vi objašnjavate šta sam ja rekao. Ne znam, kakav je to način vođenja i zaista, molim vas, da dostojanstveno vodite ovu skupštinu, kako to priliči i kako to piše u Poslovniku. [[Aplauz.]]
Narodni poslaničke, vođenje Skupštine je u cilju da javnost bude informisana. Moja je obaveza da vi imate šansu da informišete javnost da ste u pravu čitanjem onoga što ste utvrdili, a što je ministar osporio. Da li još neko želi reč po amandmanu na član 29? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima, samo jednom pritisnite, kratko vam se pojavilo ime, narodni poslaniče, Milanu Nikoliću. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 30. u smislu da se briše. Član 30. predlaže način određivanja organizacija ili ustanova u kojima će se vršiti civilna služba. Vlada nije prihvatila amandman iz razloga što je Ustavom utvrđeno pravo na prigovor savesti, ali će se to i civilno služenje vojnog roka urediti posebnim zakonom. SRS je, videli ste, protiv civilnog služenja vojnog roka i smatra da se prigovor savesti može efikasno odraditi i u krugu kasarne. Civilno služenje vojnog roka je uveo Boris Tadić kada je bio ministar odbrane. To je učino po ugledu na ekonomski najmoćnije zemlje na Zapadu. To se smatralo demokratijom, mada nema veze sa demokratijom. Uvođenjem civilnog služenja vojnog roka počelo se sa drastičnim rušenjem i uništavanjem Vojske Srbije. To uništavanje nastavio je general Ponoš, koji iako je smenjen još uvek prima platu načelnika Generalštaba, a živi u državnoj rezidenciji, odnosno u vili iz koje je isterao porodicu Ojdanić. Civilno služenje vojnog roka nema smisla, jer oni tamo ništa ne uče iz vojne teorije i o odbrane zemlje. Srbija je zemlja koja leži na kostima naših predaka koji su dali svoje živote u ratovima za slobodu i dostojanstvo svog naroda. To je sve smišljeno i urađeno da se uništi Vojska Srbije i patriotsko biće, vojnički ponos i dostojanstvo srpskog naroda. Služenje vojnog roka u Srbiji je oduvek bilo tradicija, patriotski čin, ponos, veliki ispit zrelosti i ogromna priprema za dalji život. Kada srpski mladići ne budu odlazili na redovno služenje vojnog roka, to će biti kraj i srpske Vojske. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na Predlog zakona o civilnoj službi. Amandman se odnosi na član 31. koji govori o pravima i obavezama lica u civilnoj službi. Amandman glasi: „Član 31. briše se.“ Kao i svi naši amandmani, i ovaj nije prihvaćen. SRS smatra da je kompletan Predlog zakona o civilnoj službi besmislen i da ga treba brisati, tako da je amandman logičan sled prethodno podnetih amandmana SRS. Ovu materiju treba urediti u drugim zakonima koji tretiraju vojnu, materijalnu i radnu obavezu. Mišljenja smo da je civilno služenje uvedeno pod plaštom demokratije društva i reforme oružanih snaga, a sa ciljem slabljenja Vojske Srbije i narušavanja odbrambene moći naše zemlje. U dugoj tradiciji srpskog naroda odlazak u vojsku je test zdravlja, zrelosti, odgovornosti, ličnog i nacionalnog identiteta. Da je više mladića koji umesto uniforme biraju metle i lopate, ne mislim ništa u pežorativnom smislu, na ulicama i školama po Srbiji bi bilo mnogo manje nasilja, narkomanije, alkoholizma, kriminala, a više reda, discipline, poštovanja, odgovornosti i zdravog načina života. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, po mojoj evidenciji koju imam, ovaj amandman je prihvatila Vlada, no, želim da iskoristim ovo vreme da odreagujem na deo jučerašnje diskusije, kada smo raspravljali o problemima beskućnika. Moram da vam kažem da moja zalaganja da se reše problemi pripadnika Vojske, bivših i sadašnjih, to osećam kao moralnu obavezu, nema veze sa partijskom pripadnošću i to bih činio da sam član vaše partije. Stoga, vaša opaska na jučerašnjoj sednici, kada smo raspravljali o ovom problemu, moram da kažem, kada ustanete slabo se ovde razume, molio bih vas da sedite kada govorite da bismo vas bolje čuli i razumeli. Evo šta ste rekli – iz vaše partije je potpredsednik Vlade Srbije. Najbolje bi bilo da porazgovarate sa njim, da on da mogućnost rešenja, pa da vidimo kako bi to moglo da se reši. Ubeđen sam da biste vi to umeli, da se posavetujete na koji način da to rešimo, jer za ovih 10, 15 ili 18 godina od kada su počeli da dolaze ovamo, niko nije bio dovoljno pametan, izgleda, da to reši. Gospodine ministre, vas ne delim, Vladu, ni po jednoj partijskoj pripadnosti, gledam vas kao jedan celovit organizam i ne interesuje me u ovom momentu ko je personalno potpredsednik ili ministar. Ali smatram da je to vaša obaveza i dužnost, jer da sam ministar, a nisam, verujte, ili bih to rešio ili ne bih bio ministar.
Narodni poslaniče, poslanička nam je obaveza da govorimo o temi dnevnog reda. Ukoliko postoji veza sa diskusijom prethodnog dana ili prepodnevna sa vašim amandmanom, onda se podrazumeva da imate pravo da pomenite i tu vrstu diskusije, ali mora imati neke veze izrečene u diskusiji, inače sam prinuđena da vas upozorim da se pridržavamo Poslovnika. Narodni poslanik Dragan Šormaz želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Vi jeste sad nešto, kao, rekli, ali zaista mislim da ste prekršili član 27. Poslovnika i način vođenja. Prvo, gospodin Arsenović nam je uzeo dva minuta od onih 10 sati. Poslednji zakon o kojem ćemo raspravljati je veoma važan i verovatno će biti potrošeno 10 sati, a puna su nam usta priče o kontroli vojnobezbednosne agencije, a za amandman koji je prihvaćen on priča i brani njihovog Krkobabića. A sada ja moram da branim ministra iz DS i da kažem – nema beskućnika i niste u pravu, i troši se 25 miliona evra godišnje na rešavanje tih pitanja i neće niko da ide u Negotin i Zaječar da živi tamo, a kada bude došlo na dnevni red da se razmatra regionalni razvoj Srbije, vi ćete pričati o praznom prostoru na istoku Srbije, o Negotinu, o Zaječaru, o pravima penzionera. Kojeg ste vi penzionera zaštitili?! Da li znate koliko je manja kupovna moć penzionera u odnosu na prošlu godinu, a da ne pričam o pretprošloj godini. Sada držite nekome predavanje i uzimate nam vreme koje je dragoceno, jer želimo da pričamo o još veoma važnim stvarima, a potrošiće se tih 10 sati za ove besmislene odredbe Poslovnika. A vi ste to dozvolili, gospođo Čomić.Prvo, čovek je govorio o stvarima koje nisu tačne. Drugo, govorio je o amandmanu koji je prihvaćen i reč jednu nije rekao o tom amandmanu. (Zoran Krasić, s mesta: Daj sama sebi opomenu!)
Narodni poslaniče, sugestija narodnog poslanika Zorana Krasića da sama sebi izreknem opomenu – bih, da ima razloga. Nema! Narodnog poslanika mogu da prekinem, jer jedino predsedavajući ima pravo i slušam pažljivo, jer zaista ono što sam upozorila narodnog poslanika Konstantina Arsenovića, nakon što je završio izlaganje u svoja dva minuta, jeste da nije doveo u vezu neki deo izlaganja sa jučerašnje diskusije i svoj amandman koji Vlada jeste prihvatila, ali nisu prihvatili nadležni odbori, tako da se o njemu mora glasati, tako da on ima pravo na svoja dva minuta. Ukoliko insistirate na prebrzom prekidanju poslanika, mislim da takva primena Poslovnika ne bi bila dobra i da poslanicima treba različito vreme da povežu različite teme, a da ipak govore o dnevnom redu i zbog toga je dva minuta narodni poslanik iskoristio. Vreme do 10 časova – ima još 274 minuta, to je 137 amandmana u ovom trenutku na raspolaganju u okviru poslovničkog vremena, tako da narodni poslanik Arsenović i svi ostali koji žele da obrazlažu, obrazlagaće to u skladu sa Poslovnikom, naravno, i mojim pažljivim slušanjem. Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika.
Kažete da nema razloga da sebi izreknete opomenu, da vam pomognem. Član 103. je malopre prekršen. Nisam reagovao, ali sada moram. Ne znam o čemu se radi, ali gubimo vreme, neće stići neki amandmani, recimo, o ovim vojnim tajnim službama zbog ovakvog gubljenja vremena. Kolega Munjić malopre priča o seljacima koji ne mogu da odlože vojnu vežbu, replicira mu ministar. Mi 15 minuta slušamo njihovu raspravu, ali to nema nikakvu vezu sa zakonom koji je na dnevnom redu, to je zakon koji je prošao. To je bio zakon koji je završen. Polemika je, ali objektivno ste morali ste primetiti da pričaju i polemišu o zakonu koji nije trenutno na dnevnom redu. Raspravljamo o civilnoj službi, a ne o onom prethodnom zakonu.
Nije bilo kršenja Poslovnika ni u prethodnom slučaju, iz dva razloga. Prvo, vreme koje je na raspolaganju poslanicima za repliku ne ulazi u 10 časova koje je namenjeno Poslovnikom za raspravu u pojedinostima i jasno sam kazala da narodni poslanik dobija još jedno vreme za repliku i da može da potroši minut na čitanje, da bi bilo potpuno jasno o kakvoj se odredbi radi. Ponavljam, sasvim striktno primenjivanje članova Poslovnika koji se odnose na obavezu narodnih poslanika da govore o dnevnom redu podrazumevalo bi raspravu bez ikakve živahnosti, i za to ćete, posle, morati da dajete nekom drugom predsedavajućem, mislim da narodni poslanici imaju prava i na svoj stil i da povežu stvari i da dokažu da su u temi dnevnog reda, ali na sebi svojstven način u okviru prava koje im omogućava Poslovnik. Debata između ministra i narodnog poslanika Mirka Munjića je bila u okviru Poslovnika i biće dozvoljena svakom ko smatra da ministar nije dao dovoljno dobar odgovor na ono što on smatra da je pitanje, problem ili nedostatak u zakonu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvinite narodni poslaniče, molim vas da se prijavite. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom zakonu o civilnom služenju vojnog roka imamo činjenicu da kompletnu evidenciju, recimo, redovnog, vanrednog, nagradnog odsustva, eventualno disciplinske sankcije, sprovodi odgovorno lice u instituciji i ustanovi u kojoj vojnik služi civilno svoj vojni rok. Čini mi se da je takvo rešenje u zakonu jako loše i da s obzirom na to da imamo već organizovane teritorijalne organe na nivou jedne, dve ili tri opštine, sve zavisi od broja regruta koje imamo, da je makar te poslove trebalo da rade ti organi. Znači, teritorijalni organ mogao da vodi brigu o tome da li vojnici koji civilno služe vojni rok svoja zakonom data prava ostvaruju na pravi način i da li ima zloupotreba po institucijama i ustanovama. Iz neke dosadašnje prakse imamo jako puno primera, gde su vojnici na civilnom služenju došli ujutru, prijavili se i otišli kući, odgovorna lica vrše jako slab nadzor, u samom zakonu, nadzor kada je u pitanju vršenje civilnog vojnog roka je jako slabo definisan. Mislim da ćemo imati jako puno zloupotreba na terenu, jer veliki broj tih regruta je u stvari iz te sredine, iz te opštine i direktori tih institucija i ustanova koji su najčešće odgovorni ne žele da ulaze i da se zameraju sa regrutima, tako da će ovo rešenje, ovaj institut koji je dat u zakonu omogućiti mnogobrojne zloupotrebe i omalovažiće na neki način civilno služenje vojnog roka. Mislim da je to veliki propust u zakonu i da je trebalo da imate više razumevanja za ovaj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman, u istovetnom tekstu, podneli sunarodni poslanici Sreto Perić i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sintagma ''selo gori, a baba se češlja'' apsolutno je primenjena u ovom domu. Ministar je prisutan ovde prisutan sve vreme i to je nešto što je u redu, ali je puno neformalne komunikacije sa poslanicima, puno gestikulacije, što nije primereni i nije dobro. Danas smo ovde očekivali, i inače kada se raspravlja o Zakonu o vojsci i Zakonu o odbrani, da jedna grupa vojnika na odsluženju vojnog roka sa oružjem sedi na balkonu ovog visokog doma. Pretpostavljam da bi i kolegi Konstantinu Arsenoviću zaigralo srce, kao i mnogima od nas koji smo služili vojni rok sa oružjem. Međutim, kolega Ostojiću, nije slučajno da se ovde pričaju neke priče koje nemaju mnogo veze sa ovim zakonima. Da bi prošlo nešto olako i jednostavno, ali sećamo se jučerašnje priče – deda je učestvovao u Cerskoj bici, pokazao junaštvo, nije otišao tamo i pozvao nekoga iz belog sveta da bi se tu obračunali, nego je branio svoju otadžbinu, a unuče danas sedi ovde, ili u kontinuitetu određeno vreme, i baš ga briga što prolazi ovakav zakon. Ispred SRS nismo imali drugu mogućnost nego da podnesemo amandman na član 32. ovog zakona o civilnom služenju vojnog roka. Vidite šta se tu kaže – licu u civilnoj službi u toku vršenja službe može se odobriti putovanje u inostranstvo za vreme redovnog ili vanrednog odsustva, pa stoji dalje ko to odobrava. Ministre, ne morate uopšte da odobravate odlazak u inostranstvo. Motel „Šarić“ na Ibarskoj magistrali je mnogo bliži nego bilo koje inostranstvo. Sve što treba da uradite ili završite tamo možete i ovde. Setite se, imate prijatelje koji su2001. godine, odnosno malo kasnije, odlazili tu na preuzimanje vrlo važnih vojnih dokumenata, pa možete sada da to obavite ovde, da ne šaljete te koji navodno služe vojni rok u civilu da bi i ovo Vojske što ima sada na neki način dotukli. Rekli ste, između ostalog, da se povećao broj lica koji žele da služe vojni rok sa oružjem. Nije se povećao zbog vas kao ministra vojnog, nego, nažalost, povećao se zbog saznanja koliko je ova država ugrožena, kao i zbog mogućnosti i ljubavi da se odbrani svoja otadžbina. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom predlažem da se član 33. briše. U ovom članu govori se o mogućnosti da lice koje je upućeno na civilno služenje u neku ustanovu može podneti pisani prigovor Prvostepenoj, odnosno Drugostepenoj komisiji ukoliko se prema njemu postupa na nedostojan, nehuman i ponižavajući način. Komisija je dužna da preduzme odgovarajuće mere. Pitam, koje i kakve mere? U predloženom zakonu to nije definisano. Kakve ingerencije može da ima komisija na ustanove kao što su domovi zdravlja, bolnice, obdaništa, komunalna preduzeća, Crveni krst i slično? Da li će ove komisije smeniti direktore ustanova ako im neko u njima maltretira vojnika? Naravno da neće, jer nemaju nikakve ingerencije nad tim ustanovama. Osim toga, služenje vojnog roka, obveznika u civilnim ustanovama nema nikakvu svrhu, niti je do sada postiglo neke rezultate osim što je izvor zloupotreba i od strane vojnika i od strane tih ustanova i preduzeća. Niti su to vojnici, ljudi, niti je obuka iz civilne zaštite u trajanju od 14 dana nešto što koristi i njima i drugima. Sa kojim pravom očekuju da neko drugi u slučaju potrebe oružjem brani njih i njihove porodice? Mislim da je bolje ove mladiće osloboditi vojne obaveze ako već nema načina da vojni rok služe u kasarnama. I ranije se vojni rok služio i mogao služiti bez obaveza nošenja oružja. Tako su oni imali osećaj pripadnosti Vojsci u toku služenja vojnog roka. Šta predstavljaju vojnici u civilnim ustanovama? Kakav osećaj oni imaju? Potomci naših slavnih junaka odlaze na služenje vojnog roka u kasarne i nemaju prigovor savesti, kao što je nije imao ni moj pradeda, solunski borac, na čijem spomeniku ću dopisati – ''Borio se za slobodu Srbije u dva balkanska i Prvom svetskom ratu i nije imao prigovor savesti!'' [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, kao što ste čuli član 33. Predloga zakona govori o mogućnosti da lice koje služi civilno služenje vojnog roka uputi pisani prigovor Prvostepenoj i Drugostepenoj komisiji ako se prema njemu postupa na nedostojan i nehuman način. LDP je podnela amandman koji se odnosi na stav 6. u ovom članu 33. Inače, taj stav 6. glasi: ''Rešenje Drugostepene komisije je konačno upravnom postupku.'' Predložili smo da se taj stav promeni i da glasi – ''Protiv rešenja Drugostepene komisije može se pokrenuti upravni spor.'' Obrazloženje za ovaj naš predlog amandmana možemo donekle naći i vezano za član 16. koji govori o odlučivanju po zahtevu za civilnu službu, gde se u stavu 5. kaže: ''Protiv rešenja iz stava 3. ovog člana može se pokrenuti upravni spor.'' A stav 4. kaže: ''Rešenje Drugostepene komisije je konačno u upravnom postupku.'' Odnosno, da ono što piše u članu 33. može apsolutno da se preslika iz člana 16. Takođe, želeo bih da kažem da uz neke nedostatke, o kojima smo moje kolege i ja govorili o Predlogu zakona, ovaj predlog zakona predstavlja kvalitativan pomak u odnosu na postojeće stanje iz dva, najmanje, razloga. Prvi, zato što zamenjuje uredbu koja je bila na snazi u prethodnom periodu, i ovim predlogom zakona se definišu mnogi nedostaci koji su uočeni u prethodnom periodu kada se govorilo o civilnom služenju vojnog roka. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 34. i predlažemo da se taj član 34. briše. Glava I i obaveze u civilnoj službi treba brisati, pošto je kompletan Predlog zakona o civilnoj službi štetan. Ovu materiju treba urediti drugim zakonima koji tretiraju vojnu, materijalu i radnu obavezu. Ovim zakonom direktno se podriva bojeva gotovost Srbije. Vi ste zbog tih belosvetskih želja u Srbiju uveli ovaj zakon o civilnoj službi, nekada smo bili svetski i vojno priznata sila i tada smo bili respektovani od svih u okruženju i šire. Danas smo Vojsku Srbije devastirali, ugled Vojske je pao na najniže grane. Mi ovim zakonom radimo na samouništenju kao da su nam sekte sačinile ovaj zakon. Tradicija našeg naroda je bila da je vojnik oličenje snage, mladosti, muškosti, vojnik koji služi vojni rok je čovek, odnosno biće sposoban za državu i za svoju porodicu. Sa ovim zakonom vi u stvari rušite i tradiciju i državu i porodicu. Zamislite da ste vi u ovom zakonu predvideli, sledeći član ili načela, a to je, da mladići koji služe civilni rok pre podne budu na nekom poslu u nekoj firmi ili ustanovi a posle podne da intenzivno vežbaju vojnu obuku i ostanu na noćištu u nekoj nazovikasarni. Da li bi tada bio toliki broj tih mladih ljudi koji žele da služe civilnu službu? Ne bi! Znam kako ti mladi ljudi služe tu civilnu vojsku. To vreme je utrošeno bez cilja, odnosno cilj je da oni kad završe tu službu nisu ni za kakvu vojnu ili sličnu spremnost, recimo, ne daj bože da moraju sutra da brane svoju zemlju. Ovaj zakon treba povući iz procedure. To bi bilo najbolje rešenje za aktuelnu vlast i za vas gospodine ministre. Znam da vi to nikad nećete učiniti, jer šta bi vam tada rekli vaši šefovi koji sada sede u svim vojnim kabinetima a rade za raznorazne obaveštajne službe. Lice upućeno na civilnu službu za vreme vršenja civilne službe ima pravo na, i sad se ovde navodi, na platu. Zašto ste predvideli da uporedite i ove koje su na civilnoj službi i one koji služe redovnu Vojsku da imaju iste odnose u tom materijalnom smislu. Naknadu za troškove prevoza i to nije u redu. Zatim, za ishranu naknadu troškova, ovde predviđate članom 3. da vojnik koji služi civilno negde u nekoj ustanovi da može tamo da se hrani u menzi itd. A znate i sami u kakvom se stanju nalaze današnja preduzeća i ustanove i da se traži parče hleba, odnosno traže ljudi da dobiju samo makar za so. Što se tiče bezbednosti, ovde je vezano za bezbednost i zdravlje. Zdravlje je u redu, ali bezbednost znači i ti sami koji služe civilnu službu ne mogu da budu bezbednosno sigurni. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Iskorišćen je minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.)
Vlada je prihvatila ovaj amandman i zbog toga ovo vreme i još od naredna tri amandmana poklanjam DSS.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospodine ministre, u ime Poslaničke grupe SRS ću vas pozvati da povučete ovaj zakon iz procedure, još ima vremena i vi znate da vam ta mogućnost stoji na raspolaganju. Postavljam vam pitanje, kakav je ovo zakon ako je naslov zakona Predlog zakona o civilnoj službi. Gde? Čega? Gde se spominje ovde Vojska? Kako mi uopšte znamo na šta se ovo odnosi? Ako ste želeli da promovišete civilno služenje vojnog roka to ste mogli u ovom prethodnom zakonu i mogli ste to u četiri paragrafa da spakujete. Nije vam bio potreban ovaj zakon od 86 ili koliko već ima članova. Međutim, trebalo je da se stvori neki privid da ispadne da i oni koji služe civilno vojni rok imaju neke obaveze ili imaju iste obaveze, ili su u rangu sa onima koji suže Vojsku pod oružjem. Izvinite, ali nisu. Tim mladim ljudima zaista moram da poručim da je jedini vaš zadatak, kao i zadatak Borisa Tadića, da zemlju uvučete u NATO, što je nemoguća misija, raspoloženje u Srbiji je antinatovsko i ono će se samo povećavati u tom smislu. Žao mi je što se gospodin u uniformi smeje, jer je očigledno i on u funkciji NATO pakta kao i vi. Zaista mislim da nije u redu da nam se podsmeva ovde neko iz vaše pratnje ili neko od vaših saradnika, jer ja govorim u ime naroda. Vi ste običan činovnik Vlade Srbije na čelu jednog organa uprave i treba svi da se ponašate sa dužnim poštovanjem prema nama, jer smo mi ti koji smo od naroda izabrani da vam prenesemo ono što oni misle. Ne govorim ovo samo u svoje ime, nego u ime onih koji su me ovde i na ovo mesto doveli. Vas je tu dovela vaša politička partija ili skupštinska većina, koju ste tako ili ovako stvorili. Te oko vas ste doveli vi ili vam ih je nametnuo neko iz NATO pakta, koji ne može da zaboravi 1999. godinu. I naš narod ne može da zaboravi 1999. godinu, jer je stradao od NATO bombi, ali NATO ne može da zaboravi tada našu Vojsku Jugoslavije, jer nije smeo kopnenim trupama da uđe na teritoriju naše zemlje, zato što smo ipak imali Vojsku koja je imala onu svoju osnovnu funkciju – da od sebe na neki način odvrati druge vojne sile od agresije, koliko se ja razumem u Vojsku, a polagala sam predvojničku obuku davne 1974. godine, to je strategija i to je jedna od uloga Vojske. Ta uloga više očigledno nije potrebna našoj vojsci i zbog toga se sve ovako nakaradno i radi. Poremećen je sistem vrednosti, nažalost, majke nisu u stanju da svoje sinove nateraju da se late usisivača i da pomognu svojim majkama, ali zato i idu i peru prozore negde drugde i kobajagi služe Vojsku. Kažem im, deco, to nije ono što vi treba da naučite i što treba da radite, vi tu gubite vreme a ne tamo gde bi trebalo da ponesete pušku. Tamo ćete naučiti ili ćete se socijalizovati pa će Vojska popraviti ono, tako je nekad bilo, što je možda porodica propustila ili škola propustila, tamo ćete naučiti šta je autoritet kako ne biste sutra bili anarhisti i kako ne biste težili anarhičnom društvu. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Minut i 55 sekundi utrošeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zoran Popović i zajedno, narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović, a posle njega narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 36. Predloga zakona o civilnoj službi, tako što sam predložio da se član 36. briše. Stav naše stranke je dobro poznat kada je reč o civilnom služenju Vojske. Mene je kao srpskog radikala i kapetana artiljerijsko-raketnih jedinica PVO sramota da u opštini Ljig, iz koje dolazim, civilni vojnici peru tepihe u Crvenom krstu i tako odsluže vojni rok. Što se tiče konkretnog amandmana, članom 36. ministar Šutanovac predlaže da licu u civilnoj službi za vreme civilne službe bude zabranjeno organizovanje i učestvovanje u štrajku. Dalje se predlaže da se svi podaci o organizaciji ili ustanovi, osim podataka koji su po propisima dostupni javnosti, smatraju poslovnom, odnosno službenom tajnom. U vezi sa ovim predloženim rešenjem, mi iz SRS smatramo da je nedopustivo, jer se ne može zakonom o civilnoj službi uređivati materija pristupa informacijama od javnog značaja, jer je ova materija uređena posebnim zakonom koji je u ovoj skupštini donet krajem 2004. godine. Prema tome, mišljenja smo da se ne može paušalno propisivati da je nešto službena tajna kada je reč o ustanovama i organizacijama koje su po prirodi posla kojim se bave nosioci javnih ovlašćenja i tretiraju se kao organi javne vlasti. Pri tom, kada bi se ovaj član 36. usvojio i stupio na snagu bio bi besmislen, jer je njegova materija uređena posebnim leks specijalisom. Poslednjim stavom člana 36. predviđa se da licu u civilnoj službi za vreme vršenja civilne službe miruju prava i obaveze iz radnog odnosa i da ne može biti zaposlen i obavljati poslove vam radnog odnosa u skladu sa zakonom. Ovde ministar Šutanovac verovatno misli na radni odnos u državnom organu, jer interes privatnog poslodavca nije da vojniku čuva radno mesto i tako ugrozi svoju poziciju na tržištu, dok taj isti vojnik provodi vojničke dane sa keceljom ili lopatom u nekom državnom organu. Kako će te nadležne inspekcije kontrolisati, da li neko radi na crno nakon radnog vremena u civilnoj službi, hoće li ići od vojnika do vojnika, od kuće do kuće. Predlažem vam da razmislite još jednom i usvojite ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Pošto neke kolege stalno počinju izlaganje rečima – dobro je poznat stav naše stranke o ovom zakonu, takođe, poznat je stav LDP o ovom zakonu. Mi podržavamo civilno služenje i to jeste ustavna kategorija. U ovom članu, konkretno smatramo, gospodine ministre, ako se ljudima koji služe civilnu službu zabrani pravo na štrajk, da se oni izjednačavaju sa profesionalnim pripadnicima. Mislimo da to nije u redu, između ostalog, zbog toga što će ih drugi doživljavati kao štrajkbrehere, a na kraju krajeva moguće je u nekoj, pretpostavljenoj, situaciji koristiti ljude koji služe civilnu službu za gušenje štrajkova u javnim preduzećima, što mislimo da nije primereno. S druge strane, ja ću, gospođo potpredsednice, potrošiti sada naše vreme. Imamo još jedan amandman, na njega se neću javljati. Drago mi je što vas oni s kojima ste zajedno pisali Ustav pisali sada optužuju da vi kršite Ustav, glasali, pisali, usvajali i tako dalje, i na neki način ispada da ste vi sada između dve vatre. Ali nije to isto. S njima ste zajedno takav Ustav doneli. Između ostalog kada pričamo o tradiciji, pravo na prigovor savesti je priznato još Ustavnom poveljom Srbije i Crne Gore. Kad neko ovde priča o slavnoj tradiciji srpske vojske možda se priseti i verovatno slavne tradicije crnogorske vojske. Pošto ovde nema savremenika Vojske Srbije s početka veka, nego samo savremenika JNA i pretpostavljam da se slavna vojnička tradicija poziva na to vreme, uključujući i gospodu iz vladajuće većine, koji su po godinama možda blizu te Vojske Srbije, ali ipak nisu. Mogu samo da kažem da razumem i da LDP apsolutno razume ljude koji nisu želeli da učestvuju u besmislenim ratovima i da je ovo pozivanje na tradiciju malo otužno. Ja se sećam knjige Bore Jovića kada je prepričavao jedan razgovor i referisanje generala Adžića. Pretpostavljam da ovi koji pričaju toliko o slavnoj srpskoj vojnoj tradiciji misle i na to vreme i na te ratove od kojih su ljudi s pravom bežali. Dakle, referiše Adžić Kadijeviću, Miloševiću, Joviću u jednom trenutku o Vukovaru i citiram Adžića: "Na Vukovaru prava katastrofa. Valjevci kompletno pobegli. Radi se o ortodoksnim srpskim nacionalistima." To je rekao Adžić. To je verovatno i tačno. To samo znači kakav je to rat bio kada su srpski nacionalisti iz takvog rata bežali. Prema tome, omogućimo ljudima koji ne žele da budu vojnici da ne budu vojnici. Omogućimo ljudima koji žele da budu vojnici da budu vojnici, da im to bude profesija, zanimanje, i da to rade za platu. Nadam se da će ova Srbija u tom pravcu ići i da će ovakvi zakoni biti zaista stvar prošlosti. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 37. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, namera poslanika SRS je da vas ubedimo da ovaj zakon, odnosno Predlog zakona o civilnom služenju vojnog roka, nije dobar i da je protivustavan. Ja ću vam pročitati iz ovog člana 37. samo 1. stav da bih mogao da pokušam da vas ubedim da ovaj zakon, odnosno Predlog zakona treba da se povuče: "Lice upućeno u civilnu službu radi na poslovima i zadacima koje mu odredi odgovorno lice u skladu sa potrebama organizacije ili ustanove, pri čemu stručna sprema i zanimanje lica u civilnoj službi nisu obavezujući kriterijum." U vezi ovoga da ''nisu obavezujući kriterijum" danas je, gospodine ministre, u Republici Srbiji opšte poznato da nije potrebno ni znanje, ni obrazovanje, ni sposobnost, a ponajmanje odgovornost. Važna je samo politička podobnost. Ja ću vam sada navesti jedan primer kada je civilno služenje vojnog roka u pitanju. Svi znamo da u gotovo svim opštinama naša deca služe civilno vojni rok, neki u domovima zdravlja, neki u javnim preduzećima. Jedno dete ima hroničan bronhitis i dobilo je da služi u domu zdravlja, drugi momak je dobio da služi u Javnom komunalnom preduzeću usluga. Posle tri dana to dete koje je dobilo da služi u Javnom komunalnom preduzeću usluga izvršilo je takav pritisak na rukovodstvo tog preduzeća, jer ne želi da tu služi Vojsku. Normalno, određeni ljudi su reagovali i za dva dana i on je dobio da ide u dom zdravlja i da piše recepte. Samo, moram da napomenem, morao je da upotrebi i još jedan argument da kaže da je član DS. Video sam vas, gospodine ministre, u Somboru na zakletvi vojnika. Ja sam inače iz Zapadnobačkog okruga, i bio sam prisutan na poslednje četiri zakletve vojnika u Somboru. Ono što je jako dobro to je da se danas naša deca sve više i više odlučuju na tradicionalan način služenja vojnog roka, da je u njihovoj svesti sve više prisutna nacionalna patriotska opcija, ali svakako, gospodine ministre, da to nije vaša zasluga. Ono što bih vam ja zamerio, gospodine ministre, kada ste bili u Somboru, jeste to što niste sišli posle toga dole do vojnika, do njihovih roditelja, a videli ste po nekim procenama bilo je sedam, osam hiljada ljudi, da se i slikate sa tim vojnicima, jer zakletva je nešto što se pamti celog života, ali vas ujedno i razumem. Ono što ste vi 2000. godine obećali građanima, odnosno u nekom vašem, navodno, ugovoru sa narodom, od deset tačaka, vi niste ništa uradili i to je razlog zbog kojeg vi ne možete u narod. Ubeđen sam da ovo neće dugo trajati i da ćete zbog svega toga što ste vi obećali narodu 2000. godine uskoro morati da napustite svoje fotelje, a da narod dobije vlast koju zaslužuje. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Minut i 45 sekundi potrošenog vremena od poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Gospodine Preliću, sve što ste izgovorili vezano za zakletvu koja je bila u Somboru je neistina, ako mi dozvolite da kažem i laž. Na svakoj zakletvi na kojoj sam prisustvovao i govorio sišao sam u narod. Reći će vam vaš kolega koji sedi iza vas, a danas nije tu, na svakoj zakletvi se slikam sa narodom i imamo na sajtu Ministarstva odbrane možete da pogledate i da nađete fotografije i sa zakletve iz Sombora. Nije mi što mene vređate, nego mi je žao što vređate sve one mlade ljude koji su tamo bili, sa kojima sam se ja slikao. S druge strane, apsolutno je nebitno da li sam ja doprineo tome da se ugled Vojske i vojne profesije vrati na mesto gde mu pripada. To možete da osporavate, ali je to činjenica da je učinjeno i činjenica je da je najviše urušen bio ugled u vremenu u kome ste vi krojili sudbinu Vojske Srbije. Danas, pripadnici Vojske žive pristojnije i višestruko bolje, nego u vremenu kada ste vi imali mogućnost da odlučujete o njihovim sudbinama. Verujete mi, žao mi je što nismo imali priliku da se vidimo u Somboru pa da porazgovaramo, pa da zajedno razgovaramo sa roditeljima tih vojnika i sa vojnicima, da čujete kakvo je njihovo mišljenje. Uvrede koje mi iznosite sada nisu ništa drugo nego uvrede svima onima koji su se okupili u Somboru da pozdrave ne samo mene, već da pozdrave i to što se napokon Vojska Srbije vraća staroj tradiciji i što napokon mimo tradicije imamo žene u Vojsci, što imamo buduće oficire koje su žene. Znači, nije sve samo u tradiciji, postoji nešto i u modernizaciji. Hvala.
Narodni poslanik Dobrislav Prelić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, najmanje sam očekivao da ćete reći da lažem. Bio sam prisutan u kasarni, najmanje 200 ljudi je bilo oko mene koji to mogu da potvrde, a nisam vas video da ste sišli u narod. Što se tiče tradicije i vraćanja, odnosno povećanja broja naših regruta, stvarno vi ne možete da budete primer za to i zaslužni za to, pogotovo što je opšte poznate koje stavove vi zastupate. Kada je izvršena agresija 1999. godine na SRJ, u to vreme vaši čelnici su pobegli iz Srbije i pozivali da nas bombarduju još. Mnogi od vas su bili lokatori ovde u Srbiji, a siguran sam da je broj regruta koji je, recimo, u Somboru ili kvota koju imaju od 350, u poslednja četiri odlaska u Vojsci čak veći nego duplo. Svakako da to nisu vaše zasluge, već da se u mladom narodu, u našoj deci budi nacionalna svest. Ova Vlada nije volja građana Srbije. Građani Srbije su glasali za nacionalnu Vladu, u to budite sigurni, oni su obmanuti i to vam više neće dopustiti, gospodine ministre. [[Aplauz.]]
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Gospodine Preliću, ova Vlada je volja građana Srbije. Ako je nešto demokratija, to je izbor Vlade i način izbora u kome nema više krađe, u kome nema više ćoravih kutija, u kome nema više mogućnosti da oni koji su na vlasti isključivo i jedino broje glasove. Vaš kolega iza vas, danas nije tu, preziva se, ako se ne varam, Škrbić, sa njim sam lično pričao i na zakletvi. Bio je sa mnom. Ukoliko ne verujete meni, poverujte njemu. Verujte mi, uz sve moje stavove koji su opšte poznati, broj mladih ljudi koji služe Vojsku se uvećava. Da sam na vašem mestu, nikako to ne bih povezivao jedno sa drugim, niti u pozitivnom, niti u negativnom, jer kako god bilo moje mišljenje je poznato, a popularnost i ugled Vojske raste, nije vam dobro da to povezujete, jer meni to ide samo na čast. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz koristi vreme poslaničke grupe.
Predlažem da se odbije amandman SRS i dobro je da javnost Srbije vidi jedan iskren stav SRS koji se ni u čemu nije promenio od 90-tih godina. Naime, onaj ko se poziva na slavnu tradiciju srpske Vojske ne može mešati onu vojsku i ono ponašanje koje je bilo 90-tih godina i Prvi svetski rat, balkanske ratove, Karađorđev ustanak i sve ono što je najslavnije u srpskoj tradiciji. Mi smo u Prvom svetskom ratu srušili tri carstva, ali ne nijednu bogomolju, nikome nismo srušili dom, mi smo stavljali u koncentracione logore civile, nije bilo silovanja, nije bilo pljački, nije bilo svega onoga čega je bilo 90–tih godina, nije bilo paravojnih formacija, što je najozbiljnije urušilo ugled i Vojske i države. Pitam članove SRS – da li su primetili zašto je 1999. godine kod, nepravičnog i protivno svim standardima međunarodne zajednice, bombardovanja Republike Srbije odziv bio izvanredan, za razliku od 90-tih godina. Pre svega, zbog toga što je naš narod prepoznao ciljeve nepravičnog bombardovanja i zbog toga što je osetio svest da je dati život u takvoj situaciji veoma časno, za razliku od ratova koji nisu imali svoj smisao, svoje opravdanje, jer su politički razlozi iz Srbije uzrokovali to da mi nismo imali ni ratne ciljeve, da smo se odupirali reformama koje sprovodimo sa 20 godina zakašnjenja. Molio bih da onaj ko se poziva na slavnu tradiciju srpske Vojske ne meša taj period sa periodom 90-tih, koji je period naše najveće sramote.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslaniče, podsećam vas na obavezu da se i o raspravi o pojedinostima i u načelu govori o onome što je na dnevnom redu i da je trenutno u raspravi amandman koji je na član 37. podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Uz svu argumentaciju koju narodni poslanici imaju prava da koriste, podsećam vas da je obaveza poslanička da govorimo o temi koja je na dnevnom redu. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Javljam se po Poslovniku. Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 101, i to stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, zato što je kolega Čikiriz, iz meni potpuno nepoznatih razloga izneo čitav niz neistinitih kvalifikacija o SRS. Gospodine Čikiriz, od kada je SPO došao pod američku kontrolu, hoćete da izbrišete sećanje građana Srbije. Da vas podsetim, opštinski odbori SPO su tokom 1991. godine vršili javne upise dobrovoljaca u takozvanu Srpsku nacionalnu gardu. Da vas pitam, kojoj stranci je pripadao pokojni Đorđe Božović – Giška? Kojoj stranci je pripadao pokojni Branislav Vojinović – Dugi? Kojoj stranci je pripadao pokojni Beli? Gde je to poginuo Giška? Da li dok je lovio zečeve na Kosmaju ili dok je branio srpski narod i borio se protiv ustaša na Gospiću? Kako je sada to odjedanput to postalo besmisleno? Ronili ste suze nad kovčegom Đorđa Božovića – Giške. Da li je on to poginuo iz besmislenih razloga? Je l' on to izmislio Franju Tuđmana? Je l' on to izmislio povampireno ustaštvo nezavisnoj državi Hrvatskoj? Što se tiče tradicije, gospodine ministre, vi izgleda niste čuli za Milunku Savić. Ispada da ste vi izmislili pojam – žena u vojsci. U čijoj se to vojsci borila Milunka Savić i bila odlikovana najvišim srpskim vojničkim odlikovanjima, zato što je bila najbolja žena bombaš u Prvom svetskom ratu? Ispada da mi Srbi nismo imali žena u vojsci dok Dragan Šutanovac nije postao ministar odbrane. CIA zna mnogo, gospodine Šutanovac, ali o srpskoj istoriji zna ipak nedovoljno. Razumem da su oni vas na kursu obučavali razne stvari, ali vam izgleda nisu rekli da je u Prvom svetskom ratu postojala žena koja se zvala Milunka Savić. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, nema povrede poslanika, niti je učinjena u citiranom. Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslaniče Sulejman Spaho, molim vas da ne dobacujete. Dakle, u nekoliko navrata, razni poslanici su tražili striktno poštovanje odredbi Poslovnika i zaista sasvim striktno primenjujem, ali vas upozoravam da ne mogu biti prava koje važe samo za jedne, a za druge da ne važe. Što bi rekao jedan moj prijatelj iz Pirota, ''nije demokratija za protivnici''. Dakle, ako tražimo prava da važe za nas, onda ta ista prava imaju i drugi. Molim vas da ne dobacujete i ne ometate govornike, kao što imate potpuno pravo, svaki od poslanika, da traži da ne bude ometan i da mu se ne dobacuje. Povreda Poslovnika nije učinjena. Pravo na repliku ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a pre njega ministar Dragan Šutanovac. Izvolite.
Nije pitanje da li sam čuo za žene koje su ikada bile u Vojsci Srbije, verujte mi, znam o tome mnogo više nego vi. Po prvi put na Vojnoj akademiji u Srbiji imamo generacije kadetkinja koje uče da budu oficiri Vojske Srbije i to je prvi put. Ali, nije prvi put da je neko u Srbiji skupljao dobrovoljce zarad učešće u ratu. Znate, bio je jedan rat koji su vodili Amerikanci protiv Iraka kada je Irak ušao u Kuvajt. Tada je Vojislav Šešelj skupljao dobrovoljce da idu u rat kao podrška američkoj vojsci protiv Iraka. Možete li da zamislite kako su se stvari promenile u ovako kratkom vremenskom periodu, pa od najvećeg prijatelja američkog naroda, postali ste najveći neprijatelji.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, pravo na repliku, pa onda, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem na ovom pravu na repliku, ono za šta se zalagao SPO u početku bude po pravilu bude negirano, a posle izvesnog vremena to se prihvata. Danas mi imamo srpsku Vojsku Republike Srbije koja se zove Vojska Srbije. Da se mi pitamo zvala bi se srpska vojska. Dobrovoljci koji su dominantno činili pripadnici SPO, bili su pripadnici ''srpske garde''. ''Srpska garda'' je formirana u momentu kada je formirana hrvatska garda, kao odgovor na to formiranje. Mi smo politički tada tražili i slali zvanične dopise Generalštabu, budući da se JNA očigledno raspala, da se kao odgovor na formiranje hrvatske vojske formirana srpska vojska i da se postave jasni i politički i vojni ciljevi. Tadašnji režim je branio jugoslovensku ideju, Titovu ideju, Jugoslovensku armiju, a ne srpsku armiju. Jedan poznati haški optuženik je baš Đorđu Božoviću-Giški u Kninu rekao da umesto srpskog grba sa dvoglavom krunom Nemanjića više voli da vidi šahovnicu. Eto, mi smo došli tada do momenta da je JNA bila ponižena kao nikada, ne krivicom oficira, ne krivicom vojnika, već krivicom politike. Za vikend su studenti i đaci dolazili da Vojsci kojoj je bila isključena i struja i voda, a koja je bila zatvorena u kasarnama, da vežbaju gađanje, da ponižavaju vojnike, da ih ubijaju. Režim iz Beograda se smejao Slovencima govoreći da je to lovačka družina, a mi smo i u Sloveniji bili poniženi. Da je tada prihvaćen stav SPO, samo činjenica da postoji srpska Vojska, dva puta bi naterala Tuđmana i ostale da razmisle da li da i oni krenu u avanture za koje su podjednako odgovorni kao i režim u Beogradu.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da će Vojislav Šešelj kada se vrati u Srbiju mnogo bolje da odgovori gospodinu Draganu Šutanovcu od mene. Ali, bilo bi dobro da nam Dragan Šutanovac kaže – koliko je to dobrovoljaca SRS poslala u ispomoć Iraku? Gde su to oni obučavani? Kako su oni to ratovali? A što se tiče vas, gospodine Čikiriz, vi ste sami priznali da ti ratovi koji su vođeni 90-tih godina nisu bili besmisleni. Vi sada kažete – predložili smo formiranje ''srpske garde'', zato što je formirana hrvatska, ustaška vojska. Kako onda besmislen rat? Šta je trebalo da radi srpski narod u tadašnjoj Srpskoj Autonomnoj oblasti Krajini? Da doživi pokolj kao što je bio 1941. godine?! Uopšte ovde ne govorimo o komunističkim generalima iz JNA, ovde govorim o egzistencijalnoj ugroženosti srpskog naroda u tadašnjoj Srpskoj Autonomnoj oblasti Krajini. Taj narod nije imao drugo rešenje, nego da se digne na oružje. Tuđman je, to ste vi, takođe, priznali, 1989. godine rekao jednom američkom novinaru u Nemačkoj – da će u Krajini da poteče krv, isto kao što je bilo u nezavisnoj državi Hrvatskoj. SPO, gospodine Čikiriz, ne znam da li ste tada bili član te stranke, ali 1990. godine nije bilo sela u Srbiji gde bandere nisu bile oblepljene kartama Velike Srbije, koje je štampala ne SRS, nego SPO. Vi ste se toga odrekli. Zašto ste se odrekli ne znam. Gospodin Šutanovac je izgleda zaboravio da DS nije došla prvi put na vlast 2000. godine. Pa, čiji su bili ministri u Vladi Milana Panića, gospodine Šutanovac? Vojska je bila pod saveznom kontrolom, to je bilo Savezno ministarstvo. Vaši ljudi su sedeli u Saveznoj vladi Milana Panića. Vaš koalicioni partner je bio, koliko se sećam, ministar inostranih poslova u vreme NATO agresije, kada je Zoran Đinđić uz pomoć kriminalaca pobegao iz Srbije u Crnu Goru, a iz Crne Gore u Nemačku, pa iz Nemačke pozivao da se ruši režim Slobodana Miloševića tako što će da se intenziviraju NATO udari na srpske vojne i civilne ciljeve u Srbiji. Tada je bila javna tajna da što više bombi padne na Srbiju, da će pre pasti Slobodan Milošević. O tome se radi, a vi ste sve to zaboravili. Mislite da istorija ide samo vama u prilog. Nije baš tako. Ne počinje istorija samo od 2000. godine, valjda je bilo istorije i pre toga. Izgleda da mi ovde prisustvujemo nekoj vrsti porodične svađe DS i SPO, pa sad ne mogu da se dogovore ko je šta radio 90-te, 1992. i 1999. godine, ko je koga podržavao i ko je kakve funkcije vršio. Nemam ništa protiv da se vi svađate o tome, ali nemojte da koristite Narodnu skupštinu. Kada sednete u restorane vi te vaše brakorazvodne parnice rešite mimo građana Srbije.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Radi istine, Zoran Đinđić, nikada nikoga nije pozivao da bombarduje Srbiju. Zoran Đinđić se sklonio iz Srbije u trenutku kada je bilo jasno da će režim u kome ste i vi participirali da ga ubije, kao što je ubio Slavka Ćuruviju, kao što je ubio i veliki broj ljudi 90-tih godina. Sklonio se u Crnu Goru, a porodica mu je bila u Valjevu, Valjevo je bio grad koji je najviše bombardovan 1999. godine. Crna Gora je bila bombardovana i u to vreme, tako da kad govorite da je pobegao iz Srbije, morate znati da je pobegao od vas i od onih koji su, zarad vaše vlasti, ubijali po Srbiji. Hvala bogu, tada je uspeo da se spase. Nažalost, nakon toga nije. Što se tiče dobrovoljaca, to nije tajna. To možete pročitati, molim vas gospođo Radeta da mi ne dobacujete dok govorim. VojislavŠešelj je vršio upisivanje dobrovoljaca za podršku američkoj vojsci u ratu protiv Iraka u Prvom zalivskom ratu, sa delegacijom svojih istomišljenika, išao je u američku ambasadu da ponudi svoje jedinice. Nisu znali da li je došao iz neke ustanove ili sa ulice, pa su ga tako i tretirali i rekli mu da se obrati na nekom drugom mestu, da njemu pomoći tu nema. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Saša Dujović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Reklamiram član 103. stav 1, koji kaže: ''Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu.'' Imam obavezu, u okviru vremena za reklamiranje Poslovnika, da kažem u ime preko stotine hiljada ratnih dobrovoljaca koji su položili svoje živote 90-tih godina na oltar za spas srpskog naroda, da se ne ponovi 1941. i 1945. godina, braneći srpski narod preko Drine, pretežno u Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj, da smo to časno i pošteno radili, jer sam i ja sam jedan od njih. Drugo, želim da demantujem jednog prethodnika koji je izjavio da je Srbija imala nekakve logore. Lično znam, a i siguran sam i državni organi, na teritoriji Republike Srbije nikakvi logori, ni za kakve zarobljenike, nisu postojali. Čisto, radi javnosti, i radi toga da se zna šta je istina.
Da li još neko želi reč o amandmanu na član 37? Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Martinović nema prava na repliku. (Vjerica Radeta, sa mesta: Objasnite zašto.) Molim vas da ne dobacujete. Narodna poslanica Vjerica Radeta krši član 104. Molim vas da prestanete, inače ću biti primorana da izreknem meru prve opomene. Gest koji ste pokazali, taj gest je nedozvoljen u Skupštini, meni nije primeren i nikad neće biti korišćen, a vas molim da svoje gestove i svoje ponašanje primerite članovima Poslovnika na koje ste obavezani kao narodni poslanik. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Molim vas, ono što bude duže od dva minuta od poslaničkog kluba, a ne od mojih 15 minuta kao ovlašćeni, to ću da potrošim kod sledeće tačke dnevnog reda. Što se tiče DSS, mi smo već više puta rekli da Predlog ovog zakona, kao i prethodni onaj zakon o radnoj i materijalnoj obavezi smatramo korakom napred i da su u suštini mnogo bolji nego što je bila do sada situacija, što ne znači da hvalimo Vladu Republike Srbije. Jedna lasta ne čini proleće. Vojsci se ne može mnogo pomoći ako država bankrotira, jer onda neće biti novca ni za Vojsku ni za profesionalizaciju Vojske, a da ne pričamo da ne dobija i onako i ovako, jer je vladajuća većina odbila amandmane koje sam dao na Predlog budžeta, da Vojska dobija minimum 2,5% onoga što je novac u budžetu za svoje potrebe. Uvek dobija manje, ali nekako vladajuća većina nema sluha da to učini i da pomogne ministru u ovom radu, da pomogne Vojsci Republike Srbije, a vidim da su svima puna usta Vojske Republike Srbije, tradicije itd. Moram da kažem da se mi iz DSS se odavno zalažemo za profesionalizaciju Vojske, ustavna je obaveza da omogući civilno služenje vojnog roka, lično više poštujem muškarce koji služe Vojsku, nego koji civilno služe Vojsku. Ali, to je njihovo ustavno pravo, svi smo zajedno za taj Ustav glasali. Sa druge strane, isto ta doktrina naoružanog naroda, moram da kažem, slušam to ovde već dve nedelje, pa to je toliko zastarelo i ako pričamo o tradiciji, i ako pričamo o nečemu što nas je istorija naučila, uvek je mnogo bolji dobro naoružan i dobro obučen vojnik jedinice i Vojska bez obzira na broj, nego ne znam nekoliko miliona ljudi kojima tutnete puše u ruke a oni nemaju pojma šta sa tim da rade. Služio sam Vojsku i učesnik sam u ratu, kada je bila odbrana naše države od zločinačkog napada NATO pakta, nezakonitog, slažem se sa gospodinom iz SPO. Pravo da vam kažem, pored mene je bilo vojnika koji su, kad bi god pukla bomba – svako zna da je vojniku bolje da ima pored sebe isto tako sposobnog vojnika da se bori, nego nekoga na koga ne može da računa, pa ne znam koliki da im je broj. Leonida se suprotstavio sa par hiljada vojnika celom carstvu, zna se šta je radio dok nije bila izdaja u pitanju. Aleksandar Makedonski je sa deset puta manje vojnika pobedio, pričam kad je još bilo važnije imati profesionalnu vojsku nego naoružani narod, sa deset puta manje vojnika je pobedio persijskog cara Daria u bici za sat vremena. Kada su se za vreme vladavine oca Cara Dušana sudarile dve vojske, Bugari i Turci sa samo jednim odredom dobro obučenih strelaca, mladih vojnika, plemića srpskih, tada je carević princ Dušan sa jednim napadom, sa jednim odredom, naterao celu bugarsku vojsku u bekstvo. Znači, imamo mi na mnogo toga da se pozovemo, mnogo toga je poznato. Zna se, jedna profesionalna vojska je mnogo jača. Mi u DSS i dok smo bili vlast trudili smo se, koliko smo mogli, da to napravimo i učinimo i toga treba da bude i dalje. Sa tim treba da se nastavi i treba podržati državu u tim nastojanjima, upravo da bismo kao vojno neutralna zemlja imali sposobnu Vojsku da ispuni sve ono što su njene i ustavne obaveze, i prema državi i narodu. Što se tiče ovih amandmana, mi smo podneli samo dva amandmana na ovaj zakon i oba su odbijena. Moram reći da se ovde vidi da su odbijena na način koji isključuje jedan drugi. Obrazložiću, videćete koliko je nelogičnosti u načinu na koji su odbijeni. Recimo, tamo gde smo rekli da treba član 4. da se briše, jer smatramo da se regrutu sugeriše podnošenje prigovora savesti, dakle, kada dođe regrut, u ovom zakonu se predviđa da je službenik kome dođe regrut prvi put da se prijavi obavezan da mu kaže za prigovor savesti. Zašto bi bila obaveza? U odgovoru nama se kaže da je to ustavno pravo svakog. Jeste, ali zašto bi bila obaveza službeniku da mu kaže da ima pravo na prigovor savesti. To je isto kao da kažete da je obavezan sudija, kada neko izgubi krivični spor, da onome ko je oštećen u tom krivičnom sporu, mora da kaže da ima pravo da podnese i građansku parnicu i tako dalje. Ne piše da mora. Možemo koliko god hoćete primera da damo. Sada upravo govorim o amandmanu gde smo mi predložili da se u članu 38. "Organizacija ili ustanova u kojoj se vrši civilna služba dužna je da licu u civilnoj službi obezbedi prava propisana u članu 34. ovog zakona." Dalje tu se navodi šta lice radi u toj organizaciji. Mi smo hteli, baš zato što ne vidimo da jasno stoji, jer mi u DSS smatramo da je najvažnije kod civilnog služenja vojnog roka da onaj ko se opredeli da na takav način služi vojni rok obavezno, barem, završi ono što se zove obuka iz civilne zaštite. To je ono što je najvažnije. Zbog toga smo mi želeli da se precizira da je ona organizacija ili ustanova u kojoj se vrši civilna služba, dužna da, u saradnji sa teritorijalnim organom Ministarstva odbrane, obezbedi da lice u civilnoj službi završi obuku za obavljanje poslova civilne zaštite. Znači, ona organizacija u koju se uputi, dužna je da mu sugeriše. Praktično, kao što piše u članu 4.Tražimo da mu sugeriše ili da je dužna da obezbedi da to lice završi obuku za obavljanje poslova civilne zaštite. U odgovoru na ovaj naš amandman kaže se da je to već uređeno u članu 41. i da se zato ne prihvata, s obzirom na to da se obuka za obavljanje poslova civilne zaštite obavlja van organizacija ili ustanova u određenim terminima i u trajanju od najmanje 14 dana, organizacija ili ustanova je dužna da lice u civilnoj službi uputi na obuku za obavljanje poslova civilne zaštite, na zahtev teritorijalnog organa Ministarstva odbrane. Mi smo baš to i napisali, da je dužna da uputi. U članu ne piše. Podsećam vas u samom članu 38. ne piše da je dužna, a u odgovoru nama se kaže da to već piše u članu 41. Čitao sam član 41, koji kaže: "Obuka za obavljanje poslova civilne zaštite obuhvata stručno osposobljavanje za izvršavanje zadataka" i tako dalje. "Program, postupak i način organizovanja i izvođenja obuka za poslove civilne zaštite u trajanju od najmanje 14 dana, odnosno 84 nastavna časa, kao i druga pitanja od značaja za obuku, na predlog organa nadležnog za poslove civilne zaštite, propisuje ministar odbrane. Obuka za obavljanje poslova civilne zaštite se po pravilu izvodi u mestu vršenja civilne službe.''Ako ne, onda u najbližem. "Lice u civilnoj službi koje se ne osposobi za poslove civilne zaštite upućuje se ponovo na obuku u prvom narednom terminu". Dakle, ovde ne piše ono što mi tražimo u članu 38, a u obrazloženju nam se govori da piše da ta organizacija šalje na obuku. Sve piše, da propisuje ministar i da su dužni da obave, ali ne piše koga, zašto se ne bi toj organizaciji, recimo, bolnici, rekao sam da znam za slučaj da je čovek služio civilnu vojsku u službi 988, zašto ne bi bila pošta ili ''Telekom'' u obavezi da ga upute na obuku, to je jedna mogućnost više, da se obaveže onaj ko preuzima civilno vojnika da ga uputi na ovu obuku, a ne da gubimo vreme i da onda utvrđujemo da li je on završio tu obuku iz civilne zaštite ili nije, pa da ga naknadno zovemo ponovo da završi i da pravimo trošak administraciji. Jednostavno, jedno uputstvo, zakonska obaveza – izvolite, gospodo, kada se to radi, morate i da mu kažete i da je obavezan da završi civilnu zaštitu i da ga uputite onom organu koji je dužan da to uradi.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 40. ovog zakona o civilnoj službi, i to sa idejom da se taj član briše. Suština ovog zakona je da se da legitimitet za uništavanje Vojske Srbije. Od postanka civilizovanog sveta i civilizovanog društva postojala je jasna distanca između vojnih i civilnih ustanova. Jasno je da iz toga proizilazi da sve što je vezano za Vojsku podrazumeva i oružje i uniformu, dok to nije slučaj kada su u pitanju civilne institucije. Međutim, ovaj zakon koji se danas nalazi pred nama pokušava da dokaže nemoguće, a to je da neko ko nikada nije video ili pipnuo niti oružje, niti uniformu, da je vojnik. Zaista smatram da neko ko nije imao oružje u rukama i nije nikada obukao uniformu, da ne može biti vojnik i da je to zaista tako, evo, pitam ovde prisutnog ministra – da li će takva lica koja su služila vojni rok na civilni način pozivati na vojnu vežbu i ako ih bude pozivao, šta će raditi oni na toj vežbi? Recimo, mi znamo da u setu ovih zakona razmatramo i Zakon o odlikovanjima. Da li će takva lica dobijati odlikovanja, unapređenja itd? Iz tog razloga, SRS je apsolutno protiv donošenja ovog zakona. Smatramo da je zakon nepotreban, a materija koja se u njemu tretira može se regulisati i drugim zakonima, a jedan od njih je i zakon koji smo razmatrali pre ovoga, a to je ovaj zakon o vojnoj i materijalnoj obavezi. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 41. kojim sam predložio njegovo brisanje. Kao što je malopre rekla uvažena koleginica Gordana Pop-Lazić, gospodine ministre, predlažem da što pre povučete ovaj zakon iz procedure zbog svega onoga što se dešava u Vojsci. U stavu 1. navodi se da se lice u civilnoj službi obučava za obavljanje radnih zadataka koji su u delokrugu organizacije ili ustanove, kao i za obavljanje poslova civilne službe. SRS je veoma zainteresovana za informaciju – u koje se to organizacije ili ustanove upućuju lica na služenje civilne službe, koje su navodno u interesu za odbranu zemlje? Po vama, gospodine ministre, lica u civilnoj službi mogu da rade sve sem da brane otadžbinu. Služio sam vojni rok 18 meseci i kada su vaši prijatelji sa Zapada počeli da rasturaju Jugoslaviju, ja sam sa ponosom, i ponosan sam što sam dobrovoljac SRS, otišao da branim braću Srbe od ustaškog noža. [[Aplauz.]] Zahvaljujući mom bitisanju 18 meseci u Vojsci, vratio sam se živ svojoj porodici, svojoj SRS i svojoj Srbiji. A da sam bio u civilnoj službi, za šta se vi zalažete, možda i ne bih bio ovde. Civilna služba je samo jedan deo što morate da ispunite prema EU. Uvek Srbija kada je htela da se brani i dokle god je bilo patriota, bez ikakvih civilnih ili bilo kojih službi, išao je svaki Srbin i svaki građanin Srbije i ići će da brani Srbiju. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? Narodni poslaniče, vi ste se javili za sledeći amandman? Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, podneo sam amandman kojim tražim da se član 43. Predloga zakona o civilnoj službi briše. SRS smatra da je ceo Predlog zakona o civilnoj službi štetan. Ovakvim rešenjem podriva se odbrambeni sistem Republike Srbije, a Vojska Srbije postaje dečiji vrtić. Okruženje u kojem se nalazi naša država nije nimalo bezazleno. Po mišljenju stručnjaka sa Zapada, KiM je logistička baza „Al Kaide“, a njene terorističke ćelije mogu da se nađu i u BiH. Šiptarski teroristi gomilaju trupe i oružje i izdvajaju više novca u obučavanje i opremanje specijalnih snaga od Srbije. Prvi čovek američkog Kongresa za borbu protiv terorizma Džozef Bodanski je u više navrata označio KiM kao logističku bazu „Al Kaide“ na Balkanu. Srbija je naročito ugrožena zbog delovanja islamskih fundamentalista i šiptarskih terorista. Mislim da su ovo dovoljni dokazi koji govore u prilog tome da Republika Srbija mora da ima jaku Vojsku i jaku Policiju. Primera radi, da bi postala respektabilna jedinica u regionu, žandarmerija bi morala da dobije opremu i naoružanje vredno 30 miliona dolara. Ovakvim zakonskim predlozima, koje SRS kritikuje, vi polako ukidate Vojsku i ostavljate državu na milost i nemilost. Ukoliko ne budemo imali svoju armiju, moraćemo da plaćamo tuđu. Možda vi želite da NATO pakt zameni Vojsku Srbije. Mi to ne želimo i zato se suprotstavljamo ovakvim vašim predlozima. Zbog svega ovoga, pozivam vas da još jednom preispitate ovaj zakon i da usvojite moj amandman kojim se traži brisanje člana 43. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, predlog za dodavanje novog člana, narodni poslanik Konstantin Arsenović je podneo amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 43a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, nije sporno, oduvek je bilo da su pojedinci imali otpor prema nošenju oružja. Oni su to i svoje neslaganje, da kažem, na razne načine iskazivali, čak i odlazili u zatvor, u ono vreme kada nisu mogli da daju prigovor savesti. Znači, o takvim ljudima mi ne govorimo i svakako sa te strane je dobro što će se ovaj zakon, ovakav, doneti. Međutim, ovde se postavlja problem zloupotrebe ovog zakona od mnogih onih ljudi koji su istog takvog ubeđenja. Mnoge ljude sam poznavao, nisam mnoge, ali sam pojedince poznavao, koji nisu želeli da nose oružje. Oni su se uglavnom bavili humanitarnim poslovima ili poslovima prosvete itd. Sada, ovde postoji jedan problem što u ovom zakonu nema destimulativnih mera da one ljude koji stvarno ne misle tako, odnosno nemaju stvarnu svest, prigovore savesti, da ih odvrati da ne koriste tu instituciju. Ovde sam predložio, ovim članom, određene mere. Možda su one široke, ali bi bilo dobro, ako ništa drugo, gospodine ministre, da razmislite, možda se može ovo i drugačije formulisati. Ja sam ga ovako video i ne tvrdim da je on najbolji, ali svakako bi bilo dobro da u ovakvom jednom zakonu postoji i jedan član koji bi destimulativno delovao na one ljude koji nemaju iskren odnos prema prigovoru savesti. Hvala vam lepo.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 44. i predložio sam brisanje člana 44. Ja bih rekao, dame i gospodo, da je ne samo član 44. nego ceo Predlog zakona o civilnoj službi nejasan, nerazumljiv i nedorečen. Osim toga i kolege poslanici SRS su već više puta rekli da je on štetan, kako po bezbednost tako i odbranu Republike Srbije. Kada kažem da je nejasan, nedorečen, želeo bih samo da vam pročitam prvi stav člana 44. u kome se kaže: ''Lice koje je završilo civilnu službu, danom otpusta iz organizacije ili ustanove postaje lice u rezervnom sastavu i uvodi se u evidenciju rezervnog sastava.'' Zaista je ovo malo nejasno, ne samo meni, mislim da uopšte ovde nije definisano o kakvom rezervnom sastavu se radi, nekog fudbalskog kluba, sportskog udruženja ronilaca ili tako dalje. Siguran sam da ovde nije predviđeno da to lice bude u rezervnom sastavu Vojske Srbije, iz prostog razloga što bi stav 1. člana 44. apsolutno bio u koliziji sa Predlogom zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, a član 4. u kojem poslednji stav, da ne bih sada brojao tačno koji je po redu, piše da vojni obveznik koji vrši civilnu službu nema status vojnog lica. To piše u Predlogu zakona. Dakle, lice koje je služilo civilnu službu ne može se uvrstiti u rezervni sastav Vojske Srbije. Osim toga, ceo Predlog zakona o civilnoj službi u koliziji je i u suprotnosti sa članom 2. Predloga zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, u stvari čak i u sva tri stava, ali mogao bih da vam pročitam stav 2. koji kaže: ''Vojna obaveza je pravo i dužnost građana da se pripremaju i osposobljavaju za učešće u odbrani.'' Stav 2. člana 2. kaže: ''Vojnu obavezu u miru, vanrednom ili ratnom stanju imaju svi građani koji se pripremaju i osposobljavaju za izvršenje vojnih dužnosti i drugih zadataka u odbrani, u skladu sa zakonom.'' Zaista meni ovaj zakon o civilnoj službi je toliko nejasan, u koliziji je sa predloženim zakonom. Ja bih, gospodine ministre, predložio, mislim da bi vam mnogo bilo pametnije da ste ovaj zakon, Predlog zakona o civilnoj službi, nazvali jednim drugim primerenijim imenom. Moja procena jeste da je bolje da ste dali predlog zakona o legalizaciji, dezertiranja iz Vojske Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 45. osvrnuo bih se prvenstveno na stav 3. Predloga zakona. U stavu 3. piše da u slučaju vanrednog ili ratnog stanja predsednik Republike može odlučiti da se lice kome je istekla civilna služba, po ovom zakonu, neposredno po izvršenju civilne službe, zadrži u civilnoj službi kao lice u rezervnom sastavu. U članu 45. predviđeno je da lica u civilnoj službi, takođe, imaju obavezu do šezdesete godine života. Lično smatram, pošto smo imali sličan amandman u Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, predložio sam da granica bude 55 godina, a zaista ovde ne vidim ozbiljan razlog zašto bi u šezdesetoj godini bilo kakvu osobu aktivirali ako imamo veliki broj mladih ljudi koji bi mogli da odgovore i fizički i psihički i na bilo koji drugi način. Rekao bih, osim u članu 45, uopšte u celom zakonu, koji je predložen i stavljen u skupštinsku proceduru, da ovaj zakon ima i jednu drugu političku pozadinu. Uveren sam da je ovaj zakon vrbovanje mladih ljudi u funkciji DS. SRS se takvim stvarima nije bavila i nikada se i neće baviti. SRS bi mogla da kaže – hajde da porušimo vojsku, da ne postoji, ne treba nam civilna služba. Verujem da bismo od jednog dela biračkog tela dobili veliki broj glasova, međutim SRS nema nameru da se odrekne svoje politike, svoje ideologije i nema nameru da jednog trenutka narušava borbenu gotovost Vojske Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 46. i podsetio bih recimo na stav 4. Predloga zakona koji glasi: „Izuzetno, za vreme vanrednog ili ratnog stanja, predsednik Republike može odlučiti da se angažuju: 1) lica u rezervnom sastavu koja su završila vežbu u trajanju propisanom odredbom stava 2. ovog člana; 2) lica u rezervnom sastavu koja su navršila godine života iz člana 45. stav 1. ovog zakona.'' Zaista, mislim da je ovo neprimereno, da ljude koji imaju preko 60 godina ili 60 godina, bez razlike da li se radi o vojnoj obavezi ili o civilnoj službi ili o civilnoj zaštiti, pozivati ih, upućivati ih ili zadržavati ih za vreme ratnog stanja. Pitam se kakve će koristi imati civilna služba, kakve će koristi imati Vojska Srbije ako se upućuju ljudi tih godina i hteo bih da kažem da, ne daj bože, dođe situacija za nekih 10- 15 godina do bilo kakvog rata na ovim prostorima, budite sigurni da ćemo imati preko tri miliona ljudi u civilnoj službi, civilnoj zaštiti, a pitanje je da li ćemo imati i 3.000 vojnika da brane otadžbinu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 47. i ono što sam mogao da primetim jeste da se u članu 47. uglavnom regulišu određena pitanja koja su vezana za prekid ili oslobađanje ili odlaganje vojne vežbe, naravno vezano za zakon o civilnoj službi. Ovde ima toliko navedenih razloga, kamo sreće da ste dali više razloga za one koje bi iz rezervnog roka morali da idu na vojne vežbe, mnogo ste više prostora dali civilnoj službi, ali šta da radimo, vi imate nameru da ovaj zakon tako sprovodite. Koliko primećujem i koliko je meni poznato, zakon o civilnoj službi uglavnom je predviđen za lica koja su odlučila da ne služe vojni rok zbog prigovora savesti. Da ste kojim slučajem, gospodine ministre, barem jednim stavom ili jednim članom u Predlogu ovog zakona ubacili da se može služiti civilna služba, a civilna služba da se može služiti sa oružjem, da im poklonite hekler, da im poklonite neko lagano vatreno oružje, pištolj CZ, škorpion ili bilo šta, pitam se da li bi tada zaista izrazili želju da imaju prigovor savesti. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Gospodine ministre, možda je to smešno, slažem se sa vama da je smešan uopšte ceo zakon, ali bih voleo da dobijem od vas jedno obrazloženje, da mi kažete da li je to zaista neka stručna ekipa ili ste i vi učestvovali u sastavljanju ovog predloga zakona o civilnoj službi. Možda sam pogrešio u samom startu što nisam zamolio predsedavajućeg da današnjoj sednici, kada raspravljamo o ovom zakonu o civilnoj službi, da bude ovde prisutan predlagač ovog zakona. Gospodine ministre nigde ne vidim da se pominje Vojska, a na poslednjoj strani Predloga zakona to svi poslanici imaju, to mogu da pokažem, jasno piše koje predlagač ovog zakona. Pročitaću vam: ''Zakon o civilnoj službi je u svojim odredbama usklađen sa: Rezolucijom 337 Parlamentarne skupštine Saveta Evrope; Preporukom 78 (1967) Parlamentarne skupštine Saveta Evrope; Preporukom 816 (1977) Parlamentarne skupštine Saveta Evrope; Preporukom br. R (87) 8 Veća ministara Saveta Evrope; Rezolucijom 1042 (1994) Parlamentarne skupštine Saveta Evrope,'' ima i nekih engleskih, francuskih itd, da ne čitam. Ovo su predlagači. Očekivao sam da će se danas pojaviti neko od ovih predlagača. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. Nemam šta da kažem.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
SRS je protiv civilnog služenja vojnog roka i zbog toga smo predložili brisanje svih članova ovog predloga zakona. Koristim priliku i prisustvo gospodina ministra da ga zamolim da mi, ukoliko je dobre volje, pruži nekoliko objašnjenja. Možda ću posle njih promeniti mišljenje o civilnom služenju vojnog roka. Prvo, da mi terminološki razjasni pojam civilno služenje vojnog roka. Priznajem da mi ni posle nekoliko dana rasprave to nije baš najjasnije. Po meni, to je čak nemoguće objasniti iz razloga što se radi o nespojivim stvarima. Vojni rok je vojni rok ili nije vojni rok. Kada regruta uputite da bude vaspitačica u vrtiću ili čistačica u Crvenom krstu, to je isto kao i da tog omladinca primite u planinarsko društvo pa ga onda uputite da pešači po ravnicama u Vojvodini i da kažete da ste ga uputili na planinarenje. Drugo objašnjenje koje mi je potrebno, ni to mi nije jasno, kako je moguće da regrut odsluži vojni rok, a da nikad u životu ne uđe u kasarnu, da nikada u životu ne obuče uniformu i da nikada u životu ne uzme pušku u ruku, a da mu posle toga date vojnu knjižicu, u tu vojnu knjižicu napišete da je odslužio svoju vojnu obavezu prema državi i to potvrdite pečatom. Treće objašnjenje, kako je moguće da taj lažni vojnik nakon odsluženja lažnog vojnog roka nema apsolutno nikakvih obaveza prema Republici Srbiji, prema odbrani Republike Srbije. Ovde pominjete njegovo upućivanje u rezervni sastav. Zanima me ovo što je pitao kolega Petković, koji je to rezervni sastav u koji se upućuje nakon takozvanog odsluženja vojnog roka? Moj kolega Popović kaže da je u dilemi da li je u pitanju rezervni sastav za pranje pelena, rezervni sastav za pranje tepiha, rezervni sastav za pranje prozora ili ulica. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Brisanje ovog člana predložio sam iz sledećih razloga – smatram ukoliko ovaj zakon bude usvojen da će on direktno biti u funkciji slabljenja Vojske Srbije i odbrambene moći Republike Srbije, kao što smatram da će svako ko bude glasao za usvajanje ovog predloga zakona učiniti lošu stvar svojoj državi i učiniti medveđu uslugu srpskoj omladini. Zahvaljujući DS i ostalim Dosovskim strankama, a sada vidim i uz značajan doprinos SPS, umesto da svoje sinove uči i osposobljava da budu muškarci, vojnici, da budu hranitelji porodice i branioci otadžbine odgovorni ljudi, domaćini, Srbija ih uči da budu dezerteri. Učite ih da je normalno da umesto u kasarni sa puškom i drugim vojnicima, sa oficirima, tamo gde im je mesto, vojni rok služe kao tetkice u vrtićima ili čistačice u domovima zdravlja. Zahvaljujući tome, umesto podšišanih urednih muškaraca, obučenih vojnika, nišandžija, artiljeraca, iz Vojske nam se vraćaju u kosu zarasli mamini i tatini sinovi, koji su stručno i moralno pripremljeni da se pre pojave na nekoj ''paradi ponosa'' nego na vojnoj paradi. Na kraju, ministru Šutanovcu, Vladi, ali i svima nama u ovom visokom domu postavljam jedno pitanje, koje me zaista muči, šta će se dogoditi ako u jednom trenutku, u jednom danu ili u jednoj godini dogodi sledeće – da se svi regruti, svi vojnici, mogu i svi oficiri i svi rezervisti pozovu na prigovor savesti. Srbija će ostati bez Vojske. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ne dovodite u pitanje Ustavom garantovana prava i da diskvalifikujete ljude ili etiketirate bilo koga ko bi po našem Ustavu imao prava da se pozove na prigovor savesti. Ako ne želite da ozbiljno shvatite Ustavom propisana prava i moja upozorenja, onda ću biti prinuđena da primenjujem kaznene mere iz Poslovnika, da bih vas podsetila na taj način da smo u obavezi da ne omalovažavamo odredbe Ustava koji je na snazi. Juče ste bili upozoreni. Ovo je poslednje upozorenje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Iz razloga koje su naveli poslanici SRS, o kojima sam i ja govorio i o kojima ću sada govoriti, predložio sam brisanje ovog člana Predloga zakona. Ono što je moja sledeća, možda, najveća dilema jeste šta će se dogoditi ako Srbija nekada bude morala da izvrši mobilizaciju. Šta će raditi sa trećinom ili polovinom vojnih obveznika koji su služili vojni rok, civilno služenje vojnog roka, a koji ne znaju kako puška izgleda, a kamoli da puškom rukuju. Ne zna se šta je gore – da li ih mobilisati ili ne mobilisati. Ako ih ne mobilišemo mobilizacija će propasti, jer pretpostavljam da ona druga polovina vojnih obveznika neće pristati da se odazove na vojni poziv, tim pre što već 18 godina i dok ste bili opozicija i sada kada ste na vlasti građane Srbije ubeđujete da odbrana zemlje nije ni čast, ni obaveza već stvar izbora, a može da bude i stvar rizika, jer svako ko bude učestvovao u odbrani ove države ista ta država, koliko sutra, može da ga proglasi za ratnog zločinca. Takve primere već imamo. Ako ih mobilišete opet je opasnost u tome što oni predstavljaju veću opasnost po sebe i svoje saborce nego po neprijatelja. Svako ko je učestvovao u ratu i ko je držao oružje u rukama, posebno u ratu gde se gine i ubija, zna o čemu govorim, jer dok oni nauče da rukuju oružjem, tvrdim vam da će pobiti više svojih saboraca nego neprijateljskih vojnika. Donošenjem ovakvih zakona pravite probleme koje u skorijoj budućnosti neće biti moguće rešiti i koji za 15, 20 godina najkasnije mogu ozbiljno da ugroze opstanak ove države. Pravite Vojsku koja će za 10 ili 15 godina biti potpuno neupotrebljiva.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Predložio sam brisanje ovog člana, a da sam u pravu govori sledeća činjenica – znate da su nekada Srbi svoje sinove u Vojsku ispraćali sa trubačima uz narodno veselje. Od kada vi vladate Srbijom sve je masovnijih ispraćaja u tišini i sve više sa stidom, zato što ih ne šalju u kasarne, tamo gde se od kada je sveta i veka šalju regruti vojnici, već u obdaništa, domove zdravlja, Crveni krst, komunalna preduzeća. Vi znate da su nekada očevi živeli u strahu da im sina neće pozvati u Vojsku, a danas Boga mole da im vojni pozivar ne zakuca na vrata sa vojnim pozivom. Nekada su očevi potezali debele veze da bi obezbedili da im sinovi koji imaju neku falinku dobiju poziv za odsluženje vojnog roka, da ne budu kako se narodski govorilo ''škartirani'' od strane lekarske komisije. Danas potplaćuju članove lekarskih komisija da im sinove proglase da su nesposobni za Vojsku. Nekada su očevi potezali debele veze u odsecima za narodnu odbranu da bi obezbedili da im sinovi služe vojni rok, recimo, u Školi rezervnih oficira u Bileći. E, danas, traže da im sinovi služe vojni rok najčešće u vrtićima i domovima zdravlja. Domovi zdravlja su danas najelitnije ustanove za služenje vojnog roka. To je u suštini posledica vaše neodgovorne politike i to je rezultat vaših reformi u oblasti odbrane i bezbednosti odbrambenih snaga Republike Srbije. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Predložio sam da se briše i ovaj član zakona. Predlažem da prihvatite moj amandman. Predlažem da prihvatite sve amandmane poslanika SRS, da povučete ovaj zakon iz procedure. Sve mladiće takozvane vojnike koji se nalaze na takozvanom odsluženju vojnog roka da uputite na odsluženje vojnog roka u najbližu kasarnu ili vojnu jedinicu. Tako ćete jednim potezom učiniti više korisnih stvari. Prvo, spasićete čast srpskog vojnika. Drugo, pojačaćete Vojsku Srbije. Treće, povećaćete odbrambenu moć Republike Srbije. Četvrto, oslobodićete pet, šest hiljada radnih mesta koja trenutno zauzimaju ovi lažni vojnici. Na taj način ćete između ostalog ispuniti ono svoje predizborno obećanje koje ste dali pre poslednjih izbora, da ćete ukoliko vam građani ukažu poverenje otvoriti dve stotine hiljada novih radnih mesta. Šest hiljada, nije dvesta hiljada, ali kada ste vi u pitanju i to je dosta. Smatram da je nedopustivo da oni koji izbegavaju služenje vojnog roka, osim što izležavajući se ugrožavaju bezbednost zemlje, zauzimaju radna mesta onim građanima Srbije koji bi hteli da rade. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Nemam šta da kažem.
Da li još neko želi reč? Na član 55. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Evo, dame i gospodo, ovo je, mislim, poslednji amandman SNS. Čisto, ovako generalno, za kraj ove rasprave o amandmanima, da kažem da SNS smatra da je ovaj predloženi zakon i suviše liberalan, da ima jako puno nedostataka. Konkretno, ovaj amandman odnosi se na to da je u ovom zakonu potpuno isključen teritorijalni organ, a mogao je u mnogo čemu da doprinese da civilno služenje vojnog roka bude znatno kvalitetnije. Prema tome, žao nam je što stičemo utisak da je na neki način favorizovano civilno služenje vojnog roka i što, nažalost, evo, u ovih nekoliko dana rasprave o zakonima koji se tiču bezbednosti i Vojske čini mi se da nismo dobili odgovor na ono osnovno pitanje – kakva je budućnost i perspektiva naše vojske? Šta se očekuje u nekom narednom periodu kada je u pitanju i broj regruta koji treba da služe sa oružjem, bez oružja ili u civilnom služenju vojnog roka? Nadam se da ćemo u nekoj narednoj raspravi pojasniti neke teme koje se bukvalno odnose na budućnost naše vojske i na potrebu za služenjem vojnog roka. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava koja se danas vodi ovde o amandmanima na Predlog zakona o civilnoj službi je u velikoj meri besmislena. Mi razgovaramo o jednom predlogu zakona koji je ceo od prvog do poslednjeg člana suprotan Ustavu Republike Srbije. Ovim predlogom zakona u pravni sistem Republike Srbije pokušava se uvesti jedna kategorija koju Ustav Srbije ne poznaje. Ono što poznaje Ustav Srbije jeste Vojska Srbije kao jedan specifičan državni organ i podrazumeva dva vida služenja u Vojsci Srbije. Jedan vid služenja je onaj klasičan koji je star vekovima, to je služenje Vojske sa oružjem i drugi vid služenja vojnog roka jeste služenje vojnog roka bez oružja. Predlogom zakona uvodi se neka treća kategorija koju Ustav Srbije ne poznaje, a to je tzv. civilno služenje vojnog roka ili civilna služba u Vojsci Srbije. Taj famozni član 45, na koji se poziva predlagač zakona, i koji je tobože osnov zašto treba odbiti sve amandmane SRS glasi ovako: "Lice nije dužno da, protivno svojoj veri ili ubeđenjima, ispunjava vojnu ili drugu obavezu koja uključuje upotrebu oruža. Lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom". Dakle, jedina mogućnost koju dopušta Ustav Srbije jeste da neko služi Vojsku, ali da ne nosi oružje. Ali da neko uopšte ne ide u Vojsku, odnosno da obavlja tu tzv. civilnu službu, to Ustav Srbije ne dopušta. Iako je Srbija zaista pravna država, mada mi sumnjamo da jeste, nažalost, Ustavni sud će morati ovaj zakon ukoliko ga vi usvojite da stavi van snage, zato što uvodi neku kategoriju koja je direktno suprotna Ustavu. E, sada, da ironija bude veća, predlagač zakona se upravo poziva na član 45. i navodno je član 45. Ustava razlog zašto treba odbiti naše amandmane. Ne, član 45. Ustava je razlog zašto treba prihvatiti sve amandmane SRS, zato što se amandmanima SRS štiti i brani ustavni poredak Republike Srbije. [[Aplauz.]]
Trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, budući da je u toku ove poslepodnevne rasprave gospođa predsedavajuća izigravala političkog advokata gospodina ministra odbrane, pošto on očigledno nije dovoljno sposoban da se sam brani od napada opozicije, evo, ja ću da kažem ono što je Vojislav Šešelj izneo na konferenciji za štampu SRS koja je održana, u sredu, 29. avgusta 2001. godine, o tome šta se dešavalo u Srbiji 1999. godine i ko stoji iza pojedinih ubistava. Ja sam danas podneo Ministarstvu unutrašnjih poslova...
Narodni poslaniče, podsećam vas na obavezu da narodni poslanik koji dobije reč govori o dnevnom redu i upozoravam vas da nepoštovanje člana koji propisuje da se govori o dnevnom redu povlači za sobom obavezu predsedavajućeg da se izriču mere opomene. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da svi građani Srbije mogu da vide kako se poštuje dostojanstvo ove Narodne skupštine i koliko u Srbiji ima demokratije. Zaista je uveden ''ćut parlamentarizam'' u Srbiju, čim kažete nešto …
Narodni poslaniče, u prethodnom javljanju sam vas upozorila da ste u obavezi da govorite o temi koja je na dnevnom redu, sada vas upozoravam drugi put, na dnevnom redu je amandman na član 65. koji ste vi podneli kao narodni poslanik, a amandman glasi: „Član 65. briše se“. Molim vas da u svom sledećem javljanju obavezno poštujete član Poslovnika koji propisuje da moramo da govorimo o tačkama dnevnog reda. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je tužna država u kojoj ministra odbrane brani jedna osoba suprotnog i nežnijeg pola. Obavestio sam ih u prvom dopisu da su Zoran Davidović-Ćanda i Branko Jevtović-Jorga, ubili Slavka Ćuruviju …
Narodni poslaniče, izričem vam prvu opomenu zbog nepoštovanja člana Poslovnika koji propisuje da je poslanik obavezan da govori o tački dnevnog reda. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, mislim da je ovo najbolja slika kako DS zamišlja demokratiju i parlamentarizam u Srbiji, ali dobro, mislim da su građani Srbije još 2001. godine dobili sva potrebna obaveštenja i informacije upravo od Vojislava Šešelja. Što se tiče Predloga zakona o civilnoj službi, jasno je da je on usmeren protiv elementarnih, nacionalnih i državnih interesa Srbije. Dakle, Ustav Srbije ne poznaje nikakvo civilno služenje vojnog roka, da je ustanova civilnog služenja postojala, recimo, u vreme srpsko - turskih ratova, da je postojala u vreme Prvog i Drugog svetskog rata, pitanje je da li bi danas bilo Srbije. Ovde se postavlja još jedno pitanje, ono je više logičko-jezički problematično nego pravno. Sada ispada, onaj koji ide na civilno služenje vojnog roka, on ima savest, onaj koji ide u Vojsku on je nesavestan, pa onaj ko se opredeli da, umesto da nosi pušku i da služi Vojsku, čuva babe u staračkom domu – on je savestan čovek, a onaj ko, recimo, brani granicu Srbije prema Bugarskoj ili prema Rumuniji, on je nesavestan. Sada vidite do koje mere je Vlada Srbije Vojsku Srbije zaista svela na apsurd. Dalje, ovim Predlogom zakona se potpuno širi lista uslova pod kojima neko može da služi Vojsku bez oružja, na stranu to što vi poistovećujete služenje Vojske bez oružja sa civilnim služenjem, očigledno ste pobrkali babe i žabe. Ovde se radi o tome da vi proširujete Predlogom zakona nešto što je Ustavom regulisano. Ustav kaže – može neko da služi Vojsku bez oružja, ali samo iz verskih ili drugih ubeđenja, a vi u Predlogu zakona kažete – iz verskih, moralnih ubeđenja ili iz drugih razloga. Sada se postavlja pitanje – koji je to drugi opravdan razlog? Dođe mamin i tatin sin u Ministarstvo odbrane i kaže – ja sam emotivno vezan za svoje zlatne ribice u akvarijumu, ja ne mogu od njih da se odvojim i da služim Vojsku. A vi ćete da kažete – pa, to je opravdan razlog, vezan je za svoju mačku, za svog psa, za svoj kompjuter, za svoj laptop, za svoje igrice, kako dete da ide u Vojsku. Vi ćete da kažete – to je opravdan razlog, nemoj da ideš da služiš Vojsku, nego kao tobože idi na civilno služenje vojnog roka. Ne znam u kojoj državi na svetu kojoj preti agresija, kojoj preti gaženje njenog teritorijalnog integriteta mogu da se dese ovakve stvari. Ispada da Srbija nema nikakvih bezbednosnih izazova, da niko ne ugrožava naš teritorijalni integritet, da nema nikakvih paravojnih formacija na teritoriji Srbije, da nije okupiran deo Srbije od strane šiptarskih terorista i NATO pakta, da niko ne preti teritorijalnom integritetu Srbije u Vojvodini i da sada mi možemo da se igramo sa Vojskom, da mešamo služenje Vojske sa oružjem, bez oružja, sa civilnim služenjem, da uvodimo nešto čega u stvari nikada nije bilo u srpskojistoriji. Jasno je da onaj ko danas glasa za Predlog zakona o civilnoj službi, glasa protiv toga da Srbija nema Vojsku, glasa protiv elementarnih nacionalnih i državnih interesa. Ne znam, gospodine ministre, da li ste vi upoznati sa činjenicom da su, recimo, Hrvatska i Albanija nedavno primljene u NATO pakt, ne znam da li znate da u Sremu, koji se naslanja na ovu neistorijsku granicu sa Hrvatskom, nema nijedne kasarne Vojske Srbije, sem u Sremskoj Mitrovici, a Hrvatska ušla u NATO pakt. A u Hrvatskoj se na hrvatskoj RTV direktno prenose koncerti Marka Perkovića-Tomsona, koji slavi Jasenovac i Staru Gradišku i Maksa Luborića i pokolje nad Srbima. Šta će sutra biti ukoliko ta i takva Hrvatska u okviru NATO saveza krene da ostvari svoj plan – Hrvatska do Zemuna, ko će da brani građane Vojvodine, građane Srema, ko će da brani, na kraju krajeva, i pojedine beogradske opštine koje bi po tom hrvatskom planu trebalo da se nađu u ''nezavisnoj državi Hrvatskoj''?! Kada se kaže ''Hrvatska do Zemuna'', to znači i Novi Beograd i Zemun. Ko će da ih brani? Jedna kasarna koja ima 200 vojnika. Vi se ovde nonšalantno odnosite prema ovom problemu, ne umete da uđete u argumentovanu raspravu sa narodnim poslanicima, nego vas štiti predsedavajuća time što ima moć da isključi dugme. Nije problem isključiti dugme jednom narodnom poslaniku, problem je što ćete vi da ugasite svetlo u Srbiji. Neće imati ko da brani ovaj narod. [[Aplauz.]] Ali, lako je vama, vi imate rezervnu otadžbinu, vi ste 2000. godine dovedeni u Srbiju da uradite plan koji je smislio neko drugi i kada se taj plan završi, vi ćete da odete, ali ljudi koji žive u Srbiji nemaju gde da odu, to je razlika između vas, koje štiti to dugme na stolu predsedavajućeg, i ostalih građana Srbije, to je drastična razlika. [[Aplauz.]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je skandalozno samo po sebi da se vodi rasprava o jednom neustavnom Predlogu zakona, a da nijedan predstavnik, odnosno poverenik predlagača, Vlade Republike Srbije, nema potrebu da uzme učešće u ovoj raspravi. Mi smo danas čuli od predstavnika vladajuće koalicije čitav niz reči koje da su se čule negde u nekoj demokratskoj zapadnoj državi, pitanje je da li bi takav narodni poslanik prošao baš bez bilo kakvih konsekvenci. Mi smo, recimo, čuli da je patriotizam jedna potpuno izmišljena, nepostojeća ideologija, da je braniti svoju državu – učešće u jednom besmislenom ratu, da su Srbi imali nekakve koncentracione logore i da je bilo opravdano da se prema Srbima i Srbiji, odnosno bivšoj Jugoslaviji vodi onakva zločinačka politika suprotna međunarodnom pravu, kakva je vođena od 1991. godine. Mi imamo ovde situaciju da nam Predloga zakona obrazlaže čovek koji se otvoreno zalaže za priključivanje Srbije NATO paktu. Mi imamo situaciju da se pojedine političke partije koje učestvuju u Vladi Srbije i koje podržavaju Vladu Srbije otvoreno zalažu za učešće Srbije u NATO paktu, da se organizuju seminari o tome da Srbija treba da uđe u NATO pakt, a na tim seminarima učestvuju ljudi iz američke ambasade. Hvale se na tim seminarima koji je nedavno održan u Novom Sadu, da je najveće dostignuće u reformama Vojske Srbije i našeg odbrambenog sistem činjenica da je danas, u 2009. godini, broj vojnika Vojske Srbije sveden na brojku od 30.000. To ne kaže SRS, to kaže politički savetnik u američkoj ambasadi u Beogradu, oni se hvale da su uspeli sa projektom koji je počeo od 2000. godine – da nema više Vojske Srbije, odnosno da ima samo na papiru, da je broj vojnika Vojske Srbije sveden na najmanju moguću meru. Kažu, to je NATO standard. I Turska je u NATO paktu, i vidite koliko ima vojnika, koliko ima borbenih aviona, koliko ima tenkova. Koliko Bugarska ima vojnika, dva puta više nego Srbija, a član je NATO pakta. Kako to neki standardi važe za neke države, a za neke države ne važe? Svako ko se malo razume u geopolitiku, geostrategiju zna da položaj Srbije danas, na početku 21. veka, nije isti kao položaj mnogih država danas u Evropi. Lako je nekom državama. Niko ne preti njihovom teritorijalnom integritetu. Niko ne proteruje njihov narod sa njegovih vekovnih ognjišta. Niko ne preti otcepljenjem dela teritorije njene države. U Srbiji se sve to dešava! Umesto da Vlada Srbije predloži zakone kojima će se štititi elementarni, nacionalni i državni interes, da jača Vojsku Srbije, ne, mi radimo sve da Vojske Srbije nema. Stvara se teren, omekšava se mozak građana Srbije, da bi im se u jednom momentu saopštilo – ljudi, nema drugog rešenja, moramo da uđemo u NATO pakt.Nema ko drugi da nas štiti, sem da stanemo pod taj bezbednosni kišobran NATO pakta. Što se tiče SRS, preduzećemo sve mere demokratske i političke borbe da Srbija nikada ne uđe u NATO pakt, da srpski vojnik nikada ne učestvuje u nekakvim operacijama koje se vode u Iraku, Avganistanu, bilo gde u svetu, po američkim interesima. Ako je ministar odbrane spreman da pogine za američke interese, neka on to uradi, neka ne šalje srpsku decu. Kakve veze imaju srpska deca sa ratom u Iraku i Avganistanu? Da li smo mi stvorili Al Kaidu? Da li smo mi početkom 80-tih godina podržavali Sadama Huseina, pa posle okrenuli ćurak naopako? Što mi da se mešamo u tuđe stvari. Što mi da ginemo za račun američkih i engleskih trgovaca narkotika. Ako se ministru odbrane učestvuje u tome, neka učestvuje zajedno sa svojim advokatima, saveznicima, pomoćnicima, oficirima, nemamo ništa protiv, ali nemojte da šaljete drugu decu. Nemojte da budete dobrovoljni davaoci tuđe krvi. Pokažite na ličnom primeru da ste spremni da poginete za američke interese, pa kada vi to uradite, možda nas i ubedite da to zaista i treba da se radi. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, tema je Zakon o civilnom služenju vojnog roka. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Kroz ovih pet šest amandmana koje sam podnela na Predlog ovog zakona u ime Poslaničke grupe SRS da se pre svega obratim javnosti i to onim mladim ljudima koji su stasali ili stasavaju za Vojsku, da ni na koji način ne krenu za idejom koju im nudi ovaj zakon i ministar Šutanovac, koji je prva stepenica za ulazak Srbije u NATO pakt. Sasvim sam sigurna da većina tih mladih ljudi koji prihvataju to civilno služenje Vojske nema nameru da jednoga dana glasa za ulazak Srbije u NATO pakt. Član 139. Ustava Republike Srbije predviđa da Vojska Srbije brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke, u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava, koji regulišu upotrebu sile. Ovaj član Ustava je danas ismejavan od strane predstavnika predlagača, od strane kolega koji su, doduše, samo dobacivali a nisu se javljali za reč i od strane predsedavajućeg Parlamenta, a ipak ste na osnovu ovog člana predložili član 2. ovog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, stav 2. koji kaže: ''Vojnu obavezu u miru, vanrednom ili ratnom stanju imaju svi građani koji se pripremaju i osposobljavanju za izvršavanje vojnih dužnosti i drugih zadataka odbrane, u skladu sa zakonom.'' Što je naravno i u skladu sa Ustavom i u skladu sa tradicijom srpskog naroda i svih građana Srbije, odnosno države Srbije. Nastavljam po sledećem amandmanu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Članovi 68. i 69. propisuju isto, to je očigledno. Mora da ste greškom u prevodu dopisali, samo na drugi način preveli ovaj drugi član. Naime član 68. kaže: ''Propisi za izvršenje ovog zakona doneće se u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovoga zakona.'' Član 69. kaže: ''Pojedinačne akte potrebne za sprovođenje ovog zakona doneće ministar odbrane, odnosno lice koje on ovlasti u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona.'' Na stranu stava SRS da ne treba da postoji civilno služenje Vojske, da to nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i da to nije u skladu ni sa ovim zakonom o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, koji ste vi, takođe, predložili Parlamentu. I kada ne bismo bili principijelno protiv ovako predviđenog služenja vojnog roka, stavili bismo primedbe na članove 68. i 69. Predloga ovog zakona. Kao što rekoh, najpre iz razloga, što je potpuno ista materija regulisana sa dva člana, a sa druge strane, uvereni smo da ministar i Ministarstvo u roku od ovih 90 dana neće izvršiti ovu obavezu, koju ovim zakonom preuzimaju. Ovo će dovesti do toga, da će ovaj zakon biti neprimenljiv, što naravno odgovara našim stavovima i principima. Ovo govorim argumentovano, zato što se ovih dana susrećemo mi kao narodni poslanici, pre svega sa materijalima koje dobijamo od Vlade, sa predlozima o izmenama i dopunama zakona koje smo doneli pre nekoliko meseci.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Narodni poslanik Vjerica Radeta u ime SRS kaže da tvrdimo da nećete ispuniti, gospodo iz Ministarstva, ovaj rok koji sebi zadajete ovim zakonom, zato što to nisu uradile ni vaše kolege, ni iz Ministarstva policije, ni iz Ministarstva pravde. I zato ovaj parlament kada donese jedan zakon i u roku od najdalje dva ili tri meseca imamo izmene i dopune istog tog zakona. U toku rasprave u tim predlozima zakona, kao što smo to radili i danas i ovih dana kada su u pitanju ovi zakoni iz grupe tzv. vojnih zakona, skrećemo pažnju i upozoravamo ministre kao predstavnike Vlade, da ne mogu ispuniti tu obavezu koju sebi daju u određenim zakonima. Onda imamo to što imamo. Danas smo u materijalu dobili predlog o tri zakona o izmenama i dopunama zakona iz oblasti pravosuđa, imamo zakon o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Govorili smo kao da su se i ova sva četiri zakona donosila da ne možete, da niste spremni, da uredite to što piše u zakonu. Jednog dana, taj zakon, naravno, stigne za naplatu, iako ih vi donosite samo da biste otaljali nešto što ste dobili u nekoj šemi propisa koju treba da donesete. Vi se uopšte ne upuštate, uverena sam da niko od vas nije ni pročitao šta piše u svim ovim zakonima o kojima danas raspravljamo i zato naravno i nema rasprave koja bi bila usmerena od predstavnika predlagača prema narodnim poslanicima. Izvinjavam se, vreme.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Član 68, na koji ste dali amandman, već je izmenjen. Prihvaćen je amandman koji je dao poslanik Vladan Batić i vreme za usvajanje podzakonskih akata je produženo. Hvala vam što ste to primetili i mi smo to, takođe, primetili. Devedesetih godina, jednom prilikom, jedan srpski nacionalista, na pitanje – šta je to Internet, rekao je da ne zna šta je Internet, ali je ubeđen da je izmišljen protiv srpskog naroda. Danas je ovde jedan poslanik rekao da posle celodnevne rasprave ne zna o čemu smo pričali, ali zna da je protiv ovog zakona. Drugi poslanik je rekao da svako ko glasa za ove zakone glasa protiv toga da Srbija ''nema'' Vojsku. Da prevedem – svako ko glasa za ove zakone glasa za to da Srbija ima jaku, snažnu, stabilnu, modernu Vojsku. Zakoni koji su debatovani u proteklih dva dana su zakoni koji konačno uobličavaju zakonodavnu reformu i mogućnost da Srbija dobije potpuno profesionalnu Vojsku, koja će biti spremna i sposobna da odgovori svim izazovima, rizicima i pretnjama koje danas ugrožavaju Srbiju, ali i u budućnosti. Ono sa čime se mi ovde srećemo kao sa problemom je to što i u 21. veku u raspravama u srpskom Parlamentu započinje se rečenicama od davnina, od pamtiveka, pre četiri veka, pre tri veka, još u starom Egiptu, šta bi rekli Živojin Mišić, Vojvoda Putnik itd. Želim da ubedim i vas i javnost Srbije da zakoni nisu pravljeni ni za Vojvodu Mišića, ni za Putnika, ni za stari Egipat, zakoni su pravljeni za modernu, savremenu državu na Balkanu, kakva Srbija treba da bude. [[Aplauz.]] Za Srbiju koja želimo da bude punopravni član EU, sa svim onim standardima koji se sprovode u zemljama EU. Činjenica da nekome nešto nije jasno iz ovih zakona, ne obavezuje nas da te zakone povučemo, već da pokušamo da vam objasnimo. Nažalost, diskusija koja je danas vođena je išla dotle da me čak neko od vas pita – ko me je doveo u Srbiju. Uvaženi Martinoviću, sramotno pitanje. U vašim godinama, mlad čovek, koliko znam radite na fakultetu, da postavite pitanje, ne bezobrazan, nevaspitan, da postavite meni pitanje ko je mene doveo u Srbiju i kad... (Poslanici dobacuju.)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Sve one koji sada sa iznenađenjem slušaju odgovore ministra, upućem na čitanje stenograma rasprava narodnih poslanika i pronalaženje delova teksta koje ministar citira sada. Onog trenutka kada ministar prekrši ili se približi kršenju bilo kog člana Poslovnika, biće upozoren. A, vas podsećam da ne možete da remetite red na sednici i razumem da ste iznenađeni što slušate rečenice koje smo mi ovde svi čuli. Narodni poslanik Aleksandar Martinović tvrdi da nije tačno. Upućujem vas na stenogram. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, rekli ste da – ko glasa za ovaj zakon, glasa protiv toga da Srbija nema Vojsku. Ministar je na taj očigledan vaš lapsus rekao jednu rečenicu. Drugi poslanici su citirali i uvredljiva pitanja "ko je vas doveo" i "ko će vas odvesti". Molim vas da ili pažljivo slušate jedni druge kada ovde razmenjujemo diskusije ili da pre reakcije na ono što treba da bude odgovor ministra ili bilo koga, pogledate stenogram. Dotle vas molim da, poštujući Poslovnik pažljivo slušate odgovore ministra na pitanja i primedbe koje ste mu dali. Izvolite, ministre.
Uvaženi poslanici, građani Srbije, bez obzira što se ovaj dan završava pod tenzijom, jer očigledno je da postoji nervoza onih koji nemaju temu i koji se trude da svoje vreme iskoriste da dezavuišu i državu i Vojsku i narod, želim da vam kažem da je ovaj set zakona – set zakona koji omogućava da se država konačno, po pitanju sistema odbrane, uobliči i da država kao takva dobije jedan standard kakav do sada nije imala. Ako pričamo o prošlosti, nemam nikakav problem da je podelim sa vama. Pričalo se ovde o Ceru. Sticajem okolnosti, potomak sam poginulog ratnika sa Cera, potomak sam poginulih ratnika iz Drugog svetskog rata. Nemam nikakav problem da vam kažem da sam potomak ratnih zarobljenika iz Drugog svetskog rata i voljan sam i željan, kad god hoćete, da lično razgovaramo o našoj prošlosti. Međutim, ono što mene i vas razlikuje i ono što ja i vi ne delimo, to je budućnost. Ne želimo da se zarad slavne prošlosti odreknemo slavne budućnosti. I niko nema pravo da nam govori šta je sve ikada bilo dobro, ako nije svestan vremena u kome trenutno živimo. Vreme u kome trenutno živimo diktira neke nove uslove, diktira nove promene. Budite sigurni, svi ti veliki, da kažem vidovnjaci ili vizionari u vremenu u kom su živeli, želeli su da vide Vojsku Srbiju kakvu je trenutno uobličavamo. Hvala. [[Aplauz.]]
Ovim zaključujem današnji rad u popodnevnom delu sednice. Rad nastavljamo sutra, u petak, raspravom u pojedinostima na Predlog zakona o civilnoj službi, raspravom o amandmanu na član 71, koji je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Hvala vam.