Bé, bon dia; diputats, diputades. Reprenem el Ple. Abans de seguir, per això, deixin-me, en nom d'aquesta cambra i davant del greu incendi que afecta la Ribera d'Ebre, mostrar –deia, en nom d'aquesta institució–, tota la nostra solidaritat amb les persones afectades, i amb els municipis de la Torre de l'Espanyol, Vinebre, la Palma d'Ebre, Flix i Maials. I tot l'agraïment i recolzament a tots els servidors públics que estan abocant tots els seus esforços per fer-hi front. [[Interpel·lació al Govern sobre la crisi ecològica i els conflictes ambientals i territorials]] [[300-00153/12]] Seguim amb l'ordre del dia. El primer punt d'avui és la interpel·lació al Govern sobre la crisi ecològica i els conflictes ambientals i territorials, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez. Quan vulgui.
Bé, bon dia. També, deixin-me començar fent referència al fet que ahir ens vam anar a dormir i ens hem llevat amb la impotència i la tristesa de l'incendi forestal als municipis propers a la Ribera d'Ebre. Per tant, primer de tot lamentar que ens veiem en un escenari d'aquest tipus. I enviar tot el suport i admiració cap als equips d'emergència –bombers, unitats del GRAF, agents rurals–, que estan deixant-se la pell a primera línia de foc a les Terres de l'Ebre. I a tota la gent que està patint. Els ramaders i ramaderes, a les treballadores. El foc, ho sabem, fa mal. El foc deixa un paisatge desolador. Ahir, un company em recordava una frase que sempre he sentit a l'Empordà: els focs s'apaguen a l'hivern. En un context de canvi climàtic, aquests escenaris d'incendis de sisena generació seran cada vegada més comuns. I potser, lamentablement, no serà l'últim que viurem aquest estiu, un estiu que es preveu llarg i eixut. I és per això que també hem de plantejar-nos la política d'extinció: sobre com apaguem aquest incendi els propers dies, condicionarem el territori els propers vint-i-cinc anys. Hem de gestionar el foc, protegir els béns i les persones. Però els sistemes mediterranis cremen, i deia: «Molts incendis s'apaguen a l'hivern. Amb una millor gestió. Sincerament, quina fatal coincidència, incendi forestal i interpel·lació sobre crisi ecològica. Els Països Catalans, com qualsevol territori del planeta, vivim sota els efectes d'una crisi socioecològica global, que posa en risc les condicions de vida al nostre territori. S'ha calculat que l'any 1980 va ser el primer any en que el desenvolupament industrial va superar la capacitat de càrrega de la terra. Fa trenta-nou anys que vivim per sobre de les nostres possibilitats. Fa trenta-nou anys que la humanitat va començar a consumir recursos naturals a un ritme superior al que la terra podia permetre's. Avui és 27 de juny de 2019; segons el sistema de monitorització de gasos d'efecte hivernacle globals, promogut pel Departament de Comerç dels Estats Units, avui assolirem 410 parts per milió de gasos d'efecte hivernacle a l'atmosfera. A aquest ritme, i que en realitat s'accelera perillosament, arribarem a les 450 parts per milió abans d'onze anys. 450 parts per milió són una catàstrofe absoluta. I és per això que els científics afirmen que només tenim deu anys per solucionar aquesta crisi climàtica i socioecològica sense precedents, i que cada dia és més present a les nostres vides. Les deixalles de plàstic s'acumulen sense parar, i aquest ja és un dels problemes ambientals més greus als quals ens enfrontem actualment. Sense anar més lluny, Barcelona és la segona ciutat més contaminant del Mediterrani, amb l'abocament d'uns 26 quilos per persona l'any. El Mediterrani s'ha convertit, literalment, en un abocador de plàstics. En estudis recents, Greenpeace apuntava que tenim una densitat de plàstics cada vegada més propera a les zones d'acumulació del Pacífic, amb un material plàstic per cada quatre metres quadrats. I que, un 96 per cent de les nostres escombraries marines en la superfície del Mediterrani són plàstics. Entre d'altres dades esfereïdores que ens aboquen a un diagnòstic clar i que fan que ens trobem entre els oceans amb més pressió antropogènica del planeta. Per altra banda, una gran part d'aquestes deixalles, residus i emissions generades pel model de producció de consum en què vivim, posen entre l'espasa i la paret els sistemes naturals marins. La intensitat d'emissions i el volum de residus que arriben al mar són una amenaça tant per als ecosistemes marins com per a la salut de les persones. I de retruc, debiliten i impossibiliten models econòmics sostenibles per aquells que viuen dels recursos marins, com ara les poblacions pesqueres dels Països Catalans. Crisi que multiplica les desigualtats, els conflictes socials i geopolítics. Ahir, l'ONU alertava de l'amenaça: l'escalfament global farà créixer la pobresa i la desigualtat; i amenaça la democràcia i els drets humans. L'alerta la feia, dimarts passat, el relator especial sobre drets humans i extrema pobresa de l'ONU, Philip Alston, en un informe de vint-i-una pàgines, en què advertia fins i tot de la possibilitat d'un futur apartheid climàtic, on els rics pagaran per escapar de les onades de calor, la fam i el conflicte, mentre la resta del món, patirem. Capitalisme. Capitalisme extrem. I aquesta crisi socioecològica en què ens trobem immerses és conseqüència directa de les dinàmiques expansionistes inherents al mode de producció capitalista, que es materialitza en l'increment del consum energètic i material, i que ens ha abocat a una petjada ecològica de 7,7 vegades la superfície de Catalunya. Un sobreconsum d'energia i matèria que trenca la relació d'equilibri ecològic entre l'ésser humà i la natura, afectant de retruc la terra com a organisme orgànic, alhora que perpetua i cronifica –com deia– la desigualtat social. El dogma del creixement econòmic infinit –ja n'hem parlat més d'una vegada en aquest saló– és el punt de partida d'una bona part de les agressions sobre el territori i els béns comuns naturals que s'han materialitzat als Països Catalans, amb diversos projectes lligats a la corrupció i al benefici desfermat de les elits de l'Estat espanyol, com el cas Castor, la contaminació del pantà de Flix, l'amenaça del Pla Hidrològic Nacional, la lluita pel cabal ecològic del riu Ter, la qualitat de l'aire a Barcelona i Tarragona, així com també altres actuacions amb un fort impacte sobre el territori: el PDU de Gran Via Sud; el Projecte de Parcmotor, del circuit de Barcelona; la Costa Brava, i la necessitat de protegir el seu litoral. Què estem fent, sobre tot això, senyor conseller? I deixin-me que em centri, avui, que parlem i que lamentem amb tota la solemnitat la situació de l'incendi forestal de la Ribera d'Ebre... Parin la tasca de desforestació que s'està fent ara mateix a Lloret de Mar per fer la seva estimada C-32. Estan creant un polvorí. Fa més de deu dies que hi ha restes de la tala de boscos, conseqüència de la construcció de la C-32. Interpel·lo el conseller de Territori i Medi Ambient, però els interpel·lo a tots i a totes, en un exercici de responsabilitat, ara i aquí, enmig d'una onada de calor brutal: parin les obres. Diguin a Dragados que parin les obres en la situació en la que ens trobem, perquè el risc d'incendi forestal, a la zona de Lloret, és elevadíssim. I a més a més estan generant un polvorí enorme. Els hi insisteixo, els interpel·lo a tots i a totes. Fèiem una llista de projectes que uneixen l'antiecologisme amb el capitalisme extrem, i tornarem a parlar del Barcelona World, del qual el conseller –al qual interpel·lem– sembla que n'és l'ideòleg. Ahir, el conseller ens deia una cosa i la contrària. Mentre el president de la Generalitat afirmava que ni un euro públic aniria a parar a «la Caixa, vostè confirmava i justificava, cofoi, que i tant que sí que es comprarien aquests terrenys tòxics a «la Caixa, en el que nosaltres considerem el que és un rescat opac, i fins i tot el més inexpert pot veure que segur que és un mal negoci per al bé públic. Ahir va afirmar que posaria llums i taquígrafs: som-hi, doncs. Quantes hectàrees de terrenys tòxics, de béns improductius li comprarà a «la Caixa? Les 480 del principi? Les 150 projectades? Ens ho pot concretar, si us plau, senyor conseller? Ahir, al conseller, no li va quedar clara la pregunta i la hi tornem a fer: com poden garantir que no serà la Generalitat, el pressupost públic, el bé comú, el que acabi assumint tots els riscos d'aquesta operació? Ens ho pot explicar? Durant tot aquest temps, el Govern de la Generalitat ha fet política jugant amb la misèria de les persones, fomentant la ludopatia, fomentant els llocs de treball precaris. I nosaltres, el que farem és plantar-nos davant d'aquesta realitat. Parlarem també de canvi climàtic. Vam escoltar amb atenció la interpel·lació del grup parlamentari dels comuns i la seva resposta. Parlarem de canvi climàtic, i m'agradaria..., si pot ser, si hi pot entrar en profunditat, quina és la seva previsió sobre la llei i l'aplicació de canvi climàtic. I no em digui que han comprat una flota de cotxes elèctrics, perquè és gairebé ridícul. L'anterior legislatura ens vam dotar d'una llei de canvi climàtic pionera a Europa, que tenia per objectiu reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle amb l'objectiu d'arribar a les emissions zero, l'any 2050. Dos anys més tard, més de dos anys més tard, els principals elements d'aquesta llei no s'han desenvolupat. Ni tenim pressupost de carboni per complir amb els objectius de reducció, ni tampoc s'han desenvolupat dues de les taxes més importants per arribar a l'objectiu de la llei. Es van comprometre a desenvolupar la taxa de les emissions de l'activitat econòmica i la taxa de les emissions d'òxids de nitrogen de grans vaixells i creuers. I vostè, conseller Damià Calvet, sembla que ha decidit que això no és prioritari. I no em digui que jo no n'estic al cas, perquè realment, a nivell material, de tot plegat, ni nosaltres ni ningú en veu absolutament res. La Llei de canvi climàtic, sense aquestes mesures, és paper mullat. I ens demostren, un cop més, que aquesta actitud immobilista que vostès –que omplen els discursos de sostenibilitat ambiental– només responen, com sempre, als interessos econòmics i polítics del capitalisme. I, per tant, fan cas omís al crit de milers de persones i de milers de joves que volem un futur digne i mesures urgents per aturar el canvi climàtic. Ja els hi hem preguntat més d'una vegada, però, quines són les raons per què els seus governs prioritzen sempre l'interès d'uns pocs operadors, els interessos de poques empreses [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , passant pel damunt de la preservació –i acabo, president– i conservació del medi ambient, del béns naturals i la salut i el benestar de les persones, que és l'interès de la majoria? Per què fan aquest canvi de prioritats, que no és...
Diputada...
...gens lògic? Gràcies, president.
Gràcies, diputada. Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
Gràcies, president; diputades, diputats. Senyora diputada, li he d'agrair també, com vaig fer ahir amb algunes altres interpel·lacions, doncs, que puguem parlar; que puguem parlar, via aquesta interpel·lació i la moció subsegüent que tindrem en el proper Ple, d'aspectes, doncs, que són de preocupació general de la població de Catalunya i, evidentment, dels grups polítics que la representen, i, evidentment, també del Govern. Deixi'm començar, de totes maneres, afegint-me a la solidaritat amb la Ribera d'Ebre, amb els pobles de la Ribera d'Ebre. I també l'admiració i el coratge pels equips de seguretat i d'emergències que estan, doncs, gestionant aquest incendi forestal. El nostre cor està amb ells, avui. Vostè ha parlat primer, en general, de diversos temes de la situació d'atenció respecte al que representa el canvi climàtic, amb dades, diguéssim, que es remunten a xifres històriques; l'any vuitanta, aquell punt de ja trencament d'equilibri. I tot això ho compartim. De fet, el Govern de la Generalitat fa molts anys que, doncs, està molt atent a aquestes dades. I podríem dir que ha estat sempre pioner i s'ha avançat al que són aquestes reflexions. Vam ser el primer Govern que va tindre una conselleria de medi ambient, ja l'any 91; vam ser el primer Govern que, doncs, va definir també en el seu programa d'acció de govern treballar contra el canvi climàtic a través d'una oficina, i també hem sigut un dels primers governs en poder fer aquesta declaració d'emergència climàtica, una declaració d'emergència climàtica que evidentment l'hem de traduir en acció concreta, en acció concreta, abans dèiem, o ahir dèiem, de revisió i adaptació de tots els paràmetres que serveixen per gestionar aquesta emergència, i acceleració per tal de no tan sols mitigar, que podria ser un dels objectius que hem de tirar endavant, sinó també d'adaptar-nos; adaptar-nos perquè la realitat del canvi climàtic, que és, doncs, una evidència científica, fa que a alguns dels temes que ens ocupen no hi arribem a temps, que ens haguem ja d'adaptar, que treballem en adaptar determinades infraestructures, determinats usos del sòl. I així ho fem –i així ho fem. Ho fem perquè aquell trencament d'equilibri que hi va haver i que estem gestionant, doncs, l'hem anat traduint en mesures concretes, constants, d'avaluació de tota mena de plans i programes d'acció de govern. És a dir, per resumir, que estiguem en emergència climàtica no vol dir que no es pugui fer res; que estiguem en emergència climàtica no vol dir que el país s'hagi de paralitzar. El país el que ha de fer és gestionar correctament, establir estratègies de mitigació i d'adaptació, d'avaluació de tot el que representa l'impacte ambiental, i, per tant, incloure el vector paisatge o el vector clima en totes i cadascuna de les seves accions de govern. I insisteixo que ho estem fent. Ho estem fent, per exemple –abans parlava dels residus–, amb aquesta modernització de la Llei de residus; la que tenim és antiga, no incorpora aspectes tan fonamentals com el mateix canvi climàtic o l'economia circular, i el Govern aquesta mateixa setmana va aprovar la memòria per tal de poder desenvolupar una llei de residus que doni de nou força a l'Agència de Residus de Catalunya, una estructura d'estat, per gestionar, com sempre ha fet, correctament i amb eficàcia, amb eficiència, també amb un cert lideratge internacional, doncs, tot el que fa referència als residus. O també, doncs, gestionant el dia a dia d'aquests projectes. Vostè ha fet un resum..., ha dit «agressions sobre el territori; n'hi han alguns que ha especificat i que m'agradaria comentar. Però nosaltres el que fem és avaluar tots els projectes, tots els projectes que hi ha en aquests moments en marxa a Catalunya, i ho fem a l'avançada, no només en resposta a una alerta que hi pugui posar legítimament, i ho agraïm, una plataforma sobre el territori. Perquè, per exemple, des del Govern de la Generalitat estem gestionant i estem desenvolupant els plans directors urbanístics de sòls no sostenibles. Això va passar desapercebut, quan ho vam començar. Vam fer un discurs, un debat, al voltant de la necessitat de reavaluar tots els sectors urbanitzables del país perquè havíem de reduir, desclassificar, reorientar tots aquells que no s'adaptessin als paràmetres moderns de gestió del territori; poden ser, doncs, de dimensió, de pendents, de discontinuïtats... I aquesta ha estat una aposta valenta del Govern de la Generalitat. I ho volem fer en tot el país, plans directors de sòls no sostenibles, un concepte modern, innovador, no respon a un concepte urbanístic, respon a un concepte, doncs, de polítiques ambientals. I vam començar pel Pla director urbanístic de sòls no sostenibles del Pirineu –estem avaluant, doncs, el conjunt de sectors urbanitzables del Pirineu– i hem continuat pels de la Costa Brava. És veritat que això va coincidir amb una alerta, hi insisteixo, legítima, sobre la quantitat de projectes que s'estaven desenvolupant, en un moment de recuperació econòmica del país, a la Costa Brava. I és veritat que teníem els PDUs, el primer i el segon; uns PDUs que segurament no van ser prou ambiciosos, perquè van afrontar lo fàcil, el sòl no urbanitzable i alguns urbanitzables no programats. Nosaltres amb el Pla director urbanístic de sòls no sostenibles de la Costa Brava estem afrontant fins i tot el repensar els solars, els solars urbans, de llicència directa, que sap que són competència exclusiva dels governs municipals. Però, en tot cas, hem fet unes suspensions i ara estem desenvolupant aquest pla director urbanístic. Estem revisant 165 sectors de sòl no urbanitzable, que sumen 1.500 hectàrees, situats a disset dels vint-i-dos municipis de la Costa Brava; per tant, un esforç, juntament amb les suspensions, doncs, important per tal d'avaluar i reorientar tot el que és aquesta ocupació del sòl tant per usos econòmics com per usos residencials a la Costa Brava. En això estem. I vostè s'ha referit específicament a la C-32. Jo li he de dir que aquesta actuació està inclosa, de fa temps, a tota –a tota, tota– la planificació territorial i urbanística del país, tant al Pla territorial de les comarques gironines com al Pla d'infraestructures del transport de Catalunya. I aquests dos instruments no els va desenvolupar l'actual Govern, estan desenvolupats des de fa molts anys. Creiem que es resol un problema de mobilitat –de mobilitat– molt greu; bàsicament aquesta infraestructura el que donarà és un millor servei als veïns i les veïnes de Blanes i de Lloret de Mar, que han de patir col·lapses i congestió, i, per tant, també contaminació i ineficiència del que és la mobilitat en la xarxa..., en la seva pròpia xarxa urbana. És una actuació que no afecta cap espai protegit, ni cap PEIN, ni espais de Xarxa Natura 2000; que tenia un projecte acabat i que, malgrat que hi havia una avaluació ambiental, hi va haver efectivament una sentència que va demanar que tornéssim a fer aquesta avaluació ambiental. I l'hem fet. I l'any 2018 hi ha hagut una declaració d'impacte ambiental informada per tothom, per tots els ens que han d'informar un projecte d'aquestes característiques. I efectivament s'està executant l'obra, amb normalitat. És una obra que resol la mobilitat de la Selva, hi insisteixo, de la Selva marítima, de Blanes i de Lloret de Mar, de la connexió entre la costa, el Maresme i la Selva marítima, i, a més, ho hem fet dialogant, ho hem fet dialogant amb els ajuntaments. I s'està, doncs, executant aquesta obra amb normalitat. És veritat que hi ha, doncs, gent que està en contra d'aquest projecte i que així ho manifesta. I ens trobem amb una paradoxa, que és que les protestes d'aquests grups estan impedint que es retirin correctament els arbres que s'estan talant per executar aquestes obres. És així de clar –és així de clar. I aquest endarreriment ha provocat que fins i tot hi hagi –així em consta i així m'informen– una reprogramació de les obres, de manera que ara es prioritza la retirada d'aquests arbres talats en comptes de continuar avançant. En tot cas, gestió d'obra. S'han donat algunes xifres que no responen a la realitat. En ocasions s'ha parlat d'una tala de seixanta mil arbres... Hi insisteixo, no estan en cap espai protegit, no estan en Xarxa Natural 2000. En realitat, el projecte, que té una declaració d'impacte ambiental aprovada i informada per tothom, el que fa és talar, efectivament, perquè s'han de talar, divuit mil arbres d'espècies comunes. I, en canvi, les mesures correctores del mateix projecte comporten la replantació de trenta mil noves unitats. Es va demanar la suspensió cautelar d'aquesta actuació, no s'ha atorgat aquesta suspensió cautelar, i, per tant, des d'una òptica estricta de mobilitat i atenent a tota la planificació que té aquest país des de fa temps respecte a aquest projecte, seguirem amb les obres.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, és el torn de nou de la diputada. Quan vulgui.
Gràcies, conseller. Així, d'entrada, la part declarativa, no?, quan parlem de declarar l'emergència climàtica sense aplicar la Llei catalana contra el canvi climàtic, doncs, és una mica estrany. En termes de xoc climàtic, ja no es pot..., i agafo les seves paraules, ja no es podrà ni mitigar ni adaptar massa sense apostar per un decreixement energètic real i clar. Les dades que vostè categoritzava com a, no ho sé, generals, que compartim..., si compartim les dades, si compartim una evidència sobre les conseqüències d'aquest xoc climàtic, d'aquesta crisi socioeconòmica, és evident que no compartim les solucions, perquè les solucions que vostès impulsen és continuar com si aquí no hagués passat absolutament res. Sobre la C-32. Ara resultarà que és culpa dels companys, als quals enviem tot el suport, d'Emboscats que estan fent una lluita per mantenir i per conservar un espai; que a més a més s'ha demostrat que és una via, la C-32, l'ampliació d'una autopista, que a més a més comporta ingressos cap a una empresa privada i que a més a més s'ha denunciat diverses vegades la connivència entre molts polítics –en direm així, en termes generals– i els mateixos empresaris..., no es contemplen les alternatives que sí que hi ha i que sí que posarien solucions reals a la mobilitat dels veïns i les veïnes, com el desdoblament de la carretera GI-682. Hi insisteixo, ara i aquí, sense entrar en el fons de la qüestió: és evident que vostè està d'acord amb que Abertis tingui uns quilòmetres més d'autopista i que nosaltres i la gent d'«Aturem la C-32, i que estan emboscats ara mateix, no hi estem d'acord. Però ara i aquí, en el context en el que ens trobem, i torno a interpel·lar a tots els grups polítics, és indispensable posar una solució al polvorí en què s'ha convertit Lloret de Mar amb pilons de troncs i sotabosc en una situació climàtica com la que estem vivint aquests dies. Sobre les qüestions concretes. Vostès diuen que gestionen, que s'ha avançat, declaren –això ja ho sabem– que fan mesures concretes, però la veritat és que no n'hem sentit a parlar gaire. No ha parlat de quin és el seu pla postnuclear en una situació com la que vivim en una zona del país. També, lligat amb la C-32, parlava que vostès en el tema..., no és Xarxa Natura 2000 ni és un espai declarat. A la zona del Pallars tenim un conflicte ambiental també perquè es volen fer pràctiques mineres i vostès no hi posen cap solució. Conflicte com el de SOS Costa Brava i tot el litoral del qual ja hem parlat. L'últim informe d'Ecologistes en Acció, Banderes Negres –2019–, posa de manifest l'important impacte de la indústria turística en el litoral de l'Estat espanyol i els Països Catalans. La contaminació dels creuers, els vessaments incontrolats i les construccions il·legals són algunes de les amenaces que afecten la façana marítima, i vostès no fan res. Diuen que impulsaran una llei de residus, que tenim ganes d'estudiar a fons, però el que constatem... i que tindrà perspectiva de canvi climàtic, i el que constatem és que ni la Llei del litoral ni la Llei de ports gairebé..., ni tan sols parlen de canvi climàtic quan és un dels sectors que afectarà més. Els purins. Un 41 per cent dels aqüífers del país estan contaminats per nitrats. Què estem fent amb això? Continuem construint i donant llicències de granges. La inauguració de la cinquena terminal de creuers, al moll adossat del port de Barcelona; amb només sis mesos de funcionament, s'ha assolit un nou rècord de creueristes. En aquest sentit, vostès ahir –grup parlamentari dels comuns– parlaven d'aquest green new deal, però, bé, també potencien l'ampliació del port de Barcelona, amb les conseqüències que té sobre la qualitat de l'aire. Qualitat de l'aire; a Tarragona, a Barcelona, situació gravíssima. Si us plau, facin un informe independent sobre la qualitat de l'aire. Vostè, en una pregunta que li fèiem en sessió parlamentària, deia que tot està fantàstic. Un satèl·lit que mesura, per exemple, la qualitat..., que mesura els elements químics al territori. [[L'oradora mostra a la cambra una fotografia.]] Fixin-se: Tarragona, l'únic punt vermell. Potser no tot està tan bé com li sembla. I li exigim, li demanem, els demanem informes de qualitat de l'aire que puguin donar resposta sobre quina és la veritable situació de salut dels veïns i les veïnes. Incineradores que no paren d'enverinar l'aire. Què hi pensen fer? A l'àrea metropolitana de Barcelona s'incinera el 15 per cent dels residus. Altrament, les fàbriques de ciment també cremen residus domèstics. Quina és la realitat sobre això? Podem aplicar en part d'aquesta indústria la Llei de canvi climàtic o no interessa que Ciments Molins pagui per contaminar més? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Aquestes qüestions són les que plantejarem en la moció subsegüent. Hi insisteixo...
Diputada...
...no esperi a posar solució, a que posin solució a la qüestió de Lloret, perquè, hi insisteixo, és un polvorí. No esperin a la moció, si us plau.
Gràcies, diputada. Per fer la rèplica, ara és el torn del conseller.
Gràcies, president. Diputada, difícilment em sentirà a mi dir que tot està molt bé i que tot està perfecte, no ho he dit mai. Soc una persona conscient de les dificultats que vivim i també de les dificultats de gestió, no només del Govern de la Generalitat, sinó de totes les administracions, i el que fem és treballar cada dia, tot l'equip del Departament de Territori, tot el Govern, per tal de sempre –sempre– anar millorant..., no que les coses estiguin millor i siguin intocables; difícilment m'ho deu haver sentit dir mai. La llei s'està aplicant, la Llei del canvi climàtic s'està aplicant i s'està desenvolupant. I és cert que anem endarrerits amb l'impost principal, el que ha de nodrir el fons ambiental, l'impost al CO2 dels vehicles, però hi estem treballant perquè sigui una realitat l'1 de gener de 2020. Ha costat més del compte, des d'un punt de vista, ja ho he dit, tant competencial com tècnic i, fins i tot, hem hagut d'esperar que tinguéssim clar quina era l'evolució del recurs del Constitucional que va posar el Partit Popular a la Llei del canvi climàtic, que es va resoldre ahir, amb una sentència del Tribunal Constitucional que, afortunadament, doncs, salva l'impost, no salva altres coses, però, en tot cas, això no forma part d'aquesta interpel·lació. Vostè parla de decreixement, jo la veritat és que crec en un creixement ordenat, en un creixement sostenible, en un creixement ambientalment sostenible. Vostè parla de decreixement energètic, jo parlo de transició energètica, i en això estem, en això estem treballant entre el Departament d'Empresa, que és el responsable en matèria d'energia, i el Departament de Territori i Sostenibilitat, per tal de fer possible aquesta transició energètica. Un breu apunt sobre la C-32. Les obres es paguen, les obres sempre es paguen –les obres sempre es paguen–, no és una transferència de diners il·lícita i conspirativa a no sé qui. Les obres es liciten, s'adjudiquen i es paguen; en aquest cas, utilitzem una empresa instrumental i es pagaran. I insisteixo que són obres planificades, amb declaració d'impacte ambiental, i que s'estan desenvolupant amb normalitat i que, en tot cas, hi ha un tema de gestió de l'obra que es millorarà. Vostè parlava de banderes negres, jo parlo de banderes blaves; banderes blaves al nostre litoral, platges i ports que, any rere any, manifesten, demostren la seva qualitat, gràcies, entre altres coses, a la bona política en matèria de sanejament que ha fet aquest Govern des de fa molts i molts anys, abans amb la Junta de Sanejament, ara, amb l'Agència Catalana de l'Aigua. Agència Catalana de l'Aigua que, per cert, aquest Govern sí que ha hagut de sanejar, perquè tenia un deute de 1.300 milions d'euros i, ara, gràcies a aquest sanejament de la mateixa Agència Catalana de l'Aigua, tindrem més recursos per poder afrontar noves tongades de compleció del mapa del sanejament al país, que el tenim molt complert, 97 per cent de la població servida, però que aquest percentatge que ens falta, doncs, és difícil d'executar, perquè està en un territori molt ampli. En els purins, estem tirant endavant el nou decret de purins, el nou decret de dejeccions ramaderes, que en breu podrem presentar la consellera d'Agricultura i jo mateix. Ha parlat de la qualitat de l'aire de Tarragona, va ser objecte d'una pregunta. Nosaltres estem fent tot el que hem de fer amb referència a la qualitat de l'aire de Tarragona. Tenim més estacions mesuradores..., és el punt del país amb més estacions que mesuren, de manera automàtica; hem incorporat tot allò que el territori va demanar, per tal de poder avaluar, doncs, determinats paràmetres que afecten la salut i tenim una atenció permanent i continuarem fent-ho, perquè hi ha, efectivament, una normativa que afecta les emissions de les grans empreses que s'ha de complir, siguin Ciments Molins o sigui la Petroquímica de Tarragona, tenen una sèrie d'emissions que estan sotmeses al mercat de carboni, una part, doncs, que no es paga, una part que, en cas que la superin, l'han de pagar. La tona de carboni està a vint-i-cinc euros, vam començar a cinc euros, i això obliga que aquestes empreses també facin una transició en els seus models de producció, per tal d'emetre menys carboni a l'atmosfera, que és el que pretenem. I dos apunts molt breus. Salau. A Salau, hi havia, efectivament, un permís per efectuar prospecció minera, que pretenien que, des del departament, el donéssim amb una avaluació ambiental simplificada, vam dir que havia de ser una avaluació ambiental completa i això està fet i dit, i una vegada nosaltres hem posat aquests requeriment sobre la taula, no tenim més notícies de l'empresa; per tant, és un tema que tenim, en aquests moments, contingut i que avaluarem de manera total, en cas que això avanci. En tot cas, estem en aquest punt. I, respecte al CRT, cap novetat –cap novetat. Vostè i jo n'hem parlat en moltes ocasions i no hi ha cap contradicció entre el que va dir el president i el que vaig dir jo, que és que hi ha una llei, hi ha un pla director urbanístic, hi ha un concurs de llicències de casino resolt, hi ha una empresa que té una –una– llicència de casino a la mà que ha efectuat els avals que ha d'efectuar per poder-la tenir i hi ha una opció de compra signada, efectivament, entre el Govern de la Generalitat i «la Caixa, per fer què? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per traspassar aquests terrenys a l'empresa tenidora de la llicència de casino.
Conseller....
Per tant, no hi haurà ni un euro públic de despesa en aquest projecte.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre els casos de corrupció a Catalunya]] [[300-00154/12]] La següent interpel·lació és sobre els casos de corrupció a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Dimas Gragera. Quan vulgui.
Gracias, president. Diputados, diputadas, conseller, buenos días a todo el mundo. Hace un par de semanas, le preguntamos sobre los casos de corrupción en Cataluña, a raíz de un nuevo caso de corrupción que había explotado en el Ayuntamiento de Sant Cugat, y usted desperdició los dos minutos y medio que tenía hablando de la corrupción en otros lugares, hablando del Partido Popular... Pero, bueno, como la vida da segundas oportunidades, hoy le hemos querido presentar esta interpelación para que usted nos diga qué medidas están aplicando, desde su Gobierno, para luchar contra la corrupción. Y la verdad es que tienen faena y, además, los datos no le avalan. Miren, según el último barómetro de la Oficina Antifraude de Cataluña, un 70 por ciento de la población considera que en Cataluña hay mucha o bastante corrupción y, además, un 60 por ciento de la población encuestada considera que esa corrupción se mantiene o ha aumentado en los últimos años, que coinciden con su Gobierno. Si se fija, además, Cataluña tiene el triste honor de ser la campeona por procesados por corrupción en lo que llevamos de 2019. Como ve, los datos, como le he dicho, no avalan su gestión. Nosotros iniciamos esta legislatura conociendo la sentencia del caso Palau, un caso que evidenciaba algo que era un secreto a voces, pero que podemos constatar que era una realidad: que había unos dirigentes de Convergencia que se llevaban unas mordiditas, que se llevaban unas comisiones, por facilitar ciertas contrataciones públicas, obviamente, a sus amiguetes o a los que antes pasaban por caja. Y, además, la sentencia reconocía, decía que Convergencia Democrática se había financiado ilegalmente a través de estas operaciones. En definitiva, una sentencia que evidenciaba lo que sospechábamos, que la corrupción estaba institucionalizada en Cataluña. Porque, en Cataluña, hemos tenido que aguantar como los ideólogos del separatismo, que muchos se sentaban allí, en esos asientos, nos daban lecciones, lecciones morales sobre ética, mientras con la otra mano se lo llevaban calentito, como hemos dicho en varias ocasiones. Y estoy seguro que usted dirá que esto forma parte del pasado, que las malas praxis se están depurando, pero no es verdad. Mire, solo en lo que llevamos de este mandato, hemos visto como, por ejemplo, se investigaba al Institut de les Lletres, en la época en la que exconsellera Borràs estaba al cargo de la entidad, por partición de contratos; o también hemos visto como, sobre el CTiTI, pesan acusaciones de malversación de fondos públicos, de cesión de datos personales, de participación activa en el 1 de octubre o de, por ejemplo, adjudicaciones a dedo. O también hemos tenido que ver cómo algunos se iban a ver la final de la Champions, llevándose de la mano al síndic del procés con..., bueno, invitados por empresarios que tenían relación directa también con la trama del 3 por ciento. Y decía usted aquello de que en ochenta años Esquerra Republicana no había tenido ni un solo caso de corrupción. Podemos hablar también, si quiere usted, de la DGAIA y podemos hablar del señor Ricard Calvo, que no era de mi partido, considero que era de su partido; podemos hablar de a quién adjudicaba la contratación pública también el señor Ricard Calvo. Pero, si hablamos de corrupción, tenemos que mencionar también el mayor caso de corrupción que ha habido en los últimos años en Cataluña, que es el procés, porque la corrupción no es solo enriquecerse uno utilizando fines ilícitos, también es el uso partidista de las instituciones y de los recursos públicos. Un procés que sabemos que ha sumido a Cataluña en una crisis política, en una crisis institucional, en una crisis social sin precedentes, pero que, además, también tiene colapsado al juzgado número 13 de Barcelona, con imputados, con investigados, por dejar visibles los datos personales de los catalanes, por malversación –son tantos que lo tengo que ir leyendo–, per desvíos para supuestas creaciones de estructuras de Estado o por adjudicaciones a dedo. Esta semana, hemos visto como ese juzgado derivaba la investigación que había sobre el diputado Salvadó también al Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. Si algún diputado de Ciudadanos estuviese en esta situación, de estar investigado, de estar imputado formalmente en una causa, automáticamente dejaría su escaño y, si no, sería expulsado de nuestro partido. Nosotros vemos como, aquí, los imputados siguen los plenos desde su escaño. Y ya sé que usted dirá que todo esto es un ataque a Cataluña, pero esto ya lo decía el señor Pujol en los años ochenta, ¿recuerdan con Banca Catalana?: «Això és un atac a Catalunya. Y también lo decían ustedes cuando la UDEF empezaba a investigar al señor Pujol, decían: «No, no, esto es un ataque a Cataluña. Y, ahora, seguramente, volverán a decir que es un ataque a Cataluña. Como nos dijo usted el otro día: «Hombre, si tanto hablan de corrupción, si tienen pruebas, vayan a la fiscalía. Pues, claro, si es lo que hacemos, cada vez que encontramos –es lo que se debe hacer– alguna práctica que roce o en que se sospeche irregularidades. Mire, solo en este mandato, hemos llevado a la fiscalía los pagos que ustedes hacen con el dinero de todos a lobbies para promocionar su procés. Por cierto, ya les podrían decir que le devuelvan el dinero [[l'orador riu]] , porque la promoción internacional del procés la verdad es que no ha sido muy exitosa. O las donaciones que hacían ustedes a sus amigos de las fundaciones en Valencia o los recursos que malgastan para proteger, para seguridad de un fugado de la justicia... Y, por no hablar también de la labor que hacen nuestros concejales en los ayuntamientos, por ejemplo, en el Ayuntamiento de Sant Cugat, donde también, a raíz de una denuncia nuestra a la fiscalía, se ha descubierto que ahí se asignaban a dedo escandalosas cantidades. Por cierto, fue delicioso ver cómo en la investidura de la alcaldesa de Esquerra Republicana, que les quitaba el Gobierno a sus socios, sus militantes, los militantes de Esquerra Republicana le cantaban «3 per cent a los militantes que había allí del PDECAT. Pero más gracioso es ver cómo aquí ustedes comparten bancada. Tienen faena, como ve, al frente del área de Transparencia, que es el área que tiene usted encargada. Y, además, yo creo que no van a ser capaces –y ya lo han demostrado– de asumir con valentía las medidas que hay que implementar para acabar con la corrupción, porque, de verdad, no les veo a ustedes suprimiendo aforamientos, ustedes que se creen por encima de la ley; o tampoco les veo, bueno, y a las pruebas me remito, apartando a los imputados por corrupción; o tampoco, miren, aprobando leyes que protejan a los denunciantes de corrupción..., pues, ahora mismo, la verdad es que no están haciendo mucho por agilizar las dos que tenemos paradas, y ustedes, que presionan ideológicamente a los trabajadores públicos y a los funcionarios, no quiero ni pensar si alguno se atreviese a denunciar la corrupción. Tampoco les veo acabando con el enchufismo, con las contrataciones a dedo, y, por supuesto, ya no vamos a hablar de respetar la separación de poderes o la independencia judicial, ustedes, que rodean las consejerías cuando hay una investigación judicial, creo que no estarían capacitados para llevar a cabo esta medida que sin duda es fundamental para acabar con la corrupción. Por último, la transparencia, la transparencia es el antídoto contra la corrupción y, aquí, la transparencia brilla por su ausencia, se acumulan también recursos de amparo de nuestros diputados porque ustedes no quieren contestarlos. Y hay una estrecha relación entre aquello que no contestan y lo que después acaba en un escándalo mediático, con lo cual preparémonos cuando, al final, sepamos la respuesta de todo aquello que está en la cola de la Mesa. Y algo que ya, la verdad, roza..., pues, mire, no voy a utilizar palabras fuertes, por el decoro de la cámara, pero es que..., que ya no se respete cuando se condena a alguien por corrupción y que ustedes estén intentando hacer todo lo posible por sacar a un condenado por corrupción, como el señor Pujol, de la cárcel, la verdad es que no entiendo ese afán; solo les falta ya cavar un túnel para sacarlo de ahí, la verdad. No entiendo ese afán y solo lo explico, pues, sabiendo, que el señor Pujol es..., como decía aquella película de Scorsese de los noventa –no sé si la ha visto–, es uno de los nuestros. Y, la verdad, no sé qué asociaciones hace a veces el cerebro, ¿no?, para llevarnos a hablar de una película de mafia de los años noventa, pero, quizás, claro, como aquí nos pasamos el día hablando de tapaderas, hay quien tiene un restaurante italiano, quien tiene una lavandería y hay quien tiene un procés; o de familias enteras imputadas por la corrupción o de familias amigas que ayudan a tapar la corrupción o de ver cómo se organizan para sacar a los delincuentes de la cárcel. No sé, son asociaciones involuntarias que hace a veces la mente humana. Señor conseller, nosotros volvemos donde empezamos, la necesidad, que es imperiosa, de seguir luchando contra la corrupción –o de empezar a luchar contra la corrupción, en su caso–, la necesidad de aplicar medidas reales, medidas transversales que afecten a todas las áreas. Y ya sé que ustedes anunciaron veinte y cinco medidas para luchar contra la corrupción, hace poco; justo cuando registramos la pregunta, anunciaron ustedes estas medidas. Pero yo veo estas medidas, ¿sabe?, como los planes que hago yo cuando comienza el año: que me pondré a dieta, que saldré a correr, que mejoraré mi inglés..., que están muy bien, pero que al final no se implementan y si se llegan a implementar tampoco tienen mucha duración en el tiempo. Yo, si me permiten, les propondría una sola medida, por la que trabajo cada día, que creo que es más efectiva para luchar contra la corrupción, que es cambiar su Gobierno y, más, ahora que dicen que lo volverán a hacer. Pues, miren, si ustedes dicen que lo volverán a hacer, nosotros también les decimos que lo volveremos a hacer. Vamos a seguir luchando contra sus políticas en el Parlament, en la calle y, si es necesario, también en la fiscalía. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputat, intentaré contestar algunes de les coses que vostè plantejava, però sobretot... –és que ara no el veig; ah, aquí, aquí–, doncs, intentaré contestar algunes de les coses que plantejava i, sobretot, pel que fa al cos central del que estàvem debatent, que és com lluitem contra la corrupció. Això sí que l'hi puc contestar, doncs, amb tot luxe de detall. Miri, algunes de les coses que vostè ha comentat, algunes de les xifres que ha donat, la majoria, són sobre percepcions, percepcions sobre la corrupció. I és obvi que hem de lluitar contra les percepcions. Sabem que les percepcions, a vegades, es donen perquè algú, diguéssim, està estenent l'alarma, de vegades justificada i de vegades no justificada, no? Per tant, jo el que li demanaria és que en parlem sempre –sempre– amb mesura i, sobretot, estrictament atenent-nos a la realitat i a les veritats i als fets demostrats, no? Perquè així també podrem lluitar millor contra les percepcions, i després lluitar contra la corrupció i fer-ho efectivament contra la realitat. És obvi que això s'ha de fer, és obvi que hi estem compromesos. L'altre dia, com vostè molt bé ha dit, ja li vaig exposar tot el que estem fent, i tot el que farem amb relació a la lluita contra la corrupció. Ha parlat de transparència. Efectivament, en el Departament d'Acció Exterior, de Relacions Institucionals i Transparència, doncs, aquest és un dels temes que, com pot comprendre, com pot imaginar, ocupa més el nostre temps. Ocupa tant el nostre temps que la nostra web de Dades Obertes, la web transparent sobre l'Administració de Catalunya, conté la majoria de la informació que vostès demanen. Sempre. Un 90 per cent de les preguntes que ens fan des del Grup de Ciutadans s'autocontesten fent un parell de clics i entrant en aquest portal. I, escolti, si volen continuar demanant-nos-ho, nosaltres continuarem responent-ho i, a més a més, continuarem recordant-los que tenen aquesta eina a la seva disposició, però, diguéssim, si els fa una certa peresa entrar en el portal de Transparència, no es preocupi, que li contestarem per escrit, però sàpiguen que aquesta eina està a la seva disposició i que el 90 per cent del que vostès demanen està ja contemplat. Tot sigui dit, tot el que ens han demanat –tot el que ens han demanat–, i jo parlo pel departament que encapçalo, ha estat contestat en deguda forma, no hi ha res que estigui pendent de resposta. Vostè ha parlat d'altres qüestions, que jo crec que caldria també comentar, no? Ha parlat sobre uns viatges del síndic del procés. Qui és aquesta persona? Acaba de dissenyar un càrrec nou que no existeix. Jo conec la Sindicatura de Comptes, conec el Síndic de Greuges, nomenat pel Parlament de Catalunya, del qual, si no m'equivoco, vostès en formen part. Per tant, li agrairia que parlés amb propietat de les institucions d'aquest país, si no li sap greu. Després també ha comentat que a la DGAIA..., no ho sé, ha començat a insinuar que passen coses. Escolti, si vostè creu que passen coses, si vostè té evidències, porti-ho a la fiscalia, l'hi han dit moltes vegades, porti-ho a la fiscalia. La DGAIA està auditada i controlada per la Sindicatura de Comptes. Digui'm exactament quina evidència té, quines proves té, i les presenta. Després, bé, és obvi que nosaltres treballem i treballarem per garantir la lluita contra les males pràctiques, ja fa temps que ho estem fent. I jo crec que estem fent una feina en molts sentits admirada i exemplar, una feina que, per exemple, doncs, està qualificada com la més transparent de les comunitats autònomes del Regne d'Espanya per part d'alguns dels índexs d'avaluació existents. Per exemple, Dyntra, que és una de les institucions que s'encarrega d'avaluar quin és el nivell de transparència; Transparència Internacional Espanya, també. Per tant, no ho sé, si vostès confien en aquestes entitats –i espero que hi confiïn, perquè són de les que tenen més reputació a l'hora de vetllar per la transparència–, doncs, això també ho podrien dir. Estem bastint les bases d'un sistema d'integritat i d'ètica pública, ja fa un temps, que és una autèntica estratègia nacional contra la corrupció. Estem desplegant un model de governança ètica que inclou, pel que fa a l'Administració, un codi ètic del servei públic, per exemple, la no acceptació de regals. Això no existeix a tot arreu, com saben molt bé. I alguns dels llocs en què vostès governen, en què vostès, doncs, estan donant suport als que governen, això no existeix. Això a Catalunya sí que existeix. Un codi ètic que també inclou una sèrie de normes sobre les relacions amb els anomenats grups d'interès, o lobbys. Aquesta és una cosa que també és innovadora i que en altres àmbits no existeix. Les agendes públiques, o sigui, que els càrrecs públics facin les seves agendes públiques i a l'accés de tothom. L'impuls de la xarxa de comitès ètics..., li estic parlant de mesures que ja estan en marxa, que ja s'estan impulsant, i que existeixen pel que fa a l'Administració catalana, però no existeixen a altres bandes. I com a projecte, també, ja l'hi vam comentar en el seu moment, això ha estat aprovat, tenim un projecte de llei sobre alertadors i el sistema de protecció d'aquests alertadors. Per què? Perquè moltes vegades les denúncies, com que han de ser públiques i s'han d'oferir els noms, cognoms i les dades dels denunciants, doncs, això introdueix un element d'inseguretat en aquells que estan informant sobre possibles males pràctiques. El sistema d'alertadors és un sistema pel qual es garanteix la protecció d'aquell que posa la informació al servei d'aquells que la poden controlar i que en poden fer seguiment, vaja. Per tant, això, juntament amb les bústies ètiques anònimes, que són l'eina que permet que hi hagi aquest sistema d'alertadors, és una qüestió que ja funciona en altres països, països nòrdics, països avançats, i que nosaltres volem introduir aquí, en coordinació amb una entitat que es diu «Xnet, que estic segur que vostè coneix, que té una irreprotxable reputació a tot Europa, amb les mesures innovadores per la lluita, per la transparència i contra qualsevol temptació de frau o de corrupció. També estem tancant un acord de coordinació amb l'Oficina Antifrau de Catalunya, ens hi reunim sovint, i hi estem treballant. I hem dissenyat, doncs, com els deia al principi, una estratègia anticorrupció per tal que sigui molt més difícil que en altres èpoques. Vostè em parlava d'èpoques passades, remuntant-se a uns quants anys –uns quants anys– en el passat. Jo li estic parlant del que estem fent els últims anys i del que estem fent en el Govern del qual jo formo part. Una estratègia anticorrupció que inclou aquesta mesura sobre els alertadors, una mesura innovadora que estic segur que ens pot ajudar a prevenir qualsevol temptació de frau o de corrupció; amb mesures per afinar en la contractació, és a dir, que tota contractació pública segueixi un sistema d'escrutini pel qual sigui impossible que es produeixi qualsevol temptació de males pràctiques; pel que fa a les subvencions també, absoluta transparència en les subvencions, que puguem creuar les dades no només de tots els departaments, sinó de totes les administracions de Catalunya per veure a qui se li atorguen ajudes, com, per quina quantitat i, per tant, evitar que en aquest camp de les subvencions hi hagi qualsevol tipus de mala pràctica; també en l'aplicació de la fiscalitat –important–, perquè bona part de les taxes i impostos que recaptem encara es poden recaptar millor i sense que ningú se'n pugui escapolir. Per tant, amb tot això, com veu, hi estem treballant, i hi estem treballant intensament. Dimarts, precisament dimarts..., està molt bé que vostè em plantegi la pregunta avui perquè fa escassament hores, podríem dir, es va aprovar el Pla de govern obert de la Generalitat de Catalunya 2019-2020, que és una continuació de plans anteriors que encara insisteix més sobre aquesta transparència que hem d'oferir com un govern obert als ciutadans amb plena maduresa democràtica. Aquest és un govern, el Govern de la Generalitat de Catalunya, que està compromès en la lluita contra la corrupció, en la lluita per la transparència, que és un dels governs més transparents, més oberts, com a mínim de l'Estat espanyol, reconegut –com li deia abans– per agències de transparència amb la reputació també reconeguda a tot arreu. Per tant, digui'm vostè, si vostè té propostes i vostès creu que hi ha coses que es poden millorar, porti-les aquí, parlem-ne, parlem en positiu, i entre tots lluitem contra aquesta percepció sobre la corrupció que em comentava al principi, que és preocupant, però sobretot contra la corrupció stricto sensu, que és el més preocupant de tot. I jo crec que ho estem fent. Si vostè creu que ho podem fer millor, porti mesures concretes, idees amb les quals puguem millorar aquesta lluita. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica és el torn del diputat.
Gracias, president; gracias, conseller, por su respuesta. La verdad que alguna de las afirmaciones que ha hecho usted aquí son más falsas que las cuentas que le siguen a usted en Twitter... Esto también nos lo tendrá que aclarar, ¿no? [[l'orador riu]] , este escándalo que decían que las cuentas de Esquerra Republicana, las cuentas fake asociadas a Esquerra Republicana, pues bueno, habían actuado alterando e influenciando opiniones en Twitter. Tan transparente que es, tan conseller de Transparencia, luego viene y si quiere nos lo explica. Le hemos visto en las últimas semanas pedir perdón a México por lo que pasó hace quinientos años [[l'orador riu]] , hombre, podría haber venido hoy aquí y pedir perdón por la corrupción que ha habido en Cataluña en las últimas décadas, hubiese sido un buen inicio, si de verdad se quiere hacer propósito de enmienda no hubiese estado mal hacer algo de autocrítica. Mire, usted me dice las percepciones que tengo yo sobre los datos, pues, hombre, yo creo que la oficina antifraude, porque es de donde hemos sacado los datos, es una fuente suficientemente fiable y espero que, como usted me pide que respete las instituciones catalanas, respete usted los datos que le doy, que viene precisamente de la oficina antifraude. Y las medidas..., habla usted de percepción, nosotros tenemos la percepción que ustedes no luchan contra la corrupción, no trabajan por la transparencia, y que usted solo se dedica a abrir embajadas, porque yo solo lo escucho hablando de dónde va a abrir la próxima embajada, pero de medidas reales de transparencia aun no les hemos escuchado absolutamente nada. Mire, esta es su transparencia. Ustedes bloquean toda la acción política de este Parlament, ustedes bloquean todas las comparecencias que les pedimos de consellers y de altos cargos de la Generalitat. Han bloqueado cuando hemos pedido comparecencias para ver qué hacen con los logos de la Generalitat, han bloqueado una auditoría que hemos pedido sobre el CTiTI y el Cesicat ante estas acusaciones de irregularidades en la contratación pública. Han bloqueado también, cuando hemos pedido a los responsables de la protección de datos de la Generalitat, que vengan a comparecer. Hombre, yo creo que transparencia es que los que estamos aquí como representantes públicos rindamos cuentas y, si se nos convoca, no bloquee el Parlament las comparecencias incluso a veces de algunos consellers por algunos temas. Y sobre lo que nos dice usted de que contestan a las preguntas, pues mire, vaya usted, vea la cola de recursos de amparo que tenemos en la Mesa, porque yo creo que ese es el mayor indicador. Es que hasta la Mesa nos ha dado la razón, lo que usted venga a decir aquí..., diga usted lo que quiera, pero nosotros tenemos el amparo de la Mesa. Y nos dice usted que hablemos con propiedad porque he dicho que el síndic es el síndic del procés, pero si lo hemos dicho cincuenta mil veces aquí, yo no veo dónde está el problema. Respeten ustedes las instituciones, que dar un golpe de estado, precisamente, no es respetar las instituciones catalanas. [[Aplaudiments.]] Hablaba usted de la DGAIA, que si yo vierto aquí acusaciones..., pero, ¿sabe usted que el propio Govern se ha personado en el caso de la DGAIA?, ¿que se ha personado contra Ricard Calvo? ¿Sabe usted que esto está siendo investigado ya por un juzgado? La verdad, me preocupa que usted no sepa el estado judicial de presuntos casos de corrupción, siendo usted el conseller de Transparencia. [[Aplaudiments.]] Y mire, hablaba usted de dónde gobernamos nosotros, no sé qué referencia hacía. Mire, donde gobernamos nosotros, por ejemplo en Andalucía, en medio año que llevamos, ya hemos suprimido los aforamientos. Ya le he dicho, ustedes nos hablan de medidas, pues bueno, vamos a mejorar un poquito la web, lo pondremos todo más bonito, pero de verdad, vamos a hablar de medidas profundas, tan sencillo como que los imputados se vayan a su casa y no estén aquí sentados en los escaños. [[Aplaudiments.]] Ya sabemos que ustedes, como le he dicho antes, los aforamientos no los van a eliminar porque ustedes se creen superhéroes, se creen que están por encima del bien y del mal. ¿Cómo van a ir a los mismos tribunales, a los mismos juzgados, que las personas comunes, que las bestias taradas? ¿Cómo van a ir ustedes a los mismos juzgados? [[Aplaudiments.]] Además, no me ha contestado usted a lo de Oriol Pujol. La verdad es que le debería dar vergüenza. Es que solo falta, de verdad, que vayan con el bocadillo y la lima dentro para sacar a este señor de la cárcel. Es vergonzante –es vergonzante. ¿Usted cree que para esa percepción de datos sobre la corrupción que estamos viendo, que es escandalosa, ayuda que ustedes maniobren para sacar a un corrupto de la cárcel, y además un corrupto que tiene también tradición familiar en esto de la corrupción, que no es un corrupto cualquiera? Con lo cual, venga aquí, explíqueme qué piensa usted como conseller de Transparencia de todo este tema de Oriol Pujol, y, por favor, afronten de verdad propuestas reales para luchar contra la corrupción y no para mejorar la página web. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
És el torn, de nou, del conseller. Quan vulgui.
Miri, li reitero que agraeixo el seu interès per la lluita contra la corrupció. I, és més, miri, ja ho he fet abans, ho torno a dir, li demano la seva ajuda. Abans li he dit: si té alguna mesura concreta amb la qual puguem millorar, doncs, la lluita i l'observança contra la corrupció o el frau, endavant, proposi-ho. No ho ha fet. Ni una de sola, ni una. Jo li'n proposaré una que jo crec que ajudaria molt, i és que vostès posin ordre i netegin casa seva, el seu partit, Ciutadans. Aquesta seria una bona mesura. Jo crec que amb aquesta, doncs, sí que ens ajudarien a lluitar contra la corrupció a tot el Regne d'Espanya. Perquè vostès..., miri, abans em deia: «És que és graciós que vostès comparteixin bancada amb Junts per Catalunya. Bé, sí, compartim bancada amb ells i amb molta gent més; en aquest hemicicle la bancada, que jo sàpiga, la compartim amb tothom. I estem en un govern de coalició, és evident. Si és graciós això, ja em dirà com de graciós és que vostès comparteixin pactes de govern amb Vox, un partit clarament d'ultradreta. Ja em dirà vostè com és de graciós que vostès comparteixin governs, administracions i coalicions amb el Partit Popular, que és el partit demostradament més corrupte d'Europa, amb més casos de corrupció, amb més diners implicats en xarxes de corrupció [[aplaudiments]] , reconeguts, que va caure del Govern amb una moció de censura, que vostès no van votar, per causa de la corrupció, no fa tants mesos. I vostès continuen, doncs, salvant-li el coll, salvant-li la pell, al Partit Popular, i pactant amb ell sempre que poden pactar i sense trobar possibles aliances alternatives, que existeixen –que existeixen. Li dic: el millor que poden fer contra la corrupció és lluitar contra la corrupció a casa seva, al seu propi partit. Miri, vostès, a Reus, aparten el seu portaveu de les llistes municipals perquè va denunciar un cas de corrupció del seu partit, Ciutadans, a la fiscalia. Això va ser el març del 2019. És que estem parlant de casos molt recents. Vostès han governat poc, vostès han tingut poca acció en política, però déu-n'hi-do el que han fet! Cas Cazorla, a Almeria; el seu candidat a l'alcaldia imputat per delicte societari. Cas Espartinas, a Sevilla; el seu alcalde imputat per prevaricació. Senyors de Ciutadans, el 2015, a les eleccions municipals, van aconseguir quatre alcaldies a la Comunitat autònoma de Madrid. Sap quantes d'aquestes quatre alcaldies van ser esquitxades per casos de corrupció? Tres, tres de quatre, no està malament, en temps rècord. Escolti, Valdemoro, per mala gestió en la seva legislatura, amb un deute de 145 milions d'euros. El Molar, condemnada una regidora seva per ocupar uns terrenys del canal d'Isabel II, un canal d'aigües públic, com se sap. Arroyomolinos, el cas Enredadera, un alcalde seu detingut per frau. Escolti'm, i que vingui aquí a donar lliçons de corrupció a mi m'al·lucina, com a mínim, m'al·lucina. Mirin cap endins, facin aquest favor, perquè això sí que seria, doncs, una mesura clara, concreta, contundent, per lluitar contra la corrupció. Ens diuen que hem de remar més contra la corrupció. Ja ho fem, els hi estem explicant. Vostè diu que no l'hi explico, que no li explico ni una sola mesura de transparència. M'escolta o no m'escolta? Perquè l'hi he estat explicant en la intervenció anterior, però... Bé, vostè ens diu que hem de remar més contra la corrupció. D'acord, sí, hem de remar més, però sobretot intentin vostès no remar a favor de la corrupció, perquè és que llavors ens donen el doble de feina; intentin com a mínim no donar-nos més feina als que intentem netejar i als que intentem aplicar la transparència i la integritat en l'Administració pública. Digui'm, senyor Gragera, si l'autèntica desbandada que està patint el seu partit actualment no té res a veure amb la seva corrupció i amb els seus casos de corrupció. No hi té res a veure, aquest partit, que més que un partit sembla un colador i en el qual, doncs, cada dia tenen defeccions? No té res a veure amb els seus casos de corrupció? Digui'm la veritat. Escolti, s'han convertit, intentant imitar el Partit Popular, en una mala còpia del Partit Popular, perquè, sense arribar a governar com ells ho van arribar a fer, vostès en casos de corrupció i en deriva ideològica cap a la dreta ja els han superat de llarg i els han doblat en el poc temps que porten. Tres de quatre casos en les alcaldies que tenien a la Comunitat autònoma de Madrid. Això sí que és un rècord històric en termes de corrupció. I sap què, senyor Gragera? Sap què? Facin un favor a la humanitat, lluitin contra la corrupció a casa seva [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , que en tenen molta, i després van i li diuen al senyor Albert Rivera que agafi el telèfon...
Conseller, se li ha acabat el temps...
...i que parli amb el senyor Macron, que segur que els pot donar molts consells sobre com es lluita contra la corrupció a Europa. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les universitats]] [[302-00116/12]] El següent punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les universitats, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Abans de començar els faig avinent que, atès que la proposta està signada per dos grups parlamentaris, que es van fer dues mocions, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, com dèiem, però també de Catalunya en Comú Podem, el debat sobre aquesta moció se substanciarà conjuntament amb el punt 14, relatiu a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les universitats públiques. La resta de grups parlamentaris han estat informats, han estat informats vostès, i hi han donat la seva conformitat. Per tant, procedirem al debat conjunt d'aquestes dues mocions, com dèiem, amb un temps màxim d'intervenció de deu minuts per cada grup parlamentari, perquè sumem els dos temps d'intervenció, i de cinc minuts conseqüentment per als subgrups parlamentaris. En primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, consellera, conseller. Bé, com vostès saben, fa quinze dies vam interpel·lar el Govern sobre la situació delicada que estan patint les universitats, no d'avui, sinó de fa ja un temps, però és cert que els rectors han començat a alçar una mica més la veu. Ells, que acostumen a ser prudents i cautelosos a l'hora de fer les seves, doncs, reclamacions, aquesta vegada estan dient prou. Va ser dimarts que publicaven tots els rectors de les universitats públiques catalanes un article en un mitjà de comunicació, i en ell expressaven, doncs, quina era la seva... [[Remor de veus.]] Hi ha molt soroll, no?, president. Perdoni, eh? I en aquest article ells, doncs, expressaven la situació que estaven patint, no? Evidentment, n'hem parlat molt en aquest Parlament, però és cert que, des de l'any 2011, 2012 fins avui, les retallades pressupostàries han estat a l'entorn del 30 per cent, del 25, del 30 per cent aproximadament. Hi ha hagut un augment de les taxes universitàries del 66 per cent; es va fer per intentar compensar aquesta davallada de finançament, però això tampoc ha estat així. No hi ha hagut en aquests anys un pla d'inversions perquè es poguessin actualitzar els equipaments de les nostres universitats, i també s'han queixat molt els rectors que tenen algunes de les seves instal·lacions molt obsoletes i que, per tant, dificulta per exemple avançar en aspectes lligats a la investigació o la recerca. I, per tant, aquesta situació, que s'ha anat agreujant amb el pas del temps, perquè des del 2012 fins avui han passat set anys, no l'han vist compensada, no s'han revertit aquestes retallades. Sobretot quan el 2012, quan es van fer aquestes, es va expressament comunicar als rectors que eren unes retallades pel moment conjuntural que es vivia. Estàvem en un moment de crisi, de moltes dificultats, i es va dir que serien conjunturals i que, per tant, un cop millorés l'economia això es revertiria. L'economia ha millorat, ho diu el vicepresident Aragonès dia sí i dia també. I, per tant, nosaltres no veiem aquesta reversió de les retallades en l'àmbit de la universitat, no estem posant més finançament a les universitats, no estem reduint les taxes com tantes vegades s'ha aprovat en aquest Parlament, i per tant ens sembla que és el moment, també sumant-nos a les veus dels rectors, de dir prou. De dir prou perquè moltes vegades escoltem el president, els consellers i també, doncs, molts diputats en aquest Parlament dir que és tan important la universitat, que tenim universitats excel·lents, que la nostra recerca és de les millors del món si la comparem amb població, totes aquestes dades que vostès diuen, que en els rànquings és veritat que estem molt ben situats. Sempre ens vantem d'aquesta bona situació de les universitats catalanes. De fet, ahir –la consellera feia un tuit, jo també ho vaig fer– es va concedir a onze universitats espanyoles els campus europeus, que és un projecte molt important per les universitats; d'aquestes onze quatre són catalanes, l'Autònoma, la Universitat de Barcelona, la Universitat Pompeu Fabra i la UPC. A més, la Universitat de Barcelona, coordinant un dels projectes europeus. Per tant, és una gran notícia. Però més enllà de felicitar-los i d'encoratjar-los a continuar treballant, no només se'ls pot aplaudir, també se'ls ha d'agrair aquesta feina posant-hi més recursos, perquè, com ja hem dit més d'una vegada, estan escanyats, comencen a estar molt encotillats. I, per tant, doncs, cal revisar aquest finançament. Recordo, i ho vaig dir fa quinze dies, que el 2016 vam acordar amb el Govern una moció sobre universitats en la que vam acceptar, eh?, doncs, una mica ingenus potser, ara vist amb perspectiva, que s'augmentaria el finançament a les universitats sempre que hi hagués una progressió dels ingressos fiscals. Ja vaig dir que hi ha hagut una millora dels ingressos fiscals. Per posar un exemple, en els impostos directes, vam passar el 2016 de 9.100 milions d'euros d'ingressos al 2018 10.570 milions d'euros. És a dir que hi ha hagut un augment important dels ingressos fiscals. És el que se'm va demanar en aquell moment a la moció: si augmenten els ingressos fiscals, doncs, augmentarem la dotació a les universitats. Doncs, miri, han passat tres anys i qui dies passa anys empeny, i aquella promesa, aprovada en aquest Parlament, no es va complir. Per tant, comencen..., ens costa creure'ns el que el Govern ens diu. Nosaltres el que volem són fets. I crec que és el que també d'alguna manera demanen els rectors. Jo no em vull fer portaveu dels rectors, només faltaria; els rectors tenen les seves plataformes i són persones evidentment amb un prestigi enorme. Però com a grup parlamentari sí que ens fem nostres les seves demandes perquè..., no avui, sinó que les hem fet durant molt de temps. I, per tant, crec que és hora ja de dir prou i de posar recursos a les universitats. L'altre dia un alt càrrec de la Generalitat em deia a Twitter, bé, que era prioritat la universitat, i la infància i l'adolescència, i la dependència i... Sí, clar, i tot. Però, mirin, jo li vull dir a aquest Govern –i em sap greu que només hi hagi la consellera Chacón, m'agradaria que hi hagués el senyor Aragonès–: governar és prioritzar –governar és prioritzar– i no prioritzar és de mediocres. I dir que tot és prioritari és de mediocres –dir que tot és prioritari és de mediocres. Governar és decidir i posar els recursos allà on ho creiem necessari. I el Grup Socialistes i Units per Avançar, del que..., representant el grup que jo estic parlant, ho ha fet quan ha governat. I el 2010 va fer un pla de finançament amb les universitats augmentant, doblant gairebé el finançament a les universitats, passant de 630 milions a 1.000 milions d'euros. Em sap greu, perquè en aquell Govern hi havia Esquerra Republicana –hi havia Esquerra Republicana–, i on està aquella Esquerra Republicana del 2010 que va pactar amb les universitats doblar el finançament a les universitats i posar quasi 700 milions d'euros en inversions a les universitats? On està aquella Esquerra Republicana? Doncs, bé, el meu partit, com que ho ha demostrat i quan li ha tocat fer un pressupost ha prioritzat i ha decidit, ho pot dir. I, mirin, vostès em podran dir: «És que no tenim pressupost. Mirin, no tenen pressupost, i ho torno a dir, per la seva incapacitat per acordar. Perquè aquí encara no han portat un pressupost, no l'han portat; suposo que perquè no són capaços d'acordar-lo. Però, ho repeteixo, és la seva obligació i la seva responsabilitat, portar un pressupost al Parlament i aprovar-lo –i aprovar-lo. Ahir el senyor Aragonès parlava de la Llei de contractes de serveis a les persones. Com no es pot venir aquí és sense la humilitat necessària per buscar els acords per aprovar una llei. Si no tens majoria –si no tens majoria–, has de cedir i acordar, perquè, si no, no aproves la llei ni el Decret d'habitatge ni tantes altres coses. Per tant, si vostès volen un pressupost aprovat, s'ha de venir a negociar i s'ha de cedir. I una de les prioritats d'aquest grup que els parla són les universitats. Ja parlarem de quines són les altres, però la universitat en serà una, perquè, si no posem el coneixement al centre de tot, si no posem el coneixement al centre de l'economia, quin model econòmic volem? Perquè hem criticat molt en aquesta cambra el Barcelona World i el turisme de sol i platja. Doncs quina economia volem si no hi posem el coneixement al centre? Per tant, em sembla que és ja un clam que decidim que el coneixement, que la universitat, que és on es genera aquest coneixement, que és on hem de localitzar aquest coneixement en el territori, a través de l'economia, a través de la transferència, la recerca, que genera avenços socials i econòmics, sigui una prioritat. I em sembla increïble que un alt càrrec em digui a Twitter que: «Com tantes altres prioritats. Doncs els ho repeteixo, i els ho repeteixo moltes vegades: governar és prioritzar, la resta és de mediocres, i la resta és demagògia. Governar és prioritzar. Si vostès no prioritzen la universitat, diguin aquí això i ho diuen als rectors, perquè el que no pot ser és que davant una proposta que fem assenyada, que és que per a l'any vinent posem 900 milions d'euros, que no queda tant per arribar a aquesta xifra, 900 milions d'euros, i el 2022, 1.300, que és un augment que aniria compassat a l'augment dels ingressos que estan havent-hi amb el model de finançament o amb impostos, vostès no facin aquest esforç. I ara estem parlant d'universitats. Després parlarem d'una altra cosa, però ara estem parlant d'això. Creiem que amb les retallades que hi han hagut en els darrers anys, ara tocaria ja un esforç, 900 milions per al 2020. I em diran: «Bé, el 2020 no sabem si hi haurà pressupost. Escoltin, si volem pressupost, tindran pressupost, si són capaços de negociar i asseure's de veritat, amb sinceritat, amb humilitat i amb honestedat a acordar-los, perquè és que venim aquí a fer això. El que no pot ser és que tinguem un govern que no té pressupost des del 2017. Per tant, escoltin, el 2020 podríem tenir aquests 900 milions? Sí, si es posen realment de veritat a negociar. I el 2022 en podríem tenir 1.300? Doncs probablement també, i, si no, ens hi podríem acostar. Però vostès, hem intentat, és veritat, amb el senyor Lluís Font i amb el senyor Castellà, amb les negociacions amb el departament, intentar arribar a un acord. Però és que no volem negociar engrunes, és que hauríem de ser capaços d'augmentar aquest pressupost, perquè, escoltin, mentre la Universitat Autònoma té un pressupost de 300 milions d'euros, la Universitat del País Basc, molt similar, en té 420. I els estem demanant tantes coses a la universitat..., l'ACUP ens presentava esmenes sobre l'EPIF, que hi estem d'acord, que l'han de complir les universitats, però amb quins recursos? És que els hem de posar els recursos. Per això hem volgut centrar la moció en aquests tres punts: finançament, inversions i taxes. Agraïm molt les esmenes que han fet també el Grup de Ciutadans, molt dedicada a la internacionalització, a l'excel·lència a la universitat, però que no podrà ser possible si no hi posem recursos. També a l'ACUP, amb totes les propostes girades a l'EPIF, que s'haurà de complir, que hem de posar recursos perquè es pugui complir, però creiem que ha de ser neta aquesta moció: finançament, inversions i taxes. I què dirà el Govern en això? És el que nosaltres volem escoltar avui, perquè si no l'aproven, què miraran, a un altre costat, i una altra moció sense aprovar? Crec que toca, si no és un acord aquí, que almenys el facin amb els rectors. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les universitats públiques]] [[302-00118/12]] En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, senyora consellera, s'han retallat en les universitats públiques 311 milions d'euros des dels pressupostos de 2011, un 30 per cent del pressupost en universitats públiques, 311 milions d'euros en nou anys, que vol dir una cosa molt senzilla: les universitats han treballat nou anys amb els pressupostos de només sis. Hi ha tres anys de pressupostos que no els han cobrat, i això passa a les universitats públiques d'aquest país, que són una institució clau per garantir la igualtat d'oportunitats i la generació de coneixement. Ara imaginin, qualsevol de vostès, el que suposa per a l'economia familiar haver de viure tres anys amb el sou de només dos. Això sí, mentrestant, el que ens ha costat subvencionar les rendes més altes d'aquest país amb bonificacions d'impostos ha sigut també de prop de 2.000 milions d'euros. I crec que això és una vergonya. Crec que haver retallat 2.250 milions d'euros en universitats en només nou anys, mentre es bonificava impostos a les rendes més altes d'aquest país és una vergonya. I a pesar de tot, no els demanem la lluna, ni els demanem el que creiem que faríem nosaltres si tinguéssim responsabilitats de govern, els demanem una cosa molt senzilla, que és que assegurin la supervivència econòmica de les universitats públiques d'aquest país, no els demanem res més. Que assegurin per al 2020, la supervivència econòmica de les universitats públiques d'aquest país, i que acordem com revaloritzem la universitat pública any rere any per superar la crisi del model de finançament actual. Res més. Els demanem que els pressupostos de 2020 siguin de 900 milions d'euros, que és el que demanen, per altra banda, els rectors de les universitats públiques per no fer-les entrar en fallida. De 900 milions d'euros, quan el 2010 era de 944 milions d'euros. I crec que aquesta és l'oferta de mínims que podem posar avui sobre la taula. I els demanem una segona cosa: que el 2022 sigui de 1.300 milions d'euros, que tampoc és demanar la lluna, perquè si haguéssim revaloritzat les universitats des del 2010 fins enguany, el pressupost aquest any ja superaria els 1.000 milions d'euros. I, per tant, el que els demanem bàsicament és que facin l'esforç necessari per garantir que les universitats públiques no entrin en fallida aquest any i que facin els esforços necessaris per revertir les retallades universitàries onze anys després –onze anys després–, miri si els donem marge. De fet, ja els ho dèiem avui: que no trobareu en cap negociació una proposta per part nostra que sigui més de mínims que la que els fem avui, perquè precisament considerem que és l'esforç mínim que un govern decent ha de fer per garantir la viabilitat del seu model d'universitats públiques. Però el problema ja no és un problema de demanar que feu més esforços, ja no és un problema de demanar que escolteu els rectors, que escolteu els alumnes, que escolteu els treballadors públics, el problema és que mentre no feu això, ens hem d'assabentar per la premsa que el Govern regala 120 milions d'euros a «la Caixa per comprar-li uns terrenys. Per comprar-li uns terrenys per a què? Per fer habitatge públic?, per eliminar barracons en aquest país? No, 120 milions d'euros per comprar-li uns terrenys perquè es construeixi un macrocasino. Que irresponsable i quina vergonya de Govern. Quina manca absoluta de prioritats, de responsabilitat pública i de respecte als treballadors públics i als estudiants en aquest país. Però la cosa no acaba aquí, ho ha comentat la companya Alícia, penja al Twitter l'article dels rectors de les universitats, que es diu «Universitat, prioritat social i respon la directora general de Pressupostos dient: «Amb tots els respectes, hi ha alguna cosa que no sigui prioritària? La Salut, les escoles bressol, la renda garantida, la dependència... Jo ja sé que deu ser dur que a Esquerra Republicana i al conseller Buch els hagin tancat cent trenta comptes de Twitter per fabricar notícies falses a les xarxes socials, però, home, no posem els alts càrrecs del Govern a fer fake news en aquest país [[alguns aplaudiments]] , una mica de vergonya i una mica de respecte per les institucions públiques d'aquest país. Una mica de sentit del ridícul, que a més de no donar explicacions sobre per què un conseller del Govern se'l relaciona amb la fabricació de comptes falsos per mentir a les xarxes socials hem d'aguantar veure alts càrrecs del Govern i a xarxes institucionals del Govern mentint i difamant a Twitter, quina vergonya i quina irresponsabilitat pública. [[Remor de veus.]] Però és que a més, des de quan les escoles bressol –silenci, si us plau–, des de quan les escoles bressol han sigut una prioritat per a aquest Govern? Quan han sigut una prioritat per a aquest Govern les escoles bressol si heu abandonat a tots els ajuntaments d'aquest país? Quan ha sigut una prioritat la renda garantida o la llei de dependència, si sou el Govern amb més incompliments de tot l'Estat? Home, és que una mica de decència. A la senyora Tarrach, a la directora general de Pressupostos, li podeu dir de part meva que el que segur que no és una prioritat per a nosaltres són els 35 milions d'euros anuals que dedica aquest Govern a pagar alts càrrecs assignats a dit, que això per a nosaltres sí que no és una prioritat, però que, mentrestant, mentre els cobri, mantingui la decència, mantingui l'honestedat que se li exigeix a una directora general de Pressupostos a les xarxes socials i que no es comporti com un trol, que no té ni el càrrec ni l'edat per fer-ho. I ara venen les lamentacions. Estem en prorroga pressupostària, però què ens vau oferir a l'última negociació de pressupostos? Bàsicament la vostra proposta de pressupostos va ser no reduir les taxes més altes de tot l'Estat i consolidar unes retallades del 25 per cent en universitats públiques, i ja us diem una cosa, per les negociacions que vindran en un futur pròxim o en un futur llunyà, podeu posar els comptes falsos a Twitter que vulgueu a difamar, podeu posar els alts càrrecs de Govern a difamar, podeu fer les rodes de premsa que fa la vostra portaveu, que són una mica de vergonya aliena, a explicar mentides, podeu tornar a dir que són els pressupostos més socials de la història, però no us aprovarem mai una proposta més de mínims que la que us fem avui per a les universitats públiques d'aquest país, perquè no aprovarem mai uns pressupostos que no garanteixin el dret a l'educació pública de qualitat en el nostre país, ja us ho avancem ara. 900 milions pel 2020 i 57 milions més que és el que costa rebaixar les taxes un 30 per cent en aquest país, un 30 per cent, que és la meitat del que les heu augmentat, no només el Govern al 2011, tots i cadascun dels governs fins al dia d'avui i, per tant, no us demanem la lluna però ja us diem ara que ni un euro menys del que presentem en aquesta moció. I no ho acceptem per una raó molt senzilla, perquè no acceptem que l'educació pública d'aquest país valgui menys esforços de l'Administració pública que construir el Barcelona World. Creiem que això és una vergonya indigna d'un govern decent. I un consell que m'agradaria que li donés al senyor Aragonès: la pròxima vegada que se'n vagi de boda amb el senyor Fainé, que li regali una iogurtera, però que no comprometin els servies públics ni el territori d'aquest país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Bé; moltes gràcies, senyor president. Diputades, diputats, consellera... Si em permet, senyor president, les meves primeres paraules les vull destinar a felicitar i agrair als treballadors públics que avui, que ahir a la nit s'estan deixant la pell per extingir, doncs, un foc. Un foc és un desastre a la Ribera d'Ebre, per tant des d'aquí, des del grup parlamentari, des del Parlament, moltes gràcies pel vostre treball. [[Aplaudiments.]] Ens ocupen avui dues mocions que substanciem conjuntament, dos mocions d'universitats, dos mocions que, com poden veure, estan fins i tot paginades exactament igual, i així és perquè, bé, aquestes mocions no es corresponen al sentir, no?, a la directa política de l'activitat parlamentaria dels grups, sinó que això és, bé, una transcripció literal, exacta, del gran document que va elaborar l'ACUP i que publicava, doncs, a les xarxes. Doncs fan aquestes reclamacions, que aquests grups crec que fan molt bé en portar-nos al Parlament i portar-nos a la càmera. Per tant, avui centrem el debat en el que l'ACUP està demanant al Govern, no tant els grups, i, per tant, puc fer una breu referència al que aquest grup i aquest diputat que us parla, doncs sí va dir al representant de l'ACUP quan va comparèixer al Parlament i, en el mateix sentit, així ho farem els propers dies a la propera Comissió d'Empresa, perquè novament, doncs em consta que vindran els representants de l'ACUP a explicar el que avui estem parlant. Per tant, ells estan preocupats, nosaltres també. Sí és cert que m'agradaria haver-los saludat però veig que avui no ens acompanyen, és a dir, han enviat, doncs, aquestes cartes, però crec que ens acompanyaran aviat a la Comissió d'Empresa. Dit això, el pressupost per a l'excel·lència..., doncs és evident que és absolutament insuficient, i si volem una bona docència, si volem fer recerca de qualitat, competitiva, no se li escapa a ningú que això requereix diners. Sentia ahir al molt honorable president de la Generalitat com amb un cert cofoisme, al qual ja estem acostumats..., ens recordava que sis graus, el darrer any, estaven inclosos dintre dels cinquanta, dintre del rànquing QS del món, cosa que és magnífica; ara, potser el rebentisme se li oblidava, no?, mencionar, doncs, aquells graus i aquelles universitats que havien baixat d'escala. En tot cas, celebrar, perquè crec que avui és gran notícia, ja s'ha dit, que onze universitats espanyoles hagin entrat dintre d'aquestos supercampus d'Europa. I ja que estem al Parlament de Catalunya, com no pot ser d'una altra manera, agrair i felicitar també aquestos quatre campus que, d'aquestos onze, són els elegits per representar-nos també al supercampus. Per tant, des d'aquí, les nostres felicitats. En tercera consideració, comentar, doncs, que l'excel·lència, en la nostra opinió –no perquè ho digui l'ACUP, sinó que ara ja parlo en nom del grup al qual represento–, requereix canvis, i també aquestos canvis han de ser a la universitat. I en la nostra opinió –i en això qui em coneix sap que soc insistent–, orientats sempre a l'avaluació, orientats sempre a l'avaluació dels resultats, i per fer això hem de tenir clar –nosaltres l'hi tenim– que cal tenir el debat sempre present amb indicadors de qualitat. En el cas de la universitat n'hi han molts, però, clarament, els indicadors de qualitat en docència; els de recerca, que estan absolutament, doncs, utilitzats; els d'ocupabilitat; els d'internacionalització, i, per tant, emprar-los per fer un model realment d'excel·lència és el que considerem que ha de tenir ara mateix una prioritat absoluta; a banda, evidentment, que sense finançament o sense un finançament correcte això no és possible. Però, en tot cas, sobre el que no hi ha discussió, entre el que va dir el senyor president Torra ahir i el que segurament opinem la majoria, és que la universitat actual està allunyada, en el sentit general, dels grans rànquings internacionals. Això no ho diu solament el QS, ho diuen tots els rànquings, i, per tant, que cal fer algun esforç, doncs, per millorar això crec que hauria de ser un sentir general. La quarta consideració seria parlar també de les barreres d'accés que tenim compartides. No és una cosa exclusiva a Catalunya, però a Catalunya és un tema punyent, perquè és cara. De fet, és de les més cares que tenim a tot Espanya. A més a més, hi ha poques beques. I a més a més aquí hi ha un incompliment clar del Govern, perquè tots els grups de l'oposició, doncs, us hem demanat i hem aprovat en llarguíssimes mocions i també a les comissions abaixar les taxes universitàries, hem pactat aquí un 30 per cent, i l'incompliment del Govern, com acostuma a ser previsible, es sosté i es manté. No sé quantes vegades ho haurem de demanar més. En cinquè lloc, la moció parla de recuperar els càlculs que han fet els de l'ACUP. Ells diuen fins als 1.300 milions; jo crec que és una xifra estimativa. Jo, hi insisteixo, crec que cal finançar més per resultats, per qüestions, doncs, fungibles, tangibles i objectivables. Però bé, en tot cas, en aquest marc nosaltres hi estem d'acord, perquè evidentment sortim d'una posició molt baixa de finançament, i, per tant, una millora és evident. Ara, és obvi que per poder discutir quina ha de ser aquest futur mitjà de finançament, per començar cal uns pressupostos, uns pressupostos que desgraciadament a Catalunya ni hi són ni els esperem. En aquest sentit, senyors del Govern, vostès han perdut ja un any per fer-se càrrec de les universitats públiques catalanes, un any per fer-se càrrec ni més ni menys que del futur de Catalunya. Quins canvis pot realitzar en matèria d'universitats un govern que ni tan sols és capaç d'aprovar els seus pressupostos? Doncs cap ni un. Avançant a la sisena consideració, seria parlar també del darrer..., ja que parlem de l'ACUP i fem nostra..., o els grups que han presentat aquestes mocions han fet seves les paraules de l'ACUP, doncs justament fa dos o tres dies publicava l'ACUP un altre document, molt interessant per cert, titulat «Universitat, prioritat social i llegiré fil per randa dues qüestions. La primera diu: «Només el 10 per cent de l'alumnat de les universitats de la Xarxa Vives provenen de famílies amb un nivell formatiu familiar baix, i, en aquest sentit, una de les nostres esmenes, com sempre hem presentat les darreres legislatures, va a favor de més beques, justament per evitar aquesta desigualtat; totalment a favor de treballar-ho. I la segona qüestió d'aquest document és que diuen: «Demanem el compromís pressupostari que garanteixi la viabilitat de funcionament i inversió en els àmbits de la docència, la recerca i la transferència, i demanem una voluntat política que aposti per la formació universitària, que cregui en la innovació i que encoratgi el talent. I per tant, doncs, des de Ciutadans, afirmar i assumir també com si fos nostre, perquè aquest és el sentit màxim de la nostra política universitària. Finalment, una breu valoració de les esmenes. Comentava la diputada, crec que ha dit que s'havien intentat negociar engrunes. Jo no he estat en aquestes negociacions. No dubto, si ella ho diu així, que així ha estat, però bé, en tot cas, el que està clar és que si avui els grups que donen suport al Govern, doncs, no transaccionen per donar fermesa pressupostària al que les universitats ens estan demanant, és que no hi ha un pacte, no hi ha un compromís perquè les universitats estiguin millor finançades; allà ho deixo. Però sí que vull aprofundir en el que eren les nostres esmenes, i no han estat acceptades, i ahir la diputada m'explicava el motiu, i li vaig dir: «Doncs, bé, ho puc entendre, i per tant no aprofundiré en això. Ara bé, sí que, per a nosaltres, tenir més beques, que era l'objectiu de la nostra esmena, ho creiem important. Saben perfectament que des de Ciutadans, i els nostres líders també a Madrid, doncs, insisteixen molt en el tema de la internacionalització. Per a nosaltres és un objectiu prioritaríssim, igual que l'oferta d'estudis en terceres llengües. Creiem que això és un objectiu de millora claríssim que ha de tenir la universitat per a l'excel·lència universitària, per millorar dintre dels rànquings universitaris. Per acabar, tots volem una millor universitat, la volem més accessible, millor finançada, millors resultats, més internacional, més competitiva, indubtablement amb més beques, perquè resultin més barates per a l'ascensor social d'aquestes famílies, però la responsabilitat, diputades i diputats, és pràcticament exclusiva del Govern, juntament amb la comunitat universitària. Per tant, ja que aquí tan sovint sentim allò del mandat parlamentari, aquí queda clar: ajudin a una millor universitat. Els alumnes catalans no poden deixar escapar el tren del futur mentre vostès romanen de braços plegats, desorientats i desconeixent quines són les necessitats d'una universitat pública de qualitat. La universitat pública és el lloc on fomentar el talent, la igualtat d'oportunitats, i no podem permetre'ns un govern que no sàpiga què fer per millorar-la. Moltes gràcies, diputats; moltes gràcies, senyor president.
Gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés. Quan vulgui, diputat.
Bon dia, diputats i diputades. Si ens situéssim al 2012, recordaríem que era plena expressió dels efectes de la crisi, i pràcticament la majoria de governs del nostre entorn, inclòs el que era el Govern dels millors, dels millors neoliberals, i el posterior al dels millors neoliberals van decidir que aplicaven fil per randa les receptes que arribaven des de la troica. I eren receptes però per a nosaltres no són receptes; realment eren autèntic verí. Per als serveis públics el que es plantejava, evidentment, era reduir l'expressió dels mateixos serveis, i, pel que fa a la universitat, no únicament reduir pressupostàriament, sinó generar un àmbit en el qual es fes pràcticament obligatori l'ingrés i el desenvolupament de més activitat privada en les seus de les nostres universitats, pel concret que es va desenvolupar des del 2012. Mirin, la retallada de pressupostos públics a les universitats públiques, ja s'ha dit en altres intervencions, va significar passar aproximadament dels 1.000 milions als 700 milions. Estem parlant d'un 30 per cent de reducció del pressupost públic per a les universitats públiques. I de la mà d'això, evidentment, s'havia de buscar un altre tipus de finançament, i el primer que van fer és fer responsables del repagament aquells i aquelles que van a les universitats públiques o que volien anar a les universitats públiques. I diem, evidentment, «repagament, augmentant fins a un 66 per cent, segons diuen alguns estudis, l'increment de les taxes universitàries, amb la qual cosa cobrien no únicament un element de finançament, sinó també un element d'anar expulsant aquells i aquelles que consideren que no cal tampoc que vagin a la universitat, perquè la seva concepció neoliberal no els fa necessaris. També el que això suposava per a les universitats públiques és que d'una manera directa anessin a buscar finançament privat, i això ho han hagut de fer incorporant empreses privades en la gestió no únicament d'alguns serveis complementaris de les universitats sinó de la mateixa docència, i de la utilització permanent dels nostres campus universitaris, però fins i tot en el finançament d'infraestructures essencials de les universitats públiques; anar a buscar fonamentalment el sector financer per anar a finançar el que és l'activitat de mínims. Efectes de tot això, set anys després? Deu mil persones han quedat fora de la universitat. Vostès ens poden donar, i ara em dirigeixo en tot cas a la consellera, dades concretes sobre increment en alguns anys, però si anem als estudis que ens diuen quantes persones han quedat fora de la universitat per qüestió econòmica, per qüestió de classe, doncs ens parlen de deu mil persones. També una progressiva degradació de les condicions del personal docent i investigador, i en tercer lloc, inestabilitat permanent en la gestió de les universitats. Ens diuen els rectors i les rectores que dediquen més temps a intentar quadrar els seus pressupostos que no pas a pensar en termes científics i en termes acadèmics, i aquesta no hauria de ser la funció dels rectors i de les rectores. Podrien pensar vostès que això són les cançons, com de vegades diuen pel Twitter, de la CUP, però, mirin, no parlem ara de la Candidatura d'Unitat Popular, parlem de l'ACUP, de l'Associació Catalana d'Universitats Públiques, i de la carta que han fet pública fa quaranta-vuit hores en un gran mitjà de comunicació, o un mitjà de comunicació de masses d'aquest país, on es refereixen, amb moltes altres qüestions: accés a l'educació superior –dificultat–, per una altra banda també dificultat a la universitat per generar persones crítiques i cultes, i el que això significa –i els ho estan dient no únicament directament sinó indirectament–, i dificultats a la universitat com a eina de progrés, aquell element essencial. Nosaltres hem volgut fer algunes aportacions també en forma d'esmenes a aquesta moció, i les aportacions anaven a complementar el que és el contingut de la moció. La moció actua en dos dels tres grans problemes de la universitat pública, que per una banda és el finançament i per una altra banda és el nivell de les taxes, i, per tant, anar a reduir les taxes. Hem de dir que la qüestió de la reducció de les taxes ja ho hem aprovat en diferents moments en aquest Ple, i que, per sort, tindrem un nou moment per aprovar-ho, però amb força vinculant, que serà quan puguem discutir i puguem votar la ILP que s'ha presentat en aquest Parlament, i, per tant, agrair sempre als moviments socials, que van més avançats que la institució. Però hem volgut complementar amb l'altra pota, que no és de finançament i no és de taxes, sinó que és de condicions laborals i condicions també pel que fa al personal investigador; i bàsicament l'únic que estem demanant és en dos blocs: per una banda, el compliment de la legalitat, quant l'EPIF, i, per una altra banda, també quant a que vegem que s'està utilitzant la figura de les beques d'una manera fraudulenta, i allò que és una relació laboral, que no s'hagi de cobrir fraudulentament a través d'una beca. No s'ha volgut incorporar, els grups proposants ho explicaran. Nosaltres pensem que era un complement perfecte per a aquesta tercera pota que ens està ballant de la universitat pública. I per últim, més enllà que nosaltres hàgim plantejat esmenes que no s'hi incorporin, sí que avancem, evidentment, que, amb les tres peticions que fan a la moció, el nostre vot serà favorable.
Gràcies, senyor Aragonés. A continuació és el torn del diputat Antoni Castellà, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, avui discutim sobre les mancances del finançament del sistema universitari, i des del nostre grup parlamentari i des del Govern s'és conscient d'aquesta situació, però són les mancances, a la vegada, del sistema de finançament de la Generalitat de Catalunya, i són, a la vegada, les mancances d'una situació de pròrroga pressupostària. Estic encantat de veure quants diputats estaran disposadíssims a votar els pressupostos que es presentin en aquest Parlament. Per tant, aquest és el primer pas que hem de fer. Però, en qualsevol dels casos, com que, a més, els diputats proposants han fet una mica d'història, que és necessària: d'on venim i on està el sistema universitari..., doncs és evident que veníem d'una situació d'una crisi de finances públiques molt dura, però amb una herència molt dura. Quan la diputada Romero parlava de prioritzar, recordo com si fos ara que el 2010 la prioritat del conseller d'Economia, en aquell moment Castells, va ser quedar-se amb tots els romanents dels centres de recerca. Saben vostès perfectament que els romanents en els centres de recerca, el seu sistema de captació de fons, són essencials. De fet, el que estava fent la Generalitat és quedar-se els diners de centres de recerca que havien captat diners en termes europeus. Aquesta va ser una de les decisions més greus, jo crec, a la història dels centres de recerca; revertida automàticament el 2011, quan es van prendre altres decisions complicades, però revertida. Portàvem una herència en termes d'un dèficit del sistema universitari, perquè, com deia la diputada Romero, sí, es van proposar quasi 700 milions més; executats, només 200; 140 milions del pla de millora que no van arribar mai. I sap quina va ser la conseqüència? Les universitats, el sistema universitari, les universitats es van haver d'endeutar; 500 milions d'endeutament del sistema el 2011. Aquesta era la situació de partida. I lògicament, entre els nivells de dèficits i com havien quedat les finances públiques, es prenen decisions, es van prendre decisions d'ajustament. El 22 per cent –perquè és un 22 per cent d'ajustament, que és molt gran–, es va decidir prioritzar no en termes de retallada directa; era impossible respecte al sistema universitari. I allò va ser, evidentment, compensat pels preus públics, per les reduccions de les pagues extres –per tant, ho va assumir la comunitat universitària en les seves nòmines– i per l'eficiència del sistema, amb la creació del Consorci de Serveis Universitaris. Aquell 2011 les universitats catalanes començaven a sortir en els rànquings. Es va dir per part de l'oposició en aquell moment que això no duraria ni dos anys. Estem al 2019 i les universitats s'han superat, i molt, amb els rànquings, i ahir mateix la notícia dels campus n'és un exemple. Això per què? Bàsicament, i sobretot, per l'esforç del sistema universitari, per l'esforç de la comunitat universitària, però també de com es va fer l'ajust, i també per quins programes es van incentivar: la incentivació d'ICREA; i vostès saben perfectament que la creació del programa Serra Húnter en termes d'incorporació d'internacionalització, que ha permès captar més fons europeus a les universitats catalanes, ha estat estratègica. Ara bé, és veritat, i ho compartim, que ara estem en un moment en el qual hem d'intentar recuperar un nivell més alt de finançament en el nostre sistema universitari. I per això es va plantejar el pacte nacional, perquè hem de parlar de model també, perquè ho vam fer amb la recerca en el seu moment, i això és el que ha donat estabilitat. Vostès parlen de quan, i hem de parlar de quan i de com. Vostès parlen de diàleg, i nosaltres hi estem d'acord; però, quan vostès parlen d'engrunes, potser que també plantegem que la proposta concreta de consens en aquest moment sobre els 900 milions eren 850. Engrunes, algú en pot dir «engrunes. Però ahir fèiem un plantejament concret de 850, i la resposta és «no. Per tant, probablement deu prioritzar la voluntat de màrqueting parlamentari, que no la voluntat de diàleg. I vàrem fer un plantejament sobre els 1.300; en aquell 2022..., creiem que no tenim capacitat d'arribar al 2022, i fem un plantejament del 2024. I podem discutir fins a quin punt entrem, el 22 o el 24, però estem aquí, eh? I de les intervencions dels diputats semblava com si no hi hagués cap tipus de diàleg. Doncs ahir l'oferta va ser concreta, i que ho sàpiguen la resta de diputats també: 850 milions versus els 900 i els 1.300 el 2024. La resposta és: «No, ni parlar-ne, això són engrunes. Això no és creïble, per tant. El segon tema que s'ha posat sobre la taula en aquesta moció i en què podem coincidir en el fons és el tema dels preus públics –preus públics, no taxes; són preus públics, en el sistema universitari–, la reducció del 30 per cent aprovada per aquest Parlament, que no ha estat complerta en tots els trams, però reconeguem en seu parlamentària que ha estat aplicada en el tram 1 i el tram 2. Sí, però, perdoni'm, quan tenim un diàleg sincer com a mínim el que es plantegi és: «Miri, mirin, senyors diputats que donen suport al Govern, han complert l'1 i el 2; no han complert en el 3, 4 i 5, i jo li diria: «D'acord. Però acceptin que hem complert amb l'1 i el 2. I la voluntat del Govern és aplicar-ho progressivament al 3, 4 i 5. També demanaria una mica d'honestedat en les reflexions en seu parlamentària, perquè «a Catalunya els preus públics es van apujar el 66 per cent: no és veritat. El 66 per cent és en el tram més alt de renda. I ja ho sé, que això molesta. Segona cosa: «S'han expulsat deu mil estudiants del sistema. No, mentida. I el diputat de la CUP em deia: «Els estudis, els estudis; bé, citi'm els estudis. Perquè jo dic: sistema Uneix, que és el sistema públic; els deu mil són exactament la baixa demogràfica, és en termes demogràfics. Per tant, proporcionalment tenim més estudiants que el 2010 en termes de la demografia del país. I jo sí que ho cito, eh?: Uneix; hi poden entrar i ho veuran. Acceptem, perquè no es vol acceptar, jo crec, per gran part de l'esquerra, que a Catalunya tenim un sistema de preus de tarificació social. No hi ha un preu. Quan es diu: «S'apuja el 66..., quin d'ells? Perquè, sí, jo també diré: «Es va apujar el 66 per cent en el tram 5, de rendes altes? Sí. Què és el que vostès no expliquen? Que en el tram 1, que és el més baix, es van reduir un 50 per cent els preus, els estudiants que estan en tram 1 van pagar un 50 per cent menys que l'any anterior. I la contradicció al final en termes ideològics és que sempre havíem entès que el discurs clàssic de l'esquerra és que els impostos indirectes, quan són lineals, per a tothom igual, són profundament injustos: «Això és lo que fan els lliberals. I resulta que els suposats lliberals, aquest Govern diu: «No, no, com que això és una imposició indirecta, ho faig per trams de renda: qui tingui més diners, que pagui més; qui tingui menys diners, que pagui menys. I ens ve l'esquerra i diu: «No, volem que tothom pagui el mateix, el de Pedralbes o el de Nou Barris. Aquesta és la gran contradicció que té l'esquerra, suposo, o senzillament que els va molestar molt que aquest Govern mantingués la idea de que els impostos indirectes no poden ser lineals, perquè són injustos. I a partir d'aquí la voluntat del Govern és reduir-ho globalment, però cadascú en el seu tram. La pregunta que ens hem de fer i posar a debat parlamentari d'una per totes és: de veritat de veritat que hi ha una majoria d'aquest Parlament que vol posar linealment el preu per a tothom igual, independentment de la seva renda? De veritat? Per protegir exactament quines rendes –per protegir quines rendes? Vaig acabant. Per tant, crec, senyor president, que finalment el que demanaríem és la capacitat que hem de tenir de posar-nos d'acord en el pacte nacional, també en el model. Perquè els diners són condició necessària, però no suficient. I mai he sentit en seu parlamentària parlar de quin model universitari orientat a recerca o no, de quin ha de ser el model de governança, de quin és el model d'internacionalització, de quina ha de ser la càrrega acadèmica, de si seguim apostant pel model tenure-track, lector agregat, o no, i si som capaços de fer una reforma que ens porti cap aquí; si és AQU o si és ANECA, d'això no en parlem mai. I això és el que podem discutir en el pacte nacional. I de fet és aquest el gran repte, perquè des d'aquest Govern i des del grup parlamentari que represento tenim molt clar que la condició necessària perquè aquest país s'incorpori a la revolució del coneixement és tindre generació de coneixement. I probablement tenim un sistema universitari que ens col·loca en el pol de coneixement més important del sud d'Europa. Gràcies, senyor president.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del diputat Lluís Font, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, vicepresident. Diputades i diputats, bon dia. M'agradaria començar la intervenció, com faig habitualment, agraint als nostres interlocutors, a la diputada Alícia Romero i al diputat Lucas Ferro, la possibilitat de dialogar a propòsit de la moció, malgrat que no hem arribat a una transacció, i voldria remarcar el to del debat que estem escenificant. Perquè, en altres àmbits, per defensar les pròpies posicions la tendència és a destacar els elements negatius del sector corresponent; per abonar unes idees de canvi, jo m'abono a la crítica i a posar en evidència el sector. I aquí, en canvi, no s'ha fet, això. La crítica i la demanda de mesures es fa a partir del reconeixement de la qualitat del nostre sistema educatiu, i em sembla que aquest és un bon principi a consagrar. I aquesta qualitat la tenim perquè hem acumulat uns encerts i per l'esforç dels professionals, dels professors, dels recercadors, que han estat al seu lloc en el moment decisiu, i per l'esforç de les famílies, que han incrementat –i els mateixos estudiants– la seva aportació. Compartim la filosofia de la moció. Com podríem no compartir-la si ve de textos que des de la mateixa secretaria hem elaborat i dialogat amb la CUP, i del consens del món universitari? Com ha destacat el diputat Antoni Castellà, en tot cas, la nostra discrepància és sobre la temporització. Ens sembla que la responsabilitat de governar consisteix a saber establir i assumir allò que es pot fer en cada moment. La diputada Romero abans destacava que és de mediocres no saber prioritzar, i és veritat; però em permeto fer una postil·la: també és important saber veure la jugada en el seu conjunt, tenir en compte el conjunt dels elements. A la seva manera, el diputat Lucas Ferro ho ha fet: parlant d'universitat, ha tret el tema de l'educació no universitària, de l'educació infantil, venia a dir que tot forma part d'un paquet integral i, per tant, que es no poden prendre mesures en un sentit que afectin l'altre. L'homeòstasi del conjunt és fonamental i és un bé a preservar. Per tant, nosaltres ens abstindrem en aquestes mocions, no perquè no estiguem d'acord en el fons amb l'objectiu que persegueixen, sinó perquè ens sembla que els terminis que s'han plantejat no són assumibles. És evident, com hem dit a vegades a la comissió corresponent, que la universitat és fonamental per a un país, per al nostre país, i que la universitat pública catalana té un dèficit de finançament. Això és obvi, és clar, és assumit i és de consens. I, en una economia basada en el coneixement, el paper que aquesta ha desenvolupar és cabdal. L'Ortega y Gasset, en aquell llibre clàssic breu de la Misión de la universidad, ja deia que és fonamental saber combinar la fidelitat a les funcions inalienables, l'educació superior, la capacitació professional, la recerca, amb estar atent a les demandes dels sectors professionals i, per tant, no viure al marge, en una bombolla, i alhora respondre a les necessitats formatives dels mateixos interessats. Aquest cercle virtuós no és fàcil de mantenir, però és el gran objectiu de la nostra universitat. Jo crec que és remarcable que les polítiques públiques s'han de fonamentar en evidències, i en aquest sentit m'agradaria aportar alguna reflexió sobre una idea que s'ha instal·lat en l'imaginari que estableix una relació causa-efecte; és a dir, d'una banda, els últims anys els estudiants han aportat més diners a la universitat, en concret 90 milions més, i de l'altra banda, hi ha hagut un descens del nombre d'estudiants matriculats a les universitats públiques, i aparentment una cosa té a veure amb l'altra. Però m'agradaria endinsar-me en l'anàlisi d'aquestes xifres. Una dada que ens donen és que l'any 2011-2012 la mitjana d'anys dedicats a acabar el grau era de 5,84 i l'any 17-18 és de 4,76. Imaginem-nos una facultat universitària que matricula cent alumnes a primer. Si aquests alumnes, aquestes estudiants, acaben la carrera o el grau en quatre anys, en tindrà un total de quatre-cents; si l'acaben en cinc anys, de cinc-cents; si l'acaben en sis anys, de sis-cents. El volum total d'estudiants també té a veure amb l'eficiència a l'hora de cursar els seus estudis. Per dir-ho d'una altra manera: si convertíssim els estudiants universitaris en estudiants de dedicació completa a seixanta crèdits l'any, el 2011-2012 en tindríem 128.300, i el 2017-18, 127.300; és a dir, el que s'ha produït és un fenomen d'eliminar la dispersió i de concentrar la dedicació. Amb això voldria donar a entendre que està canviant el perfil dels nostres estudiants universitaris. El 2011-2012 hi van ingressar amb divuit anys –que potser és l'edat previsible inicialment– setze mil; el 2017-2018, divuit mil. En canvi, en el conjunt, comptant el primer curs i comptant els màsters, van ingressar-ne trenta-dos el 2011-2012 i trenta el 2017-2018. Això què vol dir? Que la composició dels nostres alumnes, per edat, per interessos, per motivacions, ha canviat molt. I això em portaria al tercer element. Per a una societat on el talent i l'excel·lència, i alhora l'equitat, són fonamentals, cal pensar una universitat evidentment ben finançada, amb tot el suport del país, però també pensada en la formació i en clau de formació al llarg de la vida. En el fons, és l'aposta que va fer Estònia després de la seva independència: fonamentar el futur d'aquest país en l'educació al llarg de la vida, començant a educació infantil i acabant al final dels nostres temps, per dir-ho d'alguna manera. Bé, per tant, si hem de fonamentar les polítiques en evidències, cal que analitzem bé les dades que ens aporta el sistema i que sapiguem establir prioritats a partir d'aquesta anàlisi de cirurgià d'afinar bé els conceptes. Nosaltres pensem que en el marc del Pacte nacional per la societat del coneixement, on hi ha les universitats i hi ha els sectors de la comunitat universitària, és el moment d'establir les grans línies, les grans prioritats d'actuació. No voldria acabar la intervenció sense fer referència a un llibre de l'antic rector de la universitat pública del País Basc Pello Salaburu –potser el deuen conèixer. En un llibre que ja té més de deu anys, La universidad en la encrucijada, parlava de la importància del finançament, de sostenir de manera continuada la universitat, però aportava tres elements més que jo crec que, pensant en el futur i en la qualitat, hauríem de tenir sempre a l'oïda. El primer és millorar les relacions, intensificar-les, entre la universitat i el conjunt de la societat –la universitat forma part de la societat, però n'és un vector diferenciat– i, per tant, com aconseguir una simbiosi, que el conjunt de la societat es faci càrrec de la importància que té la universitat com a institució, i el gran retorn social en forma de formació dels seus estudiants, però també de progrés per al país, que això significa, i, per tant, que la universitat no hagi de lluitar en contra de certs estereotips, sinó que de manera natural es produeixi aquest flux. En segon lloc, i molt important, contrarestar, controlar, reduir la burocràcia. Ell en el seu moment ja apuntava que el sistema de Bolonya tenia grans avantatges pel que feia a la pedagogia universitària, però que segurament aquest control de qualitat consistent a acumular dades rellevants –o no tan rellevants– sobre l'activitat generaria més temps dedicat a fer informes i, per tant, a incrementar la burocràcia. Jo modestament crec que aquest és un dels grans problemes que tenim i que no depèn, en aquest cas, estrictament de finançament. I en tercer lloc, flexibilitzar la universitat. Ell diu en el llibre una cosa interessant: que la diversitat no equival a flexibilitat. Això em recorda un debat que amb el diputat Riera vàrem tenir sobre educació, quan ell deia: «En lloc de flexibilitat, innovació; que la diversitat no és garantia d'innovació. Doncs em sembla que la tesi pot ser una mica similar. És a dir, no basta amb ser diversos per garantir la flexibilitat. La flexibilitat reclama una feina constant per saber-se adaptar a aquell cercle virtuós que abans apuntaven. Bé, i per acabar m'agradaria tenir un record emocionat pels presos i les preses, que de nou els tenim a Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Font. A continuació, per fixar la seva posició té la paraula el diputat Santi Rodríguez, del Subgrup del Partit Popular.
Gràcies, vicepresident. Consellera, senyores i senyors diputats, jo voldria començar la meva intervenció també amb un record, amb un record per les persones de la Ribera d'Ebre que estan veient com se'ls crema el territori. [[Aplaudiments.]] I amb paraules d'alè, amb paraules d'alè per a totes aquelles persones que estan treballant en el territori, des del Servei d'Extinció d'Incendis, des de Protecció Civil, cossos de seguretat, Mossos, Unitat Militar d'Emergències i Exèrcit de l'Aire, que estan treballant per intentar apagar aquest incendi desastrós. Al llarg de les diferents intervencions, en el meu cap anava canviant una mica la filosofia de la intervenció que volia fer en relació amb aquesta proposta sobre universitats; però algunes reflexions que podem compartir, i alguna –ho intentaré– d'innovadora –ja sé que és difícil–, no tant com lo de les iogurteres, però alguna d'innovadora sí que aportarem, intentarem aportar. Avui estem parlant d'universitats, però fa uns mesos estàvem parlant de metges, d'atenció primària, de llistes d'espera, de mestres, de secundària, d'escoles, de bombers, de mossos, etcètera. És a dir, no tenim només un problema amb les universitats, tenim un conjunt de problemes. I segurament aquest conjunt de problemes tenen una arrel comuna. I ara em centraré en les universitats, però segurament, analitzant-ho amb una mica més de detall que el temps no em permet, evidentment, podem veure que el problema comú és exactament el mateix que ens porta a estar parlant avui de la necessitat de millorar el finançament de les universitats. En primer lloc, per què avui estem així i per què a les universitats estem així? Doncs jo crec que s'hi referia la senyora Romero, també s'hi referia el senyor Castellà..., que no sé si m'he perdut alguna cosa i ha canviat vostè de grup parlamentari, perquè parlava de l'esquerra com si fos una tercera persona i vostè parlava en nom d'Esquerra Republicana, que per cert també forma part del mateix Govern [[aplaudiments]] , jo no sé si m'he perdut alguna cosa... Efectivament, hi havia un pla de millora del finançament universitari el 2007-2010, i el senyor Castellà donava xifres –jo les tinc diferents– de la Sindicatura de Comptes. De la millora promesa, en van quedar pendents d'invertir 269 milions d'euros, però aquest no era el problema. El problema era que en aquell moment per a aquell Govern segurament..., no sé si era mediocre o no –o sí que ho sé; prefereixo no dir-ho–, però segurament tot era prioritari, perquè van acabar el 2010..., res, amb un petit dèficit de 8.352 milions d'euros. Ho dic perquè, clar, després s'han d'aplicar retallades, sí, clar, perquè no tenim la maquineta de fer diners, els diners no s'estiren. I els diners que es gasten de més s'han de pagar. I després arriba un moment que s'han de fer retallades i s'han de demanar esforços a la societat. I, efectivament, aquests esforços es van demanar a la societat. Però, un cop s'han pagat d'alguna manera els deutes i un cop s'han restablert els ingressos, s'han de restablir les condicions que hi havien amb anterioritat. I això és el que no ha fet el Govern. Però no ho ha fet el Govern quan? Ara? No. Deien: «És que a partir de 2012 les retallades no s'han revertit. No, és que els governs que hi han hagut a Catalunya a partir del 2012 –oh casualitat!, quan comença el procés, el 2012–..., de set pressupostos possibles –de set pressupostos possibles–, en quatre exercicis no hi han hagut pressupostos. I el problema no és saber quants diputats estan disposats a votar uns pressupostos; és que el problema és saber quants consellers estan disposats a votar uns pressupostos! Perquè, si vostès volen saber quants diputats votaran els pressupostos, aprovin-los en el Consell Executiu i portin-los en el Parlament, i llavors ens comptarem. Perquè, mentre el Govern no aprovi els pressupostos, no es podrà saber si hi han diputats disposats a votar-los o no. I aquest és el gran drama de les universitats. Sí –sí. Però també de la salut, també de l'ensenyament, de tots els aspectes, de tots. Aquest és el gran drama. Hi han hagut governs que han preferit no fer pressupostos. I, de set exercicis, quatre sense pressupostos. I d'aquesta manera, escolti'm, doncs no es poden revertir els ajustos, no es poden corregir les taxes, els preus públics –ens entenem perfectament–, que es van haver d'incrementar per suplir la manca de finançament per part del Govern de la Generalitat. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I això s'ha de canviar, això s'ha de capgirar. I per això el nostre grup...
Diputat...
...donarà suport a aquestes dues mocions.
...gràcies. Gràcies, diputat. A continuació, i per posicionar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. En primer lloc, volia també, des del nostre grup, doncs mostrar la solidaritat amb els veïns de la Ribera d'Ebre, Garrigues i Segrià, que estan patint aquestes darreres hores un incendi que ja arrasa quatre mil hectàrees, que són moltes, del nostre territori, i també l'agraïment als serveis públics que estan treballant i lluitant contra aquest drama. Jo volia agrair..., és veritat que avui els rectors no han pogut venir, que tenen uns mesos enfeinats amb les graduacions i altres coses, però hi ha aquí el Josep Maria Vilalta, que és el secretari general de l'Associació Catalana d'Universitats Públiques, i li vull agrair que hagi vingut també a escoltar tot el nostre debat. Vull agrair també a Ciutadans i a la CUP el to, l'esforç que han fet de presentar esmenes, que els hem dit que són encertades, però hem volgut potser d'una manera massa pura, doncs mantenir aquests tres elements que ens semblen claus per després poder aplicar l'EPIF o poder treballar per la internacionalització i l'excel·lència de les nostres universitats. Miri –algunes coses que s'han dit–, senyor Castellà, he anat a mirar l'execució pressupostària del 2010 i del 2011 del Departament d'Universitats: l'executat el 2010 va ser del 88 per cent, i el 2011, el 99,5 per cent; per tant, no em quadren els seus números. Ho he anat a mirar ara mateix, eh?, dades de la web de la Generalitat. Escolti, va haver-hi una realitat, que és que es va doblar el pressupost d'universitats del 2007 al 2010, i això va ser una bona notícia i una bona feina que es va fer des de les universitats, i la realitat és que el 2012 això es va retallar i no s'ha revertit, malgrat que la conjuntura ha canviat. I li he donat les dades de quina ha estat l'execució dels impostos directes i indirectes, que hem passat del 2016 al 2018, ja l'hi dic: els directes, de 9.000 milions a 10.500, i els indirectes, de 10.000 a 12.000. Això és un augment dels ingressos fiscals que s'hauria d'haver vist repercutit en una millora del finançament de les universitats. Miri, 850 milions és poc, perquè només ens permetria augmentar el pendent dels salaris des del 2016, però res per a inversions, res per a innovació o per a recerca, per a política universitària... Per tant, són engrunes? No, és que han de pagar els sous pendents des del 2016 i necessitem fer més política universitària. Per això s'alça la veu i per això nosaltres avui fem aquesta proposta, que, si s'aprova, m'agradaria que el Govern l'apliqués i, com a mínim, si no, que es pogués acordar amb els rectors un calendari raonable, que permetés...
Diputada...
...avançar. Moltes gràcies.
Gràcies. A continuació, i també per posicionar-se respecte a les esmenes presentades, té la paraula l'altre grup proposant, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies. Primer, disculpar-me amb els companys tant de la CUP com de Ciutadans: crec que les esmenes eren pertinents; és veritat que potser hem mantingut un zel excessiu per mantenir aquelles reclamacions que consideràvem que eren centrals per a les universitats públiques, però creiem que hi ha marge per parlar de l'aplicació de l'EPIF i que hi ha marge per parlar de la internacionalització de les universitats públiques. Però vaig directament al senyor Castellà. Diu: «Us vam proposar ahir 850 milions i ens vau dir “ni parlar-ne, ni parlar-ne”, la qual cosa demostra la nul·la voluntat de diàleg i el “postureig” parlamentari que teniu aquí. Home, tenint en compte que a mi em va tocar anar a les negociacions de pressupostos amb el seu Govern i que de la primera proposta fins a l'última no us vau moure ni un euro, mentre havíem d'aguantar com fèieu rodes de premsa mentint públicament, crec que és una vergonya que ens doneu lliçons de diàleg pressupostari. Després, esteu en contra de que es pagui progressivament en funció de renda per entrar a la universitat? Sí. I més d'un govern que bloqueja constantment la reforma fiscal en aquest país perquè pagui qui més té. Perquè si posem aquesta barrera no al pagament d'impostos directes, sinó a l'accés a serveis universals, estem vetant l'accés als serveis universals a qui menys té. I això vostè no s'atreviria a defensar-ho ni a l'educació primària, ni a l'educació secundària, ni a batxillerat, i, per tant, el que demanem és que no s'atreveixin a defensar-ho en l'educació pública universitària. I, per últim, ha dit: «No ha caigut l'accés..., un informe que demostri que ha caigut l'accés... Jo, miri, el que he trobat així, en dos minuts..., el remeto a l'article de la senyora Vera Sacristán, que explica una cosa molt senzilla: que el 2011 el percentatge d'alumnes en les universitats públiques amb relació a la població de divuit anys era del 48,2 per cent, i enguany, del 43,5 per cent, cinc punts de baixada, i que el 2011 érem la cinquena comunitat de tot l'Estat en accés a les universitats públiques i avui som la novena, per sota de la mitjana estatal. Crec que negar la major és una irresponsabilitat a aquestes altures. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Un cop acabat el debat, passarem a les votacions. En primer lloc votarem la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les universitats i a continuació votarem la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les universitats públiques. Passem, per tant, primer a votar la primera de les mocions presentades. Hi ha alguna petició de votació separada? Entenc que no? [[Pausa.]] Comencem, doncs, la votació. Comença la votació. La Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les universitats, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, ha estat aprovada per 65 vots a favor, cap en contra i 59 abstencions. [[Aplaudiments.]] I votem, ara, la segona de les mocions. Comença la votació. La Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les universitats públiques, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, ha estat aprovada per 65 vots a favor, cap en contra i 59 abstencions. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la indústria i la inversió]] [[302-00122/12]] Seguim amb l'ordre del dia. El següent punt és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la indústria i la inversió, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez. Quan vulgui. [[Remor de veus.]] Un segon, diputat, que els diputats i les diputades acabin de sortir ràpidament i en silenci de l'hemicicle. [[Pausa.]] Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, fa dues setmanes fèiem una interpel·lació a la consellera d'Empresa amb relació a la indústria i a la inversió. El motiu fonamental és la importància que el sector industrial té en el conjunt de l'economia catalana, per molts aspectes, per l'alt valor afegit que té, per la qualitat de l'ocupació que ofereix i també per la importància, pel seu pes amb relació al creixement econòmic de Catalunya, que en aquests moments està a l'entorn del 19 per cent del PIB en el sector industrial. Però dèiem que ens preocupaven algunes debilitats que mostra el sector. I havíem de posar èmfasi en que no pretenem ser alarmistes, no volem ser alarmistes, volem ser realistes i volem detectar aquelles debilitats que, des del nostre punt de vista, ens apunten que hi han elements que s'haurien d'intentar corregir per tal de garantir que, en el futur, doncs, avancem o avança el sector industrial i ho fa amb força. Aquestes debilitats, les podem..., citar-ne només algunes. Em referia abans al pes de la indústria en el conjunt de l'economia catalana; en el 2017 era concretament del 19,2 per cent i en el 2018, del 18,9 per cent, és a dir que mentre l'economia creix el pes del sector industrial en el conjunt de l'economia es redueix sensiblement, no? I aquest és un element que ens preocupa. També ens preocupa –ho vàrem saber el mateix dia que fèiem la interpel·lació– que les exportacions, durant l'any 2018, per primera vegada des de 2011, havien patit un lleuger retrocés de l'1,1 per cent; per tant, com a símptoma, element que ens preocupa. La producció industrial, que cau d'un 3,4 per cent. O la inversió industrial, que també està a Catalunya estancada en el 0,4 per cent, mentre que, per exemple, en el conjunt d'Espanya, creix en el 10,8 per cent. I tot això, al final, es tradueix també en una pèrdua de llocs de treball, una pèrdua d'aquest any amb relació a l'anterior; és a dir, s'han perdut aproximadament uns quinze mil llocs de treball respecte del moment de màxima ocupació del sector industrial, que es va produir durant l'any 2018. I, en aquest sentit, els experts apunten dos orígens fonamentalment: un, de conjuntura europea i un altre, doncs, autòcton. I ho diuen sense ambages: la tensió política no afavoreix les polítiques de creixement econòmic, no afavoreix les polítiques d'inversió ni en el sector industrial ni, segurament, en altres sectors. I per això en aquesta moció hem volgut plantejar alguns aspectes, alguns, perquè jo crec que bàsicament l'eina per abordar aquestes debilitats la tenim, l'eina la tenim, que és la concertació sectorial, que és el Pacte de la indústria. Crec que és un document força vàlid, amb un grapat d'actuacions també força vàlid, que han de permetre corregir aquestes debilitats que té el model industrial i que mostra en aquest moment el model industrial. Aleshores, si ja tenim l'eina, per què fem la interpel·lació? Doncs perquè ens falta allò que és fonamental per garantir que l'eina funciona: pressupost. I fa un moment en parlàvem. Ens falta allò que és fonamental, que hi hagi un pressupost que permeti garantir que tots els compromisos, del Govern, per descomptat..., sinó de tots els sectors reunits en aquest pacte per la indústria, es poden complir. I, per tant, ens falta, hi insisteixo, l'eina fonamental. En la moció es parla sintèticament, s'apunten elements de finançament, d'innovació, de transformació digital, de connectivitat dels polígons industrials, de formació, d'una atenció especial al sector de l'automoció, que ocupa una gran quantitat de persones molt important, i també d'infraestructures de recerca, en el primer punt, i em permetran de dir: «Escoltin, el Parlament, solemnement, felicita Barcelona Supercomputing Center per haver aconseguit la inversió de la Unió Europea en el nou superordinador. I, per acabar, també abordar les tensions polítiques en un aspecte en la moció, i en un altre que hem incorporat fruit d'una esmena. Un, abandonin les decisions i abandonin els discursos que generen inseguretat... [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , generen divisió, però també generen inseguretat. I, segon, fruit d'una esmena...
Diputat...
...–acabo–, fruit d'una esmena de Ciutadans: aprofitem l'ocasió per rebutjar fermament les polítiques de boicot tipus campanyes de l'Assemblea Nacional de Catalunya en contra de les empreses catalanes.
Diputat!
Ahir, ho va fer la consellera; avui, tenim l'oportunitat de fer-ho en el Ple. Gràcies.
Gràcies. El següent grup a intervenir és el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, per defensar les esmenes presentades. I té la paraula, per tant, la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bé, bon dia. Debatem aquesta moció sobre política industrial. És veritat que és oportuna, perquè la indústria..., Catalunya ha de ser industrial o no serà. Això ho hem dit moltes vegades. I és veritat que, per molt que en parlem, doncs, val la pena que ens reiterem en la importància de la indústria al nostre país, no? Crec que és una moció que nosaltres hem intentat millorar amb algunes esmenes, que haig d'agrair-li al senyor Rodríguez que ens ha acceptat..., algunes, transaccionat, i crec que completen una mica més la moció que ens presentaven. Les nostres esmenes anaven en la següent línia. Quan parlem del Pacte nacional per la indústria, que nosaltres, d'alguna manera, des de fora, perquè no vam poder participar d'una manera directa en el seu contingut..., sempre hem demanat que sigui transparent, en el sentit que sapiguem quines són les accions i quins són els recursos i els indicadors per cada una de les accions. L'altre dia vam tenir, doncs, la compareixença de la directora general d'Indústria i li vam fer saber, doncs, que, d'alguna manera, les anàlisis generals i les xifres més generals sobre les accions no ens serveixen; volem saber detalladament quins són els recursos dedicats a cada acció. Perquè el que no ens agradaria que passés és que finalment en el pacte s'hagués inclòs una suma de les accions que ja anaven fent, i, per tant, doncs..., bé, tot empaquetat amb un llacet queda molt bé..., sinó que el que nosaltres creiem i crèiem en el seu moment és que aquest pacte havia d'incorporar més recursos, evidentment, doncs, per la indústria, no?, des del punt de vista de la digitalització i de molts altres elements, des de les infraestructures intel·ligents, però també les físiques, perquè, al final, les condicions de molts tipus són les que han d'afavorir una millor política industrial. I no només té a veure amb el departament de la consellera Chacón, sinó que té a veure amb molts altres departaments, no?; molt important, el de Polítiques Digitals, també el d'infraestructures, o Territori. I, per tant, aquí, nosaltres, doncs, sempre hem cregut que aquest pacte ha de ser més transparent, ha d'establir ben bé quines són les accions, quins recursos estem donant, per veure si finalment se n'estan afegint més dels que hi havia, perquè, si anualment li donem 20 milions d'euros a Eurecat, doncs, aquests ja els teníem, ja va ser un acord que es va fer en aquest Parlament, ambiciós, per potenciar la transferència de coneixement a les nostres pimes; si realment volem fer un impuls a això, a més, en un moment en què la digitalització de les empreses és tan clau per la seva competitivitat, hi hem de posar més recursos; si hi deixem els 20..., doncs bé, va ser, en tot cas, una fita que vam aconseguir ja fa un temps. Una de les nostres esmenes anava en aquesta línia. L'altra és el tema Eurecat. Hem fet una esmena lligada a Eurecat, perquè és veritat que un dels reptes que té en aquests moments la indústria és la digitalització; Eurecat és el centre tecnològic que va sumar els diferents centres tecnològics que hi havia pel país, per intentar tenir més múscul i poder racionalitzar i generar també més ambició de coneixement en les empreses catalanes. Nosaltres hem sigut sempre crítics, som sempre crítics amb Eurecat; creiem que podria estar donant molts més resultats dels que dona. De fet, n'hem parlat amb la consellera. Vam fer comparèixer el president d'Eurecat a la comissió. I creiem que aquí calen alguns canvis que ens permetin que sigui una palanca, que Eurecat sigui una palanca de canvi a les nostres pimes. Per això hem volgut incorporar-ho expressament, no? S'ha d'impulsar la transformació digital del sector amb el suport d'Eurecat, que és qui realment hauria d'aconseguir, de facilitar que moltes de les pimes facin aquest procés de transformació digital, des del comerç a la industria, però a la indústria és molt important sobretot pel que fa a les empreses més petites. També hem fet una esmena lligada a la connectivitat dels polígons industrials, perquè aquest és un tema, també, que n'hem parlat molt amb el conseller Puigneró; primer, perquè en aquests moments hi han molts polígons industrials, a Catalunya, que no tenen connexió, ja no demanem la 5G, però no tenen connexió; hi han molts municipis, a Catalunya, encara que no en tenen, capitals de comarca. I, per tant, cal fer un esforç en això. Si volem ser un territori competitiu, hem de tenir infraestructures intel·ligents a disposició dels ciutadans i també de les empreses, i és clau per la indústria. Quan algú ha de venir a invertir a un territori, entre altres coses, mirarà les infraestructures físiques i les intel·ligents; si no les tenim, doncs, això ho dificultarà. I això vol dir el Corredor Mediterrani, vol dir 5G i vol dir connectivitat i moltes coses, no? Però en aquest punt nosaltres hi hem volgut també fer incidència, perquè ens sembla un element molt important. Per tant, donarem suport a totes les propostes que fa el Partit Popular i a algunes que se'ns han acceptat. Creiem que és important que, com més parlem de la indústria, millor, que intentem fer el màxim de propostes possibles, perquè realment li donem aquest impuls a la indústria que necessita, sobretot, de transformació, amb els reptes que té, doncs, lligats a l'energia, a la digitalització i a molts altres aspectes. I, per tant, doncs, votarem favorablement. I esperem, doncs, que es pugui aprovar aquesta moció i seguim donant aquest impuls que tots compartim que necessita el sector per ser cada vegada més competitiu. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Antonio Espinosa.
Gracias, presidente. Señora consellera, diputados y diputadas, muy buenos días. La moción que hoy nos ocupa nos permite y a la vez nos obliga a hacer un análisis de la situación actual de la industria en Cataluña y a proponer medidas para su mejora. Para el análisis, nos ayudan los sucesivos informes que nos ponen de manifiesto, uno y otros, que el tejido industrial es todavía muy importante. Eso es..., no hay ninguna duda sobre ello. Pero también nos dicen esos informes –y, por tanto, es innegable– que la industria en Cataluña está perdiendo peso y lo hace desde el año 2000; en el año 2000, el valor añadido bruto de la industria era del 26,9 por ciento del total y, con datos del año 2018, estamos en el 20,69. Otros indicadores, precisamente del Instituto de Estadística de Cataluña, nos ofrecen señales claramente preocupantes. Y estas son las que voy a poner de manifiesto ahora. El índice de producción industrial ha bajado un 3,7 por ciento en el mes de abril, y baja todo el año. La inversión en la industria automovilística ha descendido un 10 por ciento en lo que llevamos de año. Si miramos las exportaciones, que han tenido una trayectoria positiva durante mucho tiempo, estamos observando que han disminuido también durante este año, y concretamente en el mes de marzo han caído un 4,5 por ciento. Si seguimos con los indicadores, observamos que la población ocupada en la industria, teniendo en cuenta el total de la población ocupada, ha descendido un 0,5 por ciento. Pero no solo son los indicadores los que nos muestran esas debilidades. A finales del mes de mayo, el presidente del Círculo de Economía alertaba de la pérdida de poder económico en Cataluña y pedía al Gobierno, precisamente, que diera prioridad a gestionar el día a día. Igualmente, tenemos un informe del Consejo de Trabajo, Económico y Social de Cataluña, CTESC, que desmonta el tópico de los partidos y el Gobierno separatista de que la economía en Cataluña va estupendamente, que no hay motivos para preocuparse. Miren, diputados y diputadas, en ese informe lo que nos muestra es que la productividad en Cataluña se encuentra por debajo de la media de la Unión Europea y que solo ha crecido un 0,3 desde el año 2000 –¡un 0,3 desde el año 2000! El informe nos desvela que, de las economías de la OCDE, Cataluña es la cuarta donde menos ha crecido el PIB per cápita. En 1999, el PIB de Cataluña era equivalente al 99 por cierto de la media de la zona euro. Pues bien, ahora eso ha bajado hasta el 95,2. El informe también destaca la necesidad de que las empresas adquieran un mayor tamaño, porque la pérdida de la competitividad comienza a ser preocupante. Nos lo dice el informe, no lo digo yo. Ante esta situación, está claro que no hay motivos para tanta autocomplacencia como notamos en el Gobierno. Hay que hacer y potenciar y desarrollar el Pacto para la industria, y hacerlo plenamente, no en unos porcentajes que ni tan siquiera cubren las expectativas anualizadas de ese cumplimiento. Por tanto, es evidente que, en base a toda esa información, el Gobierno lo sabe, sabe de estas carencias, sabe de estas debilidades, pero ¿por qué realmente no impulsan las políticas necesarias? Porque tenemos un gobierno…, porque no tenemos un gobierno, mejor dicho, porque en realidad tenemos un desgobierno que está paralizado por el proceso separatista y está incapacitado para pensar a medio y largo plazo. Y es que incluso no solamente está paralizado, es que va en la dirección opuesta. ¿Qué ha hecho el Gobierno de la Generalitat ante una demanda, por ejemplo, como la de aumentar las dimensiones? Pues apoyar –apoyar–, dar apoyo a que en estos momentos..., la Cámara de Comercio haya sido colonizada por el separatismo de la ANC, y en estos momentos resulta que la Cámara está controlada por treinta y una empresas. Pues bien, excepto una de ellas, las treinta restantes emplean a un total de solo 240 trabajadores y facturan únicamente 46 millones de euros. Pero no contentos con eso, el separatismo, a través de la ANC, y también con el apoyo implícito del Gobierno de Cataluña, ha iniciado una campaña indecente de boicot y señalamiento de las empresas que no se posicionen políticamente a favor del independentismo...
Diputat, ha acabat el temps.
...una campaña –acabo, señor presidente, por favor, déjeme un segundo– de listas negras que afectará la actividad económica, espantará aún más a las empresas que ya se han ido, ahuyentará la llegada de nuevas empresas, perjudicará la creación de empleo y pondrá en riesgo...
Diputat...
...miles de puestos de trabajo en Cataluña. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara la diputada senyora Lluïsa Llop. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, Catalunya ha sortit de la crisi amb uns fonaments més sòlids: vam entrar amb una economia que depenia excessivament de la construcció i del turisme i n'hem sortit amb una economia més diversificada, on la indústria juga un rol capdavanter. Mentre el 2009 el pes de la indústria a Catalunya estava en un mínim del 18,5 per cent, el 2017 arribàvem al 21,4. La indústria catalana ha sostingut un creixement continu des dels anys més durs de la crisi econòmica. El seu valor afegit va créixer en un 2,8 per cent el 2004, en un 5,9 el 2015, en un 5 el 2016, en un 4,9 el 2017; un creixement, per tant, per sobre del que s'ha produït a la zona euro i el que s'ha produït en el conjunt de l'Estat espanyol. Aquest dinamisme de la indústria catalana el trobem reflectit també en el creixement de l'índex de producció industrial, que ha anat augmentant de forma constant des del 2013, des d'un 1 per cent fins al 3,7 per cent del 2017, un dinamisme basat en la innovació i en el valor afegit. A Catalunya l'ocupació en la indústria de tecnologia alta i mitjana-alta representa el 7 per cent de l'ocupació, per sobre de països com Itàlia o com França. És en aquest context on podem situar una certa atenuació del creixement industrial. La variació interanual de l'índex de producció industrial es va reduir el 0,8 per cent el 2018, però aquesta atenuació segurament està relacionada amb la revisió a la baixa de les expectatives que el Fons Monetari Internacional ha fet en detectar les mostres de desacceleració de l'economia, i que ha fet que sobretot impacti a Catalunya a nivell de l'activitat exportadora. Des del Grup Republicà estem convençuts que cal consolidar el model industrial que surt de la recuperació amb una política industrial activa, i per això ja existeix, com han reconegut altres grups, un acord signat, fruit de la concertació social, de la concertació amb les entitats, amb els sindicats i les federacions empresarials més representatives, que es va signar el 2017 i que recull un total de mesures, un global de mesures important per tirar endavant aquesta economia catalana, i que a més a més, amb dades de fa uns mesos, té un compliment pressupostari, en el seu acord, del 87 per cent, que, malgrat haver hagut de patir en els dos anys d'aplicació el fet de que s'ha produït, evidentment, la suspensió de l'autonomia, aquest Pacte nacional per a la indústria té un compliment pressupostari del 87 per cent. Per tant, entenem que és un pacte, evidentment, sòlid. De tota manera, nosaltres, evidentment, creiem que hi ha aspectes a millorar i, per tant, anant ja a punts concrets de la moció, allà on es puguin fer propostes constructives, a nosaltres ens hi trobaran. Per tant, compartim aspectes com la cabdal importància de la transformació digital de la indústria al nostre país. Per tant... Això ja està marcat com una prioritat d'aquest pacte nacional. I entenem que també ha de treballar amb el Pacte nacional per a la societat digital i l'estratègia SmartCAT. Compartim de la mateixa manera la necessitat, també recollida en aquest Pacte nacional per a la indústria, en l'àmbit de l'educació i de la formació, de permetre i potenciar, a través de la formació inicial ocupacional contínua, l'adaptació de les persones treballadores als canvis tecnològics i a les noves formes de producció, cada cop més digitalitzades. I què dir del suport a l'ICF, a les accions de finançament d'innovacions de processos i productes de la indústria?, quan l'ICF, certament, excepte en algunes línies de crèdit concretes, sectorials, ja destina gairebé la pràctica totalitat dels seus productes i dels d'Avalis a atendre les necessitats de les empreses industrials d'aquest país. En altres aspectes de la moció, malauradament, no hi podrem donar suport, com són punts on demanen modificacions d'aquest Pacte nacional per a la indústria, Pacte nacional per a la indústria on, en el seu assoliment, per cert, sí que van participar els grups polítics i se'ls va donar l'opció de poder-hi fer esmenes. Però entenem aquest pacte com un tot; aquest pacte està format per un conjunt de mesures i, si en potenciem unes o els donem prioritat per sobre d'unes altres, no recollirà aquesta globalitat que ens sembla imprescindible per tirar endavant la política industrial del nostre país. I no podem estar, per anar acabant, certament d'acord amb altres aspectes, i de fet no compartim gens que a Catalunya hi hagi cap mena de boicot per motius ideològics a cap empresa. En tot cas, si volen parlar de boicot a les empreses catalanes i als seus treballadors i treballadores, preguntin al cap d'estat espanyol, preguntin al cap del Govern espanyol, preguntin-los què feien els mesos de setembre i octubre de 2017 quan trucaven, al més pur estil Padrino, a les empreses catalanes per dir-los que marxessin de Catalunya, quan retiraven els fons de les empreses financeres de Catalunya per generar-los un problema. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] Per tant, si algú...
Diputada...
...–acabo de seguida, president–, si algú fa un boicot per motius ideològics, no el busquin a Catalunya; busquin-lo en altres llocs. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara de la diputada senyora Teresa Pallarès.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, en primer lloc, i en nom del nostre grup parlamentari, voldríem mostrar la solidaritat amb tota la gent de les Terres de l'Ebre i alguns municipis contigus de Lleida, que estan vivint aquests moments tràgics amb l'incendi; també amb tots els efectius desplegats, bombers de tots els parcs de Catalunya, i amb tota la gent de la conselleria d'Interior, que hi està donant suport. Dit això, senyor Santiago Rodríguez, com sempre, només volia començar dient que ha estat agradablement sorprenent el to amb el que ha expressat en aquesta moció, la forma i les maneres de presentar..., sobre indústria i inversió, com vostè fa sempre i amb un to a què ens té acostumats. Però, mirin, no ens queda tan lluny quan el president Rajoy, en un desayuno informativo amb Europa Press, parlava de que «el independentismo había “gripado” la economía catalana, i que per això va haver de desplegar el 155, «para proteger a Cataluña de los mismos catalanes; o el mateix president i el Grup Popular, que no van tardar ni tres dies en tirar endavant el decret de fuga d'empreses després de l'1 d'octubre, que per cert el PSOE, potser ara que tornaran a manar, podran tirar enrere o podran fer també polítiques industrials efectives amb Catalunya. De fet, el to ha estat molt bo, però també li recordo que han acceptat totes les esmenes excepte les que hem entrat el Grup Republicà i nosaltres mateixos. Però, dit això, continuarem amb aquest bon to, sobretot perquè hem de recordar que Catalunya és una de les poques regions que compleixen l'objectiu de la Unió Europea de fer que la indústria representi el 20 per cent del PIB l'any 2020. El pes del sector industrial ja és del 22,1 per cent, mentre que a Espanya és del 17 per cent. Per tant, sense cap mena de dubte evidenciem que la feina que s'ha fet des del Govern –aquest Govern que no treballa, consellera–, la feina que s'ha fet i la feina amb el Pacte nacional per a la indústria, que ja va néixer la passada legislatura, han guiat en polítiques industrials eficients, tot i ser de les zones preuades del sud d'Europa per a atraure inversions. Per ser que és un govern que no governa, doncs han sigut molt hàbils en establir un marc referencial per a la transformació amb aquest nou model industrial, que, evidentment, ve molt ràpid i ens genera uns canvis constants. Però entrem als punts, amb el mateix to cordial, senyor Rodríguez. Evidentment que nosaltres també ens mostrem satisfets per la inversió en el supercomputador, en el MareNostrum 5, que s'aposta com una seu important a Barcelona, amb una inversió de 223 milions d'euros, la meitat dels quals arriben d'Europa; per tant, és una aposta important que ens situa també com un centre tecnològic de primera magnitud. Quant al punt primer b, mai ens posarem d'acord en les dades. Ho hem vist en l'exposició del diputat Espinosa... Mai ens hi posarem. Per tant, no hi entraré, no penso entrar a discutir dades, perquè no ens posarem mai d'acord. Miri, jo em remeto a fets concrets, a fets del Departament d'Economia, informe del primer trimestre 2019: «L'economia catalana creix un 2 per cent interanual el primer trimestre. En termes intertrimestrals, el PIB català avança un 0,6; la creació d'ocupació es manté amb un creixement significatiu, i el sector serveis i de la construcció mantenen un creixement sòlid, i la indústria frena el ritme de caiguda. Encara més: «Catalunya atreu 704,5 milions d'euros en inversió estrangera. HP obre el centre 3D industrial més gran del món a Catalunya, a Sant Cugat. Henkel inverteix 35 milions d'euros en el seu nou hub europeu a Montornès del Vallès, i podríem continuar. Alguna cosa té a veure amb tot això. Però, miri, estem d'acord amb tots els punts que vostès refereixen... Respecte a l'Eurecat, evidentment, apostem per la transferència tecnològica, com no podia ser d'una altra manera. Estem d'acord amb l'impuls en la formació, una necessitat bàsica per a tirar endavant tot aquest canvi industrial, l'automoció, el paper de l'ICF, evidentment... I no entrarem en absolut en el tema de la campanya del boicot que vostès ens aboquen en el punt tercer. Em remeto a les paraules d'ahir de la consellera, però sobretot em remeto als fets de la consellera i als fets de la conselleria, que fa la feina que ha de fer. Miri, malgrat la irresponsabilitat d'alguns dels discursos que se senten de l'alarma en la indústria catalana, la indústria mostra fortalesa. Evidentment que hi ha marge de millora; estem en un període de canvis importants, les aportacions han de ser positives per part de tots, però estem ben situats, i aquí sempre –sempre– ens trobaran a nosaltres. I per acabar vull tindre un record pels presos polítics que estan aquests dies a Catalunya, però no n'hi ha prou per nosaltres: el que volem és que tornin a casa. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputats, diputades, consellera, veig que tots estem d'acord, pels discursos que estic escoltant, que la política industrial de tot país és una política estratègica. Que no hi ha benestar sense política industrial i que, a més, determina avui dia el nostre paper a Europa. Però, a vegades, sembla que parlar de política industrial soni molt vell, soni a parlar de política industrial del segle XX i creiem que és precisament tot el contrari; és parlar de com construïm un nou model industrial, que no sigui el del segle passat, però que ens aboqui a ser una economia que produeixi alguna cosa més que serveis. I per tant, cal una política industrial del segle XXI, que lideri l'aposta per ser una economia d'alt valor afegit, que lideri també l'aposta per construir un model industrial sobre una transició..., sobre un model de transició energètica i que lideri l'aposta perquè aquest sector productiu industrial sigui el pilar fonamental de la nostra societat del benestar, i d'un model laboral de qualitat. I la veritat és que l'evolució del sector industrial a casa nostra i arreu de l'Estat és veritablement dramàtica. Des de la Transició, hem perdut una tercera part dels llocs de treball en la indústria; un 30 per cent. Si als anys vuitanta, la indústria representava el 40 per cent dels llocs de treball a Catalunya, avui representa poc més del 18 per cent. I ha sigut un procés llarg. Una primera etapa –i ho comentava una moció recent del Partit Socialistes–, marcada durant la Transició per les polítiques de reconversió: la España de Solchaga, la que desmantellava el teixit productiu del nostre país; malvenia empreses públiques i posava a dieta l'estat del benestar. Allí probablement va morir el projecte de socialdemocràcia del segle XX al nostre país; d'un estat del benestar, sustentat per un sistema productiu fort, que generava condicions de benestar materials per a tota la ciutadania, i va començar allà l'etapa de la desregulació i de la desprotecció de la nostra ciutadania. Però també una segona etapa: la del Partit Popular, que és el partit que avui ens presenta aquesta moció. De la del PP d'Aznar i de Rodrigo Rato; l'etapa de les privatitzacions, de la Ley del suelo i del foment d'obra pública. Que no era una altra cosa que l'abandonament sistemàtic del nostre teixit productiu, parlant d'un miracle econòmic que consistia en transformar-nos en una economia de serveis que surfejava una bombolla immobiliària i d'obra pública. I d'allí fins aquí. Jo crec que estem en un moment en què, com deia Solchaga als anys vuitanta, hem fet nostre el mantra que la millor política industrial..., es la política industrial que no existe. Sense apostar des de cap Administració pública per un model productiu fort; sense apostar fermament per la recerca, el desenvolupament i la innovació, i sense apostar per construir un model energètic de futur. I avui, que sembla que planeja una nova recessió sobre Europa, cal dir que tenim una economia productiva, unes administracions públiques i uns serveis públics més febles que fa deu anys per resistir una nova recessió. També en matèria productiva i també en matèria industrial. I això vol dir que necessitem fer una aposta de país per reforçar tres elements bàsics de la nostra societat, que són l'estat del benestar, el teixit productiu de valor afegit i la transició energètica. I en aquests punts coincidim pràcticament plenament amb la moció del Partit Popular, excepte en alguns punts que considerem que tenen a veure amb altres qüestions. Calen pressupostos, primer; sí, calen pressupostos, però nosaltres diríem més: calen pressupostos expansius. Calen pressupostos que tanquin amb una dècada d'austeritat, que no només ofega el benestar i la igualtat a casa nostra, sinó que també ofega el creixement productiu a casa nostra. Segon, cal fer del Pacte Nacional per a la Indústria una aposta estratègica de país. I compartim plenament moltes de les propostes que vostès fan, però insistim: cal que no sigui un saltejat de propostes, sinó que sigui una estratègia compromesa i sostinguda durant el temps. I per fer-ho, creiem que calen dues coses fonamentals: cal apostar per ser una economia d'alt valor afegit i no una economia de serveis; i això passa sí o sí també per les polítiques de recerca i desenvolupament. I cal dir que anem malament; estem a la meitat de la mitjana europea i retrocedint en recerca i desenvolupament. I hem perdut un 30 per cent de la nostra inversió en recerca i desenvolupament en només deu anys. Hem passat de competir en innovació amb França i Alemanya, a competir en innovació [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i amb això ja acabo, president– amb la perifèria europea. I, per últim, cal liderar un model de transició energètica capaç de sustentar un nou model productiu industrial. No complirem...
Diputat...
Acabo amb això: no complirem els objectius del 2020. Segurament els del 2030, tampoc, si seguim així. I creiem que ha de ser un pilar fonamental de la nova economia productiva. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés. Quan vulgui.
President, per intervenir des de l'escó. Per nosaltres, és fonamental parlar d'indústria. Però, se'ns fa difícil parlar d'indústria i no parlar de dues qüestions: la primera és el paper històric que en els darrers trenta anys –de fet més de trenta anys– ha jugat la Unió Europea. Ens ha assignat un model industrial absolutament perifèric, amb quatre monocultius: construcció, turisme, agroalimentària, i automòbil. I això, evidentment, condiciona absolutament la nostra activitat industrial. La segona, de la qual hauríem de parlar amb molta més profunditat: la necessitat d'una llei de governança dels polígons industrials, o d'una normativa específica del sòl, que ja tenim, que tingués la garantia que els nostres polígons industrials no són objecte de l'especulació, de l'economia especulativa. I, per tant, que hi ha qui no té cap problema a substituir l'economia productiva per l'economia especulativa. I la darrera qüestió prèvia: estem parlant molt sobre dades de caiguda de la indústria –que jo crec que ningú discuteix–, però potser hauríem d'anar a mirar més enllà, amb relació a què significa. Perquè és per als Països Catalans, és per a l'Estat espanyol, i semblaria que ja comença a ser per a bona part del sud d'Europa. I no és únicament un tema de «han caigut les exportacions, sinó, d'anar a veure per què estan caient les exportacions i, per tant, que hi ha una caiguda de demanda interna, tant a l'Estat espanyol, als Països Catalans, com a bona part del sud d'Europa, que potser és l'avantsala d'un inici de propera crisi econòmica. I comencem a fer aquesta reflexió. Sobre la moció concreta, o els acords que es plantegen: nosaltres, en la majoria d'acords farem abstenció. És evident que entre la CUP i el Partit Popular, doncs, hi ha un model industrial molt diferent. I d'aquí, la nostra abstenció. També votarem a favor d'un punt concret, que és el que fa referència a la connectivitat dels polígons industrials o el 5G. I avancem també que votarem en contra d'un punt, que és el tercer, perquè hem fet un exercici empíric, que és anar a veure què és això que està plantejant l'ANC. Hem entrat a la seva plana web i nosaltres evidentment veiem què és el que hi ha, que és un cercador d'empreses que es posicionen a favor del dret d'autodeterminació i, a més, l'element que són les mateixes empreses les que s'inscriuen. Per tant, no és una construcció per part de l'ANC. A nosaltres, això ens sembla absolutament legítim. De fet, no hi ha cap element que suposi un boicot. Però també avancem que, si en un moment concret, hi hagués qui, des de la societat civil, plantegés el boicot com un element d'acció política, nosaltres no ens plantejaríem votar-hi en contra. Evidentment, podríem estar-hi a favor si coincidim en aquells elements polítics que determinen el boicot.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies. [[Remor de veus.]] Gràcies també al públic per alegrar-nos la moció. [[Persisteix la remor de veus. Aplaudiments.]] Amb relació a les esmenes, hem acceptat totes les esmenes que han presentat el Grup de Ciutadans i el Grup Socialistes. Una de les que ha presentat cadascun dels grups l'hem transaccionada perquè pogués donar cabuda a tot. No hem acceptat la d'Esquerra Republicana i la de Junts per Catalunya, perquè bàsicament el que preveia era eliminar un..., allò que els experts diuen que és l'origen de les debilitats del sistema industrial: que són precisament les tensions polítiques. Per tant, l'únic que fan, vostès és dir: «No, això de les tensions polítiques no els afecta. Ara, deixin-me que els pregunti [[remor de veus]] , retòricament...
Silenci...
...si tot allò que vostès diuen aquí al faristol, si vostès de veritat s'ho creuen. Perquè jo puc entendre que vostès hagin de venir aquí al faristol i dir: «Escolti'm, el problema són els que van fer trucades perquè les empreses marxessin; el problema és la repressió; el problema és no sé què... Jo els pregunto, retòricament, eh?: de veritat vostès s'ho creuen? Perquè, si s'ho creuen, tenen un problema. Jo entenc que vostès ho diguin. Ara d'aquí a que s'ho creguin..., home, és preocupant. L'altre element: home, posar-nos d'acord sobre les dades o no. Però, si tenim l'Idescat. Miri, jo si vol, senyora Pallarès, li deixo les dades d'ocupació a la indústria, des de l'any 2011, totes. I veurà: si és molt simple..., vull dir, jo... Miri, tercer trimestre de 2018: 635.000 ocupats. Primer trimestre de 2019: 620.000 ocupats. S'han perdut 15.000 llocs de treball en el sector industrial. Igual deuen ser fòbies nostres, però ho diu l'Idescat. La inversió o les inversions... –he portat l'iPad, perquè ja estic cansat de portar-ho en paper–, si vostès..., el Govern comptabilitza com a inversió, l'any 2017 [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , el Hard Rock de Tarragona, que encara no han comprat ni els terrenys, que ara estan veient a veure si els paga la Generalitat..., i això vostès ja ho contemplen com a inversió l'any 2017!, amb tres mil llocs de treball creats!
Diputat...
Quines dades vol que ens miren, quines vol que ens creiem? Gràcies, president.
Gràcies, diputat. He cridat a votació. [[Remor de veus. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Sí, digui, senyora Segovia, votació separada? [[Veus de fons.]] De quins punts?
Votació separada del punt 2.g i el 3, que es podrien votar conjuntament.
Molt bé. Alguna petició de votació separada més? [[Vidal Aragonés Chicharro demana per parlar.]] Sí, senyor Aragonés...
Votació separada del punt 2.c bis i del punt 3.
D'acord. Alguna més? [[Anna Caula i Paretas demana per parlar.]] Sí, senyora Caula?
President, crec que hi ha una mica de desacord amb molts dels punts plantejats, probablement..., votació separada de cada punt.
De tots els punts? [[Remor de veus.]] Entenc que em demana punts i subpunts. Hi ha algun grup que ha demanat els subpunts, per tant, també per separat, eh? Molt bé, doncs, votarem per separat tots els punts i subpunts d'aquesta moció. Comencem votant el punt 1.a. Comença la votació. El punt 1.a ha estat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Passem ara a votar el punt 1.b. Comença la votació. El punt 1.b ha estat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 66 abstencions. Votem ara el punt 2.a. Comença la votació. El punt 2.a ha estat rebutjat per 61 vots a favor, 62 en contra i 4 abstencions. Votem ara el punt 2.b. Comença la votació. El punt 2.b ha estat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 66 abstencions. I votem ara el punt 2.c. Comença la votació. El punt 2.c ha estat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I passem ara a votar el punt 2.c bis –punt 2.c bis. Comença la votació. El punt 2.c bis ha estat aprovat per 65 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 2.d. Comença la votació. El punt 2.d ha estat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 2.e. Comença la votació. El punt 2.e ha estat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I passem ara a votar el punt 2.f. Comença la votació. El punt 2.f ha estat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 2.g. Comença la votació. El punt 2.g ha estat aprovat per 54 vots a favor, cap en contra i 72 abstencions. I finalment votem el punt tercer d'aquesta moció. Comença la votació. El tercer i darrer punt d'aquesta moció ha estat rebutjat per 54 vots a favor, 66 en contra i 7 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'escola inclusiva]] [[302-00117/12]] Seguim amb l'ordre del dia. El següent punt és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'escola inclusiva, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Presenta la moció, en nom del grup parlamentari proposant, la diputada senyora Esther Niubó. [[Pausa llarga.]]
Bé, doncs; molt bon dia. Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, nens i nenes i persones del públic que ens acompanyen, presentem avui aquesta moció, que és subsegüent a la interpel·lació que fèiem fa quinze dies al conseller Bargalló, on li tornàvem a expressar la nostra decepció per la seva inacció, pels incompliments tant de mandats parlamentaris com d'anuncis fets en seu parlamentària, però en tot cas ho centràvem en l'àmbit de l'escola inclusiva. Tothom sap, i és una evidència, que aquest Govern no ha fet el desplegament del Decret 150/2017, més conegut com el Decret d'escola inclusiva. I el primer punt d'aquesta moció precisament vol denunciar això, vol denunciar que no s'hagi desplegat el decret que espera la comunitat educativa, i, per tant, exigim el seu desplegament urgent abans de l'inici del proper curs. I no estem demanant cap despropòsit; parlem d'un decret de fa dos anys, del 2017, i per tant no podem acceptar que aquest curs torni a començar amb retallades en vetlladores com el curs passat, sense professionals de suport suficient per atendre adequadament l'alumnat amb necessitats educatives especials. I, per tant, a banda de desitjar que s'aprovi aquest punt, el que volem assegurar és que n'exigirem el compliment el mes de setembre. Volem un model d'escola per tothom, sense exclusions i que garanteixi la igualtat d'oportunitats. I perquè això sigui així, crec que hem de reconèixer que la normativa relativa al model d'escola inclusiva vigent no és perfecte, s'ha de completar, s'ha de revisar, sobretot per diversos punts que volíem dir. Creiem que cal reconèixer l'etapa educativa zero-tres, que és imprescindible per un sistema educatiu veritablement inclusiu; és a més a més fonamental per una correcta detecció precoç de necessitats educatives especials que permeti iniciar abans els tractaments, la millora de la coordinació entre els professionals implicats, des de psiquiatres educatius, psicopedagògics, pediàtrics, i sobretot que es destinin els recursos suficients als centres. Sobretot, perquè volem evitar casos de fracàs escolar en cursos més avançats, d'aïllament, que tenen causes molt determinades i que sobre les quals es podria actuar si ho féssim abans. I per això l'etapa educativa zero-tres ens sembla clau. En segon lloc, pensem que la normativa no es pot limitar als temps lectius, sinó que el conjunt de temps educatius, dins i fora de l'escola, ha de ser inclusiu. I això vol dir espai de migdia, vol dir serveis d'acollida, vol dir sortides, vol dir colònies, vol dir totes les activitats extraescolars; tots aquests espais han d'estar dotats de personal de suport necessari per atendre l'alumnat adequadament, perquè es tracta de garantir drets. I en tercer lloc també volem reconèixer als infants amb malalties cròniques la seva necessitat de disposar d'atenció sanitària als centres escolars des del primer cicle, des del cicle inicial d'educació infantil, fins als estudis postobligatoris. És una tasca que no correspon ni a les mestres ni tampoc a les famílies, que moltes han de deixar de treballar per donar aquesta atenció. I per això hem acceptat una esmena de Catalunya en Comú Podem, que precisament..., també d'acord amb les reivindicacions del col·lectiu de mares, que ens tornen a acompanyar i que torno a saludar, de manera que es faria mitjançant la incorporació d'una infermera escolar que s'adscriuria als centres educatius. I aquestes millores de l'actual normativa entenem que s'han de fer abans del curs..., no segurament del proper curs, perquè no hi arribaríem a temps, però sí abans del curs 2020-2021, de manera que donaríem un any més al Govern per incorporar-les, entenent també, evidentment, que el proper pressupost, doncs, si l'arribem a veure, ho hauria de contemplar. I finalment, doncs, instem a assegurar en el proper exercici pressupostari els recursos necessaris per donar compliment a un model global d'escola inclusiva, que és molt més del que tenim avui, que hauria de reforçar els recursos educatius especialitzats, i això vol dir tant personal docent com no docent, els TEIs, les vetlladores, els psicopedagogs. Sabem que en aquests moments aquests equips estan col·lapsats i que treballen amb ràtios molt altes. I per tant necessitem també recursos per reduir aquestes ràtios. Per proporcionar una oferta pública i gratuïta de formació especialitzada als docents. Molt sovint els mestres s'han de pagar cursos a petició individual perquè tenen un alumne que no saben com tractar-lo. També per millorar els equipaments en aules de suport i per publicar i donar a conèixer els protocols de malalties i trastorns diversos, que normalment, doncs, no es donen a conèixer als centres educatius. Necessitem donar eines a la comunitat educativa per millorar precisament aquesta atenció educativa que es fa a l'alumnat. I, evidentment, també posar a disposició d'una vegada per totes un mapa de recursos de la inclusió al conjunt del territori. Tant de bo puguem tenir el suport dels diferents grups per impulsar d'una vegada per totes un model d'escola per tothom. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Maialen Fernández. Quan vulgui.
Gracias, president. Consellers... –bueno, en este momento no hay ninguno–, diputados, diputadas, buenos días a todos. Con esta moción nos encontramos ante una nueva dejadez del Gobierno de la Generalitat referente al modelo de escuela inclusiva. En el mes de octubre del 2017 este Gobierno tuvo tiempo de celebrar un referéndum ilegal y, en vísperas de una declaración ilícita unilateral de independencia, aprobó un decreto que pretendía desplegar la Ley 12/2009, de educación, basada en un principio de inclusión y de escuela para todos. Sin embargo, casi dos años después ese decreto sigue todavía sin desarrollarse. Y le recordamos a este Gobierno que en materia educativa no universitaria tiene las competencias exclusivas. Solo es culpa suya que su incompetencia y su inactividad se traduzca en perjuicio para los alumnos con necesidades educativas especiales. Básicamente es una cuestión de prioridades, y está claro que la escuela inclusiva para este Gobierno no lo es. Tal como les indicó mi compañera Sonia Sierra, Cataluña ocupa el penúltimo lugar en apoyo a los alumnos con necesidades educativas especiales. Sin apoyos, sin recursos, sin medios materiales ni humanos, lo que promulgan con este decreto se traduce en pura demagogia y en permanente propaganda política de cara al electorado, porque saben perfectamente que sin estos medios la escuela inclusiva no existe y, por lo tanto, es un engaño a la ciudadanía. Así, en nuestra comunidad autónoma, esa en la que ustedes consideran que es un model d'èxit, tenemos a niños sordos sin intérpretes o niños con autismo que no se pueden quedar en los comedores. Para ofrecer soluciones no es necesario que sigan esperando a su república virtual, solo hace falta voluntad y ganas de trabajar. Este modelo inclusivo ha sido y es defendido por nuestro partido, Ciudadanos, que ha llevado a cabo una infinidad de iniciativas parlamentarias, propuestas, peticiones, etcétera, para poder implementarlo. Simplemente es cuestión de prioridades. Nosotros pensamos en políticas reales y nos hacemos cargo de los problemas de los ciudadanos, no vivimos en realidades paralelas ni de utopías. Por lo tanto, antes de permitirse la desfachatez de hablar de un modelo de escuela de éxito en la escuela catalana, bajen a la realidad de las familias que tienen esta problemática y pregúntenles: ¿Les parece que sus hijos tienen todos los medios necesarios por parte del Departamento de Educación del Govern para considerarse que están suficientemente bien atendidos en la escuela catalana? La respuesta ya se la doy yo: por supuesto que no. Para desplegar este modelo han tenido tiempo suficiente. No se escuden en los presupuestos. En Cataluña vivimos en permanente prórroga presupuestaria también por la ineptitud de los diferentes gobiernos de la Generalitat que han pasado por este Parlament. Y no se escondan tras esa excusa porque se trata simplemente de saber gestionar y saber cuáles son las verdaderas necesidades y prioridades de nuestros alumnos, esas que para ustedes se traducen en seguir subvencionando e inyectando millones de euros a las empresas públicas, fundaciones, consorcios, etcétera, que año tras año presentan pérdidas y en muchos casos serían motivo de disolución, tal como vemos constantemente en la Sindicatura de Cuentas. Pero da igual, ¿verdad?; es dinero de todos y hay que seguir manteniendo los pesebres en los que se cobijan sus amigos del procés. En el artículo 5 de este decreto queda recogido que han de garantizar que los centros dispongan de los recursos necesarios, personales, metodológicos, tecnológicos, etcétera, así como garantizar las condiciones de accesibilidad arquitectónica. ¿Accesibilidad arquitectónica? Buena pregunta. Si la mayoría de nuestros alumnos todavía estudian en barracones, ¿cómo la van a garantizar? ¿Hablamos de prioridades? Le preguntaría a este Govern si es capaz de mirarles directamente a la cara a las familias que tienen esta problemática y a las familias que tienen niños sordos que ni tienen ni van a tener intérpretes de signos en las clases, sabiendo que tiene un coste únicamente de 339.000 euros, peccata minuta para este Gobierno derrochador, al igual que han sido los anteriores, mientras por ejemplo el señor Bosch, que ahora mismo no está, considera prioritario abrir una delegación en Argentina, en Méjico o en Túnez para hablar de «la malvada España, que tiene un coste infinitamente superior. Además, habría que darle también explicaciones por parte de otros «conselleros al señor Aragonès, que intenta tapar una generalitat ahogada económicamente, con una deuda descomunal, y salvada financieramente en los últimos años por esa «malvada España que ustedes dicen que nos roba. Pero ya sabemos que a estas alturas prácticamente todo el mundo conoce que los señores del 3 per cent son los que realmente comenzaron el hundimiento económico de Cataluña. ¿Son capaces de decirles personalmente a las familias que los niños con autismo, por ejemplo, no se van a poder quedar en el comedor porque no tienen el personal que les va a poder atender en el mismo? Son niños con necesidades especiales que merecen tener las mismas oportunidades que el resto. ¿Les parece que son medidas sociales y no discriminatorias? ¿Han sido capaces ustedes, el Gobierno, de explicárselo a las familias? Realmente, como madre me cuesta mucho entenderlo. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Y en cuanto a los señores del PSC, decirles...
Diputada...
...–sí, ya acabo, president– que esta moción es pura demagogia. En esta moción, en la que no se aprueba nuestra enmienda, que precisamente obligaba al Gobierno a tener los presupuestos aprobados en el segundo semestre del 2019, que ya deberían estar aprobados antes de octubre del 2018, saben que precisamente sin esos presupuestos...
Diputada, ha acabat el temps...
...sin recursos, no se va a poder desplegar esta medida. Por lo tanto, es pura demagogia y pura propaganda electoral. Muchas gracias, presidente. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Yolanda López. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades, el Decret 150/2017, de 17 d'octubre, de l'escola inclusiva, responia en el moment de la seva aprovació a una forta demanda de la comunitat educativa d'anar cap a la integració escolar i a una necessitat de dotar els espais educatius d'eines per atendre la diversitat, una diversitat no entesa com una diferència o com una qüestió segregadora cap a l'alumnat amb necessitats educatives especials, sinó com una característica més de l'aula –on hi ha alumnat hi ha diversitat–, i que ha d'atendre els nens i nenes de la manera més individualitzada possible. La diversitat realment és la normalitat, una normalitat que, si bé a l'escola primària ha crescut progressivament, és una novetat a l'ensenyament secundari, on finalment tot l'alumnat pot escollir formar-se a l'escola de totes. Això aporta més igualtat d'oportunitats, més educació en valors, una major cohesió social i un concepte de la diversitat, per fi, més just per a tots els nens i les nenes. Ara bé, ha passat més d'un any i mig, i el balanç no és positiu. El decret, com tants d'altres d'aquest Govern, hi és, però no ha estat desplegat, no té prou recursos i ha posat la comunitat educativa en una situació més que complexa. El canvi de paradigma és positiu, i s'ha donat als nens i a les nenes el dret a escollir ser educats entre iguals, però es vulnera cada dia aquest dret quan no es doten ni el centre ni el personal dels recursos, de la formació adient o de la disminució de ràtios necessària per atendre correctament la diversitat. Han traslladat als centres escolars la responsabilitat sense preveure'n les eines, i això és una irresponsabilitat. Ni tan sols han previst en molts casos criteris d'accessibilitat arquitectònica; es succeeixen els reclams de la manca d'especialistes en temps de migdia i les vulneracions dels drets de l'alumnat amb sordesa. Es van fixar un horitzó de quatre anys a vostès mateixos per completar la transició a un model d'escola inclusiva; en això també van tard. Ens reiterem també en la necessitat d'incorporar la figura de la infermera escolar als centres educatius. És intolerable que hi hagi mares que han hagut d'aparcar la seva vida laboral per atendre les necessitats sanitàries dels seus fills i filles a les escoles, en un suposat marc d'escola inclusiva. És sorprenent també que no es posi sobre la taula la necessitat de la figura de l'educador o educadora social a les escoles. Sabem que hi ha un component molt fort de la situació socioeconòmica de les famílies en la segregació escolar, i sabem també que aquesta segregació és causa directa de l'alta taxa d'abandonament prematur. Una escola inclusiva també és aquella que integra la diversitat socioeconòmica i fa de pont amb la comunitat, per garantir sempre la igualtat d'oportunitats. Demanar una escola per a tothom i que respecti i parteixi de les característiques i necessitats de cada persona i de cada col·lectiu implica assegurar el dret de tota persona a rebre una educació de qualitat, en igualtat d'oportunitats i d'accessibilitat, personalitzar l'aprenentatge, així com posar en marxa estructures, organitzacions, recursos, metodologies i adaptacions curriculars que ho possibilitin. Aquesta ha de ser, sense dubte, una prioritat de país, i serem aquí per exigir que ho duguin a terme. Per últim, agraïm a la diputada Niubó la seva bona predisposició respecte a les esmenes que hem presentat i, per descomptat, nosaltres, el Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem, votarem a favor de la moció. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Republicà, ara té la paraula la diputada Maria Assumpció Laïlla. Quan vulgui.
Gràcies, president. Abans de res, saludar les persones que avui ens acompanyen al públic, sobretot les més joves, les quals no estem acostumats a rebre en aquest hemicicle; per tant, vagi per endavant la salutació cordial. Per una altra banda, excusar també l'honorable conseller. Precisament per aquest canvi d'horari que hi ha hagut avui al Ple, l'honorable conseller no pot assistir en aquesta moció, precisament perquè està a la cerimònia de comiat de la professora que malauradament va morir a Costa d'Ivori. I, per tant, també des d'aquí, des d'aquest faristol, el condol a la seva família i a la comunitat educativa de l'Escola Canigó. I tampoc puc deixar d'enviar una abraçada solidària i fraterna a tots els veïns i veïnes de Maials, la Palma d'Ebre, Flix, la Torre de l'Espanyol, de Vinebre; ells pateixen en primera persona aquest devastador incendi, però tots, tot el país, el pateix també i tot el país en som responsables. Per tant, des d'aquí una abraçada fraterna. [[Aplaudiments.]] Ens trobem davant d'una moció sobre l'escola inclusiva, un tema que hem tractat a bastament en aquest Parlament, i també crec que puc dir que, tot i les diferents intervencions, compartim tota una part troncal, important, de la importància d'aquest tema. I de fet amb aquesta moció, que demana bàsicament dues coses: per una banda, aprofundir en el desplegament d'aquest decret d'escola inclusiva, i per una altra banda, garantir en la pràctica diària a l'escola aquesta atenció inclusiva per a les necessitats educatives especials o per a, bé, també, aquells infants que pateixen alguna malaltia, doncs certament compartim tot un ampli espai central, comú, sobre la importància d'aquest decret i de l'escola inclusiva. Però és evident també que la crua realitat ens en fa matisar alguns dels aspectes. I en aquest sentit, i començant pel punt 1 de la moció, en aquest punt es denuncia precisament que el Govern no ha desplegat el Decret 150/2017, del 17 d'octubre, d'atenció educativa a l'alumnat en el marc d'un sistema educatiu inclusiu, i aquí hauria de fer dues consideracions. Per una banda, és un decret aprovat després dels pressupostos del 2017; per tant, un decret que el seu desplegament econòmic i les seves necessitats econòmiques no estan incloses en uns pressupostos que anem prorrogant; això, per una banda. I per una altra banda recordar que aquest decret anava acompanyat d'una memòria econòmica que tampoc hem pogut complir. Per tant, és evident que tant els grups de l'oposició, com també els grups que donen suport al Govern, com també el mateix Govern, vol desplegar aquest decret, i també som conscients que no anem ni a la velocitat que volem ni a la velocitat que a vegades ens demana el sector. Però en aquest sentit entendran que nosaltres no podem donar suport a aquest punt tal com estava redactat, i per això hi havíem fet una esmena en aquest sentit, perquè és evident que s'ha fet un esforç i és evident que es fa i, com no pot ser d'una altra manera, doncs també se seguirà fent. Pel que fa a la resta de punts, doncs òbviament, en general estem molt d'acord amb aquesta moció. Hem de revisar la normativa relativa al model d'escola inclusiva des de l'etapa zero-tres; hem de treballar per la detecció precoç de necessitats educatives especials; també avançar en intervencions, en tractaments, per minimitzar efectes; aprofundir en la coordinació entre els CDIAP i els EAP, perquè això pugui succeir; considerar també l'educació a temps complet, 360 graus, que es diu, no?, al llarg de tot el temps, a dins i a fora dels centres... I també donarem suport a l'esmena –que, tot i que no ho ha avançat, ho avanço jo– que han acceptat, de Catalunya en Comú Podem, sobre la incorporació d'una infermera escolar adscrita al centre. De fet, l'esmena que vostès plantegen és la línia en la qual s'està treballant precisament entre els dos departaments, entre el Departament d'Educació i el Departament de Salut, per tal de fer efectiu aquest fet, perquè hem d'entendre que la societat necessita millorar en salut, i la salut la comencem també des de l'escola; no tant medicalitzant l'educació, però sí incorporant la salut a l'escola, parlant no només de tractament, que també, i sobretot per a aquells infants que ho necessiten, sinó també per aprofundir en els conceptes que crec que són de futur, que són la prevenció i la promoció de la salut. I, en canvi, a la segona esmena, la de la incorporació de l'educador social al cos docent, nosaltres aquí farem una abstenció, però compartim el fons d'aquesta esmena, i ara els hi explicaré. Simplement és un tema tècnic, és una qüestió tècnica. La LEC recull, per una banda, l'equip docent, el cos docent, amb uns criteris d'accés, i per una altra banda, el personal d'administració i serveis. Nosaltres compartim que els educadors socials han de sortir de l'àmbit del personal d'administració i serveis, però hem de buscar la manera d'incorporar-los a la banda de l'equip docent. I per això plantejàvem també –i això està recollit a la llei d'acompanyament– que si aquests pressupostos s'haguessin aprovat o s'aprovin..., això es modificarà, per tal de poder, doncs, donar resposta a aquesta proposta de resolució. I per tant, per acabar, president, només demanar i recordar la votació separada al punt 1 i al punt 2.1.d. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, i per posicionar-se sobre les esmenes presentades també, té la paraula la diputada de Junts per Catalunya, la senyora Imma Gallardo. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, públic que avui ens acompanyeu i personal del Parlament, vull començar agraint al grup proposant que avui puguem debatre sobre l'escola inclusiva. Tot just dijous passat celebràvem els deu anys de la LEC, aquell bon instrument que va comptar amb un ampli consens entre els diferents grups parlamentaris. Però el que està clar és que cal continuar millorant el camí iniciat i revisar-lo tot seguit. En aquest sentit, el Decret 150/2017, de 17 d'octubre, de l'atenció educativa a l'alumnat en el marc d'un sistema educatiu inclusiu, ja anava en aquesta direcció. Va ser un decret que es va treballar molt amb els diferents sectors i col·lectius des dels seus inicis, cap al curs 2014-2015, fins a la seva publicació, l'octubre del 2017. En el seu preàmbul ja expressa que les polítiques dels organismes internacionals en les darreres dècades han estat plenament favorables i compromeses amb la qualitat i l'equitat de l'educació per a tots els infants i joves, en el marc d'un sistema educatiu inclusiu. La Convenció de les Nacions Unides sobre els drets de les persones amb discapacitat del 2006 o l'OCDE el 2007 afirmaven que les circumstàncies individuals i socials no haurien de suposar un obstacle per a l'èxit educatiu. En aquesta mateixa direcció es pronunciava la UNESCO el 2009, en desenvolupar el contingut de la Declaració de Salamanca del 1994, o la mateixa Agència Europea per les Necessitats Especials i l'Educació Inclusiva el 2011 n'assenyalava els principis bàsics. En l'informe «Repensar l'educació del 2015 de la UNESCO ja es revisaven i desenvolupaven aquestes directrius internacionals i s'adaptaven als nous reptes culturals, socials, econòmics, científics i tecnològics del segle XXI, i s'insistia en el fet que l'educació inclusiva és un pilar fonamental per promoure la inclusió social de totes les persones, en tots els àmbits de la vida, des de la infància fins a la vellesa. També recordava que l'educació, com a bé comú, pot conformar valors i actituds per viure junts i disminuir les desigualtats, i en destacava el paper dels docents i educadors com a agents impulsors d'aquests canvis. Per tant, el Decret 150/2017 va beure d'aquestes fonts i ens diu que un centre educatiu inclusiu determina els fonaments psicoeducatius, formatius, ètics, de defensa de l'equitat i de justícia social que han de permetre crear la societat que desitgem, minvar el fracàs i l'exclusió i augmentar la qualitat educativa per a tots els alumnes, sense excepcions. En la consecució d'aquesta escola, les famílies hi tenen un paper fonamental a través de la col·laboració amb el centre educatiu i la participació activa. Era, doncs, un decret que volia ajudar tant els infants com els professionals i els centres a que fossin veritablement inclusius; no només de presència, que també, sinó que es pogués garantir la seva participació en els aprenentatges, però des de les diferents capacitats. Perquè, senyores i senyors, els asseguro que el que més normalitza és la normalitat. Aquest decret comportava necessàriament, entre altres coses, una adaptació tant de currículum com de l'avaluació, però també que tots els professionals de Catalunya s'haguessin de formar, per poder atendre millor aquestes diversitats. Ho deia la diputada Laïlla, coincidim en que cal continuar-lo desplegant; però també cal fer referència a la mateixa disposició final primera, on, entre d'altres mesures, es disposava que en el termini de quatre anys des de la seva entrada en vigor se n'establiria l'organització i el funcionament. També comptava amb una memòria econòmica, però malauradament seguim amb pròrroga pressupostària. Anem tard, d'acord, però el decret està vigent i s'està iniciant el seu desplegament. Els alumnes són a les aules, s'atenen i s'hi posen recursos segons les seves necessitats. I també s'ha iniciat la planificació anual de les mesures i suports intensius a nivell territorial. Coincidim en que cal continuar desplegant-lo, però crec que tots tenim molt presents els fets de l'octubre del 2017 i que a les dificultats afegides a un desplegament normatiu, sobretot a nivell pressupostari, hi hem d'afegir la imposició de l'article 155, un govern legítim cessat, un parlament clausurat i una situació del tot anòmala que no podem deixar de denunciar. I, arribats aquí, tothom hauria de revisar la seva responsabilitat. Pel que fa al reconeixement de l'etapa educativa de zero a tres anys, coincidim també que és imprescindible. Però justament les escoles bressol han estat majoritàriament centres inclusius i ja estan reconeguts per la mateixa LEC. Malgrat això, som conscients que hi ha aquesta necessitat i que és fonamental la detecció precoç dels alumnes amb necessitats educatives especials. I per això es realitza un treball conjunt de coordinació entre els CDIAP i els EAP i la resta de professionals. I aprofito per fer un reconeixement des d'aquesta tribuna de la bona feina. Per acabar, agrair la voluntat negociadora de la diputada Niubó i la bona feina de la diputada Laïlla. Lamentar que finalment no s'hagin acceptat les nostres esmenes, que anaven en el sentit de no vulnerar cap llei i d'afegir una mica de la crua realitat, encara que no ens agradi. Per tant, votarem desfavorablement al punt 1, però ens abstindrem en el punt 2.1.d. Vull acabar amb una frase de la Declaració de Salamanca, que diu: «M'és molt difícil entendre la naturalesa de les coses. És natural ser diferent. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] «Aquesta diferència ens fa únics davant dels altres –acabo, president. «Llavors, per què m'assenyales com a diferent a tu? Tal vegada no som diferents i, per tant, en essència, som el mateix? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Subgrup Parlament de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Carles Riera. Quan vulgui.
Gràcies, president. Des de l'escó. Bé, en els darrers plens, també en aquest, també en aquest Ple, estem parlant molt d'educació, i això considerem que és una molt bona notícia. L'educació, la nostra escola, és un pilar bàsic d'una societat justa i democràtica i del país que nosaltres volem construir. I estem parlant, malauradament, d'una escola, d'un sistema educatiu, greument infradotat, greument infradotat a nivell de recursos, i que en aquests moments en lloc de frenar o revertir la segregació escolar contribueix a augmentar-la, i en conseqüència també la segregació social que se'n deriva. I l'escola inclusiva –l'escola inclusiva– hauria de ser un pilar bàsic d'aquesta escola justa, democràtica i no segregadora. Efectivament, la inclusió, la integració de les alumnes amb diversitats o amb necessitats educatives especials és un benefici educatiu; la seva integració en l'escola pública, en l'escola ordinària, és un benefici, sens dubte, no només per elles, sinó per totes les alumnes, per tots els alumnes i per totes les alumnes –i, per tant, hauria de ser un pilar fonamental del projecte educatiu. Que avui es troba també sotmesa, també l'escola inclusiva, a una greu infradotació de recursos i amb el risc d'esdevenir també un dels àmbits on es produeix i reprodueix la segregació escolar. Mancada de recursos –mancada de recursos–..., i no deixarem d'insistir en la necessitat imprescindible de la baixada de ràtios i de l'augment d'aquests recursos docents, d'aquests recursos pedagògics i educatius, o altrament generarem una pressió insostenible sobre els centres educatius que posarà en risc precisament aquest projecte d'inclusivitat. I, per últim, afirmar que per nosaltres tota l'escola, tots els centres educatius, sense exclusió, han de ser centres d'inclusió, tota l'escola ha de ser inclusiva i preparar-se i adequar-se per acollir tota, absolutament tota, sense cap mena de discriminació, la diversitat, les necessitats educatives especials o singulars que es produeixen i que es donen en el seu entorn territorial més immediat. Tota l'escola ha de ser inclusiva. I l'hem de dotar perquè pugui ser així. Només així realment construirem una escola que reverteixi la segregació escolar. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, ara és el torn del diputat senyor Daniel Serrano. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Desde el escaño. Cuando hablamos de escuela inclusiva..., ello no debería ser sinónimo de menos derechos, y lo hemos dicho muchas veces. Cuando se gestiona un presupuesto se priorizan las políticas. Y en este caso no es cierto –no es cierto– que no sea posible tener un sistema educativo inclusivo, no digo ya óptimo, pero sí ya al menos con dignidad, con cierta dignidad. Porque no puede servir como excusa cada vez que se propone por parte de la oposición, pues, que se gestione, que se gobierne, que se alegue y que se invoque continuamente la falta de presupuesto. La prórroga presupuestaria no ayuda, pero no puede ser una continua excusa. Porque cuando se quieren obtener recursos se obtienen. Para abrir nuevas delegaciones de la Generalitat en el exterior, hay dinero. Para un presupuesto mastodóntico de la televisión pública catalana, hay dinero. Para subvenciones públicas a entidades de dudosa utilidad pública, hay dinero. Pero, sin embargo, para otras cuestiones mucho más importantes en beneficio de la sociedad, aquí siempre se alega la prórroga presupuestaria. Y eso no puede ser –eso no puede ser. Es que hay que mirar a las familias a la cara y decirles que hay dinero para unas cosas y no para lo que verdaderamente es prioritario. Por eso nosotros vamos a apoyar la moción, porque la entendemos básicamente como una llamada, como un aviso a que la política de escuela inclusiva ha de ser uno de los ejes prioritarios del Gobierno de la Generalitat en materia de educación. Es que, ¿cómo no lo va a ser? Es que faltan muchos recursos, faltan profesionales, faltan más centros especializados, que además los actuales están colapsados, porque los centros públicos ordinarios no pueden atender por la falta de capacidad. Claro que puede haber recursos. Insisto, ya no aspiramos, con prórroga presupuestaria, a una escuela inclusiva óptima, pero sí, por lo menos, con dignidad. Y por ese motivo nosotros vamos a apoyar la moción del Partido Socialista.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada senyora Esther Niubó.
Sí; gràcies. Per agrair el suport, el suport majoritari, a tots els grups, sobretot també als grups que han presentat esmenes. Dir que no hem acceptat –i ho explicaven molt bé la diputada Titon Laïlla i la diputada Imma Gallardo– les esmenes dels grups que donen suport al Govern; ens semblava que volien justificar massa aquesta manca de desplegament. És cert, tenim pròrroga pressupostària, però també hem vist com, amb Mossos, amb alguns altres col·lectius, doncs, s'han trobat solucions. En qualsevol cas, sí que agrair la disposició de totes dues, la voluntat d'acord, que jo crec que en fi, que ajuda molt en aquestes negociacions. Clar, a mi, en aquesta moció, em sorprèn les reaccions d'alguns. Fa quinze dies el conseller em deia que em feia la indignada; avui la diputada de Ciutadans em diu que fem demagògia, no? Jo crec que la demagògia és quan fas propostes que no són constructives, que són brindis al sol i a més a més després demanes baixada d'impostos. Jo no sé tot això com casa. Però en qualsevol cas nosaltres el que volem és que es doni compliment al model d'escola inclusiva. Entenem que avui dia no hi ha voluntat política per això. I, per tant, votar que avui es busquin més recursos, doncs, sabem que això no serviria per re. En canvi, donem un any al Govern perquè es pugui revisar aquesta normativa i, a més, es pugui donar un ple i exigir un ple compliment de tot això. Agrair novament als diputats de Catalunya en Comú Podem les esmenes; les acceptem totes dues. S'ha explicat bé també la dels educadors socials. I, en tot cas, esperem que, amb el vot favorable dels grups que donen suport al Govern, el tema de la infermera escolar, doncs, pugui ser una realitat a l'inici del proper curs. Per tant, esperem que aquesta moció sigui un estímul al Govern per continuar avançant en aquest model d'escola inclusiva i sobretot que l'inici de curs comenci sense retallades i amb més recursos per fer-ho realitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Hem cridat a votació. S'havia demanat la votació separada dels punts 1 i 2.1.d. Sí? Alguna petició més? [[Pausa.]] Aquests dos per separat, eh? [[Pausa.]] Molt bé. [[Pausa llarga.]] Bé, comencem, doncs, la votació amb el punt número 1 d'aquesta moció. Comença la votació del punt número 1. El punt número 1 d'aquesta moció ha estat aprovat per 64 vots a favor..., 65, perdó, que no ho he dit. El diputat..., ho hem dit al principi del Ple, el diputat Ferran Pedret ha delegat, per motius de paternitat, el seu vot inicialment en la senyora Granados i ara en el diputat Jordi Terrades. No està incorporat en el sistema i per això no l'havia sumat. Per tant, són 65 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció –disculpin. I votem ara el punt 2.1.d –2.1.d. Comença la votació. El punt 2.1.d ha estat aprovat per 66 vots a favor, 1 en contra i 61 abstencions. Votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta d'aquesta moció ha estat aprovada per 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció, és a dir, per unanimitat. [[Aplaudiments.]] Abans de seguir els informo que el Grup Parlamentari de Ciutadans ha sol·licitat que la Moció sobre les forces i cossos de seguretat es pugui posposar i sigui substanciada en la propera sessió plenària. Per tant, no ho farem avui tal com estava previst. Seguim amb l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les conclusions del dictamen de l'ONU sobre els presos polítics catalans]] [[302-00119/12]] La següent moció és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les conclusions del dictamen de les Nacions Unides sobre els presos polítics catalans, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Rubén Wagensberg.
Gràcies, president. Abans de començar sí que m'agradaria enviar un recolzament, i crec que en nom de molts diputats i diputades, a la gent del Sea Watch 3 i a la gent de Proactiva Open Arms, que ahir, obeint a la vida, van decidir desobeir els governs italià i espanyol respectivament. [[Aplaudiments.]] Ens trobem davant d'una moció perquè el Parlament es pugui posicionar sobre allò del que s'hauria d'haver posicionat ja fa dies l'Estat espanyol i haver començat a actuar. Un grup de treball de les Nacions Unides va evidenciar una vegada més la falta de respecte de l'Estat espanyol pels drets humans; en aquest cas, el Grup de Treball sobre les Detencions Arbitràries, que va emetre un dictamen demanant la llibertat immediata dels presos polítics catalans que havien portat el seu cas a examen: Oriol Junqueras, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. De moment, perquè en vindran més. S'ha volgut, i en les següents intervencions segurament ho tornarem a veure, passar per alt, quan s'ha pogut, i desacreditar, quan ha estat inevitable, l'informe del mateix grup de treball i les persones que el componen. En canvi, quan ens hem trobat amb informes similars respecte a situacions de vulneracions de drets a altres països, del mateix grup de treball, el mateix Partit Socialista, per exemple, he defensat el seu contingut a ultrança. Ara, però, que no afecta un tercer sinó que posa la lupa sobre el nostre Estat, cal buscar tota mena d'excuses que abans no havien sortit: que si no és vinculant, que si els membres que el componen estan desinformats, que si intoxiquen... Però m'agradaria preguntar-los, de forma molt directa, i espero que ara em puguin respondre, quines raons...., aquestes mateixes raons legítimes –no soc ningú per dir el que cadascú ha de pensar–..., per què aquestes mateixes raons no valien en casos anteriors, quina és la diferència del mateix grup de treball en casos anteriors i en aquest. I, de fet, mirin si el grup de treball se'l prenen «en sèrio arreu, que al Parlament Europeu hi podem trobar fins a un mínim de vuit resolucions adoptades en els darrers quatre anys fonamentant-se en posicionaments del grup de treball i referides a països de fora de la Unió Europea; sobre Veneçuela, sí, però també sobre el Vietnam, sobre Etiòpia, sobre els Estats Units, entre d'altres. El dictamen és molt clar i interpel·la de forma directa l'Estat espanyol; demana que s'alliberi els tres líders independentistes, que ho faci immediatament. El mateix dictamen demostra que la presó ha estat desproporcionada. Estem parlant d'un advertiment internacional de primer nivell. Les Nacions Unides han emès fins a 245 resolucions amb el mateix objectiu. Durant 2017, fins a trenta-una persones es van posar en llibertat després de dictàmens similars, des de Estats Units, a Israel o a Cuba. I per què no ho fa ara l'Estat espanyol? I que sí, ja ho heu dit milions de vegades, que no és vinculant, cosa que ja ho veurem quan s'elevi al Consell dels Drets Humans, que és on anirà a parar d'aquí a sis mesos si l'Estat espanyol no hi dona resposta. Però és que també ho han dit entitats tan poc sospitoses com Amnistia Internacional o International Trial Watch. Per tant, nosaltres no podem fer més que exigir-ne el compliment immediat. I això implica l'alliberament dels presos, implica la indemnització i vol dir una obertura d'una investigació independent. Alhora, però, amb aquesta moció que estem fent avui també estem complint una de les conclusions del dictamen de les Nacions Unides, que demana la difusió del mateix informe. I si el Govern espanyol intenta amagar-ho, des del Parlament de Catalunya no ho farem. Estem parlant de persones dignes, estem parlant de persones de pau, que han lluitat fins al final i de forma democràtica per les seves idees, per donar una sortida davant de l'immobilisme de l'Estat espanyol a les demandes d'una bona part de la població de Catalunya. Però ara, mentre vostès busquen excuses per seguir tenint-los tancats a les presons, ells s'estan perdent la seva vida, s'estan perdent les seves famílies i les seves famílies se'ls estan perdent a ells; fills i filles que veuen créixer un cop al mes entre els murs d'una presó. El país i la política estan perdent persones de pau i persones determinades, i els amics –els amics– també ens els estem perdent. I això ho trobem a faltar cada dia de les nostres vides, com ara el proper cap de setmana, que per segon any consecutiu el Jordi Cuixart es perdrà el Festival Vida, a Vilanova i la Geltrú, on ens acostumàvem a trobar cada any per fer cultura, per fer festa, clar que sí, també, i per fer vida, molta vida, cada dia de les nostres vides. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, president. Bon dia a tothom. Miri, estem davant d'una moció que en el fons era una interpel·lació, que era un disc dedicat per part d'Esquerra Republicana al conseller Bosch. Una moció en la que m'atreviria a dir que ni tan sols s'han llegit les nostres esmenes, perquè certament no els deu convenir. Una moció que continua amb aquesta..., jo diria, amb aquesta èpica i poc rigor en el que d'alguna manera juguen a les mitges veritats i tergiversen bastant la transcendència d'una opinió d'un grup de treball. Escolti, vostè demanava sobre el grup de treball i sobre el que es feia, i a mi m'agradaria també demanar-li, interpel·lar-lo també a vostè sobre com és possible que aquí ens quedéssim tots callats quan ahir la consellera de Justícia –excepte la meva companya diputada que va cridar i l'hi va dir–, en el faristol, va menysprear els membres del Consell de Garanties Estatutàries i va posar en qüestió la seva expertesa, el seu criteri i els seus propis dictàmens. Tota una consellera de Justícia, com havia fet una part d'aquest hemicicle els dies 6 i 7 de setembre del 2017. Jo crec que, si hem de reflexionar sobre moltes coses, també hauríem de reflexionar per què posem en qüestió constantment –i en això són vostès els especialistes–, les institucions, que l'únic que fem és afeblir la democràcia i sobretot afeblir l'autogovern. I això ho estem veient també en el dia a dia d'aquest Parlament. Perquè aquest Govern, per poder justificar un projecte polític, un projecte polític que ha generat divisió, fractura i trencament de la convivència, el que fa és desqualificar constantment no només el mateix autogovern, sinó les institucions espanyoles de manera permanent. Massa irresponsabilitat. Porten masses anys traslladant a l'opinió pública que Espanya no és una democràcia; i ara han trobat que algú els hi ha escrit i no han de ser vostès mateixos. Miri, jo he agafat el literal de la interpel·lació i de la resposta del conseller Bosch a la interpel·lació que li va fer el diputat. Ell deia, el conseller Bosch: «Això és un advertiment internacional de primer nivell, una cosa seriosa, és vinculant. Nosaltres sí que creiem en Nacions Unides, sí que creiem en instàncies..., en les instàncies internacionals. Com els deia: èpica i poc rigor. Miri, nosaltres a les esmenes hem sigut molt clars, hem presentat unes esmenes que deixessin clar el valor de l'opinió del grup de treball, no que el desvirtués, sinó quin era el seu valor jurídic i polític. L'Opinió 6/19 i totes les que emet el grup de treball de detencions arbitràries no són vinculants, tal com va ser acordat per la Comissió de Drets Humans de les Nacions Unides en la seva Resolució 1997/50. No estem parlant de les Nacions Unides com a organització internacional, sinó d'un grup de treball les opinions del qual no tenen cap efecte jurídic intern. I, a més, escolti, com que jo no soc una experta, me n'he anat a buscar el sistema de les Nacions Unides, i no surt enlloc. Jo no desvirtuo ni poso en dubte, ni poso en criteri les persones que ho conformen, però que quedi clar de què estem parlant. És l'única cosa que nosaltres volem posar sobre la taula. A part d'això, creiem i, a més, també ho hem manifestat a les esmenes, que l'opinió mostra una important falta de rigor en ignorar qüestions tan bàsiques com són la divisió de poder pròpia de tots els estats de drets, i dona per fet o per provats fets que estan sent jutjats. També hem volgut, a les esmenes, presentar-ne una sobre reclamar rigor i responsabilitat en la informació. Deia el diputat Wagensberg que..., una de les coses que diu és que s'ha d'informar. I nosaltres creiem que, en tot cas, s'ha d'informar d'una manera correcta, i, per tant, amb responsabilitat. I la tercera de les nostres esmenes, i que jo crec que és una mica la clau, és que hem volgut posar de manifest la transcendència de la decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans, que sí que és vinculant, i que vostès obvien de manera sistemàtica. La decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans dona a conèixer i explica que rebutja per unanimitat la demanda presentada per l'expresidenta Forcadell i setanta-cinc diputats més contra la decisió del Tribunal Constitucional pel Parlament, quan es va suspendre la sessió del 9 d'octubre. I diu textualment que: «La suspensió del Tribunal Constitucional feia falta en una societat democràtica per al manteniment de la seguretat pública, la defensa de l'ordre i la protecció dels drets i les llibertats dels altres. Si hem de fer públiques les resolucions, fem-les públiques totes. Amb aquesta base, entenc que les nostres esmenes els hagin interessat molt poc. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Susana Beltrán.
Gracias. ¿Cuáles son las obligaciones del grupo de trabajo que depende de un órgano subsidiario de Naciones Unidas? Están muy claras. Y están muy claras, tanto en las funciones que tiene este grupo de trabajo como en el propio informe de este grupo de trabajo, que depende de un órgano subsidiario. Es decir, puede hacer recomendaciones, puede invitar a los estados como España a que lo tengan en cuenta, pero no son vinculantes. Y cuando el Govern dice que es vinculante y que es una opinión de primer nivel está engañando a todos los ciudadanos, está mintiendo. No son vinculantes. Y no son vinculantes porque este órgano no es un órgano judicial. Y como no es un órgano judicial, los acusados, en este caso, España, no tiene las condiciones de defensa y de imparcialidad que sí tendría si el acusado, España, estuviera en un órgano judicial como el Tribunal Europeo de los Derechos Humanos. Por eso, las resoluciones de este grupo de trabajo no son vinculantes, porque las garantías de defensa no son las mismas. España hace bien –España hace bien– en ir al Consejo de Derechos Humanos y protestar y defender a las instituciones democráticas españolas. Hace bien y además está en su derecho. Y aquí, en este momento, pues, a mí, poniendo en contexto, también me gustaría saber por qué la oficina de Ginebra del Govern –en Ginebra, que es donde están todos los organismos de Naciones Unidas–..., nosotros pulsamos la tecla del portal de Transparencia para ver cuál es la agenda de esta oficina de Ginebra y tenemos cero respuestas y cero información sobre esta oficina. ¿Qué está haciendo el Govern en Ginebra ante los organismos de Naciones Unidas? ¿Qué está haciendo el Govern separatista ante los organismos de Naciones Unidas en temas de derechos humanos, cuando dio un donativo de cien mil euros al comisionado de Derechos Humanos? Si tuviéramos la información y además se sometieran al control del Parlamento alejarían sospechas de corrupción u otras, pero como no lo hacen la sospecha está presente. En cambio, España sí está obligada a cumplir con las decisiones y las sentencias del Tribunal Europeo de Derechos Humanos. Recientemente acusaron..., Carmen Forcadell más setenta y cinco personas acusaron a España ante el Tribunal Europeo de Derechos Humanos y al final lo que ha hecho el Tribunal Europeo de Derechos Humanos es avalar la opinión, las sentencias del Tribunal Constitucional cuando el 6 y el 7 de septiembre de 2017 los partidos separatistas abusaron de su mayoría en el Parlament y lesionaron los derechos políticos de la oposición que estaban defendiendo posiciones de mayoría de catalanes que estaban asistiendo en sus casas horrorizados, asustados, muy preocupados por cómo en este Parlament se estaban violando la Constitución, el Estatuto de autonomía de Cataluña, se estaban pisoteando los derechos de millones de catalanes que no pensaban o que no comulgaban con las tesis separatistas, con total impunidad, con total frialdad y sin ningún tipo de miramiento, con total desprecio a esos millones de catalanes que no piensan y no comulgan con las tesis separatistas. ¿Dónde están ustedes ahora? ¿Por qué ustedes ahora aquí en el Parlament de Cataluña, que es donde ocurrió ese golpe de estado, que es dónde se pisotearon los derechos de millones de catalanes, por qué ustedes –y no lo han hecho ya– no piden disculpas a esos millones de catalanes? Y lo digo también por todas esas perlas que se ofrecen de mediadores, ¿no? No estamos hablando de igualdad entre las partes, sino estamos hablando de que una parte pisoteó los derechos de otras partes y los derechos de millones de catalanes que no pensaban con las tesis separatistas. [[Aplaudiments.]] ¿Dónde están? ¿Por qué no piden disculpas en este Parlamento, en esta institución? Es que no hace falta que lo digan los órganos judiciales, no hace falta, pero en cambio ustedes en lugar de pedir disculpas lo que dicen es..., el president de Catalunya, el president de tots els catalans: «Ho tornarem a fer. Pues ahí fuera están millones de catalanes otra vez preocupados, otra vez asustados, otra vez menospreciados, porque ustedes en el pasado, y parece que también en el futuro, van a seguir pisoteando los derechos de esos catalanes. Ciudadanos va a seguir defendiendo los derechos de todos los catalanes, piensen o no como nosotros, frente aquellos que pisotean los derechos de aquellos que no piensan o que no comulgan con las tesis separatistas, aquí en el Parlament de Catalunya, en el Congreso de Diputados y en el Parlamento Europeo. Gracias. [[Aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya té la paraula ara el diputat senyor Josep Costa.
Gràcies, president. Deixau-me començar mostrant la meva consternació pels fets derivats de l'incendi que estan patint aquests moments pels danys patits i suport a totes les instàncies que estan treballant per aturar aquesta desgràcia. Saludar també el retorn dels presos polítics a les presons catalanes i reclamar novament el seu alliberament com així ho demana el dictamen de Nacions Unides que avui estem discutint en aquesta moció. Efectivament, aquest dictamen demana l'alliberament perquè l'empresonament d'aquests presos és una decisió arbitrària de l'Estat espanyol que vulnera la Declaració Universal dels Drets Humans i el Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics. Per això hem d'exigir cada dia, cada hora el seu alliberament i la restitució dels seus drets, així com també el lliure retorn dels exiliats que estan justament en la situació que estan per aquesta presó arbitrària dels seus companys de govern. També aprofitar per mostrar la meva solidaritat amb el president de la Generalitat, que avui sap que serà processat, segurament, per haver defensat la llibertat d'expressió en els edificis de la Generalitat i que probablement per una decisió absolutament també arbitrària de la Junta Electoral Central, aquesta que lideren els amics del 155 i els hooligans d'algun dels grups d'aquesta cambra, aquesta instància absolutament arbitrària i mancada d'imparcialitat és la que està portant al president de la Generalitat també a judici. Bé, pel que fa a les esmenes que ha presentat el grup de Junts per Catalunya, n'hi ha una que vol anticipar que aquesta no serà l'única decisió, l'única opinió de les Nacions Unides, del Grup de Treball de Detenció Arbitrària de Nacions Unides, sobre els presos polítics catalans. N'hi ha una altra que està en camí i que estem segurs que serà del mateix tenor i que afecta Josep Rull, Raül Romeva, Joaquim Forn i Dolors Bassa. Ja veurem com en la segona instància no rectificaran, confirmaran la decisió, confirmaran que són presos polítics i que han de ser alliberats immediatament. Hem introduït també una esmena per matisar que algunes de les accions que es demanen al Govern ja estan en marxa, sobretot deriva del fet que el Consell Executiu el dia 31 de maig ja va prendre un seguit d'acords com ara difondre aquest dictamen i instar la fiscalia a través de la Fiscalia Superior de Catalunya a fer totes les actuacions necessàries perquè siguin alliberats els presos polítics víctimes de la repressió posterior a l'1 d'octubre. N'hi ha una altra d'esmena que vol introduir fets nous, evidentment el grup proposant al qual agraïm la presentació d'aquesta moció en el moment que va registrar la moció encara no sabia, no teníem coneixement, ningú de nosaltres, que la Junta Electoral, aquest «xiringuito arbitrari que regula les eleccions [[remor de veus]] , que va intentar impedir de forma arbitrària i il·legal –i reconegut pels tribunals–...
Silenci...
...aquesta instància ha declarat vacants els escons de més de 2 milions de ciutadans independentistes. Això és el que hem proposat d'incloure en aquesta moció com un fet nou posterior a la seva presentació, i que cal denunciar a totes les instàncies. Cal que el dia 2 de juliol hi hagi molta gent, molts de catalans i molts d'europeus a Estrasburg denunciant que no hi són tots, que no volen que hi siguen tots els candidats votats per aquest país, per la majoria de ciutadans d'aquest país. [[Aplaudiments.]] Quant a les esmenes de Ciutadans, un parell de comentaris molt ràpids. Ens demanen respecte pel Comitè de Nacions Unides, pel Comitè de Drets Humans de Nacions Unides. Fantàstic. Se'n recorden quan va demanar que es permetés la investidura d'en Jordi Sànchez? Quin cinisme –quin cinisme. Demanen separació de poders, separació de poders que hauria de contemplar que la composició d'un parlament la decideixen els ciutadans amb els seus vots, no els jutges. Separació de poders és sobretot això, que la composició d'un parlament la decideixen els ciutadans i no els jutges. Estan a favor d'aquesta separació de poders? Aleshores, si no estan a favor d'això, no ens parlin de segons què. En tot cas, hi ha un parell d'esmenes que les guardarem emmarcades, jo diria que les guardarem amb una bossa de crispetes, perquè, quan comencen a parlar de que hem de respectar Estrasburg i que hem de respectar els tribunals internacionals, veurem què diran i veurem totes les resolucions que han de venir. I, sobretot, notar la notòria absència d'una referència, que és el Tribunal de Justícia de la Unió Europea, de Luxemburg. A partir d'aquí a uns dies, serà trending topic i segurament [[sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció]] ..., encara no n'han sentit a parlar, per això les seves esmenes no en parlen, però a Madrid ja l'han convidat, al seu president, allà, a fer les seves coses, els dinars i els sopars de rigor, com amb el Tribunal d'Estrasburg abans...
Diputat, ha acabat el temps.
...i –gràcies, president– acab: llibertat presos polítics. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Susana Segovia. Quan vulgui.
Moltes gràcies. Vivim en una situació de polarització i d'anormalitat política, d'excepcionalitat democràtica, i de fet aquest Parlament, cada vegada que parlem del tema, n'és un exemple més. És a dir, negar aquesta situació, negar el fet de que hi hagin persones empresonades per les seves posicions polítiques, que són presos polítics, no ajuda a sortir d'aquesta situació d'anormalitat, és negar el que nosaltres considerem que és una evidència. No s'ha volgut donar una sortida política a aquest conflicte, no s'ha volgut. S'ha optat per la judicialització de la política, s'ha optat per criminalitzar persones, que podem estar més o menys d'acord amb les accions polítiques i amb les declaracions polítiques que van fer en el seu moment, podem criticar tot el que vulguem el que va passar el 6 i el 7 de setembre, podem criticar tot el que vulguem el procés. Nosaltres ho hem fet, moltes vegades, ho hem dit moltes vegades també. No creiem que la unilateralitat tampoc sigui la sortida al conflicte polític a Catalunya. Però això no justifica que hi hagin persones empresonades per pensar que sí que era una sortida. A aquestes persones, jo crec que el que nosaltres des d'aquest Parlament els hem de demanar és que vinguin a donar, doncs sí, les responsabilitats i les explicacions polítiques aquí, les que creguin; aquí, al carrer, davant de la ciutadania i davant dels seus electors, davant de les persones que els han votat. El que no soluciona i el que no és donar una resposta política és tenir-los a la presó de manera absolutament injustificada, especialment persones com en Jordi Sànchez i en Jordi Cuixart, que ho estan per haver participat en mobilitzacions pacífiques al carrer, i com també ho ha dit Amnistia Internacional. Perquè això de fer cas a les organitzacions i als dictàmens de drets humans, només ho fem quan ens convé el que diuen els dictàmens i les organitzacions de drets humans. També hauríem d'intentar tenir una única posició clara sobre el respecte a les organitzacions internacionals de drets humans i als organismes de Nacions Unides. La Dolors Bassa, la Carme Forcadell, el Jordi Cuixart, el Jordi Sànchez, el Jordi Turull, el Josep Rull, l'Oriol Junqueras, el Raül Romeva i el Joaquim Forn. El Joaquim Forn a nosaltres ens agradaria que pogués estar a l'Ajuntament de Barcelona fent oposició política i confrontant políticament el Govern de Barcelona en Comú; ens agradaria haver pogut tenir aquí les persones que van ser electes com a diputats i diputades, ens agradaria poder-les trobar al Congrés dels Diputats i al Parlament Europeu confrontant políticament les idees. A la presó no podem confrontar-les políticament, a la presó no podem tenir un debat polític, i aquestes persones no haurien d'estar a la presó. Aquestes persones han de tenir i han de retre comptes políticament, davant dels seus electors en primer lloc, davant de tot el poble de Catalunya quan anem a unes eleccions, en segon lloc, i també davant d'aquest Parlament. Demanem que vinguin aquí, s'ha dit, que vinguin a donar explicacions polítiques, sí. Però no poden, estan a la presó, i no els deixen participar als llocs on han de donar aquestes responsabilitats polítiques. Però és que, a més a més, jo els llegiré una cita: «La detenció va ser qualificada per l'ONU d'il·legal, arbitrària i realitzada per motius polítics. És a dir, es tracta d'un pres polític, i només es pot exigir la seva immediata posada en llibertat. Hi ha línies vermelles que, quan són traspassades per qualsevol règim, haurien de fer saltar les alarmes dels demòcrates, i creiem que empresonar dissidents és una línia vermella que cap demòcrata a Europa hauria de deixar passar. Declaracions d'Irene Lozano, secretària d'estat d'España Global, mà dreta del ministre Borrell, quan era diputada, sobre un dictamen emès pel mateix grup de treball de Nacions Unides, que deia bàsicament el mateix que diu ara. Llavors era una vulneració, era una línia vermella, era un atac democràtic; ara el que fa el ministre Borrell és demanar explicacions als experts independents que han fet el dictamen. Quina és la visió que té el ministre Borrell de la multilateralitat? Quina és la visió que té el Govern socialista, el Govern de Pedro Sánchez, del paper que han de jugar els organismes internacionals, els experts internacionals, els observadors independents? Han de fer-ho en funció del govern de torn, que interpreta com vol el que diuen aquests dictàmens? A nosaltres el que no ens queda clar és si el senyor Borrell no s'ha llegit quin és el mandat del grup de treball, o que no té clar quin és el vincle que aquest té amb la Comissió de Drets Humans, o si el significat del concepte «independent, en general, li genera rebuig. En tot cas, creiem que les seves declaracions i la missiva enviada a les Nacions Unides estan fora de lloc. També és cert que això és una cosa bastant habitual en tots els governs, perquè el Govern de la Generalitat de Catalunya tampoc fa el mateix cas a les resolucions de Nacions Unides com quan les fa respecte a l'Estat d'Israel. Nosaltres donem suport a aquesta moció i ens ratifiquem que el que cal és treballar totes per una solució política i que estaria molt bé que de cara a la ciutadania aquest Parlament donés les primeres lliçons de que som capaços de buscar una solució política entre totes plegades. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara del diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Bé, ara fa aproximadament dos anys, el traspassat senyor Rubalcaba deia, afirmava públicament que «Espanya haurà d'assumir un deteriorament de la seva imatge democràtica a nivell internacional. La va encertar, la va encertar de ple. I aquesta afirmació és important no només per si mateixa, sinó per qui la diu; efectivament, una de les persones que va ser un dels principals enginyers del règim del 78, un dels principals artífexs de la sala de màquines de l'Estat. I, per tant, ens sembla que és important recordar aquesta expressió, perquè així està sent, i l'Estat espanyol ja forma part d'aquella llista negra d'estats que no compleixen indicacions dels mecanismes i instàncies de salvaguarda dels drets humans de Nacions Unides o, per exemple, d'Amnistia Internacional; ara sí, l'Estat espanyol ja en forma part i dona la raó al senyor Rubalcaba. I això seguirà passant, seguirà passant malauradament, perquè pel règim del 78, per l'Estat espanyol, pels partits que li donen suport, la raó d'estat està per sobre de la democràcia i dels drets civils i polítics, i els drets democràtics es regulen en funció de la primacia de la raó d'estat; raó d'estat que es materialitza juridicopolíticament, tal com es va dir a l'inici del curs judicial, en el principi de que és la unitat d'Espanya la que inspira i de la qual emanen els fonaments del sistema judicial a l'Estat espanyol. I, lògicament, això genera la legitimació de la criminalització de drets civils i polítics quan aquests qüestionen el règim del 78; per exemple, la desobediència o el referèndum. Tal com va dir un alt càrrec del Govern espanyol..., va dir: «Hoy, en España, Gandhi estaría en la cárcel. Ole. [[Rialles.]] I efectivament, per nosaltres, ben al contrari, democràcia i drets està i estarà sempre per sobre de la raó d'estat, de qualsevol estat. I per nosaltres ampliar drets sempre legitima i legitimarà la desobediència; òbviament, ampliar drets, ampliar drets civils i polítics per a tothom sempre legitimarà el dret a la desobediència. I per nosaltres, per acabar, a propòsit d'aquesta moció, també és un dret moral i polític per a tothom, si es vol dir demòcrata, defensar la llibertat i l'absolució dels presos polítics; aquí i arreu del món i davant de qualsevol instància internacional. Moltes gràcies... I per això votarem a favor de la moció. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. Cuando hablamos de política internacional y sus instituciones, se han elaborado ustedes un curioso método inductivo para convertir la anécdota en categoría. A poco de llegar yo a esta cámara, hizo cierta fortuna un exasesor de Angela Merkel que hizo unas declaraciones a favor de un referéndum en Cataluña; al día siguiente, sin ningún rubor, ustedes y sus medios afines titulaban: «Merkel y Alemania, a favor de la independencia de Cataluña. Al cabo de unos meses, apareció en escena un histriónico y estrafalario diputado de Finlandia con unas teorías sobre los vikingos y el Valhalla, que curiosamente también era independentista a favor de la independencia de Cataluña, y titularon –se lo pueden ustedes imaginar– «Finlandia apoya la independencia de Cataluña. No pasaron demasiados meses para que irrumpiera también en escena un eurodiputado del Grupo de los Verdes danés, que al parecer se había hecho amigo del señor Romeva, en aquel momento conseller –me parece estupendo–; se pueden imaginar también ustedes el titular al día siguiente: «Dinamarca apoya la independencia de Cataluña. Con semejante capacidad para el autoengaño, no es de extrañar que se vinieran ustedes arriba y el 27 de octubre de 2017 declararan la independencia de Cataluña, asegurando que recibirían un alud de reconocimientos internacionales. La realidad es que fueron cero, algo que llevó a Marta Pascal, por aquel entonces líder del PDECAT, a decir –cito textualmente–: «Tal vez no interpretamos bien los apoyos internacionales de los que disponíamos. Efectivamente, Marta, no los interpretasteis muy bien. Pues bien, lejos de corregir semejante ruinoso, y bochornoso para ustedes, método inductivo, insisten en él y nos aseguran hoy que un dictamen llamado Opinión 6/2019, de un grupo de trabajo de la ONU –cito textualmente también–, «significa que España está obligada por la ONU a liberar inmediatamente a los presos. No, no es así. No se lo cree nadie. Ni es vinculante la opinión, ni obliga a España a nada, ni significa que la ONU considere que en España hay presos políticos. Es todo una estafa, lo que están haciendo, una vez más, en política exterior, y una metáfora de su manera de actuar en acción exterior también, que en definitiva es dinero despilfarrado en propaganda inútil, trolas por doquier, en muchos casos sonrojantes para ustedes, todos ustedes, y al final en la cuenta de resultados lo verdaderamente importante: cero reconocimientos internacionales. Repito: cero reconocimientos internacionales. Gracias.
Gràcies, diputat. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou el diputat senyor Rubén Wagensberg.
Moltes gràcies. Agrair les esmenes presentades de Junts per Catalunya; també el discurs dels comuns i de la CUP. Senyora Escarp, sí, sí que m'he llegit les esmenes, sí que me les he llegit. El que passa és que ens han interessat relativament poc, perquè l'únic que fan és blanquejar l'autoritarisme de l'Estat espanyol [[remor de veus i alguns aplaudiments]] , denunciat per l'organisme de les Nacions Unides que s'encarrega d'analitzar les possibles detencions arbitràries; no només ell, sinó també Amnistia Internacional. Són vostès que potser..., jo entenc que porten el discurs preparat i..., però són potser vostès els que no m'han escoltat a mi, perquè jo he explicat que no era vinculant. El que he intentat és traslladar una pregunta, que és: per què en d'altres informes del mateix grup de treball, de les mateixes persones, en situacions molt similars, vostès han defensat a ultrança el que deien quan es tractava de països tercers, i no ho han fet ara? Aquesta era la pregunta, molt directa, que li he fet a vostè i als altres grups de la cambra, i que no han contestat. [[Aplaudiments.]] I, bé, no, només per acabar, com també he dit al meu discurs, segur que..., vostès han posat moltes, moltes excuses per defensar això, i crec que aquestes excuses només responen a una cosa: que en el fons dels vostres cors i en el fons de les vostres raons, vostès també volen aquestes persones lliures, i això no saben com aguantar-ho. Gràcies. [[Aplaudiments. Pausa.]]
Un cop acabat el debat, hem cridat a votació. Hi ha alguna petició de votació separada? [[Pausa.]] Entenc que no. Bé, doncs votarem el conjunt de la moció amb una sola votació. Comença la votació. Aquesta moció ha estat aprovada per 73 vots a favor, 55 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Seguim amb l'ordre del dia. Abans, però, els faig avinent que, atès que l'última de les mocions que s'havien de veure avui ha estat posposada per a un proper Ple, avançarem la moció que quedava, només una moció pendent a la tarda, a aquest dematí. Per tant, farem tot l'ordre del dia abans de dinar, i acabarem al voltant de les tres de la tarda el Ple, i, per tant, no tindrem cap altre punt a tractar aquesta tarda. D'acord? [[Pausa.]] [[Interpel·lació al Govern sobre les accions que perjudiquen la convivència]] [[300-00155/12]] Seguim. El següent punt és la interpel·lació al Govern sobre les accions que perjudiquen la convivència, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula la diputada Lorena Roldán.
Sí; gràcies, president. Antes de empezar con la interpelación, quiero mostrar mi preocupación por el grave incendio que está arrasando miles de hectáreas en Tarragona –yo, especialmente, que además soy tarraconense. Está afectando ya a varios municipios, ha obligado a desalojar a muchas familias y está ocasionando, pues, daños y pérdidas irreparables. Desde aquí todo nuestro apoyo también a los profesionales que están trabajando sin descanso en estas labores de extinción, y esperamos, pues, que el fuego se pueda controlar lo antes posible. Y ahora sí, señora consellera, empiezo ya con la interpelación. Mire, hace tan solo unos días, con motivo de la finalización del juicio a los políticos del procés, el señor Torra volvió a demostrar cuál es su finalidad al frente de la Generalitat. Vino a continuar con la hoja de ruta del señor Puigdemont y a repetir el intento separatista que tanto daño ha hecho a Cataluña. Así, el señor Torra nos confirmó lo que en Ciudadanos ya sabíamos, y es que ho tornaran a fer, lo volverán a hacer. Un desafío, una amenaza, una declaración de intenciones o la crónica de una muerte anunciada, porque nada bueno salió la primera vez de ahí, y nada bueno saldrá de esta segunda vez, cuando lo intenten. Quizá hay quien piense que las palabras del señor Torra son solo eso, palabras; pero si uno se para y analiza bien sus acciones, veremos que todas ellas van encaminadas a repetir el golpe, y lo que es peor, a repetir sus consecuencias. O, mejor dicho, a incrementarlas, porque es que todavía a día de hoy estamos sufriendo las consecuencias de sus actos, y mucho me temo, con su actitud, que estamos muy lejos de revertirlas. Para Ciudadanos, uno de los efectos más graves y que más daño ha hecho a Cataluña es la ruptura por la mitad de la sociedad catalana. Ustedes han conseguido dividir en dos a los catalanes sin ningún remordimiento y sin ninguna intención de volverlos a unir. ¿Cómo, si no, se explican las barbaridades que cometen día tras día? Hemos visto, por ejemplo, casos de adoctrinamiento escolar. Que no es que lo diga yo, señora Capella, que es que lo dice el informe de la Alta Inspección de Educación. Ese informe, por cierto, que tanto el Partido Popular como el Partido Socialista tuvieron escondido en un cajón. Pues bien, ese informe constata, entre otras cosas, cómo en algunos libros de texto que se utilizan aquí, en la escuela de Cataluña, se refleja a Cataluña como, abro comillas, «un territorio con dinamismo económico e industrializado, mientras que la población del resto de España aparece como «proletaria, campesina y jornalera. Mire, esto es bastante parecido a lo que decía su jefe, el señor Junqueras, hace unos años. ¿Se acuerda usted? Escribía el señor Junqueras sobre las cercanías genéticas, y decía: «Los catalanes tienen más proximidad genética con los franceses que con los españoles, más con los italianos que con los portugueses, y un poco con los suizos, mientras que los españoles presentan más proximidad con los portugueses que con los catalanes y muy poca con los franceses. Vamos, racismo de toda la vida. ¿Usted opina lo mismo, señora Capella? ¿Usted también cree que hay ADN diferenciados? No sé yo en qué beneficia este tipo de manifestaciones a la convivencia. Como tampoco sé en qué beneficia a la convivencia que ustedes se pasen la vida inundando de propaganda separatista, de plástico amarillo, cualquier rincón de Cataluña. Que es que, además, yo les recuerdo, Cataluña no es suya, Cataluña es de todos los catalanes. Y aunque a ustedes les cueste creérselo, hay catalanes que no quieren su plástico amarillo por todas partes; en concreto, más de la mitad de Cataluña. Tampoco sé en qué ayuda para la convivencia que ustedes vayan a chiringuito diario. Mire, esta misma semana, embajadas en México, en Argentina, en Túnez... ¿Para qué? Pues básicamente para dos cosas: para enchufar a los amiguetes, por supuesto, y para hablar mal de España. Hablar mal de España; o sea, hablar mal de Cataluña, porque Cataluña forma parte de España. Entonces, cuando ustedes van por ahí hablando mal de España, lo que están haciendo es hablar mal de Cataluña. Vamos, ¿esto ayuda a la convivencia, hablar mal de Cataluña y de España? Esto ayuda una barbaridad... Igual que también ayuda muchísimo a la convivencia que de manera sistemática se utilice TV3 como una plataforma para denigrar, insultar o incluso mofarse de algo tan delicado como es un trasplante de riñón. Yo es que no me quiero ni imaginar la que ustedes hubieran montado si en Televisión Española se hubieran mofado de algún independentista con un tema tan sensible. Pero claro, como era el señor Millo, pues entonces no pasa nada, ¿verdad, señora consellera? ¿Usted se da cuenta de lo ofensivo que es esto? ¿Usted condena este tipo de actuaciones? ¿Le hace gracia que desde la televisión pública se burlen de algo tan sensible, señora Capella? Otra cosa de las que hacen ustedes, en concreto su partido, Esquerra Republicana, es declarar personas no gratas a todos aquellos que no comulgan con sus ideas, y los expulsan literalmente de Cataluña. Y no solo eso, es que también, según el separatismo, parece que hay sitios de Cataluña a los que no podemos ir. Y por supuesto, como nosotros vamos, el separatismo radical nos amenaza, nos acosa e incluso nos agrede, como nos pasó en Torroella. ¿A usted qué le parece esto, señora Capella? Porque al exalcalde de su partido le pareció un acto casi heroico, oiga; tanto, que hasta hizo un tuit enorgulleciéndose de los agresores. Esa es la Cataluña que ustedes están construyendo, una Cataluña en la que ni siquiera nos podemos pasear, una Cataluña en la que te señalan, en la que te hacen escraches, una Cataluña monocolor, en la que cualquiera que se atreva a llevarle la contraria al separatismo es un botifler, un traidor, un mal catalán y un facha. Una Cataluña donde te marcan en función de la lengua que hablas. Porque, claro, según el señor Torra, esto que yo estoy haciendo aquí hoy, que es hablar español, esto es rarísimo, esto es rarísimo en Cataluña. Mire, lo hago yo y lo hace el 60 per cent de la población de Cataluña, que son datos del Idescat. Pero dice el señor Torra que esto no es natural, no, no. Y también dijo más cosas, el señor Torra. Por ejemplo, se lo leo, decía: «Qué deterioro. Sales a la calle y nada te indica que esa sea la calle de tus padres y de tus abuelos. El castellano avanza implacable, voraz, rapidísimo. Esto lo ha escrito el señor Torra, señora Capella. ¿Usted piensa lo mismo? Porque compañeras suyas, por ejemplo, sí que lo piensan. La señora Borràs, o la señora Vilallonga, que son firmantes del manifiesto Koiné, un manifiesto que dice que las personas que vienen del resto de España, como por ejemplo mis abuelos, que vinieron aquí a Cataluña a trabajar..., pues ese manifiesto dice que son instrumentos involuntarios de colonización lingüística. Instrumentos. Es que no somos ni personas. De hecho, aquí ya se nos ha dicho varias veces que somos inhumanos. Nos quitan hasta nuestra humanidad. ¿Usted sabe que esto es una técnica típica del nacionalismo más peligroso, de ese que tanto daño ha hecho en Europa? Yo estoy convencida de que, en su propia bancada, además, hay muchos diputados cuyos padres y abuelos vinieron de otras partes de España. ¿Qué cara se les queda cuando leen cosas como esta que escribió el señor Torra? Que escribió más, ¿eh? Por ejemplo, en El Món, se lo leo; decía: «Hoy nos damos cuenta estupefactos que estamos allí donde estábamos. Peor aún, que el sentimiento de urgencia nacional se ha multiplicado, y que se corre el riesgo de que la nación se deshaga como un azucarillo en un vaso de leche, atenazada entre la avalancha inmigratoria. ¿Esto a usted qué le parece? Porque es que esto es xenofobia de libro, señora Capella. Y no solamente lo digo yo, lo dicen también los principales partidos europeos, que se han echado las manos a la cabeza al ver los artículos racistas y supremacistas de su jefe, el señor Torra. Tiene más perlas también el presidente. Mire, esta es otra. Es un artículo publicado en El Matí Digital que se titula «¿Día de la Raza? ¿Pero qué raza?, y dice: «España esencialmente ha sido un país exportador de miserias, material y espiritualmente hablando. O sea, hemos exportado a Lorca, a Picasso, a Buñuel, a Velázquez, y podría estar aquí hasta mañana citando a «miserias, que dice el señor Torra. En el resto del mundo son figuras universales; pero oiga, según el señor Torra, solo exportamos miserias. Yo me pregunto: ¿Esto cómo ayuda a la convivencia, estas manifestaciones? Y no se crea usted que esto es lo peor que ha dicho el señor Torra, no, no. Mire qué opina el señor Torra de los catalanes que también nos sentimos españoles, que, por cierto, somos la mayoría, lo dice hasta el CEO. Pues mire qué opina. Él dice: «¿Quién se atrevería a decir uno de estos españoles que viven con nosotros que haya significado algo en la historia y el progreso de la humanidad? Un catalán que aspira a ser español no es nada. Por eso estas cosas que tenemos que soportar, como el PP o Ciudadanos, y otros reductos protofascistas, no son nada, el vacío total, la carencia absoluta de la mínima civilidad y de respeto en el país donde se vive, bestezuelas descerebradas que presentan recursos y gritan y amenazan. Dice que un catalán que aspira a ser español no es nada, el vacío total. Mire, yo le voy a decir un detallito, señora Capella, porque es que a lo mejor no se han dado cuenta: es que los catalanes no tenemos que aspirar a ser españoles, porque ya lo somos, y la prueba evidente es que ustedes quieren dejar de serlo. [[Aplaudiments.]] ¿Señora Capella, usted está de acuerdo con estas manifestaciones? ¿Usted ha hablado con el señor Torra? ¿Usted le ha reprochado alguna vez estos artículos? ¿Se ha sentado a hablar con él de estos artículos? Porque tiene más, ¿eh? Mire, la joya de la corona. Este le debe sonar. Se titula «La lengua y las bestias, y dice: «Ahora miras a tu país y vuelves a ver hablar a las bestias, pero son de otro tipo: carroñeras, víboras, hienas, bestias con forma humana. Sin embargo, que sorben odio, un odio perturbado, nauseabundo, como de dentadura postiza con moho, contra todo lo que representa la lengua. Están aquí, entre nosotros. Les repugna cualquier expresión de catalanidad. Es una fobia enfermiza. Hay algo de freudiano en estas bestias, o un pequeño bache en su cadena de ADN. Pobres individuos. Viven en un país del que lo desconocen todo, su cultura, sus tradiciones, su historia. Se pasean impermeables a cualquier evento que represente el hecho catalán. Les crea urticaria, les rebota todo lo que no sea español y en castellano. Tienen nombre y apellido, estas bestias. Todos conocemos algunas. Abundan, las bestias. Viven, mueren y se multiplican. Yo creo que no hace falta añadir nada más, señora Capella. Espero, cuando salga aquí, que me conteste a qué..., para qué sirve esto de la convivencia, pero sobre todo también, no solo que me conteste esto, sino que como mínimo sea capaz de condenar estas barbaridades. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula la consellera.
Molt bon dia. Gràcies, president. Diputades, diputats... Senyora Roldán, miri, vostè puja sempre..., bé, es posa a nivell d'aquesta tribuna d'oradors i ens repeteix manta vegades la mateixa història, interpel·lant directament què pensem, què diem, si hi estem d'acord, si no hi estem d'acord, i jo l'anava escoltant a vostè i anava pensant: aquest discurs no és la primera vegada que es fa en aquest faristol, i que no és la primera vegada que la sentim, doncs, en aquest hemicicle, no és la primera vegada ni segurament serà la darrera. I escoltant-la a vostè em venia a la memòria, doncs, les mateixes paraules que la senyora Arrimadas «matxaconament ha repetit en aquest faristol. Vostès poden repetir manta vegades aquestes frases estudiades i pensades per fer el titular, i, per tant, per poder tornar a «matxacar que aquí, en aquest país, doncs, hi ha gent que diu unes coses que són barbaritats, quan en realitat són vostès els que diuen barbaritats permanentment. En realitat, qui és buit de contingut, qui és, allò, conjunto vacío, són Ciutadans, i el seu programa i les seves propostes polítiques, perquè, més enllà dels grans eslògans, què han aportat vostès a la política en aquest país? Què aporten vostès a la política de l'Estat espanyol? Jo li faré unes reflexions entorn de la convivència, les hi faré, perquè..., malgrat que els hi hem repetit manta vegades, també el vicepresident Junqueras, el president Puigdemont, el president Mas, tots els presidents que ha tingut aquest país, l'actual president de la Generalitat, el senyor Torra –president de la Generalitat. Ja sé que a vostès els sap greu referir-se a ell com a president, però bé, en tot cas, insistirem en aquesta qüestió, perquè a les institucions se les respecta quan es respecten les persones que són al capdavant, els agradin o no els agradin, els hagin votat o no els hagin votat, de la mateixa manera que jo respecto els portaveus dels grups parlamentaris, siguin del meu partit o no ho siguin. I això vostès..., sembla mentida, però vostès això no ho fan mai. Per tant, deixin d'assenyalar els altres i mirin-se vostès en els miralls. Miri, el Parlament de Catalunya, i l'hi deia al començament de la meva intervenció, ja va viure un debat monogràfic impulsat per Ciutadans sobre la priorització de l'agenda social i la recuperació de la convivència, amb l'únic objectiu d'atiar el conflicte, forçant la divisió, perquè és això en el que vostès estan còmodes, en parlar de divisió i fomentar aquesta divisió. Són vostès els que es col·loquen en aquesta situació. Ciutadans és un partit que ha nascut per esmicolar els consensos. Nosaltres ho hem dit moltes vegades a Catalunya, però ara resulta que a l'Estat espanyol els han començat a descobrir; no únicament a l'Estat espanyol, a Europa: inclús el seu gran aliat, que vostès deien que era el seu gran aliat, el senyor Macron, doncs, inclús aquest senyor ja els desmenteix públicament i arreu; que no vol tenir res a veure amb vostès perquè vostès van de la maneta de l'extrema dreta. El seu únic objectiu..., saben quin és el seu únic objectiu? Doncs crispar i fracturar. És això el que vostès fan: crispar i fracturar. Saben vostès què perjudica realment la convivència? Ho saben, vostès, el que realment perjudica la convivència? Doncs la convivència la perjudiquen les greus desigualtats socials que lamentablement es viuen arreu del país, aquí i a l'Estat espanyol; el risc de la pobresa i de l'exclusió social, això que a vostès els preocupa ben poc. Perjudica la convivència la greu situació d'emergència i vulnerabilitat habitacional en un context d'increment de preus generalitzats arreu del país. Vostès ahir es van posicionar: a vostès això no els importa, ni aquí ni a l'Estat espanyol –ni aquí ni a l'Estat espanyol. Ni quan s'ha hagut d'assenyalar les entitats financeres, que vam salvar, i que, després, en el banc dolent, en la Sareb, doncs, ho han privatitzat. I vostès n'han sigut els propulsors, els principals aliats. Perquè, senyora Roldán, miri, jo he tingut la sort de ser senadora i diputada –i dic «la sort–, representant el meu país al Congrés i al Senat, i sé perfectament el paper que vostès han jugat en aquelles institucions i que hi estan jugant, i que vostès avui diuen una cosa i depèn del que diuen les enquestes en diuen una altra l'endemà. I el que no els preocupa a vostès –el que no els preocupa a vostès– són els drets i les llibertats de les persones. Perjudica la convivència la seva voluntat permanent de carregar-se el sistema educatiu per acabar amb un model de consens, d'èxit reconegut, que és el d'immersió lingüística. Vostès insisteixen, «matxaquen permanentment amb aquesta qüestió. És un model d'èxit; no vulguin negar la realitat. Són vostès els que permanentment ataquen el sistema que ha cohesionat aquest país. Mirin, escoltin, analitzin la realitat social del país; mirin-s'ho vostès bé i mirin-s'ho amb els ulls dels governants que volen estar al costat de la ciutadania, no d'aquells que atien el foc permanentment a base d'eslògans i d'una actitud com la seva. Perjudica la convivència la violència masclista, amb més de mil dones assassinades a l'Estat espanyol des de l'any 2003, que és quan comença a comptabilitzar-se de forma oficial aquests crims. I, sí, senyora Roldán, la violència té gènere, és masclista, malgrat que vostès, que van de la maneta de Vox, ho neguen. Perjudica la convivència –perjudica la convivència– d'aquest país la repressió i les càrregues policials i la violència davant de tota la gent que pacíficament volia votar l'1 d'octubre; més de deu mil agents, entre Policia Nacional i Guàrdia Civil, que van ser desplegats a Catalunya i que van atiar, de quina manera van atiar, les porres contra la gent. Perjudica la convivència que persones innocents siguin injustament empresonades, sense que s'hagi dictat sentència, per uns delictes que no han comès. No els han comès, senyora Roldán , no els han comès. I el Codi penal –el Codi penal–, que és la Constitució en negatiu, que vostès també se l'haurien de llegir més, no diu –no diu– el que vostès «matxaconament van dient que diu. Perjudica la convivència el retrocés accelerat en drets civils i polítics, que ens manté en una situació d'excepcionalitat repressiva i persecució contra activistes, mestres, rapers, tuitaires, periodistes i un llarg etcètera, i de la que vostès en són els principals partícips. I perjudica la convivència l'auge de l'extrema dreta i del feixisme que vostès alimenten amb acords arreu de l'Estat espanyol amb Vox en els ajuntaments i governs autonòmics. Perjudica la convivència anar de bracet del partit més corrupte d'Europa –sí, el partit més corrupte d'Europa–; un partit que ha malversat 48.000 milions d'euros i té més de 248 casos de corrupció, a més a més amb condemnes fermes. Perjudica la convivència rebatejar –rebatejar– amb noms franquistes els carrers de les viles i ciutats, com han fet vostès amb el nou Govern del Partit Popular - Ciutadans a Còrdova. Això ho estan fent vostès en aquest moment. I, per exemple, com en l'Ajuntament de Madrid avui s'anunciava que el Govern del Partit Popular i de Ciutadans clausurarà l'Oficina de Drets Humans i Memòria, que va ser posada en marxa l'any 2017 per l'alcaldessa Manuela Carmena. Mirin, és això el que són vostès –és això el que són vostès–, la vulneració sistemàtica dels drets i les llibertats, i són vostès els que fan la política de confrontació arreu allà on són i estan vostès. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per la rèplica, és el torn de la diputada. Quan vulgui.
Sí; gracias, presidente. Fíjese, señora Capella, que le ha sobrado a usted tiempo, pero no ha condenado ninguno de los artículos ni de las palabras y los pensamientos del señor Torra. Y eso que le han sobrado a usted minutos y minutos [[aplaudiments]] , pero no ha encontrado el momento para condenarlo. Me pregunto por qué. Me pregunto por qué, señora Capella. Y usted me pregunta a mí, me interpela usted a mí; no sé, tienen esa fea costumbre. Pero yo le contesto, porque yo no hago como usted, yo sí contesto lo que me preguntan. Me pregunta qué hemos aportado. Pues, mire, por lo pronto somos el partido que más propuestas ha presentado en este Parlamento. [[Aplaudiments.]] Ayer mismo incluso una ley para que los libros de texto fueran gratis. La pregunta se la hago yo ahora a usted: ¿qué han conseguido ustedes con su famoso procés?, ¿qué es lo que han conseguido?, ¿qué de bueno ha traído a Cataluña? Nada, absolutamente nada. Ustedes se han cargado la economía de Cataluña, ustedes han denigrado estas instituciones y ustedes se han cargado la convivencia en Cataluña. Y nos acusa a nosotros de crispar. [[Remor de veus.]] Sí, sí; nos acusa de crispar. Me hace gracia, sinceramente, porque, claro, que te llamen «puta en un medio de comunicación público, eso no crispa, ¿verdad, señora Capella?, eso es todo amor, ¿no? Que se diga que España nos roba, como decía el señor Aragonès, con este cartelito, eso no es crispar, eso es todo amor, ¿verdad, señora consellera? Que el señor Torra vaya por ahí llamándolos «bestezuelas, eso no crispa, eso es todo amor. Que se ataquen los juzgados, usted que es consellera de Justicia, las sedes políticas o incluso domicilios particulares con pintura amarilla y con excrementos, eso no crispa, hombre, no, no, eso es todo amor. Ustedes son puro amor y bondad. Por eso el señor Torra nos habla de la vía eslovena, les dice a los CDRs que aprieten, no condena la violencia, como ha hecho usted, muchas veces, tampoco, y ahora nos amenaza con volver a dar otro golpe. Ustedes son todo amor, pura bondad. Ustedes son seres de luz, lo sabe todo el mundo, vamos. Es que, sinceramente, me habla también..., ha tenido la desfachatez de reprocharme a mí los problemas sociales que hay en Cataluña, que eso es responsabilidad de su Gobierno, que no han traído aquí ni siquiera los presupuestos, que están despilfarrando el dinero de todos los catalanes en su obsesión separatista, embajadas por todo el mundo para hablar mal de España. Y encima nadie les compra su discurso. Con la de dinero que llevan gastado, que tienen ustedes que comprar organismos, ¿eh?, con el dinero de todos los catalanes para que les compren su discurso, que nadie en Europa se lo compra, que no le abren las puertas de las instituciones europeas, ¿eh? Porque ustedes mucho presentarse en las listas para ir a representar España en las instituciones europeas, tanto que hablan mal de España...; ha dicho usted: «Yo, muy orgullosa de ser senadora y haber sido diputada. Tanto que hablan mal de España, pero luego poner la manita para cobrar el sueldo de las instituciones españolas eso no les importa, ahí no tienen ustedes ningún reparo –ningún reparo. [[Aplaudiments.]] Me ha hablado también de la violencia machista. Yo ya no sé cuántas veces lo he dicho, pero lo voy a decir aquí otra vez, ya que la tengo delante y ya que nos están grabando: toda mi condena, mi rechazo y mi repulsa a la violencia machista, toda. [[Aplaudiments.]] La mía y la de mi partido, por supuesto; por supuesto que sí. Y lecciones aquí de feminismo, cuando ustedes entre sus filas tienen a personas que eligen a las conselleres según la talla de sujetador, ninguna. Ninguna, señora Capella, ninguna –ninguna–, ¿eh? Y lecciones del apoyo que tenemos en Europa, tampoco, porque le insisto: ustedes no tienen el apoyo de nadie. Bueno, sí, mire el apoyo que tienen ustedes en Europa: el de la extrema derecha. Este es el apoyo que ustedes tienen en Europa. [[Aplaudiments.]] Este es el apoyo. Lecciones de extrema derecha, decir que nosotros pactamos con la extrema derecha, y que me lo diga usted, que no solamente es que pacten con Bildu, no, no, no; es que ustedes han ido en las mismas listas que Bildu para el Parlamento Europeo, ¿eh? [[Aplaudiments.]] Es que ustedes se hacen fotos sonriendo con el señor Otegi, con el brazo político de ETA. Ustedes, mire, su compañero, el señor Rufián. Más fotos. Porque ustedes se las hacen bien orgullosos. Aquí, el señor Torra, también. ¿Y usted me dice a mí, me va a dar a mí lecciones, señora Capella [[aplaudiments]] , del daño que ustedes están haciendo? Mire a quién eligen como socios –mire a quién eligen como socios. Desde luego. También me ha dicho que yo vengo aquí y utilizo no sé qué lenguaje... Desde luego, después de ver la respuesta que dio ayer el señor Torra, que dijo aquí que el Govern, el Gobierno, dijo «fotre; «fotre, una expresión que, bueno, es de un decoro parlamentario que tira para atrás. Es que sinceramente... [[Remor de veus.]] Yo le voy a volver a preguntar –yo le voy a volver a preguntar–: ¿usted condena alguno de estos artículos...? [[Persisteix la remor de veus.]]
Silenci tothom.
Gracias, presidente. ¿Usted condena alguno de estos artículos, estas palabras, estas barbaridades que escribe el señor Torra? Y no lo hizo en pasado, no, no, porque esto lo piensa el señor Torra a día de hoy, y lo demuestra cada vez que tiene la más mínima oportunidad: cuando le dio una condecoración como la Cruz de Sant Jordi a la supremacista mayor del reino, la señora De Gispert, que se dedica a mandar a mi compañera Inés Arrimadas a Jerez cada dos por tres. [[Aplaudiments.]] Y el señor Torra la premia; la premia por supremacista. Esto es lo que ustedes están haciendo aquí en Cataluña y esta es la Cataluña que ustedes quieren, una Cataluña... Por cierto, me dice que yo mire con ojos de gobernante para todos los catalanes; háganlo ustedes, porque hay una mitad de Cataluña a la que ni siquiera ven y ni siquiera nos consideran tan solo catalanes. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Quan vulgui, consellera.
Bé, poden continuar repetint mil vegades una mentida que no es converteix en una veritat. [[Aplaudiments.]] Miri, jo no vinc aquí a explicar el que és el meu passat i el que és el meu present i quin serà el meu futur. I, miri, jo aquí no vinc a explicar d'on vinc, i ara sí que és pública la meva vida. Però en tot cas fa molts anys que treballo pels drets i les llibertats. A vostè, en moltes de les causes en les que ens trobem moltíssima gent des de fa molts anys, a vostè, no l'hi he trobat mai; per tant, explicacions, poques. El seu problema és que no toleren ni la llibertat d'expressió ni la llibertat d'informació, ni els drets ni les llibertats, perquè els molesten. L'espai públic, vostès parlen que ha de ser neutral. En una democràcia..., els ho repetiré mil vegades, en una democràcia l'espai públic no és neutral perquè en l'espai públic hi ha de passar tot el que la ciutadania aspira i vol que passi. [[Veus de fons.]] Sí, senyora Roldán, sí. L'hi explico perquè vostès, en aquesta..., fan sempre trampa en la seva explicació. En l'espai públic –en l'espai públic–, que és l'espai de tots, hi ha de passar de tot a la democràcia; l'espai públic neutral és l'espai propi –propi– de les dictadures. Ho dic, l'hi recordo, perquè com que vostè és jove això igual no ho sap. I vostès són els professionals de la crispació –són els professionals de la crispació. La pau, la llibertat, la convivència i la cohesió són un bé a preservar que vostès no preserven. Perquè vostès permanentment atien focs. Allà on no n'hi ha..., allà on som capaços de debatre políticament, públicament, a tots els espais, vostès no ho fan. No tenen vergonya. Vostès no en tenen, de vergonya. N'haurien de tenir. I si els fes vergonya, no repetirien vostès les expressions que a tort i a dret van repetint a diari. I, mirin, a diferència de vostès... Fixin-se a vostès què els ha passat aquestes darreres eleccions, en les eleccions municipals. Què els ha passat? Què els ha passat a Catalunya? Vostès no en fan una anàlisi, del que els ha passat amb les polítiques en els ajuntaments de Catalunya? Què els ha passat? Quina representació tenen vostès? –quina representació tenen vostès? Aquest és el reflex de la societat catalana, que vostès n'haurien de prendre deguda nota. La societat catalana és prou forta, sí –sí, sí–; és prou forta per distingir i a on està la diferència entre els que diuen –vostès– els buscabregues i la realitat que es viu cada dia. Sí, sí; vostès són els buscabregues: a diari, a tot arreu, atien el foc allà on van. Perquè vostès –vostès– allà on se senten còmodes... [[Remor de veus.]]
Silenci...
...i on se senten còmodes sempre és en la confrontació i en el buscar brega a diari. I vostè aquí ha tornat ha fer una..., el desplegable, eh? Aviam, el desplegable, el mostrari. Mirin, a tal preu tal cosa. Tal dia van dir..., diuen vostès que vam dir... [[Veus de fons.]] No, senyora Roldán, vostè té un mal costum –té un mal costum. Llegir, jo llegeixo bastant, segurament des de que soc consellera no tant com m'agradaria. I vostès utilitzen el mostrari i diuen: «Avui què toca? Què diuen els mitjans de comunicació? Doncs avui trauré un article, que vostès degudament tergiversen per fer-se'l venir bé, i diuen coses que mai ningú de les persones que vostè ha assenyalat i ha dit ho han dit. Miri, l'hi repetiré una altra vegada: una mentida repetida mil vegades no es converteix en una veritat. I vostès..., els insistiré en una altra qüestió. Mirin vostès quina representació tenen a Catalunya en els ajuntaments –mirin vostès quina representació tenen a Catalunya en els ajuntaments. I també preguntin-se vostès de la mà de qui van en els ajuntaments a l'Estat espanyol. Faci's la pregunta, miri's al mirall i respongui's la pregunta: vostès poden anar de la mà dels que neguen que les dones patim a diari violència de diferents maneres? Vostès poden anar de la mà, en els ajuntaments, d'aquells que neguen què va passar durant la Guerra Civil i el franquisme? Els que avui estan traient..., i posant els noms dels franquistes en els carrers i viles d'Andalusia són vostès. Són vostès els que van de la mà de l'extrema dreta. Per tant, facin el favor d'analitzar el que diuen i el que fan. I, per tant, ja ho han vist, la societat catalana els ha posat a vostè en el lloc que els correspon. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Abans de passar al següent punt em veig amb l'obligació, degut al transcurs d'aquest debat..., no he volgut parar el debat quan s'estava produint, però és veritat que s'ha produït, senyora Roldán, una expressió que sí que sobrepassava els límits que ens vam marcar amb els portaveus quan s'ha referit a una expresidenta del Parlament. Per tant, jo li demano que o retiri l'expressió o la matisi, aquesta expressió que ha fet servir i que sap perfectament a quina em refereixo, senyora Roldán.
Sí; gràcies, president. Arran d'aquesta observació que vostè m'ha fet..., clar, és que jo no trobo un altre adjectiu per referir-me a les paraules de la senyora De Gispert, que a més a més vull recordar que està reprovada per aquest Parlament precisament per aquestes expressions, que sento molt dir-li-ho però són supremacistes. [[Aplaudiments.]]
No, no, escolti'm, vostè sap que, fruit de l'acord, una cosa és referir-se..., i qualificar unes determinades paraules i l'altra és qualificar la persona. I vostè ha qualificat la persona. Per això li demanava que ho matisés. Entenc que explicita que eren les paraules i no la persona. Per tant, entenc que matisa l'expressió que ha fet en el faristol. Molt bé. [[Remor de veus.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el seu rumb polític]] [[302-00120/12]] Seguim amb l'ordre del dia. El següent punt és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el seu rumb polític, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula el senyor Ignacio Martín.
Gràcies, president. Bon dia, diputades i diputats. Bé, avui portem una moció subsegüent a la interpel·lació de la setmana passada, que va suscitar una gran polèmica per la lectura precisament dels textos que la meva companya Lorena Roldán acaba també de reiterar. És important en una societat democràtica el fet de reiterar tot allò que per molts de nosaltres és una cosa inacceptable en el si d'una societat normal, en el si d'una societat que es vol convivencial, que es vol respectuosa amb la seva pluralitat, és important recordar que no té cap mena de sentit, que és absolutament indigne tenir com a president de la Generalitat algú que té la trajectòria que té, que ha dit les coses que ha dit sobre conciutadans seus, sobre les persones que parlen castellà, sobre els espanyols en general. El seu menyspreu als catalans que no som separatistes i a la resta dels espanyols és una cosa absolutament intolerable, absolutament inacceptable. Per tant, jo crec que és la nostra obligació, la dels diputats de Ciutadans, i també hauria de ser la dels diputats d'altres grups, que de tant en tant ho fan però en altres ocasions defugen la seva responsabilitat de recordar constantment el que fa d'aquesta societat una societat pitjor. I la presidència del senyor Torra i la seva investidura com a president de la Generalitat fa pitjor la societat catalana, sense cap mena de dubte. En aquesta moció portem un seguit de punts que per nosaltres són especialment importants, fonamentalment el primer, per exemple, que demanem, senyor president, la seva lectura abans de la votació, que és el punt que diu que el Parlament de Catalunya condemna els intolerables i injustificats actes de violència i odi i els atacs masclistes contra la ciutadania, càrrecs electes i autoritats, protagonitzats durant la jornada de constitució del mandat en les corporacions locals del passat 15 de juny. Hem transaccionat algunes coses, hem acceptat alguna esmena. Fins i tot aquesta és una esmena totalment acceptada del Grup de Catalunya en Comú Podem, perquè considerem que efectivament la precisió dels atacs masclistes, que efectivament van tenir lloc en la constitució de l'Ajuntament de Barcelona per part de grups organitzats, de radicals, d'extremistes, separatistes, van ser absolutament intolerables. I creiem que una societat sana..., i nosaltres és el que volem, que el nostre debat públic sigui un debat sa, un debat asserenat, un debat tranquil, demanem precisament que el Parlament es pronunciï sobre això que acabo de dir. De tota manera, vull fer un esment que crec que és perfectament pertinent i procedent en l'esdevenidor del nostre Parlament i, en definitiva, en el funcionament normal d'una cambra parlamentària, que és referir-me al que acaba de dir la senyora Capella quan es referia a Ciutadans com a busca-raons o buscabregues fins i tot. Jo no he pogut evitar, sincerament –i els ho dic amb absolut pesar, amb molta pena i amb molta basarda–, mirar la meva companya de grup, la senyora Laura Vílchez, que és la secretària tercera d'aquest Parlament i, per tant, una autoritat a Catalunya, que va rebre el dia de la constitució de l'Ajuntament de Sabadell un cop d'encenedor. Van rebre un munt d'objectes que els van caure de radicals, extremistes, separatistes, sí, efectivament, que no toleren la pluralitat, que no toleren la diversitat d'una societat com la nostra. Va rebre un cop al cap, d'un encenedor concretament, un encenedor que li podia haver fet molt de mal en aquella ocasió. Jo recordo la seva imatge aixecant l'encenedor i mostrant la nostra actitud, que és la nostra actitud, que estarem sempre davant de les seves pretensions totalitàries, de les seves pretensions de convertir la societat catalana en una societat homogènia, en què no hi hagi discrepàncies i una societat en la qual qui discrepa és considerat un buscabregues. No, senyora Capella, no és buscar bregues, sinó senzillament voler que es respecti la pluralitat i la diversitat de la societat catalana. D'això se'n diu democràcia. [[Aplaudiments.]] Sobre els nostres suposats pactes, etcètera, jo crec que hem d'anar a les coses. I aquí qui té una coalició –una coalició– electoral amb un partit que és el braç polític d'una banda terrorista són vostès, senyora Capella, Esquerra Republicana. [[Aplaudiments.]] I, ja posats i ja que em queda un minut i he parlat una mica en clau també personal, li vull recordar que el fet de tornar a posar i reivindicar la matança de Paracuellos a Córdoba no té res a veure amb el feixisme. Si us plau, deixem de distorsionar la realitat. Reconèixer una indignitat, una injustícia, un horror que va passar durant el temps de la Guerra Civil, no té absolutament res a veure amb el feixisme. I l'hi diu precisament una persona que amb Córdoba té una especial relació, perquè concretament jo tinc un tiet, un tiet besavi, que es deia Vicente Martín Romera, que va ser afusellat per les tropes de Queipo de Llano l'any 36. Va ser un home que va ser diputat a Corts pel Partit Socialista Obrer Espanyol i va ser afusellat pel senyor..., o per la bèstia del senyor Queipo de Llano –aquesta sí, una bèstia en forma humana, no com les que diu el senyor Torra. Doncs els dic senzillament això, el que nosaltres fem és precisament intentar que la memòria d'Espanya es mantingui en tota la seva amplitud i el que vostès pretenen és fer una memòria unidireccional. I, per tant, nosaltres no estarem en aquesta història, en aquesta pretensió seva, i el que farem serà sempre defensar la democràcia a Catalunya i al conjunt d'Espanya. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades té la paraula en primer lloc, i en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández. Quan vulgui.
Sí, des de l'escó. Gràcies, president. Primer de tot, per dir que compartim el redactat de la moció, que agraïm el fet que s'hagin acceptat les nostres esmenes. I passaré a explicar-les, en faré cinc cèntims. La primera parla de la necessitat de recuperar la presència de Catalunya en els òrgans multilaterals on tenen presència les comunitats autònomes. Bàsicament per una raó, perquè fa un temps que no hi tenim veu. I allà es parla de finançament, allà es parla de sanitat, coses que interessen els catalans i resulta que no hi tenim veu. I això és parlar sempre del mentrestant, mentre la república arriba i no arriba, que no arriba mai, resulta que en aquest interregne Catalunya no té presència en aquests òrgans on, hi insisteixo, es prenen decisions importants per al conjunt de catalans. La segona esmena, no m'allargaré massa perquè és una qüestió prou coneguda i que volia contribuir a enriquir el text, és garantir la neutralitat dels edificis i espais públics. Hi insisteixo, ja sap perfectament tothom del que estem parlant. I finalment també, una darrera esmena en el sentit que fa temps ja, però més encara després de les darreres declaracions, gestos que ha tingut la presidenta de l'ANC, menyspreu absolutament intolerable cap a periodistes només pel fet de ser espanyols i coses semblants..., s'ha de trencar d'una vegada per totes la relació com a interlocutor preferent que té el Govern de Catalunya amb l'ANC. Moltíssimes gràcies.
A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Jordi Terrades. Quan vulgui, diputat.
Gràcies, president. Consellera, ara fa quinze dies el diputat Nacho Martín li feia una interpel·lació que tenia per títol «el rumb polític, en la que es va parlar des del nostre punt de vista molt poc, per part de l'interpel·lant però també per part del Govern, de qüestions concretes o útils per al conjunt de la ciutadania. Jo crec que va ser una interpel·lació..., abans la consellera ens feia una definició de «buscabregues, eh? I deixi'm dir-li, amb tota la simpatia que li tinc a la consellera, que nosaltres tenim la impressió que Esquerra Republicana, que Junts per Catalunya, que Ciutadans, o que Ciutadans, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya retroalimenten el procés, un procés que no ens ha portat res de bo. Tot el contrari, s'ha aturat l'Administració, s'ha aturat la producció legislativa, el debat polític, les reformes que el nostre país necessita davant dels reptes que tenim. Per exemple, en aquest Ple hem parlat molt del canvi climàtic. Clar, aquesta és una necessitat que el país ha d'abordar i afrontar, o la desigualtat creixent, o els nous reptes econòmics. I nosaltres creiem que el Govern de Catalunya, el Govern del president Torra i del vicepresident Aragonès és un govern que no surt de la seva zona de confort, d'aquella zona de confort que només és una zona declarativa, eh?, i poc legislativa, poc d'acció executiva en concret. Nosaltres hem denunciat –i ho seguim fent, i ho fem cada dia– que el Govern comença a mostrar signes de fatiga, fins i tot de desconfiança interna entre els socis de coalició; que exhibeix una notable manca d'estratègia compartida; que és incapaç de fixar un horitzó raonable de legislatura, que només sembla preocupar-se pels que comparteixen l'objectiu de la independència o per aquells seguidors fidels del procés, que avui encara estan esperant que se'ls ofereixi l'enèsim full de ruta. Divideixen la ciutadania. Només miren aquella part de la ciutadania que els dona recolzament; s'adrecen només als independentistes. I ja els reconec que són moltíssims. Ara, el Govern ha de governar per a tot el país, per a totes les ciutadanes i els ciutadans, perquè els vull recordar i els vull emfasitzar que si vostès són moltíssims els altres també som molts, tants com vostès i una miqueta més –i una miqueta més, eh?–, que s'ha demostrat elecció rere elecció. També els diem –i els ho repetim cada vegada que en tenim oportunitat– que cal respectar les lleis. I que les lleis es poden canviar a través d'altres lleis, respectant els mecanismes de canvi d'aquestes lleis. I no els ho diu només aquest diputat, és que recentment el Tribunal de Drets Humans d'Estrasburg també els ha manifestat amb claredat meridiana que aquest Parlament, que la majoria de la coalició governamental no es pot saltar les lleis com vostès van fer. La consellera ens deia: «L'espai públic no té per què ser neutral o «no ho és. Miri, jo puc acabar coincidint amb aquesta definició. Ara, el que sí que ha de ser neutral són els edificis i les institucions públiques, perquè responen no només a una part de la societat, sinó que responen i han de respondre al conjunt de la ciutadania, cosa que vostès no fan. I no poden tergiversar els fets i els llenguatges com fan vostès tot el dia. Nosaltres hem esmenes. En algunes hem arribat a acords, en altres no. Ja li anuncio que en alguns punts ens abstindrem –ja demano votació separada dels punts 2.b, 2.c i 2.g–, perquè creiem que no s'ajusten a la realitat dels fets ni ens agrada el to amb què s'han escrit. Perquè, si de veritat volem acabar amb el conflicte, hem de contribuir a que aquest conflicte s'acabi. I això només ho podrem fer dialogant, parlant, i, si no ens posem d'acord, seguir parlant. I nosaltres tenim la impressió que el Grup de Ciutadans també es troba còmode en aquesta zona de confort en la que s'ha instal·lat, que és justament la brega, també, igual que fan la resta de grups que donen suport al Govern. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Marc Parés. Endavant.
Bé; gràcies, president. Diputats, diputades, bé, vostès han fet una intervenció en què han parlat només del primer punt de la moció, un punt que recolzarem, en què han acceptat la nostra esmena, perquè efectivament entenem que cal condemnar totes les formes d'odi, vinguin d'on vinguin, però no han desenvolupat la resta de la moció, una moció en la que vostès qüestionen el rumb polític del Govern. Bé, a nosaltres el que ens sembla una evidència és que justament el que aquest Govern no té és rumb, no? És un govern que no governa i que no té clar on vol portar el país, ni molt menys com fer-lo avançar. I Catalunya és un país que necessita avançar, que necessita sortir d'aquest atzucac on ens han portat entre uns i els altres. I per això el que cal és diagnosticar bé, reconèixer i escoltar els arguments de totes les parts, proposar solucions que responguin als anhels de l'àmplia majoria de la societat catalana i estar disposat a moure's per trobar una sortida. I, amb tota la humilitat, els he de dir que nosaltres entenem que el rumb polític que vostès plantegen, el rumb polític de Ciutadans, no va en absolut en aquesta direcció. Perquè vostès van néixer per acabar amb els grans consensos del catalanisme polític sobre el que s'havia construït la Catalunya de finals del segle XX, que era la Catalunya mestissa i que es reconeixia com un sol poble, la Catalunya basada en el model de la immersió lingüística i, sobretot, aquella en què es reconeixia Catalunya com un subjecte polític amb dret a autogovernar-se. I la seva estratègia política és la de la confrontació permanent. I ho demostren un cop més amb la majoria dels punts d'aquesta moció, i per això nosaltres hi votarem en contra. Però és que vostès no proposen, no tenen proposta, ni per a Catalunya ni per a Espanya. Perquè seguir, continuar ancorats en el règim del 78 no és una solució per al conflicte polític que tenim al davant. Però els hi deien també des d'altres grups: el més greu de tot això és que sembla que a vostès això ja els va bé, perquè no tenen cap interès en resoldre aquest conflicte, perquè vostès justament viuen d'aquest conflicte. I, miri, ho demostra l'esmena que el nostre grup els hem presentat en el punt 2.e de la moció i que vostès no han volgut ni acceptar ni transaccionar. Partint del seu redactat, que nosaltres ni molt menys l'hauríem fet d'aquesta manera, però, en tot cas..., bé, entre altres coses, perquè no és cert el que diuen vostès, que el Govern de la Generalitat emani de la Constitució del 78. La Generalitat existia molt abans, i de fet es va restaurar l'any 77, abans de la Constitució. Però, en qualsevol cas, partint del seu redactat, nosaltres els proposàvem «instar el Govern de la Generalitat a governar per a tota la ciutadania, amb el diàleg com a únic camí per resoldre el conflicte polític i renunciant a la DUI. Quin problema tenen amb aquest redactat? Quin és el problema d'aquest redactat que els proposàvem? La paraula «diàleg, potser? És aquest, realment, el problema? És això el que els molesta? Miri, nosaltres hem dit per activa i per passiva que la DUI no era el camí per fer avançar Catalunya, sobretot perquè deixava mitja Catalunya enrere, però també perquè era un camí sense sortida, era portar el país a estampar-se contra un mur, i malauradament a hores d'ara creiem que això és ja una evidència. Ara bé, nosaltres no renunciarem a cercar una sortida per a aquest conflicte, nosaltres no renunciarem a construir un país millor per als nostres fills i filles, perquè nosaltres no volem negar el dret a les generacions que hem nascut en democràcia i a les generacions futures que vindran, el dret a poder somiar i construir un país millor. I això passa per entendre que no hi ha solució si no som capaços de superar el marc constitucional i estatutari vigent. I això només es pot fer des del diàleg, des de l'acord i, en qualsevol cas, donant la veu al poble de Catalunya, perquè pugui expressar-se en referèndum. Nosaltres concebem la sobirania com a divisible, i entenem que es pot compartir, perquè és justament reconeixent la sobirania de les diferents realitats nacionals i, al mateix temps, articulant i compartint aquesta sobirania entre diferents escales i nivells de govern com podrem donar millors respostes als grans problemes del segle XXI, uns problemes de naturalesa global, amb causes i conseqüències que s'expressen a escala local. I vaig acabant. Per nosaltres, democràcia és llibertat d'expressió, és dret a protestar, sí, a l'espai públic, que és un espai polític, i que precisament perquè és de tots ens hi hem de poder expressar tots i totes. I no oblidem que moltes de les conquestes socials, civils, polítiques i democràtiques s'han aconseguit justament gràcies a la protesta, a la mobilització i, sí, també gràcies a la desobediència civil de lleis manifestament injustes. Res més. Com els deia, votarem en contra de la majoria dels punts, votarem a favor del primer dels punts. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Jenn Díaz. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, començo pel principi: condemnar comentaris masclistes, sempre; condemnar actes de violència i odi, sempre, sempre, sempre; no en tinguin cap mena de dubte. La nostra esmena deia així: «El Parlament de Catalunya condemna qualsevol acte de violència i odi contra càrrecs electes, autoritats o la ciutadania en general, on hi entraria també la companya Vílchez, i hi votaríem a favor. L'esmena dels companys dels comuns, sense la paraula «violència, la podríem també votar a favor. El redactat de Ciutadans i la modificació dels comuns, ens sap molt de greu, no els podem acceptar. De Ciutadans ja ens ho esperàvem, però ens sap greu que els comuns hagin avalat d'alguna manera, amb aquesta esmena i la seva votació, ni més ni menys que la teoria de la fiscalia. No sé si son conscients que tenim companyes i companys jugant-se molts anys a la presó, alguns aquí asseguts, companys seus també, per aquest relat de ciència-ficció en què tota protesta és violència. No podem votar-hi a favor, malgrat que ens agradaria poder condemnar, efectivament, els comentaris masclistes i el to, que no compartim. Entenem, però, que en aquest primer punt, tal com ha quedat, no tenim més remei que votar-hi en contra, i ens sap molt de greu, hi insisteixo, que s'utilitzi una causa justa, aquesta condemna, per criminalitzar la protesta i el moviment independentista, i nosaltres no hi caurem. Sobre el segon punt, que és veritat que el senyor Nacho Martín Blanco ha parlat sobretot del primer punt, sobre el segon, que té molts subpunts, molt fàcil: no a tot –a tot. No ens prenguin el pèl, si us plau. Respectem-nos, discrepem, d'acord, debatem sobre política, i, si volem parlar del rumb polític de Catalunya, prenguin nota: de les cinquanta-vuit iniciatives que Ciutadans ha presentat aquesta legislatura –només aquesta– i que porten la paraula «neutralitat, se n'han aprovat exactament zero. Malgrat tot, hi tornen, tornen a proposar, per al futur de Catalunya, crispació, confrontació i fractura. És normal que es segueixin preguntant dia rere dia quin és el rumb polític del país, perquè no escolten i s'aïllen amb la seva política incendiària, i no troben aliats enlloc. Els en posaré un exemple: la moció que van presentar els companys del comuns, amb un títol que deia «sobre la recuperació dels grans consensos perquè Catalunya avanci. Saben què va passar amb aquella moció? Que la vam esmenar, que vam ser propositius, que vam buscar la manera d'entendre'ns, els grups de l'oposició, i també els grups que donem suport al Govern. Saben quin va ser el resultat de la votació? Aprovada. Saben quina és la diferència entre aquella moció i les cinquanta-vuit iniciatives parlamentàries presentades per vostès? Que no tenen cap intenció ni d'aportar, ni de construir, ni de pactar, ni de dialogar, ni de mirar endavant i buscar, certament, la resposta a la pregunta «quin és el rumb polític de Catalunya? La resposta ràpida a aquesta pregunta és ben senzilla: el Grup Republicà accepta que el rumb polític i el futur de Catalunya passin per la voluntat dels ciutadans i de les ciutadanes d'aquest país; aquesta és la resposta ràpida i més immediata. La resposta llarga és que mentre vostès venen a incendiar les institucions, mentre l'Estat segueix bloquejant la política i la converteix en venjança judicial, els ciutadans d'aquest país queden silenciats. Vostès, que són l'oposició, són responsables efectivament dels seus votants, però també de la resta del país, exactament igual que nosaltres, exactament igual que el Govern. Tenim una responsabilitat i, al davant, un repte: respondre de veritat, com a persones adultes, responsables i conscients, quin és el futur de Catalunya. Vostès han de triar, i ja ho han fet, del costat dels qui proposen i construeixen o dels que incendien i crispen l'ambient. M'agradaria matisar algun dels punts que han presentat i que hi votarem en contra perquè ens ofenen. Parlen de la discriminació de l'espanyol. Els faré la traducció del seu punt 2.c. Vostès volen, i ens ho demostren cada dia, que el català sigui una llengua prescindible, que no sigui necessària, volen que el català sigui una llengua amb ideologia, i s'equivoquen: el català no és una llengua amb ideologia, però sí que és una llengua política, des del moment en què la van prohibir durant el franquisme, des del moment en què el castellà es va imposar als ciutadans d'aquest país. El català i la cultura catalana es van convertir en una eina política en el mateix moment en què la van limitar, reprimir i coaccionar. I no m'han de convèncer de les bondats del castellà, de la riquesa de Catalunya, del mestissatge de la nostra cultura, perquè en som uns grans defensors, i no volem que ens coartin la nostra militància en el català, i ho fem els catalanoparlants i, sobretot, els castellanoparlants, que, si no militem en el català, ens l'aniquilen i ens el volen reduir a l'àmbit domèstic, exactament com volen fer amb la violència masclista. Per acabar, un consell. Moltes iniciatives sobre rumb polític i la neutralitat, moltes iniciatives parlant del procés, molta feina, vostès, a les institucions, per combatre l'independentisme, i es descuiden del seu espai polític. Els recomano, si em permeten un consell, que dediquin tots aquests esforços a fer una oposició raonable, responsable [[sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció]] –perdoni, senyor president–, a parlar amb Macron, a repensar els seus pactes, a explicar als senyors Nart i Roldán que més a la dreta no hi trobaran res i a informar bé el senyor Valls que sempre han estat així: un partit polític...
Diputada...
...sense proposta.
Gràcies. [[Aplaudiments.]] En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, president. Li demano uns segons d'indulgència, perquè ahir, quan anàvem i tornàvem de Lledoners, ens venien al cap els versos de Ponç Pons que diuen: «Ara mires el bosc / que gemega llanguit, perquè, efectivament, el 98 el Bages, el Berguedà i el Solsonès van quedar negres, van quedar ple de cendra, i, malgrat tot, ahir eren verds. I el nostre compromís, el d'aquest Parlament, el del nostre grup parlamentari i espero que el de tots, amb les Terres de l'Ebre, amb les Garrigues i el Segrià és que les seves persones i les seves terres tornaran a viure entre el verd i el blau. [[Aplaudiments.]] I ara sí. Mirin, el 24 de juliol del 2018, en Pere Comín va morir a Lovaina, va morir lluny de l'hospital, lluny de la seva llar, per poder estar al costat de la seva família, del seu germà, el conseller Comín, que hi viu perquè és un exiliat polític. I aquest mateix any, fa quatre dies, el dimecres 19 de juny, va morir el pare del conseller Puig; no va poder acompanyar el seu pare ni la seva família, ni en les darreres hores, ni en el funeral, ni a l'enterrament, ni en la mort, perquè és un exiliat polític. Però el dia després de la mort del seu pare, el conseller Puig va declarar per videoconferència des de Brussel·les, davant del Jutjat d'Instrucció número 3 d'Osca, pel cas de les obres de Sixena. El conseller Puig està acusat d'un delicte de desobediència per no haver acceptat el trasllat a l'Aragó de les quaranta-quatre obres que es van moure des del Museu de Lleida durant l'aplicació del 155, seguint les indicacions dels experts. Mirin, quan els adversaris polítics es sotmeten a situacions inhumanes ja no es consideren adversaris polítics, els estan considerant enemics a abatre, i això ja surt del camp de la política. I, en comptes de continuar aquesta escalada de retrets que ens fem sovint, avui m'agradaria demanar-los, m'agradaria proposar-los, potser el seu electorat els podria exigir que tornessin a la política. Vostès tenen estat que els protegeix, però no tenen dret, i els que defensem el dret a l'autodeterminació, els partidaris de la independència de Catalunya, tenim dret i no tenim estat. Aquesta mateixa setmana hem tingut dos experts de renom internacional que ho han avalat. Aquesta mateixa setmana també hem patit el retorn de les preses i els presos polítics que ens recorden un cop més l'absoluta excepcionalitat democràtica, l'estat d'excepció democràtica en que vivim. Com ho fem? Com ens acostem? Com dialoguem? Com parlem? Potser podríem fer una fotografia del país, primer. Saben quants ajuntaments sumen les forces independentistes? Junts per Catalunya, Esquerra Republicana de Catalunya i la CUP 748 de 947 –748 de 947–, gairebé nou de cada deu ajuntaments del país amb alcaldesses i alcaldes independentistes. I hauríem de sumar l'Ajuntament de Barcelona que també una llista més votada va ser independentista, però els amics comuns van preferir pactar amb Valls i amb el PSC. I a Europa què va passar? Victòria rotunda, inapel·lable del president Puigdemont que sumat als magnífics resultats del vicepresident Junqueras sumen 2.300.000 persones que van apostar per candidatures independentistes. Les xifres, la realitat és molt tossuda, i vostès, que efectivament són el principal grup de l'oposició què pensen fer? Quan es decidiran a fer política? Aquí hi ha un bloc, un bloc extremadament insensible amb el patiment humà –i els hi repetirem i els hi continuarem dient–, però sobretot insensible a una realitat política que es correspon amb una majoria social que ni el Borbó ni Rajoy ni Sánchez ni Llarena ni Marchena faran desaparèixer. Viuen en un país amb milions de persones que volen fer política, que volen progressar fent política, i vostès insisteixen a senyalar-los el camí de l'exili i el camí de la presó. Quin desastre de país volen construir eliminant els contrincants que les urnes avalen? Quin concepte de democràcia tenen que insisteixen a guanyar als despatxos o als tribunals el que els nega les urnes? Miri, vostès parlen sovint amb orgull i encertadament del 1.100.000 catalans que els van fer confiança el 2017, però és que aquest any a les municipals –el 2019– la confiança els han fet, que és un número magnífic, 277.000 catalanes i catalans, però també vol dir que tres de cada quatre persones que els van votar el 2017 no els han votat el 2019. No pot ser que més enllà d'aquesta cançó esgotadora, repetitiva i mentidera, el seu electorat, els seus els hi estiguin dient: «Facin política, busquin solucions. Perquè ja ho saben que els hi votarem en contra, que és políticament insubstancial el que han presentat i que estem tips de perdre el temps de forma reiterada amb allò que saben que no prosperarà. I ja sabem el que pensen, miri'n de sortir-ne, de la roda de hàmster on estan instal·lats i miri'n d'entendre què pensen els que no pensen com vostès i facin política. Quan assenyalen aquest nombre magnífic de diputats que tenen, facin política, els hi ho diem sense cap ironia, sense cap menysteniment, facin política. El seu electorat i el conjunt de la societat catalana els hi agrairà molt moltíssim. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació i per fixar la seva posició té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Maria Sirvent.
La Constitució, la raó d'estat, la unitat territorial per sobre de la garantia dels drets civils, socials i polítics i per damunt de la voluntat de la ciutadania. És que tan catastròfic els sembla a vostè que ens puguem comptar? Que puguem celebrar un referèndum que és una eina radicalment democràtica que no va lligada a cap programa polític i en la que pot decidir tothom, també els que els voten a vostès? És aquí on rau el conflicte, perquè fan servir la sacrosanta Constitució com a llosa per aixafar la voluntat popular. Per què no volen que la ciutadania prengui les seves pròpies decisions i decideixi sobre el seu present i sobre el seu futur? Què hi ha més democràtic que això? Que no veuen que la Constitució no només no és garantia del dret a l'autodeterminació, sinó que a més a més tampoc és garantia de drets socials tan essencials com l'accés al dret a l'habitatge o, per exemple, l'accés a un sistema de sanitat universal? Nosaltres clar que condemnem els insults masclistes i els insults en general que es van donar en els actes de constitució als ajuntaments, però vigilin, és que és molt perillós banalitzar el concepte d'odi. Qui decideix què és odi i què no és odi? Els mateixos que van imputar per un delicte d'odi a vuit mestres de la Seu d'Urgell? Els que van detenir un mestre d'un institut de Tremp per delicte d'odi? O els mateixos que van perseguir dos veïnes per un delicte d'odi només per penjar i comentar fotos de l'1 d'octubre? Al Tribunal Suprem s'està escrivint una sentència que jutja drets civils i polítics molt importants per qualsevol estat democràtic. Això ho explicava molt bé el Benet davant del Tribunal Suprem: «Si se juzga el ejercicio de derechos fundamentales, las instituciones trasladan el mensaje que ejercer nuestros derechos puede ser peligroso. Nosaltres, mentre la injustícia prengui forma de llei i de resolucions judicials, seguirem desobeint i revelant-nos com a deure. Quan diem «ho tornarem a fer no ho fem com un desafiament, ho fem per convicció, per homenatge a les sufragistes, a les vaguistes, als insubmisos amb el servei militar, a les nostres mares i àvies republicanes, a les que van assumir costos per la conquesta de drets, també per aquelles que avui són la tripulació del Sea Watch i de l'Open Arms, que estan desobeint els estats fortalesa, per aquelles que forçosament segueixen aquest Ple des de l'exili i des de la presó. Gràcies, infinites gràcies. «La desobediencia es la virtud original del hombre. Mediante la desobediencia y la rebelión se ha realizado el progreso. Oscar Wilde. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Ignacio Martín.
Sí; gràcies, president. Bé, telegràficament. Aquí s'han dit diverses coses; primer de tot s'ha parlat d'exili, el senyor Dalmases parla d'exili, jo li dic una cosa, senyor Dalmases, per la majoria, la immensa majoria dels ciutadans de Catalunya i de la resta d'Espanya, parlar d'exili i atribuir-ho al que ha fet el senyor Puigdemont és una ofensa. És una ofensa que vostè compari la situació del senyor Tarradellas amb la situació del senyor Puigdemont. El senyor Tarradellas va haver de marxar perquè a Espanya hi havia un règim totalitari. [[Remor de veus.]] El senyor Puigdemont ha fugit de la justícia espanyola...
Silenci...
...perquè li ha donat la gana, si no s'hauria d'haver sotmès a les responsabilitats que havia contret, i haver-se sotmès a la justícia com qualsevol altre ciutadà. [[Aplaudiments.]] Una cosa que per mi és molt important i, a més, lliga amb una de les coses que ha dit el diputat de Catalunya en Comú i també el diputat del Partit dels Socialistes..., l'equidistància deu ser molt còmoda, l'equidistància de no assenyalar els excessos i les barbaritats que comet el nacionalisme amb el pluralisme lingüístic de Catalunya, amb la diversitat de la societat catalana, amb assenyalar aquells que no pensen com els separatistes, deu ser comodíssim. Després passen coses que els acaben afectant a vostès i llavors s'esquincen les vestidures veient com és de totalitari el pensament nacionalista. Però, en tot cas, vostès sabran si volen continuar amb aquesta equidistància, que realment és una equidistància ben curiosa. Sobre la qüestió, que jo crec que és important, han parlat vostès..., la senyora Jenn Díaz, amb tot el respecte, ha parlat vostè de la pretensió d'alguns d'aniquilar la llengua catalana. Miri, nosaltres, des de Ciutadans, el que volem precisament és un model trilingüe en què hi hagi una presència equilibrada del català i del castellà, que són les dues llengües dels catalans, i també de l'anglès. Vostès, el que volen..., i, si volen, fem un debat asserenat, tranquil, sobre el que vol cadascú. Vostès volen un model monolingüe en català, que és la immersió lingüística; nosaltres volem un model trilingüe en català, castellà i anglès. Quin és el model millor? Què prefereix la societat catalana? El que fan vostès quan volen portar els seus fills a les escoles concertades, que són moltes vegades bilingues o trilingües...
Diputat...
...o el seu model monolingüe que exclou i discrimina la llengua majoritària dels catalans. Preguntem-ho.
Diputat, ha acabat el temps. [[Pausa.]] Gràcies. [[Aplaudiments.]] Hem cridat a votació. Hi ha alguna petició de votació separada? [[Veus de fons.]] Sí, senyora Segovia, per què em demana la paraula? Digui.
Demanaríem votar el punt 1 i el 2.e bis, que els podríem votar junts; el 2.a, 2.d i 3, que es podrien votar junts, i ja està.
2.a, 2.b, perdó, i 2..., finalment?
2.d i 3.
2.d, de Dinamarca?
Sí.
I 3, eh?
Sí.
Molt bé. [[Jordi Terrades i Santacreu demana per parlar.]] Sí, senyor Terrades...
Sí, per demanar votació separada del punt 2.b, 2.c i 2.g.
Que es poden votar conjuntament? Sí? [[Veus de fons.]] Sí, senyora Roldán, per què em demana la paraula?
Senyor president, per demanar la lectura, no només del punt 1, que ja ho ha indicat el meu company, sinó també del punt 2, apartat d.
Molt bé. En tot cas, pel que fa a les votacions, i tal com ho he pogut anotar, votaríem el punt 1 per una banda, el punt 2.e bis de l'altra, 2.a, 2.d i 3 en un bloc, i 2.b, 2.c, 2.g en un altre bloc. Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs passem primer a la lectura. Atès que s'ha demanat la lectura del punt 1 i del punt 2.d, fem la lectura d'aquests dos punts i després els votarem. Demano al secretari segon que faci la lectura dels dos punts i després passarem a la votació.
«El Parlament de Catalunya condemna els intolerables i injustificats actes de violència i odi, i els atacs masclistes contra la ciutadania, càrrecs electes i autoritats, protagonitzats durant la jornada de constitució del mandat en les corporacions locals el passat 15 de juny. I el punt 2.d: «El Parlament de Catalunya insta al Govern a cumplir y hacer cumplir la Constitución y el Estatuto de autonomía de Catalunya que le permite ser Govern de la Generalitat, y renunciar a reiterar, ratificar, aplicar y/o implementar las DUI y/o las mal denominadas “leyes de desconexión”.
Passem a votar el punt 1 de la moció, el punt número 1. Comença la votació. El punt primer d'aquesta moció ha estat rebutjat per 63 vots a favor, 66 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 2.e bis –2.e bis. Comença la votació. El punt 2.e bis ha estat rebutjat per 63 vots a favor, 66 en contra i cap abstenció. I votem ara els punts 2.a, 2.d i 3, conjuntament –2.a, 2.d i 3. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Senyor Terrades, li he dit si en bloc i m'ha dit que sí. [[Veus de fons.]] Sí, els votarem després. El següent bloc –ho he dit–, hem fet el repàs dels blocs, senyor Terrades, i he dit un bloc amb el 2.a, 2.d i 3, que és el que m'ha demanat el grup parlamentari dels comuns, i vostè m'ha demanat 2.b, 2.c i 2.g, i jo li he demanat si conjuntament, i m'ha dit que sí. Per tant, és el bloc que votarem a continuació. D'acord? [[Veus de fons.]] Molt bé. En tot cas, aquest bloc, que era el que corresponia al punt 2.a, 2.d i 3, ha quedat rebutjat per 43 vots a favor, 66 en contra, 8 abstencions i 8 diputats o diputades que no han votat. [[Veus de fons.]] Senyor Terrades, he repetit dos o tres vegades l'esquema de les votacions. M'han dit que sí. Hem votat aquest bloc, l'he repetit dos o tres vegades abans de votar-lo i hem votat, senyor Terrades. Ara no repetirem la votació. El que farem ara és votar el bloc que vostè m'ha demanat, que és el 2.b, 2.c i 2.g. Per tant, votem 2.b, 2.c i 2.g, que és que vostè m'ha demanat, senyor Terrades. [[Jordi Terrades i Santacreu demana per parlar.]] Sí?
En tot cas, li vull demanar uns moments per explicar el sentit de vot que anàvem a fer.
D'acord. Votem aquest bloc, i després faci l'explicació de vot que cregui convenient. Votem, doncs, aquest darrer bloc: 2.b, 2.c i 2.g. Comença la votació. Aquest bloc ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 73 en contra i 16 abstencions. Votem ara la resta de la moció, eh?, la resta de la moció que queda per votar. Comença la votació. La resta de la moció ha estat rebutjada per 56 vots a favor, 73 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Ara sí, senyor Terrades, quan vulgui.
Bé, en tot cas, hi ha hagut un error, perquè he confós la d per la b. [[Rialles.]] Com que fonèticament s'ha assemblat... I la votació era favorable en els punts que hi ha hagut l'error.
D'acord, diputat. Procurarem tots ser més precisos la propera vegada, eh? [[Paraules de comiat com a diputada de María Luz Guilarte Sánchez]] Abans d'acabar, hi ha una diputada, la senyora Mari Luz Guilarte, que avui s'acomiada, i ha demanat, com hem fet en altres ocasions, tenir una intervenció des de l'escó per poder-se acomiadar del Ple. Endavant, diputada.
Sí; moltes gràcies, president. Doncs voldria donar les gràcies a tots els membres d'aquesta cambra, molt especialment als companys de la Comissió d'Empresa i Coneixement, amb els que he mantingut molts debats, que també ens han permès arribar a acords. Són molts els reptes que Catalunya haurà d'afrontar, i em voldria acomiadar de tots vostès demanant-los que tinguin una mirada ampla, inclusiva, en el compliment d'aquesta responsabilitat, pensant únicament en el benestar i en l'interès de tots els catalans. Gràcies al personal d'aquesta casa, per la seva professionalitat i la seva cordialitat. Y, de todo corazón, a mis compañeros de Ciudadanos, diputados, y a todo el equipo técnico. Me voy pudiendo presumir de que lo que me llevo son verdaderos amigos y que cada día me habéis mostrado, con vuestro ejemplo, lo que se puede hacer trabajando unidos y con determinación, defendiendo los valores democráticos. Gracias por vuestra valentía, por vuestra determinación, por las enseñanzas y por el compañerismo, por la confianza y el apoyo incondicional, por vuestro espíritu siempre positivo y por tan buenos momentos. Eso es lo que verdaderamente marca la diferencia en la vida, y también en la política. Dejo esta institución, pero solo lo hago para poder dedicarme desde el ayuntamiento y con la misma pasión a la ciudad de Barcelona y a los barceloneses. Esa es mi vocación, hacer buenas políticas para nuestra ciudad, que mejoren la vida de todos los barceloneses, y seguir defendiendo con la misma firmeza y convicción los derechos y libertades de todos los ciudadanos, frente a aquellos que nos quieren desiguales. Muchas gracias y mucha suerte a todos. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada, i molta sort. S'acaba el Ple. S'aixeca la sessió.