Gospođe i gospodo zastupnici otvaram sjednicu. Na dnevnom redu je - prijedlog Odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Predsjednik Sabora je sada u dogovoru sa predsjednicom islandskog Parlamenta pa će nam se priključiti. Vlada je predložila ovaj akt sukladno članku 129. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prijedloga akta primili ste u pretince. Raspravu je proveo Odbor za vanjsku politiku, izvješće će uskoro biti podijeljeno zastupnicima na klupe. Molim predsjednicu Vlade Republike Hrvatske, gospođu Jadranku Kosor, da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite predsjednice.
Hvala lijepa. Dobar dan gospodine potpredsjedniče, uvažene gospođe zastupnice, gospodo zastupnici, srdačno vas pozdravljam. Evo, kao što vidite u ime Vlade Republike Hrvatske koalicijskih partnera koji su svi prihvatili ovaj prijedlog koji je pred vama izlazim pred vas sa prijedlogom za potpisivanje arbitražnog sporazuma sa Republikom Slovenijom o daljnjem tijeku na temelju našeg dogovora, premijera Pahora i mene. Mislim da mogu reći da smo na kraju jednog iznimno teškog puta i razgovora i pregovora i na kraju jednog teškog i iznimno zahtjevnog posla. Dakle, pred vama sam danas sa svojim kolegama iz Vlade, pred vama je ovaj prijedlog teksta i sad je sve u vašim rukama. Ako se odlučite da Hrvatska može potpisati ovaj sporazum ja ću to učiniti sa premijerom Pahorom, a ako pak odlučite nešto drugačije naravno tako će biti jer procedura u Hrvatskoj je takva da nakon pregovora, a sad se radilo upravo o tome, o mogućem potpisivanju ovakvog ugovora, predsjednik Vlade, odnosno Vlada izlazi pred zastupnike i od Parlamenta traži potvrdu. Procedura je u Sloveniji nešto drugačija, zapravo bi se moglo reći bitno drugačija, ali ja sam sada pred hrvatskim Parlamentom pa ću govoriti, dakako, o našoj proceduri. Kao što sam rekla, nakon što smo završili pregovore, a premijer Pahor i ja smo zapravo do zadnjega dana usuglašavali moguće odredbe ovoga sporazuma, mi smo ovaj sporazum predočili članicama vladajuće koalicije, ali isto tako kao što znate i predstavnicima, odnosno predsjednicima oporbenih stranaka tako da je Parlament u cjelini upoznat sa odredbama ovoga sporazuma. Reći ću odmah na početku, netočno je, nije istina, mogla bih upotrijebiti i neke druge riječi, da sam ja u procesu pregovora nešto tajila. Da je na snazi bilo ono što se zove "tiha diplomacija" to je istina, o tome sam vam već govorila ovdje za ovom govornicom. "Tiha diplomacija" znači da se u jednom određenom krugu ljudi, prije svega stručnjaka, pokuša dogovoriti ono što je sporno. Mi smo te dogovore i te pregovore i te razgovore, kako hoćete, vodili do samoga kraja, u jednoj, moram to reći sa zadovoljstvom, prijateljskoj atmosferi, atmosferi razumijevanja i ono što mislim da je iznimno važno, poštovanja i međusobnog uvažavanja. Da smo sa svakom spornom činjenicom, sa svakom spornom odredbom izlazili u javnost sasvim je sigurno, dame i gospodo, da se premijer Pahor i ja ni o čemu nikada, a možda ni tada, ne bismo dogovorili. Jer je to tako, jer evo bura kojoj svjedočimo i sama govori o tome da puno ljudi nažalost s nerazumijevanjem gleda na ono što se zove sporazum. Sporazum dvije strane znači uvijek da se ide teškim putem, ali da se, ponavljam još jedanput, u ozračju poštovanja i uvažavanja traži izlaz, a izlaz za Hrvatsku znači, ja sam više nego ikada uvjerena u to, izlaz za Hrvatsku znači izlaz, rješenje spora znači definitivno otvoren i ono što je iznimno važno u konačnici završen put Hrvatske za ulazak u Europsku uniju. Mislim da oko toga nema spora, da se oko toga slažemo i ovaj sporazum koji je pred vama to, ako se naravno potpiše, uistinu jamči. Dame i gospodo ovo je sasvim sigurno trenutak, ja neću rabiti velike riječi, nastojat ću govoriti što je moguće jednostavnije, ovo je jedan od važnih trenutaka kad treba znati preuzeti odgovornost. Što se tiče vladajuće koalicije mi smo to učinili. Što se tiče mene kao predsjednice Vlade ja sam to učinila i mislim da je ovo trenutak kad se uistinu ne treba i ne može skrivati iza drugih i ja mislim da je ovo trenutak u kojem uistinu odlučujemo na izvjestan način o budućnosti Hrvatske. Imamo 2 mogućnosti, zašto govorim o budućnosti Hrvatske? Zato što mislim da je upravo kriza, rješavanje krize i problema s kojim su suočene mnoge zemlje pokazala koliko je važno biti za stolom europskih država i europskih naroda. Sigurno da se i kriza savladava i drugačije, rekla bih možda i lakše, tamo kad se za stolom gdje imaš daleko više partnera koji mogu pomoći, nego kad si sam i kad pokušavaš savladavati prepreke koje se katkada čine uistinu nesavladivim. Ovo je, za mene, ako hoćete dame i gospodo uistinu jedna domoljubna odluka jer ja mislim da se domoljubje može ocjenjivati i prema tome je li Hrvatska na putu završetka pregovora, dakle domoljubje u smislu odluke ili to nije. Ili će ostati na istom mjestu sljedećih 10 ili ne znam koliko godina i ja mislim da o tome među ostalim i danas odlučujemo u ovom Parlamentu. Naime, nemoguće je da se ponovno podijelimo na 2 skupine jedni su domoljubi, odnosno moguće, ali ne bi bilo dobro, jedni su domoljubi, a drugi to nisu, jedni su neznalice, a jedni su pametni. I mislim da je uistinu dosta zakopanosti na jednom mjestu. Dogovarati se teško, dogovarati se i doći do dogovora, to je iznimno teško, to je najteži put. Puno je lakše ratovati, puno je lakše kritizirati i puno je lakše stajati na istom mjestu. I reći ću nešto što je uistinu sasvim osobno. Danas kao predsjednica Vlade drugačije razumijem, apsolutno drugačije razumijem, sve dosadašnje predsjednike Vlade Republike Hrvatske, dakle i one u ratnim vremenima, evo i preko premijera Račana, premijera Sanadera do danas. Naime, sada iz ove pozicije razumijem drugačije i mnoge odluke koje su donošene i mnoge poteze koji su bili iznimno teški. Ali to možete tek kada dođete i sjednete na ovaj vrući stolac na kojem ja sjedim danas. Dame i gospodo, dozvolite nekoliko riječi o onom što bi se moglo nazvati kronologijom pregovora o rješavanju graničnog spora sa Republikom Slovenijom. Dakle, pregovori o granici počeli su zapravo već 1992. godine u okviru Međudržavne diplomatske komisije. I onda je to išlo kako je išlo sa manje, većim usponima i padovima. Znamo što je bilo 2001. dakle kada je nacrt Sporazuma o razgraničenju odbačen kao neprimjeren i neuspio pokušaj rješenja. Pa onda službeni pozivi za obraćanje odgovarajućem međunarodnom tijelu još 2002. to je evo bila inicijativa i premijera Račana, pa službeni poziv za obraćanje odgovarajućem tijelu 2005., pa 2006. sve bezuspješno. Pa onda Sporazum Sanader-Janša na Bledu, gdje je dogovoreno načelno da spor bude riješen pred Međunarodnim sudom pravde, da predmet spora bude granica na moru i na nekim točkama na kopnu i da dvije komisije pripreme potrebnu dokumentaciju za obraćanje sudu. Posljedica dogovora na Bledu bila je osnivanje dvije međudržavne stručne komisije. Rezultat znate, ništa se na temelju toga sporazuma nije dogodilo i ponovno smo stali na mjestu. Otvorena je blokada, hrvatski pregovori su zaustavljeni. Onda smo, sada ću malo preskočiti naravno, onda smo došli do svibnja ove godine i naime, odnosno do siječnja do početka ove godine kada je pokrenuta tzv. Rehnova inicijativa podržana kasnije od trojke Europske unije, koja je ponudila način rješavanja spora o hrvatsko-slovenskoj granici uz uklanjanje blokade. U travnju ove godine predstavljen je kompromisni prijedlog. Hrvatska ga je službeno prihvatila. Imamo odluku Sabora od 8. svibnja ove godine. Ja molim zastupnice i zastupnice da pogledaju brižljivo taj prijedlog kojeg je hrvatski Parlament prihvatio. Taj prijedlog oko kojeg nije bilo nikakvih izjava u javnosti, nikakvih potpisivanja peticija. Usporedite taj, zove ga se kolokvijalno "Rehn jedan", usporedite ovaj sporazum, vidjet ćete bitne razlike. A ja sam više nego sigurna, to govore i stručnjaci, da je ovaj sporazum koji je pred nama u jednom dijelu i ja to vrlo otvoreno govorim, i bolji oko toga prijedloga koji je tada izglasan u Hrvatskom saboru. Ponavljam bez ikakve bure u javnosti. Dame i gospodo, kao što znate govorim o premijeru Pahoru i ja sastali u Trakošćanu, a onda u Gdansku, iza toga u Ljubljani, gdje smo dogovorili, gdje je konačno dignuta blokada, nastavljeni pregovori, odmah iza toga. Otvarana poglavlja, zatvarana poglavlja, otvorena perspektiva za nastavak pregovora i za završetak pregovora. Koji su razlozi, dame i gospodo, za prihvaćanje ovog sporazuma? Dakle, ono što mislim da je važno i što je pred vama, jest da se granični sporazum rješava prema međunarodnom pravu. To je ono što smo zagovarali svih ovih godina. Granični spor se također rješava pred međunarodnim sudskim tijelom, dakle to je Arbitražni sud. Za razliku od prijedloga koji je Sabor prihvatio 5. svibnja i oko kojega, kako sam već rekla, pa ću vjerojatno danas nekoliko puta ponoviti, nije bilo nikakvih prijepora u javnosti, nije bilo velike halabuke, nazivanje zastupnika. Čujem da vas danas neki uvaženi nazivaju i traže da ne poduprete ovaj sporazum. Dakle, za razliku od prijedloga kojeg je Sabor prihvatio u svibnju, gdje se određivao kontakt Slovenije sa otvorenim morem. U ovom sporazumu se govori o vezi prema otvorenom moru. I to je dame i gospodo, u skladu s onim što je Hrvatska uvijek bila spremna ponuditi u pregovorima. Hrvatska se ovim sporazumom i želim to jasno i glasno reći, ne odriče svoga teritorija. Hrvatska se ovim sporazumom dogovara o rješavanju spora pred Arbitražnim sudom, o teritoriju, o konačnom rješenju. U ovom sporazumu se ne govori i to se ne spominje nijednom jedinom riječju, dapače sve će se to dogoditi prema međunarodnom pravu i pred međunarodnim sudskim tijelom. Možda najvažnija novina. U ovom sporazumu koji je pred vama, za razliku od onog iz svibnja, zašto ja osobno smatram da je ovo bolje rješenje za Hrvatsku, jest nešto o čemu smo dugo razgovarali i zašto su ti pregovori trajali tako dugo i zašto ja do zadnjega dana zapravo ja nisam mogla nikome osim uže skupine koja je radila na tome, govoriti o detaljima. Jer je naš prijedlog bio i to je konačno prihvaćeno i to je pred vama, obratite pozornost na članak 11. točka 3. dakle, da svi rokovi pred tim arbitražnim tijelom, počinju teći od trenutka kada će Hrvatska potpisati sporazum za ulazak u Europsku uniju, kada je Hrvatska zapravo praktički završila pregovore i zapravo nepovratno članica Europske unije. Od toga trenutka počinju teći ti rokovi. I molim vas to je taj važan trenutak koji treba uvažiti. Oko toga smo najviše razgovarali, oko toga smo se najviše dogovarali i to je ono što se meni čini osobno i najvažnije od svega ostaloga. Znači ponavljam, međunarodno pravo, ništa nije riješeno, ništa nije dogovoreno. Govori se da će pred tim arbitražnim sudom se odlučivati o granici na kopnu i na moru i o svemu ostalom što je vrlo jasno i taksativno navedeno. Ništa između redova, ništa prije i ništa poslije. Dame i gospodo, naravno da treba reći da je ovaj sporazum podupro i predsjednik Mesić predsjednik Republike Hrvatske. Važno je to istaknuti, molim vas da to ne zaboravite kad budete u konačnici odlučivali, naravno i u raspravi. Predsjednik Republike koji prema Ustavu naravno sukreira vanjsku politiku, predsjednik koji je bio decidiran godinama u tome kako treba taj spor riješiti i koji dakako isto tako kao i ja, kao Vlada, kao koalicija vladajuća vidi osobitu vrijednost i važnost upravo u članku 11. točka 3. Ja neću sada govoriti dame i gospodo jer je to bio predmet i može postati predmet u Hrvatskom saboru onoga što zovemo međusobno političko prepucavanje, ali ako bude potrebno dakako i tome. Dakle, o razlici kako se došlo do ovoga sporazuma i kako se došlo do sporazuma Račan-Drnovšek koji je parafiran i koji je onda tek postao poznat hrvatskoj javnosti. Dakle, ja i stat ću samo na toj činjenici. Ja dolazim pred vas bez da sam išta parafirala, bez da je itko moj, mislim moj, vaš u Vladi išta parafirao a kamoli a kamoli išta potpisao. I ja predlažem dame i gospodo da, to je samo moj prijedlog vi ga naravno možete uvažiti i potpuno ignorirati, da se danas ne iscrpljujemo vraćanjem u prošlost što je bilo, tko je što napravio, tko je što krivo napravio. Možemo naravno, vidim da ste gospođo zastupnice već krenuli tim putem ali dozvolite da ja kažem svoje a onda je mikrofon vaš definitivno. Dakle, nakon dogovora s premijerom Pahorom u Ljubljani na tiskovnoj konferenciji oboje smo vrlo jasno rekli da smo se dogovorili da idemo najprije o deblokadi pregovora, u pripremu sporazuma, da krećemo tamo gdje se stalo i lipnju 2009. godine jer da biste nešto počeli, da biste išli korak dalje morate od nečega krenuti, da ćemo krenuti od lipnja 2009. godine. Odmah nakon toga kao što znate je sazvana konferencija međuvladina gdje su otvoreni odnosno odblokirani pregovori i odmah tada se nastavilo razgovarati i o pripremi ovog sporazuma. Cijeli ovaj sporazum je apsolutno na tragu onoga pisma koje sam ja uputila švedskom predsjedništvu, koje sam vam predočila gdje se jasno govorilo o tome koji će naši slijedeći koraci biti. Dame i gospodo, još o razlici između tzv. "Rehna jedan" i ovoga sporazuma. U tzv. "Rehnu jedan" ponovit ću još jedanput govorilo se o kontaktu Slovenije sa otvorenim morem i to ste podržali, dok se sada govori o vezi prema otvorenom moru. U "Rehnu jedan" dakle u tom sporazumu koji je bio pred vama u svibnju arbitražni sud mora prema tom sporazumu koji onda nije bio prihvaćen u Sloveniji, arbitražni sud mora donijeti presudu u roku od godinu dana, dakle prije nego što bi Hrvatska postala članica Europske unije i prije nego što bi vjerojatno Hrvatska završila pregovore za Europsku uniju što je naravno moglo i što bi moglo da je to ostalo na snazi dovesti do novih blokada. I mi smo opet na istom mjestu, stojimo i čekamo što će se dogoditi. Sad ponavljam još jedanput svi procesni rokovi arbitražnog suda počinju tek nakon što Hrvatska završi pregovore i potpiše pristupni sporazum s Europskom unijom. Mislim da je važno izvijestiti vas da se evo kao što vidite i znate vjerojatno mnogi ubrzano radi u ovom trenutku i na tzv. financijskom paketu za Hrvatsku što su u najmanju ruku dobri signali za nas. Dame i gospodo, već sam rekla nešto o proceduri koja je različita u Hrvatskoj i Sloveniji. Dakle, završit ću. Mislim da nema potrebe više dalje o tome govoriti, procedura je različita, pred vama je sada Vlada sa ovim prijedlogom sporazuma. Vi odlučite hoću li ga ja potpisati ili ne. To je odluka koja je sasvim sigurno prije svega vaša ali mislim da u tom procesu, u toj odluci bi morale sudjelovati sve relevantne političke snage u Republici Hrvatskoj. I na kraju još želim reći jedan tehnički detalj. Bilo je primjedaba o tome da se u tim pregovorima nismo konzultirali ni s kim. Nije točno. Dakle, u svakom trenutku, u svakom spornom trenutku konzultirani su pravni stručnjaci za ovo područje, među ostalim a to mogu i svjedočiti svi predsjednici parlamentarnih stranaka osobito doktor Vukas koji ima sasvim sigurno reference za taj posao jer je gospodin profesor Vukas bio potpredsjednik Međunarodnog suda za pravo mora. I ja mislim da osoba koja je bila potpredsjednik Međunarodnog suda za pravo mora zna nešto o tom poslu, zna nešto o tome kako se ti problemi rješavaju i da nitko od vas neće osporiti njegovu kvalificiranost za konzultacije s Vladom odnosno sa Vladinim pregovaračkima. I dapače, da profesor Vukas ne samo da je pročitao Konvenciju o pravu mora nego ju je sam i napisao. Tako da mislim da je to osoba kojoj nitko ne može odreći da je radila za ovu ili onu stranku, da je radila za ovu ili onu stranu u pregovorima nego osoba koja je uistinu stručna. Ali naravno profesor Vukas nije jedini. Dame i gospodo, ako bude potrebe zbog javnosti ja ću tijekom rasprave i pročitati ovaj sporazum koji je pred vama. Ono što jedino molim i molim vas da mi to ne uzmete za zlo što ću reći na samom kraju. Ja molim uistinu svakog zastupnika i svaku zastupnicu da u miru još jedanput sporazum pročita. Mislim da je to iznimno važno da bi se do kraja razumijevalo ono što Vlada Republike Hrvatske, dakle Vlada u cjelini, koalicija u cjelini. Odluka je vaša, a osobno smatram da danas odlučujemo o nečem što je iznimno važno za budućnost Hrvatske, za budućnost naše djece, a to je završetak pregovora i ulazak Hrvatske u Europsku uniju, sjedanje za stol europskih naroda i europskih država u civilizacijskom krugu kojem Hrvatska apsolutno oduvijek pripada. Hvala vam lijepa.
Hvala. Dva ispravaka. Jedan, zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospođo predsjednice Vlade. Gospodo zastupnice i zastupnici. Citirat ću gospođu Kosor. U svom uvodnom izlaganju ona je rekla: "sve je sada u vašim rukama". Ne, gospođo Kosor. U mojim nije bilo ništa, vi ste razgovarali, vi ste dogovarali. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Ovaj sporazum je… … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Po vašem sporazumu mi ne možemo dobiti ništa zato što imamo sve. Slovenci mogu dobiti sve. Ovo nije partija pokera. Nema nitko pravo ni mišlju ni rječju ni djelom ni propustom dovodit u pitanje državni teritorij. Hvala.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospođo Kosor, kazali ste da je ovaj prijedlog odluke o davanju suglasnosti izraz domoljublja, a onda ste rekli i da je tako ugovor dobar da neće stupiti njegove odredbe odmah na snagu, nego tek onda kada budemo… … [[Upadica se ne razumije.]] Da, to ste rekli, kad uđemo u Europsku uniju. Prema tome, to je već jedna logična pogreška. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Vjerojatno vam smeta uopće spominjanje sada domoljublja. Međutim, evo na ovo zadnje, kada je to toliko dobro onda zašto se ne primjenjuje odmah, zašto se niste isposlovali da se odmah primjenjuje nego nama ovdje govorite da je to toliko dobro, a onda nas tješite da se primjenjuje tek kad ulazimo u Europsku uniju. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Pozivate se na odredbe članka 11. stavak 3. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]]
Kolegice Ingrid Antičević, ovo nije bio ispravak netočnog navoda nego jedna tvrdnja. I nije predsjednica Vlade rekla ono što vi navodite da je rekla, nego je rekla da će se po članku 11. stavak 3. da će se procesni rokovi, da počinju teći od kada Hrvatska potpiše pristupni ugovor sa Europskom unijom što je sasvim nešto stoto od onoga što ste vi izvolili izjaviti. Odbor za vanjsku politiku. Želi predsjednik odbora? Predsjednik odbora, gospodin Mario Zubović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Gospođo predsjednice Vlade, potpredsjednici, gospodine ministre. Odbor za vanjsku politiku je danas održao svoju sjednicu. Imali smo Prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju. Odbor za vanjsku politiku Hrvatskoga sabora je na 29. sjednici održanoj 2. studenoga 2009. godine razmotrio Prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 30. listopada 2009. godine. Odbora za vanjsku politiku raspravio je o ovom prijedlogu Vlade Republike Hrvatske kao matično radno tijelo. S obzirom da Republika Hrvatska i Republika Slovenija nisu do sada u svojim pokušajima uspjele riješiti spor o razgraničenju na kopnu i moru, a u dobroj nadi mirnog rješenja nastalog spora te obostranoj volji održavanja dobrosusjedskih odnosa i zaštiti vitalnih interesa, obje su se strane sporazumjele o uspostavi Arbitražnog suda. Obvezale su se da će poštivati odluku Arbitražnog suda provedenu na temelju međunarodnog prava, pravičnosti i načela dobrosusjedskih odnosa. Stoga su članovi vanjskopolitičkog odbora u raspravi istaknuli važnost i interes Republike Hrvatske u svezi rješenja spora o razgraničenju između Republike Hrvatske i Republike Slovenije te odlučili podržati Prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju. Odbor za vanjsku politiku je nakon provedene rasprave, većinom glasova, sa 1 glasom suzdržanim, podržao ovaj prijedlog Vlade Republike Hrvatske te odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Prijedloga odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a,gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospođo predsjednice Vlade. Uvažena gospodo zastupnici. Uvijek sam govorio da je još onaj sporazum Račan-Drnovšek za Hrvatsku bio štetan sporazum. Govorio sam isto tako da je nakon ovog parafa nemoguće očekivati da će Slovenija ići ispod dogovorenih načela, kao što sam isto tako tvrdio da se nikada više ni Hrvatska neće vratiti na kondicije tog sporazuma. Međutim, prevario sam se. Ne kod Slovenije, Slovenija je ostala čvrsto na svojim pozicijama, ali zato je Hrvatska vratila se na kondicije parafiranog sporazuma iz 2001. godine. Na dan kada je prvi puta gospođa Kosor bila u Ljubljani kao premijer rekao sam čekajte, šta mi radimo. Mi zapravo pristajemo na drugi Rehnov prijedlog, odustajemo od suda, pristajemo na arbitražu i u konačnici ćemo izgubiti 115 kvadratnih kilometara teritorijalnog mora. Odgovor je jasno uslijedio, to je bilo moje ismijavanje, on vodi neku kampanju, a šta je meni preostalo nego da se branim. Pa zar sam ja vodio kampanju '93. kada smo pokretali Istarsku pivovaru, isto tako u jednom dubioznom hrvatskom-slovenskom odnosu? Zar sam ja vodio kampanju '96. kad sam protiv odluke Ministarstva vanjskih poslova potpisivao koncesije u Piranskom zaljevu? I konačno, zar sam vodio kampanju 2001. kad sam zajedno s Debeljuhom odgovorio bivšeg premijera da sudbinu mora ne slijedi i onih dva, tri hektara oko Jorasove kuće? Nažalost, tada Debeljuh i ja nismo vidjeli karte o razgraničenju na moru. Svi su me, jasno, ismijavali. U prvi mah, od Jakovčića, mog šefa, do Mesića, svi su podržali sporazum, a ja sam samo im govorio pa gospodo doći ćete vi na moje i polako sada dolazi, dolazi javnost. U pismu koje potpisuju sad gospoda Ibler Rudolf, Vidas, Sikirić. Sada više ni profesor Vidas ne brani čvrsto stav Vlade za koju sam čuo da je bio svo vrijeme konzultiran. A vidim da i predsjednik, Vukas, a pardon onda. A vidim da i predsjednik Mesić malo mijenja stav, govori o strahu da Hrvatska izgubi ovaj doticaj sa Italijom što se sigurno neće dogoditi jer to nije predviđao ni onaj sporazum iz 2001. godine. Ali je izvjesno da će Hrvatska izgubiti dio svog teritorija. Zašto je to izvjesno? To je pod b) članak 3. Znači, jamči se veza Slovenije prema otvorenom moru. Jasno, primjenjuje se međunarodno pravo, pravičnost, načelo dobrosusjedskih odnosa u svrhu postizanja poštenog i pravednog rezultata uključujući i sve relevantne okolnosti za utvrđivanje navedenog u članku 3. jedan, be i ce kako bi Slovenci rekli ex aequo et bono. Znači, pravičnosti i čestitosti, a gospodin Rudolf bi otprilike ovako rekao, citiram ga da formulacijom u sporazumu da arbitražni sud odluči o spoju, dodiru Slovenije sa otvorenim morem ne traži se primjerice da sud najprije razmotri ima li Slovenija na to pravo. Unaprijed se stvara odluka suda o tom pitanju, jer sud mora postupiti onako kako su mu stranke Hrvatska i Slovenija naložile u arbitražnom sporazumu itd. To piše gospodin akademik Davorin Rudolf. Da se sad Vlada prepala da ne može jamčiti da će uspjeti očuvati svoje ili naše, svejedno. A Slovenija svo vrijeme bori se za naše, a mi svo vrijeme jasno popuštamo na svome svjedoči i ova famozna izjava o rezervi, o slučaju da sud drugačije presudi no što se nama bude dopalo. Kad je sporazum za Hrvatsku povoljan, kad je taj sporazum o kojem mi danas govorimo tako idealan najbolji mogući za Hrvatsku, kad sporazumom ništa Hrvatska ne gubi, onda si čovjek postavlja pitanje čemu onda jedna ovakva izjava. Ja mislim da je to jedno nezrelo ponašanje i da je o svemu tome trebalo i davno prije razmišljati. Ja tvrdim da smo danas u težoj situaciji kada je odnos do Slovenije no što smo bili nakon 2001. Ja bih isto tako voli znati tko je sastavio ovaj sporazum, da li Ljubljana i Zagreb, da li Amerikanci ili Europska unija. Zašto se lagalo isto tako da ništa nije dogovoreno van onoga pisma koje je upućeno u Stockholm, a onda smo dobili najprije ono famozno priopćenje Ministarstva vanjskih poslova, a sada odjedanput gotov arbitražni sporazum. Sad vidim i Crkva govori stanite na loptu, a ova izjava koja je pridodana ovom sporazumu svjedoči pa da nitko ni u Vladi ne vjeruje u ishod same arbitraže u korist Republike Hrvatske. I da, kad smo već kod onog famoznog članka 11., a, be, ce ne znam sad. Tri godine će biti mir, a što će slijediti onda. Mi ćemo znači, ući u Europsku uniju. Tek nakon toga će se donijeti odluka o razgraničenju na moru. Znam otprilike kakva, a to će se otprilike odvijati na način da se u Istri ili u Hrvatskoj svejedno trguje sa našim. Rekoh doći ćete na moje. Ako je netko zainteresiran za najbolje moguće odnose sa Slovenijom onda sam to ja. Ja živim gotovo na samoj granici, poznajem taj mentalitet, govorimo istim jezikom. Povijesno smo uvijek bili vezani jedni i drugi, od nacionalnog preporoda šta ja znam preko narodnooslobodilačke borbe, od one diplomatske borbe za zapadne granice u Parizu, Londonu, Ozimu, pa sve do zajedničkog razvoja poslije drugog svjetskog rata ne znam ili tamo devedesetih borbe za osamostaljenje uvijek smo zajedno nastupali barem kada je riječ u Istri i Hrvati i Slovenci. Došla je '93., došao je onaj nesretni slovenski memorandum, počinje zlo. Došla je 2001. onaj nesretan paraf i povratka više nema. Hrvatska je, ja to priznajem u jednoj nezavidnoj situaciji. Slovenija tu našu situaciju zasigurno danas iskorištava. Hrvatska treba Europu. To treba reći i Crkvi, jasno svima zašto, pa između ostalog da se nakon toga valjda i manje krade, da si otvorimo tržište Europe, investicijama, da dođemo do eura. Jer iduće godine će trebati vratiti 10 milijardi eura, one naredne barem još toliko. Znači, u narednih dvije godine trebat će vratiti do 25 milijardi eura, a vanjski dug neće se sa 42,5 milijardi eura koliko iznosi danas smanjiti na 15 ili 10, nego će se povećati na nekih 55 milijardi eura. Tu smo gdje smo. Treba nam Europa, treba riješiti granicu. Ali kako treba riješiti granicu? Tu granicu treba riješiti pošteno, treba riješiti pravično bez diktata, bez poniženja bilo koje strane, a ja mislim da je to na djelu. I mislim kada već vičete iza mene gospođo premijerko da je Hrvatska klekla na koljena. Slovenija nije spremna ni na najmanju gestu niti da Hrvatskoj vrati ono što je naše, da vrati Svetu Geru, da vrati onih 300 milijuna maraka sa kamatama jasno za 115 tisuća štediša koji taj novac imaju tamo od godine '91. koji si ni lijek danas ne mogu kupiti, nije spremna riješiti imovinsko-pravna pitanja Krško – Dobro itd. Hrvatska s druge strane treba Sloveniju isto koliko Slovenija treba Hrvatsku. Ja isto volim reći, ta mi ne trebamo biti sada da se našalim pod navodnicima veći Slovenci od Slovenaca. Ali ovaj sporazum po meni u konačnici vodi k tome da ćemo izgubiti preko stotinu kvadratnih kilometara mora. E sad, da li će vas netko zbog toga po tom cijeniti ako baš na sve pristajemo. Ja mislim da neće. Mi smo upućeni jedan i drugi narod jedni na druge. Gospodarska razmjena je ne znam, Slovenci izvoze ovdje milijardu i 700 milijuna USA dolara. Mi tamo izvozimo milijardu i sto plus 600000 turista ili koliko već. Znači, nema tu nekog deficita, nema nitko suficita. Tu je sve sad goli interes. Ali ja mislim da sporazum na žalost nije najsretniji i nakon ovoga nitko više neće moći govoriti o parafu Račan – Drnovšek, nego samo o sporazumu Kosor – Pahor. I za kraj još jedanput ću reći. Vraćamo se 2009. na kondicije sporazuma iz 2001. i onda si stvarno čovjek postavlja pitanje zar nam je trebalo osam godina da prolazimo tu agoniju. I tu je apsolutno SDP u pravu koji traži ispriku. Ali ja mislim da ispriku premijerka s druge strane neće dati ili Vlada ne smije dati, jer bi onda blagoslovila onu odluku iz 2001. Dobro, za ne ulazak Hrvatske u Europsku uniju nije kriva samo Slovenija. Ona je kočila svo vrijeme. Kriva je i ovo što se dešavalo kod nas ne znam korupcija i … [[Govornik se ne razumije.]] ustaštvo i šta ja znam nesuradnja s Haagom, i sve ono šta smo imali prije toga rat, Bosna itd., ali pustimo sada to. Za sporazum je čuli smo i predsjednik Mesić kojega ja silno poštujem, koji sukreira vanjsku politiku. Ja pretpostavljam da premijerka bez Pantovčaka nije ništa radila na svoju ruku, međutim ja za … [[Govornik se ne razumije.]] sigurno za sporazum neću glasati, jer se treba vratiti doma, treba živjeti s bremenom da ste sudjelovali u nečemu što će povijesno možda odrediti, kako bih rekao, odnose među susjedima na tom prostoru u Istri. Po ulasku u Europu vjerujem da ništa neće biti dramatično, ali pustimo sada to. Sjećam se i jednog pitanja gospodina Franje Tuđmana kad me je pitao zašto ti nikad ne govoriš da su nam Slovenci uzeli 15 sela. A ja sam rekao, ne gospodine predsjedniče, po … [[Govornik se ne razumije.]] evidenciji 25, i ovako je počeo tući po stolu to, to, to. Ali nemojte zaboraviti gospodine predsjedniče da smo istog trenutka dobili i kao rupu i kao pasjak. Zamislio se i rekao, o nećemo više o tome. E vidite, tada se tako to radilo, a danas se radi drugačije. Danas smo u stanju izgubiti ono što je neupitno naše. Što se tiče većine, ja ću normalno braniti tezu dvotrećinskoj većini, jer sporazum daje mandat da se nakon našeg, onoga potpisa povuče granica, tada više nema nazad. Znači nakon potpisa stvar je gotova i bila bi gotova još 2001. da je sporazum ovaj potpisan. I zašto smo inzistirali stalno na međunarodnom sudu? Jer smo tvrdili da parafirani sporazumi ne proizvode pravne učinke. No da li će na kraju biti obična, kvalificirana većina, ostaje da se vidi. I kao što je netko ovdje primijetio pa možda uopće o tome nije ni trebalo raspravljati u Saboru, iako ja tu inicijativu apsolutno pozdravljam. Mogla je to premijerka i na svoju ruku potpisati, jer to na neki način spada u ovlasti Ministarstva vanjskih poslova, odnosno hrvatske Vlade. Međutim, bez obzira na sve mi moramo znati da nakon sutrašnjeg ili preksutrašnjeg potpisa nema više povratka, a nakon 3 godine, znači kad će i Hrvatska biti članica Europske unije, mi ćemo se suočiti shodno onom članku 11. da ćemo ostati bez onoga što sam ja uvijek držao neupitnim hrvatskim teritorijem uz zapadnu obalu Istre. Ostat će nam onaj mali trokutić gdje ćemo graničiti sa Italijom, to sigurno, neće nam to nitko uzeti, ali Slovenci nakon 20 godina jedne nekorektne diplomatske bitke doći će do onoga što nije njihovo, a mi vidim ne znamo obraniti svoje.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Gospodin zastupnik Frano Matušić, prvi.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ako je i zbog razloga predsjedničke kampanje malo je previše netočnih navoda. Prvo kaže kolega Kajin zašto se lagalo da nije ništa dogovoreno? Nije se lagalo. Dokaz je ova rasprava i ono što je i predsjednica Vlade ovdje rekla pred nama i činjenica da će eventualni potpis uslijediti nakon što Hrvatski sabor usvoji arbitražni sporazum. Dalje, rekli ste da su kondicije iz sporazuma iz 2001. godine potpuno ovdje implementirane. Nisu implementirane, zato što je sporazum iz 2001. imao konačno rješenje, a mi ovdje tek s ovim arbitražnim sporazumom izlazimo pred međunarodno pravosudno tijelo da riješi spor prema međunarodnom pravu. I treće, predsjednica Vlade nije rekla da je ovo idealan sporazum. Slabo ste slušali. Rekla je da je ovo sporazum koji je moguć u ovom vremenu, u ovom kontekstu u kojem danas govorimo.
Gospođa zastupnica Dubravka Šuica, slijedeći ispravak.
Gospodine potpredsjedniče. Želim ispraviti niz navoda koje je u svom vrlo kontradiktornom govoru izrekao kolega Kajin. Pa je rekao da je predsjednica rekla da je ovo najbolji sporazum. Predsjednica Vlade uopće nije rekla da je ovo najbolji, nego da je jedini u ovom trenutku mogući i da je ovo preuzimanje odgovornosti i da na ovaj način završavamo naš put prema ulasku u Europsku uniju. I upravo je demantirala to govoreći o tome da je najteži dogovor, a da je najlakše stvarati konflikte i ratovanje. Drugi njegov navod je nitko u Vladi ne vjeruje u ishod ovog sporazuma. To jednostavno nije istina. Da nitko ne vjeruje ne bi uopće danas ovo bilo pred nama, i to će uslijediti onda kad nakon dvije do tri godine uđemo u Europsku uniju. Pa upravo je demantirala predsjednica Vlade to na način da sjedeći za zajedničkim stolom ćemo sigurno lakše riješiti te probleme.
Treći ispravak, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa zastupnik Kajin je izgovorio niz netočnosti. Ja ga ne bih ispravljao u onom dijelu gdje je on već faktički presudio umjesto Arbitražnog suda, gdje je izgovorio niz netočnosti. Ali bih rekao da nije točno da je premijerka lagala da kao što je on rekao da ništa nije dogovoreno. Jer da je bilo što dogovoreno, onda bi danas ovdje, ne bi ovdje raspravljali, znači nije bilo nikakvog tajnog dogovora. I na kraju, o tome ne odlučuje premijerka ni Vlada, nego mi danas ovdje. Znači nema nikakvog tajnog dogovora, niti lažnog obećanja, niti bilo kakvih drugih insinuacija koje je ovdje zastupnik Kajin izrekao.
Četvrti, gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin je rekao da crkva govori stanite na loptu. To nije točno. Danas u Hrvatskoj živi nas katolika 87,83% i normalno je da je katolička crkva zainteresirana za rješenje ovog izuzetno bitnog pitanja za Hrvatsku, iskazuju želju da to bude u interesu svih hrvatskih građana. Prema onome što smo čuli od naše premijerke i Vlada na takav način promišlja i bori sa svim diplomatskim sredstvima za najbolje i najpravičnije rješenje bez gubitka ijednog metra kvadratnog i mora i zemljišta, za povrat duga Ljubljanske banke i paralelno s tim za ulazak Hrvatske u Europsku uniju, a što danas podržava daleko više od 50% građana Republike Hrvatske.
I peti, gospođa zastupnica Marija Burić Pejčinović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo zaista u nizu netočnih navoda, ja bih ispravila možda dva. To je prvi, da se navod, da ćemo izgubiti more. Evo imamo situaciju gdje nam se predsjednički kandidat u predsjednika Arbitražnog suda. On već zna i rezultat ovoga. I drugi netočan navod, da se vraćamo na 2001. Mi se ne vraćamo na 2001. Ovo je prijedlog kako rješavati spor, a nije prijedlog sporazuma o granici. I drugo temeljit će se u prvom redu na međunarodnom pravu a ne na političkoj ocjeni kako je to bio slučaj ranije. Hvala lijepo.
Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani članovi Vlade, poštovane kolegice i kolege. Digla se velika prašina oko ovog Sporazuma o arbitraži. Možda je ne vidite ali ulazi u pluća, i ovo što danas po tko zna koji puta radimo, ponavljam trebali smo raditi ranije. Vlada danas s pozivom na članak 129. Poslovnika u kojem stoji da Vlada predlaže i druge akte traži prethodnu suglasnost Sabora da može potpisati Sporazum o arbitraži sa Slovenijom i traži ga običnom većinom. Prije nekoliko dana bili smo se našli u Banskim dvorima, ad hoc na prepad nazvao me netko u 10 sati navečer da dođem sutradan hitno u Vladu, ok, došao sam, tamo sam našao pola predsjedništva HDZ-a, 30 ljudi koji su me uvjeravali da je to dobar sporazum i danas smo u Saboru da bismo odlučili nekakvom običnom većinom. Zašto? To nije potrebno, prema Zakonu o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora Vlada ima sve ingerencija po pitanju svih međunarodnih ugovora i sporazuma pa i po pitanju Sporazuma o granici da takve stvari napravi sama, da provede proceduru, i da nakon toga ponovno dođe u predstavničko tijelo i zatraži potvrđivanju odnosno ratifikaciju, zašto niste tako postupili? Ako ste već nekoliko mjeseci suvereno tiho pregovarali i na kraju nam donijeli ovaj Sporazum u kojem po principu uzmi ili ostavi. Ili uzmi ili nećemo ući u Uniju 10 godina, tražite od nas da to prihvatimo i još nam kažete, ja sam očekivao malo više konstruktivnosti u vašem nastupu ali vi kategorički branite ono što očito morate i možete braniti kažete da je ovaj Sporazum koji je u bitnim točkama prepisan „Rehn 2“, iz lipnja 2009. godine koji vaš prethodnik Ivo Sanader nije htio uzeti sa stola u Bruxellesu 15., 16. i 17. lipnja i koji je nakon toga u formi, slovu i duhu i sadržaju dočekao vas. To je činjenica. Taj Sporazum je kao što kažete bolji od „Rehna 1.“. Hvala Bogu da Slovenci i Rehn vode o nama računa, Hvala Bogu da oni znaju što je bolje za nas nego mi sami, Hvala Bogu da smo bili izgubljeni kao guske u magli 8. svibnja kada smo na prijedlog SDP-a podsjetit ću, iznesen na sastanku pola HDZ-a i nekoliko opozicijskih čelnika u Visokoj, ili u Banskim dvorima osobno predložio da se „Rehn 1.“ U svoji u Hrvatskom saboru, znate zašto? Mislio sam da nije loš, mislio sam da iz njega i mislili smo, i donijeli smo tu odluku jednoglasno može proizaći nešto što je fer, pošteno što nije sigurno jer sudovanje judikatura, nikada nije sigurna, nikada ne znate kada će to izaći ali je postavljeno na ispravne i poštene temelje. Svi ste bili za. Onda je vaš prethodnik otišao, vi ste postali predsjednica Vlade, onda ste sjeli sa gospodinom Pahorom i nešto tiho dogovarali, i donijeli „Rehn 2.“ Koji je bolji od „Rehna 1.“. Pa ajmo onda „Rehn 1.“ Pa biti će i slovenci zadovoljni. Nema tu moje mišljenje velike konzistentnosti. Nešto tu ne štima. Šta smo mi to bolje dobili sa Rehnom 2. to ste rekli, Rehn 2. je bolji od Rehna 1. Ispravljam se. MI smo vidjeli rekli ste da je Rehn 2. bolji od Rehna 1. Mi smo vidjeli ovaj Sporazum je u onoj biti, govorim o člancima. Ponovit ću svoju tvrdnju i polemizirajte sa mnom na poslovnički način. Ponovit ću svoju tvrdnju ispravite je. U svojoj biti a to su članci 2. i 3., članak koji govori o sastavu arbitraže, članak 2. i članak 3. koji daje zadaću arbitraži što učiniti i kako postupiti, što se od nje traži. Oni su Rehn 2. i to je bit ovog Sporazuma, i to je razlika i to je razlika u odnosu na Rehn 1. U Rehnu 1. se arbitraža ili krenimo ovako. Ovih dana mnogi uzbuđeni, zabrinuti, informirani, manje informirani građani intelektualci izražavaju svoje protivljenje ovom Sporazumu. Jer naravno to je dobro, to je odgovorno ali oni ne odlučuju. Odlučujemo ovdje po principu uzmi ili ostavi, evo vam, pa ako ne odlučite ako ne dignete ruku nećemo ući u Europsku uniju 10 godina i to je to, tako se vodi vanjska politika i država. Oni dakle kažu da ovo nije dobro. 10-tak vodećih stručnjaka međunarodnog prava od kojih većinu znam i znam da su politički i svjetonazorskih raznih orijentacija, smatraju da ovo nije dobro. I o tome javna priopćenja daju i to me najviše brine, dakle nije dobro. Lošije od onog prethodnog, političko je. E sada, da vidimo na što ste vi pristali i o čemu ste navodno pregovarali. Dakle promijenio se članak 2. koji govori o sastavu arbitražnog suda. Draga gospodo iz HDZ-a ima među vama doktora znanosti, obrazovanih ljudi, netko se bavi međunarodnim pravima, tu nekoliko ljudi koji su radili u diplomaciji, ja znam da su ovo stvari koje su dosadne i koje iz iskustva, ako nemate iskustva teško možete čitati. Jesu li vas briefirali jesu li vam objasniti što piše unutra, jesu li vam objasnili u čemu je razlika između onoga što ste usvojili vi u svibnju i onoga što je sada doneseno na stol. Ovdje se pojavljuje jedan dodatak i Vlada kaže da je to bolje nego Rehn 1., Hvala Bogu da Slovenci vode računa o nama i Rehn, gdje stoji da će biti priznati stručnjaci međunarodnog prava na temelju liste koju sastavlja Europska komisija, povjerenik za proširenje, predsjednik Komisije i sada ja postavljam pitanje zašto? Zašto je ta izmjena unesena, to očito da nije bila naša želja i to očito nije naš prijedlog. I pitanje Damira Kajina tko je pisao taj Sporazum je odlično pitanje. MI ne draftirali ga nismo, nacrt pisali nismo, a postoji jedna poslovica u diplomaciji svi mladi diplomati je dobro znaju „Who drafts wins“, „tko radi nacrt taj pobjeđuje“. Dakle, mala digresija, predsjednik sam stranke koja neće nikome dokazivati svoje europejstvo, svu tolerantnost, svoj razum, mi to prakticiramo, svoju otvorenost za ljude koji drukčije misle, ljudi koje su koji su drukčijeg porijekla, drukčije vjere, ili nisu vjernici, Hrvate, Srbe, Židove, Bošnjake, to nije naš kompleks, nemamo ga. Rome, Rome da, Grubišiću, Rome u Gradskoj skupštini, da, dobro si se sjetio. Rome koji vode računa o pravima Roma. Međutim, ova odluka, odnosno ovaj prijedlog arbitražnog sporazuma, uvodi kategoriju u kojoj jedno političko tijelo, Europska komisija, iz meni potpuno nejasnih razloga, određuje tko će biti suci koje se bira. Ljudi moji to je ključ stvari. Ja nisam paranoik, ja ne smatram da je ovo zavjera protiv Hrvatske i ja nikoga nisam nazvao izdajnikom niti veleizdajnikom, još nisam ni amaterom, ali da ću reći da ovo nije ozbiljno i da tražim objašnjenje zašto je ovo ovako to ću reći. Zašto je ova odredba ušla u sporazum, odnosno kome smeta da dvije države, po svom suverenom pravu, same predlažu arbitre? To je tako u svim arbitražnim postupcima. Dakle, netko tko želi da bude ovako ima neku agendu, ima neki plan, protivi se suverenom pravu država, pazite ovo nije nikakva patetika, suverena prava, danas je koncepcija suvereniteta drukčija nego prije 50 godina. Međutim u izboru arbitara, a samo lud čovjek odstupa od prava da sam predloži, zajedno sa drugom stranom koja je u sporu i da onda u slučaju da se ne mogu usuglasiti, ali bez nekakve liste, izbor radi Međunarodni sud pravde. Zašto radim ovoliki uvod i zašto je ovdje problem golem? Zato što propuštamo jedan presudno važan sastojak ovog ugovora, listu arbitara. Gospodo, kolegice i kolege, jeste vidjeli tu listu? Jel ona nebitna? Tko je na toj listi? Postoji li ta lista, premijerko? Kažu da postoji, pravne stručnjake ste i o tome konzultirali? Ti ljudi će odlučivati o granici. E vidite, da je po "Rehnu 1" onda bi mi potpisali sporazum i onda bi se nakon toga mi dogovarali tko su ti suci, ovako je drukčije. Ovako postoji nekakva lista za koju ne znamo po kojim kriterijima se sastavlja. Živo me zanima, živo me zanima je li to u trenutku kad je davao svoju izjavu i mišljenje o ovom sporazumu, znao predsjednik Republike, iza kojeg se nikad neću skrivati u donošenju odluka, živo me zanima. Nemate pojma tko su ti ljudi. Jel to Schoebl, jel to netko tko je sudio na Međunarodnom sudu pravde? Jel to netko tko ima iskustva u 10 arbitraža ili su to činovnici koji imaju svoje šefove? Cijenim birokraciju, ali birokracija radi za šefove pa i u Belgiji, pa i u Njemačkoj. To je moje pitanje vama i vama premijerko. I bez tog jasnog odgovora i utjecaja Hrvatske na civilizacijsko, suvereno pravo, nikakvo pravo 19. stoljeća nego racionalno pravo koje je bilo u "Rehnu 1", mi ovdje nemamo o čemu razgovarati. Pozivam i premijera Pahora da objasni zašto žele to van? Zašto to žele van? Pa da bi onda došao na točku 3. koja je koncesija Slovencima, sad mogu govoriti možemo li s tim ili ne možemo živjeti. Mogu govoriti o tome kako ste preveli tu smiješnu riječ "junction" na kojoj su Slovenci inzistirali jer engleski toliko znaju i znaju da se "junction" ne može prevesti kao veza ni u "Rudolfu Filipoviću", ni u "Oxford dictionary" ni u "Websteru", nego kao točka dodira, kao spoj, kao "railway junction", kao sjecište nečega da bi to postojalo mora se nečim doći. Teško padobranom, teško preko teritorijalnih voda Novog Zelanda. Pa valjda preko hrvatskih teritorijalnih voda, valjda uz ustanovljenje nekog režima. To sam htio da kažete. Molim vas da to kažete, da kažete svojim ljudima, hrvatskoj javnosti, možete klimati glavom koliko god hoćete pokušavam biti maksimalno pristojan, to je istina, hrvatski prijevod je neslužbeni prijevod, to također znate. Hrvatski tekst nije službeni tekst, engleski tekst je jedini original. Možemo ga prevesti na zavičajni jezik, na standard, štokavski, na našu dragu i autentičnu čakavštinu, na kajkavski, to nije to, to je za kućnu uporabu. Dakle, u odnosu na "Rehn 1", "Rehn 2" ostavlja točku A., gdje se kaže da se tijek granica na moru i kopnu između Hrvatske i Slovenije utvrđuje po pravilima po međunarodnom pravu, što nije loše, tako je bilo i ranije, ali onda u točki B. uvodi novitet, potpuno izdvaja točku B. i govori "Slovenia's junction" dakle, spoj Slovenije sa otvorenim morem. Kaj bude, bude, ali to je novo, izdvojeno i to je nalog arbitražnom sudu da tu vezu nađe. Možda, ako nam premijerka to ako nas uvjeri, prihvatimo i tumačenje da će arbitražni sud napisati odlučujući o točki B. Slovenija nema "junction" i pokazati jezik i staviti točku. Hoće li tako odlučiti? Neće, jer je dobio nalog da nađe taj "junction" i da nađe kojim putem to ide. Dakle, jel to smrt Hrvatske? Nije. Jel ovo ozbiljan posao što ste napravili? Moje mišljenje je da nije, da je daleko od ozbiljnog posla. Ispričavam se na riječi diplomatski fuš, ispričavam se i diplomatima i fušerima. Fušerima zato što smo njihove vrijedne ruke i usluge svi koristili toliko puta i ima takvih majstora, a diplomatima zato što oni s ovim ustvari nemaju veze. Mislim na vodoinstalatere i zubare. Pa pitao je, vaš kolega dobacuje, to je nekulturno pa sam mu odgovorio. Dakle, što se tiče rokova to nije loše, ali nemojmo to prikazivati kao veliki uspjeh. Prethodni sporazum je govorio o tome da arbitraža nastupa odmah, ali sada je po novome odredba ta da procesni rokovi počinju teći trenutkom hrvatskog potpisa ugovora o pristupanju. To naizgled je malo bolje, ali pitanje je uopće je li bolje? Pitanje je ako krenemo tumačiti što bi bilo da recimo arbitraža riješi spor temeljem suglasja 2 strana u sljedećih godinu dana i što onda bi Slovenija blokirala ulazak Hrvatske u EU? Ako gledamo logikom nepovjerenja možda, ali sumnjam, sumnjam da bi bilo koja Vlada u Sloveniji, kada bi za godinu dana arbitraža riješila na način na koji njima ne odgovara, da bi rekli Hrvati evo vam figa ne možete ući. Sumnjam, ali mogu biti u krivu. Dakle, ovo je kakti poboljšanje. I na kraju ta famozna izjava, moje prvo pitanje vama, gospođo Kosor, na sastanku u Banskim dvorima na kojem je bilo pola HDZ-a i nas 3, 4 iz opozicije, je bilo kakva je to izjava? Kakva je to izjava? Samo da vam kažem, dakle ništa za razliku od vas ovdje ne doživljavam osobno, ali sastanci tog formata u Sloveniji su premijer, predsjednik SD-a i kolege, ne pola Vlade. Konačno, izjava. Moje prvo pitanje na tom sastanku je bilo kakva je ovo izjava? Je li Slovenija s njom suglasna i hoće li Slovenija na našu izjavu koja udara u bit njihovih očekivanja reagirati svojom izjavom? Rekli ste to je dogovoreno i o tome se pregovaralo i o tome su se lomila koplja do zadnjeg dana. Kako su se lomila koplja vidjeli smo jučer, u izjavi Boruta Pahora. Moje prvo pitanje vama je bilo ta izjava međunarodno-pravno ne znači ništa, ona potire ono za što se Slovenija zalagala u članku 3. točki b i predstavlja samo naše lijepe želje ili wishfil thinking. Srećom toga pojma wishfil thinking nema u ovom sporazumu, ali tamo mu je itekako mjesto, jer je taj cijeli sporazum wishfil thinking, odnosno lista želja. Da rezimiram i završim jer mi je vrijeme isteklo i to moram poštivati. Bez prava ovog Sabora, ali puno više od toga, bez prava hrvatske javnosti da zna tko su ljudi unaprijed, tko su ljudi koji će rješavati ovaj spor, mi ovdje nemamo o čemu razgovarati. I ne mogu vjerovati da ste to propustili učiniti i ne mogu vjerovati da bi Slovenija odbila tako nešto, jer to je u srži stvari. To je pravo naroda, to je pravo civiliziranih naroda. Za Europu jesmo, to nikome nećemo dokazivati, za dijalog jesmo za razliku od vas, jer nažalost za dijalog niste bili. Dovodite nas pred gotovo čin, to nije korektno. Još jednom ponavljam, to nije korektno, to se tako ne radi i sada očekujete da preuzmemo odgovornost. E reći ću vam sljedeće. Za odgovornost jesmo, ali hrvatska javnost mora imati ovaj podatak. Zašto ste ga u pregovorima tako olako ispustili? To neka ocijene vaše kolega iz HDZ-a. Hvala. Podatak o tome tko su arbitri, koja je lista arbitara.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Gospodin zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. U moru netočnih konstrukcija, evo spomenut ću onu prvu na koju sam se javio, da je ovo drugi Rehnov prijedlog. Ovo nije drugi Rehnov prijedlog, ovo je prijedlog koji je puno bolji od onoga kojeg smo mi usvojili i mi svi skupa ovdje u Hrvatskom saboru. i ovo što ja vidim kako vi govorite, ovo je samo govor vaše taštine, a to mogu potvrditi da ovdje znaju i da javnost zna kako ste bili bezobrazni prema premijerki na sastanku u Banskim dvorima, kada vas je molila, premijerka vas je molila da poštujete instituciju. A vaša srdžba je bila samo radi vaše taštine. Zato jer je gospođa Kosor uspjela nešto napraviti što prije nije nitko uspio.
Gospodin zastupnik Frano Matušić, drugi ispravak.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa netočno je da je ovaj sporazum uzmi ili ostavi. Ovaj sporazum je rezultata dogovora tihe diplomacije, rezultat dvoje predsjednika i tihe diplomacije koja je radila na njemu, da bismo mi danas vidjeli o čemu se radi. Drugo kolega, kada govorite o tome da smo trebali vidjet popis sudaca. Nitko Hrvatskoj ne odriče suvereno pravo da bira članove arbitražnog suda, jer tu u ostalom kaže članak 2. koji jasno govori da će obje stranke postaviti predsjednika i dva člana Arbitražnog suda, plus po jednog člana svaka strana. Da sa liste koji će predložiti predsjednik Europske komisije i povjerenik. Međutim, između stručnjaka međunarodnog prava, kolega. Vi ste rekli da nam netko odriče naše pravo. To nije istina. I druga stvar, jeste li znali popis sudaca kada ste digli ruku za kod prvog Rehnovog prijedloga? Niste. Jednako kao što ni danas ne znate. O čemu vi govorite. Pa nemojte pričati nešto što ne stoji.
Ispravak gospođa Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. Također sam se javila za ispravak netočnog navoda koji se odnosi na sastav Arbitražnog suda, o kojemu je govorio gospodin Milanović, govoreći i netočno elaborirajući članak 1. i članak 2. Jer upravo kažu ukoliko se dvije strane ne dogovore u roku od 15 dana, tada će se pristupiti od strane Europske komisije međunarodnog suda u Haagu. A u drugom članku se daje pravo da obadvije strane postave po jednog člana arbitražnog suda. U nizu navoda koje je gospodin Milanović izrekao, omalovažavajući ovu stranu sabornice, govoreći da ništa ne razumijemo, a postavlju ... profesora engleskog jezika koji jedini od svih nas znade što riječ junction znači. Mislim da je to bilo sasvim nekorektno.
Hvala. Ispravak, gospođa Marija Pejčinović-Burić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo ja bih ispravila netočni navod koji je zastupnik Milanović kazao, da je naizgled malo bolji, dakle činjenice da sporazum stupa na snagu po potpisivanju sporazuma o pristupanju Hrvatske u Europsku uniju. E to je tipična situacija kada diplomat Milanović postaje političar Milanović, jer za diplomata bi sigurno ovo bilo realno puno bolje stanje, obzirom da zaista će se dogoditi ono što smo cijelo vrijeme zastupali. Ja mislim da je zastupala i druga stana, a to je da se stvarno odvoje pregovori od graničnog spora. Hvala lijepo.
Hvala. Isprava, Jerko Rošin.
Hvala gospodine predsjedniče. Nekoliko stvari na koje sam htio reagirati kao netočne navode, ali već je izrečeno. A na jedan bi se posebno osvrnuo. To je pitanje interpretacije ovoga sporazuma. Naime, kolega Milanović je rekao da je ovo praktički netočan tekst, jer je na hrvatskom, a original je na engleskom i mjerodavan. Ako je isključivo engleski tekst mjerodavan, onda smo valjda ovdje u Saboru trebali razgovarati na engleskom i engleskim konstrukcijama, a ne na hrvatskim. Ne, ma znam, meni je jasno, ali ovdje možemo razgovarati samo na hrvatskom, ne možemo razgovarati na engleskom. Prema tome, alternativa ne postoji, na koju je on ukazao. Ali isto tako bih mogao ukazati da se pitanje riječi junction može i na još druge načine tumačiti. Ali ovdje se radi o tekstu koji je ušao i sa određenom vjerom i sa određenim dogovorima da bi išao u tom pravcu koji je. Ja nemam pravo, nitko nema pravo da drugačije daje tumačenje. Međutim, stječe se dojam da je nešto drugo iza svega, a to je da zapravo postoji jedan žal i zavid što nije sudjelovao u ovim pregovorima. Mislim da Vlada ima svoju funkciju, a Sabor svoju.
Hvala lijepo. Gospođa predsjednica Vlade, Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Dame i gospodo. Javila sam se samo da bi pomogla razjasniti neke nejasnoće, bez dakako ikakve namjere za polemikom. Nejasnoće jer mislim da, odnosno sigurna sam iz onoga što je rekao gospodin Milanović, da evo među ostalim ne poznaje dovoljno proceduru koja se mora obaviti u Hrvatskom saboru, dakle koju hrvatska Vlada mora obaviti. Naime, iz deklaracije, odnosno prema deklaraciji o stanju međudržavnih odnosa Republike Hrvatske i Republike Slovenije iz 1999. godine, hrvatska Vlada je dužna i evo citirat ću točku 11. "Prije konačnog potpisivanja ugovora o utvrđivanju graničnih crta na moru i kopnu", dakle sa Slovenijom, "Vlada je dužna podastrijeti na potvrdu" ovdje piše, usuglašeni tekst ugovora koji namjerava potpisati s vlastima Republike Slovenije. I to upravo ja činim. Dakle, Vlada mora podastrijeti hrvatskom parlamentu jer gospodin Milanović tvrdi da sam ja to mogla potpisati ovako i onako što naravno nije istina, nije točno. Deklaracija nas obvezuje i u najmanju ruku zastupnici Hrvatskoga sabora i Vlada tu deklaraciju moraju poštovati. Dakle, i iz poštovanja i dužnosti, inače ne mogu sporazum ni potpisati. Dakako da je ova deklaracija bila na snazi i u vremenima drugim kad je parafiran Sporazum Račan-Drnovšek i kad se deklaracija nije poštovala, kad se dogovorilo nešto što je bilo iznimno nepovoljno za Hrvatsku. Razlika između tadašnjeg parafiranja, potpisivanja, parafiranja, kako hoćete i ovog današnjeg događaja jest što ja dolazim pred vas da biste mi dali dozvolu da potpišem što tada koliko se sjećam tadašnja koalicija nije podržala taj sporazum koji je bio već parafiran, koji je parafiran daleko od očiju javnosti, koji je bio nepovoljan za Hrvatsku gdje smo se odrekli dijela teritorija. I dakako da z to što nije dobio potporu u koaliciji naravno nije dobio potporu onda niti u Saboru. Razlika između toga je što ja imam potporu koalicije, imam potporu dakako svih stranaka članica koalicije i svih zastupnica i zastupnika koalicije u hrvatskom parlamentu. Gospodin Milanović također tumači i moram to reći zbog javnosti prije svega da je ovaj sporazum koji je pred vama prepisan tzv. "Rehn dva". To nije točno jer u vrijeme kad je kako gospodin Milanović kaže predlagao da se tzv "Rehn jedan" podupre u hrvatskom parlamentu pregovori nisu bili deblokirani. A danas kad mi o ovome raspravljamo i kad ja pitam Sabor hoću li potpisati pregovori su deblokirani, u međuvremenu su zatvorena i otvorena mnoga poglavlja. U tzv. "Rehnu jedan" koji gospodin Milanović spominje nije bio i gospodin Milanović što je zanimljivo ne referira nijednom na članak 11. točka 3. koji kaže da će svi procesni rokovi teći od trenutka kad Hrvatska potpiše pristupni sporazum kojim zapravo faktički postaje članica Europske unije. To je razlika. Drugo, oko tzv. famoznog "junctiona" pa nitko nije osobito sretan. Pitajte Slovence, slovenske zastupnike vidjet ćete da ni oni nisu presretni zbog te formulacije, ali sada mogu reći ono što se prije i nije moglo. Morate znati da su Slovenci tražili da uđe tzv. formulacija "teritorial contact", znači to je bio amandman na tzv. "Rehn jedan" koji je Hrvatski sabor prihvatio a kao što znate u Sloveniji nije prošao. Dakle, govorimo na izgled o nijansama ali o stvarima koje su bitno različite u vremenu dok smo raspravljali o tzv. "Rehnu jedan" u Hrvatskom saboru i o sporazumu koji je pred nama i koji dovodi do mogućeg konačnog rješenja. Oko arbitara, traži se popis arbitara. Dobro je rekao zastupnik Hrvatske demokratske zajednice koja se stalno ovdje spominje gospodin Matušić da taj popis nije bio predočen zastupnicima ni u raspravi u svibnju pa ste svi taj sporazum, mogući sporazum koji nažalost eto nije potpisan podržali. Dakle, ja moram reći da se ne mogu načuditi da se sumnja jer se ovdje jasno kaže kako ćemo doći do tih arbitara koji su priznati i cijenjeni suci, koji su iznimno cijenjeni stručnjaci pa da se sumnja u način njihova izbora što znači da se u konačnici, ja se tome ne mogu načuditi, sumnja u Europsku komisiju ako hoćete. Pa mislim, što će Europska komisija sve nas izigrati. Pa to je u najmanju ruku apsurdno. A s druge strane, mislim da nijedan svjetski priznati stručnjak ne može staviti na kocku svoj autoritet, svoje znanje, svoju struku na kraju i sve što je u životu napravio da presudi u konačnici u korist jedne ili druge države nego da presudi u skladu sa međunarodnim pravom kako jasno piše u ovom sporazumu. Dakle, sudit će na temelju među ostalim međunarodnog prava. Zanima me zašto gospodin Milanović misli da primjerice doktor Vukas ili evo naš ministar gospodin Šimonović koji ima veliko diplomatsko iskustvo nisu poznati i priznati stručnjaci i zanima me kojih je to više od desetak stručnjaka koji se protive izričito ovakvom sporazumu. Što se tiče jednostrane izjave koja je pred vama ja sam jasno rekla, o tome sam razgovarala sa premijerom Pahorom, rekla da će Hrvatska izaći sa jednostranom izjavom i da će ona biti ponovo na dnevnom redu prije ratifikacije sporazuma u oba parlamenta odnosno u ovom slučaju u Hrvatskom saboru. Ali radi se naprosto o jednoj žalosnoj činjenici da se više vjeruje nekom drugom, više se vjeruje u ovom slučaju premijeru Pahoru nego hrvatskoj premijerki i to je ono što mene, neću reći da me to žalosti, malo me iznenađuje ali je činjenica pred kojom stojimo. I nije točno da je Hrvatski sabor stavljen pred gotov čin. Hrvatski sabor ima ovaj sporazum pred sobom, može odlučiti na dva načina, prihvatiti odnosno dati meni potporu da ga potpišem ili odlučiti da to nije dobro za Hrvatsku, da se pregovori prekidaju, da Hrvatska ima potpuno neizvjesnu budućnost oko ulaska u Europsku uniju. To su te dvije mogućnosti. I još oko konstatacije da je i gospodin Milanović i čelnici oporbe pozvani na prepad u Vladu. Ako se radi o pitanjima koja su bitna za Hrvatsku ja mislim da je dovoljno poslati poziv 24 sata unaprijed. A ako treba ja bih se bila spremna odazvati u roku od 5 minuta jer svi mi moramo svoj posao za Hrvatsku raditi 24 sata dnevno, ako treba ako je moguće i više od toga. I oko toga da je u Vladi sjedilo pola HDZ-a. Želim upozoriti da to nije točno prije svega. Bili su naravno vodstvo HDZ-a, svi čelnici stranaka koalicije koji su sjedili na sastanku koji je bio neposredno prije toga ali zbog jedne jedine činjenice koja je u ovom trenutku ipak važna a to je da HDZ sa svojim koalicijskim partnerima vodi državu. I to je jedan jedini razlog zbog kojeg smo sjedili tamo i sa puno strpljenja čekali i obrazlagali. Oko diplomatskog fuša ne bih ništa komentirala, ali mislim da bismo trebali uistinu raspravu svesti na ono što nam ovaj sporazum pruža, koje su to mogućnosti za Hrvatsku i onda se do kraja dana odlučiti hoće li Vlada, odnosno hoću li ja to potpisati ili neću i to je sve, u skladu sa deklaracijom iz 1999. godine.
Hvala. Imamo nekoliko ispravaka. Prvi je potpredsjednik, gospodin Neven Mimica. Izvolite. Ne, odustaje. Gospodin Rajko Ostojić.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospođo predsjednice Vlade. Kolega Rošin, ministre Jandroković, svi vi koji spominjete junction, vezu itd., u Americi vam djeca od 16. godina polažu vozački ispit. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Junction, veza, spoj, definiciju, gospodine Zuboviću, dozvolite da završim… … [[Upadica se ne razumije.]] Junction… … [[Upadica se ne razumije.]] I gospođu predsjednicu. … [[Upadica se ne razumije.]] Junction je definicija…
Molim vas! Omogućimo svakomu demokratski izražavati svoje mišljenje pa makar to odudaralo od Poslovnika Hrvatskoga sabora.
Hvala vam za dozvolu gospodine predsjedniče, ali ovo ne odudara. Junction engleski, hrvatski sjecište, raskrižje, točka dodira, zaguglajte to. Sa 16. godina djeca polažu vozački ispit i pitanje je "what is junction?", dakle tko ima pravo prolaza kroz raskrižje, kroz sjecište. Ja sam svoj ispit, gospodine Zuboviću… … [[Upadica se ne razumije.]] Vozački položio u New Yorku sa odličnim uspjehom, prema tome junction…
Hvala!
Molim vas, ministre Jandrokoviću, ako nemate vozačku poučit ću vas što je junction, poučit ću vas što je semafor, a što je veza.
Hvala! … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Molim vas! … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Molim vas! Odlučuje se o bitnoj stvari Hrvatske države i molim vas toleranciju maksimalnu u raspravi. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Molim vas! Svak će dobit riječ tko zatraži. Nemojmo ići ispod razine problema o kojima govorimo. Na redu je ispravak, gospodin Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovani predsjedniče. Poštovana premijerko, poštovana gospođo Kosor, predsjednice hrvatske Vlade. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, u redu. Dakle, o fušu i diplomatskom fušu, ali ispravljam krivi navod, prema tome držat ću se toga. Deklaracija iz '99. godine govori o prihvaćanju, o potpisivanju. Premijer Račan je parafirani tekst donio u ovaj Sabor i dobio političke batine radi njega, političke batine. Donio ga je, nije ga potpisao. Sedam godina kasnije, osam godina kasnije tu smo gdje jesmo. Toliko o vašem tumačenju deklaracije i onoga što je Račan napravio ili nije. To sam namjerno preskočio. Dakle, došao je u Sabor sa sporazumom koji nije bio potpisan, dakle nije točno da je prekršio deklaraciju. Sporazum u trenutku kad je došao nije potpisan. Članak 11., gledajte za razliku od vas, ja sam vas slušao, bio sam izvan, ali sam slušao što ste govorili. O članku 11. sam govorio skoro dvije minute, sve što ste rekli u tom pogledu je krivo. Dakle, rekao sam da je došlo do izmjene i problematizirao u kojoj mjeri je to uopće povoljnije za Hrvatsku. I konačno popis arbitara. Pa draga gospodo, dragi zastupnici HDZ-a koji se borite za naklonost premijerke ispravcima krivoga navoda, molim vas… … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]]
Hvala!
Pročitajte sporazum, dakle u "Rehnu 1"… … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]]
Hvala! … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Hvala lijepa. Molim vas… … [[Upadica se ne razumije.]] Moći ćete se javit još koji put pa zasada ja mislim da je…
Ne, ne, ne, nećemo se javit još koji put jer su mi isključili … /Govornik isključen./… isključili su me nekoliko puta.
Molim vas!
Popis arbitara, ključno i važno, pročitajte sporazum. "Rehn 1" ne govori o popisu arbitara jerbo ga nema, jerbo ga države nakon što potpišu sporazum same kroje. Ovaj "Rehn 2" govori o popisu arbitara koji sastavlja komisija. Ne znamo tko su ti ljudi, a o tome da su to priznati profesori… … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Gospođo Kosor, pa dajte recite tko su ti ljudi…
Hvala vam lijepa!
To je presudna informacija. Krivo ste slušali. Bez tog popisa ljudi ovo je predstava. … [[Upadica se ne razumije.]]
Molim vas! Tolerancija može biti, ali ima i ona svoje ograničenje. Molim vas! Budimo, tražim od vas toleranciju, razboritost i političku mudrost. Zašto smo dobili mandat? Mi odlučujemo i svak će se moći izjasniti glasovanjem, znači nemojmo se uzbuđivat, svak ima pravo reći i na kraju dignut ruku za ovo ili ono. Molim lijepo. Gospodin Dragutin Lesar, ispravak.
Gospođo predsjednice Vlade, gospođo Kosor, rekli ste da je osnov za predlaganje ili vaše zahtijevanje prethodne suglasnosti Sabora deklaracija iz Sabora iz 1999. Time ste potvrdili moj stav da nijedna odredba Ustava ni zakona ne predviđa ovakvu proceduru. Ali kako to da ovim podneskom koji ste vi potpisali Saboru se niste pozvali na deklaraciju? Kako to da u preambuli odluke nema pozivanja na deklaraciju? I završno, najbitnije, recite mi molim vas da ne bude nesporazum u toku rasprave i uoči glasanja, koju većinu u Saboru smatrate da imate suglasnost? Obična, natpolovična ili dvotrećinska ili možda i to u deklaraciji piše? Mislim da je to jako bitno. Kojom većinom glasova smatrate da ste dobili suglasnost za potpis ugovora? … [[Upadica se ne razumije.]]
Dužan sam po Poslovniku davat objašnjenja pa ću u tom pogledu odgovorit na vaše pitanje. Za ovu, da tako kažem, potporu koju bi eventualno Sabor mogao dati predsjednici Vlade da potpiše ovaj sporazum, potrebno je većina zastupnica u Hrvatskom saboru nazočna na sjednici. To znači ne može bit manje od 77 zastupnika jer onda nema kvoruma. To je jedna stvar. Druga je stvar što premijerka sasvim je u pravu kad traži što širu potporu svih stranaka u Hrvatskom saboru. Ona je to izričito kazala, ona to želi, ona je omogućila zapravo i predložila da se rasprava malo i odgodi jer je ona mogla biti i u petak što se tiče političkog stajališta ovih ili onih. Ona je mogla uputiti u proceduru, uvrstiti u dnevni red, staviti na dnevni red sve u okviru Poslovnika. Međutim, nije. Umnožilo se sve, dalo se sve zastupnicima u petak i želi dobiti što širu potporu Hrvatskog sabora za ovaj sporazum. Na kraju ćete odlučiti koja je to potpora. Prema tome, nemojmo, a kad bude ratifikacija onda je to drugo pitanje. Kad Sabor jedini može odlučivati o promjeni granice. Jedino Sabor dvotrećinskom većinom na temelju članka 82. Ustava u svezi sa člankom 80. koji se odnosi na članak 8. Molim vas, sve piše u Ustavu. Mi smo dužni raspraviti na demokratski način ovo pitanje i na kraju zauzeti stajalište. Svak će se moći izjasniti i budimo tolerantni u rasprava. Nemojmo se međusobno optuživati. Svak ima pravo reći svoje mišljenje. I na kraju imamo još jedan ispravak netočnog navoda potpredsjednica Željka Antunović. Izvolite.
Odustajem, već je ispravljeno.
Hvala. Dame i gospodo, na redu je klub SDSS-a i gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Vlade, kolegice i kolege. Jedan naš književnik je u literarnu svrhu kazao kako je domovina teško pitanje. I doista jeste. Kažem, da je jedan naš književnik prije koju godinu u jednom svom tekstu kazao: "Domovina je teško pitanje". I doista jeste. I to prilično dugo za nas u Hrvatskoj, 20 godina. I nikako da u tih 20 godina dođemo do vremena u kojem će to pitanje biti nešto lakše i nešto za nas, koji živimo svoju domovinu rasterećenije. Naravno da njezine granice kao i granice domovine bilo kojeg drugog čovjeka nisu i ne mogu biti lako pitanje. Namjerno kažem granice a ne teritorij, jer neki i danas žele poistovjetiti ta dva pitanja sugerirajući da se još uvijek krećemo unutar posljednjih 20 godina i da iz njih ne možemo izaći. Teritorij kao teže pitanje je na sreću riješen teško, sa teškim posljedicama, ali granice kao lakše pitanje rješavamo. E sad, kako rješavamo? Jedan od nas koji nije među nama pokušao je to riješiti onako kako to zrele politike nastoje riješiti, a to je bilateralnim, političkim, državničkim dogovorom prije osam, devet godina. Preuzeo na sebe sve rizike da i u tom pitanju kao i drugima bude proglašen nedovoljnim poštivateljem svoje domovine da ne kažem težu riječ i došao s tim pred Sabor uvjeren da radi najbolju stvar za svoju domovinu, da ga to pitanje ne saplete, da ga to pitanje ne omete na onom putu bez kojega ovoga domovina nema perspektivu, a usudio bih se reći nema ni dobru budućnost, a to je Europa. Došao je pred Sabor i bilo je onih koji nisu raspravljali o meritumu stvari nego su raspravljali o tome je li izdao ili nije izdao domovinu, je li prodao ili nije prodao domovinu. A Ivica Račan pošteno je da mu ovdje kažem ime, nije bio čovjek koji se prodavao ni u čemu, a najmanje u takvoj stvari. Ali netko je smatrao da je za osvajanje vlasti i za razumijevanje položaja Hrvatske dobro da se takva politika promovira. Vlast je osvojena, vlast prođe, ali problemi domovine ostaju uvijek isti ako se to radi samo i jedino radi vlasti. Nadam se da mi koji danas ovdje trebamo odlučiti o ovom arbitražnom sporazumu nećemo biti opterećeni tom vrstom pitanja i tom vrstom dileme. Nadam se da smo u ovih osam izgubljenih godina nešto naučili. Ako nismo možda će netko odlučiti da nam da još koju godinu pa da naučimo. Nadam se da ima onih koji su, ja nisam u to vrijeme sjedio u ovom Saboru, ali koji su sjedili i koji se sjećaju atmosfere i koji se sjećaju posljedica i nadam se posebno mislim na naše kolege iz SDP kao i jednako i na naše kolege iz HDZ-a da neće dopustiti da se to dogodi. Sad mi dozvolite, nadam se da se neće dogoditi paradoks kao što izgleda s obzirom na to kako je rasprava krenula, da će HDZ postati SDP, a SDP postati HDZ. Nadam se da se to u ovoj stvari neće dogoditi. Što se tiče posljedica s obzirom na izgubljenih osam ili devet godina zamjećujem tri najteže i najkrupnije posljedice te politike i toga. Prva je političke podjele, nepovjerenje, produbljenje političkih podjela na one koji su privrženiji i na one koji su manje privrženi, na one kojima se može vjerovati kad su stvari o domovini u pitanju na onima kojima se ne može vjerovati. Ta podjela se osjeća i danas. Ne više tako drastična, ali osjeća se i danas. Najteže je što se dopušta da oni inicijatori podjela, koji nisu u Saboru tu podjelu nastoje unijeti među zastupnike u Saboru. Najteže je što oni koji nemaju teret izbora i volje naroda, smatraju da zastupnici trebaju slušati njih, a ne slušati svoju političku racionalnost i svoju ustavnu obavezu da za ovu državu nađu rješenje koje bi bilo najbolje, u skladu sa onim što im je ustavna obaveza s obzirom na to da su bili, i da jesu rezultat parlamentarne demokracije. Nadam se u tom smislu da ćemo ovaj Sabor zaštititi od te vrste utjecaja i da ćemo donijeti odluku u skladu sa svojom savješću, svojom odgovornošću. I nećemo dopustiti da se izvana te podjele unose među stvari koje je stvar naše zajedničke odgovornosti, i moje. I kolega iz HDZ-a, i kolega iz SDP-a i HNS-a i svih drugi. Vrijeme je da te podjele prevladamo, i vrijeme je da onima koji izvana nastoje te podjele produbljivati kažemo da ih nećemo prihvatiti. Drugo, u tih 8 ili 9 godina, izgubljenih godina, to sam rekao i povodom rasprave o Rehnovom drugom prijedlogu, pa me bivši premijer silovito napao zbog toga da nije riječ o izgubljenim godinama i da neće biti rješenja koje će biti lošije od onoga koje je bilo 2001. potpisano. A to jeste 8 ili 9 izgubljenih godina zato što smo trpili zastoj na putu prema Europskoj uniji, zato što smo trpili zastoj u reformi, zato što smo trpili zastoj u kontroli, demokratskoj, kontroli vlasti i samovolje onih koji preuzimaju vlast. Trpili smo zastoj prema Europskoj uniji i nismo mogli iskoristiti sve prednosti koje taj pristup Uniji donosi i nismo se osposobili da sve prednosti iskoristimo. Hoćemo li otvoriti još jednu šansu za taj zastoj? Hoćemo li mi ovdje zastupnici u Hrvatskom saboru riskirati da svojim biračima i da narodu kažemo da umjesto za godinu, dvije u Europsku uniju ćemo ući 2014.? Hoće li to netko reći? Hoće li to netko staviti na referendum? I hoće li netko ljudima objasniti što to konačno znači i koje su to posljedice po ovu državu i po ovaj narod? Možda to nekome odgovara. Nekome tko ima neku vrstu moći, nekome tko ima neku vrstu novca, nekome tko ima neku vrstu monopola. Ali brojnim ljudima u Hrvatskoj, posebno radnicima koji gube posao, posebno seljacima kojima će nedostajati sredstva za potpore, tim ljudima sasvim sigurno ne odgovara kad bi im netko razmaknuo maglu koju netko ovdje u posljednjih dva dana nastoji stvoriti, a mi smo između ostaloga doprinijeli tome da se ta magla počne razvlačiti zato što smo se neodgovorno ponašali prije nekoliko dana. I konačno, najgora stvar je kad se ovako teška pitanja koriste zato da se skrene pažnja sa stvarnih pitanja. Ova Vlada i svi mi ovdje u Saboru trebamo nastaviti borbu protiv korupcije, zaštititi državni proračun i državne financije i državni novac od toga da ga se uzima kako tko hoće, s obzirom na politički utjecaj, moć, veze i štošta drugo. To je još jedino značajno bogatstvo koje nam je ostalo. A mi ćemo skrenuti pažnju sa toga i umjesto da se tome posvetimo, da se na to usmjerimo i da pokušamo utjecati na to da jedan međunarodnopravni instrument, a to je arbitraža, iskoristimo za svoje dobro i u svoje svrhe, i da gradimo partnerstvo sa zemljama koje u toj arbitraži mogu imati svoga utjecaja, mi ćemo se odlučiti da rušimo partnerstvo, da ne utječemo na arbitražu. Ne razumijem to. I ne mogu razumjeti. Koji god mogući razlog bio. A što se tiče same stvari. Sastav suda, jeste problematičan ako ništa ne uradimo. I ako pustimo da se bez našeg očitovanja, bez našeg stava, na šta imamo pravo prema ovom sporazumu, dogovori sastav suda koji će biti protivan ocjeni naših interesa. Ako mi to ne želimo, gospođe i gospodo, a javnost to mora znati i nitko je nema pravo obmanjivati. Prema ovom sporazumu to neće uraditi ni Olli Rehn, ni predsjednik Komisije, uradit će predsjednik Međunarodnoga suda pravde. Ako se ne dogovorimo. I ako to nama i našim interesima ne odgovara. I ako primjećujemo da postoje liste koje nama ne odgovaraju, ovdje smo da kažemo ne, mi ne prihvaćamo takve liste. Mi želimo da to odredi meritoran sud. To je ovim sporazumom zajamčeno i to treba reći ljudima. I ne treba ometati one koji taj posao trebaju obaviti, nego im treba dati podršku da izbore najbolji sastav za Hrvatsku. Vjerojatno je Međunarodni sud pravde najbolji, najmeritorniji u tom smislu da to kaže. Što se tiče "junction", ja bih bio malo oprezniji s time kada tuđu riječ diskutiramo povodom naše kože, a posebno ako smo u toj interpretaciji amateri. To je otprilike kao da nam netko baci kost bez ičega, a mi se trebamo glodati oko te kosti. Ja bih također bio protiv toga. Mi jesmo siromašna zemlja još uvijek u mnogočemu, jesmo napaćen narod, ali baš zato da nam netko baca neku lingvističku kost pa da se mi oko nje glođemo, toliki minimum patriotizma imam pa ću reći ne. Što je moguće u tome? Moguće je više stvari. Ne ono što uvaženi kolega Kajin kaže … [[Govornik se ne razumije.]] prodora i teritorija. Moguće je više stvari. Koje? Na nama je da radimo maksimalno da se stvori više mogućnosti i da sud arbitražni može birati između toga, a ne samo ili naše ili njihovo. Ili teritorijalni ustupak ili ništa drugo. To nije istina. Po tome sud sigurno tako neće raditi a mi se trebamo potruditi da ne radi. A što se tiče izjave. Izjava je dobar zaštitni mehanizam. Ona nije samo smokvin list predsjednice Vlade niti bilo koga drugoga nego pojačanje pozicije i razumijevanja Hrvatske u ovoj stvari, i nemojmo otežavati status te izjave i nemojmo otežavati funkciju te izjave i nemojmo omalovažavati one koji će posvjedočiti tu izjavu. I na kraju ja sam vjerovao i još uvijek vjerujem da je ova teška tema prilika za neku vrstu političkog zajedništva u ovom Saboru, ima još drugih tema koje nisu ništa lakše kada je u pogledu rješavanje tih pitanja, a pred kojima stoji Hrvatska i traže se urgentni odgovori. Ja sam mislio i još uvijek mislim da interes naroda u rješavanju ovih pitanja traži neku vrstu zajedništva. Ne mora ono biti formalizirano ali može biti osviješteno kao odgovornost nas koji predstavljamo narod. Ukoliko propustimo tu priliku, dopustimo ponovno podjele, dopustimo ponovno zastoje, dopustimo ponovno skretanje pažnje napravit ćemo nešto što sigurno nije interes onih koji su nas birali, sigurno nije interes onih zbog kojih se sastajemo danas ovdje i sastajemo se redovito prema Poslovničkim i drugim obavezama. I zato kolegice i kolege plediram ne za to što će tko reći za da ili ne, ali plediram za pristup, pitanja koja sam na početku spomenuo, domovina je teško pitanje da tom pitanju pristupimo onako kako ona zavređuje, a isto tako pitanje njezinih granica, jer je to jedno od teških pitanja koje moramo riješiti kako bismo mogli nesputano kretati u pravcu asocijacije koja je od našeg nacionalnog interesa i od interesa svih naših građana neovisno o tome da li to oni u jednom trenutku vide ili ne vide, ali mi moramo vidjeti. I zato jeftino podilaženje još jeftinijim stavovima u tom pogledu je krajnje politički neodgovorno. Zahvaljujem.
Imamo jedan ispravak gospodin Niko Rebić izvolite.
Netočno je kolega rekao da potpisivanjem Sporazuma Drnovšek - Račan nije napravljena nikakva šteta ili prodan teritorij. Još gore kolega, ničim izazvan bivši premijer je poklonio Savudrijsku Valu a posljedice toga osjećamo evo i tko zna kakve će biti u budućnosti. Ja se nadam da nikada više nećemo doći u takvu priliku kakva je bila kada je parafiran taj Sporazum. Hvala.
Hvala. Dame i gospodo, u 11,05 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Idemo dalje. Na redu je Klub HSS-a i gospodin zastupnik i potpredsjednik Josip Friščić izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, uvažena predsjednice Vlade, uvaženi članovi Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite mi da vas i ja najprije pozdravim, zatim da zasigurno vezano uz temu o kojoj danas raspravljamo podsjetim da kada smo bili u kampanji, kada smo se kandidirali, kada smo pred građanima prije 2 godine utvrđivali ciljeve za rad na međunarodnom planu, što su nam prioriteti tu zapravo razlike nije bilo. Svi smo tada govorili to je nacionalna sigurnost vezana kroz NATO i to je pitanje naše perspektive, realizacije naših i ciljeva i težnji i novih odnosa kroz ulazak u Europsku uniju. Svjesni smo toga da je u jednom trenutku na realizaciji ovog drugog cilja jer onaj prvi smo ostvarili, na realizaciji ovog drugog cilja formalno iskrsnulo jedno pitanje o kojem smo ponovno imali konsenzus kada smo govorili da pitanje odnosa, pitanje granica, pitanje odnosa između nas i susjeda ne treba i ne smije biti pitanje nastavka pregovora, otvaranja, zatvaranja poglavlja i našeg puta prema Uniji. Prošli smo kroz različite faze tumačenja, značaja toga pitanja. Svjesni toga da ono nije primarno, svjesni toga da nije jedino isključivo jer i tada a i ovih dana se potvrđuje da zapravo Europska unija nije bila spremna za proširenje prije nego regulira pojedine stavove i odnose unutar svojih članica, odnosno prije nego što se najprije usvoji Ustav, ali onda kao minimum Lisabonski sporazum. MI smo sada opet dočekali trenutak kada je taj Sporazum usvojen i kada će ga zadnja članica potpisati i kada se nama pruža šansa da određene procese ubrzamo, ali onda opet na scenu stupamo mi. Naša spremnost, naša odlučnost želimo li to realizirati ili ne. Sada je jasno postavljen, a ovaj Sporazum to i potvrđuje, da je jedno proces pregovora a drugo rješavanje pitanje odnosa susjeda i granica ali i u tome da postoji spremnost i odlučnost da nam se pomogne jer znamo kako su se granice formirale kroz povijest, kako i u našoj bliskoj prošlosti su neki mislili da se mogu formirati i rješavati pitanje granica. Mislili su da je to ratom, okupacijom, članica smo NATO-a i zasigurno takve opasnosti nema. Drugo pitanje je razgovor i dogovor dviju zemalja. Imali smo jednu komisiju, imali smo drugu komisiju, imali smo, do Sabora sporazum koji je došao, sve to skupa smo iscrpili, možda ne do kraja potrošili jer će nam ako ništa drugo onda stručnjaci koji su na tome radili trebati u svim onim radnjama i dokaznicama o kojima govori ovaj sporazum, ali ni to nije polučilo rezultate. I pred nama je sada prijedlog u koji se uključila Europska unija, u koji su se uključile i Sjedinjene američke države i nude i određena jamstva i daju nam određene prijedloge kako to učiniti. I kako mi reagiramo? Ako se u sporazumu navodi da će o tome odlučivati priznati stručnjaci međunarodnoga prava onda mi većinu rasprave i ono što je slana i poruka prema javnosti i na čemu se baziraju i određene poruke, to je oni će nas pokrasti, to nisu ljudi koji nama žele dobro. Mi se bojimo koga će oni predložiti u arbitražni sud. Gospodo ne idimo u Europu ako mislimo da u Europskoj komisiji sjede ljudi koji žele zlo Hrvatskoj. Nemojmo prihvaćati onda ovakva načela, ali mi ne vjerujemo ni svojoj struci jer u Vladi na razgovore je s nama sjedio profesor Vukas i tada su ga mnogi pitali, a onda je bilo i postavljeno glasno pitanje: "Profesore dio struke misli drugačije, pa da li ste vi iščitali regulativu o pravima zemalja na moru?". On je nama odgovorio: "Gospodo ne čitao nego pisao." I da li sad nekome treba vjerovati? Ja njemu vjerujem iako ima i onih, i njihova mišljenja treba uvažavati, koji misle i drugačije. Imamo li mi i određeni strah? Imamo, on je uvijek opravdan, on je dobrodošao jer postoji jedna razlika između nas i Slovenije oni su članica, a mi nismo. Ali ovaj sporazum upravo u jednom svojem članku govori da će sve radnje nastajati onda kada ćemo mi "de facto" biti članica. I onda ne vidim zašto bi netko za tim stolom, gdje ćemo i mi sjediti, više volio Sloveniju nego što voli nas. Mislim da jasno trebamo kroz današnju raspravu i dati odgovor što je to bilo pred Saborom 2001., a što je to danas. Tada je to bio sporazum kojim je bilo rečeno što, tko daje, što daje i kome daje, a danas je to sporazum kojim se dogovaramo ili utvrđujemo kako ćemo rješavati sporna pitanja. I imamo li alternativu? Imamo, i zato nije ovo dokument "uzmi ili ostavi". Alternativa je, ne usvojimo ga možda će proces ići dalje koracima i tempom kojim će ići, ali na sebe preuzimamo i odgovornost njihovoga zastoja, a mislim da smo se ne jedanput svi skupa zalagali i borili i očitovali da ne želimo podržati one druge jer nemojmo smetnuti s uma da postoje i drugačija razmišljanja za neke balkanske integracije itd. Da ima onih koji misle da bi svi trebali zajedno, ne ono što je znao predsjednik Mesić reći, kao ono lađe jedna za drugom kad tko stekne uvjete, nego svi skupa prikopčani kao jedna kompozicija. Mislim da je upravo šansa da to ne budemo. Da ono što smo dosad radili, sve ono što se kroz prilagodbe učinilo, da se opredmeti, da iskoristimo tu šansu, a da poslije toga pomažemo drugima jer nismo nikad rekli da ih ne želimo, da oni također nisu na tom putu, ali mislim da mi nismo ti koji bi trebali ostati u čekaonici dok će neki drugi ostvariti uvjete ili napraviti određene pomake. U načinu pripreme sporazuma svaki dokument kada se priprema, kada se ozbiljno priprema, ako ga se idući dan počinje raspravljati pa onda još pogotovo ako političke opcije budu temeljne oznake ili opredjeljenja za njegovo shvaćanje i prihvaćanje onda se teško osvaja i mislim da je dobro da je on u cjelovitom prijedlogu došao pred nas i imamo mogućnosti da se o njemu očitujemo, opredijelimo i kada, a ovih dana će to biti vrlo značajno, tko više želi štititi ili štiti nacionalne interese, ono što sam ja uvjeren i u to sam siguran da nitko od nas koji ovdje sjedimo ne želi izdati nacionalne interese, ono što je naše prepustiti nekome drugome, dati drugome i biti onaj kojega će sutra povijest kao takvoga pamtiti i upisivati. A što se tiče tumačenja pojedinih odredbi ili riječi kada se prevode na neke druge jezike onda ja sam pristalica toga da raspravljamo na način i dokumentu koji je napisan na hrvatskom, a onda u prijevodima neka to bude kao što reče uvaženi kolega zastupnik, da ova engleska riječ zapravo govori tko ima pravo prvenstvo prolaza kroz raskrižje, a ne da određuje čije je raskrižje. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Čehok u ime kluba HSLS-a, SDH-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo predsjednice Vlade, potpredsjednici, ministri, gospođe i gospodo. U jednom od najinspirativnijih tijela u našoj kulturi u Platonovoj državi, raspravljaju Tasimah i Sokrat o pravednosti. Tasimah poznati sofist otprilike kaže Sokratu, "pravednost nije ništa drugo nego korist jačega", na što Sokrat na svoj sebi svojstven majutički način od pitanja do pitanja, od riječi do riječi, podrobno pokušava pokazati i dokazati da pravednost ipak jednaka raspodjela i mogućnost da svaka strana, svaki subjekt u mogućoj raspodijeli jednako primi, jednako stekne i da nitko ne bude oštećen. Ta sofistička postavka da je pravednost korist jačega, kasnije se u makijavelizmu postavila kao temelj ne samo državničkih poslova, nego kao temelj nažalost odnosa između država, pa nažalost danas često i međunarodnoga poretka. I činjenica jest da raspravljajući danas o ovome sporazumu, činjenica jest da danas raspravljajući o cjelokupnom kompleksu pitanja s Republikom Slovenijom, nama zapravo ostaje gorak okus u ustima, da to sofistička poštapalica ili ono što je u međuvremenu postalo sofistička poštapalica, doista danas na neki način određuje međunarodni poredak, pa i poredak unutar Europske unije. I da je dosita tako da je pravednost korist jačeg ili barem korist onoga kada je riječ o konkretnom pitanju tko je prvi stigao do Europske unije, dakle Slovenije kao članice, odnosno nas koji još uvijek stojimo pred vratima. Ne govorim to zbog toga što mislim da ne bi trebalo pristati na kompromise. Znate kompromis je perdeficionen sporazum s kojim su obje strane jednako nezadovoljne. I kada vi danas čitate sve što se raspravlja u slovenskoj javnosti, ja živim u gradu koji je najbliži Sloveniji gotovo, kada čitate što se raspravlja u našoj stručnoj, kvazi stručnoj ili ipak politiko obojenoj stručnoj javnosti, vidjet ćete da smo mi jednako nezadovoljni. I naša javnost je jednako nezadovoljna na istim onim točkama na kojima je jednako nezadovoljna i slovenska javnost. I upravo u tome i jest smisao kompromisa. To je dogovor s kojim su obje strane jednako nezadovoljne. Možda ćemo nastojati mjeriti naše nezadovoljstvo ili slovensko nezadovoljstvo manje ili više. Ali nezadovoljstvo apsolutno jest prevladavajuće ili pretežni osjećaj o kojemu ćete moći evo pročitati. Uzmite samo slovenske tiskovine ili pogledajte elektroničke medije ili jednako tako naše ili pogledajte možda ako se možemo već tako hegelijanski poslužiti glasom naroda, ono što kažu piljarice na placu ili sasvim obični građani koji se voze tramvajem, vlakom ili koje ćete zateći na ulici. I ne samo osjećaj nezadovoljstva nego i bojazan, strepnja pred određenim tumačenjem određenih riječi, članaka, dogovora, sporazuma, onoga što stoji u pozadini sporazuma. Prema tome, činjenica jest da mi na takav kompromis moramo pristati upravo zato da bismo izbjegli to, da taj prokleti sofizam, da je pravednost korist jačega, osjetimo na svojem vlastitom primjeru. Ali pri tom izbjegavajući to. Ja mislim da smo dužni i mislim da je predsjednica Vlade, pa i predsjednik Mesić to dobro rekao da rizici postoje, da smo dužni reći građanima ove države, da je prokleti paradoks samo u tome da mi da bismo ušli u Europsku uniju, da bismo dosegli svoje nacionalne i građanske ciljeve, ako hoćete svoje povijesne ciljeve, da mi zapravo moramo otkloniti ili odgoditi sve ovo pitanje do onoga trenutka dok Hrvatska uđe u Europsku uniju. Nije unutar Europske unije i prije toga naprosto ne možemo to pitanje, taj kompleks pitanja razriješiti, prevladati. I mi zapravo da bismo ušli danas, dakle da bismo odškrinuli ta vrata i imali konačno ulaznicu, da završimo pregovore i da pristupimo, mi zapravo moramo postupak arbitraže odgoditi kada Hrvatska postane ili kada pristupi Europskoj uniji. Samo želim reći da Europska unija nažalost, u koju se pouzdamo kao u međunarodni pravni poreda, nema učinkovitih mehanizama prema Sloveniji, kao i prema drugim državama. I zato nemojmo reći građanima ove države, ulazimo u Europsku uniju zato što ćemo tamo zateći zato što ćemo onda preuzeti učinkovitiji pravni poredak, jer upravo to pitanje pokazuje da tome nije tako. I da ne postoji mehanizam čvrst i siguran kojim je moguće prevladavati ovakve sporove međunarodne. I da dosita u tom smislu često i taj međunarodni europski poredak izgleda kao pravo jačega. Ne samo u ovom pitanju, nego i u mnogim drugim pitanjima, pa ako hoćete i gospodarskim. I kada govorimo o tome da mi danas biramo manje zlo, da prihvaćamo svjesno i dio rizika koji može nastati, jer biramo manje zlo, da bismo postigli svoj krajnji cilj ili krajnju svrhu ako hoćete našeg političkog djelovanja, to je pristupanje Europskoj uniji, onda nemojmo govoriti da će biti najveća šteta u tome što ćemo možda ući godinu kasnije, možda nećemo 2011. nego 2013. I nemojmo govoriti da to činimo što prije zato što ćemo onda građanima da će lakše živjeti i da će im biti bolje, jer to nije istina. S ulaskom u Europsku uniju živjet ćemo u prvo vrijeme teže, imat ćemo udar na standard, na egzistencijalni standard, na različite druge kategorije. Ako ništa drugo morat ćemo mijenjati svoje navike, a vi znate da je navika odvika od sto muka, morat ćemo prevladati svoje uskogrudnosti mentalitete. Ja samo govorim o tome da nemojmo potpisivanjem ovog sporazuma i pristanak na ovo manje zlo pravdati time da nam je ulazak u Europsku uniju prioritet u smislu da moramo ući odmah iduće godine, za dvije godine i da to radimo zato što će građanima odmah biti bolje. To nije naprosto istina. Nego im recimo da je to dugoročni cilj i da ulazak u Europsku uniju dugoročno ne odmah stvara određene druge temelje koji mogu podići i životni standard i sigurnost i pravni poredak, i pravnu sigurnost, i prava građana i različita druga prava. Naprosto, to govorim zato što ne bih htio da nam se dogodi. Siguran sam da nam se neće dogoditi da ćemo ući kao guske u magli ali ne bih htio ni da uđemo kao pokisli purani, ne bih htio da onog trenutka kad uđemo ćemo imati i gorak okus ovoga sa Slovenijom ali će građani shvatiti da ono što smo im obećavali, da od 2010., 2011. teče med i mlijeko, da se to nije dogodilo. Znači, nećemo ući kao guske u magli ali nemojmo ulaziti ni kao pokisli purani. Budimo realni, shvatimo realno ono što nam donosi pristupanje ako otklanjamo već uz rizik, uz gorak okus i ovakva pitanja kao što je odnos sa Slovenijom. Što se tiče mogućnosti da suci koje ćemo izabrati nisu nešto u što se može pouzdati i da jest pitanje u koje unaprijed treba sumnjati i dvojiti, naravno ja bih uvijek preporučio metodološki "cum grano salis" uvijek treba pomalo i sumnjati ali su potpuno u pravu oni koji kažu da bilo kakva sumnja da unutar Europske komisije nećemo moći izabrati pouzdane suce, pravične suce zapravo ne dovodi u pitanje sam arbitražni postupak i arbitražni sud nego će dovesti u pitanje uopće naše povjerenje u Europsku komisiju. Prema tome, onda si postavimo pitanje ne bismo li trebali onda radikalno sumnjati u sve a radikalna dvojba znači zapravo sumnjati onda i u smisao toga da pristupamo uopće Europskoj uniji. Prema tome, mi moramo pronaći instancu koja će ako se mi nećemo dogovoriti odrediti te suce. Mi moramo vjerovati ako već ne vjerujemo uvijek da međunarodni pravni poredak se uvijek zasniva na načelu pravičnosti da su ipak oni kao pojedinci, dakle individualno po svojem moralnom habitusu i po svojoj pravničkoj kompetenciji takvi da nam osiguravaju pouzdane suce. Mislim da u to treba najmanje sumnjati uz naravno još jednom ponavljam metodološki "cum grano salis" i kad je riječ o ovom "junction" i kad je riječ o nekim drugim pitanjima koja sasvim sigurno otvaraju rizik. Za nas je uvijek bilo najgore u povijesti ako hoćete malo historičarski kad su nam se stavljale krpice sjetite se samo riječka krpica na određene riječi i na određene sporazume, a ta riječ može biti i krpica. Ona može nositi sa sobom različita tumačenja i u tome naravno jest rizik da je ona pravno strogo denotativan pojam onda ne bi bilo kompromisa. Ali sam apsolutno uvjeren da uz umijeće, uz razboritost i pravičnost sudaca i uz naše umijeće mi ipak možemo doći do kompromisa koji će biti obostrano zadovoljavajući. I dozvolite mi na kraju čestitati i predsjednici Vlade i Vladi, mislim da smo mi imali pred sobom i predsjednica Vlade posebno ne samo jedno moguće pitanje, imali smo i teret svih premijera prije toga koji su im "bona fide" pokušavali nešto učiniti. Imali smo i teret blokade pregovora, imali smo i teret i kontekst ovoga sofizma o kojem govorim da je pravednost korist jačega i da Slovenci nažalost danas jesu dio Europske unije a mi nismo i da mogu diktirati uvjete. I mislim da je doista umješnost da u ovakvim okolnostima se dođe do sporazuma koji je najmanje zlo i koji je najmanji rizik. I zato ćemo mi takav sporazum prihvatiti.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Vlade, članovi Vlade, kolegice i kolege. Kolega Čehok je rekao na kraju da će podržati, bome mislila sam da će vatreno odbiti, do zadnjeg časa nas je držao u nedoumici da li govori za ili protiv sporazuma. Ja ću početi u ime kluba HNS-a na drugi način. Prvo da raščistimo o čemu ovdje raspravljamo. Raspravljamo o onom nepostojećem dijelu dogovora između naše premijerke i slovenskog premijera Pahora i mislim da ova situacija samo pokazuje da takav pristup načelno treba izbjegavati. Dakle, ako se nešto dogovara a nije se dogovorilo ne treba se reći sadržaj, može se raditi tiha diplomacija ali može se reći i prirodno je da se o tome dogovaralo. Ali treba reći ljudi o tome dogovaramo. To je tema na kojoj nismo postigli sporazum ali je predmet dogovora a ne tvrditi nema ništa a onda se nađete između ostaloga u ovakvoj situaciji u kakvoj smo se našli danas. I drugo o čemu dogovaramo, dakle ovo je sastavni dio onog dogovora od kojih je prvi dio pismo švedskom predsjedanju a drugi dio je ovo oko kojeg se dogovaralo da ne bude nikakvih sumnji, što se tvrdilo da ne postoji. Drugo, o čemu mi raspravljamo, mislim da je važno raščistiti. Raspravljamo o parafiranju, dakle potpisivanju od strane predsjednice naše Vlade i predsjednika slovenske Vlade ovog Sporazuma o arbitraži. To je sadašnji korak. Kad ti sporazumi budu parafirani ili potpisani od oba predsjednika vlada doći će natrag i u jedan i u drugi parlament na ratifikaciju. Dakle, još jedanput ćemo o ovome glasati. Mislim da je važno da to raščistimo zato da znamo što je danas na dnevnom redu. Dakle, danas mi ovaj sporazum ne ratificiramo, on se mora vratiti u parlament da bude ratificiran. Ovo je samo suglasnost parlamenta na parafiranje ili potpisivanje od strane dvoje predsjednika vlada. Sada činjenice sam tekst sporazuma. Po mišljenju kluba HNS-a tri su ključne točke u ovom Prijedlogu sporazuma o arbitraži. Jedna iako ne kronološki prva ali po važnosti prva su zadaće arbitražnog suda. Određuju se tri zadaće Arbitražnog suda. Prva je dogovor, dakle ono što Arbitražni sud mora radit ako se sporazumimo. Prvo je utvrđivanje granica na kopnu i moru između Hrvatske i Slovenije. Drugo je spoj ili dodir, kao što ovdje piše veza u neoficijelnoj verziji, dakle spoj ili dodir Slovenije prema otvorenom moru i treće je režim za korištenje relevantnih odnosno odgovarajućih morskih područja. To su tri zadaće. Prva granica na moru i kopnu, druga dodir slovenskih teritorijalnih i međunarodnih i treća režim u odgovarajućem teritoriju. Druga točka o kojoj razgovaramo, vratit ću se na ove tri, druga točka o kojoj razgovaramo je način odabira sudaca koji će sudjelovati, odnosno biti suci u tom Arbitražnom sudu, na to ću se također vratiti. I treće je vremenski redoslijed ishoda arbitraže i ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Pa da krenem redom. Što se tiče utvrđivanja tijeka granice između Hrvatske i Slovenije na kopnu i moru, dakle prva zadaća Arbitražnog suda. Ta odluka po ovom sporazumu donosi se isključivo temeljem međunarodnog prava. To je nešto što smo mi tražili i smatramo da je dobro da je tako. Dakle, ne temeljem bilo kakvih drugih pravila nego temeljem međunarodnog prava. Druga zadaća je veza Slovenija ili dodir Slovenije prema otvorenom moru. O tome se odlučuje temeljem međunarodnog prava, načela pravednosti i dobrosusjedskih odnosa, kao i o trećoj točci, a to je režim na odgovarajućem teritoriju. Dakle, ovdje imamo jedan temelj za koji smo se originalno zalagali u određivanju granica i za druge dvije zadaće imamo temelj koji je zapravo bliži slovenskom stavu, odnosno sadrži ono što je Slovenija zahtijevala. Odabir sudaca. Odabir sudaca je drugačiji nego u bilo čemu što smo do sada ovdje raspravljali, jer ga niti predlaže niti vrši pravosudno tijelo nego predlaže listu s koje se bira, predlaže predsjednik Europske komisije povjerenik za proširenje, tko god to bude. To je osjetljivo i lošije rješenje od onog koje je bilo što se tiče neke vrste pravnih kriterija ili kriterija koji se koriste u odabiru sudaca i to je predmet koji je, po mišljenju HNS-a i po mom osobnom mišljenju, na koji trebamo nešto dodati kao naš preduvjet i koji trebamo pojačati. I konačno, treća točka ili ključna zadaća u ovom sporazumu definirana je ishod arbitraže. To je pozitivni pomak u odnosu na ono što smo do sada vidjeli, za razliku od odabira sudaca. Pozitivni je pomak zato što ulazak Hrvatske u Europsku uniju nije uvjetovan ishodom arbitraže i odlukom Arbitražnog suda. Dakle, Arbitražni sud će svoj pravorijek po ovome vrlo očito donijeti nakon što Hrvatska postane punopravnom članicom Europske unije. Mi smo suočeni u ovom trenutku s činjenicom da Hrvatska ima dva ključna interesa. Prvi je interes ulazak u Europsku uniju, a drugi definitivno određivanje granice između Hrvatske i Slovenije. Zašto je, možda nije loše malo se vratit na to, naš interes ulazak u Europsku uniju? Zbog gospodarskih razloga jer je činjenica da se u svim zemljama inače koje su ušle 2004. podignuo standard otkad su ušle u Europsku uniju, zbog razloga mira, stabilnosti, različitih drugih razloga koje ovdje možemo navesti. Međutim, po mom dubokom uvjerenju, više i važnije od svega toga su razlozi koji leže u našoj povijesnoj spoznaji, ako pogledate hrvatsku povijest samo u zadnjih sto godina, a može i manje, da je za nas Europska unija institucionalna garancija, da iako kao što se nekad metaforički govorilo i na ludu glavu dođe kruna, da mi imamo određenu stabilnost države i institucija. To je naš temeljni interes. U našoj povijesti zadnjih sto godina puno puta je na ludu glavu dolazila kruna, drugim riječima ljudi koji su nam puno štetili su preuzimali vlast i bili na vlasti. I zato je za nas obveza pred vremenom koje nam predstoji da osiguramo koliko je god moguće, da bez obzira kakvom igrom slučaja kakva vlast u koje doba dođe na čelo ove zemlje, da imamo garancije stabilnosti institucija i države. I to je za nas Europska unija. Da imamo garancije da rata biti neće. I to je za nas Europska unija. I više od svega, više od svih koristi, fondova i ovog o čemu možemo razgovarati kao neposrednim profitima od ulaska u tu instituciju, za nas je ovo povijesna šansa da izbjegnemo ponavljanje povijesti koju smo tako puno puta na ovim prostorima vidjeli. Zato je za nas najvažnija Europska unija i zato je naša generacijska obaveza da to ispunimo pred onima koji će doći iza nas. Postoji li u ovom rješenju rizik, u ovom sporazumu rizik? Apsolutno postoji. Ovaj sporazum je za nas rizičan jer kad se govori o tome da će se temeljem različitih i međunarodnog prava, ali i načela pravednosti da će se odrediti spoj ili dodir Slovenije prema otvorenom moru, taj spoj može biti indirektan, može biti zajednička jurisdikcija ili zajedničko upravljanje i može biti direktan. Arbitražni sud može odlučiti bilo koju od te tri mogućnosti. Apsolutno pri punoj svijesti i ne treba ovo braniti kao zadnju riječ znanosti i tehnike najbolje što se može od najboljega. To nije najbolje što se može od najboljega, ali mi nismo u najboljoj situaciji od najboljih. Mi smo u jednoj situaciji koja je za nas loša i iz koje moramo što je hitnije moguće izaći da bismo postigli svoje ciljeve. Ovo je po našem dubokom uvjerenju u HNS-u trenutak političke odgovornosti. Istovremeno svaki trenutak političke odgovornosti je idealni trenutak za skupljanje političkih poena, to nema nikakve sumnje. I gotovo da se čovjek ne može odoliti tom sirenskom zovu. Dilema koja se u donošenju naše odluke pred HNS predstavljaja je vrlo jednostavna. Prvo, hajmo ne podržati parafiranje ovog sporazuma i tako i onako će većina odlučiti, a mi ćemo dobiti koji poen pred javnošću koja je prestrašena, nije dovoljno obaviještena i podržat će takav naš stav. Da li je to odgovorno ponašanje obzirom na ciljeve koje Hrvatska ima? Po našem mišljenju nije. Da li to nama može donesti koristi kao stranci? Apsolutno može i mi vrlo veselo možemo se na taj način postaviti. Druga je mogućnost podržati parafiranje sporazuma. Da li to nama kao HNS-u donosi neke poene? Ne. Ne donosi nam. HDZ se pojavio skupa sa partnerima ovdje sa svim sporazumom. Nama to podržavanje tog sporazuma ne donosi nikakve političke poene. Ali da li je to u interesu ove zemlje da raščistimo situaciju sada kada je moguće? Svako vrijeme nosi svoja moguća rješenja. Naravno da jest. Prema tome, mi ćemo podržati parafiranje ovog sporazuma, podržat ćemo ga, međutim pod uvjetom da se osigura nešto što jeste hrvatski interes i u čemu se ovaj sporazum o arbitraži kako je predložen u tekst može prihvatiti, može popraviti pardon. A to je ključno će biti i ovo kome tko vjeruje, ljudi nismo mala djeca. Hajmo biti ozbiljni oko toga. Tu se ne radi o povjerenju, nego se radi o formalnim institucijama koje biraju. Zašto smo mi htjeli Međunarodni sud pravde, a ne Europsku komisiju? Jer je Europska komisija političko tijelo, a Međunarodni sud pravde je pravosudno tijelo. Ovdje se predlaže da listu iz kojeg će se birati arbitri, suci, predsjednik suda i dva arbitra, dakle većina sastavlja predsjednik komisije i povjerenik za proširenje. HNS će ovdje podržati parafiranje, ali ratifikaciju, za ratifikaciju da bi podržali zahtijevamo da Hrvatska formira svoj stav i zahtijeva da se traži da Hrvatska pristane, a naravno to može zahtijevati i Slovenija ukoliko želi, da Hrvatska pristane na originalnu listu arbitara, dakle sudaca koji će biti predsjednik i dva arbitra u budućem arbitražnom sudu. Obzirom na to kako je ovaj sporazum postavljen to je u zaštiti naših interesa ključno pitanje. I za nas je, nije pitanje povjerenja, nego je pitanje formalne procedure, pravosudnih kriterija. Budimo ozbiljni u ovome. Dakle, ne mogu biti politikosi. Ne mogu biti rezultat političkog izbora, jer je prirodno da je Europska komisija političko tijelo, nego kakvo bi bilo. Nije valjda pravosudno, nego moraju biti u ovom slučaju i rezultat našeg pristanka. Dakle, pristanka Republike Hrvatske na listu arbitara. Ljudi, za razliku od onog što ste vi radili premijeru Račanu i HDZ i njegovi koalicijski partneri današnji koji su nekad bili naši, za razliku šta ste radili onda, ono što je također bilo u interesu Republike Hrvatske. Jer svako vrijeme nosi svoj tip rješenja skupljali političke poene suprotno, suprotno ponavljam interesima Republike Hrvatske i mi da toga nije bilo bi vjerojatno danas već bili članice Unije i ne bi se ovime sada bavili. Suprotno vašem opstruiranju hrvatskih interesa mi u ovom trenutku kao HNS nećemo opstruirati hrvatske interese, pa niti pod cijenu da dobijemo koji politički poen. Mi ćemo podržati ovaj sporazum, zato što bez obzira na vaše stavove smatramo da ako imamo mogućnost da damo ili ne damo pristanak na listu sudaca arbitara, da u tom slučaju bez obzira na poene je to ipak hrvatski interes, a to nam je ipak nešto više ispred stranačkog za razliku od vas.
Dame i gospodo, ja sam vidio kad je počeo svijetliti, ali mi je bilo zanimljivo čuti kako je na kraju prijedlog HNS-a. Međutim, trebamo znati da Hrvatska u Saboru nije nikada podnesen nikakav prijedlog 2001. godine pa se nije moglo o njemu ni izjašnjavati. Dakle, to je bio jedan, molim vas, to je povijesna činjenica. Nije bilo prijedloga u Saboru i raspala se koalicija. To je činjenica. Imamo ispravke netočnog navoda. Prvo gospodin Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Kolegica je svjesno ili nesvjesno tri puta spomenula da se u članku 3. točka 1.b spominju spoj Slovenije sa otvorenim morem i dodir, što nije točno. Spominje se veza. … [[Upadica se ne razumije.]] Ja govorim o hrvatskoj varijanti koja je stigla pred naše klupe, ako ne znate čitati uzmite hrvatski pravopis. Drugo što je netočno rekla, da se govori o spoju ili dodiru sa otvorenim more. Ne, piše veza prema ili engleski too the high sea. Ja ovog trenutka imam vezu sa Dubravom putem tramvaja, ali nemam u vlasništvu taj put, nego ga imam pravo upotrijebiti. I to je odnos riječi prema otvorenom moru. I drugo, Račan-Drnovšek. U tom sporazumu se poklonio dio Savudrijske vale. Ovdje piše da se arbitraža odvija po međunarodnom pravu. U međunarodnom pravu jasno stoji da se svi zaljevi, ako nemaju dovoljnu širinu, dijele po sredini. Znači svaka druga odluka ili eventualno oduzimanje teritorija bi bilo protiv međunarodnog prava, a mi se ovdje pozivamo na međunarodno pravo.
Hvala. Ispravak, gospodin Frano Matušić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa netočno je da smo mi, kako ste to rekli za nas koji smo na vlasti sada, da smo opstruirali hrvatske nacionalne interese u tom trenutku. To nije istina. Kolegice u tom tadašnjem sporazumu Račan-Drnovšek konačno rješenje je bilo ponuđeno po kojem je nedvojbeno dio hrvatskog teritorija pripao Sloveniji. Prema tome možemo onda govoriti o tome na taj način. Drugo, kad govorite o rizičnosti vezano za pojam junction. Kad govorite o rizičnosti. To isto ste mogli govoriti za prvi Rehnov prijedlog. Nismo vas čuli da govorite o rizičnosti. Tamo je jasno stajalo, da će se kontakt sa otvorenim morem, u prvom Rehnovom prijedlogu, da će se kontakt sa otvorenim morem, što je puno određenije nego junction, da će se kontakt rješavati isto prema međunarodnom pravu, prema načelu pravednosti i dobrosusjedskim odnosima. Dakle, u tom dijelu se ništa nije izmijenilo. Ista načela su, ostaje samo razlika u terminima. Ovdje je termin junction, tamo je bio termin kontakt. Prema tome kolegice nemojte obmanjivati.
I ispravak potpredsjednik Vladimir Šeks. Izvolite.
Netočan je navod gospođe zastupnice Vesne Pusić da je Hrvatska demokratska zajednica opstruirala rješavanje graničnih spora sa, Hrvatske i Slovenije, a u vezi, u kontekstu vezano za parafiranje sporazuma Drnovšek-Račan. Nije opstruirala, nego se je kao i sve ostale uglavnom stranke, pa i stranke pozicije i opozicije suprotstavljala tom parafiranom sporazumu, a on nije ni došao u Hrvatski sabor iz razloga što se u parafiranom sporazumu Drnovšek-Račan radi o ustupanju hrvatskog državnog teritorija susjednoj državi, a ovdje se radi o načinu razrješenja. Prema tome, nije se radilo. Bitna je i ključna razlika, nije se radilo o razrješenju spora, nego se radilo o ustupanju hrvatskog teritorijalnoga mora susjednoj državi. Radi toga je pod … [[Govornik se ne razumije.]] vlastite kritike i premijer Račan odustao od tog parafiranoga sporazuma, kao što ga nije prihvatila. … [[Upadica se ne razumije.]] Kolegice, gledajte, jedno temeljno pravilo uljudbenog ponašanja je da saslušate i da ne upadate u riječ osobi koja govori. Ja vas nikada nisam, upadao vam u riječ niti vam se, ali vi to radite redovito. Prema tome, to je netočnost u vašem ključnom, u vašem navodu da se radilo o parafiranom sporazumu koji je značio ustupanje hrvatskog državnog teritorija Sloveniji na račun Hrvatske. Od toga se odustalo, a ovo znači razrješavanje.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo iz Vlade. Odmah s početka ću reći da Klub zastupnika HDSSB-a, Hrvatskog demokratskog saveza Slavonije i Baranje neće podržati Prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije, te izjave o neprejudiciranju. Više je razloga za to. Ovdje se spominje kao imperativ, bezuvjetni imperativ ulazak u Europsku uniju. Niti jedna zemlja koja je ušla u Europsku uniju nije platila svoj ulazak teritorijalnim ustupcima, a iz ovoga prijedloga odluke proizlazi da će se to vrlo, vrlo vjerojatno dogoditi. I oni koji govore o onom sporazumu Račan-Drnovšek da je bilo ustupaka teritorija, zapravo jednako tome vodi i ovaj prijedlog. Čak štoviše, čini mi se da je, kada bi ga ocjenjivali onaj sporazum Račan-Drnovšek on bio sveobuhvatan, a ovo je samo izgleda prva etapa. Što će još uslijediti na putu Hrvatske u Europsku uniju to još ni ne znamo. Prijepori oko toga što na engleskom znači junction, je li to veza, je li to kontakt, je li to dodir, je li to ne znam ti ni ja spoj, to je potpuno nevažno. Jasno je u točki 3.b ovoga sporazuma napisano da se osigurava veza Slovenije prema otvorenom moru. Kako će to Slovenija ostvariti. I to je naredba arbitražnom povjerenstvu ili arbitražnoj komisiji da nađe način kako da omogući Sloveniji spoj sa otvorenim morem. Hoće li to toboganom do otvorenog mora? Hoće li mostom većim od pelješkog? Ja ne znam. Nema druge negoli preko našega hrvatskoga mora. A hrvatsko more se ne može i integritet Republike Hrvatske, teritorijalna cjelovitost se ne može ustupati nikome, pa ni arbitražnoj komisiji u kojoj većinu čine činovnici Europske unije, dakle od onih pet članova jedan je Hrvat i jedan Slovenac i tri europljanina. Prema tome, ovim današnjim izglasavanjem kojim bi zapravo oni koji budu glasovali za, postali prijestupnici svoje prisege koju su dali ovdje u Saboru, postali bi prijestupnici svoje prisege, bi dali legitimitet koji ima samo Hrvatski sabor jednoj arbitražnoj komisiji koja ima 5 članova, na koju Hrvatski sabor ni Hrvatska vlada nema pravo priziva, nema pravo žalbe i nema pravo veta. Rješenje arbitražne komisije je konačno kakvo god ono bilo. To se treba građanima Republike Hrvatske jasno reći. U Slavoniji vrlo često postoje prijepori susjeda oko njiva, oko puta kojim treba doći netko na njivo, gruntovno je taj put nečije vlasništvo a onaj susjed ne može doći do njive ako se ne koristi tim putem. U takvim slučajevima postoji tradicionalno pravo ili pravo služnosti puta. Pa tko danas brani Slovencima da putuju ili plove našim morem. Na kraju krajeva Italija i Slovenija imaju sporazum kojim oni koriste talijansko more za plovidbu tzv. Sjeverni pravac. Ma ne radi se o kontaktu Slovenije sa otvorenim morem, radi se o epikontinentalnom pojasu koji uz ovaj dimnjak, uz stick koji iznosi između 100 ili 130 kvadratnih kilometara mora zauzima još 350 kvadratnih kilometara hrvatskoga mora i u kojem slovenci ne namjeravaju već sada su pripremljene dvije platforme eksploatirati podmorsko blago. Nije stvar u kontaktu i plovidbi Slovenije, ona to ima i danas, zar naši brodovi policijski, ratni zaustavljaju slovence u plovidbi Piranskim zaljevom ili Savudrijskom valom, ne zaustavljaju, zaustavljaju ribarice ne zaustavljaju, gdje oni love gdje god hoće. Pa mi kako da smo pobrkali lončiće i mi sada raspravljamo o ovome, zapravo Hrvatski sabor kao najviša institucija države Hrvatske prepušta, ako bi se potpisalo prepušta arbitražnoj komisiji od 5 ljudi, to se dopustiti ne može, bez eventualno prava naknadne rasprave o odluci arbitražne komisije i odlučivanja. Da vidimo što će to riješiti arbitražna, ovo je naslijepo, pa nama se podmeće mućak ovdje. I sada to kaže točka 3c. o kojoj nitko ne govori „Režim za korištenje relevantnih morskih područja“, pa što se krije iza toga? To je ono što sam maloprije govorio, režim za korištenje relevantnih, pazite relevantnih morskih područja. I sada ovdje je bila rasprava oko toga da mi izjavom o ne prejudiciranju koja je jednostrana dakle Hrvatske sprječavamo davanje bilo kakvih ustupaka teritorijalnih Republici Sloveniji. A ako se dobro čita ta izjava o ne prejudiciranju onda se jasno vidi da je ona vrlo lukavo sročena, a ne na korist Hrvatskoj nego na štetu. Gospodine Šeks na štetu Hrvatske. Zato što ova izjava ničim ne potire Slovenske stavove o „Junction sticku“ vezi, spoju, kontaktu, dimnjaku, kako god hoćete Slovenije sa otvorenim morem. Pa što ona kaže, ona govori o tome kako se Hrvatska odriče, to jest gotovo nikada nije smatrala da je to njezino, i ona smatra, kaže Hrvatska smatra, dakle ništa u ovom Sporazumu o arbitraži neće se smatrati kao pristanak Hrvatske na zahtjev Slovenije, dakle mi se odričemo uopće pomisli da smo učinili teritorijalni ustupak Sloveniji, pa zamislite vi to što kaže ta izjava. Pogledajte malo bolje što to piše, jeste li promotrili tu. A na kraju krajeva postoji u ovome prijedlogu je članak 5. koji kaže da ni jednome dokumentu, ni postupku poduzetome jednostrano od bilo koje strane nakon 25. lipnja 91. neće biti pridan pravni značaj. Pa prema tome ni u ovoj izjavi koja je jednostrana. Vrlo zgodno sročeno, vrlo lukavo prezentirano Hrvatskoj javnosti kao da je to nešto dobro što spašava stvar, ma ne spašava naprotiv. Ona je jasno i glasno rekli da mi se nećemo žaliti da je eto Slovenija uzela naše teritorijalno more. To piše u izjavi o ne prejudiciranju, ništa drugo ne piše. Pročitajte malo. Rekao sam i ovdje sam govorio 8. svibnja ove godine kada je ovaj odbjegli premijer Sanader govorio o „Rehnu 1.“ ili o prijedlogu Olija Rehna broj 1. i tada sam ušao u verbalni duel sa premijerom, oni koji su bili znamo, a bili su većina ovdje, da se nisam složio ni sa tim prijedlogom. Prema tome, ostajem vrlo principijelan i načelan i nećemo se složiti ni sa ovim prijedlogom, jer ovo je prijedlog koji ponižava Republiku Hrvatsku koji ponižava počevši od onog nesretnoga ZERP-a od kojega smo odustali i tada smo se osjećali frustrirano, je li tako gospodo kolegice i kolege, jesmo li bili frustrirani tada što moramo odustati od ZERP-a. I odustali smo. Je li nas optužuje ta poštena administracija Europe da smo organizirali Oluju kao zločinački pothvat. To je pošten pristup Europe Hrvatskoj slobodi i Hrvatskom dostojanstvu. A mi tu pričamo o poštenju i nadamo se da će ti činovnici biti, koji budu imenovani od Europe pošteni prema nama. Ma šta mi to ovdje pričamo, o čemu mi to pričamo? Sada kada i potpiše se ovaj prijedlog naći će nam novu caku, naći će nam neki novi uvjet, i dokle ćemo tako, do 2020. do 2030. Pa bili su od ZERP-a pa od da kažem generala Gotovine, Topnički dnevnici, poljoprivredno zemljište, nemamo, još uvijek se krije platforma ili stajalište o poljoprivredi, u pregovorima s Europskom unijom u poglavlju koje je tek otvoreno. I onda mi govorimo kako je prema nama dobronamjeran pristup, pošten pristup itd., a nije istina gospodo. Uostalom, mi kao Hrvati valjda imamo svoje dostojanstvo. Koliko smo trpjeli, koliko smo se frustrirali zbog onoga nesretnoga ZERP-a koliko smo se ovdje grizli i napadali zbog odgode ZERP-a. Ja apeliram na vas, gospodo zastupnici, na vašu savjest, svakoga od vas ponaosob, s obzirom da je danas Dušni dan, da se sjetimo svih onih koji su dali slobodu za ovu Hrvatsku. Ne govorim ovo demagoški nego govorim o 15 tisuća poginulih, a danas je Dušni dan, da ne budemo prijestupnici naše prisege koju smo dali ovdje u Hrvatskom saboru jer dajemo naše pravo, pravo našega Sabora iznad kojega je kažu, kako netko reče, samo Bog, da 5 ljudi, od toga 3 europljana odlučuju o našem teritoriju, o našemu moru i opet ćemo biti frustrirani i opet ćemo se međusobno čangrizati i opet će reći tko je kriv? Je li SDP, je li HDZ? Pa zapravo sve proizlazi iz nesposobnosti Vlada Republike Hrvatske od '95. godine da upravljaju ovom državom i da pregovaraju dostojanstveno s Europskom unijom i sa svojim susjedima. Sutra će se pojaviti Crna Gora u vezi Prevlake, Bosna i Hercegovina u vezi Neuma, Srbija u vezi Šarengradske ade i tisuća hektara preko na lijevoj obali Dunava. Što ćemo onda reći? Hoće se primijeniti isto načelo kao Slovenije i Hrvatske? Što ćemo onda reći? Kako ćemo onda pregovarati? Ovaj sporazum ima dalekosežne posljedice po Republiku Hrvatsku, po zemlje koje je okružuju, jasno i po integraciju u EU, ali ne moramo ući i ulaziti i moliti ulazak u Europsku uniju po svaku cijenu i davanje svoga teritorija …
Kojeg teritorija?
Gospođo Kosor ja vas molim za parlamentarnost. Ja ne obmanjujem, vi ste obmanuli javnost. Gospođo Kosor vi ste zapravo izdali Hrvatsku i izdajete i to, … [[Upadica se ne razumije.]] Samo malo, ja vas molim da govorim, imam, odgovaram za svoje riječi, i to tako što ste obmanuli hrvatsku javnost i 3 mjeseca tvrdili kako nema kontakta Slovenije sa otvorenim morem, to ste izjavili i ima o tome i televizijski i ostali medijski dokumenti. To je jedno, dakle. A drugo, davanje prava arbitražnoj komisiji pravite sami sebi alibi kako biste rekli: "Eto nisam ja odlučila i mi, nego eto arbitražna komisija. Oni su odlučili i evo to je tako riješeno i što ja tu mogu?" To je to. Dakle, izdaja iz predumišljaja i sa alibijem pa kako god to, ali objasnio sam zašto i kako. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, molim vas samo malo, ja vas nisam prekidao kad ste vi govorili, nisam davao ispravak netočnog navoda, vi ćete imati priliku ovdje reći, ja vam to ne branim, jel. Prema tome, ja vjerujem da je i Hrvatskom saboru i zastupnicima u Hrvatskom saboru teško u ovim trenucima odlučiti. U prijeporu i izboru između Europske unije koja je eto interes, ali ja nisam euro skeptik, nisam euro dogmatik, ali sam euro realist i dakle, između Sabora, Vlade Republike Hrvatske postoje građani, postoji hrvatski narod koji se može referendumom da budete još snažniji u vašoj odluci, izjasniti o tome treba li potpisati sporazum sa Republikom Slovenijom. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, evo. Prema tome, HDSSB zaista ne može biti za ovakvu, za ovakav prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma sa Republikom Slovenijom i izjave o neprejudiciranju. Hvala vam lijepo. Ispričavam se ako je bilo oštro.
Hvala gospodine zastupniče. U skladu sa člankom 214. izričem vam opomenu zbog omalovažavanja i vrijeđanja predsjednice Vlade u svojem izlaganju. … [[Pljesak.]] Imamo ispravak netočnoga navoda, pardon najprije povreda Poslovnika, poštovani potpredsjednik Hrvatskoga sabora, Vladimir Šeks.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Hvala na tome što ste ispravno primijenili Poslovnik i za jednu besprimjernu uvredu i klevetu i objedu predsjednice Vlade od strane zastupnika Grubišića mu izrekli opomenu, ali ova zahtjeva i daljnju sankciju. Po članku 215. Poslovnika zastupniku koji teško vrijeđa, koji vrijeđa hrvatski narod, predsjednica Vlade predstavlja i hrvatski narod, predstavlja i Vladu i prema tome to je teška i uvreda hrvatskoga naroda, reći za predsjednicu Vlade da je počinila nacionalnu izdaju. To je besprimjerno i sramotno ponašanje gospodine zastupniku Grubišiću da idete u hrvatskoj sabornici reći predsjednici Vlade da je počinila nacionalnu izdaju. To se nikada nije dogodilo u povijesti Hrvatskog sabora, nikada. … [[Upadica se ne razumije.]] To ste vi krivo čuli.
Hvala, hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. … [[Upadica se ne razumije.]]
Ja ne i nikada u sabornici nije nitko govorio. … [[Upadica se ne razumije.]]
Molim vas bez razgovora i dobacivanja u klupama jer red na sjednici osigurava predsjedatelj, nadam se da ću to uspjeti. Inače što se tiče povrede Poslovnika koju je zatražio poštovani potpredsjednik Sabora i traženjem da aktiviram i članak 215. stavak 2. Poslovnika držim da je opomena izrečena po 214. članku Poslovnika dovoljna zasada sankcija predviđena za omalovažavanje i vrijeđanje koje je zastupnik Grubišić iznio. Imamo još jedan zahtjev za povredom Poslovnika, poštovani zastupnik Frano Matušić. Hvala lijepa, odustaje. E sada imamo čitav niz ispravaka netočnih navoda. Po redu ćemo, najprije poštovana zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić veliki euro realist izrekao je u svom izlaganju osim ovih uvreda i niz netočnih navoda. Jedan od tih je i prijedlog da citiram: "Da je ovo prijedlog koji ponižava Republiku Hrvatsku.", što najoštrije demantiram i iz svega onoga što je iznijela predsjednica u svome uvodnome izlaganju i zbog svih onih koji su podržali i koji će danas podržati i dati suglasnost na potpisivanje ovog sporazuma. A ono što ponižava je činjenica da uvaženi zastupnik kaže, da članovi arbitražne komisije, također citiram "čine jedan Slovenac, jedan Hrvat i tri europljana" što je također netočno. Jer Hrvati su također europljani, a ako ćemo po članstvu u Europskoj uniji, onda su i Slovenci europljani. Nije to slučajna pogreška i navod koji kolega Grubišić je danas iznio. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeći ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa netočan je navod evo riječ o mućku, jer ne može biti riječ o mućku kada se radi o arbitražnom sporazumu koji rješava pitanje graničnog spora između Hrvatske i Slovenije gdje se izlazi pred međunarodno pravosudno tijelo. Dakle, nije riječ o Arbitražnoj komisiji kolega očito ne zna ni čitati, nego je riječ o Arbitražnom sudu. Prema tome, sasvim je jasno što on govori. I drugo, netočno je da je izjava o ne prejudiciranju štetna za Hrvatsku, jer ne može biti štetna izjava kojom se kaže da ništa u ovom sporazumu o arbitraži neće se smatrati kao pristanak Hrvatske na zahtjev Slovenije za teritorijalnim kontaktom s otvorenim morem. I ovoj izjavi svjedoče i predsjedništvo Europske unije i Sjedinjene Američke Države. Dakle, ta izjava nikako ne može biti štetna. Štetno je vaše ponašanje kolega Grubišić u ovom Saboru.
Hvala lijepo. Sljedeći ispravak netočnog navoda ima uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Meni je žao što nema kolege Grubišića uvaženi gospodine potpredsjedniče, rekao da je ovaj sporazum mućak i da se Hrvatskoj nudi mućak, ne Hrvatskoj se nudi tvornica smrdljivih jaja. Jel samo luda glava može potpisati parafirati nešto što vodi Hrvatsku u nepoznato. Jer ovim ugovorom za razliku od onoga Račan-Drnovšek, ovim ugovorom možemo izgubiti i Zagreb, a ne samo Jorasovu kuću i dio mora.
Hvala lijepo. Ja zbilja ne želim i ne dopuštam da se u sabornici, pa niti u ispravcima netočnih navoda koriste izrazi koji omalovažavaju i vrijeđaju bilo zastupnike, bilo predstavnike Vlade. I ovom prilikom spominjanje lude glave, to omalovažavanje i vrijeđanje je učinjeno i ne preostaje mi nego po članku 214. izreći vam opomenu. ... [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepo. Idemo na sljedeći ispravak netočnoga navoda, poštovana zastupnica Marija Burić-Pejćinović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo u nizu zaista vrlo ružnih kletvi i netočnih navoda, ja bih ispravila onaj koji govori o tome kako je ovo alibi. Ne radi se ni o kakvom alibiju. Mi već neko dulje vrijeme nakon što se uspostavilo da se bilatelarno ovaj problem ne može riješiti, dogovor je a činilo mi se i konsenzus da se ide pred međunarodno pravosudno tijelo. E ovaj sporazum koji je pred nama to predlaže. Dakle, nikakav alibi, nego najbolji sljedeći način koji hrvatska Vlada može pronaći, a da se problem koji zaista je problem riješi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sljedeći ispravak netočnoga navoda i poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Mislim da su kolege već u velikoj mjeri ispravili, međutim ja mislim da je potrebno još jedanput naglasiti u ovoj Sabornici kako može se svatko naslagati s bilo čime i iskazivati svoj stav, ali nije točno i nedopustivo je i nedopustivo je da oni koji traže rješenje na ovo teško pitanje da se te ljude proziva izdajnicima. Dakle, to je doista nedopustivo, jer isto bi tako mogli konstatirati da je i traženje toga rješenja tih ljudi i na taj način, s obzirom da zahtjeva veliku suradnju i veliku potporu jednih drugima ovdje, na svoj način je također izdaja. Dakle, ne možemo ljude koji čine sve da bi pronašli rješenje, prozivati izdajicama, jer je to doista u prilog ne rješenja u korist Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda ima i poštovani zastupnik Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa u nizu netočnosti gospodina Bore Grubišića htio bih ispraviti samo ono što je rekao da ovaj sporazum govori o ustupanju hrvatskog teritorija Slovencima i da je to izdajnički čin. Uz to što je to netočno, što to ne piše nigdje u ovom sporazumu, uvredljivo je i jasno nedvosmisleno izreka kojom se proglašava predsjednica Vlade kao i svi oni koji će glasovati za ovaj sporazum, izdajnicima hrvatske domovine. Spominjući u tome kontekstu i one koji su poginuli za domovinu Hrvatsku, mogu jasno reći, da mi koji smo je branili i oslobađali i prolijevali krv za nju i danas bi to učinili ukoliko bi bilo u ovom sporazumu bilo kakvih dvojbi. S obzirom da dvojbi nema, vaše netočnosti su takove da vrijeđaju sve zastupnike, sve Hrvatske branitelje i sve časne ljude koji žele Hrvatskoj dobro. Stoga sa ogorčenjem odbacujem vaše netočnosti koje ste izrekli u ovom Viskom domu. Vi zasigurno ne volite domovinu Hrvatsku i ne želite joj dobro.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda ima i poštovana zastupnica Roksandić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, pa u ovoj raspravi u kojoj je kolega Grubišić svašta izrekao, a najviše ružnih stvari, a onda otišao, napustio sabornicu, ispravit ću pored onog što su kolege ispravili sljedeće citiram: "dali ste hrvatski teritorij s ovim sporazumom". Nigdje ali nigdje ne spominje se ovim sporazumom. Ovo je sporazum o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske, ovo čitam zbog naše javnosti, zbog naših sugrađana. Za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o ne prejudiciranju, za koji je isto tako rekao za ovu izjavu da je pogubna. Ne, ona je upravo zaštita hrvatskih interesa.
Hvala lijepo. Posljednji ispravak netočnoga navoda ima poštovana zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo žao mi je da ja ne mogu odustati ne samo krivog navoda, ja ću dozvolite mi i kao okvalificirati ga i kao opasan navod u kojem kaže gospodin zastupnik da se ovim sporazumom daje hrvatski teritorij. Ja ponovno moram, nebrojeno smo puta već kroz jutrošnju raspravu čuli da se radi o sporazumu koji rješava spor o razgraničenju na kopnu i moru, obostrano želimo održavati dobrosusjedske odnose, zaštiti vitalne interese, te su se i Hrvatska i Slovenija sporazumjele o uspostavi Arbitražnog suda. Hvala lijepo.
Hvala. Sada imamo posljednju prijavu u ime klubova. To je prijava Hrvatske demokratske zajednice i poštovani potpredsjednik Hrvatskoga sabora Vladimir Šeks.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, predsjednice Vlade, članovi Vlade, gospođe i gospodo zastupnici. Danas ova rasprava je rasprava ne o ratifikaciji, ne o potvrdi potpisanog Sporazuma o arbitraži između Hrvatske i Slovenije nego je rasprava o tome da se da dopuštenje hrvatskoj Vladi da potpiše Sporazum o potpisivanju o arbitraži između Hrvatske i Slovenije. I zbog toga je za ovu raspravu to bitno za davanje suglasnosti da se potpiše sporazum između Hrvatske i Slovenije i zbog toga se to donosi i sa običnom većinom. U Poslovniku Hrvatskoga sabora, u Ustavu Hrvatskoga sabora je precizno naznačeno koje se odluke donose većinom glasova svih zastupnika a taksativno su nabrojane i pobrojane odluke koje se donose većinom glasova svih zastupnika i one odluke koje se donose dvotrećinskom većinom. Niti u Poslovniku niti u Ustavu Hrvatskoga sabora nema ove odredbe, nije uvrštena u odredbe davanja suglasnosti za potpisivanje za odobrenje i davanje suglasnosti za potpisivanje ugovora da bi se bilo kakvom drugom većinom običnom većinom izglasavala. Da li se radi kad dođe riječ o ratifikaciji, da li se radi o potrebi da se primijeni članak 139. stavak 2. Ustava koji govori kada se međunarodni ugovori kojima se daju ovlasti izvedene iz Ustava Republike Hrvatske Sabor ih donosi dvotrećinskom većinom, ili se radi o članku 82. stavak 3. povezan sa člankom 8. kada se radi o promjeni granica Republike Hrvatske to je drugo pitanje koje će se raspravljati u onom trenutku kada dođe na potpisivanje, kada dođe na ratifikaciju potpisani ugovor. A sada bih se vratio na raspravu od 8. svibnja ove godine kada je prihvaćen Nacrt sporazuma o rješenju spora koji je bio od strane Europske unije, trojke Europske unije i Ollia Rehna. Taj Nacrt toga sporazuma o rješenju spora je u Hrvatskom saboru 8. svibnja usvojen sa 118 glasova za i 1 suzdržanim. To je bio dakle, tu je dakle prihvaćen "Rehn jedan". Bitni sastojci toga Sporazuma o rješenju spora koji je bio po prijedlogu Ollia Rehna i pod patronatom europske trojke koji je prihvaćen, bitne one stvari su koje su se odnosile na sastav arbitražnoga suda gdje će stranke dostaviti u roku od 15 dana, postaviti predsjednika i dva člana arbitražnog suda koji su priznati članovi. U slučaju da se ne mogu dogovoriti u tome roku predsjednika i dva člana postavit će predsjednik Međunarodnog suda u Haagu. Ali ono isto što je najbitnije a to je koje su bile zadaće arbitražnog suda. Arbitražni sud je po tome prijedlogu koji je ovdje usvojen gotovo jednoglasno trebao utvrđivati tijek granica na kopnu i moru između Republike Hrvatske i Republike Slovenije te režim za korištenje odnosnih morskih područja i kontakt Slovenije sa otvorenim morem. Primjenjivo pravo je bilo da u slučaju i tijeka granice na kopnu i moru između Hrvatske i Slovenije se primjenjuju pravila i načela međunarodnog prava za utvrđivanje navedena u tom članu, dakle za tijek granica na kopnu i moru a za ovaj kontakt Slovenije sa otvorenim morem i režimima korištenja je bilo predviđeno u tom nacrtu sporazuma međunarodno pravo pravičnosti i načela dobrosusjedskih odnosa. Što se dakle sada promijenilo u odnosu na ovaj sada prijedlog sporazuma, u odnosu na Prijedlog sporazuma koji je bio u zadaću arbitražnog suda koji je bio 8. svibnja od strane Ollia Rehna i europske trojke. U pogledu mjerodavnoga prava ostalo je isto. Ja podsjećam na raspravu koja je bila 8. svibnja i predsjednika SDP-a gospodina Zorana Milanovića koji je izrijekom, citiram, rekao: "U prijedlogu ovoga sporazuma se jasno odvaja razgraničenje na kopnu i moru po pravilima i načelima međunarodnog prava. To je prihvatljivo.". I drugi dio citata gospodina Milanovića: "Danas je ovdje prevladao jedan konstruktivan odgovoran ton. Imamo prijedlog sporazuma koji je racionalan politički kompromis jer na kraju bez obzira što će se primjenjivati pravo i pravila i načelo međunarodnog prava moramo se prije toga dogovoriti politički. Apeliram da se suzdržimo od teških riječi i da pokažemo jednu razinu ako ne državničke ono društvene odgovornosti.". Isto i gospođa zastupnica Vesna Pusić kaže u svojoj raspravi: "Bitno je za Hrvatsku da se granica rješava na temelju međunarodnoga prava.", citat. Prema tome, u tom od 8. svibnja ponuđenom i prihvaćenom od Sabora sa 118 glasova za i 1 suzdržanim je prihvaćeno isto ono što imamo sada u ovome prijedlogu a to je da se granice, tijek granice između Hrvatske i Slovenije na moru i kopnu utvrđuje primjenom pravila međunarodnog prava i međunarodnoga prava. Članak 3. stavak 1. točka a: "Tijek granice na moru i kopnu između Republike Hrvatske i Republike Slovenije utvrdit će se pravilima i primjenama međunarodnog prava prema članku 4. stavak 1. točka a).". U onome prvom prijedlogu koji je Sabor prihvatio sa 118 glasova stoji da će se režim za korištenje odnosnih morskih područja i kontakt Slovenije sa otvorenim morem koji su svi osim jednoga suzdržanoga proglasili prihvatljivim sada stoji da će se veza Slovenije prema otvorenome moru rješavati na temelju i međunarodnoga prava, pravičnosti i načela dobrosusjedskih odnosa itd. Dakle, sadržajno, tekstualno, praktično skoro identično i način i primjena primjenjivog prava za rješavanje onoga što je bilo u prvome dijelu, u prvome sporazumu kontakt, sada ovo što je u hrvatskom prijevodu što je veza prema otvorenom moru Slovenije koju Slovenci uzimaju sa stik. Ovdje se to rješava, u hrvatskom prijevodu se uzima, dakle veza, dakle identično je to što se promijenilo, zašto se sada žestoko ide osporavati od nekih, ne od svih, žestoko se ide osporavati kada su svi to prihvatili, da bude primjenjivo pravo, kada su to prihvatili i 8. svibnja i kada su jednodušni bili sve političke stranke osim jednog pojedinca, iz jedne stranke, koji je bio suzdržan da je ovo racionalan, realan i dobar prijedlog koji je bio onda i dakle 8. svibnja ove godine, a zašto bi sada bio on pogibeljan ili opasan ili štetan danas 2. studenoga 2009. godine. Velike su kritike i primjedbe upućene sa pravom i sa dvojbom prema sastavu Arbitražnog suda i sumnje da bi taj Arbitražni sud mogao rješavati na način da prihvati maksimalističke težnje koje dolaze s one strane Sutle, maksimalističke težnje koje bi zahtijevale i donosile do amputacija jednog dijela hrvatskog državnog teritorija, teritorijalnoga mora u korist Slovenije. Zašto su vrlo male i nerealne šanse da bi, utvrđujući granicu, Arbitražni sud utvrđujući granicu između Hrvatske i Slovenije, a rješavajući na temelju međunarodnog prava i pravila međunarodnog prava mogao donijeti takovo, za Hrvatsku u najcrnjem scenariju takovo rješenje za što su to minimalne šanse, gotovo jednake nuli? Zbog toga što međunarodno pravo, a ono se primjenjuje na utvrđenje granice između Hrvatske i Slovenije na moru i na kopnu, međunarodno pravo, Konvencija o pravu mora iz '82. godine u članku 15. ne daje nikakvo uporište da bi se taj crni scenario mogao odviti. Članak 15. Konvencije o pravu mora koje su i Hrvatska i Slovenija prihvatile, ratificirale i ugradile u svoje ustavno-pravne poretke i čine dio njihovoga i našega prava. Kada su obale dviju države sučelice ili se dodiruju, nijedna od tih dviju država nije ovlaštena, ako među nema drugačijeg sporazuma, proširiti svoje teritorijalno mora preko crte sredine kojoj je svaka točka jednako udaljena od najbližih točaka polaznih crta od kojih se mjeri širina teritorijalnog mora tih dviju država. Ova se odredba međutim ne primjenjuje ondje gdje je zbog razloga historijskog naslova ili drugih posebnih okolnosti nužno razgraničiti teritorijalno more dviju država na drugačiji način. Ovo što je bilo, što su težnje naših susjeda da se dobije prvo onaj dimnjak, drugo da se dobije direktna veza sa otvorenim morem, nikako ne mogu se uklopiti u članak 15. Konvencije o pravu mora niti uopće u međunarodno pomorsko pravo niti u pravo mora. Jedino bi se to moglo tek dogoditi ako bi ovi arbitražni suci koje su u svakom slučaju, jer sigurno da neće doći do dogovora između Hrvatske i Slovenije i da će predsjednik Međunarodnoga suda biti taj koji će imenovati međunarodne priznate stručnjake međunarodnoga prava, istina sa popisa ove liste koju bi dostavio predsjednik i povjerenik za proširenje Europske unije. Ali zar se može racionalno i realno uzeti da bi to bili međunarodno priznati stručnjaci koje bi postavio predsjednik suda ako ne bi došlo do sporazuma između dviju država, da bi to bili koji bi izdali svoju reputaciju i koji bi na najgrublji mogući način donijeli odluku kršeći, ignorirajući, zanemarujući temeljna načela međunarodnoga prava, a temeljno načelo je ovaj članak 15. Konvencije o pravu mora. Dakle, tu nema zbog toga bojazni i zbog toga je ta bojazan izričito niskoga stupnja da bi se unaprijed imalo nepovjerenje i prema stručnosti, a i nepovjerenje u tome da bi ti međunarodni arbitri, vrhunski profesionalci, da bi oni riješili na način koji bi bio potpuno suprotan međunarodnom pravu i da bi riješili protiv Hrvatske na taj način. Cijela praksa i Međunarodnog suda za pravo mora u Hamburgu i Međunarodnog suda pravde u Haagu, cijela praksa uči da se uvijek i jedino primjenjivalo upravo međunarodno pravo u rješavanju ovakvih situacija koje su vezane za razgraničenje u zaljevima na koje se nadovezuju dvije države, dakle u svim tim graničnim slučajevima. Stoga i da zaključim, mislim da je ovaj sporazum dobar za Hrvatsku, dobar za hrvatske nacionalne interese, a o njegovoj ratifikaciji ćemo raspravljati, odlučivati kada dođe za to vrijeme i kada on bude zato potpisan. Ovaj, dame i gospodo, ovaj sporazum nije trgovina hrvatskim državnim teritorijem i nije instrument kojim će se hrvatski državni teritorij moći predati u ruke arbitražnih sudaca koji bi ga onda mogli svojom odlukom predati u ruke drugoj državi. To nije dakle sporazum kojim se ulazak u Europsku uniju plaća hrvatskim teritorijem. Podržimo ga. Ja vjerujem da će i ovaj prijedlog biti sada ovdje podržan istom onom većinom kao što je bio podržan i onom većinom koja je bila i 8. svibnja '91. godine. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravci netočnoga navoda. Najprije poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Netočan je navod da je potrebna nadpolovična većina zastupnika u ovom Saboru kako bi premijerka gospođa Kosor dobila mandat da ovaj sporazum potpiše. Isto kao što je netočno da treba dvije trećine. U ovom Saboru ni jedan zastupnik ne treba dignuti ruku da bi gospođa Kosor mogla potpisati ovaj sporazum. Druga stvar, ako su tako minimalne ili kako je kolega Šeks rekao skoro nevjerojatne mogućnosti da ovaj sporazum završi pogubno po Hrvatsku zašto se uopće one otvaraju. Da li je ovaj sporazum dobar ili ne problem je u sljedećem što je očito za sve one koji su ovaj sporazum detaljno pročitali da u njemu još nešto nedostaje. I kad dobijemo te odgovore onda mislim da ćemo lakše dignuti ruku ili ne za taj sporazum.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak ima poštovani zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, evo ga ja bih uvaženom kolegi Šeksu za kojega smatram i da je pravni stručnjak par exellance ipak ispravio sljedeće. Rekao je da nema bojazni, odnosno da je niska razina bojazni da će Hrvatska izgubiti teritorij, odnosno da će biti pretpostavljam odluka takva s kojom ćemo mi biti nezadovoljni. Ja bih tu ispravio ili nadopunio da člankom 7. sporazuma koji je danas kod nas na dnevnom redu piše da će odluka arbitražnog suda biti obvezujuća za stranke, te će tvoriti konačno rješenje spora. Prema tome, obvezatna je odluka tog i takvog arbitražnog suda koji će biti pa makar se mi slagali ili ne, da li bili spremni onda braniti interese ili ne. A u članku 11. točka 1. piše da će obje strane odmah bez odlaganja u skladu sa svojim ustavnim uvjetima ratificirati konačno rješenje, konačni ugovorni sporazum. Prema tome, itekako ima bojazni.
Hvala lijepa. Sljedeći je za ispravak netočnoga navoda poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Ovo je već za opomenu sad sa ove strane. Uvaženi zastupnik Šeks je rekao da za današnju odluku nije potrebna dvotrećinska većina. Sad se ja pitam zbog čega je onda predsjednica Vlade svo ovo vrijeme tražila dvotrećinsku većinu i konsenzus među svim političkim strankama. Vjerojatno će do kraja dana za donošenje ove odluke trebati trećina zastupnika. I još jedan ispravak krivog navoda da se ne može desiti ovim sporazumom najcrnji scenario jer je garant za to međunarodno pravo. Ja vas kolega Šeks molim samo da se podsjetite ZERP-a i nakon toga blokiranja pregovora za Europsku uniju.
Hvala lijepa. Ispravak netočnoga navoda ima i poštovana zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Šeks je u svom izlaganju argumentirao da se ovim sporazumom ništa ne mijenja u odnosu na "Rehn jedan", dakle ono što je ovdje izglasano 8. svibnja kao temelj. To nije točno. Mijenja se procedura i način izbora sudaca i to je problem. Mijenja se riječ "kontakt" u riječ "junction". Namjerno upotrebljavam engleske riječi, jer će samo engleska verzija biti mjerodavna za interpretaciju koju može vršiti samo arbitražni sud. "Kontakt" puno jasnije može biti i direktni i indirektni itd. od riječi "junction" koja je dodir ili križanje ako baš hoćete između ta dva mora. Razlika je tko, pa prema tome i po kojim kriterijima bira suce arbitre. U ovom slučaju današnjeg sporazuma to radi političko tijelo, sastavlja listu sa kojeg će se birati. U prvom Rehnovom prijedlogu to su radili bez liste koju je sastavilo političko tijelo. Ako se dvije strane ne mogu dogovoriti radilo je pravosudno tijelo, dakle Međunarodni sud pravde.
Hvala. Vrijeme je već odavno isteklo.
U svakom slučaju mi moramo vidjeti prije nego što su ti, ta lista definitivna mora Hrvatska dati svoj pristanak, baš zato što je političko tijelo, svoj pristanak na listu arbitara. To je jedna vrsta zaštite što trebamo.
Moram vas upozoriti da je vrijeme isteklo, inače će potpredsjednik Šeks u svoju povredu Poslovnika uključiti i ovo moje preveliko toleriranje [[Upadica Pusić: Sigurno hoće.]] Povreda Poslovnika ima potpredsjednik Vlade Šeks.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Neću ovu povredu, ja sam tolerantan i ja volim kad ima netko nešto dobro govoriti kao što ima Vesna Pusić da se i produži vrijeme. Ali povreda Poslovnika 214. sastoji se u tome, ako ste kolegice Pusić pažljivo slušali onda ste mogli vidjeti da ja ne kažem kao što vi tvrdite da sam ja rekao da su identične odredbe u prijedlogu koji je bio 8. svibnja i sada u ovom prijedlogu u pogledu arbitražnog suda. To nisam rekao. Ja sam govorio da su identične odredbe u pogledu primjenjivog prava i u pogledu zadaća arbitražnog suda. A upravo sam ukazao na razlike koje postoje između, u pogledu arbitražnog suda, u pogledu Rehnovog prijedloga, daklem od 8. svibnja i ovoga današnjega.
Dobro. Hvala lijep. Mogu utvrditi ili potvrditi da u svom izlaganju potpredsjednik Sabora nije izrijekom govorio o identičnosti prvog i Rehnovog prijedloga i ovih odredaba i da je poštovana zastupnica interpretirala tu izjavu. Ali u onom drugom dijelu mislim da je bilo dobro čuti razlike između prvog Rehnovog prijedloga i prijedloga arbitražnog sporazuma. Nastavljamo sa ispravcima netočnoga navoda, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, vi ste rekli da nema bojazni ili da su mogućnosti minimalne gubitka našeg teritorijalnog mora, a u svezi Konvencije o pravu mora. Molim vas da je ta konvencija primjenjiva onda bi i Međunarodni sud u Hamburgu i Međunarodni sud u Haagu bili relevantni za ovaj slučaj. Međutim, oni su isključeni iz toga, oni su ad acta. Mi više o toj konvenciji nemamo šta raspravljati. Naime, u članku 3. jasno i glasno piše da je zadaća Arbitražnog suda pronaći, iznaći ili omogućiti vezu Slovenije prema otvorenom moru. Kako će iznaći? Pa zna se kako. Gubitkom našega mora. Naše za naše.
Hvala lijepa. Slijedeći je za ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Gospodin Šeks, gospodin potpredsjednik Sabora rekao je da što se tiče zadaća suda između ovog i prvog nacrta sporazuma iz svibnja su gotovo male razlike. Ja sam uočio jednu veliku razliku, a to je upravo riječ junction, koju su tumači sporazuma pretvorili u homonim, a engleski jezikoslovci ne pristaju da je ta riječ homonim jer se ne može tumačiti istovremeno kao spoj, kontakt, veza, dodir, ono što mi ovih dana radimo u Hrvatskoj i Sloveniji. I kompromis uvijek je rezultat ustupaka jedne i druge strane. Koji je ustupak Slovenija učinila ovim nacrtom sporazuma? Obećala je da nas više neće ucjenjivati prilikom pregovora o pristupanju Europskoj uniji, i niti jedan drugi. A Europska unija je ucjenu jedne države prema drugoj na žalost prihvatila kao legitimnu metodu ponašanja. I zato ako je to ustupak koji je Slovenija napravila, onda je ovo kompromis, ali u političkom smislu on je posljedica ucjene, a ne dogovora.
Hvala lijepa. I posljednji ispravak netočnoga navoda ima poštovani zastupnik Ivan Drmić. Izvolite.
Gospodin Šeks je izveo jedan performans ovdje za govornicom. Govori nam kako je tu u biti nema problema, da mi ne možemo ništa izgubiti s ovim sporazumom, da je sve jasno i svoje izlaganje pokušava potkrijepiti nizom citata. Ja mislim da to nije tako i da se hrvatska javnost ne može zavarati, da mi u biti igramo jednu kockarsku igru, jedan poker sa ovim arbitražnim sporazumom. Jedino je problem što mi ulažemo u tu igru svoj teritorij, a Slovenija ne ulaže ništa. Jedino što se može dogoditi, a ja upozoravam i ovaj put da se zastupnici ne iznenade, da mi možemo ovim sporazumom biti veliki gubitnici. Svaki kvadrat hrvatskog teritorija je krvlju plaćen, ljudi su ginuli '91. za to i mislim da nitko nema pravo kockati se, igrati se, niti darivati niti jedan kvadrat hrvatskog teritorija bilo kome, uz nikakve alibije, pa makar bila to i Europska unija.
Hvala lijepa. Povreda Poslovnika i poštovani potpredsjednik Sabora Vladimir Šeks.
Osobito uvaženi zastupniče Drmić, ja nisam izvodio nikakvu performansu. Bilo bi, možda sam u zabludi, volio bih znati šta vi podrazumijevate pod performansom. Možda imate neke druge poglede za performanse. Ja nisam ništa govorio o tome da se, niti sam ni na koji način rekao da bi se Hrvatska trebala odreći svog teritorija. Ja ne znam jeste li vi sjedili u istoj dvorani, skupa s nama ili ste možda bili na nekom performansu.
Hvala lijepa. Da je ovo prije bila replika, ovo bi bio korektan odgovor na repliku, a ovako ne mogu prihvatiti da je povreda Poslovnika, tim više što se niste ni na članak pozvali Poslovnika. Međutim, s ovim ćemo završiti. Zahtjev za povredom Poslovnika Ivan Drmić.
Ja bih vas molio da ne provodite Poslovnik selektivno. Gospodin Šeks se javio za povredu Poslovnika, to nije bila povreda, nije ni citirao po kojem članku. Ja bih vas molio da mu date opomenu kao i ostalima od kolega.
Procjenjujem da način na koji je korištena ova institucija povrede Poslovnika, koja nije u skladu sa Poslovnikom, da je bilo dovoljno da za takvo korištenje ukažem da se nije radilo o povredi Poslovnika i da opomena ne bi bila primjerena u ovom slučaju. Hvala. Ovim smo završili čitav niz ispravaka netočnih navoda. Za riječ se javila poštovana predsjednica Vlade Republike Hrvatske, gospođa Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici. Evo imam potrebu na kraju, još kratko, na kraju rasprave u ime klubova kratko rezimirati, zahvaliti se na raspravi koja je uglavnom bila tolerantna, na iznošenju argumenata i na, podsjetiti još jedanput na činjenicu, maloprije je to spomenuo poštovani zastupnik Lučin govorivši da nisam trebala doći pred Sabor i da sam mogla potpisati ovaj prijedlog sporazuma. Ne nisam, i poštovala sam prije svega ovo tijelo, sve vas zastupnike i zastupnice jer na temelju, ponavljam još jedanput, deklaracije o stanju međudržavnih odnosa između Republike Hrvatske i Republike Slovenije ja sam obvezna prema točki 11., odnosno Vlada, doći pred Sabor jer u toj točki 11. piše: "Prije konačnog potpisivanja ugovora u utvrđivanju graničnih crta na moru i kopnu, Vlada Republike Hrvatske obvezna je", tada piše zastupničkom domu, poslije je to promijenjeno, Hrvatskog sabora podastrijeti na potvrdu usuglašeni tekst ugovora koji namjerava potpisati s vlastima Republike Slovenije. Dakle, Vlada namjerava potpisati, zato što Vlada smatra da je ovaj sporazum rješenje jednog problema i što i dalje otvara hrvatsku perspektivu za završetak pregovora, dakle europsku perspektivu Hrvatske i zato Vlada evo dolazi pred ovaj Dom kako biste dali dozvolu da Vlada, odnosno u ime Vlade ja taj sporazum potpišem. I to je sve, znači se o poštivanju procedure. Želim kratko samo još nešto reći oko sudaca koji su se puno spominjali, i zapravo iz većine rasprava sada ispada da je to neko ključno mjesto zbog kojih neki zastupnici ili neki klubovi smatraju da ovaj sporazum nije dobar, i da ga ne bi trebalo potpisati. Dakle, ja mislim da i tu moramo naprosto jedanput, jer svako vrijeme i to je rečeno u ovoj raspravi puno puta, donosi sasvim sigurno jedan korak dalje, jedan korak kojim se uspinjemo. Dakle u savladavanju često je, jedne teorije o zavjeri, koja je okovala Hrvatsku, o tome da su svi protiv nas, da nikome ne treba vjerovati, pa eto onda niti predsjedniku Europske komisije jer predsjednik Europske komisije kao što ste vidjeli u članku 2. ovoga Sporazuma jest jedan od onih koji sastavlja kandidate, koji su, kao što ovdje piše, i stručnjaci međunarodnog prava s popisa kandidata sastavljenog od predsjednika povjerenika za proširenje Europske komisije, a u slučaju da se oko tih osoba ne dogovorimo, dva člana odnosno predsjednika i dva člana arbitražnog suda postavit će predsjednik Međunarodnog suda u Haagu. Znači ne bi bilo dobro da iskazujemo opće potpuno nepovjerenje prema svima njima jer ja mislim da institucije i Međunarodni sud u Haagu i institucija Europske komisije i predsjednika Europske komisije zaslužuju naše uvažavanje, naše poštovanje. Na kraju mi težimo i stremimo i oko toga postoji suglasje većine stranaka u parlamentu da Hrvatska što je moguće prije postane članica Europske unije. Neistina je, apsolutna je neistina da mi ovim sporazumom bilo što dajemo, neistina je da se mi ovim Sporazumom odričemo bilo čega, a pogotovo da se odričemo ili dostojanstva a pogotovo da se odričemo teritorija, ili da na koljenima, ili puzeći ili ne znam kako idemo u Europsku uniju. To je neistina, to je puno gore od toga, to je obmanjivanje javnosti, to na kraju pokazuje jedan strah koji ja ne razumijem od završetka tog velikog posla koji je još uvijek pred nama. Prema tome, ovo je Sporazum koji omogućuje da se problemi riješe. Reći ću vam da sam u razgovorima sa premijerom Pahorom dakako razgovarala i o jačanju gospodarskih odnosa između dvije zemlje, da se to počelo realizirati jer je održan Hrvatsko – Slovenski gospodarski forum u Zagrebu, ali isto tako da smo vrlo otvoreno govorili o izvršavanju drugih teških i bolnih pitanja kao što je pitanje Ljubljanske banke. I mi odnoseći ovaj Sporazum pred vas ne trgujemo, pred vama je odluka, na vama je odluka, ponavljam to još po ne znam koji put. I nije istina da je ovaj Sporazum posljedica bilo kakvih ucjena, tko bi to Hrvatsku mogao i čime ucjenjivati. Dakle, mi imamo šansu ovo potpisati, završiti pregovore, svi procesni rokovi će krenuti, još jedanput molim vas pročitajte tko nije članak 11. točka 3. od trenutka kada se potpiše Ugovor kojim de facto Hrvatska postaje članica Europske unije i ja ne vjerujem da bilo tko u ovoj dvorani ili bilo tko u Hrvatskoj javnosti može sumnjati da tada u tom trenutku kada počinju teći procesni rokovi će ovi suci, ovi arbitri, ljudi poznati u svijetu po svojoj stručnosti biti više skloni sloveniji nego Hrvatskoj, to je naprosto apsurdno. I na kraju budući da je jedan od zastupnika se čak usudio, uz puno moje poštovanje, Hrvatskog sabora i Hrvatskih zastupnika uistinu izreči nešto što mogu ocijeniti skandaloznim, dakle upotrijebiti riječ izdaju, ja ću vrlo jasno pred vama reći. Nikada neću prihvatiti niti moja Vlada, niti stranka koje sam na čelu, da oni koji pregovaraju, da oni koji pokušavaju u ozračju poštovanja i uvažavanja braneći Hrvatske nacionalne interese, budu proglašavani izdajicama a oni koji su osuđeni za ratne zločine i tako nas sve osramotili budu proglašavani narodnim herojima. Hvala vam lijepa.
8 ispravaka. Molim kolegice i kolege da doista ispravljaju netočne tvrdnje. Gospodin zastupnik Šime Lučin, prvi.
Pa hvala lijepo. Netočan je navod da je gospođa Kosor trebala doći u ovaj Sabor vezano za dokument i točku koju ste citirali, jer ako je to točno, a koliko se sjećam nemam taj dokument pred sobom, tamo se govori o granici. Onda ipak treba 2/3 glasova da ovo prođe. Druga stvar, vidite vi nama kažete da vam ne vjerujemo. Pa ima mnogo razloga proteklih godina da vam ne vjerujemo pogotovo kada su u pitanju odnosi sa Slovenijom. Kažete da nećete dopustiti niti milimetar Hrvatskog teritorija, što to znači. To znači ako Arbitražni sud donese odluku koja ne ide u prilog Hrvatskoj da mi to nećemo ratificirati. Pa u ime Kluba HDZ-a smo slušali o minimalnim mogućnostima da ipak bude nešto što se zove ustupanje vlastitog teritorija.
Nemojmo ispravljati netočne prognoze prognoza. Gospodin zastupnik Zoran Vinković, drugi ispravak.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsjednice Vlade, lijepo je što ste došli u Sabor za razliku od vašeg prethodnika koji je uvijek kada su bile ovakve teme izbjegavao Saborsku raspravu. Ali ću vas ispraviti, pokušavam ispraviti jedan od niza netočnih navoda da je apsurdno da danas netko sumnja u ovaj Sporazum. … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] sumnja vam i akademik gospodin Rudolf, sumnja vam crkva, a bogme sumnjam i ja. Jer ovim Sporazumom, ja sam rekao gospodo iz HDZ-a, kada se ja pojavim možete valove praviti kao na nogometnoj utakmici, ovim Sporazumom se ne definira ono što Hrvatska može… [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] dogovori s HDZ-om u Saboru da li je potrebna 2/3 većina, obična većina, i što Hrvatska može izgubiti ovim sporazumom. Zahvaljujem.
Ovo isto nije ispravak, ovo je ispravak isto kao i onaj gospodina LUčina, ondje je prognoze ovdje je nečeg drugoga. Gospođa zastupnica Vesna Pusić, izvolite.
Gospođo predsjednice, žao mi je što moram ovo ispraviti, i moram reći što se mene tiče ja cijenim što ste došli u Sabor, i mislim da je to dobro i pametno bez obzira morali ili ne morali po pravilima i propisima. Ali želim ispraviti vašu tvrdnju da imamo nepovjerenje u Europsku komisiju ili predsjednika Europske komisije ili povjerenika koji bi sastavljali listu arbitara. Naime, radi se o dva različita kriterija, ne radi se o nepovjerenju o Europskoj komisiji ali Europska komisija i njezino vodstvo je političko tijelo a radi se o arbitražnim sucima. Prema tome u našem je interesu i nema potrebe, po mom mišljenju, to izbjegavati, u našem je interesu da kao zemlja, kad već to bira, odnosno tu listu predlaže političko tijelo, da mi tražimo da kao zemlja imamo uvid u tu listu sudaca koji će oni predložiti i da imamo mogućnost da se s njom složimo ili ne.
Ovo je isto ispravak povjerenja ili nepovjerenja u arbitražne suce.
Ne, nego tvrdnja o nepovjerenju u Europsku komisiju.
Ili u Europsku komisiju onda … [[Govornik se ne razumije.]] Gospodin zastupnik Ranko Ostojić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana predsjednice Vlade, štovani kolegice i kolege zastupnici. Ispravljam netočan navod da Hrvatska nije ucijenjena. Hrvatska je ucijenjena i ja ću koristiti upravo argumente koje ste vi rekli, a to je ukoliko mi ne prihvatimo ovo što ste vi nama danas predložili u tom trenutku prestaju svi procesi pretpristupnih ulazaka u Europu. Prema tome budimo svjesni činjenice da jesmo ucijenjeni.
I gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite. Gospodin zastupnik Ivo Josipović. Molim? … [[Govornik se ne razumije.]] Vi niste imali ispravak netočnog navoda? Moja velika, velika culpa, maxima. Gospodin zastupnik Gordan Maras i gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kažete gospođo premijerko da suci neće ići na ruku slovenskoj strani, a protiv Hrvatske. Prije svega neće suditi suci nego arbitri. Oni mogu biti sasvim ljudi iz bilo kojeg područja, to ćemo još vidjeti, to je sasvim sve još u onoj konačnici i neizvjesno. A to je jedna stvar. A što se tiče druge stvari, kažete još ovo: "Neće Hrvatska dati ni milimetra, darovati, ni milimetar svog teritorija.", i to je možda točno, ali o kilometrima niste rekli ni riječi. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Dosta duhovito, dosta. Gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, gospođo predsjednice Vlade. Danas je ovaj Sabor pred jednom od onih odluka koje su teške. Pred jednom od onih odluka zbog kojih možda mnogi, kako se to slikovito kaže, i ne spavaju. Zašto? Zato jer smo danas na raskrsnici kada moramo uvažiti 2 velika nacionalna interesa. Jedan je ulazak Republike Hrvatske u EU, a drugi je očuvanje jedinstvenosti i teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske. Načelno govoreći ta 2 cilja ne smiju biti suprotna jedan drugome. Oni su nažalost to postali iz razloga koje dobro znamo. Republika Slovenija je iskoristila svoj privilegirani položaj i uvjetovala je na neki način pristup, ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju rješenjem graničnog spora pitanja mora na način koji nama nije drag. Zašto nam nije drag? Zato jer rješenja koja se nude i koja se naslućuju nisu rezultat primjene međunarodnog prava nego i nekih drugih faktora koje moguće rješenje čine nepravednim. Danas ovdje imamo izbor koji kaže ili prihvati sporazum kakav se nudi ili nisi Europejac, nisi za rješavanje pitanja korupcije, nisi za ovo, nisi za ono. Prvo mislim da tu treba otkloniti sve predrasude. Biti skeptičan ili kritičan prema bilo kojem sporazumu ne znači ne biti Europejac. Ja mislim da za to ima dovoljno primjera. Isto tako ne mislim ni da je veleizdajništvo zalaganje za sporazum koji možda nosi određene opasnosti. Mislim da smo danas pred odlukom koju moramo donijeti trezveno, moramo gledati kakve su perspektive te odluke i što nam ona sve donosi. Rješenje koje bi bilo iznuđeno, rješenje koje bi dovelo ili bi moglo dovesti, kao što smo čuli, do umanjenja hrvatskog teritorija tako da on bude manji nego što bi to Hrvatsku pripadalo po međunarodnom pravu, nudi ozbiljne probleme, dugoročne probleme koji se mogu sastojati prvo u opasnosti da referendum u Hrvatskoj za Europsku uniju ne uspije i drugo da se generiraju loši odnosi u susjedstvu posebno prema zemlji s kojom imamo tako duge i dobre odnose, kakva je Republika Slovenija, i naravno da jedan od strateških ciljeva da i sa Slovencima imamo najbolje moguće odnose. To smo imali stoljećima, nema razloga da toga ne bude i ubuduće. Pitamo se koji je razlog da se nudi ovakva arbitraža i ovakav sporazum ako je baš sve prema međunarodnom pravu? Očito je da to nije tako iz razloga što bi racionalna odluka ako se želi problem riješiti prema međunarodnom pravu bila prihvatiti nadležnost jednog od 2 prevažna, velika Međunarodna sudišta, onoga u Hamburgu ili onoga u Haagu. Ali naši susjedi to ne žele. Naši susjedi žele arbitražu, žele uvođenje elemenata koji su drukčiji od primjene međunarodnog prava, unose nove elemente. Zašto? Jedini i logični odgovor nadajući se da će dobiti više no što ih pripada po međunarodnom pravu. To je opasna odluka, opasno pregovaranje i kažem može proizvesti vrlo ozbiljne posljedice i po Republiku Hrvatsku, po njen teritorijalni integritet, ali i po politiku. Po europsku politiku u Hrvatskoj i po dobre susjedske odnose sa Republikom Slovenijom. Način rješavanja problema koji načelno smo rekli ok, rekli smo može, hoćemo arbitražu, ali način koji podrazumijeva da ne znamo tko su arbitri, da nam mjerodavno pravo nije uvijek po volji. I način da nema načina da predvidimo mogući rezultat zbog nepreciznosti predmeta odlučivanja, uključivši i terminologiju koja je dvojbena, dovodi nas pred ozbiljne dileme da li ćemo svojom odlukom ugroziti nacionalni interes, onaj prvi veliki nacionalni interes očuvanja nacionalnog teritorija. Po mom sudu opasnosti postoje, one su znatno veće nego što je bilo prezentirano i po mom sudu bi isto tako trebalo prije zaključenja, prije potpisivanja sporazuma raščistiti te stvari i izaći sa vrlo jasnim pokazateljima što se od arbitraže načelno može očekivati. Hrvatska je danas u prilici da potpisuje, nešto što bismo slikovito nazvali "mačak u vreći", to nije dobro, to frustrira javnost, frustrira hrvatsku javnost i sasvim sigurno generira loše osjećaje na političkoj sceni. Vjerojatno nema nikoga u ovoj sabornici tko je protiv hrvatskog ulaska u Europsku uniju. Vjerojatno isto tako nema nikoga tko je načelno protiv toga da bi se očuvao hrvatski nacionalni teritorij. Pitamo se kako pomiriti ta dva cilja? Ističem ona ne smiju bit sparatna. Ta dva cilja se moraju moći riješiti zajedno, pa makar i nešto dulje pregovarali. Nismo na utrkama, primarni cilj je da spremna jaka Hrvatska uđe u Europsku uniju, jedinstvena sa svojim cjelokupnim državnim teritorijem. A ulazak koji bi značio kompromis, onaj kompromis koji je neprincipijelan, koji znači odstupanje od jasnog pravila međunarodnog prava, teško da bi bio prihvatljiv hrvatskoj javnosti, to bi moglo imati vrlo ozbiljne političke posljedice u Republici Hrvatskoj. Moj apel. Stanimo na loptu, pogledajmo malo oko sebe, pogledajmo koje su to sporne točke koje nam se nude u sporazumu i nastojimo daljnjim pregovaranjem dobiti nešto što je puno bolje od ovoga. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo na početku bih htjela reći da sve ono što su u svojoj raspravi reći.
Ispričavam se kolegice Borzan, oprostite, molim vas. Bila je replika koju sam ja zapisao. Kolega Dragutin Lesar ispravak replika.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Josipović ako ste danas dobro uočili današnju raspravu očitovanja i gospođe Kosor i u ime kluba HDZ-a, teorija vladajućih je da za prihvaćanje i donošenje suglasnosti za potpis ugovora, dovoljna je obična većina. 77 ljudi u dvorani i 39 za. Bez obzira da li će ratifikacija ići po članku 139. ili 82. Ustava, treba dvotrećinska, mada bi potpredsjednik Šeks još o tome razgovarao. Zamislite ovu situaciju da običnom većinom damo suglasnost gospođi Kosor da potpiše ugovor, a onda ne prođe ratifikacija kada dođe na dnevni red Sabora. Kakav je pravni i politički položaj Hrvatske nakon toga? I zato sam apelirao na gospođu Kosor, da ne samo ... o ratifikacije nego i danas pokuša dobiti i tražiti dvotrećinsku većinu. I na kraju. Kažu mali rizik, čak i predsjednik Mesić kaže da je mali rizik, minimalni rizik bio bi onda kada bi predmet išao bilo na sud u Haagu ili u Hamburgu. Čim je arbitraža, ad hoc arbitražni sud, bez obzira da li suci ili netko drugi, ad hoc arbitražni sud, taj rizik i ta opasnost je znate malo veća. Svako sudište i pristajanje na suđenje ministre je rizik. A posebice zabrinjava i vaša izjava da pojmovi korišteni u sporazumu nisu do kraja ni pravni, nego i politički. Znači li to da i suce arbitre upućujemo da mogu primjenjivati i političke kriterije? I zato dok se god ne dogovorimo o većini kojom i danas i nakon ratifikacije trebamo odlučivati, ja mislim da postoji jedno tijelo pametnije od nas. A to su građani ove države i referendum.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Ivo Josipović.
Gospodine potpredsjedniče Sabora ja zahvaljujem kolegi Lesaru jer on zapravo nije meni replicirao nego predsjednici Vlade i zapravo je nadopunio moju diskusiju. Naravno da je poanta moje diskusije bila da su opasnosti puno veće nego što to proizlazi iz pojedinih interpretacija i zapravo mogu reći da je replika gospodina Lesara dobro došla kao nadopuna moje rasprave. Zahvaljujem.
Hvala. Po članku 221. predsjedatelj daje potrebno objašnjenje o vezi sa radom sjednice i drugim prethodnim pitanjima uključujući i glasovanje. Pa kada gospodin zastupnik Lesar postavlja to pitanje oko glasovanja za davanje suglasnosti, za davanje odobrenja Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje ugovora arbitražnog sa Slovenijom, onda dajući objašnjenje upućujem da po članku 226. stavak 1. je određeno da zakone, odluke, rezolucije, zaključke i druge akte Sabor donosi većinom glasova. Ukoliko je na sjednici Sabora nazočna većina zastupnika, osim ako Ustavnom Republike Hrvatske i ovim poslovnikom nije drugačije određeno. A u stavku 2. toga članka 226. piše: "koje se odluke donose većinom glasova svih zastupnika", dakle koje to odluke Sabor donosi većinom glasova svih zastupnika i točno su pobrojan krug tih, nema tu neke interpretacije ili tumačenja. A članku 227. stoji točno su popisane odluke koje Hrvatski sabor donosi dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika. U ovom prijedlogu odluke davanja ovlaštenja Vladi da potpiše ugovor o arbitražni sporazum sa Slovenijom, nije predviđena ni odluka da Hrvatski sabor donosi većinom glasova svih zastupnika, niti da donosi dvotrećinskom većinom svih glasova. Jer je precizno naznačeno točno jasno i prejasno taksativno pobrojani svi oni slučajevi. To je numerus clausus nema izvan toga dodatka što se donosi većinom glasova svih zastupnika, a što se donosi dvotrećinskom većinom. Evo to je to objašnjenje. I sada je na redu gospodin zastupnik Neven Mimica. Ili tko? Biljana Borzan, kriv je moj pomoćnik. Mora biti netko kriv, ja ne mogu. Osobito u ovakvom teškom slučaju. Gospođa zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Hvala. Gdje sam ono stala? Dakle, ono što htjedoh na početku reći je da sve što ću danas u svojoj raspravi govoriti neće biti odraz nikakvog politikantstva, kritizerstva, nego naprosto odraz zaista zabrinutosti onog pred čime se sada nalazimo. Naime, žalosno je da smo danas od strane Vlade dovedeni u jednu situaciju da odlučujemo između toga da Hrvatska bude blokirana u daljnjem putu u Europsku uniju i između sporazuma otvara mnoga pitanja morske i kopnene granice, ostavlja mogućnost za sve i svašta. Danima se u hrvatskoj javnosti nameću ozbiljna pitanja i moram priznati da su i meni kroz glavu prošla na tisuću puta, kao što je npr. što u stvari znači ovaj sporazum, što nam nosi? Kako to da je oko nečeg tako važnog u Saboru i javnosti ponuđeno nešto tako nejasno? Premijerka se vratila s pregovora s osmijehom na usnama, je li možda prodala Hrvatsku uz osmijeh? Jesmo li prva zemlja koja će ulazak u Europsku uniju platiti teritorijem? Naprosto se bojim onoga što će budućnost pokazati. Danas smo čuli mnoga uvjeravanja od strane HDZ-a da nema bojazni. No, ja ipak ne bih bila tako uvjerena i optimistična. Baš zbog ovih svih pitanja koja se postavljaju rekla bih da se ovdje ne radi o prijedlogu sporazuma već o jednom nažalost velikom nesporazumu. Minimum što smo tražili ovdje u Saboru su dodatna objašnjenja jer smatramo da sporazum mora biti više nego jasan prije nego što nastupi arbitražna komisija kako se poslije ne bi češkali po glavi i shvativši naprosto da smo nasanjkani. Premijerka je izjavila da je ovo win-win situacija, dakle nitko ne gubi. Pa normalno kad se upotrijebio taj famozni izraz "junction" koji očigledno mi prevodimo onako kako nama odgovara a Slovenci prevode onako kako njima odgovara. Ta dakle riječ, jedna jedina riječ daje suštinski različita objašnjenja. Svaka država jednostrano tumači dvostrano potpisani ugovor. Ako je to sporazum u kojem zaista obje strane dobivaju i nitko ne gubi onda se pitam zašto su Slovenci nam dodatno da nas odobrovolje i motiviraju da glasamo ponudili rješenje u paketu i Ljubljanske banke i nuklearke Krško. Očito nas žele dakle motivirati da glasamo za nešto što je po mom mišljenju ionako naše. Gospođa Kosor je neki dan izjavila: "Svaka odgovorna politička stranka u određenim trenucima mora podnijeti svoj dio tereta i svoj dio odgovornosti." Apsolutno se slažem, no pitam se gdje je ta odgovornost bila prije osam godina kada se tražila ostavka premijera Račana zbog sličnog prijedloga ovome danas, gdje je ta odgovornost bila u mnoštvu drugih teških odluka koje je donosila koalicijska Vlada počevši od splitske rive pa nadalje. Tada se tražila Račanova glava a sada se radi skoro pa isto samo malo gore i na bitno lošijim pozicijama. A zašto su pozicije lošije? Zato što je naprosto Slovenija danas u Europskoj uniji i ima mogućnost blokirati Hrvatsku na svom daljnjem putu a tada to naprosto nije bilo tako i bilo je više manevarskog prostora. Sada dakle gospodo iz HDZ-a dolazite na iste pozicije koje su za vas bile apsolutno neprihvatljive dok ste bili opozicija, od pitanja hrvatskih generala, od pitanja broja hrvatskih branitelja, sada i oko graničnog spora sa Slovenijom, a što je slijedeće vidjet ćemo. Tada smo dakle bili krivi. Danas se pokušava ponovo na SDP svaliti krivnja da ukoliko nismo za ovo što se danas predlaže da smo stranka koja će blokirati ulazak u Europsku uniju. Pa pitam vas jesmo li mi krivi što smo se doveli do ove situacije. Vi ste šest godina na vlasti i tek danas se rješava pitanje Slovenije, dakle nakon 20 godina što je Hrvatska kao država nastala i nakon šest godina vlasti HDZ-a. Molim lijepo, danas je situacija pored svih ovih gospodarskih poteškoća u kojima se nalazimo zaista je žalosno što danas o ovome raspravljamo. Zato naprosto smatram da je današnja rasprava u ovom trenutku u kojem raspravljamo odraz nesposobnosti HDZ-ove Vlade što spor nije riješila prije i zbog toga smo naprosto tražili ispriku i dodala bih priznanje. Bilo bi korektno da ste rekli ok SDP-ovci bili ste u pravu, nama je trebalo malo duže vremena da shvatimo, malo smo sporiji ali evo shvatili smo i molimo vas vašu podršku. No to bi bilo iluzorno očekivati naprosto da se dogodi, čak ni bilo kakav ispetljani govor na tu temu što je ustvari gospodin Šeks svojim tumačenjem ustvari i osigurao da nema ni potrebe jer vama naše ruke očigledno za ovu stvar niti ne trebaju. Ja sam čula izjavu gospodina Šeksa gdje kaže da nema potrebe da se o ovome glasa dvotrećinskom većinom jer se granice ne mijenjaju nego samo uređuju. Po toj logici bi se danas HDZ trebao recimo zalagati za to da se granice urede sa maćuhicama a SDP sa begonijama i da se na kraju nadpolovićnom većinom donese odluka po kojoj jer nije bitna vrsta cvijeća nego samo da nije crveno. Mislim da to zaista nema smisla da o jednoj ovako važnoj stvari je potrebno svega 39 zastupnika da ju izglasa.ž Rečeno je dakle da se radi o prvom koraku, samo o prvom koraku. Međutim, mislim da ćete se složiti sa mnom kada kažem da ako napravimo pogrešan korak, prvi pogrešan korak u pogrešnom smjeru odosmo svi u problem.
Kolegice, ja ne znam zašto me apostrofirate ponovo u vašoj raspravi. Ja sam citirao točno i precizno koje se odluke s kojom većinom donose. Citirao sam točno koje se odluke donose većinom svih zastupnika i koje se odluke donose dvotrećinskom većinom, a citirao sam u svojoj raspravi i članak 82. stavak 3. u vezi članka 8. Ustava i članak 139. Ustava kada se u odnosu na granice, na promjenu granica odluke donose dvotrećinskom većinom. Prema tome, zašto stalno tražite objašnjenje u tom dijelu kad ja samo ponovo citiram i ustavne i poslovničke odredbe prema kojima se pojedine odluke donose određenom većinom. Dva ispravka. Gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočan je navod da imamo ispred sebe gore rješenje misleći na ovaj arbitražni sporazum u odnosu na sporazum Račan-Drnovšek. Kolegice, to je falsificiranje povijesti jer sporazum Račan-Drnovšek je imao u sebi već nakanu konačnog rješenja po kojem se Hrvatska odrekla svoga teritorijalnog mora, svoga dijela teritorija a ovdje imamo nakanu uputiti spor o granici pred međunarodno pravosudno tijelo koje se zove Arbitražni sud koji će prema međunarodnom pravu utvrditi kopnenu i morsku granicu Republike Hrvatske. Ničega se ne odričemo. Tamo ste se u tom sporazumu Račan-Drnovšek odrekli hrvatskog teritorija. Ovdje se ničega ne odričemo.
I gospodin zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepo. Ispravit ću također netočan navod kolegice Borzan gdje je ustvrdila da je sličan sporazum Drnovšek-Račan sa sadašnjim prijedlogom sporazuma. Naime, u sporazumu Drnovšek-Račan naizgled je bilo ispunjavanje slovenskih neobičnih zahtjeva za našim teritorijem i uspostave tzv. dimnjaka tj. odricanjem našega teritorija stvorio se dimnjak čime bi Republika Slovenija imala pristup na otvoreno more. Danas u ovom sporazumu nigdje nema takvog načina ni prijedloga, nigdje se ne govori o ničemu ni sličnom takvom. Stoga, zašto obmanjujete hrvatsku javnost i govorite ono što nije? U ovom prijedlogu jasno se govori da će arbitražom se uspostaviti da li mogućnost izlaska ili ne, a 30 baltičkih zemalja koristi slične pojmove koji govore da ne škodi prolaz kroz nečije more može biti najbolje rješenje.
Potpredsjednik Doma, gospodin zastupnik Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodo ministri. Evo iz mnoštva izjava koje ovih dana kruže Hrvatskom lako se mogao steći dojam da Vlada želi da Hrvatski sabor danas umjesto nje odluči hoće li Vlada potpisati arbitražni sporazum sa Slovenijom. U ovoj raspravi objašnjeno je da Vlada to ne želi nego da se radi o poštivanju deklaracije iz '99. godine, saborske deklaracije. Međutim, iz nedavnih izjava predsjednice Vlade ipak se moglo zaključiti da ona čak misli da tu odluku o potpisivanju ovog sporazuma umjesto nje treba donijeti SDP. Ja bih odmah na početku želio odbaciti svaki pokušaj prebacivanja odgovornosti na SDP za moguću ponovnu blokadu naših pregovora s Europskom unijom zbog odbacivanja arbitražnog sporazuma, kao što treba odbaciti i svaki pokušaj uvlačenja SDP-a u suučesništvo u odlučivanju koje bi dovelo do gubitka nacionalnoga teritorija. Gdje su bili premijerka i Ministarstvo vanjskih poslova kada su pregovarali i prihvaćali ovakve uvjete arbitražnog sporazuma? Jesu li tada pitali SDP je li takav sporazum dobar ili loš za Hrvatsku? Prethodna saborska rasprava, to je ovo što danas imamo, i donošenje zaključka Sabora prije potpisivanja nekog međunarodnog ugovora nije propisana Ustavom niti zakonskom procedurom. Taj dodatni osigurač rijetko kad je i korišten u praksi i to samo dva puta do sada, oba puta kada se radilo o uređenju graničnih pitanja sa Slovenijom. Najprije 2001. godine kada se tražilo mišljenje saborskoga Odbora za vanjsku politiku, o potpisivanju sporazuma Račan-Drnovšek, a onda i u svibnju ove godine kada se Sabor izjasnio o prihvaćanju tzv. prvoga Rehnovoga prijedloga. Ja u pravilu nemam baš ništa protiv toga da se o ovako osjetljivim političko-pravnim pitanjima Sabor na vrijeme uključi i iskaže potporu ili neslaganje s onim što Vlada namjerava učiniti u okviru svoje međunarodnopravne nadležnosti. Čak štoviše, u oba ova dosadašnja dva presedana u postupku sklapanja međunarodnih ugovora upravo je SDP bio taj koji je predlagao prethodno uključivanje Sabora. Mi smo bili ti koji su tražili i predlagali prethodnu saborsku raspravu i o ovom prijedlogu arbitražnoga sporazuma sa Slovenijom, ali ne danas nego prije mjesec i pol dana kada se u tom prijedlogu nešto sadržajno još i moglo promijeniti. Kao što znate, tada je predsjednica Vlade to odbila, a HDZ-ova saborska većina zdušno poduprla to odbijanje. Danas ovaj tekst arbitražnoga sporazuma koji imamo pred sobom samo potvrđuje da smo bili u pravu kada smo govorili da je Vlada, protivno postojećem mandatu Sabora o prihvaćanju prvoga Rehnovoga prijedloga, dogovorila da se krene od teksta drugoga Rehnovoga prijedloga. Nisu ovdje u pitanju tek nevažni proceduralni detalji nego značajne sadržajne razlike koje mogu dodatno oslabiti izglede da Arbitražni sud riješi sporna pitanja u skladu s našim interesima. Naime, drugi Rehnov prijedlog za nas je nepovoljniji od prvoga već time što su u njega ugrađeni slovenski amandmani, a bivši premijer uopće nije želio predlagati naše amandmane. Ali vratimo se onome što mi danas ovdje trebamo učiniti, što se od nas očekuje. Saborski zastupnici dovedeni su, ne svoji nego vladinim postupanjem, u situaciju da biraju između dva loša rješenja, odnosno da procjenjuju koje je od tih rješenja manje loše. S jedne strane, ako odbacimo potpisivanje ponuđenoga teksta arbitražnog sporazuma suočavamo s ponovnom blokadom naših pristupnih pregovora, ali ovoga puta ne samo od strane Slovenije nego uz vrlo izglednu podršku blokade od svih članica Europske unije. S druge strane, ako prihvatimo potpisivanje arbitražnoga sporazuma onda ćemo se složiti s tim da arbitraža dobije mandat koji može dovesti i do ishoda koji nije u skladu s našim interesima. Ovdje želim kazati da ja ne mogu prihvatiti tvrdnje pa ma od koga one dolazile, da potpisivanjem ovakvog arbitražnoga sporazuma Hrvatska unaprijed pristaje isključivo na ustupanje ili trgovinu svojim teritorijem. Jer zbilja nije odgovorno tvrditi da ovakav sporazum nužno dovodi do samo jednog jedinog ishoda arbitraže, do gubitka dijela hrvatskoga teritorijalnog mora kao cijene za članstvo u Europskoj uniji. Svi oni koji hoće biti realni i objektivni znaju da je pravi problem u tome što ovako ispregovarani arbitražni sporazum daje i previše slobodne ruke arbitrima da odluče o širokom rasponu mogućih rješenja pa tako otvara i prevelike rizike koje nije moguće kontrolirati. Koliko god mi ovdje imamo, rekao bih, dovoljno jezikoslovnih i pravnih autoriteta koji danas pokušavaju istumačiti već one čuvene izraze dodir, veza, spojnica, kontakt, stick, junction Slovenije sa otvorenim morem, ipak ostaje činjenica da sam sporazum govori da će to tumačiti samo Arbitražni sud, što god mi ovdje mislili i koliko god uvjerljivi bili. Zato ovaj sporazum stvara prostor da se u pogledu toga junctiona, kontakta, sticka, veze, da se raspon mogućih arbitražnih odluka kreće od toga da se utvrdi pravo i uvjeti slovenskoga prolaza do otvorenoga mora po koridoru ili dimnjaku koji u vlasničkome smislu može biti ili hrvatsko ili slovensko ili zajedničko teritorijalno more ili može postati dijelom otvorenoga mora. Svaka od vlasničkih varijanti može se onda kombinirati još i sa režimom nacionalnoga zajedničkoga ili međunarodnog korištenja i upravljanja tog prostora. Odluka arbitraže može ići i u pravcu proglašavanja kondominija, vlasničkoga ili korisničkoga kondominija na širim područjima teritorijalnog mora i Hrvatske i Slovenije i izvan koridora za prolaz do otvorenog mora. Prema tome, raspon mogućih odluka arbitraže je izuzetno velik. Mnoge su varijante moguće, niti za jednu ne bih unaprijed rekao da je izvjesna, niti da je nemoguća pa naravno niti za onu koju su dogovarali Račan i Drnovšek. Ali problem je zbilja u tome što su u Hrvatskoj neki predugo demonizirali taj dogovor, a sada otvaraju vrata i za njegovo ostvarivanje nakon što su u međuvremenu uspjeli pokvariti ukupne hrvatsko-slovenske odnose i ugroziti naš napredak prema Europskoj uniji. A što je ustvari to Račan ustupio, čega se odrekao, kojeg dijela teritorijalnog se odrekao, što je ustupio Sloveniji u trenutku kada mi danas cijeli dan raspravljamo o sporazumu koji tek treba utvrditi granice i razgraničenje na moru između Hrvatske i Slovenije. Još bih se osvrnuo i na našu jednostranu izjavu o nedavanju suglasnosti na slovenski zahtjev za teritorijalnim dodirom za otvorenim morem. Takva izjava koju namjeravamo priložiti uz arbitražni sporazum zaista nije vrhunac našega diplomatskoga i pregovaračkoga umijeća kakvom je Vlada nastoji prikazati. Ona bi to bila da ju je Vlada uspjela ugraditi u tekst arbitražnoga sporazuma. Ovako to ostaje samo papir čije pravne dosege poništava već sam tekst sporazuma koji kaže da niti jedan jednostrani dokument, a ovo je jednostrani dokument nakon lipnja '91. godine nema pravnu važnost za arbitražu. Naravno, završno moram reći nešto što i kako dalje. Pri ocjeni ovoga arbitražnoga sporazuma i zastupnici i njihove političke stranke moraju iskazati najvišu odgovornost za državne i nacionalne interese, čak i nezavisno o tome kojom većinom ćemo glasati danas i kojom većinom ćemo glasati za ratifikaciju ovoga sporazuma. Na jednu stranu treba staviti interes konačnoga otklanjanja glavnoga problema koji ugrožava dobrosusjedske odnose sa Slovenijom, a time i regionalnu stabilnost, taj interes neometanog nastavka i završetka pristupnih pregovora sa Europskom unijom i time ostvarenja naših prioritetnih razvojnih ciljeva. Na drugoj je strani potpuno neizvjestan ishod arbitražnoga postupka do kojeg nas je dovelo loše pregovaranje, a koji može, ali i ne mora dovesti do gubitka dijela teritorijalnog mora. U takvom nametnutom i suženom izboru puno je lakše reći ne nego da, naravno ako bi se htjela slijediti populistička profitabilnost takve odluke. Ali ipak i usprkos tome ja sam puno bliži odluci da u ovom izboru izaberem Hrvatsku u Europskoj uniji, da izaberem Hrvatsku u dobrim odnosima sa Slovenijom uz nadu da će ta perspektiva učiniti znatno manjim i moguće rizike i posljedice eventualne nepovoljne arbitražne odluke. Ali za glasovanje za potpisivanje arbitražnog sporazuma trebat će još više pojašnjenja informacija i od predsjednice Vlade i od stručnjaka, pogotovo trebamo dobiti na uvid popis arbitara, jer ne vjerujem da on ne postoji. Ne vjerujem da je Vlada spremna potpisati ovaj sporazum prije nego što je uopće vidjela ili prije nego što zna kakav je popis arbitara. Kada to dobijemo niti ja niti SDP sigurno nećemo izbjegavati odgovornost i ići linijom manjega otpora kada treba prepoznati i braniti stvarne nacionalne i državne interese. Bez svega toga glas za ovaj sporazum bio bi glas za nešto loše što su Vlada, premijerka i diplomacija učinili preskačući i omalovažavajući Hrvatski sabor u pregovorima sa Slovenijom. Ako Vlada odluči šutjeti o ovim postavljenim pitanjima dovest će nas u situaciju rekao bih iznuđivanja glasa za arbitražni sporazum. Nemojte me tjerati na iznuđeno rješenje, nemojte tjerati da moj glas bude tek pokušaj sprječavanja da ova Vlada prije odlaska napravi još veću štetu. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Dakle, kolega Mimica je rekao da ovaj arbitražni sporazum otvara vrata za rješenje kako je bilo u sporazumu Račan – Drnovšek. Nije istina, nije istina kolega Mimica. Vi to dobro znate jer ste iščitali ovaj sporazum i kad govori o pravnim temeljima na kojima će se rješavati ova sporna pitanja onda govori i u jednom i drugom slučaju međunarodnom pravu. Dakle, temeljem međunarodnog prava će se riješiti kopnena i morska granica. I isto tako iza toga temelje međunarodnog prava, načela pravednosti i dobrosusjedskih odnosa i ovaj spoj o čemu govorimo prema otvorenom moru. Dakle, i jedno i drugo se rješava temeljem međunarodnog prava. A međunarodno pravo nije poznavalo rješenje koje ste vi dali u sporazumu Račan – Drnovšek koji i nije došao do Hrvatskog sabora, zbog kojeg se raspala vaša koalicija. I nije jasno koga vi tu optužujete za loše odnose. Ja ću vam reći samo da je bivši premijer gospodin Sanader dogovorio na Bledu sa tadašnjim premijerom Slovenije da se ide na Međunarodni sud pravde u Haagu. Prema tome, ne možete ići sa takvim tezama u javnost koje nisu istinite.
Tri replike. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Mimica, spomenuli ste mnoštvo javnih izjava prije današnje rasprave u Parlamentu. Ja ću vas podsjetiti na još jednu osim na one izjave gospođe Kosor, a bila je data u emisiji "Otvoreno" na HTV-u od strane gospodina ministra Šimonovića. "Junction" nije pravni izraz. Što onda je? Na to pitanje nitko nakon te izjave nije dogovorio. Bojim se da nije komercijalni, bojim se da nije marketinški. Ali bih volio čuti nekoga da mi obrazloži što je ako nije pravi. Druge su izjave i danas ponavljane da će na tom arbitražnom sudu odlučivati pravni stručnjaci. I u Haagu na sudu za ratne zločine odlučuju pravni stručnjaci. Koliko puta u ovom Saboru iz redova HDZ-a naročito kad su bili u oporbi je bilo utvrđeno da sud za ratne zločine sudi po političkim a ne pravnim kriterijima. Koliko puta ste tvrdili da je to političko, a ne pravno sudište. Sada najedanput taj argumenat da će biti stručnjaci vrijedi neprikosnoveno i zamjera se propitivanje liste arbitara. I na kraju, kako gospodin potpredsjednik Šeks ne bi trebao više čitati Poslovnik u vezi ove predložene odluke. On ga je korektno prezentirao i u pravu je. Sa 39 glasova odluka se može donijeti. Ali zazivam političku mudrost i predsjednice Vlade i vodstva Sabora, izbjegnimo situaciju da odluka danas bude da dajemo suglasnost, a da dovedemo u pitanje ratifikaciju. O tome ja cijelo vrijeme govorim. A Poslovnik tu sramotu koja bi se eventualno mogla desiti ne rješava.
Sigurno da se teži konsenzusu kao što je bio konsenzus kada je bio 8. svibnja. Onda onaj jedan suzdržani glas nije bio de facto suzdržani nego je to bila neka pogreška gospođe Pusić koja je pritisnula izgleda krivo puce, a zapravo i ona je glasala za. Pa je ona to kasnije tražila ispravak da se uvrsti u zapisnik da je i ona glasovala za.
Ali ja sam predsjednici Vlade dao šansu da to danas izjavi, pa je odbila to ponoviti dvotrećinska većina konsenzus.
Dvotrećinska većina nije konsenzus, nego to je sto postotna većina.
Prošli put je upravo tako bilo. Tražili smo dvotrećinsku, a dobili jednoglasje.
Prošli put se nije tražila nikakva većina osim obične većine, a dogodit će se ja vjerujem i večeras i dvotrećinska većina, pa čak i daleko više od dvotrećinske osim tu i tamo nekog. Potpredsjednik Doma, gospodin. Nećete? … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Gospodin zastupnik Marin Jurjević, replika.
Hvala. Po meni je najgore od svega šta smo očito ušli u zonu gatanja, predviđanja, pa tu nastaju i neka sukobljavanja i svađe, što će biti ako bude i šta bi bilo kad bi bilo, a ustvari odgovora nema. Odgovora nema jer je sasvim u pravu kolega Mimica kada kaže da arbitri imaju takav raspon odlučivanja da mogu zaista donijeti odluku koja će biti ispod nivoa i kvalitete odluke koju smo nazivali Račan-Drnovšek. To je činjenica. Možemo se mi pozivati na međunarodno pravo koje je također jedna rastezljiva žvakalica, a ja bih volio da se ovom Saboru predočila lista tih arbitara. Ne mogu vjerovati da ona ne postoji, da Vlada nije upoznata sa njom. I s druge strane, ovdje je došlo do lingvističkih rasprava. Ulazi se u englesku i hrvatsku lingvistiku, a radi se ipak o nekim jednostavnijim stvarima. Da bi se kazalo da je potrebno 39 glasova kaže se da se ne radi o promjeni nego uređenju granica i to je i gospodin potpredsjednik Sabora javno izjavio i to su ja bih rekao finte nepotrebne. Ovdje se ide ka konsenzusu koji se ne može postići na takav način da se još uvijek demonizira Ivica Račan, da se na mala vrata govori o izdaji, kažem neizrijekom na mala vrata. U ovom Saboru se tražila njegova ostavka radi toga. Ulica se dizala na pobunu radi toga. Nismo slijepi, nismo glupi, i pamtimo. To ne znači da radi toga ćemo se ponašati kao što ste se vi ponašali, ali vas podsjećam da takvo ponašanje danas ovdje neće nigdje dovesti.
Staro je pravilo, jednom ponovljena neistina ostaje neistina. Kolega Jurjeviću, ja već stoti puta ovdje ponavljam, ponavljao sam i u javnosti, i u medijima, i elektronskim, i tiskanim da je za ovu fazu za donošenje odluke za davanje suglasnosti Vladi za potpisivanje sporazuma dovoljna većina zastupnika od kvoruma. Zašto mi stalno uporno širite tu priču da sam ja negdje izjavio da je potrebna obična većina od 39 zastupnika za ratificiranje sporazuma? Zašto to činite kada sam u svim svojim istupima razgraničio i rekao za davanje suglasnosti Vladi da potpiše ugovor potrebna je većina od svih zastupnika i naveo odredbe Poslovnika i Ustava koji o tome govore, a za dvotrećinsku većinu sam rekao da po mom mišljenju nije potrebna ako se odnosi na promjenu granica. Ako se odnosi na promjenu granica da je onda potrebna dvotrećinska većina, a ako se ne odnosi, ako iz ovoga sporazuma budućega ratificiranoga ne proističe promjena granica, onda da je dovoljna i većina od 77 zastupnika, i da onda to određuje, karakter te odluke i potrebnu većinu. I nemojte mi molim vas više stalno isticati to da za donošenje ove odluke treba većina od ukupnog, od nazočnih zastupnika dakle od kvoruma. Odgovor na repliku, potpredsjednik Doma gospodin zastupnik Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepa. Sad ću ja dobiti priliku odgovoriti na repliku. Slažem se da je ne samo preuzetno, nego i netočno tvrditi da je bilo koja varijanta rješenja i vlasničkog, i korisničkog dijela ovog teritorijalnog mora između Hrvatske i Slovenije po odredbama ovog arbitražnog sporazuma, da je nemoguće da se dogodi i da arbitraža tako presudi. Inzistiranje, pa rekao bih i idealiziranje međunarodnoga prava, kao osigurača koji neće dopustiti, ne znam recimo da arbitraža odluči nešto slično ili isto što su se dogovarali Račan i Drnovšek. Jednostavno to idealiziranje međunarodnoga prava nije točno. U ovom slučaju to međunarodno pravo je Međunarodna konvencija o pravu mora. Ako se radi o razgraničenju u Piranskome zaljevu onda crta sredine nije isključivo rješenje po međunarodnom pravu, odnosno po Međunarodnoj konvenciji o pravu mora, nego postoji prostor da se i drugi elementi uzmu u obzir kod takvog odlučivanja. Prema tome, ja samo želim reći da nije u redu, nije korektno uvjeravati bilo koga u Hrvatskoj, ili ovdje u Saboru da je neko rješenje isključeno u primjeni ovog arbitražnog sporazuma. Hvala.
Replika, gospođa Antičević Marinović. Izvolite.
Kažete kolega Mimica o šteti i štetnosti djelovanja ove Vlade, pa govorite hoće li još proći koja godina. Tako završavate vi svoju raspravu. Ali činjenica je da ova Vlada je bila često optuživana i to je bio njezin najveći grijeh nedjelovanja. Ali je još veća činjenica čega god se dotakla i kad god je počela djelovati, da smo tada bili u još težem položaju, kako u ekonomskom tako i u vanjskom političkom. I to je nedvojbeno točno. Kad govorite i postavljate otvoreno pitanje i ovo što je svima, i građanima iz ovih svih rasprava ponovo nejasno, a to znači da je nejasno i u samom ugovoru. Koliko god nas ljudi pažljivo pratili, oni opet ne znaju o čemu se radi i što je tu sporno. Naime, postavljate logično pitanje što građani postavljaju pitanje je li ovo trgovina našim teritorijem? U članku 3. kaže se, i tako je prevedeno, Arbitražni sud utvrdit će, molim vas lijepo sad slušajte i ovo tko je uopće prevodio, tijek granice na moru i kopnu. Granica nikad nema tijek. Razvoj događaja neki tijek, a rijeke imaju svoj tok i tako. Prema tome, ovo ni jezično nije dobro prevedeno, a da vidimo uopće koje su reperkusije ovoga. Dakle nema polazne točke. Mi ne znamo uopće, nismo toj arbitraži odredili i to je ono što je sporno. Granice, odnosno bar polaznu točku što je nekada bila nesporna, bar točku a prema onom izlazu, prema otvorenom moru. I tada bi puno stvari bilo jasnije. I na ovakav način onda postavlja se pitanje junction veza. Veza može biti samo jedan mali put, prolaz, a može biti i državni teritorij. I to je ono što je najspornije. Je li se ovdje zaista radi o ustupanju teritoriju ili o samo o prolazu, što na kraju krajeva Slovenci već sad imaju. Prema tome, nije to ono što njih boli. Pahor je i rekao da je za njih pristup otvorenom moru sveta stvar, to je on tako rekao. Prema tome, evo da li se ovdje zaista radi, da li je premijerka oprala ruke kao Poncije Pilat predala to arbitraži, nepoznatih arbitara, a sve će to biti jednoga dana kada uđemo u Europsku uniju pa kaže to neće vjerojatno biti toliko važno. Baš naprotiv, i tada će biti itekako važno. I samo dozvolite pet sekundi, slovencima na ovaj način očito je daje se teritorij, a Hrvatima i Hrvatskim građanima daje se morska magla. Prema tome, evo ova Vlada i dalje gospođa premijerka govori o domoljublju. Unatoč tomu…
Hvala vam lijepa. Prešli ste više nego što vam, dajte molim vas ako ćemo tako te replike umjesto dvije minute četiri onda nikada nećemo završiti. Odgovor gospodin Mimica.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovana zastupnice vi ste u svojoj replici samo potvrdili moju tezu da je glavni problem ovog i ovakvog arbitražnoga sporazuma njegova potpuna otvorenost, odnosno mogućnost ne samo da ne možemo kontrolirati ishod da ne možemo niti predvidjeti ishod rješenja koje arbitražni suci mogu izabrati nego ne možemo niti predvidjeti koji će arbitražni suci biti uključeni u ovo rješavanje. Prema tome iz te činjenice proizlazi i glavna sumnja u to da je ovo dobar sporazum. Rekao sam i založio sam se da bi bilo dobro da dobijemo još dodatnih informacija, dodatnih pojašnjenja i u pogledu barem nekakvih ograničenja ili usmjerenja ako ih ima u ovakvom tekstu Sporazuma koji naša predviđanja mogu učiniti vjerojatnijima i založio sam se isto tako da dobijemo popis arbitara ili sad prije odluke o donošenju, o davanju suglasnosti na potpisivanje ili barem prije donošenja odluke o ratifikaciji ovog sporazuma. Bez takvih punih informacija, bez otvorenog dijaloga s Vladom, bez transparentnog odnosa zbilja bi se doveli u situaciju da naš glas bude iznuđen, ja to ne želim ja želim sudjelovati u donošenju dobre odluke za koju ćete me uvjeriti da je najbolja za Hrvatske nacionalne i državne interese. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Pojedinačna rasprava, gospodin Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pred nama je Sporazum od 11. članaka i rekao bih nikada više prijepora ili više emocija oko kraćeg sporazuma. Na žalost moje mišljenje da su pred nama su dva moguća i oba dva loša rješenja. Jedno je rješenje koje nas vodi u problem sa Europskom unijom, odnosno postupkom pridruživanja Europskoj uniji i mogućom blokadom Slovenije, Hrvatskoj. A drugo rješenje ono za koje još sada nismo ni svjesni koje je s obzirom da se iz ovog arbitražnog suda može izroditi mnogo stvari koje mogu biti čak i nepovoljnije za Hrvatsku. U ovom trenutku teško mi je naći odgovore i teško mi je dići ruku za ovakav Sporazum koji bi moguće doveo u pitanje dio suvereniteta Republike Hrvatske nad određenim dijelom teritorija, izgledno nad morem, odnosno morskim putem Slovenije prema otvorenom moru. I sa te strane teško mogu kao zastupnik prihvatiti taj rizik. Moje je mišljenje da je ovaj sporazum puno lošiji od Sporazuma Račan – Drnovšek iz 2002. godine. Lošiji je jer tada smo imali sve na stolu, znali smo koji su otvoreni problemi, znali smo što Hrvatska treba prihvatiti da bi se ti problemi riješili i znali smo što Slovenija traži, odnosno što Slovenija treba prihvatiti da bi se svi ti problemi riješili. Ovdje znamo što Slovenija traži, odnosno ona traži prolaz, dodir, put, pravo prolaza prema otvorenom moru. Hrvatska tu sa svoje strane ne rješava nikakve probleme koje ima otvorene sa Slovenijom, znači nešto što ćemo sigurno dati zauzvrat nećemo dobiti ništa nazad. Sporazum Račan i Drnovšek tada je bio suđen od strane HDZ-a, pa i dosta ljudi koji su sada aktivni sudionici ovih razgovora kao izdajnički, kao onaj koji poklanja Hrvatski teritorij, i na neki način tada HDZ nije bio spreman podmetnuti leđa da se ti gorući problemi sa Slovenijom riješe. Sada 7 godina kasnije, činjenica je da smo mi već mogli biti u Europskoj uniji da smo imali povoljnije okruženje i da sigurno ne bi imali ovakvih problema u pristupu Europskoj uniji da je HDZ tada bio odgovorniji za Republiku Hrvatsku. Na žalost, HDZ se tada kao i sada ponaša po jednom ustaljenom običaju, riješi samo svoj problem, gledaj ono što je tebi prijeporno, što tebi smeta nemoj gledati širi interes. DA li se tako vodi država, i da li se tako može donositi odgovorne odluke moje mišljenje je da ne. Na žalost ovim Sporazumom mi već unaprijed dajemo arbitražnom sudu smjernice, unaprijed zadajemo sudu kako da odluči o tome da li i kako Slovenija treba imati pristup otvorenom moru. Sud po mišljenju određenih stručnjaka, sud o tome spoju može odlučiti samo na jedan način. DA utvrdi morski prolaz, koridor u dijelu Hrvatskog teritorijalnog mora prema otvorenom moru, teritorijalni koridor a ne režim slobodne plovidbe kao što bi vrlo vjerojatno Hrvatskoj bilo prihvatljivo. Tj. kada govorimo o teritorijalnom koridoru suspenziju svih prava Republike Hrvatske na tom području. Hrvatska će se u tom koridoru morati odreći dijela svoga mora, morskog dna i podzemlja sa svim svojim prirodnim bogatstvima. U tom dijelu mora, odnosno uključujući čak i zračni prostor iznad tog koridora i da li mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru imamo pravo prihvatiti taj Sporazum, odnosno prihvatiti temelje, koji će dovesti do takvog sporazuma, jer ovaj Sporazum o uspostavi arbitraže i smjernice u kojima će se odlučivati o tome kakav će konačni Sporazum biti, daju upravo temelje da Hrvatska izgubi suverenitet nad dijelom svoga teritorija. Konkretno nad morem, odnosno pristupnom putu Slovenije ka međunarodnim vodama. Nažalost ne samo da ćemo izgubiti tu suverenitet niti u ovom trenutku niti ne znamo kolika će površina tog prolaza i puta prema međunarodnom moru biti, odnosno koliko će to biti velika površina teritorija. I naravno da u toj situaciji ne možemo prihvatiti takav sporazum, odnosno ja ga u ovom trenutku barem ne mogu prihvatiti kao zastupnik u Hrvatskom saboru. I još jedna činjenica koja ide u prilog tome da je Slovenija ovdje u boljoj poziciji nego Hrvatska je to da Slovenija može direktno utjecati uz ovog svog jednog člana Arbitražnog suda preko Europske komisije na još 3 koja će predložiti Europska komisija. Znači, Slovenija je već upoznata sa tim ljudima koji će sjediti u Arbitražnom sudu i Slovenija može neformalnim pritiscima odlučiti i utjecati na to koji će ljudi tamo sjediti. Hrvatska, kao što je sada poznato, nema ni informaciju koji su to ljudi, odnosno ako Vlada ima, barem ovaj Visoki dom nema takvu informaciju. I to je još jedan razlog zbog čega ne bi smjeli podržati ovaj sporazum. Sve ovo što sam rekao i odgovornost koju moramo imati pred svojim biračima, pred građanima Republike Hrvatske mi donosi zaključak da od 2 loša rješenja, rješenje u kojem uz ovoliki broj nepoznanica ulazimo u mogući sporazum sa, odnosno u Arbitražni sud koji će donijeti sporazum za rješavanje ovih pitanja sa Slovenijom, mislim da je lošije rješenje nego da riskiramo blokadu Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo 2 ispravka i 2 replike. Prvo ispravak gospodin Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče imam samo jedan netočan navod tj. mišljenje gospodina, uvaženog kolege zastupnika, da je ovaj sporazum lošiji i da je onaj bio transparentniji i da su bile sve karte na stolu. Zapravo suprotno, onaj puta se nije ništa znalo. Sad je sve definirano i ovaj sporazum jasno govori što će biti, da će se suditi, da će arbitri postupati po Međunarodnom pravu mora i nikako drugačije. Sad je jasno sve, a onda nije bilo ništa jasno. Zašto izokrećete stvarnost i želite prezentirati nekako drukčije? Vaše mišljenje stvarno nije opravdano i nije točno.
Ispravak, gospođa Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Netočno je da HDZ rješava samo svoj problem, a ne gleda da širi interes. Da rješava samo svoj problem ovo uopće ne bi bilo danas na raspravi, a na nama je da li ćemo na ovo pristati ili nećemo. Pa tako i vi kolega. Netočno je da je ovim sporazumom ćemo izgubiti suverenitet. To bi bilo prestrašno, na kraju i izjava o neprejudiciranju govori: "Ništa u ovom sporazumu o arbitraži neće se smatrati kao pristanak Hrvatske na zahtjev Slovenije za teritorijalni kontakt sa otvorenim morem, a kamoli sa hrvatskim suverenitetom." Hvala.
Hvala. Potpredsjednica Željka Antunović, replika.
Hvala lijepo. Kolega Maras u svom se izlaganju zapitao i zaključio ustvari da ovakav način upravljanja državom, a vezano uz događanja oko ovog sporazuma u arbitraži nije dobar. Ja se neprestano pitam, a želim biti stvarno konstruktivna, želim da se ovo otvoreno pitanje sa Slovenijom riješi, već godinama to želim i godinama razmišljam o tome koji je dobar način da se to napravi. Ja mislim da nema dobrog načina. Čim ste u sporu i to ovakvom sporu ne postoji dobar način i na nama je bilo u Hrvatskoj da tražimo najbolji mogući način ili najmanje loš način za Hrvatsku. Onaj koji će nam biti prihvatljiv u nekim temeljnim vrijednostima i zaštiti političkih i nacionalnih interesa Republike Hrvatske. Nije valjao način Ivice Račana koji je dao stručnjacima da nađu neko rješenje pa ga onda htio politički verificirati. Politički dogovorio samo ustvari želju da se razrješava. Ne valja sad način gospođe Kosor koja je politički nešto tamo dogovarala, držala to sve u tajnosti i onda nas dovela pred gotov čin, nas koji trebamo preuzeti odgovornost, podijeliti s njom odgovornost za to. Nije ni to dobar način. I zato mi se čini da je ustvari gospođa Kosor pogriješila jer je trebala kad je krenula s pregovorima paralelno u svakom koraku tražiti suglasnost. Ja neću sad apelirati koju i čiju, ali otvoreno pred hrvatskim građanima reći, a ne dovoditi cijelu Hrvatsku u jednu shizofrenu situaciju u kojoj svatko kako se sjeti tumači ovaj sporazum i političke okolnosti i Međunarodno pomorsko pravo i sve. I svak priča svoju priču, tumači na svoj način. Po potrebi više ili manje plaši hrvatski narod. A mi u SDP-u i ja osobno, želimo najbolje rješenje, ali želimo da se o tome dogovorimo i da svjesno preuzmemo na sebe odgovornost za sve dobre i loše posljedice.
Odgovor, gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Kolegice Antunović ja sam u svome izlaganju rekao da se ovo, da se pred nas postavljaju 2 loša rješenja. Jedino što sam ja rezimirao da je po meni u ovom trenutku lošije rješenje ono u kojem idemo kao guske u maglu. Gdje ne znamo što će se iz tog Arbitražnog suda i koje će rješenje i da li će to rješenje biti prihvatljivo uopće ovom saboru da ga ratificira. Mi znači dajemo mandat da se dogovori nešto za što možda kasnije nećemo moći dignuti ruku niti dvotrećinsko ako bude potrebno. A naše izjave, na što me upozorila kolegica Caparin, uopće ne ograničavaju Arbitražni sud. One nemaju nikakvog utjecaja na Arbitražni sud i na donošenje njegovih odluka. Znači što god naša Vlada sada izjavila nakon što mi donesemo ovaj sporazum, neće biti relevantno, bit će relevantno jedino što piše u članku 3. D ovog sporazuma, a to je da se utvrdi veza Slovenije prema otvorenom moru, a vrlo vjerojatno Slovence neće zadovoljiti samo pravo plovidbe nego jedan dio suvereniteta koji će Hrvatska izgubiti na tom dijelu Jadranskog mora. Znači, a to što god sada Vlada rekla sigurno neće utjecati na donošenje odluke Arbitražnog suda. I to je ono što ja govorim.
Replika, gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Kolega Maras govorili ste o emocijama koje je ovaj sporazum općenito o emocijama koje ovaj sporazum proizveo na nas zastupnike, a i na čitavu cjelokupnu javnost. Ja ću samo pitati koliko je ovdje ljudi iz Sabora izgubilo nekoga u Domovinskom ratu? U Domovinskom ratu je ubijeno oko 15 tisuća ljudi, oko 36 tisuća ljudi je ranjeno, oko tisuću 100 nestalo je i sigurno da je ova zemlja natopljena apsolutnom krvlju ljudi koji su se borili za Hrvatsku državu. I teško je sada objasniti ljudima, naravno da je za te ljude, dobio sam stotine poruka jučer i danas, nije bio dobar ni sporazum Drnovšek-Račan, niti ovaj danas. Kako objasniti ljudima danas da ovaj sporazum je dobar za nas kada mi definitivno po ovom sporazumu ništa ne dobivamo? Što mi dobivamo po ovom sporazumu? Mi imamo sporazum kojim ćemo sigurno nešto izgubiti. Na koji način, to ćemo vidjeti za par godina, jel. Prema tome, sigurno je jedno da su branitelji Domovinskog rata jako razočarani i nadam se da će biti mudrosti i pameti na način i stvorit ćemo nekakve načine i pretpostavke da ćemo drugačije postavit se i da ćemo riješiti ovaj naš težak nesporazum sa Slovenijom na način da to bude u interesa hrvatskog naroda.
Hvala. Odgovor gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo gospodinu Kotromanoviću. Rekao sam Sloveniju neće sigurno zadovoljiti slobodni režim plovidbe, jer i u ovom trenutku Slovenci mogu do otvorenog mora kroz naše more. Oni će tražiti teritorijalni koridor. U tom slučaju će se Hrvatska morati odreći dijela svoga mora, morskog dna, podzemlja sa svim prirodnim bogatstvima i naravno koridora zračnog prostora iznad toga koridora. Da li mi želimo pristati na takav sporazum? I da li želimo uopće dati ovim sporazumom temelj da se tako nešto na arbitražnom sudu dogovori? Ja ne želim. A ne vjerujem da ni da gospodin Đakić to želi, pošto je najavio da će ukoliko ako se tako nešto desi spreman biti sam krenuti da takve stvari brani, da se ne dese.
Replika gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega Maras vi se čudite kako to vrlo slične stvari u sporazumu Račan-Drnovšek koji su onda bili nazvane izdajom i veleizdajom od iste ove grupacije koja sada ovakav prijedlog naziva domoljubnim činom. Tu kolega Maras nema nikakvog prostora za nikakvo čuđenje. Istina ima mjesta za zgražanje. Međutim, savršeno je jasno da se ovdje ne ocjenjuje sadržaji, nego predlagači. Što god oni predložili, sjetimo se Splitske rive kako se tamo ćurlikalo, dakle ne damo generale. Sjetimo se situacije kako se dogodio transfer generala u Haag. Sjetimo se onda obećanja vratit ćemo dostojanstvo Hrvatskim braniteljima, pa im se sada vraća dokumentacija sa njihovim neriješenim statusom. A razlika između Račan-Drnovšek prijedloga ili neparafiranog sporazuma i ovog prijedloga je u tome što je ovdje bilo jasno što je, je li nešto bilo prihvatljivo ili ne, sudimo o tome. Možemo i dan danas razgovarati o tome. Ali smo znali na čemu smo. Ali sada ne znamo na čemu smo. Dakle, peru se ovdje ruke, ponavljam stvar, gospođa Kosor pere ruke, kao Poncije Pilat, daje arbitražu u nepoznatom pravcu. Gdje će se to i kamo će nas to dovesti i koji su gabariti svega toga? Ali osim toga ona prvi sporazum iz 2001. godine rješavao je cjelovito pitanje. Rješavao je pitanje, nitko to ovdje ne govori i Ljubljanske banke, štediša i pitanja nuklearke. A sada imamo ovaj jedan dio biosegment koji je onda bio sporan u još lošijoj varijanti. I u tome je taj spor i predmet, što smo mi dali stvari da se rješavaju određujući gabarite.
Hvala. Odgovor gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo kolegice Ingrid Antičević-Marinović. Ne čudim se ja ništa, meni je to vrlo jasno i rekao sam u svom izlaganju. HDZ je sklon u svojoj politici rješavati samo svoje probleme i sada im se čini da je ovo jednostavnije i bolje za vođenje njihove politike. Isto su tako 2001. na jedan sporazum koji je sigurno bio bolji od ovoga što je rješavao sve probleme. Da spomenem samo štediše Ljubljanske banke. Sve se moglo riješiti tada, ali tada to nije bilo u interesu HDZ-u i vikao je, pozivao je ljude na ulice i radio nered. Da to je HDZ. A razlika gospođo Ingrid Antičević-Marinović je da li državu vodi državnik ili političar. Jer državnik razmišlja o tome što će sljedeće generacije raditi i kako će se sve odluke odnositi na sljedeće generacije, a političar odlučuje kratkoročno, danas na sutra. Rješava problem od danas na sutra. Nažalost zadnje dvije Vlade vodi političar, a Vladu koalicijsku od 2000. do 2003. godine je vodio državnik.
Dame i gospodo imamo još ovdje 40 prijavljenih puta jedno 5 replika. To je najbolje bi bilo da smo ovdje fino izložili na jednoj velikoj karti što je to bilo 2001. i što se sada predlaže da narod zna o čemu govorimo. Ovako zamućujemo stvar. I drugo bi vas molio, da ne govorite o tome, svatko će imati pravo glasovati protiv ili za. U čemu je problem? I svatko će moći ponijeti odgovornost. Upravo ono što je sada kolega govorio. Ja budući da idem na put neću biti ovdje nažalost, ali ja sam za sporazum. Tako da nema nikakve dileme. Ali ga mogu ovdje deponirati, pitam ovdje one koji znaju bolje Poslovnik od mene, a ima ih. Deponiran i da sam ovdje predložio bih pojedinačno glasovanje. Tako da ostaju tragovi da se to zna. Mislim da bi moglo. Evo sada je na redu gospodin zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Gospodo članovi Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Ja bih rekao prije svega da ovu raspravu o temu vodimo u svjetlu općeg kašnjenja naše zemlje na putu u članstvo u Europskoj uniji, dobrim dijelom dok se Hrvatska bude vraćala ili dok je drugi budu vraćali na neriješeni granični spor sa Slovenijom, nalazit će se u stanju produžene tranzicije i bit će izložena neizvjesnostima svake vrste. U toliko je doista riječ o lošoj šali bivšeg američkog predsjednika Clintona, jer nije stvar u tome hoće li globalno zatopljenje za 50 godina riješiti spor, nego kako spriječiti da neko novo lokalno pregrijavanje spora sa Slovenijom nastaviti produžavati vrijeme ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Da je Hrvatska po svom standardu uređenoj pravnoj državi drugome, na razini jedne Švicarke ili Norveške, naše kašnjenje za ulazak u Europsku uniju ne bi predstavljao veliki problem. No u uvjetima kada je u Hrvatskoj citiram: "industrijska proizvodnja još uvijek oko 20% niža u odnosu na '98., kada je ukupan dug vanjski i unutarnjih svih sektora zadnjih 8 godina narastao na 60 milijardi eura s prijašnjih 19, kada je broj zaposlenih u Hrvatskoj među najnižima u Europi, kod nas kada nas u 2010. očekuje otplate inozemnog duga od 10 milijardi eura i skoro 2 milijarde kamate, odgađanje našeg ulaska u Europsku uniju do daljnjega može imati jako negativne posljedice. Bilo je mnogo riječi o dokumentima koji navodno prejudiciraju hrvatsko-slovensku granicu. Nažalost, kvaliteta odnosa Zagreba i Ljubljane u posljednjih 18 godina pokazuje kako je postalo gotovo nemoguće predvidjeti bilo šta vezano za ovaj otvoreni spor. Tzv. meka morska granica sa Slovenijom vremenom se pretvorila u vrlo tvrd politički spor sa ozbiljnim vanjsko-političkim ali i unutarnjim implikacijama. Paradoksa radi treba reći da sporova nije bilo jedino 1991. godine u godini osamostaljenja dviju država. Naši diplomatski odnosi uspostavljeni su 6. veljače 1992. godine čime je s jedne strane započelo razdoblje međudržavne suradnje a s druge kontinuirano i ozbiljno razilaženje na nekim područjima. Povijest sporenja Zagreba i Ljubljane je kronologija propuštenih prilika nakon kojih je raslo nepovjerenje i sužavao se prostor za bilo kakav dogovor, ne samo u meritumu nego i u načinu kako do rješenja uopće doći. Od memoranduma o Piranskom zaljevu i otezana od primjene SOPS-a preko povlačenja veleposlanika iz Zagreba i osporavanja epikontinentalnog razgraničenja u Jadranu, do proglašenja ekološko ribolovne zone tamo gdje za to nema nikakvih uvjeta Slovenija je iskazivala pretenzije da joj se prizna pravo na dio mora koji se teško može bilateralno dogovoriti ili utemeljiti na međunarodnom pravu. Naš zajednički neuspjeh da se u 18 godina potpuno otkloni najveći problem dogovor o državnoj granici dodavalo mu je sve veću specifičnu težinu i periodično dovodilo do ozbiljnih pogoršanja odnosa. Koje rješenje može premostiti jaz između tako udaljenih stajališta da već nije testirano u proteklih 18 godina? Ako će rješenje rekao bih biti elegantno i jednostavno neće biti prihvatljivo barem jednoj strani, a ako će biti kompleksno i inovativno oduzet će još puno vremena za usvajanje, vremena koje Hrvatska definitivno nema. Slovenija želi granični spor riješiti u svoju korist rekao bih prekomjernim korištenjem načela pravičnosti dok Hrvatska želi nastavak deblokade pregovora, njihov uspješan završetak i ulazak u EU bez ustupanja dijela teritorija. Postavlja se i pitanje da li Hrvatskoj s obzirom da međunarodno pravo stoji na njenoj strani uopće treba ikakva nagodba koja bi imala izvanpravnu osnovu tj. ikakvo odstupanje od njezinih zahtjeva. Godina dana blokiranih pregovora o članstvu u Europskoj uniji pokazuje da treba. Ono što arbitražu ipak bitno razlikuje od ostalih načina mirnog rješavanja sporova jest to da se pravorijek izriče na temelju pravnih pravila što znači na osnovi općeg međunarodnog prava. Ipak, moramo biti svjesni da jezik sporazuma možda krije i neželjeno rješenje. Dosta je bilo riječi o tome da u prvom prijedlogu Rehna je točka 1. članka 3. govorila o kontaktu Slovenije s otvorenim morem a u ovom prijedlogu kojeg smo dobili na usvajanje govori se o vezi Slovenije prema otvorenom moru. Osobno sam konzultirao nekoliko rječnika različitog porijekla koji tumače engleski jezik i doista moram kazati da nema nikakve dileme. Riječ je o mogućnosti oko koje treba ako ništa drugo barem iskazati zabrinutost. I što ako dakle presuda arbitražnog suda ipak omogući Sloveniji neposredan teritorijalni dodir s otvorenim morem. Da li je Vlada priloženom izjavom o neprejudiciranju htjela samo osigurati kakav takav alibi pred optužbom da je unaprijed predvidjela tu mogućnost kao sasvim realno rješenje spora. Postignuti dogovor između Hrvatske i Slovenije u osnovi i ne mogu sadržavati puni reciprocitet, poricanja prejudiciranja granične crte u dokumentima namijenjenim pregovaranju o članstvu. Zašto? Slovenija je svoje dokumente već ugradila u europsku pravnu baštinu prije ulaska u Europsku uniju što je Hrvatskoj onemogućeno. Ali ima i suprotnih primjera kada se čak međunarodnim sporazumima rješavala ista ova osjetljiva problematika. Memorandum o suglasnosti Vlade Republike Hrvatske, Slovenije i Italije o uspostavi zajedničkog sustava plovidbenih pravaca u sjevernom dijelu Jadrana predstavlja uspješan pokušaj doprinosa razgraničenju u Piranskom zaljevu primjenom crte sredine i bez inovativnih koridora. On je potpisan da podsjetim 20. svibnja 2000. godine. Svaka država je ustupila dio svog teritorijalnog mora za koridore brodova koji se vraćaju prema ... [[Govornik se ne razumije.]] Sabor je da podsjetim taj sporazum ratificirao. I posve nasuprot tezama iz memoranduma o Piranskom zaljevu iz 93. godine u kome se tvrdi da se isti donosi zbog životnog pitanja stjecanja dovoljnih količina prirodnih izvora za preživljavanje slovenskog naroda memorandum iz 2000. godine se dokazuje kako je moguće praktično ugovorno multilateralno riješiti problem neškodljivog prolaza, odsječenosti od svijeta ili konzumiranja ribolovnih prava. Naravno da sve to Sloveniji jamči međunarodno pravo mora i bez memoranduma iz Ancone. Riječ, dvije o nerealiziranom sporazumu Ivice Račana i Janeza Drnovšeka. Sporazum je također koncipiran tzv. tihom diplomacijom. To je sporazum koji je također prošao provjeru kod tadašnjih koalicijskih partnera. To je sporazum o kome se raspravljalo na Odboru za vanjsku politiku ali i to je sporazum kojeg su zaustavili politički i stručni otpori. On nije imao nikakav učinak na pravno ili fizičko stanje na granici sa Slovenijom. Treba istaknuti kako svaki bilateralni ugovor je tema za sebe i nipošto se ne može uzimati kao presedan. To što je na primjer Francuska ustupila dio svog teritorijalnog mora Monacu nije nikakav presedan u međunarodnog pravu niti ikoga obvezuje osim dvije države koje su se tako dogovorile. Podsjećam kako je Vlada Ivice Račana diplomatskim sredstvima omogućila povratak starog grada Zrinjskog pokraj Hrvatske Kostajnice kao i odlazak misije UN-a s Prevlake te njeno priključenje u kopnenom dijelu i otvorenu mogućnost da se sudovanjem utvrdi granica i režim korištenja okolnog mora. Dame i gospodo, pokazalo se da su u našoj europskoj priči očito fiksirane samo obveze ali ne i datumi. Ne smijemo zaboraviti kako je za ulazak u Europsku uniju potrebna dvostruka potpora članica Europske unije o ulasku Hrvatske ali i hrvatskih građana o ulasku u Europsku uniju. Prepreke napretku Hrvatske prema članstvu u Europskoj uniji možemo podijeliti u grubo u dvije skupine, domaće se sastoje u nesređenom stanju domaće ekonomije, pravosuđa, uprave, poljoprivrede ali i porastu euroskepticizma kod nas. Morali bi prije svega spriječiti neškodljiv prolaz mnogih pojedinaca i grupa kroz institucije kaznenog gonjenja zbog raširene korupcije. Europski pak doprinos neizvjesnosti vidim u porastu euroskepticizma samih građana Europske unije nakon velikog proširenja iz 2004. a pogotovo nakon ulaska Bugarske i Rumunjske 2007. Draftirajući i sponzorirajući ovaj prijedlog Europska unija i Sjedinjene Američke Države su vjerojatno riješili svoj problem ali nisu do kraja i hrvatsko-slovenski budući da odblokirani pregovori neće tako skoro donijeti i izvjesno rješenje graničnog spora. U slučaju neslaganja s rješenjem Slovenija može bez obzira na rizike po sebe u samom finalu pristupnog procesa još jednom zaustaviti Hrvatsku. Slovenska politička i stručna javnost se već koleba da li treba ugraditi referendum o procesu zaključenja konačnog dogovora o granici sa Hrvatskom. Ipak, ako znamo što nam je prioritet a riječ je o ulasku u Europsku uniju ne smijemo gubiti glavu ali još manje vrijeme. Upravo slovensko iskustvo govori da čvrst domaći politički konsenzus jača pregovaračke pozicije zemlje. Zato svatko tko će danas glasati za sporazum nije nacionalni izdajnik kao što se za protivnike ovog sporazuma ne može reći da se radi o neprijateljima europske budućnosti naše zemlje. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva, gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Picula, ja se s vama u potpunosti slažem da nikakva jednostrana rješenja neće riješiti ovaj dugogodišnji problem, mada dvije godine unazad Slovenci su bili dosta uspješni u jednostranim potezima kad je bilo u pitanju blokiranje Hrvatske u pregovorima. Ali upravo jedno takvo jednostrano rješenje prati ovaj dokument, a to je ova izjava o neprejudiciranju, dakle jednostrana izjava kod koje sam primjetio dvije stvari. Kao svjedok za potpis sporazuma uz dva predsjednika Vlade pojavljuje se samo Predsjedništvo Vijeća Europske unije, a kao svjedok ove jednostrane hrvatske izjave uz Predsjedništvo Vijeća Europske unije dolaze i Sjedinjene Američke Države. Nitko nije objasnio zašto sporazum, o potpisu sporazuma svjedoči samo Predsjedništvo Europske unije, a ovoj izjavi i Sjedinjene Američke Države. I koliko sam razumio, premijer Pahor, premijer Slovenije Pahor je rekao da sporazum neće potpisati ako potpisivanju ove izjave svjedoči Predsjedništvo Vijeća Europske unije. To znači da ova jednostrana izjava koja se nudi kao jamstvo od straha koje je prisutno i među nama u Saboru, a i posebice građana Republike Hrvatske. Dakle, ta jednostrana izjava za Arbitražni sud, vjerujte mi, po mom sudu, nisam diplomat ni pravnik, ali ona vrijedi koliko i Sanaderova jamstvena kartica.
Odgovor, gospodin Tonino Picula.
Gospodine Lesar, doista vidjeli ste u seriji potpisa koji bi trebali pratiti naravno oba dokumenta, Sporazum o arbitražu kao izjavu o neprejudiciranju i nekoliko predstavnika zemalja koje naizgled nemaju nikakve direktne veze pa čak ni interese za rješavanje ovoga spora. Međutim, očito je da Sjedinjene Američke Države, pogotovo nakon dolaska predsjednika Obame u Bijelu kuću su odlučile voditi nešto aktivniju politiku u ovom dijelu Europe i mijenjajući prije svega tehniku provođenja američke vanjske politike na istoku i jugoistoku Europe. Podsjećam da su odustali već od onog čuvenog raketnog štita, ali jednako tako doista žele dokinuti i višak neizvjesnosti na jugoistoku Europu snažnom podrškom između ostalog jasno neovisnosti Kosova, situacije u Bosni, ali naravno mnogo očekuju da će upravo dvije zemlje od kojih je jedna već članica Europske unije, a druga bi to trebala biti, obje su članice NATO-a, dati svoj doprinos upravo izlasku iz ove priče koja je možda duga predugih 18 godina. Međutim, kad govorite o situaciji u Hrvatskoj, ja bih samo rekao da se tu nalazi potpisnik su- odnosno predsjedateljice Europske unije Švedske, a ona je napravila svojedobno seriju zlatnih savjeta kako jedna zemlja treba pregovarati s Bruxellesom da bi, via facti, nakon određenog vremena i ušla u Europsku uniju. Ako dopustite, a vrlo su kratki, ja bih samo pročitao tih nekoliko savjeta zlatnih upućenih iz Stockholma. Kaže ovako, izradi potpuni nacionalni konsenzus, budi transparentan i iskren, ne optužuj Bruxelles, javnu podršku koju dobiješ od pojedinaca i foruma ne uzimaj zdravo za gotovo, traži pregovore u paketu, suzi svoje prioritete, traži saveznike, ali upoznaj i oponente. Čini mi se da je dosta toga preskočeno uoči izrade ovog sporazuma o kojem ovdje danas u Saboru govorimo.
Hvala vam. Imamo još jednu repliku. Zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Kolega Picula, u svojoj raspravi dotaknuli ste se i spomenuli razdoblje kada je parafiran ili kada je dakle dogovaran sporazum Račan-Drnovšek, a u današnjoj raspravi čuli smo i nekoliko ustvari objekcija na taj sporazum da se zbog njega raspala tadašnja vladajuća koalicija. Zbog toga i zbog povijesne istine želio bih pročitati izjavu tadašnjeg predsjednika Hrvatskoga sabora i predsjednika Hrvatske seljačke stranke, gospodina Zlatka Tomčića da na Hrvatskoj televiziji 27. srpnja 2001. koju prenosi "Vjesnik" 29. srpnja 2001. i može se naći na Internet stranicama. A izjava glasi: "Ovog momenta nemamo zagarantiran 101 glas u Hrvatskom saboru. Međutim, već nekoliko dana intenzivno, koliko intenzivno o ovom razgovoru u političkim krugovima osjećam jednu promjenu raspoloženja i shvaćanje realnosti u različitim strankama da je neophodno potpisati taj sporazum." Upitan bi li on osobno digao ruku za taj sporazum, Tomčić je rekao: "Moram biti još malo rezerviran jer želim još neke stvari detaljnije vidjeti, ali u načelu da." Tak nakon toga kada je javnost ustvari nastavila raspravljat o ovom sporazumu u koaliciji su se ustvari promijenile stvari i sporazum na kraju nije prošao. Ali nije točno da se ne može usporediti ta situacija jer o tom sporazumu su se izjasnile i županijske skupštine svih županija koje graniče sa Republikom Slovenijom. Provedena je široka rasprava, Ivica Račan je bio spreman doći u Sabor i ponijeti sve konsekvence tog sporazuma. Hrvatski sabor je u svibnju ove godine prihvatio prvi Rehnov prijedlog i neće nitko biti protiv europskih integracija ukoliko danas glasa protiv, kao što neće biti niti izdajnik ukoliko glasa za. Zahvaljujem.
Odgovor, gospodin Picula. Izvolite.
Ne želim ni na koji način demantirati to što ste rekli, htio bih dapače dati i činjeničnu potvrdu o vašem istupu. Naime, vraćamo se u 2001. godinu kada su premijer i moguća razrješenja razmatrali na sastancima u Otočcu na Krki 11. travnja 2001., u Bratislavi na rubu sastanka V10 11. svibnja, a dogovor konačan je postignut u Rijeci 9. lipnja 2001. godine. Formalni pregovori o tekstu ugovora između Republike Hrvatske i Republike Slovenije započeli su odlukama Vlade o pokretanju postupka sklapanja navedenog ugovora te osnivanju i imenovanju Komisije za granice donesenim 5. srpnja 2001. godine. Predsjednik Vlade sadržaj ugovora je prezentirao na Odboru za vanjsku politiku Sabora 18. srpnja, a Vlada je prihvatila izvješće o pregovorima i odobrila parafiranje ugovora na sjednici 19. srpnja. Prema tome, ne može se ni na koji način kazati da koalicijski partneri u to vrijeme nisu znali što se događa, dapače dali su i svesrdnu pomoć vjerujući naravno da daju doprinos ne samo rješavanju dugotrajnog bilateralnog spora sa Slovenijom nego otvaraju europsku perspektivu naše zemlje. Naravno, cijela ta stvar, znamo iz dobro poznatih razloga, nije otišla dalje.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. U ovaj Sabor izabrani smo od građana da uvijek, svagda branimo nacionalne interese. Zato kad dođe moment da glasamo o ovom prijedlogu nijednom odgovornom zastupniku neće biti lako donijeti odluku, bez obzira da li glasao za ili glasao protiv. Zašto? Zato što tu imamo dva sukobljena interesa, a obadva su neobično važna. Interes, nesumnjiv interes Republike Hrvatske je da se nastave pristupni pregovori i da postane punopravna članica Europske unije. Svatko onaj tko svojim postupkom u ovom Saboru oteža taj put neće poštivati taj nacionalni interes. Ali nacionalni interes Republike Hrvatske, bez sumnje i taj da očuva i svoj teritorij, da očuva suverenitet nad svakom stopom Hrvatske kopna i mora. Prihvatiti ovaj sporazum može značiti prihvatiti takvu odluku da Hrvatska ipak izgubi neka suverena prava nad dijelom svoga mora. Tako se ova dva interesa zapravo pretvaraju u dvije neizvjesne budućnosti. Da li odbiti ovaj sporazum znači automatski potaknuti Sloveniju da vrati blokadu. Da li to znači navući bijes svih članica Europske unije na Hrvatsku? Da li to uistinu znači odgoditi uzlazak Hrvatske za neizvjesno dugi period možda deset i više godina? Da li prihvatiti ovaj sporazum znači svjesno riskirati da Hrvatska ostaje bez dijela svoga mora. Nikome neće biti lako i u tom poslu moramo biti odgovorni kao što smo trebali biti odgovorni i 2001. godine kada ni premijeru Račanu nije bilo lako tražiti rješenje ovog problema. Da je granicu sa Slovenijom jednostavno i lako utvrditi pa već bi valjda bila utvrđena. Rješenje koje je on pokušao naći jako je slično rješenju do kojeg može dovesti ovaj sporazum, jako slično. Tada 2001. godine Slovenija nije bila u Europskoj uniji i pregovarački položaj Hrvatske je bio bolji. Njima se žurilo. I mogli smo taj moment iskoristiti pa postići optimalno ili najbolje moguće rješenje za Hrvatsku. Pa svima nam je jasno što bi svatko od nas htio, da Hrvatska uđe u Europsku uniju, da se ne mora ničeg odricati i da to tako završimo stvar s tim. Samo je li to moguće? Očito nije. Očito se neki ustupci moraju dati. Očito se mora pristati na nekakav kompromis kao što se i 2001. moralo pristati na neki kompromis. Pitanje odgovornosti zastupnika, stranaka, političara. Pitanje odgovornosti onih koji su tada 2001. godine za Račana govorili da je veleizdajnik, a danas su prisiljeni donijeti takvo isto rješenje. Kolega Pupovac je ovdje u svom govoru nadahnutom rekao, pa neće se valjda u ovoj stvari SDP pretvoriti u HDZ, a HDZ u SDP. SDP se neće pretvoriti u HDZ, nećemo vas nazivati nacionalnim izdajicama, nećemo buniti ljude, nećemo ih pozivati na ulicu kao što ste to vi radili i na taj način odgodili rješenje ovog pitanja koje se tada moglo obaviti u poziciji kada je Hrvatska bila jača, kad Slovenija nije bila u Europskoj uniji. Mogli smo tada u paketu riješiti i nuklearnu elektranu i štediše Ljubljanske banke. Gledaju ovaj prijenos valjda i naši građani čiji je novac zarobljen u Ljubljanskoj banci zato što ste tada bunili ljude, zato što tada niste htjeli pristati na napore, teške napore i tešku odluku tadašnjeg premijera. Imamo odgovornost izabranih da donosimo ponekad i teške odluke. To je različita odgovornost od onih koji danas i jučer u medijima govore o prodaji nacionalnih interesa od crkve, od intelektualaca, od svakoga tko se poželi javiti u ovoj stvari. Oni imaju pravo o tome govoriti, ali samo mi imamo dužnost, tešku dužnost donošenja odluka. Kakvi su rizici i kakve su garancije u ovom sporazumu? Rizici su prilično veliki, garancije su usudio bih se reći nikakve. Mi ne znamo kakav će biti sud arbitara niti nam to itko ovdje može reći. Ali postupak donošenja ili vođenja pregovora oko ovako osjetljive stvari, bitne stvari za Hrvatsku je otpočetka bio loš. Znate, kad se nađemo u situaciji u kojoj se našla ova Vlada, kad zna da odluku neće biti lako donijeti onda se takva odluka traži otpočetka u suradnji sa svima. Tada se zovu sve parlamentarne stranke, tada se pregovori vode na način da svi u ovom Parlamentu znaju što možemo dobiti, a što moramo pružiti. Pa možda nije dovoljan ni samo konsenzus političke javnosti, nego ukupne javnosti, da građani znaju, da im kažemo s čim smo suočeni. U ovom slučaju kod ovog ugovora tome nije bilo tako. Radila je tiha diplomacija kaže premijer, a imamo buku na ulicama. Bolje bi bilo da je ta diplomacija bila manje tiha pa bi onda i buka danas vjerojatno bila manja. Pozivate na odgovornost sve zastupnike, tražite suradnju, a ponašate se i danas u ovom Saboru kao da vam ta suradnja ne treba. Premijerka Kosor je vrlo korektno rekla danas imam razumijevanja za sve bivše premijere i za premijera Račana. To razumijevanje ne vidim ovdje u sabornici, ne vidim ga. Kolega Frano Matušić je bar 20 puta se digao za ispravak navoda, i svaki puta napada Račana kao izdajnika. Tražite suradnju, a ne nudite ju. Nit ste ju nudili kad se pripremao pregovor, niti danas imate svijesti o svojoj odgovornosti izabranih, da ako moramo donijeti neku odluku koja je gorka pilula da znamo zašto je gorka, i da znamo zašto ju uzimamo. Još nešto o iskrenosti. Uz ovaj dokument ide i izjava, jednostrana izjava, u kojoj Republika Hrvatska daje izjavu da se ništa u ovom sporazumu o arbitraži neće smatrati kao pristanak Hrvatske na zahtjev Slovenije za teritorijalni kontakt s otvorenim morem. A 5. članak kaže da se baš nikakav dokument neće koristiti u arbitraži, pa ni ta izjava. Nikakav jednostrani dokument, a ovo je jednostrani dokument. Pa nemojmo tako varati ljude. Pa šta će nam ta izjava? Pa nemojmo raditi od ljudi budale. Pa recite, otvoreno recite mi nemamo drugog puta. Svi će vam odgovorni ljudi u tome pomoći, kao što vi niste htjeli pomagati 2001. godine.
Imamo jednu repliku, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. I kolega Stazić je podsjetio na 2001. i na stavove tadašnjih političkih aktera. Ja ću još jednom podsjetiti na još neke izjave, kako bi malo umanjili strast sa desne strane sabornice kada bi govorili o 2001. i tome sporazumu. Što su rekli župani? U Međimurju su bili nezadovoljni zamjenom teritorija na svom području. Mještani naselja u Varaždinskoj županiji mogli su biti spokojni, dobro je da Vlada poduzima korake da sa Slovenijom riješi sva sporna pitanja, smatra župan Sabati. U Zagrebačkoj županiji drže da ovim ugovorom ni jedna strana ne dobiva niti gubi. Granica sa Slovenijom uvijek je spajala, a ne razdvajala … [[Govornik se ne razumije.]] i Primorsko-goranskoj županiji i čekali su karte za eventualne … [[Govornik se ne razumije.]] džepovi na Žumberku i na području Čabra. I sada ono najljepše, istarski župan Jakovčić je smatrao dakle, što se tiče granica na moru postignuto prihvatljivo, odnosno kompromisno rješenje, smatra da su od strateškog hrvatskog interesa i da sa tim dokumentima ni u čemu ne ugrožavaju vitalni državni interesi Hrvatske. Kada govorimo o tome tko je sve sudjelovao, dakle bio upoznat sa sporazumom, u HSLS-u je tada, u Međimurju je tad bio župan iz HSLS-a. U Zagrebačkoj i Krapinsko-zagorskoj županiji iz HSS-a. U Karlovačkoj županiji je bio župan iz HDZ-a, u Primorsko-goranskoj iz SDP-a i u Istarskoj iz IDS-a. Prema tome, veliki broj političkih aktera iz različitih stranaka tada je bio upoznat, i tek kasnije su odustali od tog sporazuma, čisto zbog povijesne istine kolege. Zahvaljujem.
Odgovor, gospodin Stazić.
Kad kolega Bauk govorimo o tim vremenima, o toj 2001. godini, ajde recimo još jednu istinu. Pa nije ni tadašnja Vlada bila najsretnija što ne može ponuditi ništa bolje. Pa nitko od odgovornih ljudi ni tada nije bio najsretniji što Slovencima nudimo koridor. Ne kao što se ovdje krivo govori dio hrvatskog mora da se daje u slovensko vlasništvo. Ne, tamo je trebalo biti, tamo bi se međunarodne vode povukle, režim međunarodnih voda do slovenskih luka. Ne da to postane njihov teritorij. To je bilo rješenje, toga dimnjaka. Šta ovdje imamo? Spoj s otvorenim morem. Veza, kako se ovdje kaže. Ali ta veza, ljudi božji, pa neće to biti metafizička veza. Pa to mora biti neki koridor. Pitanje je samo kakav će režim biti u tom koridoru. Samo o tome će arbitri odlučivati. Koridor im dajemo, to piše u sporazumu. To je polazna osnova za arbitre. Kakav će oni režim odrediti? Nemamo pojma. Ali recimo to otvoreno, nemamo pojma. Može biti … [[Govornik se ne razumije.]] , može biti samo suspenzija nekih prava koje inače suverena država ima na tom teritoriju, da ne smije naša mornarica, da ne smije vojska, ne znam šta. Svašta tu može biti. Ali recimo otvoreno ljudima ne znamo što će biti. Ne znamo. Ali to je nužno zlo. Ili recimo ljudima odbacimo to i ostanimo u predgrađu Europe za 10 godina. Tu vrstu dijaloga niste znali povesti niti ga danas znate voditi.
Imamo dva ispravka. Pravo Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Stazić, netočno je da smo danas prisiljeni donositi rješenja koja su istovjetna onima iz sporazuma Račan-Drnovšek, kao prvo. Kao drugo netočno je da sam ja izrijekom rekao danas u ispravcima netočnih navoda da je Račan izdajnik. Ne znam iz čega ste to zaključili, ali očito da to nisam rekao, što možete provjeriti u onomu što sam do sada ispravljao i govorio. Ali da sam rekao da je to bio štetan ugovor za Hrvatsku, apsolutno. On i je štetan zato što je definirao granicu i definirao je da je dio hrvatskog teritorija pripadne Sloveniji. Ovdje se ne radi o tome da se bilo što prejudicira. Ovdje će se tek granica odrediti i na kopnu i na moru, i to prema međunarodnom pravu.
Ispravak, gospodin Mario Zubović.
Nije točno da se ugovorom Račan-Drnovšek mogao riješiti i problem Ljubljanske banke i Krškoga. Novci Ljubljanske banke su našim građanima otuđeni, i budući su ti novci otuđeni, da ne kažem ukradeni, to ne može biti predmet sukcesije. A tumačilo se je, budući i ovdje nekoliko puta je danas već rečeno da je to bio paket jedan, moglo bi se smatrati da je ovi novci od Ljubljanske banke, kao da su Slovenci dali da bi kupili ovaj komad mora, i tako je to i narod tumačio. A još jednu stvar, gospodine Staziću, nije propao sporazum Drnovšek-Račan radi HDZ-a, nego je propao zato što je, u koaliciji nije prošao. I nemojte lopticu prebacivati k nama. Kod vas je. Kod vas on nije prošao.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja ću nastojat hladne glave govoriti o ovome i o ovoj temi koja je pred nama i na neki način reći da upravo ova rasprava pokazuje da je ova Vlada imala itekako pravo i razloga kada je kroz tihu diplomaciju razriješiti ovaj gorući problem odnosa sa Slovenijom i pokušaja rješenja graničnog spora. Naime, sasvim je izvjesno da smo vodili raspravu na način na koji danas vodimo a sasvim sigurno bi je vodili po svakoj točki ovog arbitražnog sporazuma da taj Arbitražni sporazum ne bi ugledao svjetlo dana i da danas sasvim sigurno ne bi raspravljali. Jer način na koji se danas raspravlja je više obrana sporazuma Račan – Drnovšek nego što je to rasprava o suštini ovog Sporazuma. Cijeli dan, cijelo vrijeme danas slušamo obranu kako je sporazum Račan – Drnovšek bio na tragu ovog Arbitražnog sporazuma. NO, da ne bi javnost doista pomislila da je to zbilja tako onda javnost treba upoznati sa činjenicama. Činjenica je da je Arbitražni sporazum na tragu onoga što smo priželjkivali, na tragu mogućeg rješenja do kojeg će se doći putem međunarodnog pravosudnog tijela. Jedno međunarodno pravosudno tijelo u ovom slučaju Arbitražni sud će odlučiti gdje će biti kopnena i morska granica između Republike Hrvatske i Republike Slovenije i to je u trećoj točki 1. stavku to je jasno definirano. Prvo će se odrediti kopnena i morska granica između Hrvatske i Slovenije i to u članku 4. definirana temeljem kojeg prava, temeljem međunarodnog prava i točka. Dakle, kopnena i morska granica Republike Hrvatske sa Slovenijom se određuje isključivo temeljem međunarodnog prava. Stručnjak za prava mora, gospodin Vukas o kojem se danas ovdje govorilo i jedan od onih ljudi koji je pisao tu konvenciju, koji je pisao Konvenciju o pravima mora koja je usvojena 1982 godine, koju su ratificirale i Hrvatska i Slovenija. I on nas jasno uvjerava da je minimalan rizik da bi se dogodilo nešto što nije u skladu sa međunarodnim pravima. Jednostavno nemoguće da se odlučuje temeljem međunarodnog prava a da ne bude odluka u skladu s tim istim međunarodnim pravom. To je jednostavno nemoguće. Dakle, to je jedna točka. Druga točka koja govori o tzv. Junctionu ili za našu javnost kao što je ovdje prevedeno na Hrvatskom jeziku u vezi Slovenije prema otvorenom moru. I taj dio u članku 4. jasno stoji da će se i taj dio rješavati temeljem međunarodnog prava ponovno, načela pravednosti i dobrosusjedskih odnosa ali opet međunarodnog prava. A junction prema gospodinu Vukasu i prema pravnim stručnjacima iz ovoga područja kao termin u Konvenciji mora ne postoji. Dakle, taj je termin, to je jednostavno nepostojeći pravni termin kada govorimo o ovome. Dakle, Arbitražni sud će trebati temeljem naših podnesaka i podnesaka Republike Slovenije odlučiti zapravo što i kakav će taj biti spoj Slovenije prema otvorenom moru. Ali to ne prejudicira ni u kom slučaju ne znači da će u tom slučaju Hrvatska izgubiti dio svog teritorija. To nitko danas ne može reći i nema pravo reći. To jednostavno ne stoji. Što se tiče arbitara, o tome je danas također bilo riječi, bilo je riječi o razlikama između prvog Rehnovog prijedloga i ovoga prijedloga koji je danas pred nama. I u prvom prijedlogu jasno stoji da će u slučaju da se Hrvatska i slovenija ne slože oko članova arbitražnog suda, dakle oko ona tri člana arbitražnog suda da će to napraviti predsjednik Međunarodnog suda prave u Haagu. Koja je razlika to sada, sada je to isto i dalje u ovom Arbitražnom sporazumu uz mali dodatak, uz malu izmjenu, da će Europska komisija i povjerenik ma tko god on bio, zato što se mijenja sastav Europske komisije, da će oni predložiti listu sudaca, ali listu sudaca koja će biti sačinjena od priznatih međunarodnih stručnjaka koji se bave ovim problemima. I doista čudi da pojedinci u ovom Saboru nemaju povjerenja u Komisiju da će u dobroj namjeri predložiti zbilja dobre stručnjake iz tog područja nego će valja predložiti po HNS-u, po gospođi Pusić će valjda predložiti neke birokrate koji će pod utjecajem ovoga ili onoga člana Europske unije odlučiti suprotno međunarodnom pravu. To je jednostavno neprihvatljivo, takvo nepovjerenje prema Europskoj komisiji je neprihvatljivo. Tim više što …, dakle riječ je o priznatim međunarodnim stručnjacima, valjda je jasno tko može biti priznati međunarodni stručnjak, sasvim sigurno da ne koji sjedi negdje u kancelariji, i koji je pomoćnik nekog suca koji nema veze sa međunarodnim pravnim predmetom. Dakle, nema nikakve dvojbe da je riječ o jednom prijedlogu koji je apsolutno prihvatljiv. Tim više što Hrvatska i Slovenija se u tom procesu mogu dogovoriti o ova tri člana Arbitražnog suda jer je to njihovo pravo, dakle nitko im ne oduzima to pravo, kao što je to rekao gospodin MIlanović da netko oduzima netko suvereno pravo da mi izaberemo te suce, nama to nitko neće osporiti. MI imamo to pravo i danas prema ovom Arbitražnom sporazumu Hrvatska i Slovenija se mogu dogovoriti oko cjelokupnog sastava svih pet sudaca, jednoga daje Hrvatska jednoga Slovenija a oko ova tri se trebamo dogovoriti koja su to. Ukoliko se mi ne dogovorimo onda na scenu stupa međunarodnog suda pravde u Haagu. Pa ne mislite valjda da će i predsjednik Međunarodnog suda u Haagu pokloniti povjerenje da odlučuje o ovome sporu nekom birokratu nekome tko nije poznat međunarodni stručnjak i ne mislite valjda da će mu Europska komisija podmetnuti opet neke nestručnjake koji će o tome odlučivati. Znači, sumnjate i u Međunarodni sud pravde u Haagu. Dvojite da li je predsjednik Međunarodnog suda pravde u Haagu taj koji će pravično odlučiti koja su to tri suca članovi arbitražnog suda. Dakle, dvojite u sud za koji ste tražili da Hrvatska ide i da tamo se arbitrira. Znači da smo kojim slučajem mi mogli donijeti tu odluku, a nismo je mogli donijeti radi Slovenaca jer Slovenci nisu prihvatili arbitražu na Međunarodnom sudu pravde u Haagu, naravno da onda da je jednostavno nemoguće jer obadvije strane moraju pristati da bi se arbitraža dogodila pred Međunarodnim sudom jasno je da moraju obadvije strane pristati. Znači li to da bi sada, da je kojim slučajem došlo do toga, da biste postavili pitanje i te arbitraže Međunarodnog suda pravde u Haagu? Jer danas postavljate dvojbu bi li predsjednik Međunarodnog suda pravde u Haagu donio pravednu odluku što se tiče članstva i sastava Arbitražnog suda? Dakle, oko toga dvoji gospodin Milanović, oko toga dvoji gospođa Pusić. Jednostavno nešto što je nevjerojatno. Neću govoriti o dvojbama EU ili ne EU. Ja mislim da smo te dvojbe daleko iza nas ostavili, da je postignut konsenzus svih stranaka oko toga, međutim sasvim sigurno da se u javnosti pojavljuju te dvojbe, ali mi jasno moramo reći hrvatskoj javnosti da nismo ni Norveška ni Švicarska, da nismo. Koje su onda alternative? Mi možemo reći: "Ne želimo ići u Europsku uniju" mi možemo i takvu odluku donijeti, ali što je onda alternativa? Što je alternativa? S kime ostajemo, u kojem društvu ostajemo i što možemo očekivati u budućnosti? Dakle, ja mislim da je svima jasno, neću posebno elaborirati ovaj dio. Pozivanje na široku potporu, mislim da je s pravom gospođa premijerka zatražila široku potporu u ovom arbitražnom sporazumu jer jednostavno uz takvu jednu široku potporu se može i jače i čvršće braniti hrvatske nacionalne interese. I logično je da mi u Hrvatskom saboru naravno preuzimamo odgovornost za donošenje takvih odluka isto kao što ste vi mogli 2001. možda prelomiti preko koljena, ali očigledno da niste uspjeli jer se raspala koalicija upravo na tom pitanju. Jer nije došlo do Sabora, nije došlo do rasprave u Saboru o tom sporazumu. I kad već govorite o njemu pa zašto ga danas spominjete? Da on nije štetan i da on nema posljedice. Pa zašto bi ga onda mi danas, cijeli dan ga spominjemo, a navodno nije bio štetan i nema nikakvih posljedica.
Hvala. Prvo imamo ispravak, gospodin Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dakle, usporedba ovog prijedloga sporazuma i prijedloga sporazuma Račan-Drnovšek koji je gospodin Matušić naveo ja bih ustvari pročitao ono što je isto jedan međupriznati međunarodni stručnjak i hrvatski stručnjak za pravo mora rekao, gospodin Davorin Rudolf, dakle ovaj sporazum je nazvao citiram: "Lošom verzijom abortivnog nasrta ugovora Račan-Drnovšek iz 2001. Primjerice, u nacrtu u Koridoru bilo je predviđeno otvoreno more, a u sadašnjem nacrtu uz tu varijantu moguće je gore rješenje. Dodjeljivanje hrvatskog teritorija u Koridoru Sloveniji." To je izjavio gospodin Rudolf kojega isto tako možemo svrstati u međunarodne i priznate stručnjake. Što se tiče drugog navoda o raspadu koalicije, dakle da je taj Sabor, da je taj sporazum mogao proći u Saboru tada trebao mu je 101 glas prema tome tadašnja koalicija nije bila dovoljna da to donese i zato se tražila široka potpora i nije se dobila i idemo dalje.
Hvala. Imamo ispravak, gospodin Josip Leko.
Gospodine predsjedniče, poštovani kolega Matušić netočno je i pravno nekorektno ciljeve sporazuma, ovog o kojem raspravljamo, tumačiti kroz odredbu stavka 1. samo kroz odredbu stavka 1. članka 3. pa reći da je zadaća arbitraže utvrditi granicu na moru i kopnu jer ima i dalje, a predmet spora kaže se u stavku 2. dužna je utvrditi, a spor je izlazak Slovenije na otvoreno more. I to je zadaća arbitraže. Samim time Hrvatska je prihvatila određenu ulogu da za potrebe ulaska u EU dade koncesiju Republici Sloveniji na teritorijalno more. To je zadaća iz ovog sporazuma. Kad je već tome tako onda bi bolje bilo da Hrvatska to učini svojevoljno, dragovoljno, svojom odlukom nego da to prepusti Međunarodnom arbitražnom tijelu koje će umjesto nas na naš uštrb ulaska u EU zadovoljiti, u kojem obimu to ne znamo, Republiku Sloveniju.
Hvala. Imamo jednu povredu Poslovnika. Gospodin Frano Matušić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa povreda Poslovnika članak 209. i 214. jer prvo kolega nije me točno citirao. Nije rekao ono što sam ja rekao, i netočno je opet citirao sam sporazum. Nije zadaća Arbitražnog suda samo utvrditi vezu Slovenije nego prvo pod A. je odrediti kopnenu i morsku granicu, a pod B. je onda tek veza Slovenije prema otvorenom moru, pod C. je režim korištenja itd., relevantnih morskih područja. Dakle, netočno ste me citirali. Nije bio ispravak netočnog navoda.
Gospodin Dino Kozlevac, ispravak.
Gospodine predsjedniče, 2 ispravka krivog navoda. Prvo netočan je navod da je ovdje cijeli dan rasprava o obrani Račan-Drnovšekovog sporazuma nego je to upravo rasprava o odluci o prihvaćanju jednog sporazuma koji ima puno nedoumica i koji upravo omogućava da ne određuje arbitre Međunarodni sud, odnosno struka, nego u njemu je sadržano da arbitre određuje politika, odnosno Europska komisija. I drugi netočan navod je doslovno rečeno: "nitko ne može reći da će Hrvatska izgubiti". Ja bih rekao da nitko ne može reći da Hrvatska neće izgubiti.
Hvala. Europska komisija može postaviti, ali ne mora jer ako se u roku 15 dana ne izlože onda predsjednik Arbitražnog suda postavit će … [[Govornik se ne razumije.]] Međunarodnog suda u Haagu. To su 2 varijante i najvjerojatnija je ova druga. Drugo, još imamo gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Matušić je rekao da nitko ne može reći da će Hrvatska izgubiti i djelić teritorija. To je netočno kao što je netočna tvrdnja da nitko ne može reći da i neće izgubiti i najmanji djelić teritorija, kao i netočna je tvrdnja da se radi samo o utvrđivanju granica, posebice na kopnu jer to znači da indirektno priznajemo da granice nemamo ako je tek sada utvrđujemo i da ovaj postupak ne može dovesti do promjena granica može, jer mi graničnu crtu imamo koju susjedi ne priznaju. Ako pak ostajemo na tvrdnji da se radi o utvrđivanju granica bez mogućnosti njenih promjena, znači da Badinter nije bi u pravu kada je podnio izvješće da Hrvatska ima utvrđene granice.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin Zoran Vinković. Izvolite.
Namjerno sam ovaj da možete odgovoriti da nije ispravak netočnog navoda. Dakle, uvaženi kolega zastupniče ne radi se o arbitražnom sporazumu, nego sporazumu o arbitraži. Dva različita pojma tu se možete složiti sa mnom. Za razliku od onog Račan-Drnovšekovog ugovora, ovim sporazum mi doista ne znamo gdje taj sporazum vodi. I doista nitko ne može tvrditi da Hrvatska tim sporazumom ne može izgubiti. Čitajući i prateći medije ovih dana, tu je dužan i predsjednik Sabora odgovoriti na jedno pitanje, da li je za donošenje ovakve odluke u Saboru potrebna dvotrećinska većina ili kao što to kaže potpredsjednik Sabora, obična većina ili trećina prisutnih zastupnika. Dakle, ja očekujem kao zastupnik jedan ispravan odgovor vezan za to pitanje. S druge strane ovim sporazumom ja se bojim da nećemo samo izgubiti dio mora, nego da ćemo izgubiti i Sv. Geru a bogami onaj dio uz kuću Joška Jorasa. Da ne kažem da ... i dosita ja nemam nikakve dvojbe Europska unija da ili ne. Ali ovakvim načinom da se svaki puta kada Hrvatska malo podigne glavu da se postavljaju ultimatumi, to doista nije način kako Hrvatska može ući u Europsku uniju. Mi još imamo neriješen spor i sa Bosnom i Hercegovinom i sa Srbijom i sa Crnom Gorom. Da li ćemo i tada kao što nismo donijeli ZERP pa nakon nekoliko mjeseci su bili blokirani pregovori, da li će se to desiti svaki puta kada se Hrvatskoj postavi određeni ultimatum, da pod svaku cijenu, pa čak i skidanjem hlača i na koljenima moramo ulaziti u Europsku uniju. Dakle, ovaj sporazum ne donosi i ne zna se kamo ide Hrvatska.
Evo opet mi je postavljeno pitanje u pogledu većine. Pozvao sam se na članak 82. stavak 3. Ustava u svezi s člankom 80. alineja 8 i u odnosu na članak 7. A članak 8. glasi: "Granice se Republike Hrvatske mogu mijenjati samo odlukom Hrvatskog sabora". Znači postoje i onda se one mogu mijenjati. Ako ne postoje ili nisu utvrđene i onda to nije promjena granice, nego je to uređivanje granice. Druga stvar. Treba dvotrećinska većina za mijenjanje granica Hrvatskog sabora. Znači 102 zastupnika. Danas se ne odlučuje o nikakvim promjenama granica, nego se radi o ovom kao što ste dobro rekli, nije arbitražni sporazum, nego sporazum o arbitraži, to je točno. Prema tome, potpuno je jasno da se dvotrećinska većina traži kada se mijenjaju granice. I to će se poštovati. Kada se bude raspravljeno o ovom sporazumu i gdje se ovdje upućuje da će obje države ratificirati sporazum, onda ćemo vidjeti i odlučiti u skladu sa Poslovnikom i Ustavom kakvu ćemo većinu trebati. Po meni je zato potrebna obična većina, jer se ne radi o promjeni granica. Ako se radi o promjeni granica onda nema sumnje da je dvotrećinska većina. Evo to je to. Evo sada odgovor na repliku, gospodin Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ne mogu se složiti s kolegom da se iz ovog sporazuma o arbitraži ne može vidjeti kuda ide Hrvatska, odnosno što mi želimo. Iz zadaća iz primjenjivog prava, dakle iz članaka 3. i 4. vrlo je jasno što Hrvatska želi. Hrvatska želi da se odrede granice i na kopnu i na moru, bez obzira što kolega Lesar misli da je već određeno, ali nije u potpunosti određeno. Ona je najvećim dijelom možemo reći 95% poznata i ona je definirana i dogovorena. Međutim, postoji još par posto granice među tim dijelovima je i ovaj dio kojim se kopnena granica završava i ide u more. Koji nije još riješen. Dakle, još nije postignut sporazum između Hrvatske i Slovenije gdje je ta granična crta. A on će se jasno postići kroz arbitražu, odnosno preko ovog arbitražnog suda. O tome se radi. Dakle, to morate znati. Prema tome, Hrvatska itekako zna da im je ovdje cilj utvrditi kopnenu granicu u dijelu gdje još nije utvrđena i samim tim slijedom će biti utvrđena morska granica. A taj dio će se utvrditi isključivo prema međunarodnom pravu. To je jasno i to piše u primjenjivim pravima. Dalje, što se tiče ovog spoja Slovenije prema moru također opet se poziva na to da Hrvatska traži i tu poštovanje međunarodnog prava i to stoji u ovom sporazumu u arbitraži. Dakle, međunarodno pravo, načelo pravednosti i dobrosusjedski odnosi. Situacija je potpuno jasna. Tko želi stvarno dobronamjerno iščitati ovaj sporazum o arbitraži koji je pred nama.
Idemo dalje, gospodin zastupnik Mrio Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo mi smo prije nekoliko mjeseci u ovom Saboru donesli prvi sporazum o arbitražnom sudu koji je Sabor prihvatio sa 102 glasa ili sa 108 glasova, čak je i gospođa Vena Pusić koja se broji da je suzdržana je bila za to, samo je krivo stisnula i danas ispada da je bio netko suzdržan. Na taj sporazum nije bilo velikih zamjerki i opozicija i pozicija znači i SDP i HDZ su bili za taj sporazum. Danas imamo na dnevnom redu drugi prijedlog, jer ovaj prijedlog nije prihvatila Slovenija. U tom drugom prijedlogu mi tvrdimo da je bolji od prvoga. Bolji od prvoga za Hrvatsku. Zato što se je u prvom prijedlogu govorilo o kontaktu, upotrijebljena je riječ kontakt sa otvorenim morem. Ovdje imamo drugu riječ koja se prevodi veza "junciton" koja mi mislimo nama bolje odgovara. Imamo još jednu stvar u ovom sporazumu, da će svi rokovi što se tiče ovog sporazuma početi teći tek onda kada Hrvatska potpiše ugovor sa Europskom unijom, što nam isto konvenira, zato jer nas Slovenija ne može blokirati u našim pregovorima. A znamo da je cilj Hrvatske ući u Europsku uniju što prije i izbjeći blokadu. Ovim smo sporazumom, znači ovim prijedlogom koji ćemo usvojiti napravili to da smo konačno uspjeli odvojiti pregovore s Europskom unijom od bilateralnih problema. I ne vidim nikakvog razloga zašto dižu takve tenzije danas u Saboru osim onoga što sam vidio kada smo bili prošle srijede u Banskim Dvorima kada je gospođa premijerka prezentirala ovaj prijedlog kao i nama iz HDZ-a tako ga je prezentirala i koalicijskim parterima i oporbi. I što se tamo dogodilo? I gospodin Čačić i gospođa Pusić iz HNS-a su bili za taj sporazum, bio je u jednom času i gospodin Milanović ali je onda rekao da on nema dovoljno vremena da bi to upoznao i da njemu treba još jedan ili dva dana da on to prouči. Premijerka ga je pozvala da dođe u petak ujutro u 10 sati u Banske dvore i da naprave sastanak i da rasprave od toga da bi se mogla pripremiti ova sjednica. Međutim, gospodin Milanović nije došao, nije niti odjavio taj sastanak. Od toga trenutka počele su i po medijima i među strankama sumnje u valjanost i vrijednost ovog sporazuma. Sigurno je da svaki sporazum, svaki arbitražni sporazum nosi jedan dio rizika ali kada bi mi bili sigurni da ćemo postići ili kad bi Slovenci bili sto posto sigurni onda uopće ne bi trebalo ovakvih arbitraža jer bi sve bilo unaprijed jasno. Znači, sigurno je da postoji rizik. Mi mislimo da je ovaj put dobar, da ćemo ovim putem ostvariti naše interese i da ćemo urediti granicu sa Slovenijom ali i da ćemo u relativno brzom roku ući u Europsku uniju što nam je jako bitno. Htio bih sada još ovdje reći da se danas ovdje u raspravama jako puno diskutanata vraća na prošlost. Vrlo malo je bilo diskusije o samom sporazumu. Htjelo se ovdje relativizirati kao i onaj sporazum iz 2001. koji kao HDZ nije podržao je bio dobar. HDZ nije imao što podržavati taj sporazum jer je on već propao u samoj vladajućoj koaliciji 2001. i ne treba to spočitavati HDZ-u. Ja mogu reći da sam u nadi da će se konačno završiti dobro po Hrvatsku ovaj arbitražni sporazum i arbitraža na koncu i da će Hrvatska ostvariti svoje nacionalne interese. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Davorko Vidović.
Ispravljam navod kolege koji može stvoriti krivi dojam da je ovaj problem deblokade naših pregovora riješen. Nije točno. Može nas Slovenija blokirati kao i svaka druga europska zemlja članica Europske unije po nekom drugom pitanju, ne po pitanju granice, razgraničenja dakle ovoga što je predmet. Dakle, nemojmo stvoriti dojam sad evo mi smo ovo napravili i to je naša cijena za ulazak u Europsku uniju. Još mi toga puno moramo napraviti na različitim područjima i tko zna i sa Slovencima šta nas još sve čeka u tim pregovorima dok oni ne završe.
Replika prva predsjednik Sabora gospodin Luka Bebić. Izvolite.
Gospodin Zubović je ovdje spomenuo članak 4. točka b) pa je malo o tome nabrojio elemente na osnovu čega će se odrediti veza prema otvorenom moru, prema moru. Međunarodno pravo to je jedno uporište toga, drugo je pravičnost koja je nešto malo manje pravni problem ali je ipak pravni ... [[Govornik se ne razumije.]] I treće je a ja smatram najvažniji element ovoga je načelo dobrosusjedskih odnosa. Što bi ti dobrosusjedski odnosi ovdje radili u ovome kad bi sve bilo poznato kao što je nekima izgleda sve unaprijed poznato? Što bi načelo dobrosusjedskih odnosa bilo nešto o čemu bi trebalo voditi računa? Dakle, da je ovo čvrsto utemeljeno na pravnim osnovama ovaj termin blagi, dobrodušni itd. koje se zove načelo dobrosusjedskih odnosa šta bi on radio u ovom sporazumu. Drugim riječima, čvrsto je a) određivanje granice na kopnu i moru na temelju međunarodnog prava, načela i pravila međunarodnog prava. I drugo nešto manje pravnički čisto je pozivanje na međunarodno pravo, pravičnost i načelo dobrosusjedskih odnosa. Iz toga izvlačim zaključak da je ovo prvo načelo bespogovorno, neupitno i utemeljeno na međunarodnom pravu a da ovo drugo što se odnosi na b) je sastavnica svih ovih elemenata kako bi se odredio režim a postoji režim i sporazum između Hrvatske, Italije i Slovenije da se po hrvatskom teritorijalnom moru ulazi u luke a po talijanskom teritorijalnom moru izlazi. I ne vidim razloga zbog čega bi se ovdje uveličavali problemi i zamišljali crne prognoze. Ja mislim da je iz ovog o čemu sam sad govorio posebno načelo dobrosusjedskih odnosa zapravo relativiziralo pravni problem na nižu razinu od ovog pod a). Hvala.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Mario Zubović.
Ja bih se složio sa ovom replikom predsjednika Sabora i dodao bih da je Slovenija predlagala za rješavanje granice u početku kada se počelo pregovarati da su isto htjeli staviti za određivanje granične crte da bude pravičnost. Hrvatska je to uspjela otkloniti i za određivanje granične crte na kopnu i moru isključivo će se određivati po međunarodnom pravu.
Druga replika gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Zubović je s pravom ustvrdio da je izuzetno bitan članak 11. koji govori o procesnim rokovima, odnosno o početku svih rokova koji se tiču ovog Sporazuma o arbitraži. A da to još malo se pojasni, mislim da je važno radi javnosti, dakle tek kad Hrvatska završi pregovore sa Europskom unijom, dakle tek nakon tog trenutka i kad potpiše pristupni pregovor o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji, tek tada kreću i pokreću se procesni rokovi iz ovog Sporazuma o arbitraži. Tek tada se ide u odluku o tome tko će biti članovi Arbitražnog suda, tek tada kreće rok od 12 mjeseci kad se može s jedne i druge strane dostaviti podnesak o samom procesu, dakle tek tada počinje i otvara se arbitražni proces. Tek tada. Dakle, nakon što Hrvatska završi svoje pregovore. I činjenica jest, kao što je netko rekao, da nas mogu blokirati iz ovih ili onih ili drugih, trećih razloga, međutim činjenica jest da je Hrvatska već izuzetno puno napravila i da ostaje još jedan mali dio, ajmo to reći tako, staze, uvjetno reći staze koju treba još prevaliti do završetka pregovora koji mogu biti dakle do proljeća odnosno do ljeta najkasnije sljedeće godine, ukoliko Hrvatska ispuni sve kriterije, što se nadam da hoće. Dakle, izuzetno je bitno dakle da tek nakon završetka pregovora i nakon pristupanja odnosno potpisivanja Sporazuma o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji, tek tada počinju teći rokovi iz ovoga. Tu smo vratili u onaj kolosijek bilateralnih odnosa ovaj problem što smo od početka govorili da je to bilateralni problem, a nikako da nije problem Hrvatske i Europske unije, nego da je to zbilja problem između Hrvatske i Slovenije koji treba riješiti na koji način, evo ja se nadam da ćemo se sada dogovoriti na koji način.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Mario Zubović.
Da, evo ja se slažem isto i sa gospodinom Matušićem i zbilja u nadi da će ova arbitraža riješiti naše probleme, da ćemo biti zadovoljni i slovenska strana, a i hrvatska strana. Mislim da bi trebalo ovdje reći da ni mi koji danas podržavamo ovaj sporazum ne likujemo, ne osjećamo se da smo ostvarili nekakav uspjeh koji bi trebali slaviti. I rekao sam, svaka arbitraža nosi svoj rizik i mi smo isto tako zabrinuti kako će na koncu ta arbitraža izaći, ali vjerujemo sa svim onim argumentima s kojima idemo i sa stručnjacima koji su to napravili, da će ta arbitraža donijeti dobrome. Nadam se da neće niti ljudi u Sloveniji niti ljudi u Hrvatskoj, kako sam jučer gledao na televiziji, da je na srpskoj televiziji najpopularnija emisija sa Hrvatske radiotelevizije "More", da tako neće biti niti u Sloveniji niti u Hrvatskoj.
I gospodin zastupnik Zoran Vinković, replika.
Uvaženi kolega zastupniče, rekli ste evo na kraju svoje rasprave kako se nadate da će sve dobro završiti. Nada je ipak stvar religije, religijske kulture, bez obzira o kojoj se religiji radi, ali nada ne bi trebala biti i stvar politike. … [[Svi govore u glas, ne razumije se.]] Stvar politike bi trebale biti čvrste i konkretne stari. Ja to mogu govoriti o religiji, ja kažem samo vi podignite valove, bit će mi pravo zadovoljstvo, to je način pokazivanja na stadionima. Mogu kao i pragmatični vjernik, ali o tom potom. Mene brine jedna druga stvar, a to je stvar da Rehnov prijedlog nije bio toliko dobar za Sloveniju pa ga je Slovenija odbila. Onda je očigledno taj prijedlog bio dobar za Hrvatsku. Sada Hrvatska nema pravo odbiti ovaj Sporazum o arbitraži, jer će najvjerojatnije, a to najvjerojatnije zna predsjednica Vlade, odmah nastupiti sankcije. To bi vjerojatno trebalo otvoreno i reći. Ja vas ponovno pozivam, sada vas potpredsjedniče Sabora, da dobro proučite ovaj tekst Sporazuma o arbitraži pa ćete vidjeti formalno i pravno da je to prvi korak ka mijenjanju granica Republike Hrvatske. I za donošenje jednog ovakvog sporazuma je potrebna dvotrećinska većina zastupnika i ne bi za džabe predsjednica Vlade, nije ona tražila konsenzus politički stranaka nego je tražila potreban broj glasova u Saboru i tražila je 2/3. Zahvaljujem.
Nije tražila 2/3. Ja sam bio na svim tim zajedno sa kolegama iz SDP-a, iz HNS-a, na svim tim razgovorima i pregovorima, nego smo svi razgovarali kako bi bilo poželjno, politički dobro da se demonstrira zajedništvo oko ovoga teškoga pitanja i da se tu nastoji postići konsenzus. A ne da je tražila u smislu Poslovnika, u smislu Ustava potrebnu dvotrećinsku većinu za davanje suglasnosti Sabora za ovo potpisivanje. To je, već kad ste me prozvali… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Nisam ni ja bio, ni oni, a možda… … [[Upadica se ne razumije.]] Nije. … [[Upadica se ne razumije.]] Treba samo pažljivo, pa čak nekad između redaka pročitati. Gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja ću krenuti također sa Račan-Drnovšek sporazumom, koliko god o takvom sporazumu danas nije vrijeme da se govori pa ću kazati ovako. Dimnjak smo možda ili skoro imali, ali ga nismo htjeli, a dimnjak sada nećemo ali ćemo ga sigurno imati. To proizlazi iz ovog sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije, koliko god se vi trudili da s ove strane probamo kazati da o tom dimnjaku, znači izlazu na otvoreno more uz još nešto drugo, u tom sporazumu zaista ništa ne piše. Naša su očekivanja naravno, ako govorimo samo sa hrvatske strane, da do toga neće doći, da ćemo urediti granicu prema ovom sporazumu, a da dimnjaka neće biti. Ovo je sporazum ne samo naš, nego sporazum i sa slovenske strane. Ako malo oslušnete s druge strane granice, što su njihova očekivanja? Dimnjak, ništa drugo. Znači da uredimo granicu i da im damo prolaz na otvoreno more, a ne bi ga potpisivali ako to ne očekuju. Mislim, zaista se zavaravamo ako mislimo da to, ako izrijekom u sporazumu ne piše da to tako neće biti. A da će to tako nešto biti na kraju balade stoji djelomično u ovom Sporazumu ali djelomično stoji u obrazloženju predsjednika Kluba HDZ-a kolege Šeksa. Kolega Šeks uporno govori kako nam za ovaj Sporazum nije potrebna 2/3 većina i upozorava nas u ime Kluba SDP-a da je dvotrećinska većina potrebna kod, ne kada potvrdimo ovaj Sporazum, što znači gospodine Šeks vi znate nešto više nego svi mi, jer dvotrećinska većina je potrebna kada se mijenjaju granice. Što znači da će taj Sporazum u konačnici imati za promjenu granice, ali će biti različit od onog Drnovšek – Račan sporazum u čemu. Račan – Drnovšek sporazum može biti loš, možemo govoriti o njemu svašta ali u njemu smo učestvovali mi, mi smo vodili igru, mi smo govorili o uvjetima, mi smo razgovarali i mi smo pregovarali, kada kažem mi mislim Hrvatska strana i Slovenska strana. Sada u ovom Sporazumu mi kažemo mi se ne bi šteli miješati nego dajemo trećemu da odluči kakav će taj dimnjak biti i kakva će ta granica biti. Što smo toliko nesposobni da o granici ne možemo razgovarati sa dobrim susjedima Slovencima. Mislim da je u tome razlika između Račan – Drnovšek sporazum i ovog Sporazuma o arbitraži gdje dajemo mogućnost da Arbitražni suci odrede koja će nam granica biti na kraju, moguća sudbina i moguće da dio mora ili teritorija Republike Hrvatske ustupimo prijateljskoj Republici Sloveniji, jer kada to tako isčitamo iz ovog Sporazuma o arbitraži onda se kaže da „Odluka Arbitražnog suda je obvezujuća za stranke te će tvoriti konačno rješenje spora“, nema na nju ništa žalbe nema ničega, ona je takva kakvu oni odrede. I ovaj će Sporazum ratificirati bez odlaganja obje strane u skladu sa svojim Ustavnim uvjetima. Rekli smo i čuli smo od predsjednika Kluba, u ime Kluba HDZ-a gospodina Šeksa u skladu sa našim Ustavnim ovlastima morat će biti 2/3 jer ćemo očito doći do promjena granice. Kažemo i uporno govorimo da ćemo to učiniti po međunarodnom pravu i utvrdit ćemo granicu i uz vezu Slovenije prema otvorenom moru dodajemo još nešto osim međunarodnog prava pa su tako da ne ponavljam što su to neki drugi uvjeti, dobrosusjedski odnosi itd. Ali tvrdimo da Međunarodni sud za kojega smo svi negdje bili ovdje suglasni da bi možda mogao odlučivati i da se njemu pustimo u ruke nije bio i nije odgovarao slovencima, zašto im onda odgovara Arbitražni. Možda i zbog toga što u članku 6. koji tretira postupke kako će se vršiti arbitraža, se govori, ako nije predviđeno drukčije, a drukčije nije predviđeno Arbitražni sud provodi postupak prema fakultativnim pravilima stalnog Arbitražnog suda, znači neobvezujućim pravilima Arbitražnog suda, to međunarodno pravo i fakultativno nešto se ipak ja nisam stručnjak, valjda mi nećete reći da je to isto ili identično ili jednako. I o toj pravdi o kojoj govorimo da će biti po međunarodnom pravu, pretpostavljam, ja kao laik da međunarodno pravo kaže da je pravo Republike Hrvatske da ima to i to je amen. Suci arbitražni, koji su stručnjaci koji pretpostavljam da su stručnjaci, za koje ne znamo još ni tko su ni što su, bi trebali u članku 7. odlučivati kako, arbitražni sud donosi odluke većinom glasova svojih članova. Ako ih ima 5 hoće li biti 3:2, pa tko je u pravu hoće biti 5:0, ne razumijem zašto ako se temeljimo na međunarodnom pravu koje je onda jednako za sve suce odlučujemo u arbitražnom postupku većinom glasova, pa nećemo se valjda tamo nadglasavati, znači da ćemo možda mi imati malo pravo ona 2 glasa a oni će imati ona tri glasa pravo, nešto u ovom Sporazumu smrdi i ne štima. I koliko god nas uvjeravali da je to dobro za Republiku Hrvatsku u konačnici ovako kako je napisano može ispasti da ćemo izgubiti dio teritorija i to je taj strah koji u ovom Sporazumu sa svake stranice bježi van jer je tako napisan i tako je koncipiran, mislim da bi trebalo zaista onda ili Sporazum promijeniti na način da ove neke stvari ne stoji da bude fakultativno, da bude većinom glasova, da bi bio uvjerljiviji, a pogotovo bilo bi najbolje kada ne bi stajala točka 5. članak 3. stavak b veza Slovenije prema otvorenom moru. Rješavamo granice, riješimo granice, pa neka čak to i arbitraža napravi a ovo što ćemo se mi dogovarati sa Slovenijom zbog dobrih međususjednih odnosa mislim da se ipak možemo dogovoriti je li to pravo prolaza ili je to nešto drugo što mi zaista ne bi htjeli. I zato ta ovako djelomična skepsa. Sporazum Račan – Drnovšek vodili smo mi igru sami, sami smo odlučili da bude loš, da bude bolji, da bude ovakav kakav je ili da ga nema. Ovdje smo dopustili da nam netko reći na ovakav način koji nije baš jako sjajan može odlučiti i mi to moramo prihvatiti, čini mi se da to ipak nije dobro i da kao što bi rekao kolega Pupovac, interes onih zbog kojih smo tu a to je da zastupamo njihove interese da ne damo naše teritorije ni pod koju cijenu, nikome i nikada da na neki način imamo prioritet ulaska u Europsku uniju treba pomiriti u ovom Hrvatskom saboru, ne na način kako sada govorimo, ne na način kako nas ipak na neki način polako uvjeravaju ta velika Europa, ili ZERP ili Europa, ili Piran ili Europa, ili poljoprivreda ili Europa, mislim da to nije dobar način komunikacije sa jednom zrelom, dobrom i pristojnom Europom kojom mi težimo biti dio te jedne velike zajednice. I ako ovakav Sporazum krene, i ako prema ovom Sporazumu, siguran sam da vi niste gospodine Šeks mislili da ćemo dobiti dio teritorija pa ćemo ratificirati granicu u korist nas kada ste govorili o dvije trećine nego vjerojatno pretpostavljate da ćemo dio teritorija izgubiti. Ali kako druge granice, sa drugim republikama bivše Jugoslavije nisu baš jako sređene, hoće li ovo biti pravilo i za Čarenagradske ade i za neke druge sporne trenutke u kojima se budemo nalazili pa će onda netko mahati sa sporazumom o arbitraži, a gdje će međunarodno pravo i pravo nas da imamo svoju granicu Badniterovu biti zapostavljeno. Mislim da o tome treba voditi računa kada sada budemo glasali da ili ne za ovakvu vrstu Sporazuma. Hvala.
Hvala. Opet moram iskoristiti svoju dužnost koju mi nalaže Poslovnik da dam određena objašnjenja u vezi glasovanja o ovoj točci dnevnog reda. Gospođe i gospodo zastupnici, po članku 81. Ustava stoji: "Ako Ustavom nije drugačije određeno, Hrvatski sabor donosi odluke većinom glasova ukoliko je na sjednici nazočna većina zastupnika." Članak 82. Ustava: "Zakoni, organski zakon kojima se uređuju prava nacionalnih manjina Hrvatski sabor donosi dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika." Ovo nije organski zakon kojim se uređuju prava nacionalnih manjina. 82. član Ustava stavak drugi: "Zakoni, organski zakoni kojima se razrađuju Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode, izborni sustav, ustrojstvo, djelokrug i način rada državnih tijela, te ustrojstvo i djelokrug lokalne i područne samouprave Hrvatski sabor donosi većinom glasova svih zastupnika." Ni jedan ovaj, davanje ove suglasnosti Vladi da potpiše u ugovor ne spada u organske zakone. Treći stavak članka 82. Ustava kaže: "Odluku iz stavka 7. stavka 2. to je slanje Oružanih snaga preko granica Republike Hrvatske i članka 8. Ustava Hrvatski sabor donosi dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika." Članak 8. Ustava kaže da Hrvatski sabor odlučuje o promjeni granica i da se o promjeni granica u skladu sa člankom 82. stavak 3. Ustava odlučuje dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika. Ovo davanje suglasnosti Vladi za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade RH i Vlade Republike Slovenije nije donošenje odluke Hrvatskoga sabora o promjeni granica. U članku 227. Poslovnika su precizno navedeni slučajevi kada Hrvatski sabor donosi odluke dvotrećinskom većinom. Jedan, donosi Ustav Republike Hrvatske i promjeni Ustava Republike Hrvatske. Dva, potvrđuje međunarodne ugovore kojima se međunarodnoj organizaciji ili savezu daju ovlasti izvedene iz Ustava Republike Hrvatske, donose Ustavni zakon o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, donosi odluke iz članka 7. stavka 2. upućivanje Oružanih snaga preko granica Hrvatske i članka 8. Ustava Republike Hrvatske o promjeni granica, kad Hrvatski sabor donosi odluke o promjeni granica donose ustavne zakone, organske zakone kojima se uređuju prava nacionalnih manjina i donosi odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje posebne odgovornosti Predsjednika Republike. Daklem, dame, zastupnici i zastupnice, nedvojbeno je da iz ovih odredbi Ustava koje sam citirao, iz ovih odredbi Poslovnika ova odluka Hrvatskog sabora kojim se treba dati ili ne dati suglasnost Vlade za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između RH, između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije nije akt koji se donosi dvotrećinskom većinom. To je toliko razvidno, toliko prejasno da ne znam da li više to ikome treba objašnjavati [[Upadica: Kako ja po Poslovniku ne mogu više se javit...]] Ne možete kolega. Kolega, pardon. Povreda Poslovnika, ja sam dužan i obvezan davati objašnjenja kolega Šprem. I nemojte mi onda ulaziti sa pločicom za povredu Poslovnika [[Upadica: Ne, ne. Ja nisam.]] Tek toliko preventivno da vas. Izvolite kolega Denona.
Ne mogu poslovnički vam ništa reći.
Idemo na replike. Čemu toliko replika? Gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Denona, rekli ste da će možda Slovenci dobiti dimnjak na moru. Ali ja podsjećam svoje kolegice i kolege da kad je kopnena granica u pitanju, jedna od najdužih spornih graničnih crta, to je onih famoznih 5% koje nisu dogovorene se nalazi na području Međimurja. Jedna takva točka dosta duga se zove napolitanke, druge šoder jame i treća dvije divlje deponije smeća. Slovenci će možda dobiti napolitanke i šoder jame, a nama vjerojatno ove dvije deponije otpada. I još nešto. Ušli smo u NATO bez referenduma. Pripremamo ustavne promjene bez referenduma. Ovaj sporazum nitko se ne usudi ponuditi građanima na referendum, a za europski referendum mijenjamo pravila na način da će odlučivati manjina građana pravovaljano o ulasku Hrvatske u Europsku uniju. A građane i na volju građana pozivamo se samo kad ih pozivamo da glasaju za nas na izborima. I završavam sljedećim. Neću više ponavljati međunarodne eksperte koji će biti članovi arbitražnog suda. Ali najgora mora ili san koji se može ostvariti pitam, što ako recimo jedan od tri međunarodnih pravnih eksperata kojega će imenovati bilo predsjednik Europske komisije, bilo predsjednik suda bude gospođa Carla del Ponte?
Kolega Lesar, kažete o referendumu da se ne raspisuje referendum za promjenu Ustava. Jel' tako? Da. 86. stavak 1. Ustava. Hrvatski sabor može raspisati referendum o prijedlogu za promjenu Ustava. Može? Jel' tako? Referendum [[Upadica Lesar: Tako je.]] A kako može? Može tako da prema stavku 2. da će Hrvatski sabor raspisati referendum ako to zatraži 10% od ukupnog broja birača u Republici Hrvatskoj.
Pa nisam kriv da sam ja sam da predstavljam 10% kad to tražimo. Pa mislim, pa kaj ja mogu?
Pa vi niste 10%?
Na žalost nisam 10%.
Ako se skupi 10% birača u Republici Hrvatskoj vezanih za traženje za promjenu Ustava Hrvatski sabor će raspisati po sili Ustava referendum za promjenu Ustava. I odgovor na repliku gospodin zastupnik Luka Denona.
Gospodine Lesar, naravno da, imate pravo. Ja sam na početku svoga izlaganja rekao da smo dimnjak skoro imali, skoro imali i nismo ga htjeli. Da sad ovaj dimnjak nećemo htjeti nikako, danas kažemo nećemo ga imati, ali ćemo ga na kraju ipak, nećemo ga htjeli ali ćemo ga imati. I gospodine Šeks, gospodine potpredsjedniče, vi niste pažljivo slušali. Ja sam uredno pročitao i te članke Ustava, tako da ono malo znam koliko znam. Vi neosporno niste slušali što sam ja govorio. Ni jednom riječju nisam rekao da ova većina koju vi govorite može izglasati ovaj sporazum da ide dalje. Ni jednom riječju. Ja sam samo komentirao vas kao izlagača u ime kluba HDZ-a, koji ste tvrdili da ovaj sporazum na ratifikaciju mora doći, da za njega mora glasati dvije trećine. Kad dođe … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Nisam ja to tvrdio.
To znači dvije trećine moraju glasati. Zašto što će doći do promjena granica. Ne može drukčije biti, jer već sad znate da će se granica morati mijenjati. Jer Slovenci ne žele potpisati sporazum ako neće dobiti dimnjak. Kako vam nije jasno. Vama je, i meni je, samo tako treba reći i javnosti.
Kolega, ogromna je razlika, ja nisam to tvrdio što vi meni kažete da sam tvrdio. Ogromna je razlika između promjene granica. Mogu se mijenjati samo one granice koje su utvrđene i koje su nesporne, a uređivati, utvrđivati se mogu granice koje nisu utvrđene i koje nisu nesporne. To je uređenje granica. Gospodin zastupnik Zoran Vinković, replika.
Uvaženi kolega, mislim da bi hrvatskoj javnosti trebalo objasniti ovu priču o dimnjaku, da netko ne pomisli stvarno da je to dimovodni odvod, nego ovdje se radi doista o kilometrima i kilometrima hrvatskih teritorijalnih voda. Dakle, radi se o tome da ovim sporazumom, zato sam i rekao da ga netko dobro treba pročitati i na engleskom, da ne treba čitati samo začkoljice u ovom Poslovniku koji nema blage veze sa životom, jer ovo je prvi korak, ovo je prvi korak ka mijenjanju granica Republike Hrvatske. Uostalom, takvu sumnju ne bi iskazivali i ne iskazuju samo zastupnici ovdje. Pa tu sumnju je iskazala i katolička crkva. Tu sumnju, a na to šutite. Tu sumnju je iskazalo i niz intelektualaca, na to isto šutite. Među njima je i gospodin Rudolf, koji je jedan od vrhunskih stručnjaka za utvrđivanje granice, koji je upravo dao i ostavku radi ovog sporazuma, sporazuma o arbitraži. I gospodine Šeks vama bi, ja uopće ne sumnjam da ste vi pravni ekspert, i shvaćam da vjerojatno radi mira u HDZ-u morate tvrditi da ovdje je potrebna samo obična većina. A vrlo dobro znate da je ovdje potrebna dvotrećinska većina svih zastupnika u Saboru. Jer znate i sami, upravo kao što je to i zastupnik i rekao, da smo dimnjak imali pa ga nismo htjeli, sad dimnjak nećemo, a Boga mi ćemo dobiti dimnjačinu.
Prvo kolega Vinković, ja nisam ništa tvrdio, to je tvrdio Ustav. To tvrde Ustav i Poslovnik Hrvatskog sabora. Ustav koji je donijet '90. godine i nije se u tom dijelu ni mijenjao. Nije se mijenjao ni Poslovnik u tome dijelu. Daklem ja sam samo bio glasnogovornik hrvatskoga Ustava. I odgovor na repliku, gospodin zastupnik Luka Denona.
Ovdje smo naravno kolega puno izgubili oko prijevoda riječi veza na hrvatski, što to znači junction na hrvatskom, ali ako sam ja dobro shvatio Slovenci su to preveli upravo tako … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]] jer oni to traže i to će dobiti, i to je svima ovdje jasno, samo ne znam zašto to skrivamo. Pa bi bilo dobro da smo onda sa Slovencima učinili bilateralne napore da to sami dogovorimo i da sami, ako već nešto moramo za nešto dati, da znamo zašto smo to dali. Ovako će nam arbitraža koja će to donijeti odlukom tri naprama dva, četiri naprama jedan, većinom glasova. Neće biti po međunarodnom pravu i pravilima, nego će biti po i mogućnost postoji provodi postupak prema fakultativnim pravilima stalnog tog tijela, pa može ovako, može onako. Nije dobro da to stoji u sporazumu. Nije dobro.
Gospodin zastupnik Dino Kozlevac, replika.
Poštovani potpredsjedniče. Kolega Luka Denona, točno, nakon 8 izgubljenih godina u rješavanju našeg približavanja Europskoj uniji, evo došli smo s jednim sporazumom, normalno sporazum ja bi čak rekao i na ruševinama jednog pokušaja sporazumijevanja. Na žalost uvijek se moramo vraćati na njega, koji je bio pokušaj da riješi kopnenu granicu, da riješi štediše Ljubljanske banke. Ne ono šta je prije govoreno u tehničkom dijelu, nego da riješi problem štediša to se radilo o političkoj volji da li će netko riješiti taj problem ne, nuklearna elektrana Krško, i onaj sporazum je polazio od toga da je samo rješavao morsku granicu, kopnena je bila ad acta. No nakon 8 godina izgubljenog vremena Hrvatska nije ni približno u istoj situaciji u kojoj je bila prije 8 godina. Prije 8 godina Slovenija nije bila članica Europske unije, žurilo joj se, imala je svoju šansu postati na žalost, postala je sa otvorenim, odnosno na žalost ili na sreću postala sa otvorenim problemom, a mi smo ostali danas gdje smo. 8 godina je učinilo svoje, mi smo u situaciji danas da smo ucijenjeni. Jesmo. Jer ako to ne prihvatimo, ne idemo u taj sporazum, nema deblokade, nema znači cijeloga postupka. To je klasična ucjena. Međutim evo ga, tu smo danas sa tim sporazumom. U tom sporazumu su mnoge stvari otvorene. Sporazum nije komuniciran sa javnošću, nije komuniciran sa saborskim zastupnicima, sa politikom. Mene osobno je frustriralo da su moji kolege preko na slovenskoj strani zastupnici znali o tom sporazumu puno toga, što mi nismo ni iz medija mogli saznati. Evo ga danas smo pred njim. Prema tome, to je naš problem i ja se slažem sa vama što ste rekli. Bio je crtan dimnjak, dimnjak nismo htjeli, sada nema dimnjaka, a imamo sve šanse dobiti dimnjak.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić, izvolite.
Uvaženi kolega Denona, vi ste rekli da postoji obostrana bojazan, dakle i sa slovenske i sa hrvatske strane u svezi dakle ovoga sporazuma i arbitražne komisije, i njenih odluka. Međutim, moram reći da to zapravo i nije tako jer je u točki 3.D. jasno određeno, jasno napisano, da je zadaća Arbitražnog suda omogućiti vezu Slovenije prema otvorenom moru. Dakle, i prije nego što je formirana arbitražna komisija Slovenci su se, da kažem, osigurali u svezi svog glavnog zahtjeva.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kaže kolega … [[Govornica se ne razumije.]] , a nismo ga htjeli. To doba proglašavano je izdajničko doba. To su bili izdajnici, a pokazivao se domoljubni naboj. I nedavno, bivši premijer, odlučno je rekao "Nećemo kupovati ulazak u EU hrvatskim teritorijem." Pokazivao je i tada već svoje atrofirane mišiće. A što se sada događa? I vi ste postavili ključno pitanje, dakle, onda kada smo mogli riješiti pa ili bolje ili gore, bila je otvorena stvar za raspravu, a tada smo, nemojmo zaboraviti, riješili i granicu kompletno i na kopnu, riješili banku i bili bi riješili nuklearku "Krško", ali to je bio veleizdajnički čin, a sada ovaj gori dio prikazuje se kao domoljubni čin. Gospođa Kosor kaže da je to domoljubni čin, ali mi ne znamo, ono što ste vi posebno apostrofirali, mi ne znamo ni tko će biti arbitri niti, imamo pravo na 2 arbitra kojeg će predsjednik odrediti koji će to biti arbitri. I apsolutno definirane kvote u kom pravcu. Kažete dimnjak, kaže kolega Vinković "dimnjačina" ma tko zna koliko može biti dimnjaka? Nema nikakve garancije i "Titanic" je imao dosta dimnjaka. Prema tome onda od onog malog dimnjačića tko zna u što se stvari mogu preokrenuti jer apsolutno su nedefinirane. Dakle, kad god HDZ može o svemu pričati možda mu i treba vjerovati, ali kad priča o domoljubju stvari su vrlo, vrlo sumnjive.
Treba birati kolegice riječi. Ne treba ići sa uvredljivim nazivima. Onda to izaziva i kako se posije tako se i …
E to sam vam taman htjela reći.
Tamo se i sije, da. Tako oko tih dimnjaka i pušenja to znate da je to vrlo sklisko područje, je li? Iz mnogih dimnjaka se puši i popuši, je li? Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Luka Denona.
Kolegice Ingrid zahvaljujem na ovoj replici, no ustvari mi smo ovdje u Saboru Republike Hrvatske, mislim da nema osobe koja bi rekla da nije za to da uđemo u Europsku uniju. Koliko god u zadnje vrijeme postoji i dio onih koje zastupamo u ovom Saboru i koji razmišljaju malo euro skeptični ja i dalje mislim da u Uniju trebamo ući i da nam je tamo mjesto. Ali, ne možemo ući u Uniju na način da postoji ijedna mala mogućnost da dio zbog toga, dio, makar mali dio, veliki, bilo kakav dio svoga teritorija ako je to naš teritorij, ustupimo kroz jedan ovakav sporazum ili dajemo mogućnost da on bude ustupljen kroz ovaj sporazum u konačnoj odluci arbitraže koja je nepobitna i na koju nemamo pravo nikakvih žalbi. Ona je takova i ona tvori konačno rješenje spora. Mislim da tu moramo stati na loptu i kazati da, mi želimo u Europu, da želimo dobrosusjedske odnose sa Slovencima, da dovoljno pameti i znanja imamo i da te sporove koje imamo granični, sami sa njima riješimo, na ovaj ili onaj način, a ne da nam netko treći za koje ne znamo kakvi su i što su i koji su, većinom glasova onda to kroje naše granice gdje možemo ispasti i gubitnici.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Na početku svoje rasprave želio bih obraniti hrvatsku Vladu od napada svih onih koji joj zbog ovog sporazuma imputiraju izdajničke ili bilo kakve druge pridjeve. Ne, tvrdim oni nisu izdajnici, oni su samo nesposobni. Da li je ovaj sporazum mogao biti bolji? To je pitanje na koje ustvari bi mi trebali jedni drugima danas odgovoriti. Da je mogao biti bolji ovaj sporazum onda i onaj iz 2001. mogao biti bolji nego što je tada bio. Jer se u ovome sporazumu ne pita samo nas, ne pita se samo Hrvatsku pita se i Sloveniju. I to se pita naravno veći broj stranaka u Sloveniji i lijevih i desnih. Danas je ustvari Janša prijatelj, sutra više nije. Danas, neke godine bio na Brijunima sada ponovno pravi probleme. Isto to može vrijediti i za neke druge slovenske stranke, ali ja bih ustvari politiku hrvatske Vlade, ove HDZ-ove od 2003., od kraja 2003. do danas, prema Europi i prema ulasku u EU i posebno prema ovom pitanju sa Slovenijom, opisao u jednoj rečenici, a ona je glasila: "Mi imamo svoje principe ako vam se naši principi ne sviđaju možemo ih mi i promijeniti." I to se upravo dogodilo na svakome bitnom pitanju što se tiče ulaska u Europsku uniju. To se dogodilo na pitanju ZERP-a, to se dogodilo na pitanju odnosa sa Haagom i izručenja generala i to se sada događa i po pitanju ovog sporazuma o granici sa Slovenijom. Odzvanja ovim Domom, odzvanjala je rečenica, i hrvatskim naravno medijima, da nećemo ulazak u EU plaćati teritorijem. Ovaj sporazum nije ništa drugo nego bjanko ček na kojem se može ispisati koliko ćemo teritorija dati za ulazak u EU. S time da taj broj na tom čeku može biti i nula. Da, doista može po ovome sporazumu granica ići sredinom Tiranskog zaljeva kako mi mislimo da treba ići i da onda sve ono što mi mislimo da je danas Hrvatska da bude i sutra Hrvatska. Ali može, kolegice i kolege, biti i drugačije. Točno je govorio kolega Josipović koji je rekao da je ovo ustvari jedan mačak u vreći. Ako je ovaj sporazum toliko dobar, toliko fantastičan ja predlažem da ga odmah uputimo Bosni i Hercegovini, Crnoj Gori i Srbiji da i s njima tako uredimo granicu. Ja sam sasvim siguran da ovakav sporazum mi nećemo potpisati ni sa Bosnom i Hercegovinom ni sa Crnom Gorom ni sa Srbijom. Ovo je jedna šahovska partija, u prenesenom značenju, sa Slovenijom u kojoj smo mi unaprijed pristali igrati crnim figurama, ali u međuvremenu smo pristali dati skakača, dati lovca, dati topa, a danas dajemo i kraljicu. I sa takvim figurama ne možemo pobijediti. Kaže da će u ovom Arbitražnom sudu biti istaknuti pravni stručnjaci. Što se tiče istaknutih pravnih stručnjaka mi se ne možemo ni u Hrvatskoj dogovoriti što su to istaknuti pravni stručnjaci. To mogu biti, poput onih koji su birani u Ustavni sud, kao recimo gospodin Jadranko Crnić, a mogu biti i kao gospođa Banić ili gospodin Palarić. Naravno svi su oni imali različiti ugled i kriterije među saborskim zastupnicima. Što se tiče uređenje. Nisam je karakterizirao nikoga kakav je, ali vi vidite razliku, pa čim reagirate znate da tu postoji neka razlika. Dakle, što se tiče mogućeg uređenja ili mijenjanja granice, vrlo je jasno, ako je nešto danas Hrvatska, a sutra to budu međunarodne vode ili Slovenija onda je to promjena, to nije nikakvo uređenje. Jer da je to uređenje onda bi se ova rasprava vodila na Geodetskom zavodu, a ne u Hrvatskom saboru. I još samo jedna rečenica, da ne uzimam više vrijeme. Dosta se toga u hrvatskoj javnosti o tome što znači riječ junciton. I to je očito najveći problem u ovom sporazumu koji se razlikuje od popularno nazvanog "Rehn jedan" koji nam je bio prihvatljiv. Pa je mene strah da će ubuduće na kući Joška Jorasa i na ostalom području koji bude otuđen iz Hrvatske ukoliko naravno stvari loše krenu za nas, naše kolege samo napisati "tu di kaj je junction". Zahvaljujem.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Pa ja bih ispravio to s obzirom da je kolega Bauk da bi ovaj sporazum mogli ponuditi i Srbi između ostalih koji je pobrojio države. Ja sam mislio gospodine Bauk da ste vi ozbiljniji zastupnik. Da vi znate da Srbija nema more pa da njoj ne možete ponuditi taj sporazum kada Srbija nema more. Ali vi to očito ne znate. Tako da nažalost taj sporazum ne možemo ponuditi Srbiji.
Replika, gospodin zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle, gospodin Bauk je kazao da sporazum predstavlja jedan bjanko ček za moguće ustupanje teritorija. To je točno. I nije točno ono što je gospodin Šeks potpredsjednik Hrvatskog sabora kazao da se članak 8. hrvatskog Ustava može interpretirati samo na način da dvotrećinskom odlukom Hrvatski sabor odlučuje za promjenu granice, to je točno. Ali ovaj sporazum o arbitraži upravo to čini, jer prenosi na Vladi ovlast da odlučuje arbitražni sud o promjeni granica. Jer piše u članku 1. da se stranka ovime uspostavlja arbitražni sud, u članku 3. da će arbitražni sud će utvrditi tijek granice na moru i kopnu, te vezu Slovenije prema otvorenom moru. Arbitražni sud donosi odluke o sporu. I još nešto zadnje i time završavam. Odluka arbitražnog suda obvezujuća je za stranke te će tvoriti konačno rješenje spora. Ratifikacija ovog sporazuma bit će tada samo formalnost.
Opet ja moram objasniti. Član 8. Ustava kojega ste citirali, kojega sam ja citirao, govori o promjeni granica. I kao bude Hrvatski sabor odlučivao o promjeni granica, onda će trebati odlučivati dvotrećinskom većinom svih zastupnika. Ako bude i kada bude trebalo odlučivati. Ovo davanje suglasnosti Vlade da potpiše taj sporazum o arbitraži, nije odluka Hrvatskog sabora ni na posredni način o promjeni granica. Ja sam zadnji koji će dopustiti da bi Hrvatski sabor glasovao o promjeni hrvatskih granica povredom Ustava i omogućio da se granice Hrvatske države promjene bez odluke Hrvatskog sabora. I odgovor na repliku gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, ovaj bjanko ček na kojem može biti napisan i veći i manji iznos od onoga kojega smo već, odnosno tadašnja koalicijska vlada i dio stranaka bili spremni platiti, i to naravno nije nikakva tajna, to je bio sigurno loš potez, može biti veći ili manji. Dakle, ovaj sporazum još uvijek može biti bolji, ali može biti lošiji od onoga iz 2001. Ali što se tiče činjenice koju je izrekao gospodin Kunst o ozbiljnosti ili neozbiljnosti zastupnika, to vjerujem da me nije namjeravao uvrijediti, nego čisto se malo našaliti. Ali kada ste već to spomenuli po ovom ugovoru piše da će se odrediti granica na kopnu. A kao što vam je poznato Srbija ima kopno. Prema tome, mislim da vaša primjedba nije bila primjerena i niste baš dobro pročitali sporazum. Ali ja za vas neću reći da ste neozbiljni. Zahvaljujem.
Sada to je, samo trenutak kolega Friščić. Vi u odgovoru na repliku uplićete kolegu Kunsta. Tu uvijek stvara jednu odluku da se zastupnik koji je spomenut a nije bio u raspravi, da se javi za povredu Poslovnika.
Bio sam ja digao povredu Poslovnika.
Članak 209. Poslovnika je povrijedio zastupnik Bauk, jer u principu nije odgovarao na repliku, nego je meni odgovarao. To je prije sveta. A drugo kolega Bauk vi ste rekli između ostalog da bi taj sporazum itekako mogao vrijediti i za Srbiju, a ovdje se spominje more. A Srbija kao što znate a to bi morali znati da nema mora. Tu je problem. Ajde pogledajte na karti ako mi ne vjerujete.
I gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa ovih dana me učestalo zovu naši građani treće životne dobi, a to su oni koji su u većini euroskeptici, koji baš ne vjeruju da će im članstvo u Europskoj uniji donijeti veliki boljitak, ali to su oni kojima smo dužni sve ovo što imao i što smo eventualno uništili tijekom pretvorbe i privatizacije i ostalih procesa u stvaranju naše države Hrvatske. Zovu me ogorčeno i prigovaraju zašto dopuštamo da se ponovno otvara problem granice Hrvatske i Slovenije za koju smo bili uvjereni da je riješeno, Osimskim sporazumom i Badinterovom komisijom. Zašto stalno popuštamo onima s kojima smo 45 godina živjeli u bratstvu i jedinstvu i kada je sve naše bilo i njihovo, a njihovo je bilo samo njihovo. Puno je bilo slovenskih vikendica i odmarališta u Hrvatskoj i još ih ima, a nisam primijetio da su Hrvati vlasnici barem jednog odmarališta u Sloveniji, a bogme nemamo planinskih kuća na Pokljuki ili u Kranjskoj Gori. Razumijem naše građane, jer traženje Slovenije i njihovo ponašanje u vezi ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju, nadilazi sve okvire koji mogu definirati dobrosusjedske odnose. Treba reći da Sloveniji jako odgovara i ekonomski je isplativ status čuvara šengenske granice i učinit će sve da taj status što duže održi. To im neće biti naročito teško, jer će kontinuirano optuživati nas za korupciju u Hrvatskoj i za meku granicu prema Bosni i Hercegovini. Dokle god su čuvari šengenske granice njihova važnost za stabilnost Europske unije je daleko veća od njihove površine odnosno od važnosti broja njihovih građana. Dakle, u pregovaračkom smislu jasno je samo da se promjenom na čelu Vlade Republike Hrvatske, da se ništa nije promijenilo u odnosu na slovenske strateške ciljeve kao što se ništa nije promijenilo i u odnosu na našu žarku želju da postanemo članica Europske unije. Promijenila se samo strategija Slovenije da dođe do cilja a izvjesno je da se promijenila retorika i javni nastup sudionika u ovom procesu. I tako, umjesto da pred sobom imamo prijedlog tužbe Međunarodnom sudu za utvrđivanje spornih točaka granica na kopnu i moru, ne sve nego samo spornih točaka mi danas raspravljamo o prijedlogu hibridnog političko-pravnog sporazuma o arbitraži koji svemu drugome poklanja više pažnje nego prijeporima oko granice. Prijedlog sporazuma je spoj nespojivog jer spaja političke probleme s materijom čiste pravne struke i građani opravdano sumnjaju da se radi o trgovini teritorija bez obzira na obavezu ratifikacije potpisanog sporazuma u Hrvatskom saboru. Sporazum u sebi nosi previsok stupanj rizika zbog slijedećih razloga. Nepoznati je sastav liste arbitara. Na arbitražu je moguć politički utjecaj. Proces može otvoriti problem cijele kopnene i morske granice. Otvara problem dodira Slovenije s otvorenim morem, doduše velika je razlika u tumačenju kategorije otvorenog mora i međunarodnih voda. Mislim da tu postoji greška u sporazumu, radi se o dodiru s međunarodnim vodama. Pojam otvorenog mora je nešto drugo i stručnjaci tvrde da on počinje negdje u Otrantskim vratima. Dalje, nitko ne govori i ne pojašnjava formulaciju korištenje relevantnih morskih područja, da li se tu radi o ribarstvu, da li se radi o korištenju podmorja dakle crpljenju nafte ili plina iz podmorja ili se radi o nekom drugom mogućem ekološkom pojasu. Točka 2. članka 3. trebala je već utvrditi pojedinosti spora a ne da kaže da će se u roku od mjesec dana pojedinosti utvrđivati. Dakle, zašto idemo u sporazum koji je tako neodređen. Nadalje, političko-pravni okvir rješavanja problema nije dobar kada dvije države nemaju jednak pregovarački status a naročito kada se predlaže načelo pravičnosti i načelo dobrosusjedskih odnosa u svrhu postizanja poštenog i pravednog rezultata. Hoćete pošten i pravedan rezultat a nemamo ravnopravnu političku odnosno pregovaračku poziciju. Odluka arbitražnog suda je obvezujuća pa čak i ako zakoni Republike Hrvatske ne dopuštaju primjenu rješenja. Tada smo dužni promijeniti naše zakone u duhu rješenja arbitražnog suda. Mislim da je ovo malo previše, preveliki udar pa čak i na naš suverenitet ako želite ići tako daleko. Temeljem članka 10. čak ni građani Republike Hrvatske ne mogu prosvjedovati zbog mogućih izjava pojedinih neodgovornih političara u Sloveniji i Hrvatskoj jer mogu ubrzati rješenja ili ugroziti rad arbitražnog suda a tu se govori o održavanju statusa quo u cijelom tijeku pregovora. I kada bi sve bilo u redu i presuđeno kako treba, i kada bi mi dobili čak i zadovoljštinu i kada bi bilo presuđeno, kada bi odluka arbitražnog suda bila onakva kakvu mi očekujemo Slovenija ponovo može ucjenjivati nakon svega na način da ne ratificira naš Ugovor o pristupanju Europskoj uniji. Dakle, cijeli posao i na kraju opet možemo biti na poziciji na kojoj smo sada. Sigurno je sporazum odgađa rješenje problema ali za nas je prerizičan i dugoročno štetan za Republiku Hrvatsku i kao predstavnik Hrvatske stranke umirovljenika u Hrvatskom saboru i kao građanin Hrvatske i Istre neću dati svoj glas za ovaj Prijedlog sporazuma o arbitraži. Predlažem da se nastave pregovori sa Slovenijom sa zahtjevom da nam Slovenija osigura koridor od Bregane do austrijske granice i od Buja do Trsta pa da onda budemo u ravnopravnim pozicija jer kako vidim rješavanje ovog problema će potrajati dosta dugo a i naš ulazak u Europsku uniju neće se dogoditi tako skoro. Na kraju, zamolio bih gospodina Milanovića da ne uzima građane Hrvatske za taoce i da u njihovo ime traži ispriku premijerke u zamjenu za svoju podršku sporazumu. Drugo, molio bih ga da i on bude jasan i da javno prezentira što je on razgovarao i obećao premijeru Pahoru. Želim mu i u buduće da u javnosti razgovara argumentirano kao što je jutros učinio u Hrvatskom saboru. Predsjednici Vlade Republike Hrvatske poručujem da još jednom razmisli o svim već iznesenim dobronamjernim argumentima protiv prihvaćanja sporazuma i da bude svjesna težine odluke i mogućih dugoročnih posljedica ovakvih odluka, slažem se da kratkoročno premijerka će dobiti manevarskog prostora. Isto tako, nije mi drago da i predsjednik Vlade Bosne i Hercegovine može postaviti pitanje Ljubljanske banke a da mi pod svim ovim pritiscima to nikako za vrijeme gostovanja premijera Pahora u Hrvatskoj nikako da postavimo. Mislim da to nije politika u potpunosti podređena interesima naših građana. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolega Hrelja. Imamo jednu prijavu replike uvaženi kolega Zdenko Franić. Izvolite.
... [[Govornik je naknadno uključen, ne čuje se.]] spomenuli ste da ovaj sporazum predviđa izlaz Slovenije na otvoreno more i spomenuli ste da se nadate da je to greška. Ja osobno mislim da kada se kuje jedan takav sporazum da se mora vagati i važe zaista svaka riječ i ovo otvoreno more bi nas u teoriji moglo stajati toga da Slovenci dobiju koridor tamo od Piranskog zaljeva do Crne Gore jer mi imamo proglašen ZERP koji smo suspendirali ali on još uvijek postoji. Dakle, more ili morske granice prvo imamo unutrašnje vode 12 nautičkih milja, teritorijalno more, vanjski pojas 24 nautičke milje i isključivi gospodarski pojas koji dolazi do Italije. Dakle, što je to otvoreno more po definiciji naše diplomacije?
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Hrelja.
Uvaženi kolega, zahvaljujem vam na pojašnjenju. Vi ste išli do krajnjih granica u onome što sam ja postavio kao sumnju, ali moram vam otvoreno priznat da je i meni vrlo čudno zašto rješenje svog problema Slovenija ne traži sa susjednom Italijom. Mislim, obje su države u Europskoj uniji, vjerojatno bi se lakše oko tih problema, oko tog dimnjaka, oko tog sticka, oko tog junctiona lakše dogovorili sa Italijom gdje bi bili ravnopravni pregovarači nego da blokiraju kao manirom dobrog susjeda naš put u Europsku uniju. Hvala.
Hvala lijepo. Slijedi rasprava uvaženog kolege Jerka Rošina. Izvolite, kolega Rošin.
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Trebao bih zapravo kazati dragi gledatelji, ako ih još ima koji imaju snage, izdržljivosti slušat ovo što mi ovdje u sabornici govorimo, ali moraju imat razumijevanja, ako nismo kao njihovi predstavnici najbolji među njima, ali barem smo jednaki kao i oni, tako da nam ne uzmu za zlo. Naime, sve ovo što se govori u sabornici danas manje-više je, ne mogu kazat predstava, ali je zapravo govorenje upućeno javnosti i u odnosu šta javnost misli jer manje-više svi ovdje u sabornici smo došli sa nekim stavovima, nekim uvjerenjima, odlukama i bez obzira šta pojedinac govorio vjerojatno će se po klubovima onako kako se dogovorilo da se glasuje, tako i glasovati. Tako da zaista izgleda da sve ovo što govorimo, govorimo samo zbog hrvatske javnosti ne bi li njima iznijeli neke svoje stavove, ne bi li pridobili njihovu pozornost, njihove simpatije za ubuduće. Međutim, stvari su vrlo ozbiljne bez obzira kako se ovdje događa zato što je na neki način apostrofirano domoljublje kao da ga netko ima, kao da ga netko nema i ispada da neki koji govore ovako ili onako da su veći domoljubi koji govore na neki drugačiji način. Međutim, koliko je god složena, koliko je god ozbiljna i odgovorna tako i na neki način je vrlo jednostavna i pragmatična i ako bi je očistili od tih politikantskih natruha koje se okolo događaju, ogolili na ono što je bitno, što je. To su dva cilja koja mi želimo postići. Dva cilja koja želimo postići, a jedan od ta dva cilja je istodobno i potreba koju moramo učiniti. Dva cilja su, jedno je da se riješi granični problem sa Slovenijom, to je istodobno i potreba da imamo riješene svoje odnose sa susjedima, a drugi cilj je ulazak u Europsku uniju kao neko opredjeljenje koje smo svi skupa izglasali u Saboru i mislimo da je ulazak u Europsku uniju, bez obzira na mnoge euro skeptike, nešto što Hrvatskoj donosi nešto dobro. Na tom putu prema Europskoj uniji za koju mislimo da imamo pravo na taj put, ispriječila nam se bila Slovenija ucjenjujući ili neucjenjujući, kako će god to kvalificirati, ali tražeći zadovoljenje, maksimalno zadovoljenje svojih interesa i nastao je problem koji nas je na tom putu prema Europskoj uniji zakočio dugo vremena. Sad smo došli u jednu poziciju da jedan prijedlog o arbitražnom sporazumu otvori vrata prema Europskoj uniji i da u daljnjem razgovoru riješimo taj problem, ali da ga počnemo rješavati, tu arbitražu tek u trenutku kad smo postali članovi Europske unije, doduše ne još ratificirani, ali kad smo ispunili sve one uvjete da bi išli naprijed. Dakle, jedan prijedlog, onaj "Rehn 1" što ga zovu popularno, smo mi prihvatili u Saboru, nisu ga prihvatili Slovenci, prema tome on je otpao kao ta mogućnost, a mi smo izrazili svoju spremnost da se riješi, da se pristupi rješavanju problema. Sad imamo jedan novi tekst sporazuma za koji vjerujemo da je usuglašen, nama dolazi od Vlade da je praktički dogovoren, usuglašen i da bi se na tom tragu moglo ići naprijed. Ne znamo još hoće li ga slovenska strana isto tako usvojiti ili neće, ali mi s time otvaramo neka vrata da bi negdje došli. Javnost odnosno mediji kroz javnost ili javnost kroz medije, razne udruge, intelektualci, crkva, svi imaju, ne samo da imaju pravo nego imaju obvezu kazati što misle jer se događa u prostoru u kojem oni isto tako žive i ne bi nijedno mišljenje, bez obzira koliko je prihvatljivo ili neprihvatljivo, ne bi ga uzeo zlonamjerno, mislim da svak ima kažem ne pravo nego i obavezu da nešto kaže, da se izjasni o tome. No međutim, svi koji se izjašnjavaju imaju pravo da kažu, nemaju onaj teret odgovornosti kojega samo Vlada i ovaj Sabor imaju na svojim plećima. Dakle, to nije prebacivanje odgovornosti Vlade na Sabor nego svih nas skupa, jer Vlada je to pripremila, svih nas skupa da odlučimo hoćemo li tim putem ići naprijed ili ne. Naravno, ako imamo hrabrosti ili imamo znanja ili imamo uvjerenje u Saboru, mi to možemo otklonit i s time smo Vladi Republike Hrvatske otklonili mogućnost da ide naprijed, ali otvarajući tu mogućnost ne znači da smo još došli i do kraja tog puta, premda su neke stvari u tome pretpostavljene. Mislim da je ovo vrlo jaka nacionalna tema koju ne bi trebalo kompromitirati dnevno političkim razgovorima i raspravama, bez obzira koliko one ponekad bile duhovite čak ili imale neku svoju u okviru Republike Hrvatske, zanimljivu za neke političke poene. Postavlja se pitanje alternative. Ima li Hrvatska alternativu ovome, može li netko doći do nekog boljeg prijedloga nekoga sporazuma ili netko hoće kazat s ovim da sam ja na tvome mjestu ja bih to učinio na bolji način, pusti mene da ja to radim. Međutim, netko obnaša vlast, netko radi u Parlamentu, a netko stoji sa strane i ima pravo na kritiku, samo nema tu obavezu odgovornosti za sve ono što kaže. Pitanje Arbitražnog suda je jedna od tih stvari. Postavio sam danas pitanje na sjednici Odbora za vanjsku politiku koliko je on arbitražni, koliko je on sud. Dobio sam uvjerenje, a i iz razgovora koji su stručnjaci do sad, neki stručnjaci govorili, da se ipak radi o sudu, da se radi o pravu i da neće o tome odlučivat, da ne bih rekao, neke vrste instalatera ili tako da kažem neće o tome odlučivat arhitekti da bi svoje zvanje iskoristio, nego će odlučivat ljudi koji su vrlo profesionalni na području prava, pogotovo pomorskog prava odnosno prava mora. Naravno da postoji rizik, uvijek rizik postoji. U životu imamo stalno rizik. Pitanje je procjene je li taj rizik preko 50%, manje od 50%, ali isto tako unaprijed bih mogao kazat bez obzira kakvu bi odluku Arbitražni sud donio da nijedna ni druga strana neće bit zadovoljna pa čak i ako bude zadovoljna, da to svoje zadovoljstvo neće niti pokazati. Jednu stvar bih svakako volio izbjeći i to govorim svim kolegama ovdje u Saboru koja mi se čini vrlo važna temeljem jednog dosadašnjeg iskustva kad je moja slika zajedno sa slikom mnogih drugih kolega iz Sabora osvanula u jednoj novini i pisalo je: "Oni su osramotili Hrvatsku." Ne bih nikako volio da se dogodi bez obzira kako ćemo glasovati da ili ne da me se proglasi kao nekoga tko je osramotio Hrvatsku. Naime, moje pravo na moje mišljenje je moje pravo i mislim da u ovoj demokraciji koju smo eto tako izborili na velike trude i nevolje u kojoj se još učimo toj demokraciji nije u redu da se nečije drugačije mišljenje proglašava sramotom. Prema tome, ono što ćemo mi ovdje zaključiti bit će odluka Hrvatskog sabora bez obzira kako će to biti, a ne hrvatska sramota. U jednom našem kraju je isto tako trgovina tema, torbarstvo je tema, pa je bilo u smislu trgovine tko će koga, kaže ako ne možeš ti njega, onda neka nitko nikoga. Teško je očekivati da ćemo na takav način doći do kraja. Trebamo imati povjerenja, trebamo imati razuma, strpljenja. Ali mislim iznad svega da trebamo otvoriti vrata, vrata koja će pružiti šansu da uđemo u Europsku uniju i vrata koja će pružiti šansu da dobijemo arbitražu onakvu kako se nadamo da imamo pravo barem sudeći po danas često puta spominjanom gospodinu Vukasu koji takva iskustva ima i koji je na televiziji u jednoj emisiji koju sam pratio rekao da gotovo je nemoguće da bi se arbitraža završila drugačije od onoga kako zapravo pravo samo po sebi nalaže. Pitanje koji su to arbitri koji će o tome odlučivati. Naravno, vidjet ćemo tu listu, vidjet ćemo imena za koja ćemo onda ocjenjivati da su nam politički prihvatljivija ili ne, sklonija nama ili ne. Svak će po toj liniji tražiti, ali se ipak moramo uzdati u to da će pravo biti temelj njihove odluke i da će ta odluka koliko god bila prihvatljiva ili ne nadam se da će ipak biti pravednija nego što su mnoge odluke do sada u povijesti u odnosu na Hrvatsku bile do sada. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegi Rošinu. Imamo jednu prijavu za repliku, kolega Boris Kunst. Izvolite kolega Kunst.
Hvala lijepa. Kolega Rošin, što god mi danas odlučili izložit ćemo se sigurno kritici jednog dijela javnosti bilo da će nas kritizirati da teritorijem kupujemo ulazak u Europsku uniju što radi oporba ili da bi nas kritizirali i ne bi nam oprostili što smo onemogućili ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju. No, treba staviti na vagu što dobivamo ili gubimo ovim sporazumom. Dobivamo što? Dobivamo deblokadu pregovora, skori ulazak u Europsku uniju, strateški važne beneficije za gospodarski razvoj. A što to znači posljedično? Pa bolji standard, bolji život, bolja budućnost naše djece. A što gubimo? Pa ako sporazum se ne potpiše gubimo ulazak u Europsku uniju na nepoznato vrijeme. Samim time ostajemo u društvu zemalja bivše Socijalističke federativne Republike Jugoslavije u području Balkana u kojem još uvijek su tektonski poremećaji bilo u, što se tiče gospodarskog, političkog ili one civilizacijske razine. I ono što je najgore što time će nam se desiti, a to je još teži život, još niži životni standard građana. Znači, ništa nam se dobro neće desiti. E sad treba staviti na vagu što je bolje. Hoćemo razmišljati o našoj budućnosti ili ćemo pokušati politikantskim govorima pridobivati jedan dio javnosti za sebe i prati ruke od svega ili ćemo otvoreno reći ljudima što je bolje za hrvatsku budućnost, ovo ili ono. Hvala vam lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Rošin.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma vrlo kratko. Ja mislim da nema čovjeka ni u sabornici, pa ni u javnosti koji ne nosi sa sobom jednu dozu zebnje. Tu dozu zebnje nose i Slovenci, šta će njima donijeti, hoće li im zapravo biti omogućeno da ostvare ono što bi htjeli ostvariti bez obzira jel' imaju na to prava ili ne, ali imaju takve neke ciljeve. Dakle, jedna zebnja apsolutno postoji tko god kaže da se sporazum potpisuje na način da je apsolutno sve poznato. To jednostavno nije istina. Ali čovjek mora odlučiti u jednome trenutku kojom će ulicom krenuti, hoće li krenuti lijevom ulicom, hoće li desnom ulicom krenuti i nosi konzekvence i to odluke di kreće. Molim? Dobro, to je u političkom smislu. Ali nešto čovjek treba odlučiti hoće li krenuti amo ili tamo. Dakle, mi moramo donijeti jednu odluku danas ili sutra, to je nesporno. Jer ako tu odluku ne donesemo mi ćemo apsolutno pouzdano ostati na mjestu na kojem jesu. Pomak nećemo imati nikakav. A ako krenemo onda imamo šansu da nešto riješimo. Ako ne krenemo znamo da nismo ništa riješili, a borit ćemo se u daljnjem nastavku svega pregovora i ostalog i arbitriranju u krajnjem slučaju. Nakon dvije godine bit ćemo i zreliji. Imat ćemo i malo drugačiju poziciju u međunarodnoj politici, pa ćemo nastojati postići što bolji rezultat. Mislim u svakom slučaju da nije dobro ako nam se pitanje nacionalnog interesa reprezentacije svodi na raspravu između Hajduka i Dinama ili recimo Varteksa i drugih. Hvala.
Sljedeća rasprava, uvaženi kolega Zdenko Franić. Izvolite kolega.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine ministre, cijenjene kolegice i kolege. Notorna je činjenica da uvažavajući međunarodno pravo, a posebice Konvenciju o pravu mora osim prava neškodljivog prolaza Slovenija ne bi mogla i ne može imati niti kontakt niti svezu niti spoj niti junction s otvorenim morem. Uostalom i sama Slovenija se jednom deklarirala kao zemljopisno hendikepirana država. Međutim, ovaj prijedlog sporazuma koji se pred nama nalazi po svome sadržaju i izričaju već i sadrži presudu za razliku od Rehnovog prijedloga, prvog Rehnovog prijedloga koji je u sebi sadržavao točku neizvjesnosti koje u ovom sporazumu nema. Naime, članak 3. koji precizira zadaće arbitražnog suda kaže da će arbitražni sud utvrditi tijek granice na moru i kopnu između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, te vezu ili taj famozni junction Slovenije prema otvorenom moru. I u tih stotinjak riječi, pedesetak riječi štoviše se otvara nekoliko dvojbi. Prvo, odnosi li se to i na mišljenje Badinterove komisije? Ako ne, zašto to nije eksplicirano u sporazumu. U članku 41a. kaže se da će se suditi po pravilima i načelima međunarodnog prava. A zašto u sporazumu ne postoji alineja koja citira konvenciju o pravu mora, koja jest istina kompenzirana, konzumirana u ovom izričaju o međunarodnom pravu, ali kada bi ta zasebna alineja postojala u sporazumu to bi bilo puno povoljnije za Republiku Hrvatsku jer su je ratificirali i Republika Hrvatska i Republika Slovenija i Europska unija. Zašto se dakle od toga odricati? Trebalo je, kako je već u kolovozu bilo najavljeno, na temelju susreta, svojevremenog susreta gospodina Sanadera na Bledu sa Janšom, inzistirati na Međunarodnom sudu u Haagu. Toga se trebalo držati, a ne dopustiti da se ide na arbitražni sud. Teško je vjerovati da bi se Europska unija ili Slovenija smjele otvoreno suprotstaviti takvom našem zahtjevu i da je naša diplomacija dobro pripremila teren, siguran da se Slovenci ne bi smjeli suprotstaviti nečemu što su dragovoljno, uostalom kao i mi u ovom Saboru unijeli u svoj pravni sustav, što ih danas sasvim konkretno obvezuje. Da su se tome suprotstavili mogli smo ih primjerice otvoreno prijaviti tajništvu UN-a da ne poštuju konvencije koje su ratificirale u svome parlamentu. Tekst sporazuma jest engleski i to, od toga ne možemo bježati, bez obzira kako mi to prevodili. Zašto je engleski jezik bitan? Zato jer i sporazum predviđa da će se arbitraža voditi na engleskom jeziku, dokumenti arbitražnog suda će biti napisani na engleskom jeziku i toga ćemo se mi morati pridržavati. Dakle, ako Slovenija dobije taj junction, vezu, sjecište, raskrižje, raskržje, dodir, točku dodira, svezu, spoj, spojnicu, spajanje, sjecište, čvor, čvorište, sumeđu, kontakt, inter face, nazvali mi to kako god hoćemo, to se može ostvariti samo na dva načina. A glede junctiona bih spomenuo da taj termin pravno ne postoji u pravu koji se vezuje na pravo mora, nego se jedino može odnositi na spoj tektonskih ploča ili morske platoe, ali u pravnom sustavu ne. Prema tome, postavlja se pitanje, ako je taj junction povoljniji za nas, zašto su toliko Slovenci inzistirali da se izbriše kontakt kako je bilo predviđeno Rehnovim sporazumom? Dakle, taj kontakt, vezu, junction Slovenija može ostvariti na dva načina. Prvo, teritorijalnim koridorom ili tzv. dimnjakom koji će postati dio slovenskog državnog teritorija, uključujući more, bogatstvo podmorja, zrak, ili će biti izlaz do međunarodnog voda sa svim ustupljenim pravima, osim suvereniteta, a to bi varijanta bila za nas puno povoljnija. Međutim, u ovom trenutku je ona potpuno neizvjesna i rizična. Mi ovdje govorimo o površini koja ima dužinu 26 kilometara i širinu otprilike 5 i pol kilometara, ukoliko govorimo o međunarodnim vodama, ukoliko govorimo o otvorenom moru, što je spomenuto u ovom sporazumu, ne znam iz kojih razloga, onda možemo govoriti čak i o koridoru do Crne Gore, jer zna se dobro što međunarodno pravo govori o otvorenom moru, koja je definicija otvorenog mora prema konvenciji Ujedinjenih naroda o pravu mora. Dakle, otvoreno more se nalazi tek pred područjem Crne Gore, jer Hrvatska ima ZERP, a Italija svoj ekološki pojas. Drugi način na kojima se može ostvariti ove pretenzije od Slovenaca jest da ostvare dodir svog teritorijalnog mora tako da mi više nemamo granicu sa Italijom, dakle više ne govorimo o koridoru, nego govorimo o nekakvoj površini uz Italiju. To posljedično bi značilo da se mi jednostrano odričemo Osimskih sporazuma, dakle ukidamo članak 2. Osimskog ugovora. Premda je na žalost, što šira javnost niti ne zna, tiha revizija Osima već krenula, jer prvo mi smo odustali od ceste, autoceste Trst-Rijeka, premda je to bio dio paketa Osimskog sporazuma. I drugo kada su Italija i Slovenija jednostrano ukinuli trilateralni Udinski sporazum, potpisan 1962. godine, kojim je uređen promet osoba i robe, te cestovni i pomorski promet u pograničnim krajevima. Slovenija i Italija su nad dakle iz toga isključile, i revizija Osimskog sporazuma je u, na žalost tiha u tijeku. Naše ministarstvo nije na to reagiralo. I na koncu, krajnje je neobično da jedan međunarodni sporazum sadrži izjavu o prejudiciranju, neprejudiciranju jer takva jednostrana izjava koju namjerava objaviti naša Vlada istodobno sa potpisivanjem arbitražnog ugovora, o tome da Hrvatska neće priznati nikakav teritorijalni koridor, ne obvezuje arbitražni sud niti Sloveniju. Posebice kad je to zapravo pokušaj negiranja same biti sporazuma, jer sjetimo se da je člankom 3. dana zadaća arbitražnog suda da utvrdi tijek granice na moru i kopnu između Republike Hrvatske i Republike Slovenije i vezu Slovenije prema otvorenom moru. Dakle, to je nemoguće ostvariti bez dodjeljivanja nekakvog koridora, bilo koje naravi. Prema tome, očito da i Vlada sama sumnja u sadržaj sporazuma, kada ipak što se dade iščitati iz dosadašnje rasprave, a možda i iz pojašnjenja gospodina potpredsjednika Sabora Šeksa, da se radi o uređenju granice. Pa prema tome, tehnički Republika Hrvatska niti ne može ustupati teritorij kada to nominalno i još nije njen teritorij jer granice nisu uređene. Drugim riječima izgleda da je i sadržaj arbitraže već unaprijed, barem 80%, dogovoren i da ovo jest kao što neki kolege iz vladajuće stranke kažu jest predstava za javnost kako bi se postupno upoznavala sa činjenicama nepovoljnim po Republiku Hrvatsku. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje, slijedi rasprava uvaženog kolege Davorka Vidovića. Izvolite kolega Vidović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa moram reći da sam sa stanovitom tremom danas dolazio u Hrvatski sabor i da sam pomalo zatečen onima koji te treme nemaju. Kada je na dnevnom rasporedu jedna tema koja sasvim sigurno nije lišena osim svojih političkih, pravnih aspekata, nije lišena i duboko emocionalnih dimenzija koje su istina posljedica višegodišnje manipulacije temama kao što je tema o kojoj danas raspravljamo, a to je određivanje naših granica. Taj, ta lakoća razgovora o nečemu što očigledno jest problematično samo po sebi već i samom činjenicom da postoje toliko divergentni, oprečni stavovi s jedne strane i druge strane činjenica da se tako kategorično i apodiktički brani ova ili ona pozicija, govore o tome da bismo morali s daleko više pažnje i daleko više uvažavanja argumenata i sa jednih i sa drugih strana trebali prići ovoj raspravi, ovoj temi. Što to konkretno znači? Mislim da građani Hrvatske zaslužuju i to i traže, evo i u mailovima koji stižu, u pismima itd., da se precizno kaže zašto smo došli u situaciju u kojoj se danas nalazimo, da nam treba ova vrsta sporazuma? Zašto smo dakle došli u tu situaciju? I što su rješenja kao i odgovori na 2 moguća pitanja, što ako potpišemo i što ako ne potpišemo arbitražni sporazum koji se ovdje pred nama danas nalazi? Ja moram reći da mi se čini da je najodmjerenija u današnjoj raspravi u Saboru bila upravo premijerka koja je uspjela othrvati se "sirenskom zovu" apodiktičkog i kategoričkoga branjenja jedne pozicije i da je ostavila mogućnost samim kvalificiranjem ovoga sporazuma kao ne previše dobroga, ali nužnoga. Da je ostavila mogućnost da se o njemu pred hrvatskim građanima razgovara na jedan ozbiljniji način od onoga kao što mi to danas razgovaramo. Drugim riječima, Hrvatska se doista nalazi, hrvatska javnost, hrvatska politika i to kako ona vladajuća tako i oporbena, pred ozbiljnim izazovom. Taj izazov je kako odgovoriti na aktualne zahtjeve u kojima se Hrvatska država danas nalazi i kako osigurati perspektivu, najbolju moguću perspektivu, za zaštitu hrvatskih nacionalnih interesa u budućnosti. To je ono gdje se mi danas nalazimo kao izazov. Ne bi bilo dobro kada bi se olako prešlo u želji da se obrani ovakav prijedlog sporazuma, kada bi se otklonila bilo kakva opasnost koja iz njega slijedi. Ona ovdje u naznakama ipak, kada je riječ o onoj strani ili vladinoj strani, spomenuta možda hipertrofirana na drugoj strani, ali je činjenica da taj rizik gubitka teritorija nije mali, treba jasno i glasno ovdje reći. Taj rizik doista postoji, čak štoviše ja bih rekao da je on puno vjerojatniji od situacije u kojoj se neće dirati hrvatski državni teritorij. Zašto je tome tako? Pa tome je tako jednostavno iz činjenice što očigledno u ovom slučaju nisu poštovani Badniterove granice, zato što je Slovenija odbila da se granično pitanje riješi pred Međunarodnim sudom pravde u Haagu, nego je sve ove godine inzistirala upravo znajući da nema što očekivati pred tim Međunarodnim sudom, upravo je zbog toga inzistirala na arbitraži. Mi smo kao slabija strana u sporu morali pristati na arbitražu, bila ona u ovoj ili onoj formi. I kada se 2001. godine pokušao tražiti izlaz za rješenje toga, u to vrijeme već više spora koji je trajao duže od jedne decenije, onda su se pri tome imali upravo pred očima oni argumenti i ona načela koja se danas ovdje spominju i koja predsjednik Sabora navodi kao posebno važna, načelo dobrosusjedstva i načelo pravičnosti. U traganjima za tim rješenjima meni je drago da je premijerka danas priznala, ma kako to bilo blago, da se optika promijenila onoga trenutka kada je ona preuzela odgovornost i da sada ima malo više razumijevanja za one koji kada su na vlasti tragaju za rješenjima koja neće naštetiti nacionalnim interesima. Ali oprostite molim vas, godinama se stvarao milje u kojem su se pitanja granice Hrvatske tretirala kao pitanja nacionalnoga ponosa ili nacionalnoga izdajstva, u kojima se govorilo s jedne strane o skinutim gaćama, zgaženom ponosu itd., a s druge strane se govorilo o krvi, o tome, parafraziralo se "Život damo, Trst ne damo.", itd. Stvarala se jedna atmosfera u kojoj je svako drugo rješenje, osim da zaratimo sa Slovenijom, nacionalno izdajstvo. I sada u takvoj situaciji u takvoj nabrijanoj atmosferi emocionalno zategnutoj vi tražite da se bez ikakvog krzmanja i bez ikakvog ostatka hrvatska javnost prebaci, prešalta i da prihvati sada kontraargumentaciju s kojom se ide, a koja nije naravno sasvim neutemeljena. Što mi dobivamo ili što gubimo s ovakvim sporazumom? Molim vas, ja sam za to da dobra politika očuva nacionalni interes, da dobra politika bude aktivna, a ta dobra i aktivna politika mora štiti i nacionalni ponos i nacionalno dostojanstvo, ali ona u isto vrijeme mora biti realistična. Nažalost naša pozicija u ovom trenutku nije takva da bi nam dala previše razloga da se možemo razmahivati onako kako bismo mi to željeli. Nepotpisivanje ovog sporazuma sasvim sigurno znači ulazak u konflikt i sa Europskom unijom i sa Amerikom. Što to znači za zemlju koja je legla koja je na koljenima u ekonomskom smislu koja mora riješiti pitanje 45 milijardi svojega duga, koja je perspektivno u vrlo kritičnom razdoblju dakle za svoj vlastiti razvoj, ja mogu razumjeti tu vrstu pragmatike kojom se rukovodi Vlada. Ali to treba jasno i glasno građanima Hrvatske reći, da zbog loše politike ali i loših okolnosti možda u kojima smo se našli, mi plaćamo cijenu onu koju ne bismo platili da smo u nekoj drugoj situaciji. Refleksije, reperkusije ovakvoga pristupa će se sasvim sigurno odraziti i na principijelno pristupanje Hrvatske u rješavanju nekih drugih otvorenih sporova sa susjednim zemljama i koje nemaju more, ali imamo s njima vodenu granicu i razgraničenje itd. Drugim riječima, ja sam za dobru i kvalitetnu politiku koja uključuje sve ove aspekte, ali nisam za to da se manipulacijom, demagogijom i olakim etiketiranjem i svrstavanje u ladice eurofila ili eurorealista da se ljude trpa i raspolučuje na taj način ako hoćete i hrvatsko političko biće koje je ovako senzibilizirano. Ja mislim da moramo poslati poruku građanima Hrvatske da postoji jedna ozbiljna i odgovorna politika i na strani vlasti i oporbe i da se konsenzulano moraju donositi to je dobro na čemu inzistira premijerka, konsenzulano se moraj u ovakvim ozbiljnim pitanjima donositi zaključci, jer svejedno je sa stanovišta dugoročnih nacionalnih interesa da li je ova ili ona Vlada u određenom trenutku donosila te odluke. Hvala lijepo.
Hvala kolegi Vidoviću. Najprije imamo jedan ispravak navoda, kolega Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa jedan netočan navod s kojim se uspoređuje sadašnji sporazum, vrijeme koje je odmaklo i kakve su to razlike između sadašnjega i onoga sporazuma koji je potpisao Račan-Drnovšek. Velike, ogromne, nemjerljive. Netočno je da su ovi sporazumi isti, jer u onom se stvarno htjelo odreći državnog teritorija i uspostaviti dimnjak do otvorenog mora, tzv. "dimnjak". Sada se to ne govori u ovom sporazumu, sada toga nema i ne govori se o teritoriju, ne govori se o sporazumu koji će omogućiti arbitrima da odrede što je to i kako se dalje komunicira na tom prostoru. Nemojte obmanjivati javnosti i demagoški nastupati da je propušteno vrijeme i da su sporazumi isti ili skoro slični. To nije točno i to nije istinito.
Hvala lijepo. Imamo i dvije replike. Najprije uvaženi kolega Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala lijepo. Kolega Vidović rekli ste i nekoliko puta pomenuli rizik u ovom sporazumu postoji i naša pozicija slabija je no Slovenska. Slažem se s vama. Ali želim zbog toga rizika i naše pozicije podsjetiti na još nešto. Ovaj sporazum kada bude potpisan i ratificiran u Hrvatskom saboru je zapravo akt o prijenosu dijela suvereniteta Republike Hrvatske. Prema našem Ustavu jedino Sabor može odlučivati o granicama. Kada međunarodnim ugovorom tu svoju ovlast izvedemo iz Ustava i prenosimo na međunarodnu organizaciju, to je prijenos dijela suvereniteta. Imamo dvije mogućnosti. Da postupimo po članku 139. Ustava i takve odluke i danas i prilikom ratifikacije donosimo dvotrećinskom većinom ili da raspišemo referendum. Očito su stavovi toliko različiti u ovom Saboru, da će do dogovora dvotrećinskom doći izuzetno teško. Zašto Slovenija najavljuje referendum i ne samo Slovenska oporba i predsjednik slovenske Vlade počeo je govoriti o referendumu. Upravo zato jer najavom referenduma prije ratifikacije u parlamentu, dodatno jača svoju poziciju Republika Slovenija. Zašto konačno i u Hrvatskoj politička elita pitajući građane i dajući im šansu u prijenosu dijela suvereniteta Republike Hrvatske na međunarodnu organizaciju, ne bi savjetovala svoje građane o tome. I ako oni odluče da je ovo korisno i da oni kažu da je minimalni rizi, onda je ta odgovornost doista podijeljena. I to je ono što cijelo vrijeme naglašavam i smatram da ste u pravu da moramo ojačati svoju poziciju u odnosu na Sloveniju. Jedan od načina je referendum.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Vidović.
Da, ja se slažem sa zahtjevom i upravo je moja rasprava išla u tom pravcu. Dakle, što je moguće široga konsenzusa oko ovako važnih pitanja. Daj Bože da je moguće propitati i zatražiti suglasnost svih građana. Ja maksimalno pokušavam reći da bi trebali napraviti konsenzus političke elite ako hoćete ili ključnih političkih aktera. I to ne samo u ovome Parlamentu političkih stranaka, nego i svih drugih društvenih čimbenika i aktera, jer je riječ o važnim pitanjima koja nisu lišena rekao sam i drugih dimenzija. I emocionalnog i nacionalnog naboja koji uz to ide itd. I to su ipak teme koje su znate, povijesno će se to negdje registrirati, da je pitanje granica, to jesu državna pitanja, riješena onda ili u onoj epohi itd. Jako je važno pri tome imati što je moguće širu podršku. Dakako, ne odbijam mogućnost i referenduma kada je riječ o ovom pitanju ali barem da se uspijemo ovdje razgovarati na jedan civilizirani odgovoran način i da približimo se ne u ekstremnim nekakvim stajalištima nego u onome što čini sam supstrat ovakvog jednog sporazuma.
Hvala lijepo. Za repliku se javio uvaženi kolega Pančić. Izvolite kolega.
Kolega Vidoviću, dobro ste primijetili onaj dio govora gospođe Kosor gdje je pozvala na neku vrstu zajedništva sa riječima da se prestanemo dijeliti. I dobro ste primijetili ako je netko dijelio politički hrvatsku naciju onda je to svih ovih godina bila trenutno vladajuća stranka. Upravo na tim polarizacijama crpila je svoju moć što dokazuje da i od 20 godina 16 ih je bila na vlasti. Svi ostali koji su predlagali možda malo drugačije rješenje bili su etiketirani ako to nije odgovaralo toj stranci kao nepatriote. Samo se sjetimo onih događanja naroda u vezi suradnje sa haaškim sudom. Sjetimo se i reakcija na sporazum Račan-Drnovšek ali sve dođe na svoje. Istina, šest, sedam godina smo potrošili na gubitak nepotrebne energije a danas kako je netko rekao HDZ počinje zastupati ondašnja stajališta SDP-a. Odakle ta metamorfoza? Da li smo mogli napraviti daleko više da se nismo na taj način nepotrebno sučeljavali i sukobljavali? Hvala.
Hvala. I odgovor kolega Vidović.
Prisjećam se kolega Pančić jednoga razgovora sa Ivicom Račanom negdje 2003. godine u ljeto ili u proljeće. Tom prilikom to ću kao mali kuriozitet ovdje ili kao tajnu malu reći smo razgovarali o tome da li poduzeti nešto, nije sada bitno o čemu je riječ, što je bilo vrlo rizično i riskirati da izgubimo izbore ili ćemo to napraviti pa makar izbore izgubili. I jedan i drugi smo se suglasili da se izbori smiju izgubiti i da to nije najveći problem ali da se ne smije ni na koji način naštetiti državnim, nacionalnim ili građanskim interesima ljudima, socijalnim interesima ljudi u ovoj zemlji. Ja se sa ponosom toga sjećam. Ja ne želim upasti u zamku i negirati ono o čemu sam sada govorio. Možda se kratkoročno isplati na taj način zloupotrebljavati političku javnost, možda se tako mogu dobiti izbori ali to nikada nije, nikada to ne završava dobrim za građane a u konačnici niti za one koji su akteri takve politike. Odgovorna politika, ozbiljna, državnička politika se razlikuje od neodgovorne upravo po tome što je sposobna prepoznati šta su to krucijalni interesi građana a ne što su to parcijalni stranački interesi ili interesi pojedine grupe. Ja zato mislim da sve ono što smo radili ja osobno mogu reći da je bilo prvenstveno motivirano time da se interesi građana ove zemlje zaštite i unaprijede.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Uvaženi kolega Ivan Hanžek. Nema ga. Gubi pravo. Kolega Stipo Gabrić. Nema ga. Gubi pravo. Za riječ se javio gospodin ministar pa najprije njemu dajem riječ u ime predlagača.
Poštovane kolegice i kolege. Vrlo kratko, i zbog hrvatske javnosti i zbog vas koji ste ovdje. Moram odgovoriti na navode uvaženog zastupnika Pančića koji pokušava reći da je ovo što smo i što ćemo vjerujem izglasati danas i potpisati vrlo skoro da je to isto onome što je bilo potpisano odnosno parafirano u sporazumu Račan-Drnovšek. To jednostavno nije točno i ta poruka mora doći do hrvatskih građana. Račan-Drnovšek bio je sporazum koji je konačno definirao granicu i to ne na temelju međunarodnog prava nego na temelju političkog dogovora. To je s te strane. Što se tiče ovog arbitražnog ugovora to je ugovor koji će osigurati da se osnuje jedno međunarodno pravosudno tijelo, dakle arbitražni sud koji će temeljem međunarodnog prava donijeti odluku o tome kuda ide granična crta. Ja vas molim kolege iz SDP-a uvažavajući određenu grižnju savjesti koju imate zbog sporazuma koji je bio parafiran a koji nije bio dobar za hrvatske nacionalne interese da ne zbunjujete hrvatsku javnost i da ovaj sporazum, ovaj arbitražni sporazum ne izjednačavate sa sporazumom Račan-Drnovšek. Hvala.
Hvala. Kolega Pančić ispravak navoda.
Nije točno da je isto. Citirat ću jednog našeg uvaženog stručnjaka koji kaže da je točno da nije isto već da je ovo danas što vi predlažete gore od onoga ... [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] što je Račan pokušao dogovoriti sa drugom stranom. Ali u svakom slučaju ostavimo vremenu da vidimo kakvo ste sjeme posijali.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava uvaženog kolege Ranka Ostojića. Izvolite kolega.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Ništa novo u ovom Saboru. Ništa novo, odnosno i dalje sve brže i brže mijenjamo zakone i sve brže i brže ... [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] Netko me isključio pa ću se ja ... [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] i vi i ja znate brojke, 156 63. Ovaj sporazum ministre "Rehn jedan" sadašnji sporazum traje četiri, pet mjeseci 150 dana. Ako postoji neko natjecanje vlada ili parlamenata tko brže mijenja zakone onda nam to recite. Možda nešto "under cover" postoji, možda postoji nešto za rubriku "vjerovali ili ne", možda postoji nešto što nije formalno ali budite fer i recite mijenjamo zakone, takmičimo se za pravo mjesto, možda osvojimo prvo mjesto. Ok, onda razumijem. Ali da mi, kolegice i kolege, saborski zastupnici Hrvatskoga sabora mijenjamo zakone, odluke, sporazume svaki 4, 5 mjeseci, a u tih 4, 5 mjeseci se ništa iskustveno, stručno, znanstveno, politički nije desilo, onda u čemu je problem? U nama je problem kolegice i kolege jer se dovodimo u priliku da budemo štit nečiji, da budemo back up nečiji, da budemo nečiji da ne kažem što jer smo ovdje ipak kolege i prijatelji. Onda je u nama problem. Što se to desilo od svibnja kad smo mi, kad sam ja glasao za sporazum, do danas? "Rehn 1" nazovimo ga uvjetno rečeno. Što se desilo? Jel se desila promjena politike? Jel se promijenila definicija države, jel se promijenila definicija mora? Jel se promijenio Međunarodni sud u Haagu? Jel se promijenio Međunarodni sud u Hamburgu? Što se desilo da mi danas odbacujemo nešto što smo jednoglasno ja mislim prihvatili u svibnju, a danas očito oko toga postoji prijepor. Postoji prijepor. Ili se nije desio. Ovo je konstanta. Ja sam rekao i ponovit ću, završih medicinu u Zagrebu, prvi u generaciji, suma kum laude ili magna kum laude, nikad pao ispit, nikad pao kolokvij. U saboru stalno padam, stalno sam ponavljač, ponavljač ponavljača. Ponavljamo zakone, dopune, izmjene i sve tri četiri dana. Pa šta vam je, kolegice i kolege? Vi ste sa mnom ponavljači. Nemojte biti. Ne dolazite u priliku jer imate većinu da budete ponavljači. Lijepo vas to molim, nemojte biti ponavljači jer moramo biti Hrvatska zemlja znanja, vrsnih ljudi i stručnih ljudi. Ajmo sada sporazum, gospodine ministre. Mogu? [[Upadica: Može.]] Hvala vam lijepo. Nadam se da ste naučili šta je junction. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Dakle, u Sjedinjenim Američkim Državama djeca od 16 godina polažu vozački ispit. 16 godina. Kod nas se ide 6 mjeseci, skoro magisteriji i doktorati iz tih vozačkih ispita. Voziš, voziš godine ministre kao ja u New Yorku, 22 kilometra, voziš vani 19 milja, četiri čovjeka sjede u wanu, položiš, padneš. Stave ti naočale, slikaju te, touchscreen, dobiješ vozačku, kolega Bukić je bio vani često, za četiri sata ako znaš. Ako ne znaš platiš 22 dolara i dođeš za sedam dana. I tamo je pitanje što je junction, what is junction? Ok, junction je točka dodira, nije veza gospodine Friščiću. Ja bih volio da je veza, ali nije, nije, ne može biti. Nažalost nije, ja bih volio. I vi i ja bih to volili, ja osobno, ali nije. Nije, nažalost nije. Neki ste guglali pa ste me došli pitati pa ste rekli šta mislite kolega, ali sjecište, raskrižje, točka dodira je dodir između junction 42 i 43,znači put između junctiona i juncta stavlja u prethodni ili budući. I zato je mudro, drage moje kolegice i kolege, napisano u članku 3.b, odrediti junction Slovenije prema high sea to je zadatak, zadatak. To je kao jedan most koji postoji u Karlovcu. Postoji navodno neki most u Karlovcu koji ima jedan put pristupni, a drugi nema, ali kad-tad će se napraviti i ovaj drugi put. Taj most je junction, ok, jel vam sad malo bliže? Taj most je junction. Tako ćete ga završiti, nazvan po nekom ministru, ja mislim da to nije ministar ovaj naš bivši saborski zastupnik pa je most u Karlovcu. Ali kako će se taj most napraviti i odrediti, mene je strah, a nadam se i vas i vjerujem da vas je strah da ta veza, da taj junction ne bude, kolegice i kolege, podmorje, da ne bude teritorij, da ne bude za ono što smo mi, a tu je mnogo mojih prijatelja iz '91. išli zajedno u RPZNG, Ratne postrojbe Zbora narodne garde. Mene je toga strah. I vas je strah. Mora vas biti strah. Strah, skepsa je inspirativna dragi kolega, a ovo drugo je dogma kad vas nije strah. Prema tome, gospodine ministre, nije se desilo ništa, ali odbijate iz "Rehna 1" sud, postaje arbitražna komisija. Mi smo suverena država. Hrvatska je '94. u svibnju, da podsjetim, 94% građana Hrvatske je glasalo za suverenu, neovisnu Hrvatsku državu. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Hoćete vi dignuti neku? … [[Upadica se ne razumije.]] Jeste, ali nadam se da pišete ili pamtite što ćete ispraviti. Pišite. Prema tome, shema i izraz "sve je u vašim rukama" ne, ne, za ovo nije sve u našim rukama. Ovdje je šema ili shema prebaciti lopticu na Hrvatski parlament. Za ovaj sporazum je dovoljno Ministarstvo vanjskih poslova i Vlada Republike Hrvatske i kao što vidite, svega 39 glasova. Dakle, i zaključno, od jednog relativno korektnog sporazuma iz svibnja ulazimo u sivu zonu. Od jednog relativnog korektnog sporazuma koji smo svi jednoglasno, ja mislim, poduprijeli u svibnju ove godine, ulazimo u sivu zonu, ulazimo u mulj, ulazimo u prašinu koja je oko nas, koja neke guši. Nadam se da nikoga neće zagušiti i ne daj Bože da nekoga zaguši, nego je vrijeme da se nakašljemo, da razmislimo, da pročitamo i da glasamo po savjesti. Ako budemo glasali po savjesti, onda će biti rezultat vrlo, vrlo zanimljiv. Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče.
Hvala lijepo. Imamo dvije prijave ispravaka navoda. Najprije kolega Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Puno toga bi trebalo ispraviti. Kolega prvo trebali ste pravilno pročitati, ne govorit nešto što ne stoji nigdje. Vi kažete ukida se, po novom sporazumu ukida se Arbitražni sud i predaje se predmet arbitražnoj komisiji. Pa gdje ste vi to pročitali? Pa gdje ste vi to pročitali, kolega? … [[Upadica se ne razumije.]] Ma o čemu vi pričate? O čemu vi pričate? Arbitar Tribunal. O čemu vi pričate? Arbitražni sud u pitanju. Pročitajte dokument o kojem govorite, nemojte na ovaj način obmanjivati javnost o nečemu što ne piše. Jasno piše da je riječ o Arbitražnom sudu koji je međunarodno pravosudno tijelo. O kakvoj arbitražnoj komisiji sad govorite? … [[Upadica se ne razumije.]] O čemu vi govorite? To je međunarodno pravno tijelo, međunarodno pravno tijelo. … /Govornici govore u glas, ne razumije se.
Imamo tablice za prijavu. Ja ću svima dati riječ. Ali najprije iskoristimo to pravo. Ispravak navoda, uvaženi kolega zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Kolega moram ispraviti vaš navod, kaže strah vas je da junction ne znači vlasništvo nad morem i podmorjem. Nije nas strah. A znate zašto? Jer smo pročitali članak 15. Konvencije o pravu mora. Članak 15. konvencije koju su potpisali Hrvatska i Slovenija '92. Inače, konvencija je tamo iz sedamdesetih godina i u njoj točno piše ovako. Za zaljeve, dakle tipa Savudrijske vale vrijedi podjela granična po sredini zaljeva, jednaka udaljenost od lijeve i desne obale. U ovom se tekstu upravo poziva na pravila i načela međunarodnog prava. Tko god sudi ne može preskočiti članak 15. i zato nas nije strah.
Hvala. Imamo sada tri replike. Kolegica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Bez obzira na ovo pomirenje ovo je ključno što kolega Ostojiću postavljate. Ovdje stoji pojam veza koji nije pravni pojam, nego je to jedan kolokvijalni pojam koji može značiti sve. Može značiti benigno prolaz za slovenske brodove, ono što Međunarodnoj organizaciji, pomorskoj organizaciji Slovenci već obilato koriste. I što će im to kad oni već to imaju. Dakle, slobodni prolaz njihovih brodova i svake godine im se enormno povećava broj tereta. Dakle, nije problem u tome. Problem je nešto drugo. To oni uopće ne postavljaju pitanje. Ponavlja, predsjednik Pahor je rekao da je sveta stvar za njih kontakt s otvorenim, dakle oni sada govore općenito kontakt. Ovdje je veza. E sad, kad bi mi znali izrijekom da to nije teritorij što vi hoćete reći da nije, pa onda tko sretniji od nas. Zašto to nije ovdje napisano, ali isključeno vlasništvo nad teritorijem. Dakle, može biti i pravo korištenja i prolaza i provoza ove ili one širine. Sve to može biti o.k. I to onda ne bi bilo ni malo prijepora među nama. Ali toga ovdje nema. Sada tvrdite da toga nema, kategorički to tvrdite. Sutra kad ta arbitražna komisija dođe tko zna s kakvim uratkom. Može biti sve u redu, ali mi to ne znamo i mi ne možemo se dopustiti u situaciju da ne znamo to. Bolje da nešto i sami konsenzusom stvorimo što je eventualno i nepovoljnije. Ali znamo, svjesni smo. Mi smo ovdje tragične osobe. Osobe u povijesti književnosti su tragične koje nisu bile svjesne svoje pozicije. Mi smo ovdje tragične, Vlada nas stavlja u tragičnu poziciju jer ne znamo u što idemo. Prema tome, sutra, vi kažete nije to teritorij. Sutra ćete reći, a nismo znali ili dogodilo se, nikom ništa ili nećete se ni sjećati kao što se ne sjećate što ste govorili ni 2000., ni 2001. itd. i tako bliže. Pa dajte malo. Ovdje nije nitko nikome da ga proziva za ovo, nego da vidimo što zaista to tamo stoji, a nema čvrstih argumenata da je tomu tako što vi govorite.
Hvala lijepo. Ja imam osjećaj da vi niste replicirali uvaženom kolegi Ostojiću, nego Matušiću valjda [[Upadica Antičević Marinović: Jesam, ali to je sprijepor ovdje.]] O.k. Kolega Ostojić vi ste se javili za odgovor na repliku. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. U ljudskoj prirodi je da zaboravlja osobito loše stvari. Jel'? Kad bi se loše stvari pamtile svi bi sjedili, plakali i onda ne bi ništa radili, ne bi bili produktivni. To je prva činjenica. Druga činjenica kolegice Ingrid Antičević je da se prošlost ne može promijeniti. Ako ste primijetili ništa, ništa nisam govorio osim što sam spominjao referendum '91. koja je bila naša obaveza, jer se 94% građana nas zadužilo tadašnji Sabor, a tu su ja mislim gospodin Bebić i Šeks sjedili, koji su sjedili i onda. Ne znam je li sjedio Andrija Hebrang, vjerojatno je. Ondašnji Sabor i nas pa branimo suverenitet države Hrvatske i zato bih ja volio da ovdje kako ste vi vrlo jasno rekli bude eksplicitno navedeno da se to ne odnosi na podmorje, na teritorij. Ja bih to volio, ja bih to volio i to zahtijevam. Ne mogu zahtijevati, molim da to bude, jer to je način kako mi, a mi smo zakonodavna vlast poštujemo odluku naših birača. A što se tiče kontakta, veze, spojnice, raskrižja, sjecišta, na žalost nećemo o tome jer to je već postalo lingvistički problem. Ali naglašavam, kao i onaj most u Karlovcu i ovaj junction morate spovezati. Onaj most će se navodno povezati sa bratom od jednog visokog vladinog dužnosnika ... [[Govornik se ne razumije.]] a ovdje se ovaj junction mora povezati sa kopnom, kopnom, kopnom znate koje države? Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Dalje se za repliku prijavio kolega Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Nisam Petar Selem iako sjedim ovdje jer ovaj, da me ne bi netko zamijenio registrirajući. Jesam visok kao on, ali... Kolegi bih htio replicirati, kolegi Ostojiću ono na temu ponavljanja, zaista ponavljanja je, ponavljači smo i u nečemu se s vama potpuno slažem. Prvo, ponavljali smo Zakon o pušenju i odustali nakon 156 dana, tako da nikako mi to nije bilo pravo, a volio bih da smo ostali na onom zakonu kao što je bio bez obzira šta je to Vlada moje stranke radila. Ali je bio veliki pritisak javnosti, bio je veliki pritisak sa vaše strane. Ne znam zašto, ali bi bilo bolje da nismo odustali od onog onako jačeg Zakona o pušenju jer danas nemaš poć ni u jedan kafić, a nemaš di. Međutim, neke se stvari ponavljaju zato da bi se usavršilo, da bi se popravilo. Dakle, napravili smo jedan zakon. Promišljajući o tome stalno idemo prema naprijed, dakle popravlja se i usavršava se. Zašto je došla u Sabor ova priča? Pa i Rehn jedan smo imali u Saboru kad smo isto tako razgovarali i bilo je 118 glasova za i 1 suzdržani koliko pamtim, pa mi se činilo u kontinuitetu da je dobro da i ovaj bude u Saboru a da nije došlo u Sabor onda bi se pregovaralo zašto nije došlo u Sabor, onda bi se pregovaralo zašto nije došlo u Sabor, zašto to ne raspravljamo u Saboru. I naravno strah, govorili ste o strahu. Ja sam u svojoj raspravi rekao zebnji. Naravno zebnja postoji. Zebnja je u svakom trenutku u životu, pa tako i tu. U odnosu na ono što vam je replicirala kolegica Ingrid, a odnosi se na vaše govorenje pa zato mogu to spomenuti ono ad hoc, tako isto taco to i hic i da bi kao kolega Zoran Milanović i ja rekao nešto na latinskom jedanput u Saboru. To je ono Hic Rhodus, hic salta. Dakle, oni koji govore tamo vanka, ovdje je prostor da o svemu tome raspravimo. I zato baš mislim da je jedna stvar je vrlo važna u pogledu tog ponavljanja da se ne dogodi više, da ne ponavljamo povijest koju smo prošli, a bila je pogrešna. Ne bojim se ponavljanja ponovno zakona u raspravu, ali neki pošus nekih prošlih vremena da ne bude i zato na to plediram. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvaženi kolega Ranko Ostojić.
Hvala lijepa. Kolega, sa većim dijelom naravno se slažem i rekao bih o tempora mores, ali ne učimo na pogreškama, ne učimo na tih 156 dana kojih smo mijenjali zakon, ne učimo na MPO-u, pa ne učimo ni na ovome. Dakle problem je što se ništa, kao ni za pušenje. Vi ste, ako smijem citirati a dozvolit ćete, vi ste rekli bio je pritisak za promjenu Zakona o pušenju. Je li tako? Riječ ste upotrijebili pritisak. Čak ste rekli i sa ove strane i sa druge i pete. Mene je strah da analogijom i ovdje pritisak, samo ne znam čiji pritisak. Ja predmnijevam … [[Govornik se ne razumije.]] Imam neke informacije, ali ne znam čiji je pritisak. Gdje nema vizije ljudi stradavaju. Rotarijanci su, a vi to vrlo dobro znate povukli vrlo dobru akciju spašavanja svijeta od polia. Danas nema polia. Mi smo zemlja slobodna od polia. E ja bi vrlo rado da smo to napravili sa pušenjem i sa nekim drugim zakonima i da smo ostali na ovakvom sporazumu, jer onda ne bi vrijedilo ono gdje nema vizije ljudi stradavaju. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. I treća prijava za repliku, kolega Pančić. Odustaje. Hvala lijepo. Idemo dalje onda sa raspravom. Kolegica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospodo ministri, kolegice i kolege. Prije nego što nešto kažem o samom ovom ugovoru, gdje se polako na neki način kristalizira ono što je sporno u ovom ugovoru. Dakle sporno je ono čega nema, kao što je sporno i u Ustavu. Pa bi mogla početi i sa tumačenjem, jer je nekoliko puta gospodin potpredsjednik ovdje citirao članak 8. koji govori kako se granice Republike Hrvatske mogu mijenjati samo odlukom Hrvatskog sabora. Ali je istina i to da je ovaj naš Ustav deficitaran kad govori u pogledu utvrđenja granica. Nigdje ne govori o utvrđenju granica. Što nije bilo slučajno. Dobro znam kad su ustavotvorci, odnosno predlagači o tome razmišljali. Nije se to tada zaboravilo, nego se to namjerno izostavilo da ne bi mi sami prejudicirali da neke granice nisu utvrđene. A sada moramo priznati da granice na moru nisu utvrđene. Nisu utvrđene. I molim vas lijepo, iako to nije, to samo govorim istine radi, ne zato što će to biti neka točka prijepora, vi ovo možete izglasovati sa kojom god hoćete većinom, odnosno manjinom od te većine, jer evo gotovo 36 glasova vam je potrebno za to. A ne bi me ni čudilo kad o ovako važnom pitanju Vlada je raspravljala na koji način? Telefonom. To je bila telefonska sjednica. Dakle, Ustav govori kako se granice Hrvatske mogu mijenjati samo odlukom Hrvatskog sabora. Samo odlukom Hrvatskog, a o utvrđenju ništa ne govori. Također govori dakle da se takav ugovor donosi dvotrećinskom većinom. Pa vidite gospodo, da biste nešto mijenjali morate nešto i utvrditi. Prema tome, ako nešto proizlazi iz nečega, i to derivirano, za to derivirano traži se dvije trećine, e pa molim vas, onda za utvrđenje minimum je dvije trećine. A tu kažem neće biti naša točka prijepora. Želim reći ovo, da mi u ovom današnjem trenutku imamo ne samo duboku ekonomsku krizu, socijalnu krizu, nego imamo prije svega političku krizu, krizu političkih institucija. A tome dobrano doprinose političke elite. I u današnjem trenutku građani su politički zrelije nego političke elite koje ih vode. A zbog čega to? I to se moramo zamisliti. Način na koji se donosi odluka. Kako se prezentira javnosti? Kako se komunicira s javnosti? To je jednako važno kao i sam sadržaj. Ako je to loše, onda ne može ni sadržaj biti dobar. Zašto ovo govorim? Ovo govorim upravo iz tog razloga jer imamo jednu tešku nevjerodostojnost kada je riječ o sadržaju, pa čak i o sadržaju samog ugovora. Ovdje je trebalo postaviti, pitati, neću to pitati gospodina ministra jer to on nije rekao i to bi bilo nepravedno. Mi ne možemo više govoriti o nekakvoj općoj odgovornosti. Mi moramo personalizirati odgovornost. Odgovornost nije nikad kolektivna, nema kolektivne odgovornosti. Odgovornost je uvijek individualna. Određene osobe, bez obzira, i ne može se ni ta osoba skrivati iza kolektiviteta. Gospođa Kosor je na izričito pitanje medija rekla ništa nisam s Pahorom razgovarala o otvorenom moru. To je nekoliko puta ponovila. A sada vidimo da to istina bila nije. Prema tome, postavlja se pitanje zbog čega? Dakle gospođa je sad lagala. Čak nije bitno što je štetnije, je li ono što je sadržaj laži ili sadržaj onoga što se sada objelodanilo? I kada se tako najodgovornije osobe u Hrvatskoj ponašaju, onda je to normalno da mi imamo krizu, političku krizu, krizu institucija, krizu povjerenja i daljnju eroziju umjesto na neki način da se same institucije konsolidiraju i da se stekne jedno određeno povjerenje u njih, bez kojih ni politike nema, ni djelovanja istinske politike, niti je to vjerodostojno što se u javnosti prezentira od tih istih politika, odnosno institucija. Dakle od početka to nije bilo valjano. Skrivati se ovdje danas ponovno pompozno iza domoljublja je apsolutno neprihvatljivo. To nije prihvatljivo. Zašto? Ja se sada neću ponovo vraćati na ono što smo cijelo jutro dosta toga izgubili kad ste za iste stvari, odnosno puno manje stvari ljudi bili ovdje, ondašnja vlast, današnja opozicija … [[Govornica se ne razumije.]] , vi u obrnutoj situaciji prozivali za izdaju, odnosno veleizdaju. Nije bilo rasprave. U to se diže potpredsjednik i kaže ali nije bilo rasprave u Saboru. … [[Govornica se ne razumije.]] rasprave u Saboru, ali nije bila prijedlog zakona, odluka zaključka da niste time započinjali svoju raspravu. Sada je druga stvar. Prema tome, nemojte o tom domoljublju, jer kad god ste se pozivali na domoljublje, bilo branitelji, bilo čudnovati kljunaš, dakle gospodarski pojas. Ne volite to da se podsjeća, ali onda završimo tu priču oko toga. Nemojmo se onda, danas je upravo gospođa predsjednica govorila opet i predstavlja ovaj sporazum domoljubnim. Nas zanima sadržaj, a ljudi će ocjenjivati koliko je on domoljuban ili nije. Dakle kad se želi zatvoriti diskusija, onda se maše domoljubljem, ali to domoljublje na takav način presušuje, presahnulo je to njezino domoljublje na takav način. Pogotovo kad je braniteljima jednostavno vratila papire, izvolite papire sa neriješenim statusom. E sad ćemo se vratiti na odredbu članka 3., ono o čemu je sada evo moj prethodnik, uvaženi kolega Ostojić govorio, i to je nešto najspornije. Dakle, ne bi bilo spora oko toga da ovo što vi, što većina, što HDZ tumači da je tako, da to tu piše i da mi imamo garant da je tomu tako. Onda bi mi mogli ovdje odmah se oko toga složiti, ne trošiti ovdje struju, vodu i što kaže meni jedan građanin koji mi je napisao, kaže ako je tomu tako što vas HDZ uvjerava onda imate na to pristati, koridor je tu, hoće bit on malo uži ili širi, glavno da nije teritorij i odite kući, nemojte cirkusirati. To kaže građanin. E sad, ali to ovdje ne piše što vi to govorite, a nije prvi put nama kad i u zakonu je nešto sporno ili u prijedlogu zakona, dakle ne piše, ali vi obrazlažete dajući počesto ne samo pisana objašnjenja koja kasnije nisu sastavni dio zakona, nego usmena objašnjenja umirujući nas ili neke ljude koji sumnjaju, koji propituju da tomu baš i nije tako. Ne, sve će to biti u redu. Poslije gotovo, donesen je zakon. Onako je kako piše jer tako obrazloženja nikoga ne obvezuju. Prema tome ja ne vidim razloga zbog čega ovdje nije bilo ili koje su ovdje garancije, dakle tih garancija nema. Sad nemam ovdje vaše obrazloženje, imam ovaj goli tekst koji svi znamo čitati, koji nije prijeporan i kamo sreće u tim kad smo već tako kod latinštine da li je tomu tako. Ali ova veza "junction", sad je li koridor, je li točka, je li, ona sve to može biti. Imate različite rječnike i različito što tko pod tim razumijeva, i kakvi su prijevodi i kakvog ćete naći autora. Ali ona u pravnom smislu nije to pravni pojam, to je veza koja može značiti kažem i pravo prolaza, ali može značiti i vlasništvo, dio teritorija. Može značiti ono što su također neke kolege izrazile bojazan, vlasništvo ne samo nad nadmorjem nego i nad podmorjem. A zapamtimo onaj sporazum iz 2001. nikad nije uključivao vlasništvo nad podmorjem, a nama je podmorje, pogotovo to podmorje, bogato plinom i tko zna kakvim nalazištima. Na kraju krajeva i morskim organizmima itekako interesantnije jer pravo prolaza ionako moramo dati i to već Slovenci imaju. Ponovit ću, Slovenci po Međunarodnoj pomorskoj organizaciji obilato koriste njihovi brodovi prolaze, a je li moguće da mi dajemo arbitraži da odluči o nečemu, mi ne znamo kako će oni odlučiti, ne znamo ni koji su arbitri, kakvi su to arbitri, na kraju krajeva nešto što Sloveniji ni po smještaju ni po konfiguraciji njezinog položaja s obzirom da ovdje imamo i Tršćanski zaljev, pripada. Dakle, mi idemo u jednu veliku neizvjesnost, a mi sigurnosti nemamo. Ali zašto nam se to dogodilo? Jer smo međusobno, odnosno vi ste optuživali tadašnju vlast i nastavili i dalje, za izdajničke i onda je to koristila sigurno Slovenija. Umjesto da smo te stvari kod nas razriješili onda takvih problema da idemo u jednu avanturu ne bi dana današnjeg bilo. Evo da ne ponavljam što je kolega rekao i o arbitrima u tome je cijela bit i to je nešto što je sporno i to je ono što izaziva prijeboj kako kod stručne tako i kod svekolike javnosti. Hvala.
Hvala lijepo. 2 ispravka navoda. Najprije kolega Matušić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa premda nema previše smisla ispravljati netočne navode kolegice Antičević ipak ću ispraviti jedan kad je rekla da je premijerka Kosor lagala. To je prvo neprimjeren izraz, drugo netočno je da je premijerka lagala kad je govorila o tome što se i na koji način razgovaralo sa Slovenijom. Drugo nisam čuo ni riječi kritike iz vaših redova kad smo prihvaćali prvi "Rehnov prijedlog" u kojem jasno stoji kontakt s otvorenim morem, u kojem jasno stoji sve ono o čemu vi danas govorite. Tada nismo čuli ni glasa prigovora s vaše strane, a ono na čemu mi temeljimo i zbog čega smo uvjereni da će biti onako kako govorimo i upravo članak 4. koji govori da se sve temelji na međunarodnom pravu. Prema tome kolegice pročitajte dobro tekst.
Hvala. Dalje ispravak navoda, kolega Rošin.
Gospodine potpredsjedniče ja odustajem od ispravka i nadam se da će odustati i kolege sa ove druge strane sale od "Baden-Baden" rasprave pa da možemo čim prije ča. Hvala.
Hvala lijepo. Prijava replike, Ivica Pančić. Uvaženi kolega Pančić, izvolite.
Jednom sam već odustao od replike pa evo da jednu iskoristim. Znači kolegice dobro ste primijetili kada ste rekli da je ovaj sporazum rezultat krize institucija i politika koja je na djelu u Hrvatskoj. Jer upravo to je razlog zbog čega je pozicija Republike Hrvatske loša, zbog čega veliko-teritorijalne aspiracije Slovenije dolaze do izražaja i zbog čega je Hrvatska podložna ovakvim ucjenama. Vlada je nagrižena korupcijom, to valjda nikome ne treba objašnjavati. Vjerojatno nekolicina članova Vlade će biti glavna prepreka daljnjem nastavku pregovora za ulazak u EU. Na taj način institucije države su oslabljene. Gospodarska situacija znamo kakva je. Do prije 6 mjeseci nismo smjeli od saborske većine prozboriti da je uopće na djelu gospodarska kriza u Hrvatskoj da bi ipak danas napredovali pa govorimo o gospodarskoj krizi kao nečemu normalnom. I upravo zbog toga Hrvatska je primorana prihvatiti, bez obzira što će ministar vanjskih poslova ponovno se sa time ne složiti, ovakav loš sporazum. To ne govorim ja, ja sam položio možda nekoliko kolegija iz međunarodnog prava pa se ne smatram stručnjakom za međunarodno pravo, ali vjerojatno sam pročitao više od nazovi stručnjaka sa druge strane, koji nam danas objašnjavaju da nikakvih opasnosti po Hrvatsku nema. Dovoljno je jučer bilo slušati gospodina Davorina Rudolfa koji je bio kritičan i prema onome prijašnjem sporazumu, i vidjeti da se u ovome sporazumu krije jedna mina koja će eksplodirati samo ne znamo kada i gdje i sa kakvim posljedicama. Hvala.
Hvala lijepo. Uvaženi gospodin ministar, gospodin Jandroković. Izvolite ministre.
Zahvaljujem se poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja sam dužan reagirati u ime Vlade Republike Hrvatske zbog neprimjerene i nepristojne izjave zastupnice Ingrid Antičević-Marinović da predsjednica Vlade Republike Hrvatske laže. Dakle, prvo to je neprimjereno, to nije točno i mislim da takav oblik komunikacije ne priliči i ovome Domu i molim vas isto tako, gospodine potpredsjedniče, da zaštitite dignitet Vlade i predsjednice Vlade Republike Hrvatske. Što se tiče vašeg izlaganja ono je puno proturječnosti, ja vam neću reći da lažete, ali ću vam reći da ne govorite istinu. Spomenuli ste da u sporazumu Račan-Drnovšek da je predmet njegov bio samo površina mora. Ne, u ovih 113,4 km kvadratna, dakle to je ta "zona 1" koju i taj sporazum je predvidio hrvatsko more pokloniti slovenskoj strani, radilo se i o morskom dnu. Dakle, nemojte krivo ponovno informirati hrvatsku javnost i iznositi ono što nije točno. Dakle, ovih 113 kilometara ovdje vam je karta, to je trebalo biti dano slovenskoj strani zajedno sa morskim dnom. Dakle, ja ću ponoviti ono sada što sam već rekao gospodinu Pančiću. Ovaj sporazum definira i utvrđuje osnivanje arbitražnog suda koji će temeljem međunarodnog prava donijeti odluku o tome kuda ide granična crta, a sporazum Račan-Drnovšek nije temeljem međunarodnog prava određivao crtu, već je to utvrđivao političkim putem.
Hvala. Slijedi dalje rasprava, uvaženi kolega Damir Kajin. Izvolite kolega Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Što reći da ću biti protiv ovog sporazuma, već sam rekao. Nemojte me isključivati molim vas. Međutim, što još dodati. Slovenska politika nije pokazala da je Hrvatskoj, ne hrvatskoj politici, spremna učiniti najmanju uslugu. Oni i dan danas drže gore na Sv. Geri vojsku. Jednom prilikom sam slušao Kučana, mislim da ga je Stanković intervjuirao i pitao zašto ste tako. On kaže, istina to je vaše ali mi ostajemo i dalje. Do kada? Pa do onog trenutka dok se ta granica neće definirati. Slovenska politika svo vrijeme vrši pritisak prekategorizacijom tih graničnih prijelaza u Istri, oko toga teretnog prometa, najčešće se to dešava upravo na području moje Buzeštine. Ona ne želi obeštetiti 115 tisuća hrvatskih štediša koji već 20 godina čekaju na svoj novac. A Hrvatska to je ono što isto tako treba naglasiti, je između ostalog je preuzela 600 milijuna maraka tzv. prenesene štednje, ali je ostalo zamrznuto negdje oko 300 milijuna maraka. Koliko je to danas sa nekim zateznim kamatama, ne znam. To je ostalo u Ljubljanskoj banci koje Ljubljana želi danas vratiti putem sukcesije što će reći zajedničkim novcem s područja bivše ex Jugoslavije. ... /Govornik isključen./ ... građana Republike Hrvatske, da ne kažem "umire" da očekuje te novce, a novaca nema niti za lijek. To jednostavno nije pošteno, jer nam takva politika prema našim prostorima u najmanju ruku je licemjerna. Jasno je da su Hrvatska i Slovenija susjedi. Mi ćemo uvijek biti susjedi, bit ćemo najbliži susjedi. Samim time želim vjerovati da smo i najbolji susjedi. Ja ako se negdje osjećam kada putujem van zemlje, onda moram priznati da se najbolje osjećam upravo u Sloveniji. Nikada u povijesti između ova dva naroda ili ove dvije države nije bilo nesporazuma. Ni danas ja tvrdim gospodo nema nesporazuma među građanima sa jedne, odnosno sa druge strane granične crte. A jedini nesporazum kojega mi imamo to su oni nesporazumi koji izazivaju političke elite, koje pokušavaju nametati nam rješenja mimo samih građana. I sada gdje smo i što imamo? Sada je tu gotovo. Jasno je vidimo, pali su neki prijedlozi. Neki su bili čak i parafirani tamo 2001. godine. I sada je jasno da Slovenija više ne želi rikverc. Ali sada što imamo s ovim sporazumom? Eto sada za razliku od onoga iz 2001. sada se pojavljuje i neki teritorij. Slovenci jako dobro znaju da Škrile, Mlini, Bužini, Škudelini su hrvatski teritorij, kao što isto jako dobro znaju, kada bi im netko dao čitav Piranski zaljev, što je jasno nemoguće da oni dobiju cijeli zaljev, opet bez ogromne koncesije jednostavno ne bi mogli gospodo doći do otvorenog mora. I to je zapravo taj suštinski problem. Slovenija zna jako dobro da nije u pravu, ali nas svo vrijeme ucjenjuje. Slovenija zna isto tako da joj ne priječi nitko slobodu plovidbe, ali kao što oni kažu hoće ... [[Govornik se ne razumije.]] i u tom pravcu ide ovaj sporazum. Znači uključuje se i nesporno .../Govornik isključen./ ... i na kraju će se dogoditi da ćemo mi dobiti svoje kopno, a naše more će dobiti Slovenci. Evo to je ukratko prijedlog ovog sporazuma o kojemu mi danas raspravljamo. Znači svo vrijeme Slovenci ili slovenska politika bore se za naše, a naša politika jednostavno ne zna se tome oduprijeti i obraniti svoje. To je ukratko rečenica koja se da zaključiti iščitavajući ovaj sporazum. Zašto se sada gospodo izbjegava taj međunarodni sud? Pa da bi ti er arbitri kako bi rekli slovenci ex aequo et bono po pravičnosti i poštenju, odredili granicu kako su je gospodo odredili bivši premijeri 2001. godine. I to je zapravo sva bit ovog sporazuma. Ma jasno je bilo da bez ustupka ne bi Slovenija u mjesec dana po odlasku Sanadera pristala na taj sporazum. Pa jasno je da bez ustupaka hrvatska premijerka u roku od mjesec dana sa Janšom ne bi uspjela postići ovaj sporazum. Jasno je isto tako da blokada šteti, jasno je da Slovenija može nas još neko vrijeme "stiskati", ali Hrvatska treba i to treba reći Sloveniju isto toliko koliko Slovenija u ovom času treba i Hravatsku. Ono što je bit u tom igrokazu stradavaju međususjedski odnosi, stradavaju gospodarski odnosi, stradavaju mali ljudi, lokalna samouprava, stradava i europska perspektiva. I to jasno nije dobro. Iako treba priznati da za hrvatsku blokadu nije Hrvatskoj uvijek kriva samo Slovenija, nego smo ponekada krivi i sami sebi. Zbog čega? Zbog korupcije, zbog koketiranja sa filoustaštvom, zbog nesuradnje sa Haagom i tome slično. Znači što je činiti, što je rješenje? Ova Vlada očigledno misli da je rješenje u popuštanju. Crkva nudi praštanje, ali ne bi popustila, a ja mislim da je rješenje u još jednoj intenzivnijoj, gospodarskoj, kulturnoj, ekonomskoj suradnji .../Govornik isključen. isticanje dobrih primjera na primjer kada je gospodin Krašovec generalni direktor "Cimosa" u jeku krize automobilske industrije iz Kopra i Maribora protivno zahtjevima svojih sindikata u jedan Buzet preselio dvije gospodarske linije kako bi Buzećani tamo imali posao. Evo, ja bih bio čak i da se Ljubljanskoj banci dopusti da što je moguće prije otvori filijalu u Hrvatskoj jer će financirat hrvatsko gospodarstvo. Ali bih isto tako svakodnevno inzistirao da se riješi ta granica, da se riješi taj dug prema našim štedišama i da ne nabrajam dalje. Jednom riječju, ja sam za onu misao kardinala Kuharića u jednom prenesenom smislu da iskoristim ako netko tebi zapali kuću jasno da se više nećemo paliti ili rušiti kuće onda nemoj ti njegovu. Budimo jednom riječju što je moguće bolji susjedi ali se susjedstvo i dobrosusjedstvo ne može kupovati popuštanjem i trgujući teritorijem. Znači, što netko bio isključiviji pa ja bih bio u tom gospodarskom, ekonomskom smislu daleko popustljiviji jer svjestan sam činjenice da vrijeme sve liječi. Ali ako netko jednom izgubi teritorij onda taj teritorij nikada više neće povratiti i to je bit o kojoj bi trebalo isto tako razmišljati. Europa, jasno da nam se gospodo žuri. Istina, kaskamo za njom već jednih sedam, osam godina ali ako drugi vide da smo mi sami sebi uredili svoj dom, da smo riješili tu korupciju, da smo se suprotstavili toj pretvorbi, toj mafiji pretvorbenoj ja sam siguran da će nam i drugi isto tako pomoći. Sve u svemu mislim da je Hrvatska ovim sporazumom oslabila svoju poziciju. Pisao ga je netko u Europi, Americi, Švedskoj a da ni Vlada ne vjeruje u ishod tog arbitražnog sporazuma, jednostavno ne vjeruje, da ne vjeruje najrječitije svjedoči ova famozna izjava koju jasno je da slovenska strana ako uopće i proizvodi bilo kakve učinke na istu neće pristati. Jednostavno, ne možemo nešto potpisivati i onda se od toga ograđivati. To je neozbiljno, to tako ne ide. Vi se na taj način po mom sudu sramotite. Ili gospodo potpišite ili ne potpišite, ali kada nešto potpišete preuzmite odgovornost. A ako za dvije ili tri godine arbitražni sud odluči da smo izgubili dio hrvatskog teritorija onda vi koji ćete dignuti ruku za taj sporazum maknite se iz hrvatske politike.
Slijedi dalje rasprava. Uvaženi kolega Daniel Srb. Izvolite kolega Srb.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, gospođe i gospodo zastupnici. Nakon ove cjelodnevne rasprave o ovoj odluci o davanju suglasnosti Vladi za potpisivanje Sporazuma o arbitraži pokušat ću ne ponavljati ono što su brojni kolege tijekom svojih rasprava iznijeli. No međutim, što je ono što je kontinuitet odnosa sa Slovenijom posljednjih nešto više od deset godina? Dakle, ja bih želio podsjetiti na vrijeme kada je Klub zastupnika Hrvatske stranke prava predlagao Hrvatskom saboru Deklaraciju o odnosima s Republikom Slovenijom na temelju koje se i došlo do toga kao što je gospođa premijerka danas rekla da se o svakom dokumentu koji se tiče odnosa između Republike Hrvatske i Republike Slovenije raspravlja u ovom Saboru. No međutim, ono što je činjenica je da Republiku Sloveniju ne zadovoljava kada je u pitanju ... [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] do otvorenog mora. Ono što Sloveniju zanima su očito teritorijalne pretenzije koje postoje u kontinuitetu. Ovdje je nekoliko kolega spomenulo i Svetu Geru, dakle činjenicu da praktično se taj vrh nalazi pod okupacijom jer je evidentno da su početkom devedesetih čak i slovenski predsjednici priznavali da se radi o hrvatskom teritoriju. No međutim, kada pogledamo unatrag nekoliko mjeseci od tzv. prvog Olli Rehnovog plana do danas što mi imamo? Imamo jedan drugi prijedlog sporazuma u kojem je sam sastav arbitražnog suda složili smo se mnogi nepovoljni i po nas. Postoji i određena terminska problematika tog tzv. "junctiona" ili veze Slovenije s otvorenim morem ali režima korištenja relevantnih morskih područja. A tu se radi zapravo o jednom kontinuitetu slovenske politike povećavanja zahtjeva u odnosu na prvi Olli Rehnov plan koji je ovdje prihvaćen praktično jednoglasno. Moram napomenuti da smo od tada do danas, dakle od prihvaćanja prvog Olli Rehnovog plana imali prvo odbijanje tog plana u Republici Sloveniji. Nakon toga imali smo i posebnu izjavu Ministarstva vanjskih poslova Republike Hrvatske za koju mnogi pravni stručnjaci smatraju da Hrvatskoj može bitno otežati položaj bilo na međunarodnom sudu pravde bilo u bilo kakvoj arbitraži. Nakon toga je došao drugi Olli Rehnov plan kojeg je i Vlada premijera Sanadera smatrala nepovoljnim i zbog toga ga odbila. I na kraju mi imamo i danas odnosno jučer izjavu slovenskog premijera Pahora koji je rekao izričito: "Ukoliko Hrvatska bude donijela posebnu izjavu i to uz svjedoke Predsjedništvo Vijeća Europske unije i Sjedinjene Američke Države kako je ovdje napisano tada Slovenija ovaj sporazum prihvatiti neće." Moje je pitanje sad što se zapravo od tada dogodilo. Mi imamo ovdje ovu izjavu o neprejudiciranju, no međutim za razliku od prošlotjednog teksta mi ovdje nemamo potpise Predsjedništva Vijeća Europske unije, Sjedinjenih Američkih Država što je još prošli tjedan bilo sastavni dio ovog sporazuma. Dakle, iz toga se vidi da praktično od sporazuma do sporazuma Hrvatska ima sve nepovoljniju situaciju. I kada se govori o tome da su zapravo naši razlozi nastavak pregovora odnosno izbjegavanje nove blokade nemojmo zaboraviti da postoje i dvije tzv. pričuvne blokade. Jedna su "topnički dnevnici" a druga je stanje u pravosuđu. Prema tome, moramo bit svjesni toga da čak i prihvaćanjem ovog sporazuma mi nismo riješili sve probleme i sve moguće blokade oko nastavka pregovora radi ulaska Hrvatske u Europsku uniju. I da zaključim, smatram da bi u ovom trenutku pokretanje spora pred Međunarodnim sudom Ujedinjenih naroda mogla se postići maksimum za zaštitu hrvatskih interesa, jer bi nakon toga zasigurno i Slovenija bila u bitno težoj situaciji branit svoju moguću novu blokadu zbog toga što netko protiv nje vodi spor pred Međunarodnim sudom pravde u Haagu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo i jednu prijavu za repliku. Uvaženi kolega Dragutin Lesar. Izvolite, kolega Lesar.
Hvala. Kolega Srb, spomenuli ste izjavu, jednostranu izjavu koju je Vlada Republike Hrvatske spremna dat, a pretpostavljam da u svojoj raspravi niste stigli vidjet novi tekst odluke o današnjem odlučivanju koji je došao vam na klupe kad ste vi imali raspravu, a koju predlažu klubovi zastupnika vladajuće većine i sad se stvar mijenja. Naime, tu jednostranu izjavu Vlada Republike Hrvatske dat će nakon potpisivanja sporazuma. Ne u sklopu potpisivanja sporazuma, nego nakon toga.
Odgovor na repliku, kolega Srb.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Lesar, najljepše hvala na informaciji. Zapravo ste ovime samo potvrdili ono što sam naveo da postoji kao opasnost, a to je kontinuitet novih popuštanja pred slovenskim zahtjevima. Ovo je još jedan primjer. Hvala lijepa.
Slijedi dalje rasprava. Kolega Ivan Drmić. Izvolite, kolega Drmić. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Kolega Šemso Tanković. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Kolega Ranko Ostojić javio se. Izvolite, kolega Ostojić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Samo kratko. Ja bih želio samo dobit informaciju, možda će i predsjednica Vlade nama moći reći razliku između prijedloga koji smo imali jutros na stolu i ovoga što smo sad dobili. Radi se o izjavi o prejudiciranju, odnosno neprejudiciranju ove situacije. Da li ja dobro zapravo čitam da iz ovoga što smo sad dobili na stol mi imamo situaciju u kojoj nećemo imat istovremeno, znači eventualno potpisivanje ovoga sporazuma i da će ta ista izjava bit potpisana u prisutnosti svjedoka, a to znači ljudi koji predstavljaju američku diplomaciju, odnosno Europsku uniju. Također bih želio reći da isto tako ovaj Sabor, ukoliko upravo pristaje na takvu varijantu, kao što sam i maloprije govorio, a to je da osnov Europske unije je da se na čistim temeljima ulazi u nju. Upadamo u problem, a to je da nas eventualno ucjenjuju. Ja bih zaista molio odgovor od gospođe premijerke da li je točno ovo što ja čitam, a to je da su i švedsko predsjedništvo i zapravo Amerikanci čime je najbolji dokaz da ovo nije nikakav bilateralni problem, došli do situacije da od toga odustaju. Također želim reći još jednu rečenicu oko prebacivanja odgovornosti. Mi smo u ovom Saboru, to moram kazat, bili redovito ignorirani kad je u pitanju sve što je bilo vezano za ovo pregovaranje. Morali smo tražit, molit i dobivat eventualno na kapaljku informacije o tome što se događa sa ovim procesom pa bih ja podsjetio štovane kolege iz HDZ-a što je traženo 2001. godine, znači kad je ista takva bila situacija, znači ista tema. Tada je prema Zakonu o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, a citiram potpredsjednika Šeksa: "ta odluka morala sadržavati ustavnu osnovu, ocjenu dosadašnjeg stanja, razloge zbog kojih se predlaže sklapanje međunarodnog ugovora, nacrt međunarodnog ugovora, sastav izaslanstva i sve one druge detalje koji su se na to odnosili". Toga danas nema, to samo pokazuje kako postoje dvostruka mjerila kad je u pitanju HDZ-ovo ponašanje 2001. i ove godine. Ja bih samo za kraj, pošto svi čekamo već tu odluku, samo jednu bitnu stvar rekao, a to je kad pravnici, a mene su tako učili, žele napravit problem postoje dva rješenja. Ili se radi o ljudima koji su neuki, pravno neuki i onda sklope loš ugovor, a postoji druga varijanta da namjerno to naprave radi toga da bi izvukli korist i prevarili nekoga drugoga. Nažalost, mi nemamo ugovor koji bi staroj Ivanuši bio čist, jasan i pregledan. Imamo opet sporazum odnosno situaciju u kojoj postoje dvojbe i za nas zastupnike, a kamoli onda neće bit za građane u Republici Hrvatskoj. Nažalost niste skinuli, odnosno tražeći ovdje konsenzus niste odmakli one dvojbe koje su bile potrebne da ih maknete i to je situacija u kojoj nažalost ponovo dolazimo u varijantu. Tražite od nas koji smo bili redovito ignorirani u ovome Saboru oko ove situacije, oko toga što se događa u pregovorima, tražite konsenzusa, a nakon toga što dobijemo? Ponovno da nismo dobili prave informacije o tome što se dešava u ovoj situaciji. Puno hvala.
Kolegice i kolege, iscrpili smo sve prijave za pojedinačnu raspravu. I prelazimo na završno obraćanje predstavnika klubova. Najprije u ime kluba IDS-a, kolega zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospođo predsjednice, uvaženo gospodo zastupnici, ministri. Znači mi danas odlučujemo o arbitražnom sporazumu i mislio sam da odlučujemo o onoj prvoj izjavi, ali ne. Sad smo dobili novu Odluku o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije te davanje suglasnosti za davanje izjave o neprejudiciranju. A u članku 2., sto posto usuglašeno sa Pahorom, kaže se da Hrvatski sabor daje suglasnost Vladi Republike Hrvatske za davanje izjave o neprejudiciranju kojoj će svjedočiti Predsjedništvo Vijeća Europske unije i Sjedinjene Američke Države u tekstu koji je dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 30. listopada 2009. godine. Vlada Republike Hrvatske dat će izjavu nakon potpisivanja Sporazuma o arbitraži, a prije njegove ratifikacije. Za koliko? Možda tri, četiri godine. Ne znam kad će se to dogoditi, ali ja bih stvarno predložio da se hrvatski Parlament i hrvatska javnost na ovakav način ne blamira. Ovo na kraju ne znači ništa. Ovo je za domaću upotrebu. Mi ćemo se na to pozivati, ali nitko u svijetu, a najmanje arbitri će do toga držati. Kada će biti ratifikacija? Pretpostavljam po ulasku Hrvatske u Europsku uniju negdje za dvije, tri godine. Ali i to treba imati na umu, arbitražni sporazum ovakvoga tipa je uzmi ili ostavi. Nema ovdje uvjetovanja niti Hrvatske Sloveniji, niti Slovenije Hrvatskoj. Prema tome ili uzimamo ili ne uzimamo. Mene jasno ne zanimaju nikakve niti isprike. Mene zanima kako će se ovo sutradan odraziti na kvalitetu življenja u Istri i da li će na kraju Republika Hrvatska uspjeti sačuvati da se tako izrazim svoje more i ono ispod mora. Protiv sam, znači da se i premijerka za išta ispričava jer bi to moglo značiti da je onaj sporazum iz 2001. bio dobar sporazum, dobra stvar. Točno. Ono je isto ja kažem bila dobra stvar za Sloveniju, ne za Hrvatsku. Ali gospodin Račan je time mislio zatvoriti i pitanje Ljubljanske banke, to mi je i svjedočio, rekao i Krškog i granica na kopnu kako kroz bilateralu kako na relaciji Zagreb – Ljubljana, a ne nekim međunarodnim posredništvom što nas samo čini neozbiljnim državama ili vladama, kako naše, tako i slovenske. Drugo što želim reći što sam dva puta već danas rekao. Slovenija nije učinila niti jednu gestu, odnosno slovenska politika, ne Slovenija, da Hrvatskoj vrati njeno. Ni Svetu Geru, ni onih 115000 štediša nije obeštetila itd. itd. Drugo, ono što se svi pitaju kakva će biti sutradan sa ili bez sporazuma gospodarska suradnja između Hrvatske i Slovenije. Ja kažem korektna. Zašto? Jer je ona, znači ta suradnja i u interesu Hrvatske i u interesu Slovenije. Kakav će biti taj turizam ili naša suradnja u turizmu? Apsolutno korektna. Neće Slovenci zatvarati granice niti šta ja znam pojačavati kontrole, jer i Hrvatska može uzvratiti istom mjerom, ali takve politike tuk na utuk apsolutno se treba kloniti jer šteti svima i nama i njima. Ono što Slovenija jedino može, ali ne dokle ona misli da može to je blokirati Hrvatsku na putu u Europu. To jasno nije dobro. Ali budimo iskreni to nije dobro ni za Hrvatsku, niti za Sloveniju i stoga ostanimo, budimo, postanimo najbolji mogući susjedi. Neka slovenski brodovi putuju gore, dole, barke, brodice, jahte. To su činili i do sada. Da tome nije tako ne bi Koper ili Kopar prerastao u najznačajniju luku danas mogu reći gotovo ovoga dijela Jadrana. Budimo dobri susjedi, ali nemojmo jasno trgovati svojim, jer slabiće sutradan nitko neće cijeniti. Za kraj oko većine kojom se ovaj sporazum usvaja. Već je puno toga bilo rečeno. Branit ću normalno dvotrećinsku većinu, ali imam dojam da kako smo dobili tumačenja, objašnjenja da je premijerka i sama ili ministar vanjskih poslova mogao zaključiti ili mogli su zaključiti jedan ovakav aranžman. Ali ono što svakako ću cijeniti što je jedan takav ugovor došao za kojega ću inače biti protiv došao pred hrvatske zastupnike.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a, kolega zastupnik Boro Grubišić. Kolega Grubišić, izvolite. Nemojmo si dobacivati. Izvolite kolega Grubišić.
Šta ćeš, takva je vlast! Poštovani gospodine potpredsjedniče, predsjednice Vlade, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Evo ova cjelodnevna rasprava zaista je iznjedrila mnoge argumente vrlo žučne rasprave i razne čak i ideje kako možda u posljednji čas nešto i napraviti u svezi ovoga prijedloga odluke o davanju suglasnosti Vlade Republike Hrvatske. Sad smo trenutno iznenađeni da nam evo u, prije pola sata najviše stiže još jedan materijal na klupe u kojemu se mijenja izjava o neprejudiciranju u tekstu koji je dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 30. listopada. Dakle, akt od 30. listopada danas je drugi studeni. Dakle, u tri dana smo promijenili opet naše mišljenje. Kada gledamo redoslijed ili kronologiju događanja od 8. svibnja pa do danas, onda vidimo stalnu defenzivu hrvatske politike na međunarodnom planu, odnosno u odnosu sa Slovenijom i Europskom unijom od Rehnovog plana jedan, pa Rehnov plan dva, pa odustajanja od sudova, Međunarodnih sudova za pravo mora u Hamburgu, Međunarodnog suda u Haagu i sada evo posljednja da kažem stavka u tom jednom slijedu, u tom nizu je da će ova izjava o neprejudiciranju slijedi nakon potpisivanja sporazuma. Dakle, prvo će se potpisati sporazum, a potom sporazum o arbitraži, a potom ratifikaciju, a izjava će uslijediti prije ratifikacije. U onom prvom prijedlogu od jutros toga nije bilo. Prema tome, mislim da je ovo još jedan uzmak a potom izjava gospodine Matušić. Samo se vi smijte ali nećete dugo? A potom, dakle to je još jedan uzmak hrvatske politike, to je još jedan znak slabosti hrvatske politike. To je ono što zapravo kako je netko rekao ovdje što nedostaje Hrvatskoj, a to je dobra odgovorna, sposobna nacionalna politika. One okolnosti o kojima smo pričali, koje su dovele do gospodarske, financijske, kulturne i ostale krize djelimično utječu na status Republike Hrvatske, a onda iz toga proizlazi i pozicija u pregovaranju. Jer ako znamo da smo u dugu evo već gotovo ne znam koliko se to vrti dnevno u eurima, ali skoro 50 milijardi eura. Onda je jasno da gledamo na te predpristupne fondove, i ostale fondove, što bi narod rekao kao mačak na vruću kašu. I evo stigli smo do toga da zapravo ustupkom prema našem teritorijalnom moru plaćamo dalje pregovore prema Europskoj uniji i deblokadu Slovenije. To je žalosno i kažem, naglašavam da, kao što sam i rekao u onom uvodnom izlaganju u ime kluba, HDSSB nikada takvu stvar neće i ne može podržati, kao i ja osobno. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba SDP-a, uvaženi kolega zastupnik Zoran Milanović. Izvolite kolega Milanović.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Jasno smo ukazali na nedostatke kojima ovaj sporazum prema našem uvjerenju obiluje. Podsjetit ću da smo u travnju, odnosno svibnju ove godine pokrenuli upravo mi iz SDP-a inicijativu da se usvoji sporazum, tzv. Rehn jedan. Držali smo da je taj sporazum također teška odluka, ali da sadrži onaj minimalan rizik koji svaka zemlja koja ide prema arbitraži, prema adjukaturi, prema davanju ovlasti trećemu da odluči umjesto nje, da je on vrijedan tog odricanja. Pokazali smo i određeno razumijevanje i simpatije za slovensku stranu, dopuštajući da u tom tekstu bude onaj slovenski kontakt, nekakva veza sa otvorenim morem. I to smo smatrali civiliziranim, dobrim, ravnopravnim i pravičnim. To je odluka Sabora. Onda se dogodilo što se dogodilo u hrvatskoj politici, pregovori su počeli opet i onda smo dobili ovaj drugi tekst. Taj tekst je nepovoljniji prema našem uvjerenju i mislimo da raspolažemo argumentima nepovoljniji od prvog teksta. On sadrži neke odredbe koje predstavljaju definitivan nazadak, a predstavljaju jednu odredbu koju smatramo nepremostivom preprekom. Ukratko, odredba prema kojoj se u novoj verziji Sloveniji, odnosno arbitraži daje obaveza i zadatak da utvrdi slovenski spoj sa otvorenim morem smatramo definitivno odlukom ili varijantom u prilog Sloveniji. Kao što smo bili u stanju prihvatiti ono, tako smatramo da i ovo pokazuje još jednu dodatnu simpatiju, odnosno razumijevanje za slovenske aspiracije, ne bih rekao apetite nego aspiracije, koje možemo smatrati zakonitima ili nezakonitima, pravičnim ili nepravičnima, ali kad smo krenuli dogovarati i pregovarati ovaj spor bili smo svjesni da ćemo određene ustupke morati raditi. Pa eto i smo spremni vidjeti kao jedan razuman ustupak, kao jedan rizik koji vjerojatno u konačnici vodi prema rješenju koji su svi toliko kritizirali i na kojem su neki izgradili svoje velike političke karijere. Ali Bože moj, i to je teret državništva, i to se teoretski može. Međutim odredba prema kojoj se Hrvatska odjednom, u potpunosti odriče svog suverenog, bazičnog prava, da predlaže arbitre, odredba prema kojoj se Slovenija i to me najviše čudi, također odriče tog svog prava, je toliko čudna, toliko neuobičajena, toliko neprihvatljiva i ako hoćete nepravedna da na nju ne možemo pristati. Za to nas suglasnost tražili niste, i na to pristati ne možemo. I zato će klub SDP-a biti suzdržan i to biti aktivno suzdržan sa jasnom porukom šta smatramo. Pa vi gospodo koji toliko želite u Europsku uniju, i kojima su se toliko probudili apetiti, morali biste naučiti šta u Europskoj uniji znači konstruktivna suzdržanost. Odite na google pa si pogledajte. Dakle, još jednom, jasna poruka vama, odnosno prije svega Vladi i predsjednici Vlade. Točka 2. sporazuma, kako je predložena i kako je Vlada daje na usvajanje nije prihvatljiva. Hrvatska ne treba i ne smije, a isto vrijedi i za Sloveniju, odustati od svog prava da sama inicijalno predlaže arbitre. I dok se ovo pitanje ne uredi na zadovoljavajući način, svojom suzdržanošću pokazujemo da vrata za rješavanje problema držimo otvorenima jer smo to od početka radili, jer smo sami inicirali Rehn jedan. Međutim na sve što nam donesete na stol pristati ne možemo. I zato vam dajemo jasnu poruku, da tražimo da se ovo izmijeni, odnosno da se izmijeni na zadovoljavajući način. Bilo na način da se vratimo ad integrum, na verziju iz Rehna jedan, u kojoj normalno države same predlažu arbitre i da na neki drugi prihvatljiv način. Ovo ne valja. I za ovo podršku dobit nećete. Što se tiče ratifikacije i većine za ratifikaciju, to odlučite sami. Ja znam da vi imate ustavnih stručnjaka, kojima da date u ruke američki Ustav oni bi našli načina da vrate ropstvo u Ameriku. Hvala.
Ja prosim još malo mira, jer ako ne bude tako, onda ću pozvati kolegu Mimicu, vidli ste on je za 5 minuta podijelio dvije opomene, ja tri sata nisam ni jednu, ali je to bilo učinkovito. Ali zato još imamo dvije prijave u ime kluba. U ime kluba HNS-a, uvažena kolegica zastupnica Vesna Pusić. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Vlade s ministrima. Želim u ime kluba HNS-a podsjetiti još jedanputa o čemu smo danas raspravljali i o čemu ćemo glasovati. Dakle, nećemo glasati o ratifikaciji, nego ćemo dati suglasnost na paraf. Dakle suglasnost na to da predsjednica naše Vlade parafira ovaj sporazum koji se mora nakon što ga parafira i slovenska strana vratiti ovdje u Sabor. HNS će podržati nastavak procesa, i dati će ili podržati suglasnost na paraf. Ratifikacija tek slijedi i bez ratifikacije u Hrvatskom saboru ovaj sporazum neće i ne može stupiti na snagu. Danas se govorilo o mnogim interesima koje treba, Republike Hrvatske, koje treba sačuvati i koje treba realizirati, koji su ključni. Najmanje se govorilo o interesu Republike Hrvatske da bude članica Europske unije. Dozvolite da na jednom primjeru ilustriram u kojoj mjeri je taj interes praktičan. Usporedite luku Kopar i luku Rijeka. Zašto se luka Kopar razvija do ovih razmjera do kojih se razvija, za razliku od luke Rijeka? Jer je luka Kopar luka Europske unije i mi možemo stajati na glavi, nećemo uspjeti istim tempom razvijati luku Rijeka dok luka Rijeka ne postane također luka EU. I kad brodovi uđu u luku Rijeka da znaju da im je cijela Europa otvorena. Da im je cijela Europa bez carina, granica i svega onoga što sada kad uđu u Rijeku sve robe imaju. Prema tome, na ovom jednostavnom primjeru luka koji su gotovo jedna pored druge od kojih je Rijeka nekad bila ogromna, a Kopar mali, a danas je Kopar ogroman, a Rijeka u usporedbi s njim mala. Mi želimo, između ostalog, i od luke Rijeka i od svih ostalih naših institucija, gospodarskih subjekata napraviti europsku lokaciju i dati im šansu da se razvijaju istim tempom i na isti način kao i druge lokacije, zemlje i gospodarski subjekti unutar EU. U ovom sporazumu treba minimalizirati rizik u onom drugom interesu, realizacije onog drugog interesa, a to je odluka vezana na arbitražu koja će donijeti odluku o granici. Hrvatska Vlada do ratifikacije, stav je kluba HNS-a, mora biti ta koja će biti u poziciji da daje suglasnost ili ne na listu s koje se izabiru arbitri. To treba biti ili izjava hrvatske Vlade, stav, sastavni dio posebne izjave kako god mislite to urediti, ali taj dio minimalizira onda i rizik koji nikad nije nepostojeći, postoji, ali minimalizira rizik sa druge strane. HNS se uvijek zalagao da Hrvatska osim zemljopisno i politički postane Europa. I mi nismo spremni niti u ovom trenutku zaustavljati taj proces i ja nisam spremna za 5 godina odgovarati na pitanje moje kćeri kako to da su naši susjedi otišli puno dalje od nas? Kako to da su oni napredovali puno više od nas, a mi svoj problem još uvijek nismo riješili? I zato ćemo raditi sve što je u našoj moći da zaštitimo oba ova interesa i da se s ovim pitanjem nikad ne suočimo.
Hvala lijepo kolegici Pusić. I zadnja prijava u ime kluba HDZ-a, uvaženi kolega zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite doktore.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo predsjednice Vlade, ministri, kolegice i kolege. Evo više od 9 sati rasprave, a mi ipak sporazum o arbitraži koji je pred nama tumačimo različito. Ja ću reći kako ga tumači naš klub. Prije svega treba reći da u ovom sporazumu ne nalazimo niti jednog slovca, ni jednog retka, ni jedne odrednice po kojoj bi Hrvatska se odricala svog teritorija. Obrazloženje, u ovom sporazumu prije svega postigli smo veliki iskorak jer smo odvojili granično pitanje od pregovora i to je veliki uspjeh hrvatske diplomacije. Svi rokovi počinju teći nakon što potpišemo ugovor o pristupu Eu. I riješili smo jedan veliki problem o kojem je sad govorila i kolegica Pusić. Zašto smatramo da je teritorij dovoljno zaštićen ovim dokumentom sporazuma o arbitraži? Zbog toga što se pitanje granice koje je određeno u članku 3. 1A pitanje granice na kopnu i moru rješava se na temelju arbitraže, ali kako? Članak 4. 1A kaže vrlo jasno, na temelju pravila i načela međunarodnog prava za utvrđivanje granica. A što kažu pravila i načela međunarodnog prava? Pogledajmo u članku 15. Konvencije o pravu mora koja je glavni međunarodni akt za određivanje granica na moru, a koju smo potpisali i naša susjedna Slovenija i mi negdje '92. godine. A članak 15. Konvencije o pravu mora potpuno jasno kaže kad se radi o zaljevu koji je ograničenih dimenzija, dakle kao što je Savudrijska vala, granica ide po sredini tako da se odmjere točke jednake udaljenosti od jedne i druge obale. Koji bi arbitražni sudac mogao dosuditi nešto protiv ove konvencije kad u sporazumu piše da će se granica odrediti citiram: "prema pravilima i načelima međunarodnog prava za utvrđivanje granica."? Nema nikakve mogućnosti da se donese odluka protiv Konvencije o pravu mora. Zašto nema? Zato jer će odluku donositi ljudi koji su, kako tu piše, priznati stručnjaci za međunarodno pravo. Točno je da su oni sa liste, ali isto tako će i slovenska strana sa liste odabrati stručnjake. Dakle, ograničenja su obostrano jednaka, nema razloga vjerovati da tu netko stječe neku prednost. Ali na listi su međunarodni stručnjaci za pravo, priznati međunarodni stručnjaci, koji će od njih dozvoliti [[Upadica: koji?]] Oni koji su na listi, koji su na listi. To ćemo vidjeti kad bude lista objavljena, ali ako je priznati stručnjak za međunarodno pravo tko će od njih svoju reputaciju staviti na vagu odlukom protiv Konvencije o pravu mora kad mu se ovdje kaže da mora suditi po međunarodnom pravu. I zato smatramo da je teritorij potpuno zaštićen. Slijedeće pitanje koje se nameće to je kakva je veza između Slovenije i otvorenog mora? Za razliku od Rehnovog prvog plana u kojem je pisalo riječ kontakt ovdje ne piše kontakt nego doslovno piše veza, ali ne piše veza sa nego veza prema otvorenom moru ili "junction to the high sea". Veza prema, nije veza sa. Veza prema može biti prometna veza i to je jedino ispravno tumačenje, a to znači zaštićeni prolaz koji će sada biti arbitražom i potvrđen. Prema tome da zaključimo, u ovom dokumentu ako ga usporedimo sa Konvencijom o pravu mora na koju se dokument poziva izrijekom na međunarodne propise, nema mogućnosti da međunarodno priznati sudac sudi suprotno međunarodnim propisima. Ako bi to dosudila Europska unija onda se otvaraju mnoga druga pitanja koja ja na ovom mjestu ne bih htio niti izreći niti u njih posumnjati. Dakle mi ćemo podržati ovaj prijedlog, zbog toga jer smatramo da je hrvatska diplomacija uspjela iznjedriti takav prijedlog po kojem Hrvatska ne kupuje svoje članstvo u Europskoj uniji odricanjem od svoga teritorija. I to je naš zaključak na kojem inzistiramo i kojeg možemo braniti pred svakim auditorijem. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I zaključno u ime izlagača, predsjednica Vlade Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala. Hvala vam lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo, zastupnice i zastupnici, hvala vam lijepo na raspravi koja je ponovit ću još jedanput bila u većem dijelu i konstruktivna i tolerantna. Zahvaljujem na tome. Ponovit ću još jedanput ako budete dali potporu ja ću ovaj sporazum kao što smo već puno puta to rekli potpisati. Ono što je važno i što mislim da evo na kraju današnjeg dana još jedanput mogu i ja konstatirati jest da ako krenemo tim putem, dakle nakon potpisa ratifikacija i onda sve ono što slijedi, svi rokovi koji su ovdje predviđeni, mi smo definitivno sigurni da smo odvojili pregovore od rješavanja problema, odnosno bolje rečeno graničnoga pitanja. I to je suština ovog posla kojeg smo vam predložili da prihvatite. Dakle, ja sam puno puta govorila i u javnosti reći ću i večeras bilo bi mi drago da što je moguće veći broj zastupnika i zastupnica podupre potpisivanje ovoga sporazuma. Dakako da želim još jedanput podsjetiti tu posebice evo molim gospodin Kajina, zastupnika Kajina da obrati pozornost, budući da je gospodin Kajin malo prije rekao da se ne zna kada će biti ratifikacija za godinu, dvije, tri, kako ste rekli. Ne, ovdje točno piše u zajedničkoj izjavi na kraju vrlo jasno se kaže nakon potpisa sporazuma, mi se vraćamo u svoje parlamente i premijer Pahor i ja i predlažemo ratifikaciju. I to je trenutak kada će se tražiti jedna drugačija većina. Međutim ja sam dakako htjela i voljela bih da ta većina bude što veća. To piše u zajedničkoj izjavi i vrlo jasno da ćemo tražiti odnosno nastojati da se taj posao obavi do prosinca 2009. godine, dakle to piše u zajedničkoj izjavi na kraju ovog dokumenta koji smo vam predložili. Dakle, dame i gospodo zaključno vidimo se na ratifikaciji u parlamentu, tada će se tražiti dvotrećinska većina. Ja vjerujem da će se do tada i ova aktivna ili konstruktivan suzdržanost SDP-a promijeniti u aktivno ili suzdržano za, odnosno u potporu. To bi bilo dobro. U svakom slučaju ova odluka kluba SDP-a aktivno, konstruktivno suzdržano jest bolje nego aktivno ili konstruktivno protiv. Tako mi se sada to čini. Bilo bi dobro i evo učinit ćemo sve da se u konačnici na ratifikaciji to aktivno-suzdržano promijeni u aktivno za. Zašto? Zato što je to dobro za Hrvatsku, zato što je to dobro za završetak pregovora i zato što je to u konačnici dobro za budućnost Hrvatske kao članice Europske unije. Dame i gospodo i na kraju sam dužna, budući da su klubovi vladajuće koalicije dali amandman na odluku reći da Vlada taj amandman prihvaća. Dakle, radi se o jednostranoj izjavi i o tome da se ovdje pojašnjava još jedanput da će se ta izjava nakon potpisivanja sporazuma dati prije njegove ratifikacije u hrvatskom Parlamentu. Hvala vam lijepo još jedanput. I vjerujem da ćemo se uskoro ponovo ovdje vidjeti kada ćemo ponovno raspravljati o ovom dokumentu i vjerujem uspješno završiti i taj posao ratifikacije. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo predsjednici Vlade. I sada da pročitam ono što smo primili na temelju provedene rasprave o sporazumnoj arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije kao izjavi o neprejudiciranju klubovi zastupnika HDZ-a, HSS-a, HSLS-a, SDA-a, SDSS-a i Klub zastupnika nacionalnih manjina su utvrdili prijedlog odluke o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije, te davanje suglasnosti za davanje izjave o neprejudiciranju. U članku 1. te odluke stoji: "Hrvatski sabor daje suglasnost Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije u tekstu koji je dostavila Vlada Republike Hrvatske, aktom od 30. listopada 2009." Članovi druge odluke: "Hrvatski sabor daje suglasnost Vladi Republike Hrvatske za davanje izjave o neprejudiciranju kojim će svjedočiti predsjedništvo Vijeća Europske unije i Sjedinjene Američke Države u tekstu kojeg je dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 30. listopada 2009. godine. Vlada Republike Hrvatske dat će izjavu nakon potpisivanja sporazuma o arbitraži, a prije njegove ratifikacije. Članak 3. stupa na snagu danom donošenja." To je ono o čemu glasujemo. A prije nego krenemo na glasovanje, prosim da se uključimo da utvrdimo kvorum. Uključimo se i glasujmo. Samo kvorum. Identificirajte se. Imamo rezultat? 120 prisutnih, prema tome možemo donašati pravovaljanu odluku. I sada na temelju članka 229. stavka 3. Poslovnika Hrvatskog sabora Klub zastupnika HDSSB-a traži poimenično glasovanje o Prijedlogu odluke o davanju suglasnosti Vlade Republike Hrvatske za potpisivanje sporazuma o arbitraže između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjavi o neprejudiciranju. Sukladno ovom članku i ovom stavku, ako je takav stav kluba onda se on mora poštovati. Stoga molim tajnika jer prema Poslovniku on rukovodi glasovanjem da preuzme rukovođenje glasovanjem.
Možemo početi. Ivo Andrić – za, Ingrid Antičević-Marinović – suzdržana, Željka Antunović – suzdržana, Ivan Bagarić, Arsen Bauk – suzdržan, Luka Bebić, Davor Bernardić – suzdržan, Goran Beus Richembergh – za, Suzana Bilić-Vardić – za, Mato Bilonjić – za, Dragutin Bodakoš – suzdržan, Ivan Bogović, Biljana Borzan – suzdržana, Rade Bošnjak – za, Marin Brkarić – suzdržan, Perica Bukić – za, Vesna Buterin – za, Karmela Caparin – za, Gari Capelli – za, Brankica Crljenko – suzdržana, Nada Čavlović-Smiljanec, Ivan Čehok, Zdenka Čuhnil, Tomislav Čuljak – za, Krešimir Ćosić, Luka Denona – suzdržan, Miljenko Dorić, nema ga, Igor Dragovan, Ivan Drmić, nema ga, Josip Đakić, Šima Đurđević, Mirjana Ferić-Vac – suzdržana, Krešo Filipović – za, Stjepan Fiolić, Gvozden Srećko Flego, Zdenko Franić, Josip Friščić, Stipo Gabrić, Ratko Gajica, Sunčana Glavak – za, Branimir Glavaš, Ivo Grbić, Branko Grčić, Stanko Grčić, Boro Grubišić – protiv, Krešimir Gulić – za, Mario Habek – suzdržan, Ivan Hanžek – suzdržan, Andrija Hebrang – za, Goran Heffer, Mirela Holy, Mile Horvat, Zlatko Horvat – za, Silvano Hrelja, Danica Hursa – za, Davor Huška – za, Vladimir Ivković – za, Ivan Jarnjak, Nadica Jelaš – suzdržana, Romana Jerković, Ivo Josipović – protiv, Željko Jovanović – suzdržan, Ljubo Jurčić, Marin Jurjević – suzdržan, Damir Kajin – protiv, Željana Kalaš, Zdravko Kelić, Nedjeljka Klarić, Boris Klemenić, Zlatko Koračević – za, Antun Korušec, Ante Kotromanović, Dragan Kovačević, Dino Kozlevac – suzdržan, Ante Kulušić, Stjepan Kundić – za, Boris Kunst, Bruno Kurelić – suzdržan, Branko Kutija – za, Josip Leko – suzdržan, Dragutin Lesar – protiv, Slavko Linić, Ana Lovrin – za, Franjo Lucić – za, Šime Lučin, Marija Lugarić, Ljubica Lukačić, Nevenka Majdenić – za, Anton Mance – za, Gordan Maras – suzdržan, Goran Marić, Nevenka Marinović – za, Krunoslav Markovinović, Boris Matković – za, Frano Matušić – za, Nazif Memedi, Anđelko Mihalić, Zoran Milanović, Boris Miletić, Stjepan Milinković – za, Neven Mimica, Petar Mlinarić, Daniel Mondekar, Mirando Mrsić, Zvonimir Mršić – suzdržan, Živko Nenadić, Milanka Opačić, Rajko Ostojić, Ranko Ostojić – suzdržan, Ivica Pančić – protiv, Marija Pejčinović-Burić, Marijana Petir, Tonino Picula, Vlatko Podnar – suzdržan, Milorad Pupovac – za, Vesna Pusić – za, Furio Radin, Niko Rebić, Ivanka Roksandić, Berislav Rončević, Zdravko Ronko, Jerko Rošin – za, Vedran Rožić, Josip Salapić – za, Petar Selem, Damir Sesvečan – za, Gordana Sobol, Daniel Srb – protiv, Nenad Stazić, Nedjeljko Strikić – za, Ivan Šantek, Vladimir Šeks, Nevio Šetić – za, Tatajana Šimac-Bonačić, Sonja Šimunović – suzdržana, Ivan Škaričić – za, Vesna Škulić, Deneš Šoja, Božica Šolić, Boris Šprem – suzdržan, Dubravka Šuica – za, Šemso Tanković - za , Emil Tomljanović - za, Marko Turić, Željko Turk - za, Davorko Vidović, Zoran Vinković - protiv, Biserka Vranić - suzdržana, Tanja Vrbat - protiv, Antun Vujić, Dragan Vukić, Dragica Zgrebec - suzdržana, Mario Zubović. Sad ću pročitat ove koji nisu bili: Luka Bebić, Miljenko Dorić, Ivan Drmić, Gvozden Srećko Flego, Ratko Gajica, Branimir Glavaš, Branko Grčić, Goran Heffer, Mirela Holy, Mile Horvat, Ljubo Jurčić, Ante Kotromanović, Goran Marić, Boris Miletić, Marijana Petir, Zdravko Ronko, Vladimir Šeks, Tatjana Šimac-Bonačić, Marko Turić. Eto to bi bilo to. Sad da zbrojim.
Proglašavam da je Sabor većinom glasova, 80 za, 45 suzdržanih i 8 protiv donio Odluku o davanju suglasnosti Vladi Republike Hrvatske za potpisivanje Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije i izjave o neprejudiciranju. Dame i gospodo, kolegice i kolege, evo nakon osam sati rada predsjednica Vlade, ministri, zaključujem sjednicu. Bit će onaj tjedan iza, ali ako se nešto mijenja bit ćete o tome obaviješteni. Hvala vam lijepa. Laku noć.