Uvaženi gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Zakon o elektroničkim komunikacija kojeg predlažemo danas naslijediti će dosadašnji Zakon o telekomunikacijama koji je usvojen 2003. godine koji je u međuvremenu nadopunjavan tri puta i koji je u proteklih više od 4 godine svojom primjenom polučio mnoge pozitivne efekte na tržištu telekomunikacija u Republici Hrvatskoj. Temeljem toga zakona 2004. godine imenovano je i Vijeće Hrvatske agencije za telekomunikacije, regulator na tržištu telekomunikacija čijim je radom u protekle 4 godine kao i aktivnom primjenom zakonskih rješenja, temeljem dosadašnjeg zakona došlo do liberalizacije na području telekomunikacija, došlo do vidljivih, lako mjerljivih i egzaktno opipljivih efekata za građane, za gospodarstvo za sve korisnike telekomunikacijskih mreža i usluga u Republici Hrvatskoj. Dozvolite stoga da tek u nekoliko rečenica iznesem koji su efekti u protekle 4 godine bili polučeni. Pa ću tako reći da je na području usluga u mobilnim mrežama broj korisnika u protekle 4 godine više ne udvostručen sa 56% krajem 2003. godine, na gotovo 120% u ovom trenutku. Istovremeno svjedočimo o padu cijena usluga od 20% za građane do 50% za velike korisnike. U nepokretnim mrežama od 9 aktivnih operatera na tržištu Republike Hrvatske imamo 18% korisnika, 18% brojeva koji nisu kod operatera koji je dominantni operater i jedini bio do prije nekoliko godina, isto tako efekti u cijenovnom smislu su vidljivi i bilježimo sniženje cijena do 20% do uslugama u mobilnim mrežama. Na području širokopojasnog pristupa Internetu, na području … [[Govornik se ne razumije.]] također bilježimo značajan i rekao bih skokovit napredak na način da trenutno imamo oko 440 tisuća širokopojasnih priključaka Interneta što predstavlja 10% penetracije u … [[Govornik se ne razumije.]] čime se Hrvatska svrstava među srednje razvijene zemlje po tom pitanju, a čak je i iznad nekih sadašnjih punopravnih članica Europske unije. Iako je postojeći zakon dakle, polučio i njegova primjena mnoge pozitivne efekte na području telekomunikacija slijedom razvoja tog područja u Europi, slijedom usvajanja i stupanja na snagu tzv. novog regulatornog okvira Europske unije bilo je potrebno pristupiti potpunim, potpunoj promjeni, dakle, novom zakonu koji nosi naziv Zakon o elektroničkim komunikacijama čime zapravo polako izraz telekomunikacije odlaze u manje učestalu uporabu, a sve ćemo se više privikavati na novu i … [[Govornik se ne razumije.]] a to su elektroničke komunikacije. Ovim zakonom usklađujemo se dakle, u potpunosti sa novim regulatornim okvirom Europske unije za područje elektroničkih komunikacija koji se sastoji od 7 direktivi, jedne odluke i jedne uredbe a koji u svojoj srži donosi mnoge bitne promjene na području elektroničkih komunikacija. U čemu su te bitne promjene? One se očituju prije svega u daljnjem jačanju neovisnosti nacionalnog regulatora koji mijenja i ime, koji će se zvati hrvatska agencija za pošte i telekomunikacije, skraćeno HAPEK. Novo nacionalno regulatorno tijelo objediniti će i do sada dva razjedinjena regulatora, odnosno dva razjedinjena područja regulacije, regulacije poštanskog tržišta i regulaciju telekomunikacijskog tržišta. Jačanje neovisnosti očituje se u tome što se novom regulatoru daje u nadležnost i donošenje podzakonskih aktata, čak 18 pravilnika, agencija će temeljem ovoga zakona donesti samostalno dakle, bez suglasnosti bilo ministra, bilo ministarstva, što je svakako jedan od vrlo opipljivih argumenata u tezi da se novom regulatoru jača nadležnost i utjecaj. Također ovim zakonom se u bitnom radi napredak na području zaštiti prava korisnika. Do sada se naime, kod agencije moglo o pravima korisnika komunikacijskih usluga, o potrošačima, o njihovim primjedbama raspravljati na razini savjetovanja, konzultacija, rasprava sa operaterima, dok će se prema ovom prijedlogu zakona na kod regulatora ustrojiti unutarnja administrativna jedinica koja će te zahtjeve obrađivati a koja će predlagati regulatoru, dakle, hrvatskoj vijeću agenciji za telekomunikacije odluke koje će ona donositi i koja će imati izvršnu snagu i biti obligatorne prema onima na koje se odnose. Ovim se zakonom također pojednostavljuje i ulazak u djelatnost na način da se sustav dozvola, koncesija zamjenjuje sustavom općeg ovlaštenja što znači daljnje pojednostavljivanje početka bavljenja elektroničkim komunikacijama. Jedna novina koja se uvodi i koja je sigurno jedna od najznačajnijih dijelova ovoga zakona potrebna je po mom mišljenju nešto preciznije i nešto detaljnije obrazložiti. Radi se o pojmu prava puta koji se uvodi u hrvatsko zakonodavstvo u ovom zakonu. Radi se o, također o pojmu infrastrukturnog operatora kao pravne ili fizičke osobe koja posjeduje, razvija elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i smatramo da smo na ovaj način stvorili dobar okvir uvođenja ovih pojmova i definiranju njihovih međusobnih i nadležnosti i značenja. Da smo postigli situaciju u kojoj se osigurava daljnji nesmetani razvoj elektroničke komunikacijske mreže, djelatnost elektroničkih komunikacija bez zadiranja u vlasništvo nad distributivnom telekomunikacijskom kanalizacijom, nad DTK mrežom što je svakako barem u javnosti slovilo kao prijeporno pitanje. Dakle ovaj zakon niti želi niti može niti ulazi u vlasništvo nad DTK. Ovaj zakon dapače omogućava nesmetan razvoj, korištenje DTK za sve alternativne operatore na jedan transparentan način. Na način gdje regulator u svakom trenutku ima potpunu kontrolu nad procesom gdje može zaustaviti raspodjelu prostora u DTK ukoliko je argumentirana žalba podnesena u predviđenom roku. Ovaj cjelokupni zamršen koloplet ide u korist i po rješenju iz ovog zakona gradovima i općinama dakle jedinicama lokalne samouprave jer će oni, njima biti omogućeno i da postanu infrastrukturni operatori s jedne strane a s druge strane da uprihoduju svoju poziciju da kao vlasnici, kao nositelji stvarnog prava na nekretninama preko kojih prolazi DTK stvore prihode u svoje proračune jer će infrastrukturni operator biti obvezan izvršiti, plaćati nadoknadu nositelju stvarnog prava a u većini su, slučajeva su to općine i gradovi na području gdje DTK prolazi čime će po prvi puta to zakonom biti uređeno u korist općina i gradova. Ovaj zakon je imao i isto tako jedan respektabilan put donošenja. On je bio pripreman već 15 mjeseci, početak pripreme prije 15 mjeseci. Prošao je u dva kruga javnu raspravu. Prvi puta javnu raspravu o smjernicama za izradu ovog zakona prošle godine. Drugi puta javnu raspravu u Konačnom prijedlogu koji je, koja se odvijala u ožujku ove godine koja je bila najprije dva tjedna pa na zahtjev operatora produžena za još tjedan. Dakle trajala je ukupno tri tjedna. U toj javnoj raspravi izneseno je ukupno 485 primjedaba od 33 pravne i fizičke osobe od kojih je predlagač ovog zakona usvojio u manjem ili većem dijelu 143 primjedbe je ugradio u ovaj Konačni prijedlog zakona. Naravno zakon je prošao i u dva kruga konzultacije i koordinaciju na Gospodarsko-socijalnom vijeću i stoga dozvolite da iznesem ocjenu da je jedan od najpomnije, najdetaljnije pripremljenih zakona u Republici Hrvatskoj do sad bar po mom iskustvu. I stoga vrlo samouvjereno možemo reći da je on dobar, da on vrlo zamršenu problematiku rješava na način koji omogućava svekoliki gospodarski razvoj na području elektroničkih komunikacija koji omogućava daljnju zaštitu prava korisnika usluga, mobilnih fiksnih mreža i koji svakako predstavlja jedan novi standard kojega ćemo se nastojati i ubuduće držati. Za sva vaša pitanja naravno stojimo na raspolaganju i očekujemo da će i ova rasprava potvrditi ovo što sam ja sada izrekao. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za pomorstvo, promet i veze gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora na 9. sjednici raspravio je Prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama s konačnim prijedlogom zakona. Ovaj je Prijedlog zakona Odbor raspravio sukladno odredbi članka 89. kao matično radno tijelo. Uvodno izlaganje daje predstavnik predlagatelja koji je istakao da u procesu ispunjavanja uvjeta za punopravno članstvo u Europskoj uniji i u svrhu zatvaranja pregovora o poglavlju 10. informacija, društvo i mediji koje obuhvaća područje elelktroničkih komunikacija Republika Hrvatska preuzela je obvezu potpunog usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s mjerodavnom pravnom regulativom Europske unije u području elektroničke komunikacije. Ujedno je naglasio da je zakon u potpunosti usklađen sa svim temeljnim propisima EU koji čine regulatorni okvir u elektroničkim komunikacijama iz 2002. kao i naknadno donesenim direktivama iz 2006. godine. Kazao je da ovim zakonom se ne ulazi u rješavanje vlasništva nad DTK-om jer to ne bi bilo moguće ni svrsishodno ali da je korištenje i razvoj DTK riješen na kvalitetni način u poglavlju 4. Posebno je ukazao i na daljnje institucionalno jačanje i osiguravanje neovisnosti i djelovanje ostvarivanja regulatornih zadaća nacionalnog regulatora i regulatornog tijela u elektroničnim komunikacijama koji postaje Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije. A čime se objedinjuju regulatorni poslovi iz domene elektroničkih komunikacija i poštanskih usluga a sve po uzoru na većinu članica Europske unije. U raspravi je istaknuto da su operateri i jedinice, operatori i jedinice lokalne samouprave obraćali se Odboru sa osnovnim problemima a to je pitanje svrsishodna, svrsishodnosti prava korištenja DTK odnosno elektroničkim komunikacijskim infrastrukturom. Izražena je i bojazan da bi preloženo rješenje nesumnjivo dovelo do zaustavljanja liberalizacije tržišta i nove monopolne pozicije na tržištu što znači da bi najkreativnije tržište poslovnih korisnika bilo u cijelosti zatvoreno alternativnim operatorima. Iznijeto je i mišljenje da bi iz zakona trebalo izdvojiti elektroničnu komunikacijsku infrastrukturu, odnosno DTK, te narečenu materiju urediti možda posebnim zakonom. U raspravi se postavlja pitanje da li se pod izraze zakona konzultiralo pravne eksperte pri definiranju novog pravnog instituta prava puta, a s obzirom na činjenicu da je predloženo rješenje vlasnik nekretnine dužan trpjeti pravo na svojoj nekretnini. Također je izneseno mišljenje da zakon treba donijeti, ali da postoje elementi koji nisu usaglašeni i da se ide samim tim na štetu malih operatora i jedinica lokalne samouprave. Neki članovi su ocijenili da se o ovom prijedlogu zakona treba provesti rasprava samo u prvom čitanju, a kako bi se razmotrile primjedbe svih zainteresiranih dok neki smatraju da je zakon poboljšanje u odnosu na postojeće rješenje, te da je dobro provesti raspravu u zakonu u dva čitanja. Predsjednik Udruženja za telekomunikacije smatra da je poglavlje 4., 8. i 15. vrlo važno i da se u njemu kriju određeni prijepori. I mišljenje je da bi poglavlje 4. trebalo izuzeti iz ovog zakona i riješiti ga drugim zakonom, te da će ponuđena rješenja u poglavlju 8. usporiti dinamiku liberalizacije tržišta, a na žalost u poglavlju 15. nije riješeno pitanje kalendarskih rješavanja pojedinih odnosa u obradi tržišta. Također je naglasio da industrija traži da se utvrde pravila korištenja nad DTK-om, osnivanjem pravne osobe, a u svrhu gospodarenja pod jednakim uvjetima. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 7 za, 6 protiv prihvatio da se prijedlog donese i po hitnom postupku i predložio Hrvatskom saboru da se donese Zakon o elektroničkim komunikacijama. Hvala.
Hvala. Žele li predstavnici drugih radnih tijela uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama zapravo je dorađen i dopunjeni Zakon o telekomunikacijama koji je donesen 2003. i već 3 puta je mijenjan. Dakle, pojavila se potreba za novim zakonom i zato prijedlog ovog novog zakona posljedica je i usklađivanja sa EU zakonodavstvom. Ali kao što rekoh i velikog tehnološkog napretka, te elektroničkih komunikacija, liberalizacija tržišta, sve veći broj operatora i dakako uvođenje reda i nadzora u toj rekao bih šumi operatora i informacija. Glavna uloga u ovome pripada novoj neovisnoj regulatornoj agenciji, hrvatskoj Agenciji za poštu i elektroničke komunikacije koja objedinjuje dvije dosadašnje regulatorne agencije – Hrvatsku agenciju za telekomunikacije i Vijeće za poštanske usluge. Prijedlog ovog zakona posebnu je pozornost posvetio daljnjem jačanju neovisnosti i izgradnji potrebnih kapaciteta novog nacionalnog regulatornog tijela u području elektroničkih komunikacija i poštanskih usluga. Zatim zaštiti prava krajnjih korisnika tih usluga, pitanje tržišnog natjecanja, te ostvarivanju transparentnih uvjeta za pristup i zajedničko korištenje izgrađene elektroničke komunikacijske infrastrukture i s tim povezane opreme. Posljedica je toga i takvog rada već su i još više će biti niže cijene i kvalitetnija usluga. Da bi sve ovo moglo funkcionirati bez zastoja i odgode, a u neriješenim imovinsko-pravnim odnosima u svezi DTK mreže bilo je nužno uvesti i jedan novi zakonsko-pravni pojam pravo puta, što znači pravo pristupa, postavljanja, korištenja, popravljanja i održavanja komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme bez prejudiciranja vlasništva. Pitanje vlasništva sigurno će potrajati. Nije moguće to čekati, pa tek onda ući u svijet elektroničkih komunikacija. Bilo bi to suludo komunikacijsko samoubojstvo sa nesagledivim posljedicama. Da bi sve to moglo funkcionirati glavni teret nosit će nova regulatorna agencija, rekoh Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije koja objedinjuje dosadašnje regulatorne, samostalne regulatorne agencije za poštanske i telekomunikacijske usluge. Trebamo im i moramo zahvaliti na dosadašnjem radu jer su se istodobno ustrojavale i tržišta regulirali. Posebno tešku zadaću imala je Hrvatska agencija za telekomunikacije. Sada nastavljaju zajedno raditi i ovim zakonskim propisima moramo im pomoći i svakako poželjeti još veću sreću i uspješnost za boljitak sviju nas. Ako to ne bude tako oni su ti prvi koji će nas na to upozoriti. Prijedlog zakona agenciji daje velike ovlasti, ali i još veću odgovornost u društvu. Moraju još više razviti tržište, povećati kvalitetu, sniziti cijenu usluge, osigurati visoku razinu zaštite korisnika usluge, zaštite osobnih podataka i privatnosti itd. Agencija za svoj rad odgovara Hrvatskom saboru, a njen rad je javan i transparentan. Agencijom upravlja vijeće od 7 članova koje imenuje Hrvatski sabor uz vrlo visoke kriterije i nakon javnog poziva i predlaganja tu svoju dužnost članovi će agencije, Vijeća agencije obnašati profesionalno kao zaposlenici agencije. To mora biti tako, jer je prevelik posao i prevažan. Vijeće agencije podnosi Hrvatskom saboru i Vladi godišnje izvješće o radu sa jasno zadanim parametrima koje to izvješće mora sadržavati. Njihov rad moći ćemo pratiti, rekao bih svakodnevno preko njihove Internet stranice, a isto tako i usluge i poštanske i elektroničke kojima se svaki dan koristimo. Dakako da je agencija dužna čuvati tajnost klasificiranih podataka i poslovnih tajni sukladno zakonskim propisima. Dobro je da agencija podliježe i godišnjoj reviziji jer ta branša okreće ogroman novac, ne znam, čini mi se da sam čuo negdje oko 15 milijardi godišnje. Sam način odlučivanja u vijeću jamči manju mogućnost manipulacije jer vijeće donosi odluke većinom glasova svih članova, rekli bi kvalificiranom većinom i naravno, nakon toga nema žalbe, može se ići samo na upravni sud i po ovom prijedlogu zakona takvi slučajevi za sud postaju hitni. Rokove za odlučivanje dobila je i agencija kako ni ona ne bi mogla odugovlačiti sa donošenjem odluka i rješenja. Prigodom gradnje poslovne i stambene zgrade, ovo je jako dobro, investitor mora izgraditi kabelsku kanalizaciju za pristupnu elektroničku komunikaciju koja će biti na raspolaganju svim korisnicima uz slobodan izbor operatora. Kod plansko-prostorne dokumentacije mora se planirati i elektronička komunikacijska infrastruktura pri čemu se mora voditi računa o zaštiti zdravlja, zaštiti prostora i zaštiti okoliša. Naravno, infrastrukturni operator dužan je plaćati naknadu za pravo puta kroz nečiju nekretninu godišnje po kvadratnom metru korištenog zemljišta. I da ne bi gradio svatko svoju mrežu, agencija potiče zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane s njom opreme. Dakako da se vodilo računa u ovom prijedlogu i o korisniku. Korisnik usluge može u bilo kojem trenutku raskinuti pretplatnički odnos sa operatorom. Sporove korisnika i operatora također rješava ova agencija. Svatko spajanje ili pripajanje operatora mora biti prijavljeno agenciji radi zaštite tržišnog natjecanja. Vidim da omogućuje se i besplatan poziv na jedinstveni europski broj za hitne službe 112, a i druge pozivne brojeve za hitne službe. E kako u svakom dobru ima i ponešto, bar ponešto zla, kao što je elektromagnetski zračenje, tako i ova agencija ima zadaću provjere štetnog elektromagnetskog zračenja po ljudsko zdravlje, naravno sukladno dozvoljenim količinama po našem zakonu. Ovaj prijedlog zakona također propisuje i zabranu neovlaštenog slušanja, presluškivanja, pohranjivanja i svakog drugog oblika presretanja ili nadzora elektroničkih komunikacija i pripadajućih prometnih podataka. Također, operator je dužan o pisanom zahtjevu korisnika zabilježiti i pohraniti podatke o broju s kojeg se eventualno uznemiruje. A dakako, za potrebe eventualnog kaznenog postupka, agencija je dužna, operator 12 mjeseci čuvati sve podatke o elektroničkim komunikacijama. Naravno, za sve prekršaje propisane su i određene kazne u ovom prijedlogu zakona kojih neću i nema smisla citirati. I pred kraj, kako ne bi bilo pravnog vakuuma u prijelaznim odredbama propisano je da dosadašnji članovi Vijeća hrvatske agencije za telekomunikacije i predsjednik Vijeća za poštanske usluge koje se gase nastavljaju sa radom u novoj agenciji dok se nova ne ustroji sukladno ovom zakonu i svom statutu kojeg će poslije donijeti. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama, on je jako dobar, on je nužan, on je žuran, a ako i ima nijansi koje bi se možda još mogle izbalansirati, to svakako nije razlog niti za drugo čitanje, a kamoli za odbijanje. Dakle, što prije treba izglasati ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Što reći o Zakonu o elektroničkim komunikacijama? Zakon se donosi u svrhu ispunjavanja uvjeta za punopravno članstvo EU i potpuno usklađenje hrvatskog zakonodavstva sa regulativom EU. Ali, važnost ovog zakona je što je imao i visoko postavljena načela i ciljeve. Konsolidiranje i pojednostavljenje i kompletnog zakonskog okvira u dijelu telekomunikacija i radijskih komunikacija, institucionalno jačanje i osiguravanje neovisnosti i djelovanje regulatornih zadaća nacionalnog regulatornog tijela, osigurati načelo neutralnosti u regulaciji tržišta, djelotvorna sudska zaštita i kontrola odluka regulatornog tijela. Također, načelo izrade mehanizma zaštite potrošača, zakon je trebao osigurati kvalitetno, transparentno i nediskriminirajuće upravljanje informativnom ili elektroničkom komunikacijom i povezanom opremom te kabelskom kanalizacijom i, naravno kvalitetno i transparentno upravljanje radio frekvencijskim spektrom i to u općem dobru kao i od posebnog interesa. Također zakon koji je obuhvatio niz direktiva Europske unije i to okvirnu, Direktivu o pristupu, Direktivu o ovlaštenjima, Direktivu o univerzalnim uslugama, Direktivu o natjecanjima na tržištu elektroničkih mreža i usluga te Direktivu o sadržavanju privatnosti podataka, a i niz odluka i uredbi Europske unije i to i parlamenta i vijeća. Isto tako, ocjenjujemo da je ovaj zakon dobio i dosta dobro neformalno mišljenje Europske komisije, a s obzirom da je bio godinu dana u proceduri donošenja, možemo reći da je i bilo dovoljno vremena za javnu raspravu, da je bilo te javne rasprave i da, osim što je bilo kontakata između predstavnika Vlade i ministarstva sa operatorima, imali smo i rasprave na sjednicama GSV-a. Čak ako ocjenjujemo da je cilj zakona da se kroz učinkoviti regulatorni okvir osigura daljnji razvoj djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga i to kako bi se integrirali u europsko tržište, ali i kroz cilj da se poveća konkurentnost hrvatskog gospodarstva te niže cijene za korisnika usluga u Hrvatskoj. I naravno kada svet o znamo o ovakvom zakonu, bilo bi očekivati da imamo nepodijeljenu potporu javnosti i saborskih zastupnika. Ali na žalost i ovaj puta moramo reći – ali. Ocjenjujemo da u postupku usuglašavanja i u postupku javne rasprave nije do kraja bilo potrebnog razumijevanja i dostatne komunikacije. Kod izrade konačnog prijedloga predlagač više nije dovoljno komunicirao niti sa operatorima, a niti sa jedinicama lokalne samouprave. Predlagač se odlučio na određena zakonska rješenja koja je ponudio u ovom prijedlogu zakona, a koja zakonska rješenja izazivaju sukobe ja bih rekao sa malim operatorima, ali i sa najvećim brojem jedinica lokalne samouprave. Sukobe koji onda nas saborske zastupnike dovode u dilemu što učiniti s obzirom na neophodnost i kvalitetu zakonskih rješenja, ali na žalost i neka područja koja očito nisu kvalitetno riješena i koja očito traže daljnja dogovaranja. I zato je za SDP i bilo razočaravajuće da barem nismo u toku ove sjednice imali 20-tak dana za dva puta raspravu o ovom predmetu i ovom zakonu i da pokušamo jednostavno još jednom pojedina rješenja iz ovog zakona pokušati u javnoj komunikaciji sa zainteresiranim i operatorima i jedinicama lokalne samouprave možda pronaći više suglasnosti. Isto tako ocjenjujemo da je agencija za telekomunikacije ta koja nije dala financijske ocjene koje su itekako važne u ovakvim prijepornim rješenjima. Prema tome, agencija za, izvinjavam se, da Agencija za telekomunikacije nije nam pokušala dati ocjenu kako će to djelovati ni na operatore, a kako će pojedina zakonska rješenja pogotovo u Glavi IV. imati implikacije na sutra, daljnji pad cijena, jačanje konkurentnosti i naravno ono što nas najviše zanima, koristi za korisnike usluga u nižim troškovima. I to je razlog da koliko god kvalitetnim prijedlogom ocijenili ovaj zakonski projekat, koliko god je ogromnog truda uloženo, SDP ne može podržati ovaj prijedlog upravo zbog prijepornih rješenja u točki ili u Glavi IV. i Glavi VIII. vezano sa Glavom XV. Pa dozvolite da u ime SDP-a pokušam to obrazložiti. Što nam nudi Glava IV. predloženog zakona? Govoriti ću ne stručnim jezikom iz ovog zakona jer je to vrlo teško razumljivo i to su pojmovi koje će trebati još dugo vremena da se i mi sami, a i građani na to priviknu nego možda jednostavnijim rječnikom, nama razumljivim. Evidentno je da za predlagača zakona najveći problem je bilo vlasništvo nad ja bih rekao infrastruktnim kanalizacija. To je bilo problem. Problem je to iz razloga što su tu prisutni sudski sporovi, nečisto vlasništvo i očito da to ima niz implikacija za primjenu ovog zakona. Predlagač je pribjegao jednom rješenju, jedno rješenje koje izaziva jednostavno otpor, a to rješenje da pokuša pronaći vlasnika kabela i ocjenjuje da će sav budući odnos kroz ovaj zakon rješavati se sa vlasnikom kabela. I onda pokušava reći, mi nismo ušli u problem vlasnika kanalizacije. To neka se rješava sudski, to neka se rješava nekako drukčije. I budući infrastrukturni operator biti će vlasnik kabela. Možda i dobro rješenje. Možda, ali je to rješenje predlagač trebao iskomunicirati i sa jedinicama lokalne samouprave i sa operatorima. Nije ga iskomunicirao i mi imamo sada otpor. Zašto možda? Pa zato što da bi mogao zakon biti u funkciji ovdje imamo novi pravni institut, pravog puta. I automatski vlasniku kabela kroz institut pravog puta mi njega stavljamo u prioritet u odnosu na vlasnika kanalizacije i rušimo mnoge pravne institute. Zakonom rješavamo prošlost. Zakonom i novim pojmovima rješavamo odnose između vlasnika nekretnine, vlasnika kanala i ja bih rekao onog tko je pretpostavljeni vlasnik kabela. Vrlo rizično rješenje koje ako se donosi u sukobljenim rješenjima, a naši najveći protivnici su jedinica lokalne samouprave, izazvati će niz problema i zato je rizično da ovako na brzinu donosimo ovaj zakon svjesni da je to odabrano rješenje predlagača, a nije usuglašen ni sa operatorima, a niti sa jedinicama lokalne samouprave. Kada bi se vratili malo u povijest, onda znamo naše nezadovoljstvo, jer u bivšem HPT-u građani su davali novce za građenje infrastrukture, barem je tako pisalo svakom od nas u ugovoru. Pa ako smo već i propustili kod privatizacijskih postupka HT-a naglasiti to učešće građana, da li smo sada novim rješenjima mogli pokušati ispraviti tu nepravdu. Da li je ako se već odlučilo ići na rješavanje ovog problema u Glavi IV. moglo biti da su privremeno jedinice lokalne samouprave te hoćemo eliminirati kao infrastrukturnog operatera, jedinice lokalne samouprave. To je jedan vid ja bih rekao vlasništva građana Hrvatske. I da su nam jedinice lokalne samouprave i infrastrukturni operatori mi bi imali i ispravku nekadašnjeg ja bih rekao nečistog privatizacijskog postupka, imali bi kvalitetnije rješenje jer bi infrastrukturni operater bio neovisna osoba ne iz domene same djelatnosti, ne iz domene same djelatnosti. Bilo bi više neovisnosti, a ja bih rekao i daleko veći i lakši posao u efikasnosti našeg nacionalnog regulatora, a samim tim polako bi omogućili i dovršavanje sudskih postupaka vezano za vlasništvo nad kanalima, nad DTK-om. Znači ja smatram da je jednostavno predlagač zakona i drukčijim rješenjem oko operatora, infrastrukturnog operatora mogao pronaći rješenje, pomiriti nekadašnje ja bih rekao packe iz prošlosti, pomiriti jaku konkurentnost i neprekidne prigovore da štitimo monopolistu HT, da njega štitimo. Jer budimo svjesni, ako vlasnika kabela sada proglašavamo jednostavno operatera u infrastrukturi, tada mali operatori itekako su u strahu da li će biti lojalna utakmica. U strahu su da li će se i nadalje razvijati kvalitetna konkurencija. Prema tome, to je nešto drugačije rješenje. Kao što je predlagač imao hrabrosti reći, vlasnik kabela je operator u infrastrukturi, kao što je imao hrabrosti reći da će svoje pravo u kanalima ostvariti pravom puta i izmislio taj ja bih rekao pravni institut, tako je mogao vrlo jednostavno predložiti neutralnog operatora i to jedinice lokalne samouprave. Samim tim, ja bih rekao olakšati sam sebi posao, jer bi naše buduće, nacionalni regulator imao daleko lakši posao. Prema tome, mi iz SDP-a smatramo da smo o tim rješenjima mogli porazgovarati i uvjeren sam da bi bilo manje sukoba. Niti bi protivnici toga bile jedinice lokalne samouprave, niti bi protivnici toga bili naši operatori u elektroničkim komunikacijama. I to je razlog da je naše mišljenje, da je glava 4. vrlo rizična i da zbog glave 4. je možda trebalo odgoditi ovako ubrzani postupak i da nam je trebalo više komunikacije sa zainteresiranim. Idemo sa rizičnim rješenjima i mi jedan dobar zakon pretpostavljamo novim sukobima, novim nezadovoljstvima, a ono što nas zanima a to su ocjene koliko će to negativno djelovati na konkurentnost, na daljnji razvoj elektroničkog tržišta i naravno uspjeh u tome da nam cilj bude niža cijena. I kako vrijeme ističe, moram nešto reći i o samoj glavi 8. i vezano na to glavi 15. Evidentno je da je bitka za tržišnu konkurenciju itekako važno i da je to definirano glavom 8. i da se tu posebno definiraju tržišta širokopojasnog pristupa Internetu, tržištu vodova, maloprodajnom tržištu, vjerojatno sutra i tržište DTK. Ali ono što postoji bojazan od operatera, to je da nismo definirali vrlo jasno kalendarske rokove u kom trenutku i u kojim rokovima će agencija dovršiti definiranje svih uvjeta za ta tržišta tako da bude slobodno i tržište u elektroničkim komunikacijama. Prema tome, u glavi 15. nedostaju vrlo jasno kalendarski rokovi i to je nešto što je naša obveza i odgovornost da bi imali lojalnu utakmicu i kvalitetnu utakmicu među operatorima. Taj nedostatak bi trebali otkloniti i reći jednostavno te rokove. Mi iz kluba SDP-a ćemo dati amandman na članak 28. u pokušaju da mijenjamo glavu 4. Za glavu 15. o ovim rokovima nismo u stanju jer to je nešto što mora reći struka, to je nešto što je možda sama sadašnja agencija mogla predložiti a ne da ovisimo o tome kako će se odvijati tekući posao. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade. Evo nekoliko rečenica o predloženom zakonu i konkretno zbog čega mislim da, kao i kolega Linić, kao i u cijelosti cijeli klub SDP-a, zakon nije trebao ići u hitnu proceduru nego je trebalo razdvojiti i pustiti ga u normalnu proceduru da se da prilika obaviti jednu kvalitetnu raspravu u Saboru, a i u javnosti kako bi se što više nesuglasica pokušalo izgladiti, kako bi se donio što kvalitetniji zakon. Zbog čega je ovaj zakon bitan, nije potrebno previše objašnjavati. Radi se o zakonu koji definira jedno široko područje, jednu izuzetno važnu gospodarsku djelatnost. Kao što smo čuli radi se oko 15 milijardi kuna godišnje koje koriste svi hrvatski građani. Svatko koristi Internet, telefon ili bilo kakvu elektroničku komunikaciju tako da smatram da je ovaj zakon koji dotiče skoro sve hrvatske građane, bitno donesti tako da bude što kvalitetnije, da potiče liberalizaciju tržišta i da na kraju krajeva imamo garanciju da će usluga biti kvalitetna i jeftina. Zašto mislim da su bitni učinci liberalizacije? Kao što vidimo, u proteklih nekoliko godina od kad je Hrvatska agencija za telekomunikacije osnovana, činjenica je da je pojavom i novih operatera cijena kontinuirano tih usluga u padu, da se kvaliteta povećava i na kraju krajeva da hrvatski građani imaju veću koristi i veću korist od nižih cijena odnosno veću kvalitetu same usluge. Kada pogledamo tri segmenta koja se mogu analizirati u samom nuđenju ovih usluga, a to je nuđenje usluga u pokretnim mrežama, nuđenje usluga u nepokretnim mrežama ili u prijenosu podataka. Činjenica je da je tamo gdje nije postojao problem DTK učinjen je najveći korak u liberalizaciji tržišta. U prometu odnosno u nuđenju usluga u pokretnim mrežama postoji nekoliko operatera koji konstantno jedni druge tjeraju na kvalitetniju uslugu, na širu uslugu, na niže cijene i sam udio na tržištu pokazuje da u tom dijelu tržišta postoji najbolja konkurencija odnosno hrvatski građani imaju najbolju uslugu uz najbolju cijenu. Kod usluga u nepokretnim mrežama odnos na tržištu je 86% u korist jednog operatera i samim time ocjenjujem da u zadnjih nekoliko godina je tu najmanji pomak u liberalizaciji tržišta postignut. Zbog čega je to tako, vrlo vjerojatno svi mi ovdje znamo odgovor i taj problem oko DTK koji postoji cijeli niz godina i koji je pokušan riješiti sa ovim zakonom, mislim da nije dovoljno kvalitetno predloženo u ovom zakonu njegovo rješavanje. Mi sada imamo različite situacije na terenu. Postoje mnoge tužbe pojedinih operatera prema drugima koji su prolazili kroz DTK, kroz kanalice i nisu, na te tužbe nisu na sudovima prolazile, zbog toga šta nije riješeno pravo vlasništva, znači nad DTK-om ne postoji vlasnik koji je upisan kao onaj koji može gospodariti tim prostorom, odnosno dozvoljavati nekome prolaz. Ili s druge strane naplaćivati pravo puta, odnosno pravo prolaska. I zbog toga smo mi, odnosno ne mi nego predlagač u ovaj zakon uveli neke pojmove koji definiraju tu cijelu priču. Jedna je infrastrukturni operator kao što je rekao predlagač, to je fizička ili pravna osoba koja će od sada imati potpunu kontrolu nad DTK-om, znači nad kanalima i nad kabelima koji kroz te kanale idu i moći će na neki način naplaćivati uslugu, doduše koju odredi Hrvatska agencija za telekomunikacije, po nekim kriterijima ekonomičnosti drugim operaterima. I imamo s druge strane vlasnike te zemlje ili tog prostora kroz koje polazi DTK kojima će se opet, kaže se u zakonu plaćati određena naknada po količini prostora, ili metar kvadratni koji se tog prostora koristi. To je vrlo ovako u magli, dosta definirano i nije jasno kakve će tu biti cijene, pod kojim će se uvjetima određivati, odnosno jasno je jedino da će to hrvatska agencija za telekomunikacije određivati. Konkretno kada gledamo odnos lokalne uprave i ovog zakona evo ja ću dati primjer iz Zagreba, tu otprilike postoji oko 2 tisuće kilometara DTK, odnosno elektroničkih kanalizacija kroz koje funkcionira taj cijeli proces. I kada bi se plaćala cijena koju je do sada naplaćivala lokalna samouprava, to je otprilike 4,5 kuna po metru. Grad Zagreb je imao prihod od stotinu milijuna kuna kada bi svi operateri njemu to plaćali. Znači mi sada imamo situaciju da potencijalni prihod od sto milijuna kuna jedne lokalne samouprave neće se više plaćati lokalna samouprava nego će se plaćati infrastrukturnom operatoru. U ovom slučaju onaj koji gospodari, ja sada neću ulaziti u to koja je to firma, ali u većini slučajeva znamo koja je, koja gospodari tim kanalima i elektroničkim kablovima koji su provučeni kroz nju. S druge strane plaćati će se nekakav naknada u lokalnoj samoupravi koju odredi … [[Govornik se ne razumije.]] Moram napomenuti da je i sada dio operatera plaćao nešto samoupravi a nešto drugim operaterima, ali ta cijena nije bila ujednačena, odnosno varirala je, znači lokalne samouprave su naplaćivale nešto niže nego što su naplaćivali operateri. Ono što ovaj zakon definira i ja vidim jedan pomak jer prvi dio zakona je definirao da infrastrukturni operator može postati pravna osoba koja ima ili građevinsku dozvolu da je položila tu infrastrukturu ili da je koristila tu infrastrukturu 20 godina, to je bio prvi prijedlog zakona. I ja pozdravljam da se to promijenilo na tri godine, jer od prije 20 godina je postojala samo jedna firma koja je mogla koristiti tu infrastrukturu. Ali meni nije jasno kako ćemo onda odrediti sada tko će biti infrastrukturni operator u onim situacijama kada je provučeno nekoliko različitih kablova, od različitih tvrtki kroz te kanalice. Znači i koje možda koriste isto više od tri godine taj DTK. Znači tu će sada postojati prijepor između toga tko će za te slučajeve biti u mogućnosti naplaćivati naknadu. I druga stvar, ja mislim da takvo postavljanje stvari neće pomoći u daljnjoj liberalizaciji tržišta zbog toga što će staviti u prednost jednog operatera, bez obzira što će hrvatska agencija za telekomunikacije kontrolirati cijeli proces, zbog toga što postoje i određene kazne i određeni postupci koje će … [[Govornik se ne razumije.]] ali smatram da kada jedna tvrtka ima kontrolu nad cijelim tom procesom, možete zamisliti kako će biti ostalim operaterima ukoliko oni i nepravedno budu onemogućavali prolaz, prolaz kroz tu infrastrukturu. Na kraju bih htio reći da ja isto smatram da bi puno pravednije rješenje bilo da se ta infrastruktura dala na upravljanje neutralnom operateru, ovom slučaju lokalnoj samoupravi ili nekoj tvrtki koja bi bila izdvojena i koja bi poput odašiljača i veza nudila uslugu prijenosa podataka svima pod istim uvjetima i svima pod jasnim i transparentnim uvjetima pod kojima bi mogli proći. I na taj način bi osigurali da tržišno natjecanje na kraju krajeva bude puno poštenije. Na kraju kada gledamo te cijene i zbog čega ovo sve govorimo, zbog toga da hrvatski građani ostvaruju jeftiniju uslugu, te cijene u Hrvatskoj padaju u otprilike istim omjerima kao i u zemljama Europske unije ali su još uvijek puno više nego šta mi ocjenjujemo šta bi trebale biti. Zbog toga šta ako su cijene otprilike na istoj razini kao kod nas u Europskoj uniji a kod nas je plaća na 30%, jasno je svima da postoje rezerve kod operativa u tom trošku plaće kako bi se snizile cijene. Tako da smatram da zakonom koji ovdje imamo pred sobom, nećemo omogućiti jeftiniju uslugu hrvatskim građanima. I na kraju smatram da ovaj zakon treba amandmanski ukoliko je to moguće popraviti da se taj dio reguliranja pitanja prolaska prava puta infrastrukturnog operatera odredi na način koji bi bio što pošteniji i koji bi stavio na kraju krajeva sve operatere u istu poziciju. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa ja se zapravo pitam zašto ili baš ništa u ovom Saboru ne može biti onako kako valja, kako bi trebalo biti. Mi imamo ovdje jedan prijedlog zakona u koji je uloženo mnogo truda, to se iz njega vidi. A onda sve pokvarimo time što inzistiramo na tome da se taj tako kompliciran zakon donese u jednom čitanju. A postoje ozbiljni, opravdani razlozi da to obavimo u dva čitanja, pa makar i na jednoj sjednici. Eto ova sjednica će trajati do 15. srpnja, to je gotovo još mjesec dana. Prilike za dva čitanja ovoga zakonskog teksta imamo a da istovremeno uvažimo ambiciju Vlade Republike Hrvatske da se ovaj zakon donese do ljetne stanke, da se donese u ovom drugom kvartalu. I onda se čovjek pita, pa kada već imamo priliku nešto obaviti na temelju dobro zakonskog prijedloga kako valja, zašto to ne radimo. Kaže predstavnik Vlade, obavljena je opsežna, dugotrajna javna rasprava u dva kruga. Dobro to uvažavamo i cijenimo. Bilo bi dobro da takvih javnih rasprava bude kod izrada Nacrta prijedloga zakona u svim ministarstvima. To javno pohvaljujem. Ali vidite to je rasprava između Vlade i operatora bila ali nema rasprave između Sabora kao tijela koje donosi zakon i onih na koje će se ovaj zakon primjenjivati i operatora i jedinica lokalne samouprave. Mi zapravo moramo slijepo vjerovati Vladi. Nije to naša funkcija … [[Govornik se ne razumije.]] Uloga Sabora nije samo da kao nekakvo nevažno tijelo automatski slijepo vjeruje Vladi i potvrđuje zakonske prijedloge koje Vlada ovdje šalje. Ako je parlamentarna većina zadovoljna s takvom ulogom onda moram reći da je ta, da krivo shvaćaju svoju funkciju ovdje. Izabrani predstavnici građana između ostalog da se trude ne da kontroliraju Vladu samo u onom ustavnome smislu. Nego da se trude uistinu da se trude da zakonski prijedlozi koje ovdje usvajamo budu što je moguće kvalitetniji. Pogubnost takve prakse hitnog donošenja zakona dopustite mi da podsjetim imali smo već na prošloj sjednici. Nedavno, nismo to mogli zaboraviti kad se isto tako inzistiralo na tom Zakonu o elektroničkoj trgovini. Isto je bio P.Z.E. I isto je to bio razlog da ga donosimo u hitnom postupku. Tu sam upozorio u svojoj raspravi da su, predlagatelj je tamo pobrkao članke. Napisao neku nebulozu, mijenjao je stavke u nekom članku koji uopće ne postoje. Reklo se da će to ispraviti Odbor za zakonodavstvo i HDZ svojim amandmanom. HDZ je dao tada jedan amandman i rekao je da je to amandman na zakon o elektroničkoj pošti. Uopće se zakon tako nije zvao. Zvao se o elektroničkoj trgovini, krivi naziv zakona. Odbor za zakonodavstvo nije ispravio bitnu stvar i zakon vam je objavljen u «Narodnim novinama» kao potpuno neprovediv. Glupost jedna je objavljena. Nepotrebno. Nepotrebno. Lijepo sam tad zamolio dajte vratite to. To popravite u dva dana. Pošaljite to u drugo čitanje, ali nemojte slati ovakve stvari. Ne kažem da je ovakav zakon takav. Dapače. On je napravljen s jednom akribijom i to se vidi. Ne da ga se uspoređivati s onim. Uostalom on je izašao iz drugog ministarstva. Ali i kod ovog zakona postoje pitanja baš zbog toga što je ovo komplicirana a neobično važna materija. Postoje pitanja koja bi bilo dobro dodatno raspraviti. Zašto? Pa da svi budemo uvjereni da su zakonska rješenja koja se ovdje nude dobra i ovaj zakon smo mogli jednoglasno izglasati. To je važan zakon. Tome neće nažalost biti tako, vjerojatno ćemo morati biti suzdržani u pogledu ovog zakona. Zašto? Jer ostaju ovi prigovori koje je kolega Linić iznio govoreći u ime Kluba. Najprije vidite kod te javne rasprave u saborske klubove su došli amandmani jednog operatora VIP-a jel' na ovaj zakonski tekst. Ovo je stručna materija. Oni na prvi pogled izgledaju potpuno prihvatljivi. Na Odboru za medije smo raspravili tamo koje evo kolege iz Vlade su rekli da su oni … [[Govornik se ne razumije.]] VIP-om raspravili, da su prihvatili njihove primjedbe koje su smatrali da bi ih trebalo prihvatiti. Da ove amandmane ne mogu, čak su dali dobro, vrlo razumno obrazloženje zašto na primjer jedan od tih amandmana ne mogu prihvatiti jer je on u nekom drugom zakonu sadržan. Da je on sadržajno dobar ali eto ta, iz tih razloga ga ne treba prihvatiti. Vidite. Ali mi smo sad u poziciji da ja moram vjerovati predstavniku Vlade naslijepo da je to tome tako. A bilo bi bolje, bilo bi bolje da svi oni koji su zainteresirani i mali operator budu u prilici da kad zakon dođe u Sabor da saborski zastupnici imaju priliku provjeriti ove navode Vlade i stati čvrsto iza ovakvog prijedloga Vlade i izglasati s punim uvjerenjem jedan zakon koji je vjerojatno kvalitetan i vjerojatno u najvećem svojem dijelu zaslužuje da ga se podrži. Što se tiče te glave 4. nesretne tu se sada rješava i jedan problem, jedna kvadratura kruga i čini se ne baš na najbolji način. Uvodi se novi pojam infrastrukturnog operatora. A šta se onda kaže u članku 27.? Kaže se da operatori javnih komunikacijskih mreža imaju prava infrastrukturnog operatora u cijelom području Republike Hrvatske i svim jedinicama lokalne samouprave i tako dalje. Znači operator javnih komunikacijskih usluga ima pravo infrastrukturnog … [[Govornik se ne razumije.]] , on postaje infrastrukturni operator. Tko je tu najveći? THT. On će postati infrastrukturni operator na cijelom području Republike Hrvatske. I time, time on kontrolira tu cijelu infrastrukturu. Ja nisam siguran budem li glasao za ovaj zakon neću omogućiti dominaciju THT-a nad drugim malim operatorima. I zato neću glasati … [[Govornik se ne razumije.]] jer ne mislim da je ovo dobro rješenje. Pazite kad smo, kad smo išli mi smo imali jednu sličnu situaciju kad se transformirala radio-televizija. Tko je gradio te sve odašiljače? Nekadašnja radiotelevizija Zagreb. Ali onda se izdvojilo jedno posebno poduzeće a to su odašiljači i veze pa je od HRT-a to uzeto, to dano odašiljačima i vezama koji su onda kasnije to moraju svim drugim operatorima pružati te usluge naravno uz neku naknadu. Pa ovdje imamo jedan sličan slučaj. Tko je sve te kablove postavljao? Nekadašnji HPT. Tko je to platio? Građani Republike Hrvatske. Pa hiljadu ili dvije hiljade maraka je koštao telefonski priključak. I tamo vam je pisalo zašto to košta? Zbog izgradnje infrastrukture. I sad smo mogli što je rekao kolega Linić ispraviti možda jednu nepravdu kod privatizacije THT-a. Ali imamo još i dodatni problem jer lako je kod odašiljača i veza. Tamo signal ide zrakom. A ovdje još imamo i onu tubu, onaj kanal u koji su ti kabeli postavljeni. I sad jedinice lokalne samouprave ima li logičnijeg rješenja nego da jedinice lokalne samouprave a ne operator javnih komunikacijskih mreža postanu ti infrastrukturni operatori, pa da onda oni naravno po zahtjevima ovog regulatornog tijela i po pravilima koja ova pravila su dobra daju to pod istim uvjetima svim korisnicima i velikima i malima. Sve bismo mi to mogli raščistiti da se nije većina u ovom Domu nerazumno odlučila za to da ovo ipak ne donosimo po hitnom postupku i da to na brzinu danas raspravimo, a u petak već izglasamo ovakav prevažan zakon i mislim da je to bitna, najbitnija zamjerka postupku donošenja ovog prijedloga.
Hvala. Gospodin zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Koliko je važan ovaj zakon vidi se i iz toga što njegov naslov ne odgovara potpuno njegovom sadržaju budući da se on zove Zakon o elektroničkim komunikacijama, a budući da su elektroničke komunikacije po ovom zakonu davanje na korištenje elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili pružanje elektroničke komunikacijske usluge. Dakle, jedan aspekt u kojem se odvija forma elektroničke komunikacije ovdje se smatra elektroničkom komunikacijom. Ja razumijem način na koji se elaboriraju pojmovi postaju sastavni dio teksta, pa onda na neki način iznađenja, pa se to tako može reći. Ali hoću istaknuti razliku između elektroničkih komunikacija u smislu u kojima govori ovaj zakon iz sadržaja elektroničkih komunikacija. To je dakle cijeli postupak komuniciranja među ljudima koji se danas odvija na odgovarajućim sredstvima u odgovarajućim tehnologijama kroz odgovarajuću infrastrukturu itd. itd. Naime, zašto upozoravam na naslov dakle koji je mnogo, mnogo složeniji od samoga teksta zato što čak izrazi kako smo malo prije čuli da je ovdje u pitanju jedno veliko i jedno vrlo snažno tržište, jedna velika jaka gospodarska djelatnost ni to nije sasvim točno. To je svakako i velika gospodarska djelatnost kao što je rekao kolega Maras. Ali to je zapravo i vrsta djelatnost koja određuje uvjete svih drugih djelatnosti. To je dakle na neki način postupak i način organiziranja društva u suvremenim tehnološkim uvjetima bez kojih nije moguće zamisliti cjelokupnu društvenu aktivnost. Zato je ovo jedan izuzetno složen zakon i zato ovaj zakon koji sada još dolazi i opremljen u cijelom jednom kategorijalnom aparatu kojega veliki dio ja ću počevši od sebe zastupnika u ovom Saboru ne razumije do kraja, jer nije stručno opremljen traži posebnu pažnju da se donese i da se na neki način izvede na način kako bismo mi bili sigurni da ulazeći u nove odnose, ulazeći u nove tehnologije zapravo ovladavamo njihovim smislom i njihovom perspektivom i našim interesima, našim javnim prvenstveno interesima unutar toga. Svojedobno je bilo rečeno, ako se ne varam, a znadem da je to i rađeno, da će se donijeti Strategija elektroničkih medija u Republici Hrvatskoj. To nije doneseno. Da je to doneseno ja bih mnogo lakše mogao na neki način uspoređivati smisao dakle naše, i prvo bih utvrdio smisao naše orijentacije u ovome području sad da tako kažem onda zakonskim postupcima koji prate realizaciju takve jedne strategije. Ti također pripadajući onima koji imaju puno dobrih riječi za da tako kažem obujam rada koji je izvršen u ovom zakonu i ne žaleći biti nikakav jeftini kritičar ovoga zakona ipak također se moram pridružiti na neki način podvlačenju dilema za koje nismo sigurni kako će biti riješene obzirom na pomanjkanje vremena da ih dobro razmotrimo i da eventualno donesemo odgovarajuća rješenja. S pravom se kaže da bi na neki način vlasnik ako bi to operater zapravo kablova itd. ovoga, komunikacijskih infrastruktura ako bi to bile jedinice lokalne samouprave da bi on bio neutralniji, nego na ovaj način kako je to vlasnik. Ali mene čak ne zanima u ovom smislu pojam neutralnosti, jer mislim ovo je neutralno je biti neutralan ovdje. Ovdje je u pitanju hoće li se ostvariti javni interes, a ja u ovom momentu ne vidim jačega zastupnika ili nekoga tko na neki način stvara podlogu za ostvarivanje javnog interesa od jedinica lokalne samouprave. Dakle, kada se kaže s pravom da je takav jedan potencijalni vlasnik neutralniji od drugih još niti to se ne kaže dovoljno. Jer nama ovdje, nas ne zanima uvijek samo neutralnost na tržištu. Nas zanima javni interes na tržištu. To su kategorije koje su različite i zato nije mogao obuhvatiti ili barem nije objasnio ove supstancijalne razlike između da tako kažem tržišnih odnosa, javnog interesa unutar tržišnih odnosa, interesa Sabora kao političke zajednice da to povjeri da tako kažem analognim strukturama koji također reprezentiraju političku zajednicu naprosto ljude, građane itd. itd. Mi tu nemamo odgovore na ta pitanja. Mi imamo, mi možemo pretpostaviti da su neka rješenja ovdje dobro dana, ali nemamo garancije za takva rješenja, a imamo hvala Bogu i osvjedočenja koja baš i ne idu u prilog da je i sve ovdje riješeno. Mislim da je kolega Linić govorio o tome što tu nedostaje i koja pitanja nisu riješena. Nisu riješena kao ponovno podvlačim zato što nije niti donesena Strategija razvitka elektroničkih medija. Datum prelaska na digitalno emitiranje to je osnov svakog kontroliranog i usmjerenog procesa u svim zemljama u tom procesu. O tome ne znamo ništa. Nositelje promjena prijelaznog perioda i njihovih implikacija na javni karakter medija. Kaže se da su zapravo, da je ovo dakle Zakon o elektroničkom komuniciranju i on je analogan i ne dovodi u pitanje Zakon o elektroničkim medijima. Ali ja već nazirem da će biti teško usporediti neke elemente ovoga zakona sa nekim tamo i da ćemo uskoro se morati naći u situaciji da razmatramo što nije dobro riješeno. Da li u ovom zakonu ili onom Zakonu o elektroničkim medijima? Ima takvih da tako kažem elemenata koje ja nazire. Volio bih da je bilo vremena da se raspitam za preciznije. Troškovi i financijski resursi takvih, koji su vezani za ovakav jedan prelazak također je veliko pitanje. To je pitanje tržišta, ali nije samo niti pitanje tržišta. Pitanje je dakle i interesa državne zajednice, odnosno društvene zajednice. Koliko je zaštićen javni interes u tržišnom interesu? Ne znam. Mislim da ima puno pitanja koje možda postoji rješenje. Možda je ovaj zakon na tragu da su to povoljna rješenja, ali mislim sumnje ostaju prilično izražene. Evo, ja ću se uz to što su kolege spominjale neka mjesta koja ih na neki način zbunjuju ili o kojima imaju rezerve također pridružiti još jednim i s također posebnim, to je u članku 96. gdje se zapravo utvrđuje prijenos digitalnih radijskog i televizijskog signala. Ovdje se ima formulacija u točki 4. koja meni nije potpuno jasna što sve obuhvaća. Način i uvjeti prelaska s analognog na digitalno odašiljanje radijskih i televizijskih programa te pristup o položajima u multipleksu u zemljama digitalnog, u zemaljskoj digitalnoj radio difuziji pobliže se propisuju pravilnikom koju donosi ministar na prijedlog vijeća agencije i uz prethodno mišljenje tijela nadležnog za elektroničke medije. Status prethodnog mišljenja je jedna dvojbena kategorija. Ja se sjećam iz praksa uprave da se prethodno mišljenje zapravo može i usvajati i ne usvajati. Mislim, tko je onda tu nositelj? Koja sva prava, da tako kažem ima ministar? Ovo se po svojoj prilici ne odnosi na javnu televiziju, ali mislim mi je smiješno kako se uvijek izbjegava po ovima javna televizija, kad se treba reći javna televizija, što bi inače trebao biti pojam do kojega bi trebali držati javni radio i javna televizija, onda se obično kaže, oni koji svoju djelatnost obavljaju po posebnom zakonu. Mislim, ne znam čemu enigmatski ton zakona umjesto da on bude eksplicitan. A inače zakon djeluje vrlo, vrlo enigmatski u čitavom nizu stvari, čita se kao skup zagonetki da bi se došlo do nekoga smisla. Mislim da ovdje treba apsolutno reći da se ovo ne odnosi, da se ovo doslovno ne odnosi i to treba upisati. Ne znam ima li vremena više za uopće kakve amandmane. Da se ovo ne odnosi na one koji svoju djelatnost obavljaju u skladu sa posebnim zakonom. No, u kriš-kraš referencama ovoga složenoga teksta, čiju ja kompetentnost ne osporavam i, dapače ona je impresivna, ali koja obuhvaća, da tako kažem i potrebu pripreme, ne samo saborskih zastupnika nego i predlagača za odnose kao što su pitanje vlasnika elektroničkih mreža itd. unutar procesa globalizacije, unutar tržišnih odnosa u zaštiti javnog interesa itd. ima mnogo toga što je i dalje ostalo otvoreno i nažalost morati ću se zbog toga pridružiti također onima koji će biti … [[Govornik se ne razumije.]] suzdržani u odnosu na ovaj zakon, ukoliko možda sama Vlada, odnosno predlagač nešto od ovoga što je ovdje čuo u ovakvoj formi ne prihvati i ne predloži možda kao jedan dodatak i kao vlastite amandmane. Hvala lijepa.
Hvala. U ime predlagača, gospodin državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Evo, nakon popriličnog broja primjedbi i komentara na ovaj zakon osjetio sam potrebu da i prije završetka rasprave svih prijavljenih pokušam odgovoriti na neke od njih. Ponajprije, još jedanputa želim odlučno demantirati izrečeno da ovaj zakon nije dovoljno iskomuniciran. On jest više, ne samo više od prosječnog zakona iskomuniciran, nego najviše, koliko bar ja pamtim od svih zakona iskomuniciran sa industrijom, sa javnošću, sa jedinicama lokalne samouprave, sa fizičkim i pravnim osobama. Prema tome na posredan način i sa saborskim zastupnicima koji su također fizičke osobe, koji također mogu sudjelovati u javnoj raspravi, dapače i od kojih su neki pokazali interes za sudjelovanjem u toj javnoj raspravi. Dakle, kroz dvokružnu javnu raspravu, kroz sve ono da ne ponavljam i ne trošim dragocjeno vrijeme, smatram da je ovaj zakon ne samo primjereno, nego i na rekordno visokoj razini, na pozitivno visokoj razini dobro iskomuniciran i da je spremnost na prihvaćanje čak 143 primjedbi njihovo ugrađenja u ovaj zakon najbolji dokaz da je on bio vrlo otvoren za sve one primjedbe koje su bile konstruktivne, obrazložene, koje su bile održive u odnosu na ukupno europsko zakonodavstvo nadležno za elektroničke komunikacije i koje nisu bile u suprotnosti sa nekim drugim dijelovima hrvatskog zakonodavstva. Opetovano je bila primjedba na potrebu za hitnošću donošenja ovog zakona. Nakon 15 mjeseci usuglašavanja. Smatramo da je hitnost opravdana iz razloga da smo poprilično sigurno, da ne kažem 100% sigurni, možda će biti nekih izmjena u budućnosti, što je normalno, ali u najvećoj mogućoj mjeri sigurni da je ova dobra mjera u pomirenju prirodnih sukoba koji vladaju na tržištu elektroničkih komunikacija, a to su sukobi u nekim slučajevima interes, jedinica lokalne samouprave, operatera. U sukobu, prirodnom sukobu je u nekim slučajevima interes države i operatera. U nekim slučajevima prirodni je sukob i interes čak i samih korisnika i operatera. To su prirodne pozicije gdje se mora na jedan primjeren način uravnotežiti interese i svih učesnika i donijeti jedan kompromisni prijedlog i smatramo da je ovim zakonom to učinjeno. Najveća i najviše puta ponavljana primjedba koju moram opetovano, premda sam to uvodnom riječju rekao, demantirati jest da jedinice lokalne samouprave nisu bile u poziciji i nisu u poziciji postati infrastrukturnim operatorom, da one ne mogu baštiniti oni što su građani Republike Hrvatske gradili, a što je navodno u nekoj privatizaciji prodano. Upravo obrnuto, uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Upravo obrnuto. Ovim zakonom kroz definiciju infrastrukturnog operatora u članku 2. točci 15. koja govori o fizičkoj i pravnoj osobi otvara se prostor gradovima i općinama da postanu infrastrukturni operatori, da oni dalje razvijaju DTK, da oni naplaćuju od vlasnika kabela u tom DTK i ostvaruju prihode svojim proračunima. Pa, ovdje od različitih političkih opcija sjede mnogi gradonačelnici. I gospodin Linić i uvažena gospođa zastupnica Klarić, pa i moja malenkost u 2 mandata i u županiji i gradonačelnik sam bio 2 mandata. Dakle, postoji jedna opća svjesnost u ovom Visokom domu da taj veliki resurs Republike Hrvatske koji se sastoji od približno 11 tisuća kilometara trasa u kojima se nalazi i otprilike 40 tisuća kilometara kabela zadrži u najvećoj mogućoj mjeri koliko pravni sustav Republike Hrvatske to dozvoljava, jedan društven, općeg interesa karakter i jednu perspektivu da se razvija kao takav. I ovaj zakon to omogućava. Dapače, potičemo sve općine i gradove da koriste rješenja iz ovog zakona, da dokažu da su upravo oni infrastrukturni operatori. Zbog toga i jesu navedena dva moguća rješenja kako se postaje infrastrukturnim operatorom po ovom zakonu. Jedno moguće rješenje je da se to dokaže putem pravovaljane građevinske dozvole, ako su općine ili gradovi ili njihovi pravni prethodnici izgradili DTK, na jednostavan način mogu dokazati svoj karakter, preuzeti odgovornost infrastrukturnog operatora, ustrojiti sve potrebne službe, poduzeti sve potrebne mjere, to ozakonit i iznajmljivati dalje na jedan pravedan način ostalim potencijalnim i zainteresiranim korisnicima korištenja DTK. To je jedan način. Drugi način je neometano posjedovanje u razdoblju od tri godine. Dakle ukoliko grad ili općina, a zašto to ne bi učinila, proglasi da je ona posjednik DTK onda ona to jednostavno mora dokazati ako nije ometana u tri godine ona će postati DTK, pardon infrastrukturni operator. Da bi se izbjegle dileme zakon je predvidio i izbjegavanje dvostrukog statusa infrastrukturnog operatora na istoj trasi na način da se taj status infrastrukturnog operatora na jednoj trasi mora prijaviti regulatoru, a da će regulator temeljem te prijave utvrditi točnost iznesenog u toj prijavi i naravno registrirati da je na toj trasi u tom kanalu infrastrukturni operator ta i ta pravna osoba, dakle općina ili grad ako bude dovoljno aktivna, ako ovo što sada govorimo, ovo što proklamiramo posljednjih 15-tak mjeseci jest spremna primijeniti i moram reći da su neki gradovi to već učinili, da su vrlo aktivni. Nema nikakvih prepreka da i ostali to ne učine. Svi ostali gdje će se neki drugi sadašnji operatori, a nemojmo ni zanemarivati da su neki više uložili, a neki su se pojavili zadnjih mjeseci, dakle ne bi bilo baš najbolje kada bi im sada najedanputa rekli, ajmo sada sve uzeti pa početi iz početka. To možda ne bi bio najbolji pristup. Dakle čak i u slučajevima kada općine i gradovi ne bi našli potrebnim dokazivati svoj status infrastrukturnog operatora, oni će temeljem ovog zakona ostvarivati prihode također po prvi puta koliko je meni poznato iz statusa koji oni posjeduju. Evo to su samo neke od primjedbi. Kako je vrijeme isteklo, koristiti ću priliku i mogućnost javljati se još. Hvala lijepo.
Hvala. U 10,52 je isteklo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Imamo ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja bih ispravio dva netočna navoda koja je gospodin državni tajnik rekao. Prvi je da je zakon dobro iskomuniciran sa svim operaterima i svim zainteresiranim stranama tako i lokalnom zajednicom. Da tomu nije tako, svjedoci smo kontakata i na neki način primjedbi svih operatera alternativnih koji postoje na području poslovanja elektroničkom komunikacijom osim naravno jednog. A druga stvar, nije mi jasno kako bi se općine ili grad mogla upisati kao vlasnik infrastrukture pod ovim člankom 28. piše da se koristi elektroničkom komunikacijskom infrastrukturom. Kako se to koristi recimo općina Bedenica ili neka druga općina koja ima tu infrastrukturu kod sebe, kako bi se onda ona mogla upisati da postane infrastrukturni operator. Ja mislim da se ovim zakonom to ne omogućuje.
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Podržavam i pozdravljam Prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama koji je Hrvatskom saboru dostavila Vlada Republike Hrvatske iz nekoliko razloga. Dopustite mi da ponovim, iako smo to već čuli i od predlagatelja, a i neke kolege su u raspravi svojoj rekle. Prije svega Zakon o elektroničkim komunikacijama koji nosi oznaku P.Z.E. 96 predstavlja zakonodavnu mjeru iz nacionalnog programa Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji za 2008. godinu kojom se hrvatsko zakonodavstvo usklađuje s mjerodavnom pravnom stečevinom Europske unije u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. U procesu ispunjavanja uvjeta za punopravno članstvo Hrvatske u Europskoj uniji i usvajanjem ovog zakona zatvaraju se pregovori u Poglavlju 10. – informacijsko društvo i mediji koje obuhvaća i područje elektroničkih komunikacija. Drugi razlog je što pozdravljam i ističem, odnosno naglašavam seriozan pristup u izradi ovako kompleksnog zakona koji sadržava 135 članaka, a o čemu svjedoči i 15 mjeseci rada na njegovoj izradi i usklađenju s pet direktiva Europskog parlamenta i Vijeća iz 2002. godine, jednom direktivom komisije iz 2002. godine i naročito direktive iz 2006. godine, jedne odluke i jedne uredbe iz 2000. godine. O kvaliteti pripreme zakona svjedoči i održane dvije javne rasprave sa svim sudionicima na hrvatskom tržištu elektroničkih komunikacija na kojima od 485 pristiglih primjedaba, mišljenja i prijedloga uvaženo i u zakon unijeto, odnosno ugrađeno njih gotovo 30% ili točnije 143. Znamo li da smo u izradi zakona korištene usluge europske konzultantske tvrtke i da je konačni prijedlog zakona usklađen i s neformalnim mišljenjem europske komisije, cijenim da bi sve izrečeno trebalo biti jamstvo koje će omogućiti kvalitetnu provedbu i primjenu ovoga zakona nakon što ga evo ovdje u ovoj sabornici raspravimo i usvojimo. Prije svega treba reći da Prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama zamjenjuje važeći Zakon o telekomunikacijama iz 2003. godine, imao je svoje izmjene 2003., 2004. i 2005. kojim je regulirano područje telekomunikacija i radijskih komunikacija. Važno je naglasiti da je važeći zakon bio usklađen sa starim regulatornim okvirom Europske unije u području telekomunikacije iz 1998. godine, a kasnijim izmjenama i dopunama zakona usklađivan je s odredbama novog regulatornog okvira Europske unije koji je u zemljama članicama Europske unije u obveznoj primjeni od sredine 2003. godine. Po uzoru na većinu zemalja članica Europske unije u prijedlogu ovog zakona objedinjuju se regulatorni poslovi u elektroničkim komunikacijama i poštanskim uslugama, konkretno osniva se Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije kako bi se postigli dodatni sinergijski učinci, ispričavam se, ojačali administrativni i financijski kapaciteti zajedničkog regulatornog tijela, a sve ovo u cilju daljnjeg institucionalnog jačanja, osiguravanja neovisnosti i djelotvornog ostvarivanja regulatornih zadaća nacionalnog regulatornog tijela u elektroničkim komunikacijama i poštanskim uslugama. U svojoj raspravi zadržala bih se na ustrojstvu Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije koja je detaljno uređena ovim prijedlogom zakona. Osnivač Agencije je Republika Hrvatska. Osnivačka prava ostvaruju Hrvatski sabor i Vlada Republike Hrvatske. Agencija za svoj rad odgovara Hrvatskome saboru. Definirana kao nacionalna regulatorna agencija, agencija koja promiče tržišno natjecanje u obavljanju djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, te elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, promiče interese korisnika usluga i doprinosi razvoju unutarnjeg tržišta Europske unije. Agencija je samostalna, neovisna i neprofitna pravna osoba s javnim ovlastima u okviru djelokrug i nadležnosti propisanih ovim zakonom i posebnim zakonom kojim je uređeno područje poštanskih usluga. Agencijom upravlja Vijeće Agencije koje se sastoji od sedam članova, uključujući predsjednika i zamjenika predsjednika Vijeća Agencije. Predsjednika, zamjenika predsjednika i članove Vijeća imenuje Hrvatski sabor na prijedlog hrvatske Vlade koja je obvezna u postupku imenovanja raspisati odnosno objaviti javni poziv za predlaganje kandidata za članove Vijeća Agencije. Mandat članova Vijeća traje pet godina i mogu biti ponovno imenovani. Predsjednik Vijeća predstavlja i zastupa Agenciju i odgovara za zakonitost rada Agencije. Važno je naglasiti koje uvjete mora ispunjavati član Vijeća da bi mogao biti imenovan odnosno kandidat za člana Vijeća da bi mogao imenovan. To su diplomski sveučilišni studij ili specijalistički diplomski stručni studij iz područja elektroničkih komunikacija, poštanskog promete, prava ili ekonomije uz odgovarajuće radno iskustvo, te aktivno znanje najmanje jednog stranog jezika i to zakonom je utvrđeno engleskog, njemačkog ili francuskog. Najmanje po jedan član Vijeća mora imati završen diplomski sveučilišni studij ili specijalistički diplomski stručni studij iz područja elektroničkih komunikacija, poštanskog prometa, prava ili ekonomije pri čemu pet članova Vijeća Agencije mora imati najmanje po pet godina radnog iskustva iz područja elektroničkih komunikacija, a dva člana po pet godina radnog iskustva iz područja poštanskih usluga. Članovi Vijeća dužnost obnašaju profesionalno i kao radnici Vijeća imaju pravo na plaću koja se utvrđuje odlukom Vlade Republike Hrvatske. Ovim zakonom je utvrđeno i tko ne može biti članom Vijeća Agencije. Jasno, državni dužnosnici, osobe koje obnašaju dužnost u tijelima političkih stranaka, tijelima lokalne područne samouprave, sindikatima i drugi. Utvrđeni su i uvjeti razrješenja članova Vijeća i njihova prava i obveze nakon razrješenja. Pa tako, godinu dana ne mogu biti članovi uprave, nadzornih odbora ili upravnog vijeća u pravnim osobama na koje se primjenjuju odredbe ovoga zakona ili Zakona o poštanskim uslugama. Za tu godinu imaju pravo na naknadu u visinu posljednje plaće isplaćene u mjesecu prije razrješenja s dužnosti. One druge, stručne, administrativne i tehničke poslove u Agenciji obavlja stručna služba Agencije kojom rukovodi ravnatelj Agencije. Ravnatelj Agencije vodi poslovanje Agencije i odgovoran je za rad stručne službe i odgovara za svoj rad Vijeću Agencije. U prijelaznim odredbama stoji da stupanjem na snagu ovoga zakona postojeći članovi Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije i predsjednik Vijeća za poštanske usluge nastavljaju s radom kao članovi Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije do isteka razdoblja na koje su imenovani temeljem odredbi jasno postojećih Zakona o telekomunikacijama odnosno Zakona o pošti. Predsjednik Vijeća Hrvatskih telekomunikacija postaje predsjednikom Vijeća Agencije, a predsjednik Vijeća za poštanske usluge zamjenikom predsjednika Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije. Ono što posebno treba istaknuti u ovome sastavu članova Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije je cikličnost u njihovoj izmjeni tako da mandat niti jednoga člana Vijeća Agencije ne poklapa se i ne podudara se sa mandatom određene vlasti. Kako za provedbu ovoga zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz državnoga proračuna, a kako se ovim zakonom uspostavlja i kvalitetan i učinkovit regulatorni okvir koji je od ključne važnosti za daljnji razvoj djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga i potpunu integraciju ovoga sektora u jedinstveno europsko tržište, a time izravno doprinosi i povećanju konkurentnosti drugih gospodarskih usluga, hrvatskim potrošačima omogućuju niže cijene, šire mogućnost izbora usluga i više razina kakvoća usluga što ujedno povećava i kvalitetu svakodnevnog života i rada svih građana i poduzetnika u Hrvatskoj, podržat ću donošenje Zakona o elektroničkim komunikacijama u hitnom postupku. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, zastupnica Marija Lugarić.
Poštovana kolegice bilo bi dobro da rasprave kao zastupnici držimo više temeljem informacija koje sami steknemo i dojmova čitajući određeni zakon, a ne zapravo ponekad i nekritički zapravo interpretirati ono što nam predlagatelj da u obrazloženju zakona. Vi ste u svojoj diskusiji između ostaloga rekli da je zakon usklađen i s neformalnim mišljenja Europske komisije o ovom zakonu. Ja imam sa sobom ovdje to mišljenje Europske komisije koje daje osam ili devet vrlo ozbiljnih primjedbi. Između ostaloga, govoreći o pravu puta itd. kaže citiram … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]]
Na hrvatskom.
Dakle oni daju ozbiljan prigovor dakle da dovodi do određene konfuzije rješenja koja su u zakonu, koja predlagatelj nije prihvatio. Ili na drugom mjestu govoreći o članku 28. koji oni sad interpretiraju da se radi o infrastrukturnim operatorima, oni isključivo se pozivaju, obzirom da mi predsjedavajući neda na engleskom čitati, a imam samo engleski tekst, gdje oni izrekom govore …
Ne da nedam, nego trebate, trebate na hrvatskom.
Molim?
Pa trebate na hrvatskom. Službeni jezik je hrvatski u Hrvatskom saboru.
Sad ću onda izinterpretirati. Nažalost vam neću moći citirati ali ću vam vrlo rado dati taj dokument koji govori da primjena nediskriminacijskih principa mora biti primijenjena i u članku 28. jer oni izrijekom primjećuju da iako se formalno slažu u isti položaj, zapravo se dovode u nejednaki položaj zbog stanja infrastrukture. Prema tome, ne samo da zakon nije usklađen sa ovim temeljnim primjedbama, neformalnim primjedbama iz Europske komisije nego za to postoji pisani dokaz. I bilo bi zato vrlo dobro kada diskutiramo o zakonima ne svodimo diskusije na ona kritička interpretiranja onoga što je u obrazloženju. I drugo, kada se govorilo o javnim raspravama i može se reći O.K, ovo je javna rasprava ako svi sudionici koji su zainteresirani, od Europske komisije, potrošača, operatora, jedinica lokalne samouprave daju primjedbe na koje se nitko, ali ama baš ni na koji način ne osvrne. To nije javna rasprava koja mislim da nam treba. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Kolegici se zahvaljujem inače na dobro održanoj lekciji kako treba vladajuća stranka i većina u ovome parlamentu kritički se odnositi prema prijedlozima hrvatske Vlade, odnosno Vlade koju ovdje mi predstavljamo. To je jedna stvar. Druga stvar, kažete nije usklađen, izjava o usklađenosti je priložena uz ovaj prijedlog zakona. I naše je i to sam na odborima govorila i ovdje smo danas čuli, rekli su, mi ne možemo, citiram sada a ne ispravljam, "Mi ne možemo samo tako vjerovati Vladi". Mi na desnoj strani Sabornice možemo vjerovati Vladi i vjerujte da je još veća odgovornost Vlade i izvršne vlasti upravo prema nama koji im vjerujemo. A odgovorni moraju biti kako prema nama tako i prema vama. I bilo bi dobro, kolegice Lugarič, da ste se javili za raspravu i iznijeli te činjenice kroz repliku ali vidim da ste puno stručniji i da ste mogli, sa puno više informacija raspolažete, možda ste mogli doprinijeti i predlagatelju da popravi svoj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, točno je gospođo saborska zastupnice, vi ste iznijeli neke od primjedbi Europske komisije. To je istina, ali to nije cijela istina. Možda vi ne znate nastavak. Nakon primjedbi neformalnih i neslužbenih i nikada konačnih kako to Europska komisija svoje primjedbe uvijek kvalificira, iznesenih u ovom ministarstvu, predlagaču, Vladi. Mi smo u pisanoj korespodenciji u potpunosti razjasnili 7 do 8 primjedbi. Za jednu, koju ste citirali prvu bio je potreban dodatan sastanak koji je održan, glavni, odnosno pregovarač za poglavlje 10. Informacijsko društvo i mediji, gospodin Kovačić i moja malenkost uz nazočnost djelatnika iz naše misije pri Europskoj komisiji u Bruxellesu održan je sastanak sa gospodinom Pascalom na kojem je razjašnjena situacija i njihova primjedba koja se odnosila na rješenje prava puta, na način da smo ga mi osim uobičajenim okvirima koje je ono primijenjeno u zemljama Europske unije u hrvatskom pravnom, u ovom zakonu primijenili, možemo reći i proširili, tako da ono omogućava nesmetan razvoj i funkcionalnost ukupne elektroničke komunikacijske infrastrukture. Nakon što smo objasnili naš stav, posljedice koje će proizaći iz ovakvih rješenja, gospodin Pascal a postoji o tome zabilješka je citiram iz zabilješke: "…je mišljenja da je pronađena dobra ravnoteža između raspoložive infrastrukture i komunikacijskog sektora.". Dakle, toliko o primjedbama 7 u potpunosti riješenih kroz pisanu korespodenciju i 1 kroz sastanak. Zato se usuđujemo reći da je ovaj prijedlog u ovom trenutku dobro iskomuniciran čak i sa Europskom komisijom. Ali da bi sada nadopunjena istina bila kompletna istina, moram citirati i prvu rečenicu iz ovog mišljenja Europske komisije koja govori: "… da je ovaj prijedlog zakona dobra primjena europskog regulatornog okvira iz 2002. godine.". To je prva rečenica iz mišljenja komisije. A nakon toga na zakon od 135. članaka 100 stranica, 8 primjedbi manje i više koje su razjašnjene na jedan elegantan način na svega tri stranice fonta broj 14. Hvala.
Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, evo ja se na početku odmah ispričavam kolegama iz SDP-a što ću reći nekoliko dobrih riječi o ovom zakonu, ali mislim da mi valjda neće zamjeriti. Zakon o elektroničkim komunikacijama sigurno je doprinos usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije. I normalno s njim se želi postići i institucionalno jačanje, objedinjenog, … [[Govornik se ne razumije.]] regulatorno tijelo o elektroničkim telekomunikacijama. Ono, normalno da ne zadirem u stručnost jer to ni ne mogu, dakle, pored ostalog izgrađen je dobar mehanizam zaštite potrošača kao krajnjih korisnika usluga. A usluga normalno nije uvijek u skladu sa ugovorom pa oštećeni potrošači mogu djelotvorno primjenjivati članke zakona koji štite njihova prava. Naime, zakon stvara preduvjete i za potpuno uvođenje i razvoj digitalne televizije i radija te osigurava transparentne uvjete za pristup i zajedničko korištenje izgrađene elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. Često se događalo da pojedini operateri, to vam mogu reći jer sam bio onako podosta puta svjedok grade infrastrukturu od petka popodne do ponedjeljka ujutro. Jasno, prekapaju ceste, kopaju na sve moguće načine i nerijetko su bili zaustavljeni jedino uz pomoć policije jer su radili bez ikakve dozvole, a često ilegalno i bez znanja vlasnika koristili kabelsku kanalizaciju. Ne bih ovdje govorio samo o malim operaterima koji su to najčešće radili jer ni ovi najveći nisu imuni od kopanja bez papira. Zakonom je jasno određeno da jedinica lokalne samouprave ne smiju diskriminirati niti jednog operatera u gradnji elektroničke komunikacijske infrastrukture ali u svakom slučaju, ponavljam, mogu diskriminirati sve one koji grade bez dozvole, a takovih je ipak najviše. Ilegalno postavljanje kablova može bitno smanjiti agencija koja može donijeti odluku, vidimo u članku, kojom infrastrukturnog operatera obvezuje da operateru korisniku omogući pristup i zajedničko korištenje njegove elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. Vjerujem da se to može napraviti i bez ucjena, dakle uz, normalno uz naknadu ali i tu naknadu bi trebalo limitirati jer biti će onda malima teško da konkuriraju velikima. Ovaj zakon ne zadire u vlasništvo izgrađene mreže jer je često vlasnika teško odrediti s obzirom na različite izvore financiranja i izgradnje. Sjetimo se da su prije, da je infrastruktura građena sredstvima samo od doprinosa, dakle, građana, … [[Govornik se ne razumije]] , pa pošta. I bit će očito vlasnički odnosi između gradova i operativa će se očito rješavati i dalje pojedinačno. Ipak zakon daje i određena prava jedinicama lokalne samouprave koji mogu povećati njihove prihode. Prava korisnika dobro su obrađena za suzbijanje zlonamjernih ili uznemiravajućih pozivač. Ostaje problem svakodnevnih poziva kojima je cilj pa teško je reći zlonamjerni ali ipak je riječ o manjoj ili većoj prijevari, agresivnog marketinškog tipa ono dobili ste nagradnu večeru, putovanje ili slično. Dođite, jel mi ćemo vam to i to i onda vam uvale sve i svašta. Ti pozivi su gotovo svakodnevni i mislim da računaju normalno na naivnost pa bi trebalo poraditi na edukaciji korisnika i razotkrivanju, mogu reći slobodno, i ponoviti prevaranata. Zakon je sveobuhvatan, detaljan i kvalitetno razrađuje odnose između svih sudionika elektroničkih komunikacija koji su višestruko konzultirani. Čuli smo ovdje da su bila dva kruga i ne čudi me što idu ponovo prema saborskim zastupnicima sa zahtjevima, za amandmanima i slično jer normalno sve ono što im je odbijeno pokušavaju pritiskom što je potpuno legitimno i legalno napraviti ali vjerujem da sve ono što je bilo kvalitetno, što su operateri kvalitetno preporučili da je to i predlagač uzeo u obzir. I mislim da je potpuno bespotrebno ići u dva čitanja osim ako je želja malo odugovlačiti do beskraja i zakon ću svakako podržati. Hvala.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče kolega Markovinović je rekao da su najčešće operateri gurali bez dozvole žice kroz infrastrukturu što u načelu je istina. A gurali su zbog toga što ta situacija tijekom svih ovih godina nije bila definirana odnosno nije se znalo pravo tko ima pravo raspolaganja sa tom infrastrukturnom opremom odnosno tko je vlasnik toga. To je prijepor koji traje već dugi niz godina. I vi ovim zakonom definirate da se znači nakon 3 godine korištenja ili sa građevinskom dozvolom postaje ekskluzivni upravitelj DTK u Hrvatskoj. To opet vam govorim koristi samo u najvećoj mjeri jednom operateru. Svi ovi alternativni koji su tu postali u proteklih nekoliko godina sada neće moći bez dopuštenja tog operatera koristiti DTK i na neki način ja smatram da su oni stavljeni u neravnopravnu tržišnu utakmicu, a sa druge strane ako je već moguće da gradovi i općine upišu se kao vlasnici DTK mada mi je to nejasno jer ne vidim kako su oni to koristili DTK u zadnje tri godine ili više. Zbog čega to zakonom niste definirali tako da nema uopće potrebe da može bilo tko drugi osim grada, općine biti infrastrukturni operater i davati u najam operaterima na tržištu te usluge? Tako da mogli ste to zakonom jednostavno definirati. Mi ćemo tako nešto u tom smislu i predložiti pa da nemamo nikakvog problema. Znači svi će, sve firme na tržištu će biti u istom položaju, a infrastrukturni operateri će biti jedinice lokalne samouprave. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Evo hvala kolegi Marasu ali mislim da je veći dio replike uputio predlagaču nego meni. Moram reći da što se vlasništva tiče ako je riječ o prekopima, kopanjima po stotinama metara uz ceste u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, županije ili hrvatskih cesta onda mislim bez pitanja vlasnika to se ne smije raditi. Jer rijetko gdje, rijetko gdje su samo gurali kablove u postojeću kabelsku kanalizaciju. Dakle uvijek je tu bilo i dodatnih prekopa i svega ostalog i mislim da to nije bilo u redu. Sve se moglo riješiti papirima uz dozvolu. Nismo nikad nikog diskriminirali. Pomagali smo svima kojima smo mogli pa malo dobre volje i pitanje i nešto papira uvijek dobro dođe. Hvala.
Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja se najprije želim ispričati ako ću neke stvari ponoviti koje su bile iznijete u raspravi između 10 i 10,45 naše izaslanstvo koje odlazi sljedeći tjedan u Strasbourg na parlamentarnu skupštinu Vijeća Europe imalo je pripremu za tu sjednicu tako da se evo unaprijed ispričavam ako ću to učiniti. Započeo bih s time da predlagatelj tvrdi da je ovaj prijedlog zakona, da se do ovog prijedloga zakona došlo temeljem smjernica Vlade iz svibnja mjeseca prošle godine, temeljem rezultata CARDS projekta iz 2004. godine pod nazivom «Jačanje kapaciteta Hrvatske agencije za telekomunikacije». Da se do ovog prijedloga zakona došlo temeljem prijedloga i preporuka stručnjaka konzultantske tvrtke … [[Govornik se ne razumije.]] International i temeljem javne rasprave. Nadalje u uvodnom obrazloženju ovog zakona stoji, dozvolite mi da pročitam tu rečenicu, da će donošenjem zakona izravno se doprinijeti povećanju konkurentnosti drugih gospodarskih grana i djelatnosti te hrvatskog gospodarstva u cjelini a krajnjim korisnicima usluga hrvatskim potrošačima omogućiti niže cijene, šire mogućnosti izbora usluga i viša razina kakvoće usluga. Dakle gotovo savršeno, sjajno. Tko od nas može imati bilo kakav prigovor na takvu prezentaciju ovoga zakona? Međutim kolegice i kolege ipak budimo realni svi smo mi u ovih proteklih 7, 8 dana dobili niz primjedaba od strane članova Vijeća korisnika telekomunikacijskih usluga, od strane raznih udruga za zaštitu potrošača, od strane građana, od strane nekih operatora. Šta to znači? To je moje pitanje, prvo pitanje državnom tajniku? Da li to znači da smo tijekom rasprave ustvari odbili sve te njihove prijedloge inicijative pa se sada vraćaju i koriste nas saborske zastupnike da ponovo iznosimo te njihove prigovore ali ja ne bih ovdje primjenjivao crno-bijelu tehniku. Želim biti maksimalno korektan i moram reći da je predlagatelj pohvaljen za neke elemente koje je unio u ovaj zakon. Prije svega spominje se članak 43., točka 2. i 3. Dozvolite mi da zbog naših građana pročitam te dvije točke. Točka 2. glasi: «Operatori javnih komunikacijskih usluga moraju osigurati krajnjim korisnicima svojih usluga primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara u javnoj komunikacijskoj mreži te ih upozoriti s tom zaštitom u pisanom obliku prije početka pružanja javnih komunikacijskih usluga.» I točka 3. «Krajnji korisnici javnih komunikacijskih usluga nisu obvezni snositi troškove koje krajnjim korisnicima usluga ili operatorima javnih komunikacijskih usluga prouzročila treća osoba u slučajevima kada operatori nisu ispunili obveze iz stavka 2. ovog članka». Međutim imamo sada seriju prigovora za koje smo zamoljeni da ovdje iznesemo ispred naših građana i članova ovih tijela koje sam malo prije spomenuo. Prije svega žao mi je da se u nekim od prigovora spominje da je položaj vijeća korisnika telekomunikacijskih usluga 1999. godina bila bolja negoli danas. Tada je vijeće bilo samostalno i neovisno tijelo koje je imalo ovlasti sudjelovati u rješavanju spornih pitanja između davatelja i korisnika usluga. Danas je to samo savjetodavno tijelo. Šteta je da ni ova Vlada ni prethodna, ni ona prije nje nisu imale snage u biti pokušati nastaviti u tom pravcu i jačati ulogu tog vijeća. Naime, kolegice i kolege, budimo iskreni. Pogledajmo samo računalo ispred nas, pogledajte priključke na njemu. Uzmite onaj televizor na ulazu u ovu dvoranu, pogledajte priključke na njemu. Koliko nas ovdje ima koji poznajemo funkciju svih tih priključaka. Vjerujte kolegice i kolege isto je i sa telekomunikacijskim uslugama. To su tehnologije koje se tako brzo razvijaju i one informatičke i one telekomunikacijske i one u biotehnologiji. Našim građanima, korisnicima tih usluga moramo pružiti pomoć posebno u razdoblju, u godinama koje su pred nama. Uistinu njima i svima nama treba ta pomoć, ta podrška, ta zaštita. Ovdje u prijedlogu zakona spominje se jasno unutarnja ustrojstvena jedinica za zaštitu prava korisnika i ona je također kolegice i kolege vidite po prijedlogu zakona savjetodavna. Dakle, zaključci i stajališta agencije nisu obvezujući ni za jednu, ni za drugu stranku u sporu, nisu obvezujuće. Treba ići na sud. Ma ići na sud ponavljam sa takvim sustavima čije tehnologije građani ne poznaju. Kakve su im šanse? Vrlo male, vrlo male, jer su jasno oni sustavi koji mjere korisničke usluge i sve ostalo u rukama operatora. Koliko građani mogu i kojim argumentima se štititi od nepravednih odluka u takvim sporovima. Ponavlja se ponovno priča vjerojatno ste se svi vi susreli s njom vezano uz Zakon o zaštiti potrošača. Mnogi građani ponovno nas podsjećaju i ovdje spomenute da bi trebalo se držati tog zakona, da i prodaja potrošačima javnih usluga kada to priroda javnih usluga dopušta mora biti obračunata prema potrošnji. Ponovo se građani bune, traže od nas zaštitu glede mjesečnih naknada ove ili one vrste. Ovdje je bilo već riječi od DTK. Posebno želim ponoviti da su mnogi tražili od nas da ovdje jasno zatražimo od državnog tajnika da obrazloži što sa DTK koji je izgrađen bez građevinske i bez lokacijske dozvole. Nadam se da me državni tajnik čuo, jer je to uistinu jedno pitanje koje moramo pokušat riješiti. Uistinu smatram da je predlagatelj morao više pažnje posvetiti upravo ovim zahtjevima raznih udruga za zaštitu potrošača. Jer ponavljam oni ove tehnologije mogu jako teško pratiti. Trebalo je po meni čak i neke od ovdje spominjanih zahtjeva pojedinih operatora također možda detaljnije analizirati. Ja osobno mislim da čak i na ovoj sjednici mogli smo ići u dva čitanja, da ne zaustavimo jasno proces zatvaranja i zaključivanja pregovora sa EU u području broj deset, u poglavlju broj deset i prema tome ima niz nejasnoća. Puno je toga ostalo visjeti u zraku. Žao mi je zbog toga. Mislim da smo to mogli evo apsolvirati kroz dva čitanja i mjesec dana vjerojatno ne bi puno značilo u približavanju Europskoj uniji. Osobno moram reći da dobio sam na klupe malo prije i prijedlog kolega iz SDP-a o njihovom amandmanu. Potpuno se s njim slažem. Apsolutno se slažem s njim. Mislim da su oni vrlo jasno rekli da i ono što je točno da je operator koji je u prošlosti izradio infrastrukturu ima pravo puta na toj nekretnini, pa mu se time implicitno priznaje pravo vlasništva nad tom infrastrukturom. To je diskriminirajuće. To nije korektno. Vaša priča o tome da će lokalna zajednica to moći učiniti. Ja se pitam koliko će trebati godina i koliko će trebati sudskog postupka. Hoće li to doći sve do Europskog suda pravde da se dokaže da je današnji predstavnik građana koji su uplaćivali po nekoliko tisuća maraka svojevremeno da bi dobili telefonski priključak, da je njihov slijednik općina, grad ili netko treći. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege zastupnici. Radi se o izuzetno složenom kompleksnom zakonu koji nesumnjivo znači jedan korak naprijed prema uređivanju izuzetno složene materije koja zapravo predstavlja osnovicu budućeg poslovanja temeljenog na znanju u društvu znanja, u državi znanja i u globalizaciji kojoj Europska unija, a potom i Hrvatska teži. Međutim, na žalost ovaj koloplet javnih i privatnih interesa i nekakvih monopolističkih natruha kao što su mnogi prethodnici u raspravama već naglasili nije najsretnije razriješen, te se ovdje naziru efektivni načini da se najvećem monopolistu odnosno HT-u efektivno daruje distribucijsko-telekomunikacijska infrastruktura iako eto vlasništvo nije riješeno, ali radi se o efektivnom darivanju određenih prava. Štoviše, vlasnici nekretnina su dužni trpiti određena prava na svojoj nekretnini što je zapravo plesanje po ustavnosti. Stječe se dojam da je to zapravo vraćanje nekakvog duga u onoj privatizaciji Telecom-a u tajnom ugovoru koji nikada nije hrvatskoj javnosti predočen, jer je naprosto bio tajan i te klauzule u toj potpuno netransparentnoj privatizaciji su zapravo i zahtijevale da ugovor bude tajan, pa vjerojatno se i tamo nešto spominjalo vezano uz problematiku DTK. Međutim, ja bih se osvrnuo i na još nekoliko članaka ovog zakona koji možda izazivaju manju pozornost s obzirom da su zasjenjeni problematikom monopola i zaustavljanje liberalizacije tržišta stavljanjem u nepovoljni položaj ostalih operatera. Zakonom se predviđa stvaranje hrvatske agencije, uspostavljanje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije koja između ostalog ima i dužnost provjere štetnosti elektromagnetskog zračenja, što više u stavku 3. članka 95. se spominje pravilnik iz stavka 1. toga članka kojim se propisuje, kada je to nužno da radi djelotvorne zaštite ljudskog zdravlja, izdavanje potvrde o usklađenosti radijske postaje s odredbama toga pravilnika kojom agencija potvrđuje da postavljena radijska postaja ne stvara razine elektromagnetskog polja koje prelaze vrijednosti utvrđene tim pravilnikom. Dakle, agenciji se daje u zadatak da kontrolira razine elektromagnetskog polja iako nisu sasvim jasni mehanizmi tko će to zapravo provoditi. Postavlja se također i pitanje gdje je suradnja sa Državnim zavodom za zaštitu od zračenja koji se bave, ne samo ionizirajućem, već i neionizirajućem zračenjem koje je u domeni ovog zakona? Zašto nije jasnije trasirana suradnja i uloga sa Državnim zavodom za zaštitu od zračenja? Interesantno je da se, evo represivne mjere usmjeravaju prema potencijalnim prekršiteljima određenih standarda i normi u Republici Hrvatskoj dok, primjerice kada odete na planinarenje na Kamene svatove i tamo želite mobitelom se javiti svojim prijateljima u Zagreb, to morate učiniti putem slovenske mreže jer je njihov signal tako jak da u dubini hrvatskog teritorija imamo slovenske signale i to tako jake da vjerojatno dipoli u vašem tijelu plešu u ritmu polke. Slična situacija se dešava otprilike oko Palagruže ili u Jabučkoj kotlini kada, recimo jedrite pa gledate u daljini kako svijetle koče, ali naravno one talijanske jer se radi o bivšem ZERP-u, pokušavate saznati kakvo će sutra vrijeme biti, pokušate se uključiti na Hrvatski radio 1. program ili Hrvatski radio 2. program, ali slušate talijanske kancone. Iz mnoštva divljih, što divljih, što legalnih talijanskih radiopostaja. Može se reći, evo ovaj Sabor je ukinuo uz ribolovnu i ekološku komponentu bivšega ZERP-a pa onda to možda, evo i ne ulazi u domenu zaštite okoliša, ali slična situacija vam se ponavlja i kada izađete iz tunela Sveti Rok pa pokušate slušati Radio Zagreb, odnosno Hrvatski radio 2. program, ne možete, zasjenjen je, nema signala. Cijeli jedan dio Istre je također zasjenjen talijanskim, što TV, što radijskim postajama. Naravno, to nije možda u domenu ovog Ministarstva pomorstva, prometa i veza, to je više u domeni cijele Vlade, odnosno Ministarstva vanjskih poslova koje bi trebalo žestoko protestirati zbog toga što sve to što sam opisao jest u suprotnosti sa međunarodnim pravom, posebice sa konvencijama Europian Broadcasting Union, CELENEC standardima i preporukama Međunarodne komisije za zaštitu od neionizirajuće zračenje, a koje je sve preporuke, standarde i norme Hrvatska ugradila u svoje zakonodavstvo, kojeg se, eto i pridržava pa ne želi pojačati svoje signale, ali ovi naši susjedi bezobrazno to, ne obraćajući pažnju na europsko pravo krše sve moguće norme. To je posebice vidljivo u vrijeme godišnjih odmora kada veliki dio stranih turista ljetuje na našoj obali da se takvi signali bezobrazno pojačavaju, tako da dolazi do prave agresije na hrvatski eter. Interesantno je također da je u članku 24. ugrađeno rješenje da ako ne postoje odgovarajuće obvezujuće norma ili tehničke specifikacije objavljene kao hrvatske norme se primjenjuju CELENEC-ove, ECI-jeve i CEN-ovi standardi itd. Znači li to da je Hrvatski normilni zavod zapravo na mala vrata prihvatio sve te norme kroz ovaj zakon? Zašto to nisu učinili kroz tehničke odbore ili naprosto time da su javno prihvatili sve ove norme koje su uvaljali u članak 24. ovog zakona? Naravno, to nije pitanje opet ovome ministarstvu, nego više pitanje za nadležno tijelo. I konačno da završim, smatram da u ovom zakonu u jednom članku se određuje i upravljanje vršnom internetskom domenom, ali ta problematika je prekompleksna da bi se mogla ovako riješiti te smatram da bi se to bilo potrebno riješiti posebnim pravnim aktom, najbolje nekim pravilnikom. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici Vlade, državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Evo ja bih ispravila navod gospodina zastupnika koji kaže između ostaloga da je ponuđeni Prijedlog zakona o elektroničkim komunikacijama zasjenjen monopolom. Ja bih rekla da je upravo ovaj prijedlog zakona kroz njega je razvidno dakle da je Hrvatska agencija za telekomunikacije u razdoblju od 2004. do 2008. godine kontinuirano provodila aktivnosti i mjere u regulaciji tržišta telekomunikacijskih usluga i to poglavito kroz donošenja niza odluka istog takvog rješenja koja su omogućila potpunu demonopolizaciju i daljnju liberalizaciju hrvatskog telekomunikacijskog tržišta. Osim toga ponuđeni zakon ono što je razvidno također, osigurava ostvarivanje između ostalih i osiguravanje dosljedne primjene načela tehnološke neutralnosti kao i izgradnju između ostalih i djelotvornih mehanizama zaštite potrošača kao krajnjeg korisnika usluga. Hvala lijepa.
Replika, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Kolega … zapravo na istu izjavu na koju se kolegica Klarić pozvala samo sa bitno drugačijom argumentacijom. Vi ste izrazili na neki način skepsu da određena rješenja zakona pogoduje bivšem monopolistu, odnosno T-Comu. U prospektu za prodaju dionica HT-a na stranici 238 se uvodi taj režim prava puta koji do sada nije postojao u zakonu, uvodi se upravo ovim zakonom i ona čak u tom prospektu kaže da Vlada u okviru svojih ovlasti će izraditi nacrt odgovarajućih zakona i propisa to je upravo ovaj zakon i što je praktično prije moguće nastojati osigurati donošenje takvih zakona i propisa koji su potrebni za provedbu ranije opisanih načela. Dakle sve to što se dogovorilo oko privatizacije T-Coma. I onda čak na stranici 239 oni kažu u kojem će to roku biti. Kaže to će biti usvojeno početkom 2008. Dakle i prije nego što smo sa općih načela raspravili ovaj zakon u cijeloj priči oko privatizacije T-Coma je utvrđeno da li će biti upravo donesen zakon i to ne bilo kakav nego upravo ovakav. I sada ako to nije pogodovanje, mislim da je to ipak malo iznad … [[Ne razumije se.]] Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Zdenko Franić.
Štovana zastupnice Lugarić vi ste u pravu, jer evo to je još jedan eklatantni dokaz da zapravo monopolisti nalažu Vladi kako da se ponaša, iako evo Vlada je manjinski vlasnik T-Coma pa da na taj način pogoduje i sebi pa možda će i uprihodovati nešto sredstava. Međutim ponovno se postavlja retoričko pitanje, zašto onda ne štiti vlastite interese i interese operatera kojeg je vlasnik, da spriječi rooming ovih GSM kompanija, davatelja usluga iz susjednih država Slovenije, Bosne, Italije, Srbije koji svi rade eto agresiju na hrvatski eter i to bezočno posebice kao što rekoh tijekom godišnjih odmora. Hvala.
Gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. O ovome smo dosta raspravljali, raspravljalo se o tehničkim varijantama ovakve ili onakve za tržite, ovakve ili onakve. Ali mislim, možda samo kolega Vujić u svojoj raspravi to dijelom dotaknuo i spomenuo, osobno mislim da je ovo jedan od važnijih zakona o kojemu možemo raspravljati u Hrvatskoj. Ja u ovom zakonu vidim izraziti javni interes za Republiku Hrvatsku, za razvoj društva znanja onda na neki način i posredno za razvoj gospodarstva. Naime u većini razvijenih zemalja ljudi su procijenili i izmjerili zapravo da 60% bruto društvenog proizvoda pripada upravo liberalizaciji telekomunikacijske infrastrukture i naravno da je za pozdraviti sva ona rješenja koja idu ka daljnjoj liberalizaciji, odnosno na neki način uvođenja reda u ovom telekomunikacijskom tržištu i u tom smislu ovaj zakon u dobrom dijelu je dobro dobro regulirao neke stvari koje do sada nisu bile regulirane i koje je zaista trebalo regulirati i koje u ovom zakonu uopće nisu sporne, to je najveći dio zakona. Mislim da unatoč toj dobroj polaznoj osnovi i dobroj ideji, svakako i dobroj namjeri, da se u pojedinim zakonskim rješenjima smo išli zapravo puno previše iznad našeg još uvijek relativno slabo razvijenog, ali možda je točnije reći, nestabilnog tržišta. Mi smo preuzeli ne samo europske direktive nego i smjernice koje postoje u Europi, koje ne samo da nisu preuzele europske države čak i one koje imaju bitno razvijenije telekomunikacijsko tržište, a mi smo dakle ušli i u naše zakonodavstvo implementirali kaže smjernice koje zapravo su puno prenapredne za trenutno stanje u našem tržištu. Mi smo, ja naravno vjerujem da se htjelo najbolje time postići, ali mi se čini i temeljem svega onoga što se čulo i ovdje u raspravi i svih onih kontakata koje smo imali, da smo umjesto novih i rješenja koja su potrebna dakako za daljnju liberalizaciju tržišta, dobili zakon koji u nekim svojim odredbama koje su s jedne strane ključne, s druge strane ipak manje, idu na ruku nadam se ne namjerno, jednom operateru. To može značiti, nije nužno, ali može značiti daljnju monopolizaciju ili barem zaustavljanje daljnjeg razvoja tržišta odnosno malih operatora. Naravno ja nisam ovdje zagovornica malih operatora niti velikih, niti bilo kakvih, ali sam zagovornica fer tržišne utakmice, ne zbog tržišta, ne zbog utakmice, nego zbog toga što konkurencija kao takva rađa bolje usluge, jeftinije za korisnike, ali s druge strane i puno bolje. Mi još danas u Hrvatskoj muku mučimo da široko pojasni Internet postane svakodnevnica u svakome kućanstvu, a govoriti o razvoju gospodarstva, o razvoju društva znanja bez toga da imamo široku dostupnu mrežu je silno problematična. Drugo, ono što je negdje standard, dakle nekakav … Internet koji onda zapravo to sve dosta ubrzava, kod nas je još uvijek zapravo nestandardna usluga, još uvijek se mučimo s brzinama, paketima itd. i mislim da je upravo o tome kada govorimo o ovom zakonu, moramo prvu viziju staviti javni interes, odnosno društvo znanja. Po izvorištima i Svjetske banke upravo ključna uloga u … gospodarstva i društva znanja igraju moderne informacijsko-komunikacije tehnologije, usluge infrastruktura, već spomenuti širokopojasni pristup internetu i naime dokazivati čvrstu vezu između ICT-a, gospodarstva i društva znanja mislim da nije previše nužno, ali dosta je reći da države koje su vodeće po ICT-u su i gospodarski najkonkurentnije. Svjetska banka mjeri te indekse razvoja društva znanja, između ostaloga i samoga ICT-a kao sastavnog elementa i mi imamo indeks 7,07 i daleko smo od toga od primjerice i Slovenije i Estonije, a od nas su bolji i Barbados i Bahrein i Kuvajt i neke druge zemlje za koje ne bi očekivali da imaju toliku razinu, toliku razvijenost u ovom sektoru. Dakle kada govorim o ovom zakonu, s jedne strane možemo govoriti o tehničkim rješenjima ovakvima ili onakvima, ali mislim da svemu moramo pretpostaviti javni interes na neki način ovomu veliku sliku koja treba biti zapravo i misao vodilja svima nama kod donošenja ovog zakona. Meni je također žao što ovaj zakon ne ide u dva čitanja. Slušali smo kroz javnost da su postojali određeni modaliteti javnih rasprava, da je zakon bio objavljen na NET-u, da su određivane različite konzultacije itd., dolazilo je stotine primjedbi. No, međutim činjenica jest da sve ono što nije išlo na neki način u onu koncepciju koju je prvu predložio predlagatelj, od primjedbi nije bilo prihvaćeno i to je između ostalog razlog zašto mislim da zaista treba raspraviti u dva čitanja. Zakone na koncu konca ne donosi Vlada uz potporu javne rasprave ovih ili onih zainteresiranih aktera, nego ipak donosi Hrvatski sabor. Da smo išli na dva čitanja mogli bi zaista riješiti ovaj dio prijepora koji su nastali ponavljam prvenstveno iz mojeg stajališta, sa stajališta zaštite javnog interesa. Cijela priča oko zaštite potrošača, čini mi se da je kolega Dorić o tome govorio koji nudi neka nova rješenja, kao zastupnici smo dobili dosta primjedba i oko toga, imamo mnogo detalja u zakonu koji se trebaju riješiti, spam SMS-om, MMS-om i sl. koji zapravo na neki način zakon prvi put to uvodi kao pojmove. No međutim, u 4. članku koji zabranjuje zlouporabu toga svega skupa nema. Dakle ima takvih još mnogo detalja. Kolega Franić je spomenuo upravljanje vršnom domenom itd. Dakle čini mi se da bi zaista zbog kažem javnog interesa Hrvatske bolje bilo da smo ovo raspravljali u dva čitanja. Pred kraj rasprave imam samo jedno pitanje. Meni se čini da ćemo mi morati dijelom posljedično a zanima me i inače, mijenjati Zakon o elektroničkim medijima koji unosi regulativu elektroničke publikacije, a onda kao takav i cijeli Internet, ove web stranice i sl. vezano uz nakladnike elektroničke i pravila. I mislim da nam nije dovoljno imati ovaj okvir s jedne strane, a s druge strane Zakon o elektroničkim medijima koji zapravo ne prati sva ova nova događanja koja su se desila posebno vezano uz emitiranje radija i televizije preko Interneta za koje sad ovim zakonom dobivamo nekakvu prvu tehnički uvjetno rečeno preduvjet. Ali s druge strane ovaj javni dio nemamo ni na koji način riješen. Ja, iako bih najsretnija bila osobno da mogu podržati ovaj zakon jer ponavljam, mislim da se radi o jednom od ključnijih zakona koje možemo raspravljati, ali mi se čini da zaista ime neke detalje koji čak i ako izazivaju sumnju zavređuju pozornost da se svaka sumnja otkloni, da onda zaista zakon možemo donijeti konsenzusom, kao što na koncu konca ovakav zakon i zaslužuje. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Pa ono što se definitivno treba reći o zakonu da je on kompleksan, obuhvatan, prilično stručan i da je napravljen jedan veliki posao i puno je truda uloženo u njega i to mu se treba priznati. Usklađuje se sa "new regulatory framework" iz 2002. u skladu sa usklađivanjem s pravnom stečevinom Europske unije i kroz čitav niz uredbi koje se odnose na sam taj zakon. No međutim, uz ključne stvari koje ovaj zakon obuhvaća i koje bi trebao obuhvatiti kao što je pojednostavljivanje zakonodavnog okvira, kao što je neovisnost regulatornog tijela, kao što je poboljšanje djelotvornosti mehanizama sudske kontrole kao tri najbitnije stvari, ja moram reći da je to i još jedan u nizu zakona koji se donosi u skladu sa praksom donošenja zakona u procesu pristupanja Hrvatske Europskoj uniji a kroz hitni postupak. I to nije dobro. Proces približavanja Hrvatske Europskoj uniji je proces koji bi trebao biti i javni proces, u kojemu bi trebali sudjelovati i svi građani Hrvatski i kada se 121 zakon koji trebamo donijeti ove godine donosi po hitnom postupku, kada se donosi bez naknadne mogućnosti upliva dijela stručne javnosti u sam zakon na koji se odnosi, onda to definitivno ne može biti dobro. Ja ne kažem da se ne mogu neki zakoni donijeti po hitnom postupku, no ne mogu se svi zakoni donositi po hitnom postupku i za ovaj zakon bi bilo puno bolje da je išao u redovnu proceduru odnosno da je išao na prvo i drugo čitanje pa i u istoj sjednici. Uvijek kada se na taj način donose zakoni po hitnom postupku onda se uvijek pod izlikom usklađivanja s europskim zakonodavstvom turne nešto, da to tako slikovito kažem, što apsolutno nema veze sa europskim zakonodavstvom, što apsolutno nema veze sa pristupanjem Hrvatske Europskoj uniji. I to je već postala standardna praksa. I to je nešto o čemu ja i zastupnici iz SDP-a moramo i govorit ćemo u ovom Parlamentu. Prije mjesec dana samo donijeli smo ovdje Zakon o ratificiranju Povelje o lokalnoj samoupravi kojim smo Hrvatsku i Hrvatski Sabor obvezali na donošenje zakona koji će se raditi u konzultacijama sa jedinicama lokalne samouprave. To u Povelji od '97. nije bilo. I sada upravo mi već mjesec dana nakon toga praktički sami sebi skačemo u usta i bez ozbiljnih konzultacija s jedinicama lokalne samouprave u saborsku proceduru donosimo ovaj zakon zapravo po hitnom postupku. I to je ono što opet nije dobro. Ista je situacija bila i biti će sa hrpom drugih zakona i to je način na koji definitivno ne treba raditi, ako nešto jučer usvojimo da to već danas kršimo. Ono na što bih se ja osvrnuo u ovom zakonu je vezano također kao iz rasprave mojih prethodnika, kolega iz SDP-a na infrastrukturnog operatera odnosno na rješavanje određenih segmenta u tom pogledu. Ja moram reći da je po izvješću, Godišnjem izvješću Hrvatske agencije za telekomunikacije najveći napredak u liberalizaciji tržišta napravljen, a i od kolega nekih zastupnika to se moglo i čuti, upravo tamo gdje nemamo infrastrukturu pod zemljom. Znači u pokretnoj mreži. Najveći iskorak u liberalizaciji. Daleko zaostajemo u liberalizaciji tržišta koje obuhvaća kabele pod zemljom odnosno koje obuhvaća fiksnu telefoniju i koje obuhvaća širokopojasni Internet. I to je ono gdje je problem. 15 milijardi kuna godišnje u prihodu je ova gospodarska djelatnost. 15 milijardi kuna godišnje je 7% svega što Hrvatska proizvede. 7% svega što Hrvatska proizvede je 15 milijardi kuna i zato je izrazito bitno da se ovom zakonu pristupi na jedan sveobuhvatniji način i zato bi bilo izuzetno važno da se išlo i na drugo čitanje. Ono što ja moram reći da čini mi se da se ovim člankom 28. definiranjem infrastrukturnih operatera, a kolega državni tajnik, vi ste rekli da će upravo taj članak omogućiti jedinicama lokalne samouprave da se upišu kao vlasnici infrastrukturnih operatera na temelju građevinske dozvole i da će u slučaju da postoje dva zahtjeva na temelju istinitosti dakle, regulator, odnosno agencija intervenirati i zapravo biti što bi se reklo sudac u tom postupku. No, međutim, koja općina i koji grad u Hrvatskoj ima građevinsku dozvolu za uređaje DTK-a. Ja ne znam. Kolega Mršiću je li vi imate građevinsku dozvolu za uređaje DTK? Ja mislim da nemate. Znači Hrvatska pošta, HPT, kada je gradio uređaje DTK je imao ekskluzivno građevinsku dozvolu tada i jedini oni tada imaju građevinsku dozvolu. No, nažalost po ovom principu po … [[Govornik se ne razumije.]] uvodi se još jedan način i na neki način kažnjava one gradove, prije svega gradove u Hrvatskoj koji su najdalje odmakli u skeniranju stanja na području infrastrukturnih instalacija i građenju novih instalacija. Kao što je Zagreb, kao što je Rijeka, pa čak i Koprivnica. Dakle oni koji sada su sami gradili svoju infrastrukturnu mrežu, koji ne bi li od te infrastrukturne mreže nešto uprihodili, sada u biti to više ne vrijedi zato jer svaki operater koji dolazi može provući svoj kabel bilo gdje, preko bilo čijeg vlasništva i na to polaže pravo puta i plaća određenu naknadu. No međutim tu naknadu određuje agencija. Dakle, jedinice lokalne samouprave, ja se slažem da treba uvesti nekog reda no neće biti u mogućnosti ostvariti sve one strateške projekte kroz tarifiranje, tj. kroz naplatu te naknade. Besplatni Internet će za 50 godina postati dio zakona nekih zemalja, a u konačnici i Ustava. Pravo na besplatnu komunikaciju će ubrzo postati pravo poput temeljnih ljudskih prava jer to je nešto gdje se svijet i gdje se društvo može najbolje i najubrzanije razvijati. I već smo vidjeli iz rasprava pojedinih kolega da je upravo u dijelu koje uvodi nove tehnologije, koji koristi novu ICT tehnologiju i u toj industriji koja se susreće sa novim tehnologijama napravljen najveći pomak, odnosno ta industrija je najviše napredovala, odnosno to gospodarstvo je ubralo najveći benefit. Stoga, ja smatram, a u prvom prijedlogu koji je došao kao jedan svojevrsni draft je ovaj stavak drugi, tj. pod stavkom 1. iz članka 28. stajalo da se koristi elektroničkom komunikacijskom infrastrukturom najmanje 20 godina. No budući da je to bilo preočito, onda je ta stavka izmijenjena na najmanje tri godine od početka njezina korištenja. Kako stvarno ne bi i po preporukama i kritikama Europske komisije stavljali u neravnopravan i diskriminirajući položaj ostale operatere, predlažem da svi zastupnici Hrvatskoga sabora na neki način prihvate amandman Kluba zastupnika SDP-a da se kompletni članak 28. briše. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega je netočno naveo da je riječ o ishitrenom postupku, da je riječ ovdje o hitnom postupku bespotrebno, da je trebalo to ići u dva čitanja. Kolega oprostite, trebalo je vidjeti oznaku P.Z.E., pa ste se onda trebali raspitati u vašem klubu da smo se dogovorili svi zajedno i SDP i HDZ i sve ostale stanke da zakoni i prijedlozi zakona sa takvim oznakama idu u hitni postupak. I to tome nema rasprave. Tako da ne morate uvjeravati sada hrvatsku javnost da mi želimo nešto ishitreno provesti kada smo se oko toga dogovorili. Riječ je o usklađivanju sa europskim zakonima. Prema tome, nema nikakvog razloga da se ne reče jasno, da je ovaj zakon će sasvim sigurno ići u prilog jedinicama lokalne samouprave.
Replika gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa vi ste s pravom kolega … [[Govornik se ne razumije.]] ukazali na pitanje građevinskih dozvola. Ovdje se uopće postavlja pitanje da li u članku 28. može pisati građevinska dozvola ili mora pisati uporabna dozvola. Danas naime na temelju građevinske dozvole vi ne možete obaviti nikakvu uknjidžbu niti nikakvu zabilježbu u gruntovnici, morate imati uporabnu dozvolu. Jedan od razloga je zato što masa upravo DTK kanalizacije nije građena prema građevinskoj dozvoli, one su izdavane načelno a onda su kooperanti HT, odnosno HPT-a kopali po gradovima kako se njima dospjelo i kako su oni htjeli. Danas gradovi većinom imaju problema zbog toga, zato jer je DTK kanalizacija superiornija u odnosu na kanalizaciju gradova kao što je primjerice plinska, vodovodna ili klasična kanalizacija. Prema tome, ne da se ne možete uknjižiti na temelju građevinske, sasvim je sigurno da se ne možete uknjižiti na temelju građevinske dozvole zato jer to zakon o građenju kaže da više ne možete se uknjižiti. Dakle, morate imati dokument o uporabljivosti. To je do nedavno bila potvrda, a danas morate imati obavljeni tehnički pregled. Prema tome, ako želimo doista biti iskreni prema onome tko je stvarao i gradio i onome tko bi se upisao, onda treba ovdje zamijeniti građevinsku dozvolu sa uporabnom dozvolom. Operater mora dokazati da ima valjanu građevinsku dozvolu, mora dokazati da je gradio sukladno toj građevinskoj dozvoli i da ima riješene sve papire. I tada doista onaj koji ima uporabnu dozvolu bi trebao imati mogućnost se i uknjižiti na neki način u pravo služnosti ili pravokupa ili na neki treći način. Apsurdno je da se daje pravokupa nekome tko nema ove prethodne stvari, a to znači da nema ugovor o pravu služnosti sa vlasnikom nekretnine, bez obzira da li je opće dobro ili privatno vlasništvo i onaj tko nije ili ne znamo je li gradio građevinu u skladu sa građevinskom dozvolom. Prema tome, možda ovaj zakon je u skladu sa direktivama Europske unije, ali članak 28. sasvim sigurno nije u skladu sa Zakonom o gradnji.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani kolega Mršić, u svojoj replici dijelom ste i apostrofirali ono zapravo što sam ja već rekao, dakle, svatko će u budućnosti moći imati pravokupa bez te prave služnosti sa jedinicama lokalne samouprave sa odnosno sa onim kroz čiju nekretninu, odnosno imovinu prolazi. I budući da ste sami objasnili s građevinskog aspekta kompleksnost materija koja proizlazi iz članka 28. time bi bilo dobro da je i ovaj zakon išao kao što smo rekli na dva čitanja. I zašto to mislim? Dva čitanja su model kako se rješavaju neke stvari i kako se popravljaju neke stvari. Vi ste vidjeli jučer i kolega Matušiću koji ste mi spočitnuli dva čitanja da je premijer skinuo Zakon o javnim cestama upravo, koji isto tako nosi oznaku P.Z.E. Dakle, nije nužnost da se automatski ide na hitni postupak. O pojedinim zakonima koji život znače za građane Republike Hrvatske, o pojedinim zakonima koji su iznimno bitni u procesu približavanja Hrvatske Europskoj uniji. U pojedinim zakonima za koje ne postoji jasna slika što će oni donijeti Hrvatskoj potrebno je ići na dva čitanja, potrebno je da javnost nešto o tim zakonima čuje, da se Hrvatska samo ne isporuči Uniji, nego da se javnost u pogledu, pogotovo stručna javnosti nekakvih stvari očituje. Jer na žalost mi smo pritisnuti rokovima. Ne postoje, ako ne postoje mogućnosti, ako ne postoji vremena za dva čitanja kako onda može postojati i vremena za stručnu simulaciju. To je tek nemoguće. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik, molim? Povreda Poslovnika, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Štovani potpredsjedniče, kolega se nije držao replike svom kolegi, nego se obraćao meni kao zastupniku. Ja sam … [[Govornik se ne razumije.]] što sam rekao. Vrlo jasno sam rekao kolegi. Hitni postupak je dogovoren kao i … [[Govornik se ne razumije.]] Da li će ga Vlada skinuti ili ne to je druga stvar.
Gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici i zastupnice. Ja ću u ovih svojih nekoliko minuta govoriti o ustavno-pravnom aspektu članka 28., odnosno pojma prava puta onako kako ja to vidim i gdje vidim opasnosti da ovaj puta za razliku od Zakona o sigurnosti prometa na cestama gdje će SDP podnositi ustavnu tužbu. Ovaj puta vjerujem da će podnositi netko drugi. Ali se bojim da će uspjeti u ustavno-sudskom sporu. Reći ću o čemu se radi ako mogu. Dakle, u članku 48. Ustava piše: “Jamči se pravo vlasništva.“ U članku 50. Ustava piše: “Zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo uz naknadu tržišne vrijednosti.“ U stavku 2. istog članka: “Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite“, dakle imamo četiri slučajeva “interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.“ Samo ću pročitati članak 2. stavak 1. točka 41. što govori o pravu puta. “Pravo puta i pravo pristupa postavljanja, korištenja, popravljanja i održavanja elektroničke komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme što obuhvaća i kabelsku kanalizaciju kao i druga s tim povezana prava.“ I mnogo toga još. I sad ova rečenica zadnja u toj točki 41. glasi ovako: “Upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnine obvezan je trpjeti pravo puta i suzdržati se od bilo kakve radnje kojom bi se na bilo koji način ometalo ostvarivanje tog prava.“ Gospodin Breglec je rekao da se radi o novom pravnom institutu. Ja sam ga pitao na sjednici Odbora za promet da li je taj pravni institut iskonzultiran sa pravnim ekspertima. Dakle, ekspertima koji valjda znaju kada se ovako važan institut sa ovakvim sadržajem unosi u pravni sustav reći svoje mišljenje. Odgovor je bio da je, ali u okviru državnih službi. Ja sam pitao pravne eksperte. Dakle, ima u državnim službama pravnih eksperata ja to ne sporim, ali treba konzultirati i one koji rade u okviru znanosti koji svaki dan pišu nove udžbenike i koji su više u doticaju sa Europskom unijom i njihovim institutima nego što smo mi u državnim službama. Dakle, odgovor je zapravo da to nije dobro iskonzultirano, nije dostatno. Ovaj institut ako ja mogu primijetiti sa svojim skromnim pravnim znanjem najviše liči na tzv. pravo prolaza. Gotovo i vuče na taj institut koji je inače poznat, ali pravo prolaza za svaku nekretninu kada se radi o pravu prolaza se mora donijeti sudska odluka. Dakle, to je potpuno različito od ovog sadržaja koji normira pravo puta. Imam dva pitanja. Prvo pitanje. Temeljem čega se ograničava pravo vlasništva, jer se radi o ograničavanju prava vlasništva skriveno pod tim nazivom pravo puta i zadire se u pravo vlasništva jedinica lokalnih samouprava, fizičkih osoba i pravnih osoba. Jer, Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima koji je temeljni zakon koji regulira odnose instituta na ovom području ne poznaje institut pravo puta. HT se krije iza toga tko bi mogao biti vlasnik i zakonom stipuliran kao vlasnik infrastrukture ove o kojoj govorimo, a HT nije u većinskom vlasništvu države. A koji je to onda opći interes Republike Hrvatske da se njemu izlazi u susret? Nije više u većinskom vlasništvu države. Dakle, tu se krši Ustav. Drugo pitanje. Kad se zakonom u ime trgovačkog društva koje nije u većinskom vlasništvu države ustanovi pravo zadiranja u tuđa prava kako će se sutra ti odnosi razrješavati kada su ionako već sada komplicirani, a ovaj se institut još odnosi na retroaktivnu primjenu. On nije obična primjena. On je faktički retroaktivna primjena, a mi smo riješili, a trebali smo to pitanje u društvu sudskim odlukama ali nismo riješili. Ali sad to rješavamo zakonom potpuno pogrešno. Jer će onda, da nastavim s pitanjem, vlasništvo biti još disperziranije. Onda neće biti u nikakvom ni u relativnom vlasništvu kad se bude to sutra primjenjivalo i koja su to sve opasnosti i zato to govorim. I zaključno. Moram primijetiti jučer smo imali Prijedlog strategije suzbijanja korupcije. Prva točka koja se odnosila na to kako primjenjivati tu strategiju je bila poštivani pravnu državu i načelo zakonitosti, a mi se izgleda trudimo iz sjednice u sjednicu da to načelo kršimo. Mislim da to nije dobro i mislim da će nas to uvesti, odvesti u krivu ulicu iz koje ćemo teško izaći. Imat ćemo velike posljedice i to negativne posljedice. Zato apeliram da se u ovom Saboru više vodi računa o načelu zakonitosti kada donosimo zakone, a manje o načelu svrsishodnosti koje također treba poštivati ali moraju biti u kombinaciju sretno primjenjiva. I ja bih na kraju isto samom rekao da je ovaj zakon puno dobrih stvari napravio, puno dobrih instituta drugih unio i na tome bih gospodinu Breglecu i njegovoj ekipi čestitao ali upozoravam na ovo, na ovaj problem i Klub zastupnika u cijelosti upozoravam na ovaj problem imat ćemo jako velikih problema ako ćemo ovaj institut ovako primijeniti kao što je, pravo puta kao što je predviđeno ovim zakonom odnosno zakonskim prijedlogom. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Prilikom rasprave o ovom zakonu fokusirao bih se na dvije bitne činjenice koje prate donošenje ovog zakona. Prva je činjenica ta što se ovako opsežan zakon donosi po hitnom postupku uz nezadovoljstvo većine operatera osim jednog predloženim rješenjima. Te druga činjenica koja se odnosi na sustav DTK i postojanje velikog broja otvorenih i neriješenih pitanja koja se odnose na DTK. Glede hitnog postupka rečeno je već dosta ali argumentacija koja govori da je ovaj zakon već široko raspravljen može doista biti primijenjena onda za svaki zakon. Onda se postavlja pitanje zašto nam uopće trebaju dva čitanja za bilo koji zakon. Prema tome mislim da se iako nosi oznaku P.Z.E. na što je upozorio kolega Matušić ovaj zakon je vapio za dva čitanja i nažalost ona tu neće biti prisutna. Što se tiče, želio bih još jednu stvar naglasiti. Kada govorimo o ovome zakonu kao zastupnik koji dolazi sa otoka uvijek mi je bitno da sve usluge koje su dostupne a radi se naravno o naprednim tehnološkim rješenjima koja su dostupna ovdje u centru Zagreba, u Splitu, Rijeci, Osijeku i drugim gradovima u najkraćem roku budu dostupne i na cijelom teritoriju Republike Hrvatske pa tako i na otocima i nadam se da ovaj zakon u tom smislu neće pokvariti dosadašnje stanje. Što se tiče DTK istaknut ću neke ključne probleme u odnosu na postojeće stanje i sustav DTK. Dakle problemi su: nepostojanje i netransparentnost uređenog sustava upravljanja, korištenja, održavanja i razvoja sustava. Neriješeni vlasničko-pravni odnosi nad sustavom i pravna nesigurnost. Problemi u praksi između postojećih Telekom operatera glede DTK. To se odnosi na pravne postupke, fizičko izvlačenje kablova, nemogućnost pristupa DTK logacijama i drugo. Problem stvarne i pravne provedbe legalizacije sustava DTK mreže, ojačana trenutna tržišna utakmica postojećih Telekom operatera i liberalizacija područja telekomunikacije u Hrvatskoj, nemogućnost odgovornih institucija da potpuno i učinkovito reagiraju i saniraju negativne pojave glede uporabe, održavanja i razvoja sustava DTK. Nepostojanje odgovarajuće zakonske regulative i jasnih procedura za sustav DTK za pojedine gradove u Hrvatskoj. Gubitak sredstava pojedinih gradova i općina po osnovi davanja u najam, služnosti ili korištenju sustava DTK s obzirom na postojeće stanje. Kao jedan od primjera rješenja navedene problematike izvor je hrvatska pravna revija iz travnja 2006. mogao bi poslužiti grad Split gdje su za vrijeme u kojem je SDP sudjelovao u gradskoj vlasti s Telekom operaterima sklopljeni ugovori o pravu služnosti javnih površina i gdje se zakonito ubire naknada za tu služnost. To je dakle jedan pozitivan primjer. Ima ih još u Hrvatskoj iako samo u jednome dijelu dakle pravu služnosti javnih površina. Pravni okvir za uređenje pitanja korištenja sustava DTK mora dati jasne odgovore na pitanja tko ima pravo koristiti postojeći sustav i pod kojim uvjetima? Kako tehničkim tako i cjenovnim. Tko ima ovlasti davati sustav DTK na korištenje, potpisivati ugovore o pravu korištenja i po kojim procedurama? Potrebno je razraditi pitanje načina instalacije telekomunikacijskih kablova i stručnog nadzora. Potrebno je razmisliti o modelima korištenja budućih sustava tj. novih trasa DTK koji će se tek izgraditi. U konačnici treba uspostaviti dobre linije komunikacije, ne elektroničke nego obične svakodnevne operativne komunikacije na relacijama gradska poglavarstva, agencija, katastar vodova, operateri. Javlja se i pitanje subjekta upravljanja koji će nadzirati i kontrolirati sustav DTK. Javlja se osjetljivo pitanje održavanja sustava u smislu sigurnog i potpunog funkcioniranja pojedinih mreža. Trebalo bi pripremiti posebne ugovore o održavanju sustava s korisnicima tzv. «service level agreement.» Riječ dvije o razvoju sustava DTK pri čemu se ponajprije misli na izgradnju novih trasa, kanala, sustava DTK u gradovima kako na lokacijama gdje se nešto tek treba izgraditi tako i tamo gdje se želi poboljšati. DTK sustav definitivno treba razvijati paralelno s izgradnjom ostalih građevinskih objekata i infrastrukturnih sustava u gradovima i općinama ali u skladu s postojećim dokumentima prostornog uređenja. Prije same izgradnje novih DTK trasa treba pažljivo isplanirati potrebne telekomunikacijske kapacitete postojećih Telekom operatera, govorim u množini pa bi u tom smislu trebalo uputiti i javne pozive postojećim operaterima za dostavu podataka o telekomunikacijskim kapacitetima koji su potrebni. Pa kad je sve to napravljeno onda se pod jasnim uvjetima može dopustiti da pojedini operater zajedno s gradom ili općinom sufinancira izgradnju novih trasa pa mu se ugovorom može omogućiti popust, određeno vrijeme besplatno korištenje i tome slično. Ali za sve ovo što sam govorio potrebna je čista pravna situacija što ovaj zakon istina ne pogoršava u velikoj mjeri a svakako ih ne rješava. Naime mišljenja sam da bi pozitivni efekt liberalizacije Telekom tržišta a na što upozoravaju neki operateri mogli biti poništeni jer hrvatsko Telekom tržište nije spremno za ovakav regulatorni okvir. Meni se čini da stoga propisujemo i pravila tržišne utakmice u kojoj unaprijed dopuštamo da jedna od ekipa koja igra tu utakmicu imali jednog ili nekoliko igrača više a samo je pitanje koji su i gdje sjede ti i takvi igrači. Kolege koji imaju više pravnih znanja osvrnuli su se na institut prava puta. Nisam siguran da smo na pravom putu s ovakvim definiranim pravom puta. A strah me da bi se zbog prava puta mnogi inžinjeri koje su hrvatske tvrtke zaposlile mogle naći na putu. Na svu sreću ne na cesti ali nažalost na putu u inozemstvu u zemlje koje imaju malo bolje regulirano tržište. Hvala.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nastojat ću u ograničenom vremenu koje mi stoji na raspolaganju ukratko se osvrnuti na neke primjedbe od mog prošlog javljanja u dobroj vjeri da će zastupnici dobiti zadovoljavajući odgovor. Gospodin Gordan Maras spomenuo je i naveo da zašto nitko drugi ne može biti infrastrukturni operator osim T-HT-a jedinica lokalne samouprave? Na početku rasprave bila je iznošena teza da ne može nitko drugi osim T-HT-a. U ovom pitanju vidim napredak jer je percipirano objašnjenje da to mogu biti jedinice lokalne samouprave, a ja ću nadopuniti tako da apsolviramo ovu materiju. Može biti infrastrukturni operator i svaki drugi operator koji po istim odredbama ovog zakona, po istim kriterijima kao i jedinice lokalne samouprave, kao i T-HT na određenoj trasi može dokazati da jest na toj određenoj trasi ili sudjelovao u građenju na način da posjeduje građevinski dozvolu ili je koristio taj DTK neometeno 3 godine, kako je to u javnoj raspravi kompromisno prihvaćen prijedlog. Da i tu misteriju razjasnimo, izvorni prijedlog koji se odnosio na 20 godina neometenog posjeda DTK kao kriterija za dobivanje statusa infrastrukturnog operatora bio je motiviran apsolutno pozitivno jer je stava da se čim je duži rok neometanog posjeda, to je manja dvojba oko toga da li je taj DTK tu postavljen s pravom, da li je on održiv na toj destinaciji, na toj lokaciji, na toj trasi. Međutim, prije svega zahtjevi alternativnih operatora su bili, novih operatora su bili da se taj rok skrati, mi smo ga prihvatili i skratili. Gospodin uvaženi zastupnik Dorić dotaknuo se pitanja Vijeća korisnika TK usluga koji se ovim prijedlogom zakona predlaže ukinuti. Podsjetiti ću da je ono ustrojeno temeljem dosadašnjeg zakona 2004. godine, da je u ovih nepune 4 godine njihovog djelovanja su utvrđene njihova inferiornost u odnosu na probleme koje se pred njih postavljaju, odnosno opravdana očekivanja korisnika i zbog toga je se prionulo boljem načinu rješavanja primjedbi korisnika, zahtjeva korisnika na način da se ustroji unutrašnja administrativna jedinica u agenciji. A rad njihov se treba proslijediti zaključci Vijeću agencije, regulatoru koji već ima zakonom definirane mogućnosti donošenja obligatornih odluka za operatore. Ne bi bilo smisleno još jedno ovlaštenje davati nekom tijelu koje je do sada bilo izvorno zamišljeno kao savjetodavno kada za to već postoji Vijeće agencije koje i jest ovlašteno donositi obvezujuće zaključke kojih se trebaju svi pridržavati. Apsolutno zaštita korisnika ide i ovim zakonom, korak naprijed je napravljen, on je u potpunosti usklađen sa pozitivnim, dobrim rješenjima iz Zakona o zaštiti potrošača, neće se više moći dogoditi da operator isključi pretplatnika prije završetka spora, naravno ukoliko pretplatnik poštuje i pravovremeno uloži prigovor i to je ovim zakonom explicite riješeno. Dakle, nema više isključiti ću te iz mreže, a trebaš telefon svaki dan, pa se ti žali, već će upravo obrnuto pretplatnik moći primati i biti u poziciji da koristi onaj dio elektroničke komunikacijske usluge koje je koristio i do sada pod uvjetom da nesporni dio računa plaća i dalje, a za onaj dio koji je sporan, spor kada završi tada će se, naravno postupiti kako je u pravorijeku određeno. Nadalje, gospodin Vujić se je još u prošlom krugu rasprave dotaknuo također jedne važne teme, dakle prelaska sa analognog na digitalno emitiranje i želim ovdje ovom Visokom domu dati izvjesne informacije o tome da je ITU zauzeo stanovište, stav da bi 2015. bio rok za prelazak na digitalno emitiranje, da je preporuka Europske komisije da to bude 2012. godina, a da si je Vlada Republike Hrvatske zacrtala rok, a to će uskoro biti i objelodanjeno i javnosti i stručnoj i sveopćoj kroz strategiju koja je u finalnoj fazi izrade, dakle strategiju prelaska sa analogno na digitalno emitiranje i temeljem ovog zakona i nakon strategije biti će osvojen pravilnik koji će nalaze iz te strategije i zaključke iz te strategije dalje pretočiti u izvršne radnje koje trebaju nadležna tijela izvršiti. Temeljem primjedbi gospodina Franića o tome da postoje tajni ugovori koji nikada nisu objavljeni, ponoviti ću više puta izneseno, ne postoje tajni ugovori, sažeci ugovora o privatizaciji iz '99. i 2001. objavljeni su i još sada i još danas se nalaze na web stranicama ovog ministarstva. Ništa relevantno iz tih ugovora nije sakriveno. Ne postoje repovi iz tih faza privatizacije u ovom trenutku i povezati ću to sa primjedbama gospođe uvažene saborske zastupnice Lugarić koja je iznijela tezu o tome da je pravu puta već spominjano u postupku treće faze privatizacije u javnoj ponudi, to je istaknuto i to je točno, ali ja ne bih rekao da je to prejudiciralo i predodredilo rješenje u ovom zakonu, već upravo obrnuto. Da su se u tom procesu koji se, znamo događao prošle godine prije donošenja ovog zakona koristili instrumenti koji stoje na raspolaganju, a koje već postoje i dokazani su u Europskoj uniji. Dakle, kada se i tamo spominjalo po prvi puta pravo puta kojim će se daljnji razvoj DTK i ostale elektroničke komunikacijske infrastrukture omogućiti, to je bilo u skladu sa pozitivnom praksom, a nije obvezalo to implementaciju DTK, odnosno prava puta u ovaj zakon, premda je, naravno također po istoj analogiji instrument prava puta prepoznat kao onaj koji za hrvatske okolnosti, zamršene okolnosti imovinsko pravne je možda, ne možda nego zasigurno najbolji. Dozvolite mi da koristim i ovu priliku i da se izjasnim o amandmanima koji su, prije nego se izjasnim o amandmanima još su bile dvije primjedbe za koje smatram potrebnim ovdje se očitovati. Uvaženi zastupnik Šprem iznio je, postavio je pitanje temeljem čega se ograničava pravo vlasništva? Za stavak 3. ovog zakona utvrđuje državni interes, interes Republike Hrvatske u razvoju kompletne elektroničke komunikacijske infrastrukture, a znamo da je prema članku 50. Ustava zakonom moguće interese Republike Hrvatske ograničiti pravo vlasništva, dakle vrlo jednostavan odgovor. Naravno možda jesmo na odboru raspravljali o tome koliko je široki krug znanja uključen u ovakva rješenja koja su implementirana u ovom zakonu. Ja mogu reći jedino najveći mogući koji postoji trenutno u Republici Hrvatskoj, s obzirom da i u sustavu tijela državne uprave Vlada Republike Hrvatske postaje apsolutno znalci pravni da smo koristili i one koji svoje bogato znanje su prikupljali desetljećima, a trenutno su umirovljeni. S obzirom da smo također koristili najbolja znanja iz Europe, najuglednije konzultantske kuće "Cool International" možemo reći da je ovo održivo rješenje na koje konkretnije i bolje do sada nismo dobili prijedlog. I na kraju gospodin Bauk, saborski zastupnik, je također iznio nezadovoljstvo, ustvari konstatirao da su nezadovoljstvo iznijeli svi operatori osim HT-a. To nije točno. HT je u javnoj raspravi učestvovao sa 102 konkretne primjedbe, od 485. Od te 102, 30 je u potpunosti ili djelomično prihvaćeno. Podsjetiti ću na prosjek od preko 29% prihvaćenih primjedbi od ovih 485, dakle u prosjeku i u istom tretmanu je bio i HT. Na kraju temeljem amandmana koji je podnio Odbor za zakonodavstvo, predlagatelj prihvaća prvi amandman u potpunosti i drugi u potpunosti uz uvjet da se tipfeler, odnosno greška koja je napravljena jer se ponavlja članak 118. zarez 118. ispravi jer je naravno članak 118. zarez 119. ali se prihvaća i prvi i drugi i treći amandman Odbora za zakonodavstvo. Nadalje, … … [[Upadica se ne čuje.]] SDP je povukao amandman na brisanje članka. Dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] Ako je amandman na brisanje članka 28. povučen, onda ga nema potrebe odbijati, a da nije onda bih rekao da upravo on stvara osnovu da se status infrastrukturnog operatora dodijeli i jedinicama lokalne samouprave i alternativnim operatorima i da je zato on dobar i potreban, ali dobro da je povučen. Onda ćemo u međuvremenu, očitovati ću se na amandman gospođe saborske zastupnice Marije Lugarić i reći da prvi amandman na članak 20. u kojem predlaže skraćenje rokova u kojem agencija treba rješavati sporove sa 4 mjeseca na jedan mjesec, predlagatelj ne može prihvatiti iz jednostavnog razloga jer to ne bi bilo moguće u praksi provesti. Da je rok od 4 mjeseca rok iz regulatornog okvira koji je ovdje doslovno prenesen, a da bi na amandman u članku, drugi amandman prihvatili sa izmjenom da se iza riječi: "elektroničke pošte" dodaje zarez i riječi: "uključujući i kratke tekstualne poruke SMS i multimedijske poruke MMS" te da se iza riječi: "elektroničke pošte" dalje u tekstu tog stavka dodaje riječ: "poruka" kako bi taj stavak, taj amandman bio osmislen u potpunosti, ali u tom slučaju bi prihvatili amandman kako je predložen uz ovu nadopunu. S obzirom da je amandman SDP-a izmijenjen, a da sam ja već u prvobitnom očitovanju iznio stav da je ovako kako je predložen članak kompletan, potpun i koristan i taj izmijenjen amandman koji je u međuvremenu prispio, predlagatelj odbija. Time je završeno i očitovanje o amandmanima. Zahvaljujem.
Hvala. Povreda Poslovnika, gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepa. To su članci 164., 165., 166. koji se odnose na amandmane. Naime, prihvaćanje i odbijanje amandmana slijedi kod usvajanja zakona i ovdje nemamo podnositelja amandmana da se očituje o vašim razlozima, osim toga nije bilo ni Vlade, nije održana sjednica Vlade koja je predlagatelj zakona i koja može prihvatiti ili odbijati amandmane, ali to mi je manje bitno. Morati ćete doći i na izglasavanje da kolegici Lugarić ovo sve ponovite.
Po članku 145. Poslovnika stavak 1. predlagatelj zakona ima pravo davati objašnjenja i iznositi mišljenja i izjašnjavati se o iznesenim mišljenjima, prijedlozima i primjedbama tijekom cijele rasprave pa u sklopu toga može i u završnom jednom osvrtu se očitovati i o podnijetim amandmanima. On će se moći očitovati o podnijetim amandmanima i kod glasovanja o konačnom prijedlogu zakona, ali nije isključeno niti zabranjeno mu da se očituje o sadržaju amandmana i u ovom završnom osvrtu, tako da se tu ne bi radilo o povredi Poslovnika. Sada imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja vjerujem da je gospodin Breglec mene krivo čuo, jer ja nisam rekao jasno da se mogu općine i gradovi i drugi operateri ne samo jedan upisati, odnosno postati po ovom zakonu infrastrukturni operater, ali ja sam govorio o nečemu drugome. Ne govorim o situaciji kada je sada neki grad napravio infrastrukturu i na neki način se to desilo u zadnjih nekoliko godina. Ja govorim o 90 i nešto posto DTK odnosno komunikacijske infrastrukture koja je nastala prije 20, 30 godina i koja u ovom slučaju ovim zakonom postoji mogućnost samo da jedan operater postane infrastrukturni operater. Znači ovim zakonom, ja vas pitam zbog čega ste dali da jedna tvrtka postane infrastrukturni operater kada ste mogli predvidjeti isto tako kao što smo mi sada predložili svojim amandmanom, da infrastrukturni operateri postanu općine ili gradovi. Znači vaš je odabir bio da to postane jedna tvrtka u suprotnosti sa općinama ili gradovima koji su na isti način da se to tako definiralo zakonom, mogli postati infrastrukturni operateri. Ja sam rekao da te općine i gradove po ovom zakonu neće moći postati infrastrukturni operateri na toj komunikacijskoj opremi koja je napravljena unazad 20 i nešto godina. Evo to je bio moj navod tada.
Drugi, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa dakle ispravljam netočni navod da je građevinska dozvola dokaz da je nešto napravljeno. Dakle građevinska dozvola nije dokaz da je nešto napravljeno. Građevinska dozvola je dozvola da se nešto sagradi. Posebice nije dokaz da je sagrađeno u skladu sa građevinskom dozvolu. Sa građevinskom dozvolom više se ne možete nigdje upisati. Ovo pravo puta nećete moći upisati u gruntovnicu i zavaravat ćete vlasnike privatnih nekretnina koji će imati negdje opterećeno nekretninu sa pravom puta koji neće moći bit nigdje uknjiženo. I drugo, sa drugim stavkom članka 28. vi legalizirate bespravnu gradnju. jer ste rekli ako nešto i nije sagrađeno u skladu sa građevinskom dozvolom ili nema građevinsku dozvolu, a nije pokrenut spor i koristi se tri godine dobije se pravo puta. A sutra će se to morati onda srušiti. Dakle, članak 28. sasvim sigurno nije u skladu sa Zakonom o gradnji. Potpuno ste ignorirali da postoji Zakon o gradnji koji je uveo nove standarde i nove kriterije o tome kako se nešto može graditi, kako se nešto može koristiti i kako se nešto može upisati u gruntovnicu.
Sljedeći ispravak, gospodin zastupnik Boris Šprem.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo, gospodin Breglec je kazao da odgovarajući na moje pitanje gdje je nađeno uporište za pronalaženje novog pravnog instituta pravnog puta, da je nađeno u članku 50. Ustava i da je to u interesu Republike Hrvatske. Dakle, ja sam govorio o nečemu drugome. Ja sam govorio o tome da je upitna prije svega ustavnost toga instituta s obzirom na to da se i retroaktivno primjenjuje, na tome je bio naglasak, i retroaktivno. A i ne znam što znači da je to u interesu Republike Hrvatske. Pa ja mislim da je u interesu Republike Hrvatske da budu zadovoljene i sastavnice Republike Hrvatske, dakle i teritorija Republike Hrvatske a to su valjda teritoriji jedinica lokalne samouprave, fizičkih i drugih pravnih osoba koje su valjda u Republici Hrvatskoj, a njihovi su interesi povrijeđeni. I govorio sam o više aspekata povrede ustava, sad ne bih više o tome, ali ispravljam taj navod. Hvala lijepo.
I gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih dva netočna navoda uvaženog državnog tajnika. Prvi je, netočno je da sam rekao da je nezadovoljstvo svih operatera osim jednoga, HT-a. Rekao sam nezadovoljstvo većine operatera osim jednog, a HT sam naglasio zato što nisu izrazili zadovoljstvo, ne bih ni ja da sam na njihovom mjestu izrazio nezadovoljstvo ovim prijedlogom. A evo da je formirano Povjerenstvo za sukob interesa onda bih prijavio da sam mali dioničar jer sam kupio dionice HT-a, ali eto to sam jučer naglasio tako da bih želio to reći da ne bi poslije bilo. A drugi netočan navod je kada je gospodin državni tajnik odgovarao uvaženom zastupniku Marasu i spomenuo evoluciju od jutros do sada zato što smo eto shvatili kako ide jedno novo rješenje zakona. A zamislite tek koliko bi evoluirali da smo išli u dva čitanja u ovih 15,20 dana. Možda bi doista zakon bio još puno bolji. Zahvaljujem.
Evolucija ima svoje meandre. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim komunikacijama. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, zastupnica Marija Lugarić i Klub zastupnika SDP-a. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje u amandmanima. Državni tajnik Ivica Perović. Izvolite. Odbor za zakonodavstvo na članak 17.
Poštovani gospodine predsjedniče, potpredsjednici Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo saborski zastupnici.
Pardon, oprostite samo trenutak. Izvolite gospodin Hebrang.
Gospodine predsjedniče, predlažem da amandmane glasujemo rukom, … [[Govornik se ne razumije.]] radi brzine.
Hvala. Izvolite se izjasniti o amandmanu, članak 17.
Na članak 17. Vlada prihvaća predloženi amandman.
Prihvaća. Postaje sastavni dio. Na članak 118., 119. i 120.
Vlada prihvaća predloženi amandman.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. Treći na članak 131.
Vlada prihvaća predloženi amandman.
Hvala. Postaje sastavni dio. Zatim gospođe zastupnice Marije Lugarić na članak 20., prvi amandman.
Vlada ne prihvaća predloženi amandman. Obrazloženje. Stavkom 1. članka 20. Konačnog prijedloga Zakona propisano je da Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije mora donijeti konačnu odluku o rješenju spora u najkraćem mogućem roku, a kao krajnji rok za donošenje odluke određen je rok od 4 mjeseca, što je potpunosti usklađeno s mjerodavnom odredbom okvirne direktive 2002/21 Europske unije.
Hvala. Gospođa Marija Lugarić. Nema je. Dajem na glasovanje prijedlog amandmana kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za neka digne ruku. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Drugi amandman na članak 107. gospođe zastupnice Marije Lugarić.
Vlada prihvaća na način da se predmetni stavak 4. članka 107. Konačnog prijedloga Zakona dopuni na način da glasi, kako slijedi: "Zabranjeno je u svrhu izravne promidžbe i prodaje slanje elektroničke pošte uključujući i kratke tekstovne poruke (SMS) i multimedijske poruke MMS u kojima se pogrešno prikazuje ili prikriva identitet pošiljatelja u čije se ime šalje elektronička poruka kao i slanje elektroničke pošte ili poruka bez izravne adrese elektroničke pošte ili broja na koji primatelj može bez naknade poslati zahtjev za sprečavanja daljnje komunikacije."
Hvala. Gospođe zastupnice nema pa ćemo glasovati o njenom tekstu amandmana kasnije i o Vladinom, zapravo prihvaćanju u drugom tekstu. Tko je za prijedlog gospođe zastupnice Marije Lugarić? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Tko je. Morat ćemo glasovati o ovom izmijenjenom amandmanu. Tko je za ovaj amandman koji je predložila Vlada? Hvala. Tko je protiv ovog amandmana, odnosno izmijenjenog teksta? Nema. Suzdržani nema. 89, jednoglasno. Hvala. Klub zastupnika SDP-a, prvi na članak, zapravo jedan amandman na članak 28.
Vlada ne prihvaća predloženi amandman. Obrazloženje. Stavkom 1. članka 28. Konačnog prijedloga Zakona na odgovarajući je način uređeno stjecanje prava puta svakog infrastrukturnog operatera koji je već izgradio elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i povezanu opremu, a koji po samoj definiciji u članku 2. stavak 1. točka 15. Konačnog prijedloga Zakona može biti svaka pravna ili fizička osoba koja se koristi vlastitim nekretninama ili nekretninama drugih u svrhu građenja, održavanja, razvoja i korištenja elektroničke komunikacijske mreže, infrastrukture i povezane opreme, što već uključuje jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave kao i trgovačka društva u njihovom vlasništvu.
Hvala. U ime kluba, izvolite, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine državni tajniče. Ovaj izričaj u nepovoljan položaj stavlja manjinske operatore na telekomunikacijskom tržištu, jer je predviđeno da operater koji je u prošlosti sagradio infrastrukturu bilo s dozvolom ili bez dozvole ima pravo na toj nekretnini, te implicitno efektivno priznaje se pravo vlasništva nad tom infrastrukturom i izvlašćuje stvarnoga vlasnika infrastrukture. Navedena konstrukcija u Zatonu je stoga protivna Ustavu Republike Hrvatske jer izvlašćuje postojeće vlasnike infrastrukture i zato što sprečava liberalizaciju telekomunikacijskog tržišta. Tražimo glasovanje. Hvala.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Sada dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim komunikacijama. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Zakon je prihvaćen većinom glasova; 68 glasova za, 13 suzdržanih i 4 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku 3. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama, s konačnim prijedlogom zakona, prvo čitanje, P.Z.E. br. 94 Predlagatelj zakona je Vlada. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda predlagatelj je odustao od hitnog postupka te će se o ovoj točci dnevnog reda raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, pomorstvo, promet i veze, Europske integracije, lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastruktura Dražen Breglec će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kroz predložene izmjene i dopune Zakona o javnim cestama važeći se zakonski okvir usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije i to konkretno sa tri direktive Europske zajednice koje se odnose na pristojbe koje se naplaćuju za potrebu određene infrastrukture za teška teretna vozila, interoperabilnost elektroničkih sustava za naplatu cestarine te na minimalne sigurnosne zahtjeve za tunele na transeuropskoj cestovnoj mreži. Osim usklađivanja s regulativom Europske unije, pojedine izmjene i dopune zakona predložene su radi jasnijeg izričaja važećih odredbi zakon ili najnužnijih poboljšanja za koje je uočeno da su potrebna slijedom dosadašnje primjene zakona. Slijedom usklađivanja s navedenim direktivama uvode se nove odredbe u važeći zakon i to kako slijedi. Propisuju se osnovni kriteriji za određivanje visine cestarine i to prema cjenovnom razredu za kategoriju vozila i dužini dionice koje vozilo koristi na autocesti i cestovnom objektu s naplatom, kategoriji vozila koja se određuje prema broju osovina ili dimenziji ili težini odnosno vrsti vozila, na načelu nediskriminacije za sve kategorije vozila bez obzira jesu li u vlasništvu pravnih ili fizičkih osoba, proračunu prosječne cijene koja mora biti razmjerna troškovima izgradnje, održavanja i upravljanja, tarifni model mora osiguravati da se ne zadere u proračunatu prosječnu cijenu te stimulativni model plaćanja uključuje popuste do najviše 13% i dostupni su svim pravnim i fizičkim osobama korisnicima. Iako u Zakonu o javnim cestama nisu bili propisani kriteriji za određivanje cestarine, važeće cestarine na našim autocestama u biti su utvrđivane primjerom navedenih mjerila. Nadalje, uređuju se uvjeti za područje interoperabilnosti sustava za naplatu cestarine odnosno propisuje se da elektronički sustavi za naplatu cestarine moraju omogućavati naplaćivanje cestarine korištenjem najmanje jedne od sljedećih tehnologija: satelitskog određivanja položaja vozila, mobilne komunikacije, uporabom standarda GSM, GPRS i/ili mikrovalne tehnologije na frekvenciji 5,8 GHz. Hatz i koncesionari u Hrvatskoj dužni su međusobno i s drugim upraviteljima cesta u Europskoj uniji sklopiti ugovor ili na drugi način osigurati da korisnik usluge … [[Govornik se ne razumije.]] elektroničke naplate cestarine može tu uslugu koristiti u svim državama članicama Europske unije i u Republici Hrvatske najmanje prilikom korištenja autocesta. Nadalje, utvrđuju se minimalni sigurnosni zahtjevi za tunele, a primjenjuju se za tunele dulje od 500 metara na autocestama i na državnim cestama. To su zahtjevi kojima se osigurava sprečavanje kritičnih događaja koji mogu imati za posljedicu ugrožavanje ljudskih života i tunelskih instalacija, te pružanje zaštite u slučaju nesreća. Ministar mora, prometa i infrastrukture sa ministrom nadležnim za unutrašnje poslove i ministrom nadležnim za gospodarstvo donijeti će propis o minimalnim sigurnosnim zahtjevima za tunele od faze planiranja, do faze građenja i eksploatacije. Određuju se subjekti koji će temeljem javne ovlasti upravljati tunelima i ispostavljati sigurnosne parametre u tunelima Hrvatske autoceste, Hrvatske ceste, koncesionari. Također postavlja se zakonski okvir za imenovanje službenika za sigurnost za svaki tunel koji će koordinirati sve preventivne i zaštitne mjere u cilju maksimalne sigurnosti svih sudionika u prometu. Navedena područja usklađuju se sa regulativom Europske unije, utvrđena su kroz 7 novih članaka kojim se dopunjuje Zakonom o javnim cestama. Ti će članci stupiti na snagu na dan pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju. Kao što je rečeno osim usklađivanja Zakona o javnim cestama s pravnom stečevinom Europske unije, ovim se prijedlogom zakona također poboljšavaju neka od još postojećih važećih zakonskih rješenja. Jedno od takvih poboljšanja je i dopuna važeće odredbe o pravnim osobama sa invaliditetom, a predstavlja ispunjenje zahtjeva mnogih osoba sa tjelesnim oštećenjem i njihovih udruga. Naime, dopunama zakona iz 2006. godine utvrđeno je da pravo osobe sa određenim stupnjem tjelesnog oštećenja da za uporabu javnih cesta i autocesta za jedan osobni automobil u svom vlasništvu ne plaća godišnju naknadu pri registraciji motornih vozila i cestarinom. Predloženom dopunom važeće odredbe zakona proširuje se navedeno pravo i na osobe s u zakonu određenim postotkom tjelesnog oštećenja koje koriste osobni automobil temeljem ugovora o leasingu. Kao što ste čuli u uvodu skinut je hitni postupak i u ovom prvom čitanju sa zadovoljstvom ćemo saslušati komentare provedene, koje će biti provedene … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepo.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za pomorstvo, promet i veze, uvaženi zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora na 9. sjednici raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o javnim cestama u prvom čitanju i to kao matično radno tijelo, a sukladno odredbi članka 89. Poslovnika. Uvodno izlaganje dao je predsjednik predlagatelja koji je naglasio da je ovaj zakonski propis i čije donošenje i usvajanje predstavlja daljnje usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije i to u dijelu koji još nije bio usklađen ili nije u potpunosti usklađen. Zakonom se uređuju uvjeti za područje interoperabilnosti elektroničkih sustava za naplatu cestarina, utvrđuju se najniži sigurnosni zahtjevi za tunele u transeuropskoj cestovnoj mreži, odnosno za tunele dulje od 500 metara na autocestama i državnim cestama, te se utvrđuju subjekti koji će temeljem javne ovlasti upravljati tunelima i uspostavljati sigurnosne parametre u tunelima. Predlagatelj je posebno naglasio da je nužno što prije pristupiti izradi i cjelovitog Zakona o javnim cestama, budući da zbog zadnjih i zadanih rokova nije bilo dovoljno vremena za izradu sveobuhvatnog zakona pa je to razlog zašto se išlo samo na izmjene i dopune važećeg zakona. U raspravi na odboru posebno je istaknuto da je predlagatelj propustio ovaj prijedlog zakona usuglasiti sa zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, zbog čega gradovi ne mogu preuzeti svoje ovlasti, odnosno preuzimati dužnosti, nadležnosti nad javnim cestama to im inače pripada sukladno zakonu o lokalnoj i područnoj samoupravi. Iznijeto je mišljenje da nije prihvatljivo visinu popusta odrediti zakonom već da bi to trebalo odrediti posebnim kriterijima. Postavljeno je pitanje kako je riješeno korištenje službe hitne pomoći i vatrogasnih služba na autocestama, tunelima i to od strane jedinica lokane samouprave i koncesionara. Odnosno da se koncesionari obvežu na razvijanje svoje službe, hitne pomoći i vatrogasne službe ili plaćanje naknada. Ocjenjeno je nejasnim i da li utvrđivanje najvišeg popusta od 13% znači ukidanje sadašnjih važećih popusta koje je posebnom odlukom donijela Vlada RH a vrijede za popuste na nekim dionicama autoceste. Na primjer autocesta Zagreb-Macelj i popust na relaciji Krapina-Zabok. Gdje je nekadašnja državna cesta iskorištena za gradnju jedne trake na autocesti. Istaknuta je također i nužnost da se kod određivanja visine cestarine utvrdi i ekološka kategorija vozila čime bi se potaknula kupnja novih ekoloških vozila, ostvario i veći rabat na autocestama kroz zaštitu okoliša i postigla veća konkurentnost na tržištu. Nakon provedene rasprave odbor je predložio Hrvatskom saboru zaključak o prihvaćanju Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama. A sve primjedbe i prijedloge uputio predlagatelju. Također Odbor za pomorstvo, promet i veze predlaže zaključak Hrvatskom saboru a to je da se obvezuje Vlada Republike Hrvatske da što hitnije pristupi izradi novog Zakona o javnim cestama kojim će se između ostalog izvršiti usklađenje zakona sa Zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, definirati pitanje financiranja županijskih i lokalnih cesta. Omogućiti županijskim cestama da se preoblikuju u dionička društva te utvrditi tu obvezu koncesionara da razvijaju i osiguravaju svoju službu hitne pomoći, vatrogasnih službi, odnosno kvalitetnu nadoknadu jedinicama lokalne samouprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Pardon. Još Odbor za europske integracije. Uvaženi zastupnik Minica, potpredsjednik Doma, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, Odbor za europske integracije je na svojoj 10. sjednici 17. lipnja raspravljao o prijedlogu ovoga zakona i to kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi je izneseno upozorenje vezano na mišljenje udruge gradova da se predloženim prijedlogom zakona ne izvršavaju obveze prema lokalnoj samoupravi u pogledu preuzimanja nadležnosti nad javnim cestama na način kako je to propisano Zakonom o lokalnoj i područnoj samoupravi i Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Predstavnik predlagatelja je na to izjavio da će ta pitanja biti rješavana u sljedećoj fazi rada na ovome zakonu. Na osnovi rasprave Odbor za europske integracije je utvrdio da je prijedlog ovoga zakona odgovarajuće usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije i da ispunjava obaveze iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li još koji odbor? Ne. Otvaram raspravu. Prvo predstavnici klubova, to je prvo. Uvaženi zastupnik Milivoj Škvorc u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine pomoćniče, kolegice i kolege. Još jedan od zakona koji zahtijeva usklađenje s pravnom stečevinom Europske unije te je jedan od uvjeta pridruživanja dakle i naša obaveza koju smo preuzeli pregovaračkim stajalištima i to u jednom važnom poglavlju a to je prometna politika, jest ovaj koji je pred nama. A radi se o Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama. Prijedlog zakona koji je pred nama najvećim je dijelom preuzeo važeću normativu u javnim cestama, a izmjene i dopune odnose se na korištenje infrastrukture za teška teretna vozila propisuju električne sustave za naplatu cestarine te osiguranje sigurnosnih pravila u transeuropskoj cestovnoj mreži. Zakonom su, se uređuju pravni položaj javnih cesta i to kao općeg dobra, djelatnost građenja i održavanja javnih cesta, mjere njihove zaštite, imovinsko-pravnim postupcima koji se provode radi građenja cesta, upravljanje javnim cestama te izvori financiranja građenja i održavanja javnih cesta. Promjene koje treba istaknuti a koje će dovesti do konačnog usklađenja Zakona o javnim cestama s pravnom stečevinom Europske unije su sljedeće. U odnosu na raniji pravni okvir u kojem su auto-ceste bile razvrstane u skupinu državnih cesta ovim zakonom postaju zasebna i to 4. skupina u kategorizaciji. Autoceste i državne ceste u Republici Hrvatskoj trebaju činiti jedinstvenu cestovnu mrežu te planiranje njihove izgradnje ubuduće treba sagledati zajedno kako se ne bi događalo da se cestovni kapaciteti dupliciraju. Visina cestarina određivat će se prema cjenovnom razredu za kategoriju vozila te udaljenosti koje koriste na autocesti. Kategorije vozila određuju se prema broju osovina, dimenziji, težini i vrsti vozila. A aktom nadležnom ministra određuje se cjenovni razred i odnosi između kategorija. Visina cestarine treba biti nediskriminirajuća za sva vozila u vlasništvu fizičkih i pravnih osoba. A određuje se na način da se prosječna cestarina izračunava prema troškovima izgradnje, održavanja, upravljanja i razvoja cestovne infrastrukture. Taj se podatak dobiva na način da se iskazuje ukupan prihod od cestarine u određenom vremenskom razdoblju te dijeli s brojem prevaljenih kilometara svih vozila koja su platila cestarinu na određenoj autocesti. A stimulativni modeli plaćanja cestarine koji idu za što većim korištenjem mreža autocesta kako bi se rasteretile i to posebno od teretnog prometa ostale ceste uključujući najviše popuste do 13% i obračunavat će se prema trenutno primjenjivom tarifnom modelu. Takvi popusti dostupni su svim korisnicima autocesta uz uvjet da se takvim stimulativnim modelom ne zadire u prosječnu cestarinu. Što se tih popusta tiče s obzirom na raspravu koja je bila prisutna na Odboru za promet i veze i ja sam u njoj sudjelovao ja bih molio da do drugog čitanja se točno provjeri da li postoji mogućnost povećanja od tih 13% jer smo svjesni da i danas već imamo neke popuste koji su s shodno na situaciju evo i što je predsjednik odbora iznio a posebno nas u Zagorju na neki način interesira daljnja situacija u vezi naplate cestarine na autocesti Zagreb-Macelj jer smo svjesni da od trenutka ulaska u Europsku uniju Republika Hrvatska morat će o stimulativnim popustima obavještavati Europsku komisiju. Ovim se prijedlogom zakona također poboljšava neke od rješenja u važećem zakonu. Jedno od takvih poboljšanja je dopuna važeće odredbe o pravima osoba s invaliditetom koje koriste osobni auto temeljem ugovora o leasing-u, a znamo da do sad svi oni koji su kupili auto na leasing bez obzira što su bili korisnici invalidne osobe nisu imali pravo na određene poticaje i besplatnu vožnju. Ono što od nas traži normativno usklađenje u poglavlju prometne politike jest i naplata cestarine i to na način koji će što manje utjecati na protočnost prometa što je nama kao turističkoj zemlji sa velikim protokom vozila u sezoni od velike važnosti. Elektronički sustavi za naplatu cestarina moraju omogućivati naplaćivanje korištenjem najmanje jedne od tehnologija na kojima se temelji europska elektronička naplata na autocestama. Od tog će pravila biti isključene, isključeni oni sustavi naplate cestarine koji nemaju tehnologiju europske elektroničke naplate, elektronički sustavi kod kojih nije potrebno namještanje opreme u vozilu te mali lokalni sustavi u naplati cestarine kod kojih bi troškovi uvođenja takvih sistema bili nesrazmjerni prihodu od naplate cestarine. Ovim izmjenama i dopunama zakonu se dodaje novi članak koji se odnosi na obavljanje kontrole vozila koja obavljaju izvanredni prijevoz. Dakle prijevoz tereta koji premašuje masu i dimenzije te opterećenje dozvoljenog, dozvoljenu prometnu signalizaciju te uz Hrvatske autoceste od sada o tome moraju biti obaviješteni te mogu biti prisutni kontrolori i ostali subjekti koji upravljaju javnim cestama. Odredbom članka 42. stavka 1. zakona utvrđuje se da se na autocesti i njezinom zaštitnom pojasu ne smije postavljati reklame kako ne bi ugrožavale sigurnost u prometu. No njihovo postavljanje se dopušta na odmorištima i to na način da nisu vidljive s ceste. Na taj će način Hrvatske autoceste i ostali koncesionari koji upravljaju autocestama moći ostvariti dodatne prihode namijenjene građenju i održavanju autocesta. I ovaj je prijedlog utemeljen na dosadašnjoj praksi u zemljama članicama Europske unije. Jedna od direktiva koja uvjetuje donošenje ovog zakona odnosi se na usklađenje s najnižim sigurnosnim zahtjevima za tunele u transeuropskoj cestovnoj mreži odnosno tunele duže od 500 metara na autocestama i državnim cestama. Hrvatskim autocestama, Hrvatskim cestama i korisniku koncesije daje se javna ovlast za upravljanje tunelima i uspostavljanje svih posebnih sigurnosnih parametara. Oni su dužni redovito ispitivati i provoditi inspekciju tunela, donositi planove za slučaj opasnosti, obuke i opremanje hitnih službi. Određivati postupke za trenutno zatvaranje tunela te su dužni za svaki tunel uz prethodnu suglasnost ministra imenovati jednog službenika za sigurnost koji će koordinirati sve preventivne i zaštitne mjere a sve u cilju kako bi se osigurala maksimalna sigurnost svih sudionika u prometu kao i radnika u tunelu s obzirom da se iz prakse zna kako su to ponekad vrlo rizična mjesta na autocestama. S obzirom da će se ovim izmjenama i dopunama ispuniti dio Nacionalnog programa za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji, a za njihovu provedbu nije potrebno osigurati posebna sredstva u državnom proračunu. Predlažemo da se Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama donese. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog zakona u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić u ime kluba SDP. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, pomoćnici ministra, cijenjene kolegice i kolege. Ja mislim da bi prije donošenja ovog zakona mi u Hrvatskom saboru trebali donijeti jednu odluku ili barem raščistiti jednu dilemu, da li treba usklađivati hrvatsko zakonodavstvo jedino i isključivo sa europskim zakonodavstvom i direktivama ili kad mijenjamo zakon, zakon bi bilo dobro uskladiti i sa hrvatskim zakonodavstvom. Mi ovdje imamo zakon koji ima oznaku P.Z.E., koji ide u dva čitanja, što znači da i P.Z. može ići u dva čitanja. Ali ovaj zakon osim što se usklađuje dijelom sa gramatikom hrvatskog jezika, a drugim dijelom sa europskom pravnom stečevinom u potpunosti ignorira ono što se dogodilo od donošenja ovog zakona do danas ovdje u Hrvatskom saboru. I mi usklađujemo hrvatske zakone sa europskom pravnom stečevinom, ali očito nemamo obavezu, a niti namjeru uskladiti sa zakonima koje smo donijeli ovdje u Hrvatskom saboru. Jer, najmanje dva zakona a i više njih je doneseno i najmanje ta dva zakona su morala biti jedan o sadržaju a drugi u proceduri primijenjeni prilikom donošenja ovog zakona. Prvi je Zakon o ratifikaciji, potpunoj ratifikaciji Europske povelje. On je vrlo friški. Sjećamo ga se, nedavno smo ga donijeli, a on kaže: “Svagdje i uvijek kada se u Hrvatskom saboru donose zakoni koji se odnose na lokalnu samoupravu mora se lokalna samouprava konzultirati u procesu donošenja tih zakona.“ Ovaj zakon se odnosi na lokalnu samoupravu, lokalnu područnu (regionalnu) samoupravu. U nekoliko stvari u cjelini, ali i u nekoliko stvari. Jedna je primjerice naknada šteta. Drugo je pitanje koje se reguliraju odnos Županijskih uprava za cesta. Ja pitam predlagatelja. Sukladno zakonu koji smo donijeli ovdje prije mjesec dana gdje je mišljenje udruge gradova, gdje je mišljenje udruga općina, gdje je mišljenje zajednice županija. Što oni o tome misle? Prema zakonu koji je donio Hrvatski sabor to je obvezno mišljenje koje mora biti u prilogu ovog zakona kada ga donosimo ili recimo ono što donesemo kao zakon ne primjenjuje se na donošenje drugih zakona. Pa recimo, donijeli smo Europsku povelju o lokalnoj, ratificirali smo Europsku povelju o lokalnoj samoupravi, ali je ne mislimo primjenjivati. Samo smo se šalili ili ćemo je samo primjenjivati tamo gdje nam odgovara. Tamo gdje nam ne odgovara, e tamo nećemo. Tamo ćemo primjenjivati europske direktive izravno. Znate ovu europsku direktivu koju smo potpuno usvojili, jer je Povelja o lokalnoj samoupravi europska pravna stečevina. Mi smo je usvojili i nju ne primjenjujemo, ali ćemo ovaj zakon uskladiti sa nekim drugim zakonima i direktivama Europske unije koje se odnose na tunele, na naplatu cestarine i ne znam čega drugoga. Dakle, u proceduri smo u potpunosti promašili, ignoriramo. Drugo, u sadržaju. U sadržaju mi smo ovdje u Saboru. Hrvatski sabor je donio u studenom 2005. godine izmjenu i dopunu Zakona o lokalnoj područnoj (regionalnoj) samoupravi i danas i na odborima predlagatelj kaže nije bilo dovoljno vremena. Pa koliko to treba vremena da se uskladi ovaj zakon sa Zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Dva mandata? 16 godina? 24 godine? Morali smo onda tamo donijeti u tom zakonu kad smo donosili, a puna usta su nam bila decentralizacije. Onda smo mogli reći, sorry nećemo to primjenjivati u slijedeća dva mandata. Samo smo dali se zapisati, samo smo dali napisati i donijeli da će se ceste decentralizirati na velike gradove. Veliki gradovi od silne svoje veličine ovlasti koje su tim zakonom dobili ne mogu niti “v“ pisati velikim slovom, a kamoli da mogu nešto iz toga primjenjivati. E sad, da li je bilo dovoljno vremena kao što nas ovdje predstavnici ministarstva uvjeravaju? Je. Da li postoji prijedlog? Postoji. Pa zašto se onda ignorira? Jer, 2006. godine je udruga gradova zajedno sa stručnjacima, zajedno sa konzultantima, zajedno sa ministarstvom pristupila analizi stanja javnih cesta i izradi materijala koji bi trebao rezultirati time da dođe do novog zakonskog prijedloga. Taj zakonski prijedlog je napisan. On postoji. Postoji čak i financijski izračuni oko toga što bi bilo kada bi se naknada pri registraciji i cestarina dijelila na ovaj ili onaj način. Da li da se dijeli prema kilometru ili da se dijeli i prema opterećenju? Da li da se dijeli na ovaj ili na onaj način. Dakle, postoji apsolutna simulacija koja je izrađena u udruzi gradova zajedno sa stručnjacima i zajedno sa ministarstvom. 2007. godine odrađen je sastanak u ministarstvu na kojem ministarstvo kaže da će prilikom usaglašavanja i usklađivanja ovog zakona sa europskom pravnom stečevinom ove godine biti to sve uvaženo. Dakle, mi imamo materijal, imamo studije, imamo analize, ali nemamo političke volje. Mi imamo političku volju da uskladimo u padežu ovaj zakon, jer to je usklađivanje sa Europskom unijom. Ali nemamo volju da ono što doista kvalitetno imamo pripremljeno u ministarstvu, jer se radilo na tome preko tri godine ovdje sada podastremo na raspravu i da omogućimo da doista konačno veliki gradovi mogu o nečemu odlučivati na području svoje jedinice lokalne samouprave. Jer dalekosežne su posljedice. Mi smo malo prije raspravljali o DTK kanalizaciji. Znate, po ovom zakonu, a on ostaje dakle nepromijenjen status prava puta i naplate prava puta s osnova vlasništva, odnosno s osnovu upravljanja javnim dobrom je potpuno drugačija, potpuno drugi su računi, nego da se promijeni ovaj zakon i da su veliki gradovi dobili pravo upravljanja nad javnim cestama na području svog rada, odnosno županije pravo upravljanja na području svoje županije. Potpuno drugačija konta bi bila. Prema tome mi smo, možda je to i smišljeno da se DTK riješi na jedan način pa da onda idemo sa izmjenom Zakona o cestama, o javnim cestama. Puno se tu postavlja pitanja. Ključno pitanje je zašto Vlada ignorira ono što je Hrvatski sabor donio? Zašto smo mi spremni ignorirati zakone koje smo sami donijeli? A zašto smo spremni, hop, skočiti uvijek kad nam iz Bruxellesa se kaže, morate se uskladiti sa jednom direktivom. A onda kada se uskladimo s tom direktivom, onda nismo to spremni primjenjivati to ovdje u Hrvatskom saboru. Hoćemo li i kada ovaj zakon donesemo ga primjenjivati ili ćemo se i prema njemu odnositi kao što se odnosimo prema zakonu u kojem smo ratificirali Europsku povelju o lokalnoj samoupravi? To su neka pitanja na koja treba dati ovdje odgovor. Vremena je bilo, studije postoje, zakonski tekst postoji, prodiskutirano je sve sa onima s kojima se trebalo, a to je dakle Udruga gradova i Zajednica županija samo se to ne želi učiniti. To je u sadržajnom smislu. U suštinskom smislu, o tome sam ja govorio i kada je donesen izvorni tekst zakona, Zakon o javnim cestama ne tretira uopće niti ne spominje nerazvrstane ceste. Što su nerazvrstane ceste u Hrvatskoj? Jesi li one javne ceste? Nerazvrstane ceste nisu seoski puteljci, nerazvrstane ceste su ceste kojima upravlja lokalna samouprava, dakle gradovi i opčine, a koje prolaze kroz centre tih gradova. Oni se ovdje ne spominju. Ne spominje se niti njihov odnos u odnosu na javne ceste i to smo upozoravali. Bilo je dovoljno vremena da kažemo što su nerazvrstane ceste. I smisao Zakona o lokalnoj samoupravi je da nerazvrstane ceste postanu dijelom javnih cesta i da njima upravlja županija, odnosno veliki grad na svom području. A mi i dalje ostajemo u jednom potpunom interregnumu, jednom vakuumu jer imamo zakon koji se zove o sigurnosti prometa na cestama, javim i nerazvrstanim. Ali zato imamo samo Zakon o javnim cestama koji potpuno ignorira nerazvrstane ceste, dakle veliki broj kilometara nerazvrstanih cesta na području Republike Hrvatske koje su projektirali, gradili i koje održavaju gradovi. Postavlja se cijeli niz pitanja zašto konačno nemamo hrabrosti izdefinirati neke stvari što se tiče cestovnog pojasa, cestovnog zemljišta, vlasništva i upravljanja na tim cestama? Zašto nemamo potrebu izdefinirati pitanje upravljanja pratećom infrastrukturom, kao što je javna rasvjeta? Kako to da u jednom gradu grad mora graditi javnu rasvjetu, a u nekom drugom gradu to radi Hrvatske ceste? Kako to da u jednom gradu grad mora plaćati električnu energiju za tu javnu rasvjetu, a u drugom to plaćaju Hrvatske ceste? Tko će ili zašto na dijelu ceste, Hrvatske ceste grade kanalizaciju za oborinsku odvodnju, za cestovnu odvodnju, a u drugom gradu to mora graditi grad ili općina i tamo gdje gradi grad ili općina, grad i općina plaćaju i zbrinjavanje te vode, što znači njegovu odvodnju i pročišćavanje, a tamo gdje grade Hrvatske ceste ili autoceste to plaćaju ili ne plaćaju, ispuštaju kao takvu u prirodu, nepročišćenu u prirodu ili plaćaju tek naknadu Hrvatskim vodama? To su pitanja o kojima smo mi trebali danas raspravljati. Da li je nešto u akuzativu ili nije, potpuno je irelevantno i nije priječilo da se ovaj zakon primjenjuje i do sada. O.k., uskladimo ovo što smo trebali uskladiti, ali nama je važno ono što život znači i u ostalom dijelu Hrvatske i na ostalim dijelovima javnih cesta. Nama je problem županijske uprave za ceste jer država se za sebe pobrinula. Osnovala je Hrvatske autoceste d.o.o., Hrvatske ceste d.o.o., ali gle čuda, županijske uprave za ceste su javne ustanove. Javne ustanove nisu u sustavu PDV-a i država na svaku investiciju koju obavljaju županijske uprave za ceste obere vrhnje koje se zove 22% PDV-a. U ovakvom malom iznosu sredstava koje županijske uprave za ceste imaju, još sufinanciraju Hrvatsku državu, odnosno centralni proračun sa 22%, a Hrvatske ceste u posljednjih 5 godina nisu povećale transfer za županijske uprave za ceste, ostalo je nominalno isti. Čak se nije ni kao proračun povećavao, ostao je nominalno isti na 240 milijuna kuna. To su pitanja o kojima smo mi željeli razgovarati. Želimo isti status županijama kao što imaju drugi upravljaču javnih cesta. Zašto jedan upravljač javnih cesta može biti u sustavu PDV-a, a drugi ne može biti u sustavu PDV-a? To je inače na sve investicije lokalne samouprave, znate kad lokalna samouprava gradi vrtić isto futra državni proračun sa 22% PDV-a. Državi je to svejedno. Sasvim joj je svejedno zato jer PDV pretače iz investicije u potrošnju. Je li? Pa je i usprkos tome još osnovala trgovačka društva koji su u sustavu PDV-a, ali kao maćeha ubire harač od 22% na sve investicije u cestogradnji u lokalnoj samoupravi. I to su pitanja o kojima smo mi očekivali da će se ovdje raspravljati i tražimo kao Klub zastupnika SDP-a da se do kraja ove godine kao što jest bilo na dogovoru u ministarstvu kada je bila Udruga gradova bilo obećano da će do kraja 2008. godine doći cjeloviti tekst zakona jer ovaj tekst zakona ne odgovara više onome što jest život u Hrvatskoj. On će biti u ovom dijelu vrlo malom, skromnom usklađen sa nekim direktivama Europske unije, ali je potpuno neusklađen sa cijelim nizom zakona koje smo u međuvremenu donijeli u Hrvatskoj. I donesimo odluku da li kada donesemo neki zakon ovdje u Hrvatskoj se on primjenjuje i na buduće zakona, da li se primjenjuje na nas, na naše stavove i da li se primjenjuje na Vladu, pa onda i na prijedloge koji dolaze od strane Vlade u ovaj Hrvatski sabor? Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Željko Vincelj.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Pred mana su izmjene i dopune Zakona o javnim cestama. Nažalost, pretežno u onom dijelu u kojem ga moramo uskladiti sa europskim zakonodavstvom. Jedna od promjena u Zakonu o javnim cestama je postupanje kod prijevoza tereta u vozilu iznad dozvoljenih količina kada teret premašuje masu ili dimenzije, odnosno osovinsko opterećenje koje nazivamo terminom prekomjerna uporaba javne ceste. Nedavno smo uz pretežno izraženo nezadovoljstvo većeg dijela oporbe donijeli Zakon o sigurnosti prometa na cestama, predlagač kojeg je Ministarstvo unutarnjih poslova, a jedna od naših primjedbi bila je da razvijene europske zemlje sustavno i cjelovito istražuju sve čimbenike prometa kao izvore opasnosti u prometu, dakle i sudionike, i prometnice, vozila, ali i socijalnu okolinu prometa pa je većinska europska praksa da područje sigurnosti prometa na cestama normativno regulira Ministarstvo prometa, a ne unutarnjih poslova. Takvim pristupom istaknula bi se važnost stanja hrvatskih cesta kao izuzetno važnog čimbenika sigurnosti u prometu, a ne proširenje i zaoštravanje prekršajne represije vozača. K tome, teško da je bilo naći neku represivnu ili organizacijsku mjeru koju ne propisuje ministar pa su ukinute i odredbe iz prijašnjeg zakona da npr. provedbene propise iz područja tehničkih pregleda vozila donosi ministar, ali na prijedlog stručne organizacije, odnosno Centra za vozila Republike Hrvatske, tj. u novo donesenom zakonu svugdje ostaje donosioc propisa, ministar nadležan za unutarnje poslove. Zato je za mene bilo ugodno iznenađenje da se jednom dogodi obratna promjena, tj. da neki resorni ministar gubi pravo određivanja provedbenih propisa i da se uz to prizna kako se to čini, jer takav način nije dobro funkcionirao u praksi. Evo, stavkom 2. člankom 32. postojećeg Zakona o javnim cestama utvrđeno je da mjerila za utvrđivanje prekomjerne uporabe javne ceste, postupak odobravanja i određivanje naknade za prekomjernu uporabu propisuje ministar. Sada se taj članak zakona mijenja i glasi: "Pravne ili fizičke osobe u obavljanju čije djelatnosti dolazi do oštećenja javne ceste dužne su nadoknaditi štetu prema općim pravilima obveznog prava." U obrazloženju te promjene kaže se da, citiram: "Način obračuna naknade za oštećenje javnih cesta nije bio primjeren niti stručno utemeljen, a u pojedinim slučajevima i neprovediv." Evo voljeli bismo da je više takvih samokritičnih pristupa, valoriziranja grešaka i uređivanja problematike temeljem logike i struke. U ovom slučaju ipak dvojim da je predlagaču zakona uputno ukinuti kategoriju prekomjerna uporaba javne ceste koja ponavljam podrazumijeva prijevoz tereta u vozilu iznad dozvoljenih količina, kada teret premašuje masu ili dimenzije, odnosno osovinsko opterećenje sukladno prometnim znakovima na predmetnoj cesti. Naime ovim zakonom ostaje samo kategorija oštećenje javne ceste pa postavljam pitanje da li u općim pravilima obveznog prava ima dovoljno jasnih, stručnih, nedvojbenih elemenata da se pravne ili fizičke osobe u obavljanju čije djelatnosti dolazi do oštećenja javne ceste, mogu pozvati na red, na odgovornost i na naknadu štete za prouzročeno oštećenje javne ceste. Pitanje nije upućeno toliko zbog upravljača autocesta koje su građene u bližoj prošlosti, građeni su sa kvalitetnim materijalima, ali jeste za državne ceste koje su barem kod nas u Zagorju dijelom u rangu kvalitete seoskih nerazvrstanih cesta, a pogotovo za županijske i lokalne ceste, dakle one u nadležnosti lokalne zajednice koje su građene i prije nekoliko desetljeća i koje prekomjerna uporaba posebno pri djelovanju teških kamiona rasturi do neprepoznatljivosti. To je posebno poznato onim krajevima gdje se gradi autocesta pa je i nama u Zagorju kod donedavne izgradnje autoceste Zagreb-Macelj koji dobro znaju u kakvom stanju im izvođači sa teškim kamionima za prijevoz zemlje, šljunka, pijeska, kamena i mehanizacije, ostave lokalne ceste. Molim da mi odgovorite da li tu problematiku sa ovakvim izmjenama terminologije možete držati pod kontrolom i u interesu lokalne zajednice ili ne. U svakom slučaju tražim da općinama i gradovima dostavite jasna uputstva o kriterijima i načinu utvrđivanja oštećenja na cestama i na koji način mogu i trebaju pravno reagirati prema onom tko je prouzročio oštećenje a sve u cilju da nam izvođači radova ne ostave uništene prometnice, a mi im ne možemo ništa. Jer formulacija oštećenje cesta i naknada prema općim pravilima obveznog prava je široka podložna kojekakvim interpretacijama i smatram da pravno u povoljniji položaj stavlja onoga tko cestu oštećuje od onoga tko traži pravičnu naknadu za to, a mnoge pogotovo male jedinice lokalne samouprave niti nemaju pravnike, a kamoli onakvog ranga da se nosi sa velikim igračima čija vozila i mehanizacija uništavaju slabe lokalne prometnice iza koje je jedna imaginarna formulacija oštećenje cesta, lak plijen, lak problem. Postojeći Zakon o javnim cestama u članku 42. utvrđuje da na autocesti i zaštitnom pojasu autoceste nije dopušteno postavljanje reklama. Predloženim izmjenama zakona dopušta se postavljanje reklama na odmorištima na način da ne ugrožavaju sigurnost prometa. Priznajem da nisam znao za tu dosadašnju odredbu o zabrani reklamiranja u zaštitnom pojasu autoceste koji je upozoravan 40 metara od svake strane autoceste. Meni se to i može oprostiti jer mi do sada nije bilo područje interesa, ali se ne može oprostiti predlagaču i kontrolu zakona. Postavljam pitanje predlagaču. Zna li koliko ima protupravno postavljenih reklama u zaštitnim pojasima autocesta u Hrvatskoj i da li je netko kažnjen za neprovedbu ovog zakonskog propisa i da li će se i u kojem roku ukloniti reklamni panoi iz zaštitnih pojaseva autoceste? Evo da resornom ministarstvu olakšam posao, na autocesti na putu od Krapine do Zaprešića jutros sam unutar zaštitne ograde autoceste, onih 40-tak metara, izbrojao barem 8 reklamnih panoa unutar tog pojasa. Ja osobno i dvojim da li ima stručnog, sigurnosnog razloga za zabranu reklama u koridoru 40 metara od ruba autoceste koje je sigurna sa dva traka prometovanja u jednom smjeru i sa zaustavnim trakom, sa fizičkom zaprekom za vozila iz drugog smjera, sa kolnikom izrađenim od najboljeg asfalta bez rupa i neravnina. Na takvoj cesti pogled na reklamu ne ugrožava život, ali ga ugrožava na ostalim javnim cestama državnim, županijskim i lokalnim gdje se prometuje jednim kolničkim trakom uz neadekvatne derutne ceste sa lošim asfaltom izuzetno opasne ako se pogled skreće na reklame, a na tim cestama ih ima toliko da ti pamet stane. Evo u nastavku jutrošnjeg puta na potezu od 6 kilometara Podsused-Vrapče negdje 80-tak jambo plakata uz cestu doslovce nas udaraju u retrovizore. Koliko tek onih sa recimo prelijepim ženskim ili muškim modelima pa ti ne skreni pogled na takvu reklamu, a ta sekunda u kaotičnom gustom prometu na lošim prometnicama može biti kobna. No njih ne zabranjujemo, zabranjujemo one na sigurnim autocestama gdje bismo možda i trebali imati interes da ih imamo, jer bi pogled na neku lijepu zanimljivu reklamu možda i spasio život nekom umornom i pospanom vozaču prilikom dugog monotonog puta, a i turistička smo zemlja, autocesta nam ne treba biti samo sredstvo brzog dolaska do mora. Turista želimo zadržati i u Zagorju i u Zagrebu i u Lici i Gorskom kotaru. Nisu li reklamni panoi uz autoceste itekako dobar način za to? Evo, zato predlažem predlagaču zakona da se konzultiraju sa strukom pa ako ovi argumenti stoje, promijenimo Zakon o javnim cestama u djelo reklamiranja uz njih na logičan način sa stanovišta sigurnosti u prometu. U pisanom obrazloženju predlagača o promjenama u zakonu na stranici 2. uočio sam zanimljivo stajalište. Citiram: "Mogućnost uvođenja naplate cestarine ograničenje samo na autoceste i za cestovne objekte na državni cestama odnosno samo za korištenje javnih cesta najviše razine usluge". Podvlačim ove riječi "javnih cesta najviše razine usluge". Uz najbolju volju da u tekstu izmjena zakona pronađem odredbu koja će pratiti ovu tezu nisam uspio u tome, jer članci 6.a i 6.b koji se odnose na cestarine određuju na koji način se utvrđuje cestarina te interoperabilnost sustava za naplatu cestarine tj. gdje se trebaju a gdje ne primjenjivati elektronički sustavi za naplatu cestarine. Motiv za moj interes temeljem pročitane formulacije da su cestarine ograničene na javne ceste najviše razine usluge je činjenica da su građani ogorčeni na naplatu cestarina i na dijelovima autocesta, uključivši i tunele koji se neočekivano pretvaraju u običnu cestu s dva kolnička traka. Činjenica je da se nakon komotne i brze vožnje pravom autocestom ovi povremeni prelasci na vožnju u dva kolnička traka pretvaraju u veoma opasna mjesta prometovanja pogotovo kod monotone dulje vožnje autocestom usred koje se i ne očekuju takva neugodna iznenađenja za vozače. Takvi dijelovi cesta sigurno nisu dionice najviše razine usluge pa smatram da bi zbog njih trebalo utvrditi posebne popuste u visini cestarine. Ističem nezgodan primjer za putnike iz inozemstva na dijelu autoceste Macelj-Zagreb gdje se nakon prelaska graničnog prijelaza, ulaska u Hrvatsku i nekoliko kilometara vožnje četverotračnom autocestom potpuno neočekivano i naravno opasno za vozače pojavljuje obična dvotračna cesta u dužini 3,7 kilometara kroz dva tunela i tri vijadukta. Treba se voziti poluprofilom. Ali dakako, na cestarini se to ne vidi. Ne da se ne vidi nego je cestarina u Krapinsko-Zagorskoj županiji na dionici autoceste Zagreb-Macelj diskriminirajuća u odnosu na ostale cestarine u Hrvatskoj. Ukratko ću to objasniti jer to očekuju građani moje županije koji pitaju zbog čega je vožnja tom autocestom uvjerljivo najskuplja u Hrvatskoj, zbog čega za koncesionara te autoceste ne vrijede ista pravila kao i za autocestu Rijeka-Zagreb ili hrvatske autoceste. Naime, na njihovim dionicama autocesta cestarina po kilometru je od 0,35 do 0,41 kune a na autocesti Zagreb-Macelj ta je cijena od 0,58 do 0,65 kuna. 60% skuplje nego igdje u Hrvatskoj. prosječna cestarina za sve četiri kategorije vozila na toj autocesti iznosi 1,53 kn dok je prosječna cijena na ostalim autocestama u Republici Hrvatskoj 78 lipa odnosno ona je za sve četiri kategorije vozila na autocesti u Zagorju skuplja 87%. U Ministarstvu prometa objašnjavaju da je to zato jer je koncesijsko društvo samostalno bez državnih jamstava osiguralo kredite za izgradnju te samostalno odgovorno za njihovu otplatu. Jest da je ova autocesta bila skupa, ali danas već i cijena izgradnje jednog ovog Hatzovog kilometra drugih hrvatskih autocesta stoji otprilike kao i cijena izgradnje, a za Emovog kilometra kroz Zagorje pa je ipak naš kilometar vožnje 60% skuplji. Uostalom a zar Emova autocesta nije u cijelosti nova? Dionica Zaprešić-Zabok sagrađena je još 90.-tih godina, stara je već negdje 16 godina i njezina izgradnja s obzirom na prosječni godišnji dnevni promet od čak 17 tisuća vozila na dan već je mogla biti isplaćena. Opet cestarina je i na toj dionici poskupjela za Novu godinu za 11%. Bi li to bilo tako da je ta autocesta u nekom drugom dijelu Hrvatske? Po mom mišljenju ne bi. Evo, prenosim sa Interneta kratko stav ministra Kalmete za 9 kilometara riječke obilaznice, veli cestarina se na zaobilaznici neće naplaćivati komentirajući načine podmirenja skupog kredita nužnog za gradnju ove ceste. Mi plaćamo i kilometre zagrebačke zaobilaznice od Zaprešića do Jankomira, ali recimo s druge strane Zagreba nema naplate do Svete Helene. Našao bi se još pokoji pokazatelj tog diskriminirajućeg odnosa prema Zagorcima kod cestarina. Zašto je to tako? Nije kriva samo vlast, krivi smo i mi, građani moje županije jer ovi današnji Zagorci su očito premirni i pretihi. Hrvatska je država i Zagoraca, želimo da svi imamo isti tretman kao i Zagrepčani, Primorci ili Dalmatinci. Zašto da mi iz svojih džepova plaćamo skuplju cestarinu? Neka eventualnu razliku koncesionaru plati Hrvatska država koja i ima 49-postotni vlasnički udio u koncesijskom društvu. Nismo mi građani krivi što se ovaj dio autoceste radio skuplje i po nekom drugom financijskom modelu. Uostalom, ovaj pristup ne odnosi samo novac Zagorskih građana, odnosi veći broj ljudskih života, veći nego da bi bio da su cestarine normalne. Zbog prevelike cestarine vozači iz Zagorja za Zagreb odlaze na onaj dio stare Zagorske magistrale koji im je ostao od Zaboka do Zaprešića pa je na tom dijelu broj poginulih sa jednoga 2004. došao na 9 poginulih osoba 2007. Svijeće, križevi i cvijeće na nekoliko mjesta stare Zagorske magistrale o tome svjedoči. Da zaključim, Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ove izmjene zakona uz jednu ogromnu kritiku. Zar moramo mijenjati samo ono na što nas Europa natjera da uskladimo svoje zakonodavstvo s njom? Nije li bilo potrebno izvršiti usklađivanje i sa drugim hrvatskim zakonima, prvenstveno Zakonom o lokalnoj i područnoj samoupravi iz 2005. godine? Nije li ovo bila zaista dobra prilika i za ovo usklađivanje? Hvala.
Zahvaljujem. Imamo tri ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Gospodin Vincelj Željko je rekao da su Zagorci kada je riječ o ovoj cestarini naj, kako si rekao, najdiskriminiraniji u Republici Hrvatskoj. Ali što da onda kažu tek Istrijani koji za prijelaz mosta preko Mirne dužine 1,4 km plaćaju 14 kuna. Što da kažemo … 14 kuna 1,4 km. A to je samo most govorite mi. A šta da kažemo mi koji plaćamo 28 kuna za prolaz kroz tunel Učku ukupne dužine 5 tisuća 236 metara. Slažem se, Zagorci su diskriminirani vjerojatno. Ali ovo što se radi Istrijanima to je ponižavanje tog življa, to je uvreda za zdrav razum, eksploatacija par exellance. I utoliko vas gospodo ne samo tebe Željko, nego i sve ostale pozivam, dođite, pogledajte što se plaća u Isti i koliko mi plaćamo u Istri tih 1,4 km mosta, odnosno 5,2 kilometara kojega je još Tito sagradio.
Gospodine zastupniče, vrijeme vam je isteklo. Ja bih molio uvažene zastupnike, ja bih molio uvažene zastupnike, prvo da ne dobacuju iz klupa a drugo primijećeno je da se jednostavno ne držimo vremena. Molim vas, vrijeme je propisano i nemojte ulaziti, da titra crveno svjetlo. Pa molim da se toga držite. Drugi ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Milivoj Škvorc.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege, ispravljam netočni navod, nažalost mog kolege Vincelja, ne mogu prihvatiti konstataciju da su zagorci diskriminirani u Republici Hrvatskoj. To, on je iznio i puno činjenica, ali bi ga podsjetio da pripremu ugovora koncesijskog, sve o tom ugovoru, uvjete korištenja cesta, formiranje toga poduzeća, sve odradila opet, ne volim da se spominje bivša Vlada, ali je to tako, a ministar je bio gospodin Čačić. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, evo otprilike isti je ispravak iste namjere kao i gospodina Kajina. Naime, naši se županjci, dakle, građani Županije i okoline pitanju dokle će ovaj kraj Županije plaćati tako skupu cestarinu do Zagreba ili kada putuju na zapad na cesti koja je gotovo najstarija, dakle, najstarija autocesta u Republici Hrvatskoj, sagrađena u državi, dakle, onoj prije državi velikim dijelom do Slavonskog Broda do '91. godine i nadalje koja je već nakon 30 godina dakle, upotrebe pobrala putem cestarine dobar dio onoga što je u nju uloženo. Eto, toliko gospodine Vincelj.
Zahvaljujem. Time ukidamo prijepodnevno zasjedanje. Nastavak je u 15 sati. Prvi će biti uvaženi zastupnik Damir Kajin, u ime kluba IDS-a. Hvala lijepa. Nastavljamo sa sjednicom i sa raspravom po klubovima. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] određuje i visina cestarina a ona se ovdje određuje doslovce kako se ovdje kažem, citiram zakon: «cijenovnom razredu za kategorije vozila i udaljenosti koju vozilo koristi na autocesti i cestovnom objektu s naplatnom cestarinom». Zato se kaže prema kategoriji vozila koja se određuje sukladno broju osovina i ili dimenziji, i ili težini, i ili vrsti vozila koja je naznačena u knjižici vozila pa onda se kaže dalje «aktom ministra kojim određuje se u cjenovni razred i odnosu između kategorija» pa se onda kaže «načelu nediskriminacije». To nediskriminacije želim posebno naglasiti za sve kategorije vozila u vlasništvu svih pravnih i fizičkih osoba koje su korisnici autoceste i cestovnih objekata s naplatom cestarine. Pa onda se kaže dalje: «proračunatoj prosječnoj cestarini» i to podcrtavam koja je razmjerna troškovima izgradnje, održavanja, upravljanja i razvoja infrastrukture a iskazana je kao ukupan prihod od cestarina u određenom vremenskom razdoblju podijeljen s brojem prevaljenih kilometara svih vozila koja su platila cestarinu na određenoj mreži autocesta». Eto gotov citat iako ovaj članak 6.a ima i niz drugih interesantnih momenata. Međutim ako je tome tako a moralo bi biti tome tako jer ovaj zakon nosi oznaku i P.Z.E. broj 94 zašto se onda već godinama na jedan najprizemniji, da ne kažem na jedan najmizerniji način u pravom smislu te riječi pljačka stanovnike županije Istarske koji koriste tunel Učku i koji koriste ovaj most preko Mirne. Evo jučer a jedno petsto ili hiljadu puta do sada došao sam iz Buzeta ovdje u Zagreb, tunelarinu sam platio 28 kuna. Imajte na umu da samo kroz ovaj tunel Učku, imajte na umu da taj tunel ima pet tisuća dvjesto trideset i šest metara, a poluautocestu od Rijeke do Zagreba koja ima nekih 160 kilometara od tih 160 kilometara brat bratu ima 120 kilometara autoceste, desetak kilometara tunela, desetak kilometara mostova. Sad sam vozio po novoizgrađenom dijelu ceste od Fužina prema Delnicama odnosno Skradu i tu cestarinu ili tu sam cestarinu platio 56 kuna. I sad se postavlja pitanje koja je to logika? Zašto jedan tunel koji broji 5 tisuća 236 metara Istrijani i oni koji ga koriste moraju platiti 28 kuna, a tih 160 kilometara plaćamo svi mi 56 kuna. Znači zašto mi u Istri moramo 15 ili 20 puta više plaćati po kilometru tunelarinu nego što se plaća ta tunelarina i mostarina odnosno cestarina na autocesti od Rijeke prema Zagrebu. Ja s pravom mogu postaviti ili uskliknuti zašto se na taj način ponižava da ne kažem pljačka Istrijane? Netko će reći da i sve ostale koji koriste tunel ovaj Učku se na isti način pljačka ili iskorištava. Istina je. Međutim [[Upadica: Uvaženi zastupniče, uvaženi zastupniče]] svi ovi drugi možda u godinu dana [[Upadica: Uvaženi zastupniče]] jednom [[Upadica: Uvaženi zastupniče]] Izvolite gospodine potpredsjedniče.
Pa mislim da ipak treba prilagoditi rječnik mjestu i trenutku [[Upadica: Je, ali ja svaki puta]] Mislim da ako netko pljačka, dozvolite ako netko pljačka [[Upadica: kada prolazim tim tunelom plaćam 28 kuna.]] Uvaženi zastupniče [[Upadica: I lako za mene.]] Ako, uvaženi zastupniče, trenutak samo. Ako netko pljačka to je kazneno djelo. Trebamo ga prijaviti onda [[Upadica: Onda kako da se izrazim? Otimlju, može tako?]] Molim vas lijepo, birajte ipak termine. Izvolite.
Ajde onda ću koristiti riječ otimlju. Ali što sam htio reći? Istrijani u dvije trećine slučajeva plaćaju tu naknadu a svi ostali možda u jednoj trećini slučajeva koji tamo dolaze. Znači ta otimačina koja se događa gore na tunelu Učki kojeg je nota bene kao što sam rekao prije sagradila bivša Jugoslavija ali sad se moram ispraviti i ona je priskrbila sredstva jednom drugom otimačinom i to na način da su svi Istrijani morali izdvajati jednu, pa i dvije plaće za taj tunel a i mnogi u Hrvatskoj su morali izdvajati jednu ili dvije dnevnice za taj tunel. Ali ponavljam Istrijani su morali izdvojiti za taj tunel jednu ili dvije znači plaće da bi danas eto došli u situaciju da tunelarinu plaćamo 10 ili 15 ili 20 puta više po kilometru no što je to slučaj bilo gdje drugdje u Republici Hrvatskoj. Jasno. Ni to nije sve. Ima još jedna usuđujem se reći daleko veća otimačina od ove na tunelu Učki a to je mostarina koju Istrijani moraju plaćati na mostu Mirna. Naime prelazak preko tog mosta koji ukupno broji negdje oko 1400 metara naplaćuje se sa 14 kuna. 14 kuna. I onda si ja stvarno postavljam pitanje ali zašto se te prostore ili te ljude koji koriste recimo te dionice, nije bitno sada da li su domicilno vezani uz Istru ili dolaze u Istru iz drugih krajeva Hrvatske ili iz inozemstva pa na jedan takav način ponižava? Toga jednostavno tvrdim nema nigdje u Hrvatskoj bez obzira što neki drugi zastupnici misle da je prema njihovim prostorima učinjena i veća nepravda. Ja mislim da na taj način građane tih prostora nije potrebno ponižavati. Kada otočani recimo s Krka dolaze u Rijeku onda razumljivo ne plaćaju niti kune naknade prelazak preko mosta i ja mislim da je to u redu. Tako mora biti. Ali si postavljam pitanje zašto onda ljudi u Istri kada prolaze taj most Mirnu plaćaju 14 kuna za kilometar i 400 metara koliko ima taj mostić jer ga ne mogu nazvati mostom. Oni nama kažu pa zato jer imate alternativne pravce. Koje mi alternativne pravce imamo? Preko Novigrada, odnosno preko Buzeta. To je apsurd. Ja tvrdim da je ovo pretjerivanje za 1,4 km mosta platiti 14 kuna, odnosno isto tako je pretjerivanje plaćati za tunelarinu kroz Učku 28 kn kada nam je autocesta od Rijeke do Zagreba sa kao što rekoh 10 km tunela, 10 km mostova ne znam 120 km autoceste u punom profilu 58 kuna. Jednostavno na takav način ne bi se trebalo ponašati. U životu bi trebalo imati mjere u svemu. Mjere treba imati i do cestarine i do tunelarine i do mostarine. Mjeru treba imati i oko poskupljenja energenata i benzina i hrana i plaća. Ali slažem se sa potpredsjednikom Sabora i kada se izlazi za ovom govornicom i kada se rabi neke pojmove ili termine. Međutim, zašto je cijena tunelarine za tunel koji je pušten u promet čini mi se osamdesete godine 28 kuna, a ponavljam za 160 km autoceste od Rijeke do Zagreba 56 kuna. Zašto je tome tako? Pa zato jer se taj ipsilon gradi putem koncesije. Koncesije su usuđujem se reći kao i javno-privatno partnerstvo bojim se jedna velika obmana. Taj ipsilon nam grade Francuzi. Ali koncesijsku naknadu plaćamo eto preko te mostarine koja je apsurdno skupa, preko tunelarine, odnosno iz, cijenu im namirujemo iz državnog proračuna ili preko državne potpore. Da smo sami gradili taj dio autoceste u Istri koja nam je nasušno potrebna, jer istarski turizam je negdje 40% hrvatskog turizma. Tvrdim da bi cesta stajala dva puta manje no što stoji. I to je istina i tu me ne može nitko demantirati. Zar nije sramota na primjer da se je gradila cesta opet od društva “Bujika“ od Vodnjana do Pule i da odmah to nije sagrađeno kao autocesta i da se sada kreće u adaptaciju iste i da će se de facto rušiti ono što je pred godinu ili dvije dana pušteno u promet. Zar nije sramota da nam taj ipsilon svi oni koji ga koriste u pravom smislu te riječi nazivaju “cestom smrti“. Što želim reći i to ću reći. U Hrvatskoj je samo jedna kaznena prijava recimo podnesena, a o tome također govori i ovaj zakon zbog neodržavanja cesta. I opet se to dogodilo recimo, ta kaznena prijava je podnesena jasno od Državnog odvjetništva u Puli. Oni su autonomni, u to ne treba ulaziti, protiv gospodina Anzura koji je možda posljednji koji je trebao biti kazneno gonjen. I to opet želim posebno apostrofirati. Da li će netko u Hrvatskoj odgovarati za neodržavanje cesta? Vjerojatno neće, ali se eto jedan takav slučaj pred nekoliko mjeseci dogodio u Istri. Ali hajde, ako je to primjer da tim putem idemo, da se već jedanput uvede malo reda, jer je apsurdno da su u 90% slučajeva uvijek krivi samo vozači ili 100%, a nikada oni koji bi trebali održavati cestu. Ono što posebno želim pozdraviti to je ovaj članak 6b. na strani petoj ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama, gdje se kaže da Hrvatske autoceste d.o.o. odnosno korisnik koncesije dužni su s drugim upraviteljima u Europskoj uniji i unutar Republike Hrvatske sklopiti ugovor ili na drugi način osigurati da korisnik, naručitelj europske, elektroničke naplate cestarina može tu uslugu koristiti u svim državama članice Europske unije. Ja mislim da je to jako dobro, ali sada dolazimo na jednu drugu priču, a ta priča se tiče slovenskih vinjeta. Svi mi koji smo išli recimo na utakmice između Hrvatske i Austrije u Beč ili Klagenfurt platili smo vinjetu za 10 dana sa 7 i pol eura i ja mislim da nema bolje stvari. To je jeftino. Nema čekanja pred naplatnim kućicama. Sve ide brzo itd. Međutim, ja želim postaviti pitanje kako mi reagiramo na činjenicu da ćemo od 1.7. Slovenskoj državi morati za prolaz preko Slovenije plaćati vinjete polumjesečne, odnosno polugodišnje odnosno godišnje 35 odnosno 55 eura. I to je isto tako jedna otimačina, da ne upotrijebim jednu drugu daleko težu riječ. Ja ne znam kakav je slučaj u drugim krajevima Republike Hrvatske koji gravitiraju prema Sloveniji ili preko Slovenije prema zapadu, ali recimo netko tko dva puta iz jednoga Buzeta mora godišnje ići u Trst zato što koristi 2 km zaobilaznice oko Kopra, gdje ni nema naplatnih kućica morat će platiti 35 ili 55 eura. A mi naprosto šutimo. Ja se zalažem da Hrvatska bude najbolji susjed Sloveniji. Ali ako se na taj način igraju sa nama, e onda mislim da bi i mi trebali na neki način odgovoriti nekim vinjetama pod navodnicima na kuće za odmor ili nečemu slično. Da ne govorim o tome da se apsolutno ništa ne gradi kada je riječ s njihove strane o cestama ili prilaznim cestama prema Republici Hrvatskoj bilo da je riječ o Istri, Primorsko-goranskoj županiji, pretpostavljam isto tako Karlovačkoj županiji itd. itd. Znači za kraj ja molim sve da preispitaju ove cestarine, mostarine u Istri. Molim vas da se za Istrijane koji idu do Škofija ne primjenjuju vinjete, da netko intervenira prema Republici Sloveniji i isto tako da nam otvore jedan granični prijelaz kojega su bezrazložno zatvorili. Ako je netko za dobre hrvatsko-slovenske odnose onda sam to ja, ali da nas se na jedan ovakav način ponižava e to isto tako treba im otvoreno reći i da na neki način treba ne prema običnim građanima nego prema toj jednoj licemjernoj vlasti pod navodnicima uzvratiti. Što se tiče članka 58. na strani 31. i 62., na strani 32. ono što ja mislim da bi trebalo ovdje također progovoriti ja molim da brodari ne plaćaju cestarinu u cijenu benzina već da ih se tretira isto kao ribare, tj. da im se omogući plavi dizel. Uzmite u obzir tu činjenicu, te njihove zahtjeve, izađite tim ljudima u susret. No, jednako bitno su i sredstva za županijske ceste itd. Proračuni županija su mizerni, ali ako želimo da se ceste u buduće grade onda ćemo morati pristupiti i decentralizaciji ove države. Ono što Hrvatsku sigurno ne bi puno koštalo da barem brodarima u međuvremenu izađemo s jednim benefitom, pa da i ti ljudi kao ribari benzin kojega koriste plaćaju bez cestarine. Znači, po načelima plavog dizela. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod da se u Istri pljačka, da stalno netko oštetio Istru. Istra je stvarno jedan prioritet hrvatske Vlade gdje je hrvatska Vlada jako puno uložila. Mi u Slavoniji nismo dobili ni 1/4, ali smo zadovoljni, Vlada koliko ima ulaže da, ja bih gospodina Kajina podsjetio da u Vukovaru još granate vire iz cesta, da ne možemo sve najednom napraviti, ali Vlada svake godine investira u Vukovar četrdesetak milijuna, što u gospodarstvo i prema tome ne možemo reći da je Istra zapostavljena kad se radi o tunelima, o infrastrukturi, o autocestama, obilaznicama. Znači, gospodin Kajin je sam sebe demantirao da Vlada ne ulaže, ne vodi brigu o Istri. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Naredni u raspravi je uvaženi zastupnik Stanko Grčić, klub HSS-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pa ja ću nastojati nekoliko rečenica reći u ime onih građana koji nemaju priliku plaćati koliko smo danas čuli ove velike i visoke cestarine, a gradili su i tunele i autoceste i još se voze po makadamskim državnim cestama. Stoga i ne kažu da su i diskriminirani i da su zapostavljeni. Ali evo, želja mi je da prokomentiramo i iznesem stavove kluba HSS-a vezano za predložene izmjene i dopune ovog zakona. Usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije vidimo da je stalan naš posao i stalna obaveza na putu pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji. Rasprava i donošenje ovog zakona predstavljaju daljnje usklađivanje našeg zakonodavstva sa stečevinama Europske unije u dijelu koji nije usklađen ili nije u potpunosti usklađen kako nam to i predlagač ukazuje. Vidljivo je da se usklađivanja odnose na korištenje infrastrukture za teška teretna vozila i interoperabilnost elektroničkih sustava za naplatu cestarine te o drugim sigurnosnim zahtjevima. Ovim izmjenama usklađujemo ova 3 područja, što mi u klubu HSS-a podržavamo i smatramo dobrim jer ćemo uskladiti i riješiti probleme sustava za naplatu cestarina, uskladiti ćemo sigurnosni zahtjev za tunele u kojima će se imenovati službenici za sigurnost u tunelima. Također podržavam predložena rješenja izmjena u članku 3. koja su dobrodošla jer se uvodi stimulativni model koji omogućuje popuste u naplati cestarine i do 13%, a mi iz kluba HSS-a predlažemo da se do drugog čitanja razmotri mogućnost i povećanja ovog stimulativnog modela. Smatramo da ovaj stimulativni model treba dalje razvijati i omogućavati posebne pogodnosti za teški teretni promet, odnosno kamione i autobuse jer bi se time preusmjerio promet na autoceste, a izbjegli bi se pravci poput Podravske magistrale i nekih drugih pravaca čime bi se povećala sigurnost u prometu i ono što je za nas na lokalnoj razini još važnije, zaštitile na neki način županijske, odnosno lokalne ceste. No, nije zanemariva ni činjenica i smanjenja emisija štetnih plinova u naseljenim mjestima i time davanja značajnog doprinosa zaštiti okoliša. Postojeći zakon uređuje građenje, održavanje koncesije, upravljanje i financiranje kao i nadzor javnih cesta. Ceste su razvrstane po kategorijama i sukladno toj kategorizaciji podijeljene su i obaveze vezane za održavanje i izgradnju pojedinih kategorija ceste. I sada ustvari dolazimo do značajnih svojih obaveza sukladno toj kategorizaciji, ali i do određenih problematičnih ustvari situacija. Strategijom prometnog razvitka utvrdili smo ciljeve i dugoročni razvoj javnih cesta te određena temeljna mjerila za građenje županijskih i lokalnih cesta. I s obzirom da znamo svi da javna cesta, opće dobro od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku smatramo da unatoč dobrim prijedlozima u cilju prilagodbe stečevina Europske unije moramo ukazati da stanje naših lokalnih i županijskih cesta jer je sada i prilika za to jer u ovome, jer se ovdje javne ceste jasno spominju i u postojećem zakonu spominju kao javne ceste županijske i lokalne. Moramo ukazati na činjenicu da je stanje lokalnih i županijskih cesta zabrinjavajuće i činjenica je da pojedine asfaltne ceste pretvaraju se u makadamske ceste. Konkretnije, ove kategorije cesta u pojedinim dijelovima naših županija, kao što je Županija bjelovarsko-bilogorska su pojedinim dijelovima skoro neprohodne, pa čak i državne ceste se nalaze u lošem stanju i to posebno oni pravci na kojima je vršen prijevoz materijala za izgradnju neke zaobilaznice ili pojedinog pravca autoceste. Ti pravci državnih cesta nisu vraćeni ni u prvobitno stanje, a kamoli da su prema obećanjima dodatno obnovljeni. Potrebno je graditi autoceste, tunele i mostove, ali ne smijemo zaboraviti i moramo se sa državne razine u sustavu izvora financiranja za izgradnji i održavanje lokalnih i županijskih cesta pomoći nuđenjem novih rješenja na pojačanom održavanju lokalnih i županijskih cesta. Što znači da bi trebalo razmotriti određene intervencije u članku 62. do 66. postojećeg zakona. Ono što također želim reći, to je da veliki broj naših građana bi bio sretan da može platiti i ovako visoku ovu cestarinu koju smo ovdje često puta danas spominjali, ali jednostavno nema priliku. Nema priliku se voziti tim cestama već se i još uvijek voze po makadamskim cestama. I ja ću vam spomenuti i jedan državni pravac državne ceste. To je Čazma-Garešnica koji je još makadamska cesta. Kamo sreće da je tunel preko Moslavačke gore i da imamo ovako veliku cestarinu kao što plaćaju naši građani u Istri za tunel preko Učke. Podsjećam i ukazujem da se život odvija upravo uz ove ceste, po tim cestama se putuje u vrtiće, škole, dolazi se do domova zdravlja i radnih mjesta. Ti građani koji žive u tim dijelovima uz te ceste, financiraju izgradnju i spomenutih autocesta i tunela, a da u isto vrijeme ceste ispred njihovih domova su teško prohodne. Morati ćemo kad-tad razmisliti o uvođenju dodatnih izvora prihoda za navedenu kategoriju cesta s obzirom na njihovo loše stanje. Mišljenja smo da je bolje o tim problemima razmisliti što prije i izmjenama i dopunama zakona pokušati pronaći rješenja izvora financiranja jer svaki dan čekanja znači više problema i lošije stanje cesta, a time i veće nezadovoljstvo naših građana. Također ukazujem i na nedorečenost oko nerazvrstanih cesta za koje mislimo da bismo trebali riješiti. Klub HSS-a podržava predložene izmjene i dopune i ponuđena rješenja i sugerira predlagaču zakona da razmotri mogućnost dodatnih izvora za financiranje i izgradnju i pojačano održavanje lokalnih i županijskih cesta do drugog čitanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika, isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta u 15,23 sati. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba HDSSB-a, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče i predstavnici ministarstva, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Evo imao sam priliku saslušati prethodne govornike, predstavnike klubova i mogu reći da je prilično toga sažeto u tim istupima, ali ima nešto što moram istaći i što još uvijek nije rečeno, a to je da prema podacima koje sam prikupio i putem interneta i drugih izvora informiranja, u državi Hrvatskoj postoje 163 državne ceste u dužini od 7 tisuća i 423 kilometra. Bio sam malo vrijedan pa sam zbrojio neke kilometre i neke relacije, pa sam vidio da u te državne ceste na području pet slavonskih županija, odnosno ta kilometraža za pet slavonskih županija iznosi nešto preko 800 kilometara. Dakle 7 tisuća 423 kilometra u državi Hrvatskoj, nešto preko 800 kilometara na području koje obuhvaća 21% teritorija Republike Hrvatske ili nešto preko 20% stanovnika Republike Hrvatske što iznosi nešto više od dakle od 10%. E sada pošto u ovome prijedlogu zakona jasno piše da se on odnosi dakle i na pravni položaj javnih cesta, razvrstavanje javnih cesta, planiranje, građenje, rekonstrukciju i održavanje javnih cesta zbog toga sam ovo i istakao. Dakle, kada kolege evo iz Istre govore o tome kako je cestarina, tunelarina, vijaduktarina i sve ostale "arine" skupa za građane Istre onda im to vjerujem. Međutim, moram istaći položaj da kažem dvije najistočnije ili tri županije u Hrvatskoj, dakle u Slavoniji, koje imaju najniži bruto društveni proizvod u Republici Hrvatskoj i najveće stope nezaposlenosti u Republici Hrvatskoj, a moraju se služiti desetim prometnim koridorom da bi došli do metropole, da bi došli na jadransku obalu, da bi došli do Istre i ako gledamo gospodarstvo tih regija onda sam malo prije razgovarajući sa jednim gospodinom iz Županje, rekao mi je da su to područja koja su većma područja od posebne državne skrbi, ali u svakom slučaju investitori koji jasno bi robu, dakle odvozili u smjeru zapada, imaju sasvim sigurno velike troškove koji se računaju u tisućama eura kada se govori o cestarini. Prema tome takav investitor koji bi jasno pomogao i razvoju gospodarstva i ukupno cijeloga ovoga kraja naše Slavonije, jasno da računa i na ovu stavku koja je prilično i vrlo visoka. Kada govorimo o vinjetama koje su uveli Slovenci, onda sam za to da se već jedanput kaže što kažu bobu bob, a popu pop i na temelju reciprociteta uzvratimo istom mjerom. Ako Slavonci ne mogu dobiti vinjete po nekim povlaštenim, umanjenim cijenama, dakle ne postoje slavonske vinjete ali možemo uvesti slovenske vinjete, odnosno recipročno u odnosu na njihove nelogične, nesuvisle da kažem odredbe koje upravo u sezoni turizma, u ljetnoj sezoni kupe harač u odnosu na turiste koji dolaze u Hrvatsku jer bi oni također dio kolača koji zapravo pripada Republici Hrvatskoj i njenom turizmu i našem gospodarstvu. Govorili smo i o tome, govorim o tome također o našoj regiji o kojoj sam govorio, dakle o ove tri, 5. izbornoj jedinici ove tri županije iz koje dolazim i moram reći da se u Đeletovcima u Vukovarsko-srijemskoj županiji, dakle eksploatira nafta. Eksploatira se nafta koja kako je negdje jučer rečeno, ima isti tretman u cijeni, dakle eksploatacija 30 dolara po barelu ili kako već to vole reći u barelima, a ne u hektolitrima i nekim drugim mjerama, 130 dolara je konačan proizvod. To je naša nafta. To je hrvatska nafta. To je slavonska da kažem nafta. Ali što od toga zapravo imaju ljudi s područja na kojem se to eksploatira? Također moram kada se govori o cijeni autocesta kojima se služimo, moram reći da su kako sam rekao u jednom ispravku netočnog navoda, koridor 10 koji je izrađen još za vrijeme one države da kažem Jugoslavije, SFRJ i ubire cestarinu već 30 godina. Ona je jedina cesta koja je bila izgrađena u to vrijeme uz cestu Zagreb-Karlovac koliko znam, građena je i kasnije još nastavak od Broda, Županje do Lipovca. Moram reći do Lipovca, naglasiti to do Lipovca, jer molim ovdje s govornice, Hrvatske autoceste da već jedanputa isprave nepravdu koja se nanosi onome kraju kada stalno, ako je nastao sporazumom valjda sa Republikom Srbijom, da se granični prijelaz naziva Bajakovo. Imam apel građana Lipovca i okolnih sela, koji je udaljen samo kilometar od graničnog prijelaza za Srbiju, da se već jedanput Hrvatska pobrine da ispravi nepravdu, da se granični prijelaz prema Vojvodini, Srijemu, Srbiji naziva granični prijelaz Lipovac a ne Bajakovo kako je to netko drugi nametnuo ili htio nametnuti jer taj pojam zapravo ne postoji. To su nekakve livade, šume itd. Selo prvo koje dođe kad se pređe granica iz Srijema u Hrvatskoj je Lipovac. Pa molim državnog tajnika da ovo uvaži. Dakle kada govorimo o tome da je ta cesta izgrađena za Jugoslavije onda moram reći da je cijena izgradnje te ceste i tog puta na kojemu je najveće brdo valjda bundeva, sasvim sigurno koštao, cijena koštanja bila manja nego li neke druge ceste. Ali Slavonci uredno plaćaju cestarinu prema Zagrebu, prema moru itd. I kada plaćaju tu cestarinu to je samo jedan od vidova kojim se financiraju javne ceste, izgradnja, održavanje, onda moram reći da je i Hrvatska jedan, mislim da je čak i jedan raritet, rijetkost u načinu financiranja javnih cesta. Naime, nekoliko puta mi plaćamo financiranje, u nekoliko navrata godišnje i plaćamo financiranje javnih cesta. I ovdje imamo navedeno u članku 62. na stranici 32. izvore sredstava financiranja javnih cesta, a to su godišnja naknada za uporabu javnih cesta koja se plaća prilikom registracije vozila. Ako imate dva, plaćate dvije. Nadalje, cestarina koju svaki puta plaćate kada prođete autocestom i sredstava državnog proračuna, županija i proračuna Grada Zagreba te ono što je najvažnije, naknada za financiranje građenja koja ide iz cijene litre goriva. Ta naknada ulazi u cijenu litre goriva. Još se na nju onda kalemi PDV. Dakle ona nije formirana nakon što je na cijenu litre goriva uračunat PDV, nego se ta naknada na nju se još plaća 22% PDV-a. Ako mi netko dokaže da je to tako u Njemačkoj, Švedskoj, Americi, onda u redu, ali mislim da nije tako. Dakle jednostavno kada govorimo o tome da, evo sad je cijena već 10 kuna litra goriva, ja očekujem da će ova mreža cesta, javnih cesta u našoj regiji, u Slavoniji i Baranji se naglo poboljšati jer evo kada uzmemo ovu naknadu odjedanput ćemo dobiti veću masu novca. Ako još bude se ostvarila ona da INA otvara trgovine odnosno benzinske koje će se zvati sve po 12 kuna, bit će još više novca u proračunu Republike Hrvatske i onda ćemo moći graditi ceste, napokon i popraviti i u Slavoniji i u Zagorju gospodina Vincelja i svugdje drugdje. Barem nekakva korist od tog povišenja cijene goriva jer će veća masa sredstava ući kao izvor financiranja gradnje ili obnove ili rekonstrukcije javnih cesta. I to očekujemo, stalno očekujemo. Ako već plaćamo tako skupu cijenu goriva, pa i našega goriva koje se eksploatira u Đeletovcima i još drugdje u Hrvatskoj, a čini 25% ukupne nafte koja se uveze u Hrvatsku onda očekujemo brzi oporavak odnosno rekonstrukciju i izgradnju naših javnih cesta, da postanemo prava mala Švicarska po kvaliteti naših cesta koje a pogotovo kod nas u Slavoniji gdje kažem da je, gdje je bundeva najveće brdo. Kada sam govorio o ovome zakonu onda kažem na samom početku se govori o razvrstavanju cesta. I moram reći, da kažem u svojoj, tamo odakle dolazim u bliže dakle okolici ima cesta koje su županijske, a još uvijek su kako se ono kaže makadamske, koje su bijele ceste. Ja vam mogu reći relaciju ako hoćete gospodine državni tajniče. I još uvijek nitko ne brine i to već desetljećima jer je 18 godina od formiranja Hrvatske države, da na području Brodsko-posavske županije imate bijelih cesta a sa znakom "Ž" dakle županijske ceste o kojima se brine tko, ŽUC ili Županijska uprava za ceste. A kada govorimo o onima koji se brinu o cestama državnim, javnim, županijskim onda imamo Hrvatske autoceste koje su zadužene za autoceste i imamo Hrvatske ceste koje dio svoga da kažem dakle suvereniteta odnosno odgovornosti, nadležnosti, dio se odnosi kao pomoć hrvatskim autocestama a dio na županijske uprave za ceste koje su trgovačka društva, kako je rekao gospodin Mršić i koje plaćaju uredno PDV. Kada govorimo o hrvatskim cestama i ŽUC-ima onda sam mišljenja da, ne znam da li je to stiglo, čuo sam da je, da se vrši prerazvrstavanje cesta u Republici Hrvatskoj. I očekujemo uskoro i nekakvu raspravu jer da mi saborski zastupnici znamo kako su ceste razvrstane upravo po ovim mjerilima koji su ovdje napisani dakle autoceste, državne ceste, županijske ceste, lokalne i one nerazvrstane o kojima također treba voditi brigu, a jasno je da županijske uprave za ceste teško mogu izići na kraj sa sredstvima koja im se dodjeljuju godišnje, to je 240 milijuna kuna i koji se ne mijenja bez obzira na inflaciju koja postoji u Republici Hrvatskoj i to je ono što koči razvoj, djelomično koči razvoj lokalnih cesta i cesta u županijama. Htio sam još nešto reći. Izgradnjom dalmatine, to moram reći jer su mi rekli moji građani da to kažem, izgradnjom dalmatine, cesta koja je bila ona stara cesta što kažu preko Karlovac-Plitvice-Slunj-Korenica-Udbina-Gračac je postala državnom cestom. Istovremeno izgradnjom ceste desetog koridora za autoceste Zagreb-Lipovac, ona cesta koja je išla preko Okučana, Nove Gradiške, Starog Petrovog sela, Kapele, Slavonskog broda postala je županijska cesta. U čemu je tu razlika? Zašto to tako? Zašto je jedna postala županijska cesta a druga je proglašena državnom cestom? Nakon izgradnje autoceste. I tu je jedna vrsta diskriminacije ove naše regije. Hajde sad da se zamislimo malo. Zašto je ovo postala državna cesta i o njoj se brine država sa svim svojim proračunima, a cesta koja je paralelna sa autocestom desetim koridorom, ona je županijska cesta. Samo malo materijala za razmišljanje. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja državni tajnik Zdravko Livaković Izvolite.
Poštovani zastupnici. Evo pokušao bih odgovoriti na neke navode iz ovog izlaganja, vrlo je teško sve skupa ovo, dati odgovor ju je mnogo tu pojmova pobrkano, ali pokušat ću nekako ti objediniti. Prije svega, tehnička ispostava Hrvatskih cesta Osijek, koja ujedno pokriva i područje Vukovarsko-srijemske županije i mali dio Virovitičke, istina je da je 800 kilometara, ali to je samo te dvije županije, plus mali komadić, daleko je to od ukupne Slavonije, tako da bih htio odmah to demantirati. Inače, otprilike sve ostale tehničke ispostave Hrvatskih cesta imaju oko 400 kilometara državnih cesta pod svojom ingerencijom. I mi radimo na tome da se i nadležnost ove Županijske uprave za ceste podijeli osnivanjem nove ispostave Vukovarsko-srijemske županije, pa da ta razina od 400 kilometra državnih cesta bude nekako ravnomjerno raspoređena. Županijske uprave za ceste nisu trgovačka društva, nego su vjerojatno brkate pojmove Županijske uprave za ceste sa društvima kapitala koji su osnovani, tako je, i oni su ti koji imaju višegodišnje ugovore od strane Županijskih uprava za ceste za održavanje, što državnih, što županijskih, što lokalnih cesta. Nerazvrstane ceste su predmet Zakona o komunalnom gospodarstvu, tako da ih kategorizacija cesta o kojim ste razgovarali, odnosno govorili, ona se odnosi na javne ceste, a ne razvrstane ceste su u nadležnosti općina i gradova. Kod ravnomjernog ulaganja mislim da je sama Slavonija, ja bih rekao preferirana, a ne potcjenjena, jer ako se sjećamo napravljena je autocesta Županja-Lipovac, 100 milijuna eura, napravljena je dionica Sredanci-Đakovo, blizu 2 milijarde kuna. Sada se radi dionica od Đakova do Osijeka koja je također red veličine 2 milijarde kuna. Napravljena je zapadna zaobilaznica Osijeka kao nova cesta prema gore Baranji, 350 milijuna kuna i niz drugih zahvata na programima "Bettermenta". A što se tiče ove kategorizacije vezano uz "Dalmatinu" tzv., državna cesta br.1., čini mi se jel' tako Igore, oduvijek je bila kategorizirana kao državna cesta, a i cesta koja vodi od Sredanaca preko Đakova do Osijeka postojeća, sada je državna i ostati će državna. Prema tome, ne vidimo tu nikakvu diskriminaciju jedenog dijela Hrvatske u odnosu na drugu. I mislim da se upravo, osim toga autocesta prema Slavoniji je ne znam koliko godina već u pogonu, za razliku od drugih krajeva Hrvatske, a interes nam je povezati kvalitetno sve dijelove naše države. Evo, ja mislim da sam uspio demantirati tu, taj osjećaj da se Slavonija kao takva zanemaruje u programu građenja hrvatskih cesta. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Netočan je navod da je u prošlom, da kažem mandatu građena cesta do Županje, nego je izgrađena samo cesta, autocesta Sredanci-Đakovo u dužini od 21 kilometar. … [[Upadica se ne razumije.]] Istovremeno, samo malo, istovremeno u predizbornoj promidžbi sam premijer je rekao da je u Hrvatskoj u prošlom mandatu napravljeno 443 kilometra autocesta, od toga u Slavoniji 21 kilometar. I to je ono što koristim kao navod. Ja se ispričavam za, javna ustanova Županijske ceste, krivo sam rekao. Evo hvala lijepo.
Zahvaljujem. Jedino još ste ispustili izgradnju autoceste Županja-Lipovac u prošlom mandatu, to je isto sagrađeno, tako da taj dio je također napravljen. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi je uvaženi zastupnik Gari Cappelli. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama u prvom čitanju. Dakle, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama propis čije je donošenje i usvajanje predstavlja daljnje usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije. U dijelu koji još nije usklađen ili nije u potpunosti usklađen, a koji se odnosi na korištenje infrastrukture za teška teretna vozila, interoperabilnost elektoničih sustava za naplatu cestarine, te o najnižim sigurnosnim zahtjevima u transeuropskoj cestovnoj mreži. Nacionalnim programom Republike Hrvatske za pristupanje Europskoj uniji i planom usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije za 2008. godinu. Predviđene su izmjene i dopune Zakona o javnim cestama radi usklađivanja s istim. Ja da se ne ponavljam malo ću se osvrnuti na direktivu iz 2004. godine, 29. travnja točnije, o najnižim sigurnosnim zahtjevima za tunele u transeuropskoj cestovnoj mreži. Ovim prijedlogom zakona utvrdit će najniži tj. minimalni sigurnosni zahtjev za tunele u transeuropskoj cestovnoj mreži, odnosno za tunele dulje od 500 metara, na autocestama i državnim cestama. Drugo, određuju se subjekti koji će temeljem javne ovlasti upravljati tunelima i uspostavljati sigurnosne parametre u tunelima. I postavlja se zakonski okvir za imenovanje što je novost, službenika za sigurnost, za svaki tunel koji će koordinirat sve preventivne i zaštitne mjere u cilju maksimalne sigurnosti svih sudionika u prometu. Kada govorimo o sigurnostima i o direktivi od 29. travnja 2004., između ostalog nastala je zato što se ispitivanja sigurnosnih uvjeta u tunelima započelo još '99. godine nakon velikih nesreća u tunelima "Mont Blancu" i "Turnu", gdje je bilo preko 50 mrtvih. Istraživanje obuhvaća samo tunele duže, znači od tisuću metara, a od 2005. godine provodi se u organizaciji konzorcija EUROTAP. Hrvatska je prvi puta sudjelovala 2004. godine s tunelima "Učka" i "Tuhobić", koji su dobili prilično loše ocjene. Godinu dana kasnije ispitivani su "Javorova kosa" i "Plasina" koja je zauzela 3. mjesto. 2006. testirana je "Mala kapela" i "Grič" koji je zauzeo 2. mjesto, a lani je tunel "Brinje" proglašen najboljim europskim tunelom. U Hrvatskoj postoji 12 tunela dužih od tisuću metara. Tunel "Brinje" osvojio je 1. mjesto među 51 tunelom koji su sudjelovali u europskom programu sigurnih tunela u Europi. Hrvatske autoceste su 2007. primile u Bruxellesu nagradu Međunarodne udruge autoklubova za tunel "Brinje" na autocesti Zagreb-Split. Tunel je proglašen najsigurnijim tunelom u Europi. Brinje je osvojio prvo mjesto među 51 tunelom koji su sudjelovali u tom programu sigurnih tunela u Europi. Od 51 tunela minimalne dužine 1000 metara u 13 zemalja, 18 tunela ocjenjeno je vrlo dobrim, 11 dobrim, 12 prihvatljivim. A u 10 čak nije prošlo testiranje. Hrvatska je jedina zemlja izvan Europske unije u kojoj je provedeno testiranje. Presudno za najbolju ocjenu tunelu Brinje bila je tehnološka opremljenost koja jamči vrlo visoku sigurnost putnika u slučaju upravo nesreća ili požara u sinergiji s odlično uvježbanim operaterima i propisanim protokolima postupanja i upravljanja tunelima. Ovaj uspjeh tunela Brinje i Hrvatskih autocesta doprinosi turizmu u Hrvatskoj jer šalju poruku svim turistima, vozačima o sigurnosti putovanja Hrvatskim autocestama. Europski program "sigurnih tunela" upozorava da loše sigurnosne ocjene za sobom povlače i hitne popravke, te otklanjanje nedostataka. Navodi se slučaj tunela San Juan u Španjolskoj koji je bio proglašen najgorim tunelom u Europi. Tunel Veliki Gložac koji se nalazi na autocesti A6 Rijeka-Zagreb kod čvora Vrbovsko jedan od četiri najbolja europska tunela u 2008. godini. Prema istraživanju sigurnosnih uvjeta cestovnog prometa u tunelima … [[Govornik se ne razumije.]] u sklopu se ove godine ispitao 31 iz 11 europskih zemalja, ovaj tunel je dobio najbolju moguću ocjenu kao vrlo dobar, ima jednak broj pozitivnih ocjena kao njemački tunel. Time se nastavlja tradicija prema kojoj su hrvatski tuneli u samom vrhu po tom istraživanju koje je predstavljeno u travnju ove godine u prostorijama Hrvatskog autokluba. Kao pozitivne strane hrvatskog tunela navodi se unakrsna veza između dviju cijevi koji su dodatni izlazi za nuždu i spašavanje, evakuacija svjetla i sve ono što Europa danas i zahtjeva ovim zakonima. Da smo u fazi usklađivanja, dokaz je da ćemo i prihvatiti a jedni od najbitniji su upravo minimalni sigurnosni zahtjevi za tunele koji se pojavljuju u člancima 45 a, b, c, d i tako dalje, koji se primjenjuju dakle, na tunele od 500 metara na autocestama i državnim cestama. Propisuju se javne ovlasti i dužnosti subjekata, Hrvatskim autocestama, Hrvatskim cestama d.o.o. i korisniku koncesije upravo u tom članku 45b daje se javna ovlast za upravljanje tunelima i uspostavu svih sigurnosnih parametara u tunelima kao i za poduzimanje svih neophodnih radnji za zadovoljenje minimalnih sigurnosnih zahtjeva za tunele. Hrvatske autoceste d.o.o, Hrvatske ceste i korisnik koncesije biti će ovlašteni u svakom trenutku zabraniti, čak i potpuno zatvoriti tunele ili ograničiti promet u tunelu ako nisu zadovoljeni sigurnosni zahtjevi za odvijanje prometa uz obvezno utvrđivanje uvjeta pod kojim promet se može ponovno uspostaviti odnosno tunel otvoriti. Tu bih se ja osvrnuo na nešto što sam i naglasio u, na Odboru za promet, a to je odgovornost u slučaju nesreće. Kao gradonačelnik i razgovarajući sa svojim kolegama došli smo i do nekih razgovora u svezi korištenja vatrogastva i hitne medicinske pomoći. Čuli smo i od ministra Milinovića da se dodatna sredstva izdvajaju iz Ministarstva zdravstva za hitnu medicinsku pomoć koja će ovog ljeta dodatno dežurati na autocestama da bi se ubrzala, odnosno olakšala i kvalitetna veća dala pomoći na autocestama u slučaju nesreće. Pa stoga sam i postavio to pitanje, to na neki način će ostati kao pitanje obveze eventualnog koncesionara u razvijanju te službe, znači službe vatrogastva i hitne pomoći. Jer smatram da jedan dio sredstava, da li od cestarina, od naplate, znači cestarine, ili od nečeg drugog, da se pokuša realizirati ako je predviđeno nekim drugim uredbama da se razmišlja o tome jer inače se koriste sredstva i vatrogastva i hitne pomoći od jedinica lokalne ili regionalne samouprave. Dakle, vatrogastvo naročito koje je pod ingerencijom recimo grada ili općine, koriti koje najbliže u tom trenutku se nalazi i kod nesreća. Prema tome, tu mislim da bi trebalo proraditi i vidjeti da se tih određenih sredstava izdvaja i da dođe do eventualnog razvijanja, razvoja te određene službe ili jednog dijela koji će na taj način se razvijati, a ne koristiti možda službe hitne i vatrogasne iz lokalne, tj. regionalne samouprave. Također, temeljem prijedloga članka 45. zakona subjekti kao hrvatske ceste, autoceste i korisnik koncesija kaže da su dužni za svaki tunel uz prethodnu suglasnost resornog ministra, imenovati jednog, to je ta novina, službenika za sigurnost koji će koordinirati sve preventivne i zaštitne mjere kako bi se osigurala maksimalna sigurnost svih sudionika u prometu i radnog osoblja tunela. Kod izvanrednih u slučaju nesreća u članku 45d kaže se da također ovim prijedlogom dopune zakona reguliraju se upravo u tom članku kao i sve obaveze i dužnosti koje proizlaze u izvanrednom slučaju ili u slučaju nesreće. Dakle, ovim člancima 45 a, b, c, d i e usklađuje se zakon sa Direktivom iz 2004. Europske zajednice od 29. travnja o najnižim sigurnosnim zahtjevima za tunele u transeuropskoj cestovnoj mreži. Hrvatskim autocestama d.o.o, Hrvatskim cestama kao i korisniku koncesije daje se javna ovlast za upravljanje tunelima i uspostavu svih sigurnosnih uvjeta u tunelima kao i za poduzimanje svih neophodnih radnji za zadovoljenje minimalnih sigurnosnih zahtjeva za tunele. Uvode se odrednica o službeniku za sigurnost u tunelu, te postupanje inspekcije i nadležnih hitnih službi u slučaju izvanrednog slučaja ili nesreće u tunelu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Evo donošenje Strategije prometnog razvitka Republike Hrvatske koju je donio ovaj Visoki dom 1999. godine stvorene su osnove za politiku gospodarenja javnim cestama u Republici Hrvatskoj. Strategija razvitka javnih cesta u Republici Hrvatskoj realizirana je kroz četverogodišnji program Vlade. Kroz dosadašnju realizaciju ostvaren je veliki napredak u razvitku mreže cesta u Republici Hrvatskoj te je u najvećoj mjeri postignuto povezivanje cestama najviše razine cijelog teritorija Republike Hrvatske, kao preduvjeta ravnomjernog razvoja Republike Hrvatske, kao i uklapanje Republike Hrvatske u cestovne koridore Europe. Novom kategorizacijom uspostavljanja jedinstvena mreža državnih cesta čiju dogradnju treba nastaviti izgradnjom brzih cesta, te obilaznica oko gradova, te ulagati značajna sredstva u održavanje i poboljšanje stanja postojećih mreža državnih cesta. Za svakodnevni život građana u Republici Hrvatskoj vrlo je važan segment lokalnih i županijskih cesta koje su pod ingerencijom županijskih uprava za ceste a koje su na nivou Hrvatske, ono što se mora reći je u dosta lošem stanju. Županijske uprave za ceste temeljem postojećih prihoda ne mogu mrežu županijskih i lokalnih cesta dovesti u prihvatljivo stanje te treba razmišljati o većim dodatnim izvorima financiranja Županijskih uprava za ceste uspostavom stabilnih izvora financiranja te treba razmišljati i o izradi strategije razvitka javnih cesta u Republici Hrvatskoj kao zasebnog dokumenta. Državni tajnici me ne slušaju, ali … [[Govornik se ne razumije.]] slušaju, da. Za gospodarstvo svake županije kao i za svaki daljnji razvoj tog gospodarstva dobra cestovna infrastruktura jedan je od najbitnijih čimbenika i preduvjeta. Ceste su fizički medij za prijevoz roba, putnika i o stanju istih ovisi vrsta i kakvoća tog prijevoza koja izaziva, koja izravno utječe na ekonomiju i gospodarstvo tog mjesta. Aktivnosti u cestovnom sektoru objedinjavaju kao što znamo privatni i javni sektor, različite vrste gospodarskih objekata, subjekata, od pojedinih i graditeljskih poduzeća do poduzeća i dobavljača strojeva i opreme, proizvođača građevinskih materijala, automobilske industrije, prijevoza i sve drugo. Time cestovni sektor utječe izravno ne samo na ekonomiju nego i na ukupan razvitak svake županije, grada ili općine. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti na stanje županijskim i lokalnim cestama a posebno na stanje u Zagrebačkoj županiji iz koje dolazim. Poseban, specifičan položaj Zagrebačke županije koja svojim prostornim oblikom čini otvoreni prsten oko grada Zagreba cestovni sektor ima najnaglašenije značenje. Svi znamo da svi koji dolaze u Zagreb iz bilo kojeg dijela Republike Hrvatske moraju proći preko Županije zagrebačke jer je evo prsten grada Zagreba i svi koriste na neki način te i županijske ceste. Neki i autoceste. Naime grad Zagreb kao i izrazita koncentracija gospodarskih aktivnosti u svojim komunikacijama sa svijetom nezaobilazno svoje aktivnosti u cestovnom prometu obavlja kroz Zagrebačku županiju. Nadalje disperzija gospodarske aktivnosti oko Zagreba neposredno zahvaća prostor Zagrebačke županije za koje je jedan od temeljnih pretpostavka dobra cestovna komunikacija sa gradom i sa ostalim dijelovima Hrvatske i svijeta. Dobra cestovna infrastruktura je nadalje temeljni preduvjet za iskorištavanje svih resursa Zagrebačke županije gdje poljoprivreda, obrtništvo i turizam predstavljaju jedan od najbitnijih a koji zahtijevaju brzo, kvalitetno, jeftino obavljanje prometa na cestama. Takav značaj cesta zahtijeva od društvene zajednice posebnu brigu jer iste predstavljaju jako, javno dobro od posebnog društvenog interesa. Ja se moram zahvaliti evo Ministarstvu da je uvrstilo staru Karlovačku, staru Zagorsku da su ušle u državne ceste i mislim da se s tim u Zagrebačkoj županiji sigurno puno olakšalo održavanje svih tih županijskih cesta. Ono što u svakom slučaju moram reći dolazim evo tu iz Zagrebačke županije iz općine koja je evo osnovala zonu od 200 hektara a isto je tu i zona Zaprešić … [[Govornik se ne razumije.]] 100 hektara. Znači to je oko 300 hektara, 3 milijuna poslovnog prostora i mi smo tražili da dobijemo novi čvor Zaprešić-Bistra gdi su sad naplatne kućice da bi evo ta zona mogla i oživjeti i da bi sigurno bila brža komunikacija i lakša. Nažalost imamo jedan problem da je cesta AZM znači Zagreb-Macelj u koncesiji. Znamo da je koncesionar na 28 godina tvrtka Štrabak … [[Govornik se ne razumije.]] tek 8 godina i najgore kaj nam se moglo dogoditi da je upravo gospodin Čačić koji je i župan i Zagorac nam je napravil to nama Zagorcima da sad mi nažalost ne možemo to riješiti jer malo sam išo čitat zakon i piše priključak i izlaz na javne ceste piše da to, znači stavak 3. vele: «trgovačko društvo … [[Govornik se ne razumije.]] upravno tijelo grada koje upravlja javnom cestom, izdaje uvjete». Pa onda ima stavak 4.:»Priključak i prilaz na javnu cestu smije se, izdaje se samo uz suglasnost trgovačkog društva … [[Govornik se ne razumije.]] odnosno upravnog». Znači nigdje ne piše da to mi možemo riješiti. Znači koncesionar koji je 51% vlasnik koncesije na toj cesti ako nema interesa a sumnjam da ga on ima on to ne mora riješiti. Mislim da bi trebalo razmišljati da se negdje u zakonu i to stavi što je sa priključcima na ceste, autoceste koje su u koncesiji ili su pod koncesijom. Rekao je gospodin Mršić, moram tu reći veli nerazvrstane ceste prolaze kroz grad. Mislim da svi znamo da to nije istina jer u mojoj općini sve glavne ceste su županijske ceste i lokalne. Te nerazvrstane su možda ulice tako da mislim ako nije to u općinama onda sigurno nije u gradovima. A što se tiče Županije zagrebačke moram reći neke podatke Zagrebačke županije Županijska uprava cesta Zagrebačke županije ima 1550 kilometara županijskih i lokalnih cesta. Uočeno stanje iz 2007. vidljivo je da je 23% znači 356 kilometara cesta u dobrom stanju. Da je 63% ili 976 kilometara treba redovno izvanredno održavanje. 14%, negdje oko 200 i nešto kilometara treba rekonstrukciju. Prosječni godišnji dnevni promet na mjernim, na mjerenje županijskim cestama iznosi 4 i pol tisuće vozila na dan što je tri puta više od prosjeka Republike Hrvatske koji iznosi oko tisuću 500 vozila na dan. To je posljedica okruženja Zagrebačke županije i prstena jer smo evo prsten oko grada Zagreba. A prihodi Županijske uprave za ceste su 65 milijuna kuna. Od naknade za ceste je 10 milijuna kuna i od Hrvatskih cesta koje se dobivaju i od onih 60 lipa od goriva što je ukupno 75 milijuna kuna godišnje što u svakom slučaju nije dostatno. Županijska uprava za ceste Zagrebačke županije raspolaže sa 48 tisuća kuna na kilometar kvadratni a Hrvatske ceste na državne ceste raspolažu sa 350 tisuća kuna na kilometar kvadratni godišnje što nije u skladu sa standardima održavanja cesta u odnosu na županijske i lokalne ceste. Evo prema nekakvim analizama da bi Županijske ceste u Zagrebačkoj županiji stavili evo u jedan dobar red, da su, da su evo da su dobre trebalo bi sigurno osigurati nekakvih 750 milijuna kuna. Do sad je uloženo nekakvih 500 milijuna kuna kroz ovih 7 zadnjih godina što je za svaku pohvalu ali evo trebalo bi, trebali bi još uložiti. Pa evo ja predlažem da se pokuša razmišljati da se poveća naknada za ceste koje se nije prema županijskim upravama mijenjalo od 2002. godine i da se odredi novi nekakav, nekakva preraspodjela ovih 60 lipa od litara goriva evo da se malo razmišlja i na, i da se razmišlja malo o županijskim i lokalnim cestama. Mislim za svaku pohvalu je u svakom slučaju da evo Ministarstvo vodi brigu o cestama. Imamo jako puno izgrađenih novih autocesta, državnih cesta ali mislim da u svakom slučaju treba voditi brigu i o našim županijskim i na našim lokalnim cestama koje nam evo život znače i koje koristimo svakodnevno. Evo stoga molim predlagača da u okviru zakona, evo svojih mogućnosti iznađe rješenje kako bi se to stanje popravilo a evo što se tiče novog ovog Prijedloga zakona o javnim cestama ja ću ga podržati. Hvala.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Ivan Vučić.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Izmjene i dopune Zakona o javnim cestama je usklađivanje zakonodavstva Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, a kako smo čuli iz rasprave ostalih kolega zastupnika nadamo se da će do drugog čitanja i ove nejasnoće ili neusuglašenost sa zakonodavstvom Hrvatske također biti ispravljena. Postojeći Zakon o javnim cestama donesen je u 12 mjesecu 2004. godine. Izmjene postojećeg zakona imali smo u 12 mjesecu 2006. godine, a odnosile su se na neplaćanje cestarine za invalidne osobe iznad 80% invalidnosti i 60% ako je oštećenje donjih ekstremiteta. Dobro je da novi zakon predviđa da se za tu kategoriju invalida uvodi i popust ukoliko vozilo nije njihovo vlasništvo već sa leasing kućom imaju ugovor o korištenju vozila. Dakle, i takva vozila ukoliko ugovor glasi na invalida koji ima ugovor imaju popust na vožnji Hrvatskim autocestama ili objektima na kojim se plaća. Malo ću se osvrnuti više na financiranje Županijskih uprava za ceste, dakle na financiranje lokalnih i županijskih cesta. Iskreno, očekivao sam više možda od ovog zakona, od izmjena i dopuna ovog zakona. Možda malo hajmo reći i više profesionalno deorjentiran na to, a ono što smatram da bi trebalo napraviti, da sam smatrao da će biti u ovom zakonu ali sigurno nadam se da će biti do drugog čitanja ili donošenju novog zakona to je preoblikovanje Županijskih uprava za ceste u trgovačka društva. Županijske uprave za ceste su sada ustanove u vlasništvu županije i kao takve zašto ne reći iskreno nisu u sustavu PDV-a. Dakle, da sve svoje investicije plaćaju PDV. Netko mi reče pa to je opasnost od privatizacije onda ako dođu u trgovačka društva za Županijske uprave za ceste to baš nije uputno. Ja se onda pitam šta će onda biti sa Hrvatskim cestama, Hrvatskim autocestama ili društvima kapitala, ali i koncesionarima. Jer po meni je, mislim da nije u redu da investicije Hrvatske ceste kao ne plaćaju PDV, isto tako i autoceste, pa i koncesionar koji ima koncesiju na Hrvatskim autocestama ili u Hrvatskim cestama, a koncesionar može biti strana osoba. Dakle, i on je u sustavu PDV-a i ima pravo na povrat PDV-a. Pa radi se o nekih 200 milijuna kuna što i nije puno, ali vjerujte za Županijske uprave za ceste bi to jako puno značilo ako je negdje prosjek u Hrvatskoj da Županijske uprave za ceste godišnje po kilometru cesta lokalnih i županijskih imaju cirka oko 25000 kuna godišnje. Dakle, u što ide i redovno održavanje, modernizacija, a isto tako i zimska služba koja vjerujte u nekim dijelovima Hrvatske nije mala i da samo ta zimska služba pojede te novce za redovno održavanje ili za izvanredno održavanje od 25000 ukoliko je zima malo oštrija, a takvih zna biti u Gorskom kotaru, u Ličko-senjskoj županiji, u Karlovačkoj županiji ili negdje drugdje. Hrvatske ceste upravljaju cirka sa 7400 km. Postotak asfaltiranosti je 98%, dakle 2% državnih cesta je makadam. Županijske uprave za ceste upravljaju sa cirka 10500 km županijskih cesta i cirka 10600 km lokalnih cesta. Tu me nemojte hvatat za riječ točno u kilometar, jer sad je bila nova kategorizacija županijskih, lokalnih i državnih cesta, pa može bit da ima i nekih većih ili manjih izmjena u kilometraži. Asfaltiranost Županijskih cesta na području cijele Hrvatske je cirka 91%. Dakle, 9% županijskih cesta još uvijek je makadam. Financiranje županijskih cesta uz onih sve stavke, ono najvažnije je naknada za ceste koja se plaća kod registracije motornih vozila i to je osnovni prihod Županijskih uprava za ceste. Drugi najveći prihod je prihod od Hrvatskih cesta u onom iznosu od 240 milijuna kuna koje Hrvatske ceste doznačuju Županijskim upravama za ceste temeljem veličine mreže cesta, stanje cesta i prema ocjeni koje te ceste imaju po svom stanju hajmo reći i ovom teritorijalnom da li je zimski ili da li su ceste na predjelu koji je brdsko-planinski ili dalmatinski pa teže za održavanje. Ta sredstva zasigurno nisu dovoljna i ono što se očekuje od, u Županijskim upravama za ceste da se definira postotak od goriva koje se izdvajaju za Hrvatske ceste i za autoceste to je 0,60 kn od litre goriva. Županijske uprave za ceste znaju koliko će od tih 0,60 koje se financiraju Hrvatske ceste pripadati njima da li u postotku ili u kunama. Ali nekih 0,17 kn, 0,18 kn po litri goriva je ono što bi donekle zadovoljilo Županijske uprave za ceste s obzirom na kilometražu i na stupanj odražavanja županijskih cesta. Ja vjerujem da je to prijedlog koji će u nekom narednom periodu da li u drugom čitanju ili nekim novim zakonom sigurno biti i uvršteni jer to je realnost, isto tako i shvaćamo i težinu održavanja državnih cesta i autocesta i ne kažemo da nije potrebno za izgradnju autocesta, ali stupnjem izgradnje autocesta i državnih cesta zasigurno će novim zakonom biti i definirana veličina ulaganja ili veličina izdvajanja iz goriva za županijske i lokalne ceste. U članku 4. dodan je novi stavak da autoceste i državne ceste zajedno čine jedinstvenu mrežu cesta. Naime, znamo da su javne ceste, autoceste, državne ceste, županijske i lokalne ceste, a ovaj novi članak, dakle mrežu cesta čine autoceste i državne ceste. Predlagatelj obrazlaže to načinom da uz autoceste se vrlo često rade i državne ceste i da je paralelno ulaganje, što nije dobro. Ja smatram da uz autoceste moraju biti i državne ceste, a isto tako imamo i dijelova u Hrvatskoj koje uz autoceste nemaju državnih cesta, već su paralelne ceste županijske ili lokalne ceste pa smatram da bi mrežu javnih cesta trebale činiti i autoceste, državne ceste, županijske i lokalne ceste. To je isto i potrebito i zbog operativnog plana za zimu koje donosimo zajedno. Isto tako i operativnog plana za turističku sezonu i preusmjeravanja prometa u slučaju elementarnih nepogoda ili, ne daj Bože neke veće nesreće. Pozdravljam izmjenu članka 17. stavka 4. koji govori o održavanju infrastruktura u javnoj cesti. Smatram da je taj članak zaista dobar i mnoge stvari će razjasniti na terenu. U članku 26. stavak 9. govori se o izvlašćenju kod gradnje autoceste i državnih cesta. Bilo bi dobro da se razmotri da se isti način primjeni izvlašćenje i kod gradnje barem županijskih cesta ukoliko je zemljište u vlasništvu države Hrvatske da županijske uprave za ceste s ovim malim sredstvima ne plaćaju to zemljište. Pozdravljam donošenje članka 45. koji se odnosi na tunele pod kojim je kolega Gari Capelli dosta govorio. Dakle, uvodi se službenik za tunele duže od 500 metara. U obrazloženju kaže za jedan ili više tunela. Bilo bi možda dobro da se definira koliko više tunela, da ne bi opet bio jedan možda za sve tunele.
Privedite raspravu prema kraju, u minusu ste.
Isto tako, bilo bi možda dobro, kaže za tunele u državnim i autocestama, možda bi bilo dobro da se isto tako taj članak odnosi i na ostale tunele ukoliko ih bude jer možda će i neka županijska uprava za ceste imati tunel, ne znam da li ga sada ima iznad 500 metara. Ja se nadam da će predlagatelj sve primjedbe zastupnika ili klubova do drugog čitanja uvrstiti. Ako ne do drugog čitanja, onda … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. U ime predlagatelja, državni tajnik, uvaženi Dražen Breglec.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Da samo ukratko rezimirano u ime predlagatelja izrečeno u javnoj raspravi. Podsjetiti ću, ovaj Prijedlog izmjena i dopuna zakona o javnim cestama teži tome da se postigne usklađenost sa europskim zakonodavnim okvirom i zvog toga se ovim izmjenama i dopunama nisu predložili svi oni spekti koji će biti sadržani u novom Zakonu o javnim cestama, koji je potrebu potvrdio, ne utvrdio već potvrdio, ali i utvrdio i matični Odbor za pomorstvo, promet i veze. Dakle, podsjetiti ću samo da je Republika Hrvatska otvorila poglavlje broj 14 – Prometna politika za pregovore 21. travnja u Bruxellesu i da je obaveza potpune implementacije europskog zakonodavstva i njegovo prenošenje u hrvatsko, cilj kojem težimo i koji namjeravamo zadovoljiti u vrlo skoro vrijeme do kraja ove godine po mogućnosti, najkasnije početkom iduće godine zaključiti poglavlje za pregovore. Zbog toga je bilo potrebno ići sa parcijalnim izmjenama Zakona o javnim cestama, a svakako da cjelovita rasprava o suštini problematike koja nije novijeg datuma, koja je neka i desetljeća stara jest dobra osnova da se u postupku donošenja novog zakona sve izrečeno uzme u obzir i da se interesi županija lokalne samouprave, gradova, županijskih uprava cesta, raspodjela ograničenog kolača za razvoj cestovne infrastrukture najpravilnije moguće i najpravednije moguće raspodijeli. Možda samo jedan komentar na mnoge primjedbe, na mnoge, pa evo mogu slobodno reći i žaljenja za zapostavljanje određenog kraja, sve se to svodi na jedinstveni nazivnik da je, naravno sredstava manje nego su objektivne potrebe i nego su želje. Ali brza gradnja, posebno autocesta koja je bila politika ne zadnje, već zadnje tri ili četiri Vlade, zajednička politika u kontinuitetu ima, naravno i svoju cijenu. Da se ta brza gradnja koja se kreditirala, financirala kreditima, koja se još uvijek financira učešćem 60 plus 60 lipa u litri cijene goriva, naravno mora sada i otplaćivati. I drugi model koji je također manjim dijelom primijenjen u Republici Hrvatskoj, a to je gradnja putem privatnih kocezijskih društva ima svoje i prednosti, koje se očituju prije svega u brzini, ali i neke svoje nedostatke koji se možda očituju po cijeni i u manjem prostoru za izlaženje u susret možda nekim potrebama više socijalnog nego tehničko-stručnog karaktera. Želim ovom prilikom iskoristiti i izvijestiti i ovaj visoki dom o nastojanjima Republike Hrvatske, resornog ministarstva ministra Kalmete i aktivnostima koje su poduzete vezano za slučaj uvođenje slovenskih vinjeta. Prije nešto više od mjesec dana na tu temu ministar kolege državni tajnici, moja malenkost, u Beogradu razgovarali smo sa povjerenikom Europske komisije za promet Jacquesom Barrotom, izrazili svoje nezadovoljstvo, negodovanje i ocjenu da se radi o jednom postupku koji nije primjeren, koji nije u europskom duhu donesen od trenutno predsjedavajuće zemlje Europskom unijom. Naša diplomacija uputila je, vrlo aktivno radila posljednjih tjedana, uputila niz predstavki zemljama u kojima je aktivna, kojima je u službi, i ti napori urodili su nekim konkretnim plodom, konkretno ću navesti slučaj kada je austrijska ministrica vanjskih poslova Ursula Plasnik uputila protesnu notu, pismo kolegi Radovanu Žerjavu, slovenskom ministru prometa po istoj temi. Smatramo da u idućih 12 dana koliko još traje slovensko predsjedništvo prije nego ga preuzme francusko predsjedništvo, se od strane ni Europske unije, a još manje je u mogućnosti Hrvatska, može postići konkretan napredak, poništenje odluke slovenske Vlade i jednostavno povlačenje odluke o uvođenju vinjeta koje kao polugodišnje ili godišnje sigurno nisu primjerene i imaju određeni diskriminacijski karakter u odnosu na tranzitne putnike. Ali namjerno sam naglasio ovaj podatak o još 12 dana predsjedavanja. Možda će uroditi sve ove inicijative, ali i inicijative Hrvatskog autokluba koji je svojim kolegama u drugim zemljama također inicirao akcije usmjerene protestima zbog diskriminacije jer se definitivno radi o tome, prema putnicima u tranzitu. Možda će sve te mjere skupa polučiti plodom, ako ne za ovu sezonu, gotovo sigurno ili vrlo vjerojatno za iduću, tako u neslužbenim razgovorima barem dobivamo povratne reakcije. Na kraju i dopis ministra Kalmete, pismo upućeno novom povjereniku za promet gospodinu Antoniu Tajaniu, vjerujemo da će imati odjeka kao i sve buduće aktivnosti po tom pitanju. Dozvolite da na kraju zaključim da će i još jedanputa iznesem stav, da će sve ono što je iznijeto u ovoj raspravi u ovom prvom čitanju ovog Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o javnim cestama, biti u okviru onih odredbi koje se sada predlažu uzeti u obzir prilikom podnošenja konačnog prijedloga, a većina rasprave koja je danas bila iznesena, ovdje prezentirana, a odnosi se na širi okvir problematike javnih cesta biti će uzeta u obzir prilikom donošenja novog zakona i svakako da se prihvaća i u tom smislu sugestija Odbora za pomorstvo, promet i veze o obvezi predlaganja novog zakona kako je tamo rečeno, u što skorije vrijeme. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti za ovu točku.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama, prvo čitanje P.Z. broj 94. Rasprava je zaključena. Podsjećam da je … [[Govornik se ne razumije.]] na utvrđivanje dnevnog reda Vlada povukla prijedlog da se ovaj zakonski akt raspravi po hitnom postupku. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnim cestama. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, sa 80 za, 2 suzdržana i 1 protiv prihvaćen zaključak. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora predlaže Saboru usvajanje sljedećeg zaključka kojeg je prihvatio predlagatelj pa ne znam da li ga treba čitati? Ajde da pročitamo: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da što hitnije pristupi izradi novog Zakona o javnim cestama kojim će se između ostalih izvršiti usklađenje sa Zakonom o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi te utvrđivati pitanja financiranja Županijskih i Lokalnih cesta, omogućiti Županijskim cestama da se preoblikuju u dioničarska društva te utvrditi obvezu koncesionara da razvijaju i osiguraju svoju službu hitne pomoći i vatrogasnu službu. Dajem na glasovanje zaključak odbora. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova; 77 glasova za i 7 suzdržanih.
Prelazimo na točku 4. odnosno u konzultaciji s klubovima nekim ovdje u Saboru, predlažem da se točke 4. i 5. objedini rasprava, s time da bi rasprava po klubovima umjesto 15 trajala 20 minuta. Da li ima netko ne daj Bože protiv? Nema. Zahvaljujem. Prema tome objedinjenu raspravu ćemo izvršiti o - Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.z. br. 98 - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne (regionalne samouprave, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 97 Predlagatelj zakona oba je Vlada Republike Hrvatske, a kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovih zakona. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo na jedan i na drugi zakon. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Zdravko Marić, državni tajnik u Ministarstvu financija. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Pred vama je dakle Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o porezu na dohodak. Ja bih ovdje samo kratko dakle, naveo glavne razloge koje su naveli Vladu Republike Hrvatske da ide s ovim prijedlogom i koji su zapravo glavni efekti koje mi očekujemo. Što se tiče osnovnog osobnog odbitka od 1. siječnja 2005. godine on je propisan u visini od 1.600,00 kuna mjesečno, a za umirovljenike taj osobni odbitak propisan do visine mirovine, najviše do 3.000,00 kuna. Obzirom da u razdoblju primjene prethodno navedenih iznosa neoporezivog dohotka, došlo je do promijenjenih uvjeta, prije svega ja bih rekao u makroekonomskom okružju pri kraju prošle godine, a i početkom ove godine, Vlada Republike Hrvatske je predložila dakle da se Zakonom o izmjenama Zakona o porezu na dohodak poveća iznos osnovnog osobnog odbitka s 1.600,00 kuna mjesečno na 1.800,00 kuna mjesečno, a osobnog odbitka umirovljenika sa 3.000,00 na 3.200,00 kuna mjesečno. To je zapravo jedna od u nizu mjera kojima se planira i koje su usmjerene na ublažavanje utjecaja ovih nepovoljnih kretanja prije svega iz inozemnog okruženja koje su se prelile i na domaće gospodarstvo. Primjena navedenih promjena prema prijedlogu je od 1. srpnja 2008. godine. Ono što bih još rekao, da u Zakonu o porezu na dohodak, dakle ostaju i zadržavaju se postojeće porezne stope. Porezni razredi se također ne mijenjaju u smislu da koeficijenti za uzdržavane članove užih obitelji i uzdržavane članove općenito ostaju isti. Međutim tu skrećem isto pažnju da na primjeru obitelji sa samo jednim uzdržavanim članom, dakle osnovni osobni odbitak raste za 100,00 kuna. Što se tiče simulacija, prema našim simulacijama i izračunima ove promjene i izmjene i dopune Zakona o porezu na dohodak imaju naravno učinka na prihode proračuna, obzirom da je izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave porez na dohodak zapravo u cijelosti prihod upravo tih jedinica. Sveukupni gubitak na polugodišnjoj osnovi dakle računajući primjenu od 1. srpnja je 483 milijuna kuna. U tom kontekstu ja bih se kako je i uvaženi potpredsjednik Sabora rekao, nadovezao i na ovu sljedeću točku i ukratko vam zapravo predstavio točku 5., koja kaže, Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave gdje zapravo Vlada predlaže upravo ublažavanje ovih rekao bih negativnih financijskih učinaka na proračune tih jedinica. Tako da se konačnim prijedlogom, odnosno predloženim izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave, mijenja i predlaže promjena dosadašnje raspodjele u porezu na dohodak na način da bi i gradovi i općine i županije, a samim time i Grad Zagreb, dakle više uprihodovale u smislu većeg udjela. Konkretno za gradove i općine njihov udio u ukupnom porezu na dohodak bi se povećao za 3%-tna poena, što znači sa 52 na 55%, županijama za 0,5%-tna poena, odnosno sa 15 na 15,5%, a samim time Gradu Zagrebu bi ukupni udio u porezu na dohodak, odnosno prihodima od poreza na dohodak porastao sa 67% na 70,5. Izdvajanje iz poreza na dohodak na poziciji pomoći izravnanja za decentralizirane funkcije se ujedno smanjuju za 3,5%-tna poena sa 21% na 17,5% no tu odmah moram napomenuti dakle, da upravo u ovim izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinice lokalne i područne samouprave zapravo taj udio se smanjuje, međutim ukupno planirana sredstva i ukupno potrebna sredstva za decentralizirane funkcije iz Fonda izravnanja se ne mijenjaju. Drugim riječima, taj dio sredstava koji je umanjen će se namaknuti iz ostalih prihoda državnog proračuna. Primjena ovog zakona, dakle Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica područne i lokalne samouprave, učinak njen na polugodišnjoj osnovi je smanjenje prihoda državnog proračuna za 238 milijuna kuna. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li predstavnici radnih tijela uzeti učešće u raspravi? Ne. Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu i to po klubovima. Dakle, još jedanput napominjem klubovi raspravljaju po 20 minuta. Prvi je klub Hrvatske narodne stranke, uvaženi zastupnik Željko Vincelj.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog zakona kojim se povećava neoporezivi dio dohotka, tj. osnovni osobni odbitak zaposlenih građana sa tisuću 600 na tisuću 800 kuna, odnosno neoporezivi dio umirovljenika sa 3 tisuće na 3 tisuće 200, s primjenom od 1. srpnja kao jedne mjere usmjerene ublažavanju posljedica rasta cijena energenata na životni standard. Hrvatska narodna stranka naravno podupire taj potez, jer ipak donosi neku kunu u džep građanima, ali uz snažan kritički pristup prema Vladi Republike Hrvatske zbog njenog načina i metode djelovanja u ovom slučaju. Jer pojednostavljeno, zaposlenim građanima i umirovljenicima daje se nekoliko stotina kuna godišnje u novčanike, a uzima im se nekoliko tisuća kuna. Uzima se i nekoliko stotina milijuna kuna županijskim, gradskim i općinskim proračunima. Pitate se tko tu dobiva. Dobiva državni proračun nekoliko milijardi kuna povrh one jedne milijarde što će dati što će dati za djelomičnu nadoknadu lokalnim zajednicama kao najvećim korisnicima poreza na dohodak i poduzećima kako bi ih usporila u daljnjem dizanju cijena. Pekarima, mljekarima, mesarima i tko zna kome još. Tih nekoliko milijardi slit će se u državnu kasu, od hrvatskih građana i privrede, kao rezultat povećanja cijene energenata tj. od dobiti HEP-a i INA-e, te od trošarina i PDV-a sadržanih u cijeni energenata. U ovoj utakmici gubitnici su građani lokalne zajednice, a dobitnik je država. Pitamo se, treba li pristup naše Vlade biti nekoliko puta više dobiti od poskupljenja, nego dati građanima, lokalnoj zajednici i privredi za ublažavanje posljedica inflacije. Nije li ovo licemjerno. Ovo nam zaista liči na ona farsična trgovačka dizanja cijena u listopadu za 100%, da bi onda za Božić osvanuli veliki plakati, sniženo 50%. Tokom prošle 2007. i ove godine cijene energije i hrane, pa onda svega ostalog nakon dugo vremena postale su hit tema, uz permanentno procjenjivanje prouzročene inflacije. Poskupljenje energije ima naravno svoje globalno svjetsko objašnjenje uzročnost i izvjesnost, ali ne treba zaboraviti da je krojenje cijene čvrsto i nepobitno u rukama Vlade, pa dolazimo i do neosporne činjenice da se punjenje proračuna u velikoj mjeri temelji na oporezivanju energetike, a naša startna pozicija je da smo relativno visoko zadužena zemlja, koja je ovisna o uvozu energije i značajno izložena energetskim i drugim poremećajima na vanjskim tržištima. Složit ćete se sa mnom da u zemlji nisu adekvatno razvijene sposobnosti preveniranja i upravljanja ovih ekstremnih poremećaja i rizika. Napredne, poglavito energetski siromašne zemlje, promišljaju i oblikuju svoju energetsku budućnost za idućih 20 do 30 godina, a mi nemamo dugoročnu energetsku strategiju, pa se onda događa da jedan dan trebamo nuklearku, a već drugi dan ne, jer smo eto preko noći shvatili da ako dovoljno duboko posegnemo u džepove osiromašenih građana bit će dovoljno novca da do energije dođemo drugim načinima, vjetrom, suncem, vodom ili uljanom repicom. Evo, ako su i građani Hrvatske i mislili da struja poskupljuje jer HEP ne pokriva svoje troškove ili možda gubitke, prevarili su se, jer ovi novčeki od građana nam trebaju za razvoj u energetski sustav kako ne bi trebali graditi onu zlu nuklearku. Naime, i 2005. i 2006. i 2007. godine HEP završava sa veoma visokim dobitkom u poslovanju, prije oporezivanja od ukupno od 880 milijuna kuna. Gdje je taj novac? U kasi vlasnika Hrvatske države. Zašto nije završio u razvoju HEP-a ili zašto nije amortizer, eventualno pogoršanih uvjeta poslovanja HEP-a tokom prošle i ove godine, pa ne bi trebalo povećavati cijenu struje prema građanima. S druge strane, dobit prije oporezivanja INA-e u 2005., 2006. i 2007. godini je ukupno 3 milijarde 384 milijuna kuna. Dobit prije oporezivanja za prva 3 mjeseca ove godine u odnosu na prva 3 mjeseca 2007., vjerovali ili ne, 751 naprema 250 milijuna kuna. Gospodo 3 puta veća, nego prošle godine. Zašto i od kuda tolika dobit? Ne znači li to da su poslovali sa previsokim cijenama svojih proizvoda, da smo plaćali itekako preskup benzin na INA-nim benzinskim crpkama. Naravno da znači, jer nam INA zaračunava svjetsku cijenu nafte i na onaj dio nafte koji proizvedemo doma i koji je neusporedivo jeftinija od uvozne nafte. Na taj način INA ostvaruje ekstra profit, neopravdano na štetu hrvatskih građana i privrede. Vratimo se za trenutak na početak, na činjenice vezane uz ovu potrebnu, ali sitnu vatrogasnu mjeru Vlade za ublažavanje krize u standardu građana zbog divljanja cijena goriva i poskupljenja struje. Prema sindikalnim izračunima prosječna plaća u Hrvatskoj trebala bi nakon 1. srpnja biti viša za 45 kuna. Oni kažu dobro, ali nije dobro što je i ovo napravljeno bez dijaloga sa socijalnim partnerima. To kažemo i mi iz Hrvatske narodne stranke. Sa ovih 45 dodatnih kuna građani bi trebali pokriti 500-tinjak i više kuna potrebnih mjesečno za skuplju hranu i energente. Priznat ćete, nemoguća misija. Velika većina građana Republike Hrvatske ne zna kako će moći preživjeti sa novim cijenama hrane i energenata i jedinstveni su u stavu da Vlada ne čini Bog zna što da im olakša život. Već i prije ovih poskupljenja prosječnoj obitelji nedostajalo je 30-tak posto redovnih financijskih sredstava da pokrije mjesečne troškove, a k tome 60% Hrvata ima plaću manju od prosjeka. Među njima 123 tisuće radnika na minimalcu i još toliko njih s plaćama nižim od 3 tisuće kuna. Poskupljenje struje najviše će pogoditi one najnezaštićenije građane naše zemlje, one koji bi trebali biti mjerilo socijalne pravednosti u državi, 255 tisuća nezaposlenih od kojih samo njih 60 tisuća prima novčanu naknadu od hiljadu 200 kuna, 170 tisuća primatelja socijalne pomoći do 500 kuna, 700 tisuća umirovljenika koji primaju mirovinu ispod linije siromaštva. Dakle oni koji ne mogu, s kojima moramo biti solidarni. I što radi naša Vlada? Umjesto da im direktno pomogne, Vlada kriterije pomoći veže uz potrošnju struje, a ne uz siromaštvo, jer razina potrošnje struje u mnogim slučajevima nije odraz dobrog ili lošeg standarda. Povećanje neoporezivog dijela dohotka koji će ponavljam prosječnom zaposleniku donijeti nekoliko desetaka kuna bit će minimalna pomoć samo onima koji porez plaćaju i kojima kakve takve plaće, a neće nezaposlenima, neće onima s malim plaćama, neće obiteljima s više djece u kojima radi jedan ili nijedan roditelj. Višečlane obitelji i da žele struju ne mogu uštedjeti. Djeci treba kuhati ručak, prati, glačati, grijati se, pa čak i da peru i peglaju duboko u noć kad je struja jeftinija ili da se noću ne griju, oni niti u sferi teorije ne mogu imati potrošnju manju od 3 tisuće kilovata godišnje, ali će manju potrošnju imati neki uspješni samac, menadžer s plaćom od 20 tisuća kuna kojeg nema doma do navečer, poslom na putu je i spava po hotelima, doma ne kuha, rublje pere i pegla u kemijskoj čistioni ili netko tko uz kuću ima i pokoji stan ili vikendicu. Ali evo Vlada ovim potezom želi reći da ne možemo tvrditi da ništa ne poduzima i njen predsjednik k tome u maniri spasitelja lupa po prstima onaj zločesti HEP i umjesto traženih 54% povećanja cijene odobrava im 20%. Previše je to puta viđen scenarij, loši dečki traže 10, a dobri im onda daju samo 5. A podsjećam još jednom i na prikazanu dobit HEP-a u 2005., 2006. i 2007. godini od 880 milijona kuna otkuda se onda i rodio taj traženi postotak povećanja cijena od 54%, kad su prihodi poslovanja čitaj cijena struje osigurali lijepu dobit HEP-u. Točka na i ove strujne priče je da će Vlada iz državnog proračuna nadomjestiti HEP-u cirka 168 milijona kuna koliko se procjenjuje da će oni ubrati manje zbog ovih popusta od 15 i 10% za potrošače do 2, odnosno 3 tisuće kilovata sati struje godišnje. Naime, HEP ima godišnji prihod nešto preko 10 milijardi kuna. To znači da će država na ime PDV-a na poskupljeni dio struje ubrati novih dodatnih preko 400 milijuna kuna. Sve u svemu ostat će lijepa zarada u državnoj kasi, uzeta naravno iz šupljih džepova građana i sve nekonkurentnije hrvatske privrede. I divljanje cijena goriva ima sličnu pozadinu. Ponavljam INA u 2005., 2006. i 2007. i u prva 3 mjeseca ove godine ostvaruje dobit od 4 milijarde 135 milijuna kuna. Ne gubitak, dobit. Globalni trend rasta cijena energenata na svjetskom tržištu našoj Vladi je paravan za nemoć uz zaštitu standarda ljudi, jer je kriv svijet, cijena sirove nafte, burza, rat u Iraku itd. I ovdje kao i npr. kod cijena hrane do savršenstva se dovodi prenošenje odgovornosti na nekog drugog, uz ironičan dodatak da je najbitnije da su ljudi siti, pun želudac je valjda kraj priče u društvu blagostanja kako je nedavno izrekao jedan slavonski novinar, pa nećemo valjda o hektarima neobrađenih površina, nerentabilnim poljoprivrednim kulturama, promašenim investicijama, neplanskim pristupom u svezi s proizvodnjom hrane i preferiranju uvoznih lobija na štetu domaćih ratara. Globalni svjetski trend je razlog za brigu, a u našim hrvatskim prilikama i paniku, ali samo za onih 4,4 kune što je cijena INA-e od gotovo 10 kuna u litri Eurosupera 95 na benzinskim crpkama. Dodamo li tome i onih 1,2 kune za sve autoceste i ceste u Hrvatskoj, ostaju 4 kune koji su prihod države kroz trošarinu i PDV. Trošarine čine prosječno 17,4 ukupne maloprodajne cijene naftnih derivata. Dodamo li k tome i PDV i 22%, a PDV se plaća i na trošarine, dakle plaćamo porez na porez, Vlada može utjecati na 40-tak posto maloprodajne cijene tako da smanji porezni dio cijene, čak na dva načina, smanjenjem poreznog dijela ili promjenom osnovice za PDV tako da iz osnovice isključi trošarine i naknade za Hrvatske autoceste i Hrvatske ceste, dakle da odustane od ubiranja poreza na porez. Ali ne, Vlada se ne želi odreći svojih naknada u cijeni goriva, nego dok građani kupuju gorivo znači da imaju novaca pa idemo dalje, od svakog poskupljenja u državnu kasu slijevaju se novi milijuni kuna od trošarina i poreza. Na kraju godine bit će i nekoliko milijardi dodatnih poreznih kuna od skupljeg goriva, uz zaista podcjenjivački pristup pa da to i učinimo za kratko vrijeme bismo bili opet na staroj razini cijene. Da, vjerojatno, ali onda bismo znali da nam je kriv svijet, a ne naša država, a ponavljam njezino je 5,6 do 10 kuna u litri goriva. I povrh toga ona ogromna dobit koju INA ostvaruje u svom poslovanju. Dakako ova volja Vlade Republike Hrvatske da dijelom odustane od svog dijela kolača u cijeni goriva je kratkoročna, vatrogasna mjera, ali ona prva početna mjera nužna građanima i privredi ove zemlje. Pa ne možemo mi zaista sa 5 tisuća kuna plaće imati višu cijenu goriva nego građani u europskim zemljama sa 15 do 20 tisuća kuna. Iza ili uz nju trebalo bi hitno izraditi energetsku strategiju naše zemlje jer smo pokazali da smo nespremno dočekali predvidljivu krizu energije koja se može, ne može rješavati žrtvujući standard ljudi sa ispodprosječnim primanjima. Energetska politika pak mora biti poticanje razvoja i iskorištenja alternativnih izvora energije čime bi se smanjila uvozna zavisnost kao i povećanje efikasnosti korištenja energije. Naravno i poticanje substitucije cestovnog prijevoza, prijevoza željeznicom ili vodom. Bio dizel je gorivo budućnosti. Alternativa postojećim skupim gorivima. Hrvatska ima zemnog plina kao mogućnost pogonskog goriva za automobile. Ali i bio dizel i auto plin moraju biti strategija, politika države uz stimulirajući pristup a ne onakav da vozila s ugrađenim plinom moraju plaćati još dodatne takse umjesto da dobe popust pri registraciji takvog vozila. Hrvatska nije iskoristila niti minimum hidro potencijala na primjer na Savi i Dravi za razliku od naših susjeda Slovenaca i Mađara te potencijala u termo elektranama i korištenju ukapljenog plina. Nadalje kao alternativa odnosno dopuna korištenja električne energije proizvedene klasičnim načinima u Europskoj uniji već godinama funkcioniraju toplane i elektrane koje koriste plin koji se proizvodi od kravljeg ili svinjskog izmeta, ekoenergane koje koriste brzorastuća drva, elektrane koje koriste snagu vjetra i toplinu sunca. Ali ponovno to mora biti strategija politika države uz stimulirajući pristup a ne da se dopusti instalacija tek šestine snage vjetroelektrana za koje postoji iskazana namjera privatnih investitora. Solarizacija Dalmacije mora biti jedna od temeljnih odrednica energetske strategije Hrvatske. U svemu tome svoje mjesto, ulogu i interes pa i poduzetnički mogu naći i građani naše zemlje sadnjom uljane repice, brzorastućih drva za ekoenergane, iskorištavanjem izmeta sa farmi sa već spomenutom ugradnjom plina u automobile, solarnim ploćama za domaćinstva i slično. Ali i država mora pružiti ruku za to. Zašto ne dignuti porezne odbitke sa 12 tisuća kuna na 24 tisuće kuna pa građaninu vratiti porez za ugradnju plina u auto, za kupnju solarnih kolektora, za kupnju električnih uređaja A štednog razreda, za kupnju štednih žarulja tada bi i država i njeni građani bili partneri na putu ka ostvarenju istog cilja stabilnije i jeftinije energetske budućnosti. Želimo vjerovati da aktualna Vlada ima volje za početak djelovanja sa ovim kratkoročnim, dugoročnim mjerama za osiguranje energetske stabilnosti ali i da će hitno reagirati sa kratkoročnim vatrogasnim mjerama. Ali i promjenom modela pomoći građanima kod cijene struje kako bi pomoć bila logična i suvisla te korigiranjem cijene goriva u dijelu svoje odgovornosti za tu cijenu. Tada i ovaj Zakon o povećanju neoporezivog dijela dohotka kojim će si manji dio hrvatskih građana priskrbiti nekoliko desetaka kuna mjesečno ne bi po efektima bio samo populistički potez Vlade Republike Hrvatske usmjeren ublažavanju posljedica rasta cijena energenata na životni standard hrvatskih građana.
Zahvaljujem. I sada imamo jednu seriju ispravaka netočnih navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Milivoj Škvorc. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege moram od niz netočnosti koje je spomenuo i naveo kolega Vincelj usredotočit ću se na dvije stvari. A to je prvu konstataciju koju je iznio da je Vlada licemjerna što jednostavno nije točno, sa rezignacijom to odbacujem. A drugo, da općinski i gradski proračuni ostaju bez ogromnih novaca. Dapače, mislim da su ta dva zakona nešto pretočeno iz Zakona o podizanju osobnog odbitka i osiguranje situacije da općinski, gradski proračuni ne gube ništa. A da li je tu ostala razlika od nekakvih 100 ili 200 kuna na par stotina milijuna kuna mislim da je to teško reći. Na kraju da rezimiram. Mislim da je riječ o čistom politikantstvu a dapače pokazalo se da Vlada na čelu sa Hrvatskom demokratskom zajednicom i zajedno sa koalicionim partnerima vodi brigu o situaciji energetskoj [[Upadica: Zahvaljujem.]] i o tome da pomogne onima koji primaju najmanje prihode.
Hvala. Uvaženi zastupnik Mario Zubović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ovo populističko izlaganje gospodina Vincelja ja moram ispraviti prvo što je on govorio o sasvim drugoj temi. On je govorio o energiji a nije shvatio da je ovo tema porez na dohodak. Govorio je o cijeni naftnih derivata. Kritizirao je INA-u, govorio je o divljanju cijena. Koliko ja znam na čelu INA-e je član gospodin Dragičević iz njegove stranke. Prema tome ne vidim čemu takova kritika svog kolege i svoje stranke. Zaboravio je reći da je nafta na svjetskom tržištu enormno poskupjela. On govori kako je INA poskupjela gorivo. To jednostavno nije točno. INA nije poskupjela gorivo zato da bi, jer je zločesta prema hrvatskom narodu kako je gospodin htio prikazati. Dalje govori o cijeni struje [[Upadica: Vrijeme, vrijeme! Vrijeme, vrijeme!]] [[Upadica se ne razumije.]] [[Upadica: Bez dobacivanja iz klupe, molim vas lijepo.]] Je li to gospodin Mršić nešto dobacio? [[Upadica: Bez dobacivanja!]] Gospodine Mršiću malo se strpite ja vas molim budući mi je da dobijem još jer je upao [[Upadica: Nije, već je bilo već]] Upao mi je u riječ gospodine potpredsjedniče [[Upadica: Bili ste već u crvenom gospodine zastupniče, nemojte se ljutiti, završite.]] Ja mislim da nas gospodin koji je ovo govorio, htio je farbati hrvatsku javnost a ja mislim da on farba nešto drugo.
Hvala lijepa. Hvala lijepa. Uvaženi zastupnik Frane Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočno je da će poskupljenje struje najviše pogoditi najsiromašniji dio građana Republike Hrvatske. Ako ste pažljivo promatrali sve što se događalo posljednjih dana mogli ste čuti i jednu informaciju da 47% domaćinstava neće povećati se uopće dakle iznos za struju. Dakle najveći broj domaćinstava neće za 5, sa 5% će jedan dio domaćinstava, sljedećih 15% i tako dalje. Dakle, najveći dio domaćinstava će ostati na neki način pošteđeni ili će minimalno im poskupiti struja. Među njima su sasvim sigurno i onaj najsiromašniji dio zbog kojeg se i podiže iznos poreza na dohodak. Isto tako, gradovi i općine neće ostati bez prihoda zato što im iz drugih izvora s povećanjem poreza odbitaka poreza na dohodak dobit će tu razliku tako da će oni na kraju profitirati i dalje je već i kolega Zubović rekao. Vaš član vaše stranke je predsjednik INA-e. Samo ću vas podsjetiti. U trenutku kad je nafta bila 34 dolara po barelu tada ste vi povećali cijenu na 7,4 kune litru benzina, litru eurosupera, a danas [[Upadica Jarnjak: Privedite kraju.]] kad je barel nafte na 140 dolara ta je cijena tržišta 9 zarez i nešto, pa se onda upitajte gdje je išla ta razlika i tko je trpao u džep tu razliku.
Zahvaljujem. Ja još jedan puta upozoravam zastupnike, molim vas držite se vremenskog ograničenja da vas ne moram upozoravati. Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ja bih evo već ispravila krivi navod gospodina zastupnika makar je već dijelom ispravljen, ali želim se također referirati na konstataciju da će porastom cijene električne energije najviše stradati najsiromašniji slojevi Hrvatske države. Držim da je to krivi navod upravo iz razloga što 47,3% kućanstava uopće se neće povećati cijena električne energije. U tom segmentu država iz državnog proračuna sufinancira sa 160 milijuna kuna tu cijenu i na taj način pokazuje svoju punu osjetljivost prema najsiromašnijim članovima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Pa gospodine potpredsjedniče, u čitavom nizu netočnih navoda ja bih rekao ipak bi bilo dobro ispraviti možda ovaj koji ima edukativni karakter. Potrošili smo tisuće i tisuće kilovata. Nismo gospodine mogli potrošiti tisuće i tisuće kilovata. Mogli smo potrošiti samo tisuće i tisuće kilovat sati. To bi trebalo znati kad se govori o tako važnoj temi. Dalje, nismo spremno dočekali predvidivu krizu energije. Netočno. Kriza energije na globalnoj razini nije baš tako lako predvidiva kao što se vama čini i evo to je samo jedan dio od svega onoga što je netočno, a odnosi se na tako važnu raspravu o energetskoj sigurnosti Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Vincelj je izrekao nekoliko neistina. Ja ću samo jednu. On je kazao da, dakle ispravljam njegovu neistinu jasno. Vlada se kaže pravda poskupljenjem energenata u svijetu i nije svjesna što se događa. To nije istina. Istina je da nitko u Vladi pa ni premijer ne krije realnost situacije. Premijer je javno rekao, citiram: “Činjenica je da energija i hrana više nikada neće biti tako jeftini kao što su bili jučer. Ta se paradigma mijenja, a Hrvatska mora znati odgovoriti. Pa evo, ja ću vam kazati odgovor stiže u obliku niza mjera. Oko 1,8 milijardi kuna državu će stajati mjere kojima se nastoji ublažiti udar na građane koje je jasno izazvalo poskupljenje energenata i hrane.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, cijenjena gospodo saborski zastupnici. Pred nama su dva zanimljiva zakona. Znači, jedan je Zakon o financiranju jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave, P.Z. br. 92 i drugi je ovaj P.Z. br. 98. Zakon o porezu na dohodak. Razumljivo je da ta dva zakona nije moguće odvojeno promatrati i zato je zasigurno dobro da smo [[Upadica Jarnjak: Moram vas samo ispraviti uvaženi zastupniče. Nije P.Z. 92 nego P.Z. 97. To je bitno radi zapisnika da ne bi poslije bilo rečeno.]] Dobro hajde, vis a vis zapisnika neka bude 97. Da, nisam krivi zakon. Imam 97. i 98. ispred sebe. Znači, šta sam htio reći da nastavim. Razumljivo je da ta dva zakona nije moguće odvojeno promatrati. Razumljivo da je tu raspravu trebalo objediniti. Zašto je trebalo objediniti? Znači, ako se poveća ovaj neoporezivi dio kao u ovom slučaju sa 1600 na 1800 kuna, odnosno kod umirovljenika sa 3000 na 3200 kuna, a pošto je porez na dohodak isključivo ili gotovo isključivo, gotovo u cijelosti da budem precizniji prihod lokalne samouprave onda je jasno da će lokalna samouprava ovakvom jednom intervencijom kada ne bi bilo ovoga Zakona o financiranju jedinica lokalnih samouprava. Znači, ona bi ostala bez značajnih sredstva. Razumljivo je da ta sredstva njoj ili lokalnoj samoupravi netko mora namiriti, a tko to može u ovom času. Može jasno samo država. Koliki je gubitak znači lokalne samouprave? Ministarstvo financija kao što smo to čuli od državnog tajnika izračunalo je da je ovdje riječ o 483 milijuna kuna. Međutim, da bi spoznali svu ekvilibristiku Vlade treba reći i to da je ukidanjem poreza na dobit uz nešto sitno što je izgubio Grad Zagreb. Riječ je o nekih pedesetak milijuna kuna najviše u gubitku Istarska županija 27 milijuna kuna, 12, 13% svog proračuna, a recimo grad Rovinj gubi čak 30% proračunskih prihoda i to nikako da gradu Rovinju, Županiji Istarskoj država nadoknadi, te onda odgovorno tvrdim da najveći teret jedne ovakve poreske ekvilibristike pada na pleća Istrijana. Uskoro će se da progovoriti i o izvršenju proračuna Republike Hrvatske za prvih 6 mjeseci ove godine, a po tim podacima za prvih 6 mjeseci na prostor Županije istarske od 5 milijardi kuna koliko je išlo prema državnom proračunu hajde ne računajući plaće u nekim sektorima ili mirovine došlo je ili vratilo se za kapitalne investicije, znači ispravljam se vratilo se 45 milijuna kuna što je nekih 6 milijuna eura. Siguran sam da sve druge županije su dobile daleko više. Računao sam normalno uspoređujući se uvijek sa Primorsko-goranskom. Tamo je išlo negdje 293 milijuna kuna ili oko 40 milijuna eura. Za što je došao novac u Istri? 500 hiljada kuna Osnovna škola “Mate Balota“ u Bujama. Talijanska sportska dvorana milijun i 500 hiljada kuna. Sportska dvorana “Rovinj“ 1 milijun kuna, a Rovinju godišnje se po osnovu poreza na dobit uzima 30 milijuna kuna. Za redovnu djelatnost Sveučilište u Puli 27 milijuna kuna, plus Sveučilište u Puli 10,6 milijuna kuna, za Opću bolnicu u Puli točno 840 tisuća 84 kune i 76 lipa, Dom za psihički bolesne u Motovunu 1,3 milijun kuna, regionalni razvoj Istarske županije milijun i 900 tisuća kuna i iz proračunske rezerve crkvi, što ja apsolutno podržavam došlo je 4 milijuna kuna. Znači, ponavljam na godišnjoj razini negdje 10 milijuna kuna ide, a vraća se negdje oko stotinjak milijuna kuna. S druge strane kada je riječ o Istri, Istra je sama koja je sanirala svoj turizam bez ijedne kune pomoći sa strane i banku usuđujem se reći dobar dio brodogradnje, ali taj odnos naprosto danas između političkog Zagreba i Iste vrijeđa. Da se vratim sad na ovaj Zakon o financiranju lokalne samouprave. Ovdje se, znači prihod od poreza na dohodak povećava u korist lokalne samouprava, što će reći naših općina, gradova plus, jasno županije, ali s ciljem da se ili samo s ciljem da se iznivelira ovih 486 milijuna kuna koje će izgubiti lokalna samouprava u, recimo ovoj, odnosno idućoj godini. Međutim, bit je sljedeći. Ovaj Zakon o porezu na dohodak što donosi određene dodatne prihode građanima, ali i to treba reći, taj zakon ne donosi prihode svima, zapravo najmanje, usuđujem se reći, a ja ću kasnije sa stimulacijama se poslužiti, najmanje ili bolje rečeno ništa ne donosi onima koji imaju, recimo plaću do 3 tisuće kuna neto, a najviše donosi onima s iznad prosječnim primanjima iako bi se dalo raspravljati i o tome što je to, recimo iznad prosječno primanje u Republici Hrvatskoj. Da li je to na primjer prosječna plaća od 5 tisuća kuna ili 700 eura, a dobili ste s druge strane recimo društveni stan od 100 kvadrata za 5 ili 10 tisuća ondašnjih maraka ili je to, recimo neto plaća od 10 tisuća kuna, a imate unajmljeni stan za sebe i svoju obitelj. Znači, sve je relativno. Netko će reći jasno, logično je da onaj koji više poreza uplaćuje i doprinosa državi da ima više, ali je isto tako legitimno u ono o čemu je govorio gospodin Vincelj da onaj tko ima malo, a samo je inflacija u svibnju na godišnjoj razini iznosila 6,4% tom nekome tko ima malo, to izgubljeno treba nadoknaditi i to je naprosto bit. Znači, zbog skupe nafte gorivo je u mjesec dana u svibnju poskupilo, znači samo u 5. mjesecu je poskupjelo 12,6%. Zbog toga je po ovim analizama naših poslovnih banaka promet poskupio 2,7%. Poskupljuje struja samo zahvaljujući činjenici da za razliku, recimo od INA-e što HEP nije bio privatiziran cijena struje u Hrvatskoj u zadnjih 3 godine nije korigirana i to isto treba biti pošten i to naglasiti. I daj Bože da se ne mora korigirati cijena struje, ali to je gotovo nemoguće i ova formula oko poskupljenja možda je, možda je najmanje loše rješenje, to ćemo vidjeti, ali će i to utjecati na jedan snažan inflatoran rast. Gospodin Vincelj se začudio što je INA zaradila, čini mi se rekao je za prvih tri mjeseci ove godine, dobit znači ostvarila od 750 milijuna kuna. Prošle godine u privih tri mjeseca, u prvom kvartalu znači ostvarila je negdje 270 milijuna kuna. Ja tvrdim razlog tako visoke dobiti je privatizacija. Da nije ona bila privatizirana, da je netko imao taj politički utjecaj na nju, pitanje je da li bi ta cijela naftnih derivata na taj način divljala. A da odgovorim, recimo i zastupniku Zečeviću, danas jasno je svima nama vis a vis, ne pardon Zuboviću, ali je isto tako zbog konstalacija tih političkih odnosa u državi, jasno da nitko ne može smijeniti niti ikome pada na pamet da dira gospodina Dragičevića. Možda bi to mogli Mađari, ali dok on ima takvu podršku u vrhu ove države, ne mislim ovdje na Vladu, jasno da je to nemoguće. Ono čega se treba, međutim bojati da će i cijena struje ubuduće rasti kao i nafte je, ukoliko se pristupi privatizaciji HEP-a i stoga budimo oprezni, budimo pažljivi i ne srljajmo u nepoznato. Što je s druge strane bit? Mi plaćamo, znači 15% poreza na 3 tisuće 600 kuna, osobni odbitak sad je tisuću 800 kuna. 25% na idućih 5 tisuća 400 kuna od ovih 3 tisuće 600 do 5 tisuća i 400, 35% na idućih, znači od 5 tisuća 400 do 16 tisuća 200 kuna, 45% iznad 25 tisuća i 200 kuna. Ovih 200 kuna znači da će država izgubiti 69,2 milijuna kuna, županije 60,3 milijuna kuna, gradovi 354,2 milijuna kuna, to je znači tih spomenutih 483,8 milijuna kuna. Ali gle sada apsurda, a rekoh da ću govoriti o ovim simulacijama. Ako netko u ovoj zemlji prima bruto plaću od 4 tisuće kuna, neto je to 2 tisuće 960, on plaća 240 kuna poreza i sada odnos staro-novo taj radnik će zaraditi sada u plaći samo 30 kuna više. Ako ima jedno dijete, vis a vis tih olakšica, on će dobiti 45 kuna više u plaći, ako ima dvoje djece, državni tajniče, taj netko neće zaraditi ništa. Umjesto da zaradi više, neće zaraditi ništa. Ako netko ima bruto plaću 6 tisuća kuna, znači neto ima 4 tisuće 320 kuna, sada će taj isti, znači ako nema djece itd. zaraditi plus 30 kuna, ako ima jedno dijete, 45 kuna, ako ima dvoje djece 66 kuna, što je relativno pošteno jer što imaš više djece, veći izdaci i to je korektno. Ako ima netko, sad idemo dalje 8 tisuća kuna, doći ću i do 25, 8 tisuća kuna, znači neto je to 5 tisuća 520 kuna, recimo da je to negdje prosječna plaća, znači nema djece, on će dobiti sada po novim izračunima plus 90 kuna, ako ima jedno dijete plus 115 kuna, ako ima dvoje djece 66 kuna. Ako ima troje djece, dobiti će 96 kuna više. Ako netko ima 10 tisuća kuna, neto 6.720,00 kuna, znači po novome dobiti će 90 kuna, s jednim djetetom 115, sa dvoje djece 150 kuna. Ako ima netko 15 tisuća kuna, znači neto 9.480,00 kuna, znači ako nema djece plus 210, ako ima jedno dijete dobija 245 kuna više, ako ima dvoje djece dobija 198 kuna više, znači to je negdje 47 kuna manje, ako ima troje djece 200 kuna. Znači interesantni su tu izračuni kako se to mijenja, odnosno kako to pada. E sada da dođemo do ministra. Bruto 30 tisuća kuna, malo tu smo negdje blizu i mi, tako da je interesantno to gledati. Neto mu je plaća 17.280,00 kuna. Ako nema djece dobija 210 kuna, sa jednim djetetom dobija 245 kuna, dvoje djece 294 kune, troje djece 364 kune. E ovdje već dolazimo do jednog poštenog pristupa. Kod potpredsjednika Vlade koji prima 35 tisuća kuna bruto ili 19.480,00 kuna neto. Ako nema djece sada po novom dobija 510 kuna, sa jednim djetetom dobija 555 kuna, s dvoje djece i njemu pada dolje na 502 kune, a ako ima troje djece 412 kuna. To je interesantno, ali to govori i o naprosto činjenici da je teško doći do jednog poštenog pristupa koji će zadovoljiti svakoga. Matematika je jasno egzaktna, ali to ne znači da je ta matematika uvijek pod navodnicima "pravična". Ako malo imaš, malo ćeš ili ništa dobiti, ako imaš puno onda ti se najviše isplati da imaš jedno dijete. Znači netko će reći da taj zakon nije socijalno pravičan, niti eliminira povećanje troškova života, niti se bori protiv inflacije, niti ima neke posebne demografske efekte. Istina, mi tim zakonom na neki način šaljemo poruku, a ona bi mogla glasiti da želimo ublažiti jedan socijalni udar, ali pritom ne znamo što učiniti ili bolje rečeno možda nemamo ni elemenata što učiniti. I zato stalno i ponavljam za ovom govornicom, da je najbolja socijalna politika politika pune zaposlenosti, da je najbolja razvojna politika politika pune zaposlenosti, ali isto tako da je najbolja gospodarska politika politika pune zaposlenosti. Mislim i tu treba biti pošten, da se u nekim krajevima Hrvatske tom idealu približavamo i mislim isto tako da ono što trebam naročito pozdraviti što je broj nezaposlenih naglo pao ili pada u kontinuitetu već četiri ili pet godina. Međutim i to treba reći, gotovo je, u Hrvatskoj će se i vis a vis ovih troškova života u buduće morati daleko više raditi, a usput će se vjerojatno neizvjesnije i teže živjeti. Ono što je isto interesantno primijetiti u ovom zakonu, taj zakon tangira i brdsko-planinska područja, područja od posebne državne skrbi. Pošto oni mislim u 90%-tnom iznosu, ostvaruju prihode od poreza na dohodak, ovim izmjenama zakona te sredine će isto znatno izgubiti prihode po tim osnovama koje ubiru po osnovu poreza na dohodak. Konkretno mogu reći za grad Buzet to je negdje oko 600 tisuća kuna i bilo bi pošteno da se i brdsko-planinskim područjima i područjima od posebnog državnog interesa ili skrbi, na neki način izađe u susret. E sada što je rješenje za Hrvatsku? Ne znam, ja neću previše o tome govoriti. Međutim ovo što predlaže Vlada ja mislim da je rješenje jedno u decentralizaciji, ali ovo što predlaže Vlada u svojim smjernicama pa i dio opozicije da bi ne znam krajem mandata do 2011. lokalna samouprava trebala ukupno raspolagati sa 20% proračunskih prihoda, za mene to teško da može biti rješenje kada znamo da lokalna samouprava općine, gradovi, županije, znači svi zajedno, plus Grad Zagreb jasno u ovom trenutku dolaze negdje do 16% tih prihoda. Znači država 84% ako bi došli sada na 20% što je po meni apsolutno nedostatno pogotovo kada je riječ o županijama onda bi tu dobili možda milijardu ili dvije milijarde kuna sveukupno i to sigurno nije neko rješenje nego naprosto lokalna samouprava mora težiti raspodjeli jedna trećina ona i dvije trećine Republika Hrvatska. Međutim 2008. i to je meni jasno, centralna bitka se ne vodi u ovoj zemlji za položaj lokalne samouprave, za položaj decentralizacije ove zemlje koliko god bi to pomoglo i centralnim vlasatima. Centralna bitka u ovom trenutku vodi se naprosto za golo preživljavanje, za cijene struje, energenata i tome sl. Na primjer evo da se sada sjetim, sada kada sam bio u Austriji, svi se naprosto čude, a to stvarno izgleda famozno i onaj tko nije imao priliku doživjeti to treba ići sada kada budemo igrali i u finale i prije toga na polufinale protiv vjerojatno ovih Portugalaca, kada 100 tisuća ljudi u jednom Beču i u Klagenfurtu je u dresovima na kockice i svi oni, kaže kako je to moguće živite sa 3 do 5 hiljada kuna, ne znam a s druge strane eto svatko tko jedan ili dva dana tamo boravi mora po toj osnovi izdvojiti najmanje 200 eura. Međutim bilo kako bilo, nastaviti ćemo pratiti jasno reprezentaciju jer to zaslužuje, ali isto tako je činjenica da nakon 7 relativno dobrih godina po onoj biblijskoj, ja mislim ne samo Hrvatskoj nego i mnogim drugim zemljama u okruženju slijede nam i 7 relativno teških godina. U ovom času 34,4 milijarde eura je vanjski dug Hrvatske. inflacija je u svibnju na godišnjoj razini bila 6,4%, sve poskupljuje. Strujni udar će biti dramatičan za mnoge, a opet ćemo više trošiti za mobitele nego za struju, više ćemo plaćati za auto i održavanje auta nego za stan i vrijeme je da se stave glave skupa i odgovori kako dalje. Jasno IDS će glasati za ova dva zakona, bolje išta nego ništa, ali mislim da se problem u tim mjerama ili s tim mjerama ne rješava. Rješenje je ono što nam često najteže pada upravo u radu, a tu smo često i najslabiji. Sve u svemu treba priznati nešto se pokušava učiniti, ali ovo što se čini, čini mi se nije dostatno.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Frane Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega je netočno naveo da Istra participira najviše u prihodima državnog proračuna, da se samo 10-tak milijuna vraća, a da samo 10-tak milijuna vraća u Istru i onda je pobrojao nekoliko projekata. Pa zaboravili ste kolega reći da se iz decentraliziranih funkcija također kroz državni proračun financira dobar dio sredstava. Zaboravili ste reći da se djelatnicima zaposlenima u školstvu, u zdravstvu direktno iz državnog proračuna davaju njihove plaće. To su stotine milijuna kuna ili milijarde. Prema tome, nemojte obmanjivati javnost da se u Istru sad ne vraća kroz državni proračun, da se sredstva ne vraćaju u Istru. Itekako se vraćaju, jednako kao i u svim ostalim dijelovima Hrvatske. Na svu sreću Istra nije prošla što mnogi dijelovi Hrvatske jesu kroz rat, nije na taj način oštećena i u tom smislu je dobro da to nije prošla, a drugima je trebalo pomoći i dići ih na noge, i danas oni jesu na nogama i participiraju u državnom proračunu, neki i više od Istre, pojedini.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a imamo dvojicu koji će raspravljati. Prvo je uvaženi zastupnik Krešo Filipović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Evo ja moram iskreno reći da nakon rasprave gospodina Vincelja ja sam bio zbunjen po kojoj mi točci dnevnog reda raspravljamo, da li raspravljamo o energetskoj strategiji Republike Hrvatske ili raspravljamo o porezu na dohodak, odnosno Zakonu o porezu na dohodak i Zakonu o financiranju jedinica lokalne i područne samoprave. Malo me je gospodin Kajin ipak vratio na pravi put. Samo za informaciju gospodinu Vincelju da će uskoro strategija energetskog razvitka Republike Hrvatske se naći pred Hrvatskim saborom pa ćemo imati priliku raspravljati i o njoj. Pred nama se nalazi jedan zakon kojem Vlada Republike Hrvatske uz ostale mjere o kojima smo mogli slušati i čitati ovih dana, ali zaista nastoji djelovati u pravcu ublažavanja posljedica rasta cijena prije svih energenata na životni standard građana Republike Hrvatske te isti predlaže donijeti po hitnom postupku što je sasvim razumljivo. Unatoč onoj prvoj raspravi ispred kluba HNS-a ja ću izraziti uvjerenje Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice koji će Prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak, o čemu ću ja više govoriti bezrezervno podržati, prvenstveno radi cilja koji se s njime želi postići kako će i ostali klubovi postupiti isto i na taj način doprinijeti podizanju na neki način barem djelomice standarda naših građana. Naime, osnovni propisi koji uređuju sustav poreza na dohodak u Republici Hrvatskoj su Zakon o porezu na dohodak i nekoliko provedbenih propisa da ih ovom prilikom ne nabrajam. Ja bih nas sve prisjetio kako je sustav oporezivanja dohotka fizičkih osoba kod nas uveden još 1. siječnja 1994. godine temeljem Zakona o porezu na dohodak kojeg je Hrvatski sabor donio koncem 1993. godine i koji je uz brojne izmjene i dopune bio na snazi do 31. prosinca 2000. godine kada je koncem iste donesen novi Zakon o porezu na dohodak, novi Zakon o porezu na dohodak. I taj zakon je primjenjivao, koji se primjenjivao dakle 4 godine od 2001. do 2004. godine doživio je nekoliko svojih izmjena i dopuna te je stoga, ali i iz niza drugih okolnosti koje su se promijenile zahtijevao značajne intervencije i jedno cjelovitije rješenje. Držat ću se pri tome načela jednostavnosti, preglednosti, potpunosti i razumljivosti, ali i temeljnih načela ustava Republike Hrvatske koja upućuju na što je moguće pravedniju raspodjelu poreznog tereta te jednakost i pravednost pri oporezivanju građana Republike Hrvatske. Dakle, trebalo je pripremiti novi Zakon o porezu na dohodak čije će odredbe biti nedvosmislene i precizne, kako bi se izbjegle nejasnoće u provedbi te česti upiti poreznih obveznika i koji će pojednostaviti važeći sustav poreza na dohodak kako sa stajališta poreznih obveznika te poslodavaca isplatitelja, isto tako i sa stajališta porezne uprave čiji posao ubiranja poreza da tako kažem mora biti učinkovit i racionalan. Također trebalo je voditi računa i o tome da intervencija u zakonu u budućnosti bude što je moguće rjeđe i na takav način se poreznim obveznicima omogući dugoročnije planiranje svojih poslovnih aktivnosti, svojih ulaganja pod istim poreznim uvjetima. Hrvatski sabor, a na prijedlog Vlade Republike Hrvatske koja je imala u vidu sve prethodno izneseno donio je 3. prosinca 2004. godine danas važeći Zakon o porezu na dohodak koji je objavljen u "Narodnim novinama" 177 od 2004. godine s primjenom 1. siječnja 2005. godine. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice posebno ističe činjenicu kako danas važeći Zakon o porezu na dohodak nije doživio niti jednu izmjenu i dopunu već pune 3 i pol godine, te kako je važećim sustavom poreza na dohodak osigurano osim ispunjavanja njegove osnovne i temeljne fiskalne zadaće dobrim dijelom provođenja jedne osmišljene socijalne i gospodarske politike. Dakle, porez na dohodak zajedno sa prirezom na dohodak predstavljaju instrumente fiskalne politike koji su od iznimnog značaja i za državni proračun, a posebno za proračune lokalne zajednice. Ovoj tvrdnji u prilog ide činjenica koja govori o tome da upravo porez i prirez na dohodak imaju vodeću ulogu u financiranju javnih potreba jedinica lokalne i područne samouprave te Grada Zagreba, a njihovo učešće ukupnim prihodima i primicima lokalnih proračuna iznosi preko 40%. Novim zakonom, odnosno važećim Zakonom posebno se naglašava njegova socijalna komponenta u dijelu odredbi kojima se uređuje visina osobnog odbitka, ili neoporezivi dio dohotka. Tako se uz zadržavanje dotadašnjih odredbi zakona uvode i određene novine i korekcije, ja ću spomenuti samo njih nekoliko. Povećan je i osobni odbitak, osnovni osobni odbitak sa tisuću 500 na tisuću 600 kuna. Povećani su neoporezivi iznosi dohotka za … [[Govornik se ne razumije.]] članove uže obitelji i djecu. Povećani su neoporezivi iznosi dohotka po osnovu invalidnosti samog poreznog obveznika, ali i njihovih članova uže obitelji te djece. Uveden je neoporezivi dio dohotka u visini od tisuću 600 kuna mjesečno za porezne obveznike te članove uže obitelji i djecu kojima je utvrđena invalidnost 100% ili ako imaju pravo po osnovi invalidnosti prema posebnim propisima na tuđu njegu i pomoć. Uvedene su određene nove olakšice i oslobođenja za pojedine kategorije društva, uvedeni su novi primici koji se ne smatraju dohotkom, te primici na koje se do određenih iznosa ne plaća porez na dohodak itd., itd. Treba naglasiti i to kako zakon sadržava i odredbe s razvojnom komponentom pri kojoj se posebno vodilo računa o poticanju zapošljavanja i povećanju gospodarskih aktivnosti na područjima od posebne skrbi i na brdsko-planinskim područjima. Također smatram važnim napomenuti da mi u Republici Hrvatskoj imamo profesionalan sustav oporezivanja dohotka koji je izraženiji nego u drugim zemljama što jednostavno znači da su poreznim teretom više obuhvaćeni oni koji ostvaruju veće dohotke, a znatno manje oni koji ostvaruju na žalost male dohotke. Progresivnost našeg sustava poreza na dohodak određuju različiti elementi, poput dakle poreznih stopa koje se kreću u rasponu od 25 do 45% osobnog i ostalih odbitaka te umanjenja porezne obveze po osnovu određenih izdataka koji se koriste za potrebe liječenja, stambenog zbrinjavanja i poboljšanja uvjeta stanovanja poreznih obveznika ali i po osnovu danih tuzemnih darova u kulturne, odgojno-obrazovne, zdravstvene i humanitarne i druge svrhe. Funkcioniranje sustava na ovakav način također pokazuje svoju socijalnu dimenziju. Prijedlogom zakona o izmjenama Zakona o porezu na dohodak kao što je već prethodno rečeno Vlada Republike Hrvatske po prvi puta nakon pune tri i pol godine intervenira u sustav poreza na dohodak iz potpuno razumljivih razloga. Mada je intervencija u zakon ako je promatramo s aspekta predloženih izmjena minorna ona je s aspekta svoga značaja i važnosti iznimno velika. Naime predloženim izmjenama Zakona o porezu na dohodak namjerava se povećati iznos osobnog, osnovnog osobnog odbitka sa 1600 na 1800 kuna te iznos osobnog odbitka za umirovljenike sa do sada maksimalnih 3 tisuće kuna na 3 tisuće i 200 kuna. Ova izmjena predstavlja samo jednu od mjera Vlade Republike Hrvatske koja ide u pravdu ublažavanja utjecaja nepovoljnih kretanja na životni standard hrvatskih građana. Žao mi je što sam imao priliku u prethodnim izlaganjima čuti pokušaje devalvacije znači dobrih namjera Vlade Republike Hrvatske a pitamo se zašto spominjem da je ovo samo jedna od mjera Vlade Republike Hrvatske. Pa evo imali smo priliku prethodnih dana biti svjedoci, slušati rekao sam i čitati kroz medije da je Vlada Republike Hrvatske uspjela sa Hrvatskom elektroprivredom dogovoriti da za tzv. male potrošače kojih je negdje oko 45% prema informacijama koje smo dobili u javnosti struja neće poskupjeti ili će poskupjeti sasvim beznačajno. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, posebno naglašava kako su spomenuta nepovoljna kretanja koja se očituju konstantnim pritiskom na rast cijena u Republici Hrvatskoj uzrokovana prije svih promjenom, promijenjenim uvjetima u makroekonomskom okruženju posebno vezanih uz rast cijena nafte i hrane na svjetskom tržištu. Dakle radi se o inflatornim pritiscima kojih su uzročnik okolnosti u našem okruženju odnosno uvezani inflatorni faktori. Mada se Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak neće mijenjati odnosno zadržavaju se važeće porezne stope i faktori osobnog odbitka utjecaj na porast standarda hrvatskih građana po ovom prijedlogu neće imati samo povećani iznos osobnog odbitka. O tom je nešto govorio i gospodin Kajin. Svoj utjecaj na rast standard imati će i neoporezivi dio dohotka koji će biti rezultat faktora osobnog odbitka za uzdržavane članove uže obitelji, uzdržavanu djecu i invalidnost samim time što će se faktori osobnog odbitka primjenjivati na višu obračunsku osnovicu. Dakle ne više na 1600 kuna nego na 1800 kuna. A isto tako će imati i oni porezni razredi jer znamo da se porezni razredi u financijskom smislu povećavaju. Na koncu treba spomenuti, o tome će više govoriti gospodin Gulić moj imenjak, treba spomenuti da ovaj zakon ima i negativne znači reperkusije na proračun jedinica lokalne samouprave. Evo stoga se, stoga Vlada Republike Hrvatske sad, danas evo sad raspravljamo kao objedinjena točka, predlaže i Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne samouprave. Uvažavajući sve prethodno izrečeno kao i činjenicu da se predloženom intervencijom u sustavu oporezivanja dohotka u Republici Hrvatskoj direktno utječe na rast standarda hrvatskih građana koji će uz druge mjere Vlade Republike Hrvatske što sam već rekao znatno ublažiti posljedice rasta cijena energenata i prehrambenih proizvoda na životni standard građana, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice bez iznimke i bezrezervno će podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak koji je Hrvatskom saboru dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 29. svibnja ove godine. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Drugi dio rasprave u ime Kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo već duže vrijeme se priča o novom Zakonu o financiranju jedinica lokalne i područne regionalne samouprave pa da previše ne ponavljam ja ću samo reći što je već rečeno ovdje a to je da je Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak povećava se osobni odbitak sa 1600 na 1800 kuna što će imati negativni učinak u svakom slučaju na jedinice lokalne, područne i regionalne samouprave. Budući da se Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama Zakona o porezu na dohodak smanjuju prihodi od poreza na dohodak neophodno je predložiti dodatnu raspodjelu poreza na dohodak jedinica lokalne i područne i regionalne samouprave i novi izvor prihoda kako bi mogle izvršiti zakonom utvrđene financijske obaveze koje su evo, koje su si stavile pred sebe. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave mijenja se dosadašnja raspodjela poreza na dohodak kroz daljnju raspodjelu poreza na dohodak, povećanje sadašnjeg udjela u porezu na dohodak gradovima i općinama kak je već rečeno 3% te županijama za 0,5%, kako slijedi općine i gradovi sa 52 na 55%, županija s 15 na 15 i pol i grad Zagreb sa 67 na 70,5%. Izdvajanje iz poreza na dohodak na poziciji pomoći izdvajanja za decentralizirane funkcije smanjuje se sa 3 i pol posto odnosno sa 21 na 17 i pol posto a općine i gradovi na otoku za navedeni postotak smanjuje se udio za zajedničko financiranje kapitalnih projekata od interesa i razvoja otoka. Razlozi za promjenu ove stope leže u činjenici da ukupni gubitak u prihodima jedinice lokalne i područne samouprave s naslova porasta neoporezivog dijela dohotka sa 1600 na 1800 kuna iznose 483 milijuna kuna. Ono što bih htio reći a rečeno je već evo u prethodnim raspravama ja shvaćam i našu opoziciju da mora naći nekakve zamjerke, ali mislim da Vlada, hrvatska Vlada maksimalno pokušava evo ovaj udar koji nas je s ovom cijenom goriva zahvatio. Poskupljuje evo sve ovo kaj se događa. Ali moram reći kad je govoreno o trošarinama da nije korektno da se govori da se sad smanje trošarine jer mislim da smo svi svjesni toga da u vrijeme koalicijske Vlade je potpisan i ugovor i o financiranju izgradnje naših autocesta. Mi smo taj ugovor i naslijedili i prihvatili i znamo da je u cijenu i trošarina i uključeno i izgradnja naših autocesta. Mislim moramo biti toga svjesni i to priznati da je to istina. Ono što hoću posebno reći gospodin Kajin je tu rekao par riječi, a govori se o posebnoj državnoj skrbi. Znači imamo tri skupine i brdsko-planinskim područjima. Mislim da, ja dolazim iz jedne općine koja ima status brdsko-planinskog područja. Ne mijenja se ništa u financiranju u ovom dijelu ali pošto imamo 90% znači prihoda od poreza na plaće mislim da nema razloga da se, na dohodak nema razloga da se nešto mijenja. Moram naglasiti stalno se tu spominje da puno općina i gradova gubi u ovim sad izmjenama zakona. Moram naglasiti da ukupno u Republici Hrvatskoj ima 214 gradova i općina koji imaju status da li posebne državne skrbi prve, druge ili treće skupine ili status brdsko-planinskog područja, pa tako evo kad se tiče državne skrbi prve, druge ili treće skupine imamo 169 gradova i općina i 78 naselja. A što se tiče brdsko-planinskih imamo 12 gradova i 33 općine, što je 45 jedinica lokalne samouprave. Znači, skoro 50% jedinica lokalnih samouprava nam imaju posebnu državnu skrb da li prve, druge ili treće skupine ili brdsko-planinskog područja. A upravo mislim da država na taj način vodi i veliku brigu o tim jedinicama lokalne samouprave, pa tako da iz poreza na dobit kompletan porez na dobit se vraća tim jedinicama lokalnih samouprava. Znači, država uzima ali ga nakon toga vraća jedinicama lokalne samouprave što iznosi godišnje oko 314 milijuna kuna, a isto tako povrat poreza, pa godišnji priljevi znamo da neoporezivi dio na plaću u tim jedinicama lokalne samouprave je puno veći od 2400 pa na 3 i nešto u prvoj skupini je isto u svakom slučaju je velik i to godišnje iznosi oko 550 milijuna kuna. Znači, s onog naslova povrata poreza po godišnjoj prijavi kojega inače oni koji nemaju status posebne državne skrbi vraćaju te jedinice koje su imale pretplatu tog poreza. A umjesto evo ovih jedinica to vraća država. Ono što hoću reći još danas, stalno se govori ovdje da je novim zakonom di je dohodak izvor financiranja općina i gradova znači kompletna dobit je uzela država, da su neke gradovi i općine izgubili. Mi znamo da u Republici Hrvatskoj ja mogu reći da znam za tri grada koja su izgubila. Mislim da ni jedna županija, možda Istarska jednim dijelom, ali ja ću sad reći konkretne podatke da konačno ne baratamo sa nekakvim krivim činjenicama. Novim zakonom, znači dio poreza od dohotka, prihod jedinica lokalne samouprave. Evo podatak imamo iz 2006. godine da su gradovi imali prihod od dohotka 2 milijarde 350 milijuna, a da su evo 2007. nakon izmjene zakona imale 3 milijarde i 670 milijuna što je u plusu za 915 milijuna kuna, gospodine Mršić. Mislim da, jer stalno se govori kako su općine i gradovi gubile tim. Isto tako, što se tiče gradova. Što se tiče općina bio je prihod od dohotka 817 milijuna, a sada novim je milijardu i 220 ili kad se uzme razlika poreza na dohodak i poreza na dobit koje su imale te jedinice lokalne samouprave onda se vidi da je dobi u općinama porasla iz tog naslova za 408 milijuna kuna godišnje. Grad Zagreb nije dobio. Ima gubitak 800 milijuna kako je predviđeno. Podatak koji je sigurno točan da je u minusu za 48 milijuna, a ne za 500 ili 800 koliko se pričalo. Isto tako, županije s tog naslova na primjer u 2006. su imale od dohotka 981 milijun, a 2007. milijardu i 544 milijuna što je razlika 290 milijuna više. Znači, kad se uzme razlika prihoda dohotka i dobiti, tako da velim da evo prihvatimo i ovo. Ovo su podaci. Ovo su znači činjenice koje govore da izmjenom zakona nisu jedinice lokalne samouprave izgubila ta sredstva o kojima se stalno hoće reći da su u manjku. Evo, zbog svega ovog prije navedenog evo klub HDZ-a će podržati izmjene i dopune Zakona o financiranju jedinica lokalne samouprave.
U 17,32 isteklo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Imamo dva ispravka. Prvo gospodin Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolega Gulić izrekao je netočan navod kada je rekao da je Grad Zagreb izgubio sa ovom poreznom preraspodjelom 48 milijuna kuna. To nije točno. U 2007. godini točan iznos koji je Grad Zagreb izgubio s poreznom preraspodjelom je 768 milijuna kuna.
Hvala. Ispravak gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa ja bih isto ispravio. Kolega je rekao da niti jedna županija nije izgubila. Jedna je, ja znam za jednu. To je Koprivničko-križevačka županija zato jer je bila stopa profitabilnosti iznad prosječna. Ali vi imate grešku u metodologiji, jer uspoređujete dohodak i dobit. Morate usporediti efekt što bi bilo da je bio stari zakon i što je sada kad je novi. Ne, ne, niste. Vi ste dobit i dohodak. Koliko je bilo porast dohotka u odnosu na dobit koja je bila u prethodnoj godini. Pogledajte koliko je rashoda dobit ukupno. Koliko bi od toga pripalo općinama i gradovima i onda kad bi to izračunali onda je ukupni gubitak lokalne samouprave u prošloj godini milijardu kuna preraspoređeno na ove. Neki su dobili, ali ne, ne. Ukupno je lokalna samouprava dobila milijardu kuna manje, nego da je ostao stari zakon.
Hvala. U ime kluba SDP-a dvojica zastupnika. Prvo gospodin Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Evo dozvolite nekoliko rečenica o Zakonu o izmjenama Zakona o porezu na dohodak. Kada na saborske klupe dobijete prijedlog zakona kojemu je osnovni cilj povećanje neoporezivog dijela dohotka kao jednu od mjera kojom se pokušava ublažiti posljedice rasta cijena i udara na životni standard teško možete biti protiv takvoga zakona. Kada analiziramo što se dešava u posljednjih pola godine u Hrvatskoj, odnosno da smo svjedoci galopirajuće inflacije i da realne plaće građana u nekim mjesecima i padaju. Moramo se sami zapitati što smo spremni i što smo učinili kako bi pomogli svakodnevnom životu naših građana. Situacija u Hrvatskoj je teška. Inflacija je u proteklom mjesecu iznosila preko 6%. U odnosu na prethodni mjesec cijene rastu ovisno od mjeseca do mjesec između pola i jedan posto. Bruto društveni proizvod je u odnosu na prethodnu godinu veći za nekih 3,7% što govori da i tu zaostajemo za planovima koje smo si zadali na početku godine i da se nećemo moći uspjeti nositi sa inflacijom koja se dešava. Realne plaće padaju. Za svoju plaću svakim danom možete kupiti manje roba i usluga za sebe i svoju obitelj. Prosječna plaća je iznosila protekli mjesec oko 5000 kuna, ali na žalost 400 000 ljudi u Hrvatskoj je primalo plaću manju od 3000 kuna neto. Sindikalna košarica za četveročlanu obitelj za prošli mjesec iznosi 6200 kuna, što znači da ukoliko četveročlana ima 2 zaposlena oni moraju zarađivati najmanje 3100 kuna neto da bi mogli imati novaca za najosnovnije svoje potrebe. Tu pričamo o preko milijun hrvatskih građana. Da dalje ne govorimo o teškoj situaciji u našoj zemlji moram napomenuti da je SDP predvidio ovakav razvoj događaja početkom godine i prije 3 mjeseca predložio dva zakona kojim bi se te mjere mogle obuzdati. Naravno, tada smo bili nekompetentni, nestručni i nismo znali što predlažemo i zbog čega predlažemo. Danas vidimo jedan od takvih zakona koji je vrlo sličan onom prijedlogu koji smo mi tada dali. U tim izmjenama zakona predlagali smo da neoporeziva osnovica bude tisuću 900 kuna, a da ostali razredi ostanu isti. Također smo predlagali proširenja korištenja osobnog odbitka za zdravstvene usluge osim za poreznog obveznika, također i za članove njegove uže obitelji te dodatne olakšice za školovanje. Zbog čega smo mi predložili ta dva zakona? Drugi je zakon koji definira promjene u plaćanjima doprinosa. Zbog toga što smo htjeli da porast neto plaća bude što veći i to je po našim izračunima trebalo biti otprilike 300 kuna na prosječnu hrvatsku plaću. Tu dolazimo do najvećeg prigovora koji imamo na ovaj zakon. Iako ćemo ga podržati, mislimo da su ova povećanja nedostatna a i socijalno neosjetljiva jer najviše idu na ruku onima koji imaju veće plaće. porezni razredi se povećavaju proporcionalno za tisuću 800 kuna, kao što je u zakonu napisano. Da i predlagač misli da je to nepošteno vidi se iz toga da nije dao analizu koliko će se to neto plaća radnika povećati kada ima primjerice 3 tisuće kuna bruto, koliko onome koji ima 4 tisuće kuna bruto, a koliko onima koji imaju preko 30 tisuća kuna bruto. Da vam pomognem, za radnike sa minimalnom plaćom to povećanje će biti 30 kuna. Da li nam je gospodo neugodno u prijedlogu spomenuti da se radi o 30 kuna mjesečno? Antiinflacijska mjera, 3 litre benzina, 2,5 litre ulja, ne želim to dalje komentirati. Znate li koliko će biti veća plaća nekoga tko ima 15 i više tisuća kuna neto? Otprilike 200 do 250 kuna. Da li je to pravedno? Radnik s jedne strane 30 kuna, a netko tko ima 15 tisuća kuna neto 250 kuna. Kolegice i kolege zastupnici, potrebna je hitna reforma u Zakonu o doprinosima gdje treba rasteretiti plaće hrvatskih radnika. Ukoliko je moguće nekako prilagoditi naš prijedlog od prije 3 mjeseca i dati sličan kao što ste dali sada ovaj oko poreza na dohodak, molim vas da napravite to jer hrvatski građani žive svakim danom sve lošije. I nemojte molim vas reći da nema novaca u državnom proračunu kada se on puni iznad svih očekivanja. Sva ova poskupljenja nafte pa do poskupljenja prehrambenih proizvoda doprinijele su da će proračun samo od PDV-a imati veći prihod nego što je to planirano nekoliko milijardi kuna. Sada nekoliko riječi oko umirovljenika. Predlaže se povećanje osobnog odbitka sa tisuću 600 na tisuću 800 kuna, a najviše 3 tisuće na 3 tisuće 200 kuna. Znamo li uopće koliko će umirovljenika uopće moći koristiti to povećanje i koliki su to iznosi? Pogotovo u svjetlu činjenice da 2 tisuće kuna, da mirovinu manju od 2 tisuće kuna prima 59% hrvatskih umirovljenika. Znači više od polovice onih umirovljenika koji su najugroženiji neće moći koristiti ovu povlasticu i neće im mirovina biti ništa veća nego prethodni mjesec. Zbog svega ovoga što sam sada naveo, klub SDP-a će u obliku amandmana dati neke svoje prijedloge kako bi se ovaj zakon učinio pravednijim i poštenijim. Također, mislimo da ovaj zakon mora biti samo jedan od niza zakona i mjera koje ova Vlada mora napraviti kako bi se standard hrvatskih građana podigao i pozivamo Vladu da se počne ozbiljnije baviti problemima standarda hrvatskih građana. Pa kao u primjeru, kao što sam rekao i onih naših prijedloga koje smo dali prije 2 mjeseca, nećemo morati dugo čekati da vidimo kako će vlast odgovoriti na ta pitanja jer ja vam predlažem, gospodo mi smo i na ovoj sjednici u nizu naših interpelacija dali neka rješenja i predlažem vam da bez obzira što postoje razlike između stranaka, pokušajmo zajedno iznaći najbolje prijedloge kako bi pomogli hrvatskim građanima da žive što kvalitetnije. Na kraju, evo htio bih vas pozvati da, što se tiče tih ideja nemojte uzimati u obzir da li su došli iz pozicije SDP-a ili HDZ-a ili HSS-a, nego uzmite u obzir da hrvatskim građanima svakim danom treba što više pomoći, da im se treba popraviti životni standard koji je svakim danom sve ugroženiji. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajnici, čini mi se da u vrijeme europskog prvenstva Vlada je odradila još jedan dobar dribling sa lokalnom samoupravom. Mi smo ponovo dobili zakon koji se odnosi na financiranje jedinica lokalne samouprave, a da pritom nismo dobili ali baš niti jednu brojku simulacije na tu lokalnu samoupravu. Dobro je što smo se odlučili da ova dva zakona, da objedinimo raspravu jer kad čitate jedno obrazloženje, onda se ustvari skriva prava istina u ovom drugom zakonu ili u drugom obrazloženju. Skriva se. Ali morate zato dobro čitati. I ako pročitate izmjene zakona, budite ljubazni kolega pa pustite. Igrajte se … [[Govornik se ne razumije.]] pa odgovarajte. Ako čitate Zakon o porezu na dohodak, onda u njemu nedvosmisleno piše da će se, dakle s osnova onoga bez čega će jedinice lokalne samouprave ostati, biti 60 milijuna 320 tisuća kuna županijski proračuni i 354 milijuna 260 tisuća kuna gradski i općinski proračuni. Dakle, to je onaj manjak koji će nastati s osnova povećanja neoporezivog dijela plaće. E sada Vlada nudi spasonosno rješenje i kaže da ćemo 3% povećanja poreza na dohodak i za općine i gradove i 0,5% za županije. To će utjecati da se smanji Fond poravnanja. Tih 3,5% koje će dobiti lokalna samouprava iznose 237,4 milijuna kuna, u što je uračunato i ono što će gubiti sam Fond za poravnanje. Ako će do kraja godine u Fondu za poravnanje biti manje 237 milijuna, a u jedinicama lokalne samouprave 420 milijuna, onda negdje fali 180 milijuna i možemo zaključiti da povećanje plaća koje je malo, o čemu je kolega Maras govorio će ići 50% na teret države, a 50% na teret proračuna jedinica lokalne samouprave. Dakle, jedinice lokalne samouprave, općine, gradovi i županije dobiti će 180 milijuna kuna manje u svoje proračune i ponovno ćemo mi ovdje govoriti o matematici o kojoj smo malo prije slušali kako zadnjim izmjenama Zakona o porezu na dobit i dohodak jer su jedinice lokalne samouprave dobile više. Mi koji dolazimo iz jedinica lokalne samouprave tvrdimo da nismo jer valjda vidimo koliko nam sjeda na račun, odnosno koliko bi nam sjelo na račun po starom sustavu. I sada, čak i ne moramo to tvrditi ili računati. Dva obrazloženja, ova dva zakona vrlo jasno govore da je 180 milijuna kuna ponovno uzeto jedinicama lokalne samouprave. Vlada će to vrlo lako nadoknaditi, zato jer samo u ovoj godini ili samo u prvom kvartalu ove godine je negdje oko 275 milijuna kuna više, s osnova PDV-a uplaćeno u državni proračun zbog povećanja cijena derivata, a daljnjih 350 milijuna na godišnjem nivou ili uzmite pola dakle, 170 milijuna, bit će uplaćeno PDV-a više u državni proračun s osnova povećanja cijena struje u Hrvatskoj. Ako uzmete tu milijardu i ovih 350 milijuna, to je daleko više od onih 60 milijuna kuna koje će izgubiti Fond poravnanja ili daljnjih još 168 milijuna kuna koliko će s osnova 3 plus 0,5% dobiti jedinice lokalne samouprave. I Vlada je odradila jedan sjajan dribling gdje je ponovno sav teret povećanja plaća građana prebacila na jedinice lokalne samouprave. Građani će tu biti dvostruko zakinuti. Jedno zato što će imati manje u lokalnim proračunima i manje će se moći realizirati oni projekti koji su do kraja godine obećani, to je inače vrlo strano da se u pola proračunske godine tako destabiliziraju financije u jedinicama lokalne samouprave. I drugo, građani plaćaju jednako tako prirez i s osnova prireza, jer je porez osnovica za obračun prireza će biti manje u tim istim proračunima, budući da su prirezi isto namjenski, namjenska sredstva, dakle oni se raspisuju za određenu namjenu, ni ti projekti se neće moći realizirati. Mi smo na Odboru za lokalnu samoupravu tražili izračun po svakoj jedinci lokalne samouprave, dobili smo obećanje, na žalost do ovog trenutka nismo dobili takve izračune i voljeli bi da ubuduće kada se raspravlja o konkretnim stvarima koje se odnose na lokalnu samoupravu, dobijemo i konkretne podatke. Mi ovdje imamo podatak koliko će dobiti ili izgubiti Fond poravnanja, ali nemamo koliko će dobiti ili izgubiti preko 550 jedinica lokalne područne (regionalne) samouprave koje imamo u Republici Hrvatskoj. Prema obrazloženjima takav gubitak je od 180 milijuna kuna. Mi iz kluba SDP-a predlažemo da se ne svađamo oko računica, a da se ne bi svađali oko računica neka se Vlada obveže da svima jedinicama lokalne samouprave koje će ostvariti gubitak, taj gubitak nadoknadi iz državnog proračuna. Ako smo mi u krivu, pa gubitka nema, nema opasnosti za državni proračun. Ako Vlada ili vladajuća većina, odbije naš zaključak ili naš prijedlog, onda gubitka ima ili se boji da će taj gubitak biti takav koji neće moći biti nadoknađen iz proračuna, državnog proračuna. Ali tu nema nikakve bojazni, jer samo s osnova povećanja cijena struje i nafte preko milijardu i 300 milijuna kuna bit će više od PDV-a u državnom proračunu plaćeno tijekom ove godine. Dakle, Vlada ima novaca, Vlada odnosno državni proračun može prihvatiti ovakvu obavezu. Od prihvaćanja ovakve obaveze bit će jasno da li smo mi u pravu ili je u pravu Vlada. Ako Vlada prihvati naš prijedlog znači nema gubitka, jer nema nikakvih budućih obaveza za Vladu, ako ne prihvati onda gubitak nije milijardu 180 milijuna, nego je on u tom trenutku daleko veći. Mi naravno, uvijek se brinemo kada Vlada ili vladajuća većina čini nešto na teret jedinica lokalne samouprave, jer naš cilj je da jedinice lokalne samouprave fiskalno snaže, to je u konačnici i u programu Vlade, ovaj zakon je u suprotnosti sa programom Vlade zato jer ovaj zakon znači fiskalno slabljenje jedinica lokalne samouprave i on ne ide ka tome da, iako je u koalicijskom sporazumu vrlo vješto napisano da se prihodi poslovanja, a ne porezni prihodi povećavaju, dakle da se prihodi poslovanja povećavaju, ovaj zakona ide za tim da se čak i prihodi poslovanja jedinica lokalne samouprave u odnosu na državni proračun i porezne prihode državnog proračuna dalje smanjuju. Prema tome, vrlo konkretno klub SDP-a dakle predlaže da se iskrenost Vlade i njihovog izračuna očituje time da li će prihvatiti naš prijedlog da jedinicama lokalne samouprave koje će ostvariti gubitak do kraja godine i slijedećih godina taj gubitak nadoknadi ili ga ne nadoknadi. Mi smo govorili o decentralizaciji i onda smo rekli kada, ako su oni koji su bili u Saboru, ako se sjećaju rekli smo da je evo tim zakonom ukupno porez na dohodak decentraliziramo u jedinicama lokalne samouprave. To je isto bio još jedan spin, jer je ostalo 21% u Fondu za poravnanje. Prema tome, ako smo deklaratorno za to nema nikakvog razloga da ukupno porez na dohodak decentraliziramo jedinicama lokalne, područne (regionalne) samouprave, dakle općinama, gradovima i županijama, a da Fond poravnanja se kumulira iz povećanih prihoda silnih poskupljenja koje već jesu na djelu ili koje će u budućnosti se ostvariti u Republici Hrvatskoj. Jer mi ovdje govorimo o tome da je porasla cijena nafte. Porasla je cijena ulja od izbora do danas. Ulje je bilo 9 kuna na dan izbora, danas je ulje minimalno 12, a prosječno 14 kuna. Na 9 kuna ulja, na 9 kuna bruto izračunajte koliko je PDV, a izračunajte koliko je PDV na 14 kuna ulja, pa ćete vidjeti koliko je povećanje prihoda proračuna s osnova PDV-a na to isto ulje. Jer mi računamo dakle, da prihod proračuna, državnog proračuna, jest PDV. I on je stabilan. Nažalost, mi danas ne govorimo o povećanju prihoda proračuna jedinica lokalne samouprave, ali sasvim sigurno će se danas neko povećanje cijena dogoditi, a to će rezultirati povećanjem prihoda od PDV-a u državni proračun. I ovo jest jedna od parcijalnih mjera, koja treba spriječiti pad standarda građana koja će se dogoditi, ali s druge strane, pad standarda građana je rezultat povećanja cijena proizvoda i usluga. Povećanje cijena proizvoda ili usluga, jest povećanje prihoda proračuna s osnova PDV-a. Prema tome, vrlo iskreno nastupamo pred vladajuću većinu, vrlo iskreno vam nudimo da budete i vi u izračunu iskreni, odnosno da konačno jedanput ne radimo nešto na štetu jedinica lokalne samouprave. I na kraju, bilo je tu rasprave i riječi o nafti. Pa je rečeno kada je cijena barela nafte bila 30 dolara, da je onda dignuto na 7 kuna, danas kada je 130, da je 10 kuna. Dame i gospodo, kada je cijena hrvatske nafte bila 30 dolara, cijena benzina je bila 7 kuna. Danas kada je cijena hrvatske nafte 30 dolara, cijena iste te litre benzina proizvedeno od te hrvatske nafte jest 10 kuna. Netko na hrvatskoj nafti zarađuje, a građani Hrvatske od toga nemaju koristi.
Hvala. Imamo, budući na jednu i drugu raspravu tri ispravka netočnog navoda. Prvo je gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Moram li ispraviti netočan navoda jednoga pa drugoga ili?
Jedan je ispravak.
Jedan ispravak na oba dva? Dobro. Onda ću pokušati ubrzati. Dakle kolega Maras je netočno naveo da hrvatska Vlada nije pravovremeno reagirala na energetsku krizu. Ja znam kolege iz SDP-a da vas ljute izvješća Vlade koja su pozitivna, da ne bih njih citirao citirati ću izvješće Svjetske banke koje se odnosi na lipanj ove godine gdje je ekonomsko izvješće za EU 10 članica, novih članica koje su ušle nedavno, i Hrvatsku. Dakle u tom izvješću, ekonomskom izvješću se pokazuje da se sve te zemlje relativno dobro nose sa posljedicama svjetske financijske krize koje se iskazuju kroz osporavanje gospodarskog rasta, rasta inflacije te strože uvjete kreditiranja, dapače ističe glavna ekonomistica Svjetske banke za Hrvatsku. U Hrvatskoj su pravodobnim intervencijama monetarne i fiskalne politike smanjeni prijenosi globalnih šokova pa su izbjegnute posljedice poput inflacije više od 10% kao što je to primjerice u Bugarskoj, u Rumunjskoj koje su članice Europske unije. Što se tiče ovoga što je gospodin Mršić govorio da su gradovi i općine …
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Evo ja bih ispravila netočan, jedan od netočnih navoda zastupnika Mršića koji je rekao da se Zakon o izmjeni Zakona o porezu na dohodak da će se destabilizirati prihodi gradova što potpuno uopće nije točno, jer uz ovaj zakon ide istovremeno i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, ali bih ga također podsjetila kada su oni davali prijedlog da se dakle poveća onaj porez na, neoporezivi dio na 1.900,00 da onda nisu dali ovakav prijedlog zakona kao naša Vlada, dakle istovremeno i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i ravno to bi bila prva destabilizacija financiranja gradova. Jel' tako kolega Mršić?
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi kolega Mršić je kazao sljedeće. Mi u jedinicama lokalne samouprave kaže znao da smo izgubili novim porezom na dohodak. Pa evo ja bih odgovorio kolegi Mršiću da i ja dolazim iz jedinice lokalne samouprave i tvrdim apsolutno suprotno i tvrdim da smo dobili više. Ukupno oko 2,5 milijuna kuna, s tim da kao brdsko-planinsko područje povrat poreza na dobit nam se vraća automatizmom pa sada vi izračunajte, mislim da matematika ne može lagati. Obzirom da su bila dvojica, mogu li odgovoriti i kolegi Marasu? [[Upadica: Može.]] Dakle kolegi Marasu dakle na tvrdnju da država zapravo kao neznatno ili vrlo loše vodi računa o sufinanciranju. Kolega Maras, 900 milijuna kuna koliko će državu i lokalnu samoupravu koštati povećanje neoporezivog dijela plaće sa 1.600,00 na 1.800,00 kuna, strukturne potpore prema prvim procjenama će biti negdje oko 600 milijuna, a za sada će država iz proračuna za sufinanciranje 20%-tnog poskupljenja struje izdvojiti oko 166 milijuna.
Hvala. U ime kluba HSLS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa gledajte ja ovu raspravu ne bih doživio u ovako blokovskom kontekstu kako se ona počela razvijati. Meni je ova rasprava kolege Mršića bila vrlo simpatična na neki način on je imao jednu inspirativnu, ali i provokativnu raspravu. Ja da sam ministar financija, ja bih prihvatio ovako jedan zaključak, jer za mene stabilnost punjenja proračuna državnog je jednako važna kao i stabilnost punjenja lokalnih proračuna, da tu nema trauma i da nema pluseva i minusa. Prema tome što se tiče ako se zalažemo sa fer play inače u građanskom životu, zašto se ne bi zalagali za fer play ovdje i ako je takva ponuda ja bih je kao ministar financija prihvatio, ali na žalost nisam ministar financija i teško da ću biti. Drugo da budemo isto tako precizni, istine radi kolega Matušić je, izlazi van, on je reagirao na gospodina Kajina, ali istine radi valja reći da Istra u kontinuitetu zaista sve ove godine Hrvatske države izdvaja najviše i sigurno je najmanje krupnih infrastrukturnih projekata u Istri isfinancirano iz državnog proračuna i ja razumijem i uvažavam frustriranost kolege Kajina jer je i ja dijelim i tu treba načiniti ozbiljne pomake u budućem razdoblju. To nije, to ipak nije razlog da se redoviti prihodi Istre iz proračuna generaliziraju i banaliziraju. Naime uvijek se zaboravi za ovom govornicom reći da građani Istre primaju i mirovine i da se plaćaju sve zdravstvene usluge, odnosno usluge zdravstvene zaštite. One nisu male, one su sigurno veće od 250 milijuna kuna mjesečno. Prema tome to je isto značajna stavka. Ja jesam zaista za fer play i da kada nešto govorimo da govorimo i prikažemo cjelokupnu sliku, a ne da stvaramo krive slike ili krivu percepciju kod naših građana, slušatelja ili gledatelja i onih koji nas na bilo koji način prate. Da prijeđem polako na konkretno. Sigurno klub Hrvatske socijalno-liberalne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika će ova dva zakona podržati ne zato što smo pali u nesvijest zbog toga što su oni dobri, ali su kvalitetni pomaci, pomaci u ovom dijelu zakonodavstva a prouzročeni su korekcijama odnosno promjenama na tržištu rada. Naime, socijalni partneri se nisu dogovorili na moju žalost oko kolektivnog ugovora kojem bi utvrdili novu cijenu minimalne plaće jer bi to bilo znak zrelosti socijalnih partnera u Republici Hrvatskoj, ali su se dogovorili da to Vlada učini Zakonom o minimalnoj plaći i mi smo ovdje svi ili u najvećem dijelu dignuli ruku za taj zakon i to ćemo poštivati. Donošenje tog zakona, naravno efekti ne bi bili takvi ako bi neoporezivi dio plaće ostao na 1.600,00 kuna. Prema tome, kao nužnost pokazala se i korekcija neoporezivog dijela plaće sa tisuću 600 na tisući 800 kuna. Znam da su sindikalni zahtjevi bili veći, ali ajmo reći da je to nešto što je dogovoreno. Isto tako nalaže se odmah time uzročno-posljedično nalaže se i potreba da se, da dođe do izmjena u Zakonu o financiranju jedinica lokalne, odnosno regionalne samouprave i pretpostavka je da bi ovo moglo ići na neki način, odnosno da ćemo stvarno stanje znati nakon po proteku fiskalne godine, pa ćemo moći objektivno govoriti tko je dobio tko je izgubio, ali vjerujem ili želim vjerovati da su predlagači ovog zakona išli sa idejom da nitko ne bude na gubitku, odnosno da se postigne onaj cilj koji se želio učiniti sa donošenjem Zakona o minimalnoj plaći, odnosno da se ublaže teške posljedice porasta troškova života od čega je sve ovo i počelo. Kažem ovo je sve skupa inicirano promjenama na tržištu rada. Međutim ima jedna velika grupa naših građana koja je dio tog tržišta rada, na žalost oni koriste plodove svog minulog rada, ali za nas u Hrvatskoj stranci umirovljenika minuli rad i tekući, odnosno živi rad je nerazdvojivo vezan i meni je žao da inicijativu koju sam kao predsjednik Hrvatske stranke umirovljenika uputio ministru Šukeru nije prihvatio onakva kakva mu je predložena, a inicijativa koja je sad pretočena u ovaj, u amandman koji ste primili na klupe znači da se ne smije zanemariti i odnos u kojem su korisnici minulog rada naši umirovljenici bili do sada. Naime, njima je ne bez razloga još 1996. godine utvrđeno da će neoporezivi dio mirovine biti 3 puta veći od neoporezivog dijela plaće. To je svojevrsna kompenzacija za sve gluposti koje su nam se događale oko mirovina. Taj se odnos postupno smanjivao i zadnji odnos koji je uspostavljen 2004. godine je bio neoporeziv dio plaće 1 naprama 1,875, odnosno naprama 3 tisuće kuna. Dakle tisuću 600 kuna neoporeziv dio plaće, 3 tisuće kune neoporezivi dio mirovine. Kada bi taj odnos zadržali, a to i je cilj ovoga amandmana onda bi neoporezivi dio mirovine bio 3 tisuće 375 kuna, a ne 3 tisuće 200 kuna kako je ovdje predloženo i to je suština amandmana koji sam na ovaj zakon predložio, da taj odnos ostane isti. Bilo bi pošteno ako je to 2004. dogovoreno kod zadnjih izmjena Zakona o porezu na dohodak da se to i dalje primjenjuje, jer sa mandatom svake nove Vlade ne počinje svijet. Neka pravila se moraju poštivati i od ranije. To vam otprilike znači da sada plaća 167 tisuća umirovljenika, dakle da nisu tako bogati, odnosno da su prosječne mirovine daleko ispod tih 3 tisuće kuna, 167 tisuća umirovljenika plaća porez, s ovim prijedlogom koji je dala Vlada 130 tisuća će i dalje plaćati porez, a sa ovim što smo mi predložili, dakle što sam predložio kao amandman plaćalo bi 110 tisuća umirovljenika sa većim primanjima od 3 tisuće 375 kuna. Podsjećam da su veće mirovine u pravilu ako nisu po povoljnijim uvjetima ili po posebnim zakonima povoljnije mirovine su proizvod dugogodišnjeg uplaćivanja izvjesnih suma doprinosa u Mirovinski fond i to nitko nekome ne poklanja, jer više od dvije trećine prihoda državnih proračuna u odnosu na rashode po osnovi mirovina je od uplate doprinosa sadašnjih radnika. Ovo što se ovdje nudi nije neko velike i spektakularno rješenje za porast troškova života. Ako se ovako nastavi možda ćemo težiti sa nekim rješenjima koja je npr. Italija imala svojevremeno u primjeni, a to je svojevrsni dodatak na skupoću, jer podsjećam od rada pa čak i onog najjednostavnijeg svaki radnik bi trebao osigurati egzistenciju za sebe i za svoju obitelj. To su neki temelji socijalne države od kojih ne smijemo odstupiti, odnosno ne smijemo se čak ni udaljavati od toga. Prema tome, ja bih bio puno sretniji da kad smo donosili Zakon o minimalnoj plaći, da smo donosili Zakon o minimalnim plaćama, dakle da postoje rasponi ispod kojih se ne može i da priliv doprinosa u državni proračun bude što veći, da imamo rezervi i za povećanje mirovina. Ovo isto tako ne nudi nikakvu sigurnost za umirovljenike, jer oni i dalje ostaju na dva puta godišnjim usklađivanjima mirovina, a to nikako, taj sustav ne odgovara za ovakvu rastuću inflaciju, odnosno ovakav porast troškova života i tu apeliram na hrvatsku Vladu, odnosno tražim u ime Hrvatske strane umirovljenika i umirovljeničkih udruga hitan sastanak kod premijera jer ovo stanje postaje neodrživo za hrvatske umirovljenike. Naime, danas kad se vrši usklađivanje ono se počinje isplaćivati sa 9 mjeseci zakašnjenja od onog perioda za koji se računa. Sa 9 mjeseci. Prema tome, mi poznajemo usklađivanja mirovina koje smo imali i mjesečno i sukladno rastu plaća i mješovite sustave i sukladno povećanju troškova života, samo upozoravam ovaj Visoki dom da je egzistencija hrvatskih umirovljenika ozbiljno ugrožena i da se ne može na njih zaboraviti u ovakvim projektima. Dakle, projekt je ostao otvoren. Više od jedne četvrtine projekta borbe protiv rasta troškova života nije pokriveno. Hrvatski umirovljenici ovime nisu pokriveni. Prema tome, nema spora da je Hrvatska stranka umirovljenika nikad stavila daj nama, a drugima uzmi, tako se nikad nije postavila i mi ćemo glasati za povećanje neoporezivog dijela plaće, međutim to nije sve i budimo svjesni da to nije gotov posao. Apeliram na svih vas da u okviru vaših mogućnosti isto tako djelujete u svojim strankama i upozorite na ovo što sam vam sada govorio. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče. Kolega Hrelja je netočno rekao i konstatirao da se sindikati nisu uspjeli dogovoriti oko kolektivnog ugovora o minimalnoj plaći, pa je Vlada zato donijela Zakon o minimalnoj plaći. Socijalni partneri koji čine sindikate, poslodavce i vlade dogovorili su se da način na koji se tim kolektivnim ugovorom i 1998. godine obračunavala najniža plaća nije bio dobar, bio je štetan za tu kategoriju ljudi koja je primala tu najnižu plaću tim više što većina zemalja Europske unije ima Zakon o minimalnoj plaći da se donese Zakon o minimalnoj plaći što nema veze s Vladom. To je dogovor socijalnih partnera. A nisu uopće o kolektivnom ugovoru novom razgovarali [[Upadica: Nijedna ozbiljna zemlja nema Zakon o minimalnoj plaći.]] Da se ponovo vratimo kolega na to … [[Govornik je udaljen od mikrofona, ne razumije se.]]
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga, gubi pravo. Druga gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa kako je i predstavnik našeg kluba rekao mi ćemo podržati ovaj zakon jer i minimalni pomaci koji idu u korist građana zapravo trebaju biti u Parlamentu prihvaćeni. Međutim ono što predlagač definira kao osnovni cilj ovoga zakona a to je ublažavanje posljedica rasta cijena energije zapravo neće biti postignut i donošenjem ovog zakona. Naime nakon tri godine po prvi puta mijenjamo visinu poreznog odbitka i to sa 1600 na 1800 kuna i zapravo to su tako minimalni pomaci za one najniže kategorije, radnika s onom najnižim iznosima plaća da oni zapravo u jednom mjesecu mogu biti izgubljeni. A reći ću to zbog toga što smo mi u svibnju zabilježili prvi puta nakon dosta godina visoku stopu inflacija od 6,4% s obzirom da i u prethodnim mjesecima se ona kretala blizu 6%. Dakle u posljednja 2 mjeseca 5,7%. Mali su izgledi s obzirom na najave novih poskupljenja energenata dakle električne energije, vjerojatno do kraja godine i plina. Da ne govorim o gorivu na koje praktički također nemamo utjecaja. Cijena hrane zbog toga što će, što su povećani troškovi proizvodnje u poljoprivrednoj djelatnosti. Dakle do kraja godine ne možemo očekivati da će stopa inflacije biti manja. Možemo očekivati samo da će se zadržati najmanje na toj razini i to bi bio veliki zapravo uspjeh. Da će inflacija rasti naznake su bile već u drugom polugodištu prošle godine i mi se zaista eto gotovo 7, 8 mjeseci nismo dovoljno dobro pripremili za to što nas očekuje. Reći ću evo nekoliko podataka koji su sada svježi, koje je objavio Državni zavod za statistiku, a to je da je u ovim, u ovom periodu koji je sada praćen dakle negdje sa svibnjem prehrana porasla u odnosu na isto razdoblje prošle godine za 11%. Ponovit ću najveći udar cijena zapravo je tek pred nama. Realne plaće su u padu već nekoliko mjeseci zaredom. A one su i tako vrlo niske. Eto za prva tri mjeseca tekstil ima prosječnu plaću 2 tisuće 963 kune. Drvna industrija bez namještaja 2 tisuće 946, a proizvodnja namještaja 3 tisuće 128. Prisjetimo se da su to djelatnosti koje neće ostvariti najnižu odnosno minimalnu plaću po zakonu koji smo neki dan usvojili. A ako je minimalna plaća onaj minimum za preživljavanje onda je pitanje zašto bi ona trebala biti oporezivana? Zato samim time što nam tri minimalne plaće su potrebne za onu takozvanu sindikalnu košaricu koja znači donji prag za preživljavanje obitelji. Dakle a i takva minimalna plaća, i na takvu minimalnu plaću plaćat će se porez. S druge strane postavljamo i pitanje zašto se ne koriste i druge olakšice? Zašto se ne uvode druge olakšice? Stalno ističemo i naš ministar obrazovanja, znanosti i kulture govori o Hrvatskoj kao o zemlji znanja a nismo baš tako dobro obrazovani. Nismo osposobljeni za konkurentsku proizvodnju ni u, koja dolazi u Hrvatsku ali pogotovo ne da se natječemo na europskom i svjetskom tržištu. Zašto ne uvodimo porezne olakšice na dodatno obrazovanje? Na učenje stranih jezika? Na informatičko opismenjavanje? Ništa od toga ne vidimo u promjeni ovoga zakona. Dapače kad se to predlaže onda se to odbija. Zato ću reći da mi je drago što je Vlada sada pronašla mogućnost kako će riješiti onaj udar na državni proračun kroz smanjenje prihoda poreza na dohodak. Kada smo prije dva, tri mjeseca predlagali i nešto slično možda samo sa malo većim iznosom dakle sto kuna više onda je to bila nepremostiva prepreka. Kažem drago mi je da je Vlada u jednom dijelu prihvatila i našu inicijativu i naše obrazloženje i da to ipak se vidi, nije takav udar na proračun da se to ne bi moglo prihvatiti. Međutim zaista zabrinjava za hrvatsko društvo da jedna Vlada oporezuje minimalnu plaću a grčevito se bori da ne oporezuje kapitalnu dobit. Dakle ako ćete zaraditi minimalnu plaću na 300 ili 400 kuna platit ćete porez u visini od 15%. Dakle u onoj prvoj, prvom poreznom razredu. Ali ako ćete kao vlasnik dionica dobiti recimo 55 milijuna kuna dividende koliko dobivaju neki naši poduzetnici nećete platiti niti jedne lipe poreza. To je zaista u ovakvoj socijalnoj situaciji u društvu jednostavno nezamislivo. Zašto jedna vlada to čini i zašto ne želi uopće otvoriti ni raspravu da se prošire mogućnosti odnosno porezne mogućnosti i da konačno primjenjujemo odredbu našeg Ustava da svatko plaća porez prema svojoj ekonomskoj snazi. Ne mogu poreze plaćati i državnu blagajnu puniti oni najsiromašniji. I kad se ovdje govori kako se to velike mjere poduzimaju za ublažavanje rasta cijena energije i na kućni budžet onda ću ovdje i ja se poslužiti sa izvješćem Svjetske banke koja kaže da je, da nije moguće subvencionirati cijenu električne energije na način kao što to naša Vlada predlaže. Da je to potrebno raditi kroz socijalne programe i socijalne mjere. Mi smo u našoj interpelaciji koju očekujemo da će na ovoj sjednici biti i raspravljena predložili da se udar cijena energije na budžet obitelji rješava programom socijalnih mjera, dakle socijalnim paketom koji će omogućavati subvenciju samo onima kojima je to potrebno uz određene kriterije koji moraju biti tim programom utvrđeni. Dakle, ovo su minimalni potezi Vlade i oni sigurno neće polučiti efekte, jer za one najniže samo rast cijena na primjer kruha pojest će im za nekoliko dana čitavo povećanje plaće koje će dobiti zbog toga što imaju veću poreznu olakšicu. A što se tiče ovog drugog zakona koji se nastoji nadoknaditi manjak prihoda po ovoj osnovi jedinicama lokalne i regionalne samouprave treba reći da moramo dalje razmišljati kako ići u financijsku decentralizaciju i ostavljati ili drugim riječima, da, dobro sam rekla ostavljati više sredstava općinama, gradovima i županijama. Jer mi sada porez na dohodak upravo stoga što ćemo povećati udio općina i županija smanjujemo onaj dio koji se odnosi na izravnanja koja također ide onima koji imaju potrebe za to. Hrvatska je na žalost još uvijek regionalno jako različita, jako različito nerazvijena i trebat će određenim dijelovima Hrvatske još uvijek određena financijska pomoć. S obzirom da će država ove godine upravo stoga što na temelju visokog rasta cijena ubire daleko više od PDV-a nego što je to bilo planirano, što ubire cjelokupni dio poreza na dobit morati iz tog dijela poreznih prihoda zapravo povećati ova sredstva za porezno izravnanje za određene jedinice lokalne i regionalne samouprave, a zaista bi bilo potrebno da se i dio poreza na dobit ponovo vrati tamo gdje se on ostvaruje. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Pa ja ću se malo vratiti u ne tako davnu prošlost vezanu uz porezu na dohodak koji u današnjem obliku postoji još od 1994. godine, a kao što smo svi sudionici toga od tada pa do danas događale su se stvarno brojne promjene u smislu obuhvata oporezivog dohotka veličine osobnog dohotka, rasporeda poreznih stopa, broja olakšica i načina oporezivanja pojedinih vrsta dohotka. Iznos osobnog dohotka rastao je brže od prosječnog dohotka, pa se udio te olakšice u ukupnom dohotku iz godine u godinu povećavao tako negdje sa 46% '97. godine rastao je negdje 55% 2004. On je sad preko 60% itd. Od ostalih olakšica pa sve do 2001. godine postajala je samo jedna i to u 2003. godini, a u 2003. godini imali smo dvadesetak olakšica čime je dodatno smanjena porezna osnovica. U '97. godini imali smo dvije stope što znamo da je to bila 20 i 35%. U dvije i prvoj tri stope 15, 25, 35 pa smo onda dodali 2003. godine još i četvrtu stopu od 45%. Sve te promjene odrazile su se na prosječnu poreznu stopu, progresivnost, učinak preraspodjele, dohodak, te na složenost i troškove administracije. Učinak osobnog odbitka ima i presudno značenje za progresivnost poreza na dohodak dok učinci ostalih olakšica su daleko manji. Mislim da i to sve zajedno treba o tome voditi računa. No, ovaj Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak postižu se pozitivni učinci, a posebno povećanje neto plaće radnika bez dodatnog opterećenja na troškove rada poslodavaca. Povećanjem osobnog odbitka sa 1600 na 1800 kuna uz primjenu, a mislim da ne možemo to odvojeno gledati. Možemo samo zajedno gledati. Znači, uz primjenu nove minimalne plaće od 2748 kuna od 1. srpnja ove godine neto plaća će porasti sa 1890 kuna na 2128 kuna ili porasti će za 238 kuna. Isto tako, za 238 kuna, ali to za zaposlene koji žive u Zagrebu gdje je najveći prirez. Znači, tamo gdje je prirez manji ili gdje ga uopće nema bit će i veće povećanje na toj minimalnoj plaći. Što se tiče na razini prosječne plaće to će porasti 106 kuna. Znači, opet govorim o Zagrebu gdje je prirez najveći. Tamo gdje je prirez manji ili gdje ga nema sigurno će biti i veće povećanje. Sigurno da mi možemo sada govoriti da li je to dovoljno ili da li su to kvalitetne mjere ili da li su uopće dovoljne mjere da bi ublažile današnje socijalne tenzije. O tome se da razgovarati i jasno tu se možemo do sutra nadmudrivati i svi ćemo se složiti da bi trebalo puno više i da to normalno nije dovoljno. No, sigurno da to treba gledati i u onom smislu mjera Vlade koja je najavila da će pokušati sa dijelom tih mjera utjecati na ove socijalne tenzije. Povećanje sigurno od 238 kuna će koliko toliko ublažiti rast troškova života na čiji normalno znamo pad i o cijenama koje ste vi dosta tu često spominjali. Najviše utječu cijene energenata, cijene nafte, bit će i struje sada itd. a i ostalih usluga koje su išle gore, pa čak po jedinicama lokalne samouprave. Vjerujem da će Vlada već i ovim drugim mjerama koje su najavljivali pomoći socijalno ugroženim građanima, tako da uz ove mjere koje su sada već kroz ovaj zakon ovdje definirane, a to je znači i minimalna plaća i neoporezivi dio dohotka, da će i dodatnim mjerama onim socijalno najugroženijim radnicima Vlada još dodatnim mjerama pomoći. Povećat će se jasno i neto svote mirovina svim umirovljenicima koji imaju mirovinu veću od 3000 kuna. To će faktički porasti na 3200 kuna i takvo povećanje će obuhvatiti 240287 umirovljenika u Hrvatskoj. E sad, mi možemo reći da je to malo, da je možda trebalo više. I tu se da sigurno nadmudrivati, ali to su činjenice. Važno je isto tako naglasiti da će prihodi od poreza na dohodak i prireza porezu na dohodak smanjiti lokalnim jedinicama, dohodak smanjiti lokalnim jedinicama zbog povećanja osobnog odbitka za neke, koliko vidim u zakonu 9,38% ili to bi bilo do kraja ove godine oko 414,5 milijuna kuna. No, važno je naglasiti da država je predvidjela supstituirajuće izvore prihoda. O tome ste i vi već pričali u tom smislu da će se gradovima za 3 postotna poena povećati udio poreza na dohodak, da će gradu Zagrebu 3,5, županijama 0,5 postotnih poena. E sad, koliko će gubiti i koje su to matematički izračuni do sada i o tome bi se dalo razgovarati, ali vrijeme će pokazati da li će gubiti ili neće gubiti jedinice, lokalne jedinice. Ali ja bih u svakom slučaju tu želio naglasiti i to je važno naglasiti da upravo ovi supstituiri supstituirajućim djelovanjem Vlade ne bi smjelo doći do dodatnog povećanja cijena usluga u lokalnim jedinicama pod izgovorom da su upravo izgubili kroz ovaj porez na dohodak pa zbog toga oni moraju dizati nove cijene pojedinim komunalnim, posebno komunalne usluge. Tako da mislim da bi tu morali otvoreno reći našim sugrađanima kada se već toliko zalažemo svi zajedno da na neki način pomognemo svojim sugrađanima da ublažimo da će svatko, ako će trebati i svoj dio tereta snositi, ali da u tom dijelu nikako to neće ići na štetu građana da bi se povećavale cijene u jedinicama lokalne samouprave kao što smo to imali nedavno priliku vidjeti i doživjeti kako se radilo. Eto, hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin Gordan Maras. Izvolite. Dvije zapravo. Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo, sad vidimo jednu novu praksu kada se povećanje neto plaća pokušava vezati više zakona kako bi ono ispalo veće tako da je gospodin Kunst rekao da uz ovaj zakon treba vezati i Zakon o minimalnoj plaćo kako bi ta plaća izgledala da je više porasla nego što će porasti ovim zakonom. Ja bih vas gospodine Kunst, vidim da ste digli odgovor na repliku, možete li izgovoriti koliko će ljudima koji imaju minimalnu plaću po ovom zakonu porasti plaća? Znate li koji je to iznos? Ako mi možete na to odgovoriti, a ako slučajno ne znate, ja ću vam reći nakon vaše rasprave, on otprilike iznosi 3 litre benzine, 2 i pol litre ulja, tako da možete otprilike sad pogoditi koliko je to. Tako da bih vas ja molio da ne vežete više zakona kako bi na neki način pokušali pokazati situaciju boljom nego što je i sa druge strane, taj Zakon o minimalnoj plaći, baš ste vi argumentirali da je on dogovor svih socijalnih partnera, a sad ste malo prije argumentirali kao neku inicijativu koja uz ovu je prezentirana od strane Vlade kako bi se plaće nominalno povećale. Evo, tako da vas molim da ujednačite malo svoje rasprave. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Pa gledajte, ja ne znam zašto, mi možemo, ja mogu vas razumjeti kao oporbu da ćete kritizirati. To je normalno i to je posao opozicije, ali mi nije jasno zašto nećete shvatiti da i ovaj Zakon o porezu na dohodak, pa i Zakon o minimalnoj plaći da su to mjere kojima Vlada, normalno u dogovoru sa socijalnim partnerom, pa sto već i čuli, mislim da je Hrelja isto govorio da je to postignut dogovor sa socijalnim partnerima pokušava utjecati upravo mjerama, pokušava utjecati na socijalne tenzije građana. I ne moramo, ne možemo pred tim zatvoriti oči. Možemo se praviti ludi pa sad reći, e sad Zakon o porezu na dohodak, odnosno onaj neoporezivi odbitak će nekome 30 kuna dići, ne da bi umanjili značaj. Ali moramo to gledati u kontekstu plaće, pa to se rješava na razini plaća. Ne dobiva se taj odbitak posebno. On se dobiva u okviru plaće neke koju radnik dobije na kraju mjeseca na neki način, negdje mu se isplaćuje. Ali već kad ste me, znate ovako povukli, ja ću vas podsjetiti 2000. godine novi Zakon o porezu na dohodak je uveo tri porezne stope, tada 15, 25, 35% umjesto do tada dvije od 20 i 35%. On je išao upravo u prilog onima sa većim plaćama. Radnici tada sa najnižim plaćama, minimalnim plaćama, kako god hoćete, tada nisu mogli iskoristiti svoje porezne olakšice, a još posebno kada se uveo prirez gdje grad Zagreb je 18% sa prirezom koji je bio dodatni teret i dodatno oporezivanje plaća građana tada. Mislim, nemojmo omalovažavati sadašnje intencije socijalnih partnera, ako ne želite baš Vlade, da spomenem tu riječ oko pokušavanja ublažavanje ovim mjerama socijalnih tenzija, jasno da onda možemo prikazivati na ovaj način, ali to su činjenice. I na kraju, činjenica je i ta da nijedan klub zastupnika nije rekao da neće podržati ovaj zakon, nego su svi rekli da će ga podržati, pa i to nešto onda znači.
Hvala. Ima još replika. Gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa evo, kolega Kunst doista je zanimljiva ova figura koju ste ovdje izveli. Vidite, država može povećavati cijenu svojih usluga, HEP može povećati za 20% cijenu svojih usluga, to je učinio 2005. pa će sada ponovno učiniti. INA može otići sa cijenom benzina proizvedenog od hrvatske nafte u nebo, je li, ali lokalna samouprava ne bi smjela povećati primjerice cijenu usluge sakupljanja smeća koji se kamioni, koju odvoze kamioni koji se tankaju sa tim benzinom. Ili ne bi smjela povećati cijenu usluge koja će biti prouzročena time što će drastično biti povećana cijena električne energije jer, primjerice HEP ne dozvoljava lokalnoj samoupravi da bude u dnevno-noćnoj tarifi, dakle da plaćamo struju kao noćna tarifa, a koristimo za javnu rasvjetu iza ponoći … [[Govornik se ne razumije.]] jer gotovo nitko u Hrvatskoj ne koristi tu struju nego je plaćamo po jednoj prosječnoj cijeni i sada će nama to otići 20% gore. I mi bi to trebali ne znam od kuda pokriti. Vjerojatno bi nam trebalo pasti nešto s neba koja kuna. A onda s druge strane ćemo još dobiti 180 milijuna kuna manje u gradske proračune, općinske i županijske s osnova djelovanja ovog zakona. Ja vjerujem da lokalna samouprava neće, barem ne do izbora dizati cijene svojih usluga. A kad već spominjete kolegu Bandića, evo onda vam moram reći, vama koji živite u Zagrebu ili oko Zagreba. Kad je Bandić drastično dignuo cijenu vode i odvodnje za građane, to vama iznosi 12 kuna i 83 lipe. Nakon tog enormnog poskupljenja, cijena vode je bila niža nego što je u Varaždinu koji nije dignuo cijenu vode, daj budite ljubazni, nego što je cijena vode u Zadru primjerice, nego daj budite ljubazni, nego što je cijena vode u Zadru primjerice gdje nije bila dignuta što znači da je u Varaždinu ta voda bila skupa godinama prije nego što ste vi počeli plaćati cijenu vode tek kao što je cijena vode u Varaždinu. Prema tome, kada uspoređujete, onda uspoređujte dvije mjerljive kategorije znate. Morate reći hoćete varaždinsku vodu ili zagrebačku. Sad vam je ista voda.
Hvala lijepa. Gospodin Kunst, odgovor. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Mršić na ovo sa figurama ja mislim da što se tiče figura to bi vi morali u vašoj stranci rješavati, vi imate zgodnih figura nego moju, ali meni je drago da ste vi ovu uočili. Ali što se tiče ovog uspoređivanja cijene nafte pa ne znam što ste brkali, struje i ne znam čega, pa cijena nafte je dio globalnog tržišta svjetskog. Vi znate jako dobro da Hrvatska na to ne može utjecati i to je bez veze uspoređivati sada da mi o tome uopće razgovaramo. Drugo što se tiče cijene struje, pa to vi jako dobro znate da u regiji Hrvatska već godinama ima najnižu cijenu struje. Ne da ja branim povećanje, ja sam protiv povećanja, ali se nije moglo izbjeći. Inače bi se moralo na neki drugi način to kompenzirati, znači morala je cijena struje rasti. Ali mi je drago čuti od vas da ste rekli da sigurno očekujete, a to mi je drago baš da vi kažete, odnosno s vaše strane obzirom da je Grad Zagreb na neki način pod socijaldemokratskom partijom, da nećete dizati cijene i da nećete dodatno utjecati na standard građana kroz povećanje komunalnih usluga. Ali što se tiče vode, ma nije problem kada sam govorio o tome, problem je u tome što infrastrukturna mreža nije godinama sanirana, što 60 ili 50% vode otječe u zemlju, što ništa nije poduzeto da se to sanira nego građani plaćaju bez veze u tome je cijeli problem. I zbog toga imamo tako skuplju i skupu vodu nego što je uopće potrebno imati. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali to nije racionalno gospodarenje. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, gospodin Silvano Hrelja. Izvolite.
Gospodine predsjedniče ispravljam netočni navod kolege Kunsta koji je rekao da će povećanje minimalne plaće za nešto više od 240 kuna prouzročiti i povećanje prosječne plaće za više od 120 kuna, kuna plus minus. To je jednostavno nemoguće jer će se povećanje po osnovi minimalne plaće aplicirati na nekih 120 tisuća ljudi koji imaju minimalne plaće, a kada to pretvorite u prosjek svih milijun i 400 tisuća zaposlenih, nemoguće je da to digne toliko prosječnu plaću, odnosno ja bih vrlo rado kolegu Kunsta častio večerom ako se to dogodi. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Evo gospodin Mršić je dosta pričao o poskupljenju struje i nama je na svu sreću u ovom dijelu dvorane obasjalo svjetlo i sada nam tu sija i možda ne bi bilo loše možda da ugasimo svjetlo u dvorani ne bi li svojim primjerom pokazali da smo u stanju uštediti svoju kunu, no dobro šalu na stranu. Ono što treba gledati u kontekstu ova oba dva zakona je sljedeće. Mi smo u 2. mjesecu sa prijedlogom dva zakona predlagali trenutačno ublaživanje inflatornog pritiska koji bi ljudima omogućilo dodatnih 300 kuna neto plaće. To nije prošlo. Ovaj prijedlog zakona koji je došao omogućio je ublažavanje inflatornog pritiska mada je to teška riječ za izgovoriti, koji će ljudima omogućiti sa bruto plaćom 4 tisuće kuna povećanje njihove neto plaće od 30 kuna. Mi smo u 2. mjesecu predlagali povećanje od 300 kuna, sada je došao prijedlog za 30 kuna i dobro je da dolaze nekakvi prijedlozi za povećanje. Meni je drago što je dio tog našeg prijedloga koji je i onda poslan u proceduru, djelomično konzumiran i ovim prijedlogom. Dobro je, pa makar i nakon da dio prijedloga koji dođe iz oporbe se makar i kasnije konzumira u obliku nekog prijedloga koji dolazi iz vladajuće većine, odnosno dolazi iz Vlade. No, međutim, ono što je loše, loše je da je u zadnjih 4-5 mjeseci sve poskupilo. Dodatno je poskupio benzin, nije 9 nego je 10 kuna. Poskupila je hrana, poskupila je struja, poskupile su i usluge. To je ono što je loše. Osim toga, ono što je još loše i što svakako treba brinuti je da će kompletan trošak ovog zakona financirati jedinice lokalne samouprave. Kako? Jednostavno. Povećanjem osobnog odbitka od 1.600,00 na 1.800,00 kuna županije plus gradovi i općine će ukupno uprihodovati manje 420 milijuna kuna što stoji i u obrazloženju. S druge strane 170 milijuna kuna će biti nadoknađeno županijama, gradovima i općinama sa osnova povećanja postotka u udjelu poreza na dohodak. 170 milijuna kuna. To znači da će ukupno jedinice lokalne samouprave izgubiti ne kako je kolega Mršić rekao moram ga tu malo ispraviti, 180 milijuna kuna nego 250 milijuna kuna. Inače kolega Mršić dobro računa sa starim odbitkom, ima kalkulator u glavi pa je uračunao 1.600,00 kuna a povećano je na 1.800,00 kuna i zbog toga nije uračunao tih dodatno 70 milijuna kuna. Dakle riječ je o 250 milijuna kuna, a ne o 180 milijuna kuna. S druge strane ukupan trošak koji će se nadoknaditi Fondom za izravnanje iz državnog proračuna iznosi 237 milijuna kuna. To znači ne samo da će kompletan zakon, tj. paket od dva zakona financirati jedinice lokalne samouprave nego će preko 20 milijuna kuna ostati u državnom proračunu. Kada sam pitao na sjednici Odbora za razvoj da li to sada znači da ćete vi upravo zbog toga rebalansom državnog proračuna predvidjeti rashodovnu stranu Fonda za izravnanje? Da li ćete možda dati više sredstava u Fond za izravnanje? Odgovoreno mi je da se to neće mijenjati, da je ona na razini milijardu i 600 milijuna kuna i da će to tako ostati. No ono što je još loše u tom prijedlogu. Grad Zagreb, Rijeka, Istra, razvijeniji dijelovi Hrvatske će izgubiti, ali neće izgubiti toliko koliko će izgubiti nerazvijeni dijelovi Hrvatske. I upravo zbog toga što će nerazvijeni dijelovi Hrvatske tamo gdje je prosječna plaća manja, tamo gdje je prosječna plaća manja od prosječne plaće na kojoj i na temelju koje je rađena ova kalkulacija će uprihodovati puno puno manje. Tamo gdje je višak kao npr. u Gradu Zagrebu će uprihodovati manje ali opet ne toliko manje kao oni koji tipa Slavonski Brod, tipa Petrinja, tipa Sisak. I s te strane bi bilo izrazito bitno da i kroz rebalans državnog proračuna dođe povećano izdvajanje u Fond za izravnanje, znači više od milijardu i 600 tisuća kuna. I ja moram priznat da sam malo ostao šokiran kada su mi rekli da se taj dio i ta stavka neće mijenjati. A pogotovo iz osnova toga što će država na temelju, tj. sa osnova poreza na dodanu vrijednost i kroz poskupljenje svih proizvoda usluga, struje, benzina uprihoditi u ovoj godini 2 milijarde, pa možda čak i više dodatno PDV-a, ako bude taj iznos više evo to će biti dobro za državu, no međutim dio tog novca bi trebao biti vraćen u jedinice lokalne samouprave. I zapravo, ovo kada je kolega Mršić pričao o financijskom driblingu se de facto pokazuje kao financijski dribling. Mi smo imali onaj porezni Zakon o preraspodjeli dobiti u jedinice lokalne samouprave gdje je kada se zbroje, to su podaci, kada se uzme kalkulacija na dva modela, prvom i drugom, su jedinice lokalne samouprave ukupno bez obzira što je unutra Grad Zagreb, ostale za milijardu i pol kuna u minusu. Ovim zakonom je 250 milijuna kuna su opet u minusu. Ja ne znam da li će doći još nekakav Zakon o porezu na dohodak i vezan za oporezivanje, a da to neće ići na uštrb jedinica lokalne samouprave i zato bi stvarno volio da se uvaži onaj zaključak i kojeg je kolega Mršić iznio u ime kluba, a taj je da se onim jedinicama lokalne samouprave koje izgube, a ja mislim da će ih biti negdje između 70 i 90% nadoknadi proračunski timemark. Hvala.
Hvala. Imamo ispravak, gospodin Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Htio bih ispraviti netočan navod kolege koji kaže da će teret provođenja zakona pasti na jedinice lokalne samouprave. To jednostavno nije točno i to se matematički da lako izračunati. Istu priču smo slušali i 2006. godine kada je usvojena izmjena Zakona o porezu na dohodak, kada je povećan udio gradova na 52% i 2007. godina je to najbolje potvrdila. Na primjeru grada iz kojeg dolazim, Valpova, 5 milijuna kuna više je ostvareno u gradskom proračunu od poreza na dohodak što je više od 1/3 ukupnog proračuna grada, a izgubljen je porez na dobit koji je bio oko pola milijuna kuna. Dakle, izračunajte tko je tu na dobiti? Možda je slučaj u Zagrebu drugačiji, ali je činjenica da se porez na dobit, nije pravedno da se plaća na osnovu samog sjedišta tvrtke, jer INA, Croatia osiguranje, Privredna banka posluju i dobit ostvaruju u cijeloj Hrvatskoj, a ne u Zagrebu, a plaćaju prema mjestu, odnosno plaćali su. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak gospođa zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo ispravila bi poštovanog kolegu kada je rekao da je Grad Zagreb izgubio 500 milijuna kuna preraspodjelom o porezu na dohodak. Sada ću ja vama reći. To vam je samo jedan, točno je to, da je to bio vama samo jedan alibi SDP-u u Gradu Zagrebu, a i u čitavoj Hrvatskoj, da bi na temelju toga podigli astronomske cijene komunalija, to vam je bio alibi, jer niste imali drugog razloga, pa ste se pozvali na tu preraspodjelu poreza na dobit. Voda u Gradu Zagrebu je poskupila 200%, ako niste znali. Odvoz smeća poskupio je 80%, ako niste znali itd. Što se tiče vodovodnih mreža koje su ko' sito šuplje, što se tiče novih vodova magistralnih za vodoopskrbu, što se tiče kanalizacijskih teretnih kanala u Gradu Zagrebu vam nije apsolutno niti kilometar napravljeno u ovom velikom poskupljenju koje ste vi i izazvali ste s time inflaciju, malo razmislite.
Hvala lijepa. Imamo povredu Poslovnika, gospodin izvolite.
Gospodine predsjedniče, povrijeđen je članak 210. Poslovnika, odnosno 209. pardon. Gospoda Božica Šolić, nije ispravila netočan navod nego je rekla da je točno ono što je gospodin Bernardić rekao, a nakon toga nam je održala jedan svoj niz ocjena o situaciji u Zagrebu koju ona, kako ona to vidi, a ja znam da evo gospodin Bernardić i ja ćemo gospođi Šolić pokloniti jedan poklon za rođendan kada on bude, a to će biti … … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne. To će biti jedan lijepi poklon da. Tako da ja vas molim da nas na neki način i zaštite od replika pod izlikom da su to ispravci netočnog navoda.
Trebao bi ja zastupnike štititi i od nekorektnog dizanja tablice za povredu Poslovnika i pritom održavanja također govora [[Upadica: Ali gospođa Šolić je rekla da je točno.]] To ja liberalno shvaćam do promjene Poslovnika. Idemo dalje. Na redu gospodi zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Izvještaj Svjetske banke prije nekoliko mjeseci govori o tome kako siromaštvo kuca na vrata Hrvatske. Istina je, hrvatske vlasti ni u kom segmentu nemaju takve podatke, koliko je građana na pragu siromaštva. Oni su točno izračunali koliko čovjek mora pojesti dnevno, unijeti u sebe kalorija inače ispod toga, čini mi se 560 kalorija, ispod toga je granica siromaštva. Također je utvrđeno da su mnogi ljudi u Hrvatskoj, to utvrđuje Svjetska banaka i to su oni svjetski mrski neprijatelji, sjećate se kako ste ih u opozicijskim vremenima nazivali. Dakle oni upozoravaju na tu činjenicu, a jednako tako i da građani kako bi osigurali neki koliko-toliki standard ne sebi nego svojim najbližima, djeci, upravo štede na elementarnim stvarima kućanstva, higijene i prehrane. To su ozbiljne stvari i mislim da ovakvim prijedlogom zakona, šteta što niste usvojili to još na vrijeme prije nekoliko mjeseci kada je klub SDP-a predlagao slično na ovom tragu, vi ste to prepisali, ali malo umanjili jer vam se čini da je previše ipak učiniti toliko odbitaka kao što je to klub SDP-a odmah reagirao kada je vidio prvih mjesec-dva dana da Vlada ne reagira na drastično smanjenje standarda koji se urušava gotovo iz dana u dan. Da bauk inflacije prijeti Hrvatskoj upozoravao je i to vrlo vehementno guverner Narodne banke gospodin Rohatinski. On je to govorio upravo u pravom trenutku, ali eto to se onda nije naišlo na dobar odaziv, smatralo se da o tome i o takvim stvarima nije primjereno govoriti u izborima. Ali za istinu treba biti uvijek spreman i mislim da se onda već reagiralo na ta i takva upozorenja, da bi imali već nekakve vatrogasne mjere kako bi imali i vremena da se osmisle strategije i proizvodnje, industrijske proizvodnje i energetike, sve ono što se ne može napraviti od danas do sutra, dosta vremena je prošlo, sada upravo to dolazi na naplatu, ali i dalje izgleda da se izbjegava ući, odnosno početi rješavati taj sistemski problem, jer ovakvim mjerama može se reagirati od mjeseca do mjeseca, ali kad zapadnemo u inflatorni vrtlog, u inflatornu spiralu, onda sigurno ovakve mjere postat će ustvari kao kap u moru. Osiguranje ovdje je bilo rečeno uz ovaj zakon kao uz socijalne partnere kako smo donijeli i Zakon o minimalnoj plaći, a jesmo li mi osigurali isplatu te minimalne plaće. SDP stalno, mi smo 2003. godine ne zaboravite imali stipulirano kazneno djelo neisplate plaće radniku, bilo ona ovakva ili onakva, minimalna ili nešto veća. Nakon ukidanja te novele u nekoliko navrata smo željeli reagirati svjesni situacije da golo slovo na papiru, da radnik ima samo pravo na plaću, ne daje mu garant da ostvari zarađeno. Sve usluge, sve ono što je dato pod zakonskom su zaštitom ove države, ali država, naša vlast uporno ne shvaća da je neisplata plaće radniku takve društvene opasnosti da to nije samo obična krađa, da ona osiromašuje ne tog radnika, da osiromašuje njegovu obitelj i da radnik koji radi postaje socijalni slučaj i naprosto je neshvatljivo da preuzima na sebe taj dio odgovornosti i kolača koji grabe takvi neodgovorni ljudi koji mogu ljude ne isplatiti im plaću. Pa kad im ne isplate onu i veću kako je moguće garantirati da će isplatiti minimalnu plaću. Pa samo u Hrvatskoj je to moguće. Ja ne znam zbog čega Vlada i zbog kakvog interesa nekog štiti. Nego mi trebamo ići i korak dalje, da bez obzira što svaka, što je tvrtka jedna posebna pravna osoba neovisna o vlasniku, odnosno od fizičke osobe ima svoju pravnu … [[Govornica se ne razumije.]] ima svoj slijed, svoj postanak, razvoj i likvidaciju, da osobe koje nisu isplatile plaću ne odgovaraju samo odgovorne osobe imovinom tvrtke, nego svojom osobnom imovinom. Tako je to u socijalnim zemljama. Nije moguće da poslodavac kupuje stvari, ne samo i bogati svoju tvrtku, nego i osobno udobno živi, to je tako razvidno i da on nije platio radnika i da se nikom ništa ne događa. Mi smo imali tu avet 90-tih godina, 170 tisuća ljudi u Hrvatskoj je radilo, nisu dobivali plaće. To je bilo normalno. Mi smo bili onda jedna čudna zemlja. Ljudi koji nisu radili dobivali su nekakve plaće, naknade, oni koji su radili nisu dobivali plaću. Sveli smo od 2000. do ne znam 2004. godine i kasnije, to je nešto, čini mi se čitavu još 2004. godinu taj broj se bio sveo negdje na 32 tisuće. Mi u zadnje vrijeme i sama najava 2003. godine kada je noveliran Kazneni zakon i kada su ti čuli da bi mogli ići u zatvor, naravno što bi i narušilo prije svega reputaciju uglednih građana, ne zato što bi ih to puno pogodilo i materijalno, mi smo imali automatski, dakle još nije zakon bio na snazi drastičnu promjenu situacije da se smanjio broj ljudi, radnika koji su radili, a nisu dobivali plaće. Raditi a ne dobivati plaću i opravdavati se poteškoćama u firmama, stečajevima itd. mogu biti doista komplicirane stvari. Ali imate situacija dakle gdje radnik ne dobiva plaću bez ikakvog razloga i objašnjenja. Možda ćete se čudit zašto samo o ovoj temi, o ovome govorim. Zato što mi nismo osigurali temeljno. Ovdje vlast govori da daje pravo. Ovo je nudum ius, daje golo pravo, a nema mehanizma i uporno odbija drugim zakonima riješiti neke stvari kako bi ovo što se nudi ljudima zaista bilo oživotvoreno. Je li moguće, dobro ajde još dok smo nekako taj standard prošlih godina bio kakav takav, ali danas da država u ovom momentu vlast može tolerirati da ljudi ne dobivaju plaće, kad i s plaćom teško mogu podmiriti sve ove obveze, poskupljenja, gospodarski rast od 4 i pol posto, vrlo mali, evo to me također izvještava danas Svjetska banka. Ne trebamo se tješiti s ovim što ona kaže da mi imamo takve nekakve monetarne sustave, monetarni sustav kojima ćemo prebroditi. Prebrodit ćemo, ali za čiji teret? Tko će platiti tu nevolju u kojoj smo se našli? A nismo se našli baš slučajno. Ne možemo vući samo paralelu, jer time na kraju krajeva podcjenjujemo Vladu. Svaki put kada joj odričemo odgovornost i to ne samo kolektivnom tijelu, nego bilo kojem pojedincu mi ga negiramo kao osobu. Pa ne može biti apstraktno globalno tržište kriv i Milan Bandić, a ispod toga, između toga zrakoprazni prostor. Nitko i ništa. To ne može biti. To jednostavno znamo da nije tako. Prema tome, što je nama činiti da bi i ovaj zakon koliko toliko dobio svoju puninu i za prvo vrijeme koliko toliko nešto pripomogao našim građanima, pa i Zakon o minimalnoj plaći. Ajmo vidjeti i na neki način potaknuti Vladu da izađe što prije sa strategijom industrijske politike, proizvodnje. Evo mi ćemo tu pripomoći, to je nešto što SDP je davno obavijestio javnost, nešto što je realno, nešto u što građani zaista vjeruju da je moguće ostvariti i jeste moguće ostvariti. Inače samo ovakvim zaista kako su kolege rekli samo vatrogasnim mjerama ili nećemo polučiti možda intenciju onu koju je možda predlagatelj mislio da se s ovakvim stvarima mogu zaustaviti ove nevolje koje su snašle Hrvatsku, a prije svega to će osjetiti i najprije oni najranjiviji i najslabiji. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, članovi i predstavnici Vlade. Naravno da je kod rasprave o ova dva zakona bitno govoriti o pravovremenosti i akcije Vlade i pravovremenosti naših rasprava. I slušajući danas moje kolege evidentno je da se nećemo složiti što znači pravovremena, intervenirati od strane Vlade ili od strane Hrvatskog sabora. Za mnoge od nas već više od godinu dana poznato je da će cijena nafte prijeći 100 dolara po barelu. Već više od godinu dana. Isto tako dobar dio nas zna da uvozimo električnu energiju, da dobar dio električne energije u svijetu se proizvodi na bazi termoelektrana na naftu i dizel. Isto tako znamo da je u Hrvatskoj to situacija. Prema tome znamo također jako dobro da će rasti i cijena a kao što je malo prije i kolega rekao već nekoliko godina cijena električne energije je daleko ispod prosjeka europskog tržišta. O cijeni plina bolje da ne govorimo. Svi nas upozoravaju, svima je to poznata činjenica. Bježimo od nje. Daleko ispod ekonomske cijene, daleko ispod prosjeka. Prema tome troškovi energetike u Hrvatskoj moraju rasti. Evidentno je da usklađivanje sa europskom regulativom, usklađivanje sa europskim tržištem bit će evidentno rastu troškova energenata. Prema tome činjenica koju dobro znamo ja bih rekao više od godinu dana. Cijena hrane počela je rasti početkom godine i vrlo jasne poruke nije trenutačni rast. Problem je što Daleki istok povećava potrošnju hrane, što je nedovoljna proizvodnja hrane što je i Europska zajednica, … [[Govornik se ne razumije.]] svijet zemljište poljoprivredno koristio za industrijsko bilje a ne za proizvodnju hrane i trajno imamo nedostatak hrane. To se znalo na početku godine. Prema tome sve su to priče koje itekako trebaju potaknuti i Vladu i ovaj Parlament na trenutnu reakciju. Ali prisjetite se program Vlade Republike Hrvatske u siječnju mjesecu raspravljen na ovom Hrvatskom saboru nije se bavio ni životnim standardom, nije se bavio ni kako proizvesti energiju u Hrvatskoj. Nije se bavio time. To su bili nedostaci tog programa. Prema tome mogli smo i ranije intervenirati. U posljednjih mjesec i po dana većinom Vlada poručuje štedite na energiji jer će ona biti ekonomski cijena i skupa i naravno ostaje problem ne možemo štediti na hrani jer zaista prosječna plaća upućuje da se na hranu ne baci. I dapače poruke Vlade su to su cijene u Europi, bit će i u Hrvatskoj. Ali da li ona poruka Vlade europske plaće su dva puta veće, dva i po puta veće od hrvatskih trebalo bi rasti sa plaćama. I vidite evidentno je da ako ocjenjujete da vam je energetika i problem proizvodnje hrane u svijetu jedan od uzroka koji će vam nametnuti rast cijena i da ne možete bitno utjecati na smanjenje toga ostaje pitanje da li smo mogli razmisliti kako trebaju rasti plaće? Kako trebaju rasti plaće? Vidite poruka da sada razgovaramo samo o neoporezivom dijelu plaće pokazuje da najmanje dobivaju radnici sa malom plaćom koji plaćaju porez od 15%. Najmanje dobivaju. 30 do 50, 60 kuna. Prema tome opet oni koji su ja bih rekao najmanje plaćeni dobivaju malo. Čak ako usporedimo sada da smo na prošloj sjednici podigli minimalnu plaću ispada da na 300 kuna minimalne plaće oni moraju još i platiti porez. Sad se pitamo što je sa ravnomjernosti punjenja proračuna? Što je sa pravednom socijalnom politikom da opteretimo one koji imaju, a ne koji nemaju? Mi opet danas raspravljamo o tome da će više dobiti onaj tko ima veću plaću. Više će dobiti sa ovim našim današnjim rješenjem. I opet se ne bavimo sa socijalno ugroženim stanovništvom. Sa onim dijelom građana Hrvatske koji svoje prosječne plaće da imaju dvostruko veće ne mogu osigurati za potrebnu košaricu. Da jedan i po prosječne plaće nije dovoljno za pokriće prosječne košarice jedne četveročlane obitelji. To su problemi s kojima se svi mi moramo baviti. I to je razlog da je SDP još u veljači išao sa prijedlogom ako ne možemo utjecati na energetiku, na troškove rasta hrane moramo razmišljati o rastu plaća. Ali ne rastu plaća samo zbog toga što definiramo novi neoporezivi dio. Rast plaća zato što moramo skinuti dio doprinosa koji su opterećenje za bruto plaće. Mi smo u veljači to predložili. Bili smo ismijani od predstavnika Vlade. A vidjet ćete da ćemo doći na to da bruto plaća ne smije rasti jer ako raste bruto plaća trčat ćemo počasni krug. Rast plaće, rast inflacije, rast plaće, rast inflacije i samo se vrtimo u krug. Prema tome mi moramo imati rast neto plaća bez da raste bruto plaća. Poslodavci su jasno poručili ne mogu podnijeti teret povećanja plaća. Hoćemo li govoriti o poslodavcima da ne mogu platiti doprinose, da ih je sve više u blokadi i da polako pada u opasnost i isplata plaće. Sve će vam se to događati. To je prisutno. Pogledajte broj neprekidnog porasta onih koji su u blokadi. I to zbog neplaćanja doprinosa. Znači to je problem. Gospodarstvo neće prihvatiti veću bruto plaću. Ali shvatite da radnik … [[Govornik se ne razumije.]] više se svojom neto plaćom nije u stanju podmirivati svoje životne obveze. Znači mi moramo razmišljati o rasterećenju bruto plaće. Mi moramo otvoriti ponovo razgovore o doprinosima zdravstvu i pravednijoj raspodjeli. Mi ponovo velimo gospodo ne može radnik jedini plaćati za sustav zdravstva. Mi moramo naći nove izvore. Pred 15-tak dana iz Ministarstva razmišljanje opet ćemo početi oporezivati neobrađeno poljoprivredno zemljište. Treba i zgrade i imovinu u pretvorbi koja nije u funkciji oporezivati. Je, Ustavni sud je srušio ali što je on poručio? Ne slažemo se da to uđe u proračun bez namjene. Pa imamo rješenje, fali nam za zdravstvo. Idemo ponovo sa oporezivanjem kompletno imobilizirane imovine, imovine špekulanata koji žive dobro, čekaju, ne otvaraju radna mjesta, ne stavljaju imovinu u funkciju, propada poljoprivredno zemljište, oporezujmo za zdravstveni doprinos. Za doprinos. Zašto? Fali nam novca u zdravstvu, a rasteretimo plaće. Prema tome, tu se mi ne možemo složiti. Mi pokušavamo govoriti o kvalitetnim mjerama. Pa ne možemo reći da su plaće Republike Hrvatske uopće blizu prosječnih plaća Europe. Znači, imat ćemo i energetiku i hranu i ja bih rekao troškove života u Hrvatskoj na razini Europe, ali plaće upola manje. Ne, jednostavno ih moramo povećati. Kad govorimo o plaćama u Hrvatskoj govorimo o neto plaćama, jer je problem prevelikih doprinosa i to je tema o kojoj mi velimo moramo otvoriti raspravu. To je tema gdje bježimo od te rasprave. Mi smo pokušali otvoriti u veljači. Ovaj zakon koji govori samo o neoporezivom dijelu primjenjivat će se od slijedećeg idućeg mjeseca. Gospodo, nećemo riješiti problem. Opet će nas zaskočiti. Optimisti su oni koji misle da ćemo ostati na 6% inflacije, optimisti. Bit će veća. Ne možemo bez porasta plaća to riješiti, a ne smijemo imati porast bruto plaća. Evo, zato mi velimo nije pravovremeno, kasnimo i ovo rješenje bit će prekasno, nedovoljno, pokušajmo nešto promijeniti.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici, poštovani državni tajnici. Pravo je možemo reći slobodno i dužnost svake Vlade predložiti izmjene Zakona o porezu na dohodak kao i svih drugih zakona u kojima se određuje kome će više novaca, a kome manje novaca uzeti i staviti u državni proračun i kome će više, a kome manje novaca dati iz tog državnog proračuna. Pravo predlaganja je svakako i opozicije. To svoje pravo klub SDP-a je iskoristio na prošloj sjednici kad smo predložili izmjene istog zakona. Gospodin Kunst je dobro primijetio da sada ni jedan klub nije diskutirao tako da je rekao da neće prihvatiti ovaj zakon. Na žalost, kad smo mi predložili slični zakon, možda čak i bolji, sigurno bolji bilo je klubova koji to nisu prihvatili. To je bio naš pokušaj popravljanja standarda građana, naš doprinos, a posebno onog dijela građana s najnižim primanjima. Naš prijedlog izmjena davao je najviše građanima s najmanjim primanjima. Ovaj prijedlog najviše daje onima s najvećim primanjima kako u apsolutnim, tako i u relativnim iznosima. Za pisanje ovog zakona ne treba puno vremena. On ima svega dva članka. Zato sam mišljenja da to vrijeme koje je neutrošeno na pisanje jer je zakon nešto manji da se vrijeme moglo iskoristiti da se razmisli o bolje raspodjelu novca koji bi inače da se ne mijenja ovaj zakon išao u državni proračun, odnosno u proračun jedinica lokalne samouprave. Ali u tome se razlikujemo. U tome se razlikuju naši politički programi i u tome se razlikujemo i kad smo na vlasti i kad smo u oporbi. Što se promijenilo od 1.1.2005. prije više od 3 godine kad je stupio važeći zakon na snagu, odnosno kada je taj neoporeziv dio plaće bio, a i sad još uvijek je 1600 kuna. Za tadašnjih 1600 kuna moglo se kupiti više nego za 1800 kuna danas. To je vrlo jednostavno izračunati. Tri godine inflacija tri, četiri posto i kad se to sve skupa zbroji to se dođe na otprilike isti iznos. Ali sasvim sigurno ovih 1800 kuna vrijede manje danas nego 1500 kuna prije osam godina kada je predzadnji put izmijenjen osobni odbitak, neoporezivi dio plaće. Podsjećam, tada su i doprinosi smanjeni što je imalo izravan učinak i na visinu plaće. Ovakvim povećanjem neoporezivog dijela anulirala se inflacija. Nema tu riječi o pojačanoj socijalnoj osjetljivosti. Može se samo govoriti o nekakvom hladnom pogonu u Leru ili o redovnoj u navodne znakove socijalne osjetljivosti a ne o pojačanoj. Nisu u pravu one kolege koje se čudom čude zašto se pod ovom točkom dnevnog reda raspravlja o cijeni benzina, o cijeni struje, o cijeni prehrambenih proizvoda. Nisu u pravu oni koji tvrde da neke druge mjere Vlade olakšavaju situaciju onima s najmanjim prihodima. Želio bih se osvrnuti na navodi dogovor s HEP-om o subvenciji kućanstvima s najmanjom potrošnjom. To nije ujedno i subvencija najsiromašnijima jer ne troše uvijek najmanje oni koji su najsiromašniji. Konkretno iz kraja koji dolazim ispada da će država subvencionirati struju onima koji dođu u svoje kuće za odmor u dva do tri ljetna mjeseca, a koji jamačno ne spadaju u siromašnije dijelove društva. A neće onima koji su u svojoj kući cijele godine, koji se griju na struju i koji svakako spadaju u siromašnije dijelove društva. Posebno je nepravedna takva mjera obzirom na činjenicu da se kućanstva u Dalmaciji i na otocima griju mahom na struju i ona će još više biti pogođena ukoliko ostane takva mjera. Zbog toga je potrebno još jednom razmisliti na koji način zaštiti najsiromašnije od poskupljenja struje? Što se tiče poskupljenja benzina obzirom da smo čuli razne ideje kako, da moramo biti siti, da moramo manje trošiti i tako dalje čudi me da se nitko nije sjetio da pozove građane da uvijek na benzinskoj kupe goriva za sto kuna jer onda oni ne bi osjetili poskupljenje. Uvijek je sto kuna. Činjenica je da je država drugi najveći profiter odnosno dobitnik od poskupljenja benzina i da se tu još uvijek ništa nije napravilo. Treći problem je poskupljenje hrane. Ja ću iskoristiti minutu vremena da upozorim na problem s kojim se susrećemo u malim mjestima na otocima a to je da se trgovine mješovitom robom a to su najčešće jedine trgovine u tim mjestima, malim mjestima zatvaraju zbog neprofitabilnosti i da stanovništvo koje je uglavnom starije životne dobi nema gdje u krugu desetak kilometara kupiti kruh i osnovne namirnice. Naravno da općine i gradovi nisu u mogućnosti financirati još i trgovinu ali mislim da bi županije u sklopu nekih drugih projekata to mogle. Potrošačka košarica na otocima zbog troškova prijevoza uvijek je nešto veća nego primjerice u Splitu. I ovim Prijedlogom zakona jedinice lokalne samouprave na otocima se izdvajaju ali još uvijek ne i građani. Mislim da bi se u nekim drugim izmjenama moglo izvršiti manju preraspodjelu pa jedan dio poreza koji ionako ostaje jedinicama lokalne samouprave na otocima ostaviti ljudima koji tamo žive. Dakle da se tu pronađe nekakvo rješenje. Vjerujem da je ta ideja svakako utemeljenija nego recimo ona o poskupljenju struje 54% što je bio prijedlog HEP-a. Na kraju želio bih se osvrnuti na edukativan ispravak kako ga je zastupnik Čosić, njega nema a nema ni gospodina Vincelja nazvao, koji je upućen kolegi Vincelji o tome da naši građani ne troše kilovate nego kilovatsate. Cijenim taj doprinos povećanju razine znanja iz fizike kod naših zastupnika, ali dosta smo puta čuli izraz preraspodjele koje su teške 483 milijuna kuna. Kako se tu govori o težini, ne očekujem da netko drugi kaže da se težina mjeri u newtonima po fizikalnim pravilima, ali ne treba biti ni Newton ni Einstein da se zaključi da će ovaj zakon omogućiti povećanje plaće najsiromašnijima od tridesetak kuna i nema potrebe da se onda te mrvice još dodatno glorificiraju. Hvala.
Hvala. Pojedinačna rasprava je zaključena. U ime Kluba SDP-a zaključno 5 minuta, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, predstavnici Vlade. Evo, što reći nakon ove rasprave osim da vrlo vjerojatno svi klubovi kao što je to već netko primijetio će podržati zakon koji doprinosi barem malom povećanju standardu hrvatskih građana pa tako će i klub SDP-a podržati ovaj zakon. Ono što sam htio upozoriti i što sam već u dijelu uvodnog izlaganja rekao da situacija u kojoj se naš građanin danas u Hrvatskoj nalazi nije lagana i da Vlada osim što, na neki način ubire poreze, što ima i proračun se dobro puno iz ovih poskupljenja cijene goriva, prehrambenih proizvoda ima obavezu na neki način i pomoći hrvatskim građanima. Tu što se tiče SDP-a i mi smo u početku ove godine anticipirali taj problem, predložili dva zakona koji, evo danas jedan je modificiran od strane predlagača Vlade Republike Hrvatske i na neki način mi ćemo i kroz daljnje aktivnosti i tijekom ove sjednice i narednih sjednica pokušati prijedlozima pomoći da se iznađu što bolja rješenja kako bi hrvatski građani što manje osjetili taj inflatorni pritisak koji je na djelu ove godine. Neko od kolega je maloprije dobro spomenuo, mi smo na žalost danas u Hrvatskoj na razini 27% europske plaće, a cijene, potrošačke cijene koje se analiziraju su otprilike na 70%. To je jednostavno neizdrživo za hrvatske građane i mi moramo tu pomoći da se neke stvari na neki način promjene. Činjenica je da i sve europske zemlje imaju utjecaj svjetskih trendova, odnosno da se inflacija dešava ne samo u Hrvatskoj nego i u svim europskim zemljama i u cijelom svijetu, ali poruka i sposobnost svake vlasti se vidi u tome kako se sa tim efektima nosimo. Ja mislim da mi tu dosta nismo pokazali, a nadam se da će se neke stvari promijeniti pa i donošenjem određenih mjera i prihvaćanjem određenih zakona da će se popraviti standard hrvatskih građana. S te strane, evo mi smo danas da i pokažete kao većina, mi smo prije tri mjeseca znači vrlo jedan sličan zakon dali u proceduru koji se danas prihvaća. Ali da skratimo vrijeme, mi smo dali još jedan amandman na ovaj zakon koji je doduše jedan članak izmjena zakona da se jedna nepravda promjeni, a nadam se ćete to u petak prilikom glasanja prihvatiti jer je nepravedno da se ne prihvaća u porezni odbitak da prilikom plaćanja zdravstvenih usluga članova obitelji koje uzdržavate i da se još prihvate ovi naši prijedlozi što se tiče troškova poreznih za školovanje. Tako da, evo ga tu možda se može pokazati i dobra bolja sa pozicije vlasti da može konstruktivne prijedloge oporbe prihvatiti i uvrstiti u svoje zakone. Hvala lijepa.
Hvala. I zaključno u ime predlagača, Zdravko Marić, državni tajnik u Ministarstvu financija. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo, meni je drago da je ovakvo konstruktivna, u nekim dijelovima možda malo manje konstruktivna rasprava sigurno pokazala da će, ako ne svi onda velika većina klubova podržati izmjene ova dva zakona. Ja bih se samo kratko osvrnuo na dijelove rasprave i rekao nekoliko samo opservacija sa strane Vlade. Dakle, vezano za ove izmjene i dopune zakona, prije o porezu na dohodak, a potom i o financiranju jedinica lokalne i područne regionalne samouprave. Te sve izmjene jesu u skladu sa programom Vlade, apsolutno sve simulacije koje smo mi i radili, analize koje smo napravili zapravo pokazuju da smjer fiskalne politike Vlade Republike Hrvatske ni u kojem slučaju neće biti niti ugrožen ni ovu godinu, a niti sljedeće. Isto tako, ja bih se osvrnuo samo na argumentaciju i raspravu vezanu za proračune jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave o tome koliko tko, ja bih rekao pod navodnicima "će izgubiti". Naše simulacije za ovu godinu pokazuju da niti jedna jedinica lokalne područne samouprave neće izgubiti u odnosu na ono što je prvotnim Prijedlogom proračuna za 2008. godinu planirano. Dapače, velika, zapravo sve će dobite, naravno ovisno o situaciji pojedinom od njih. Ti će porasti prihoda biti nešto veći, odnosno manji. U svakom slučaju isto tako bih se osvrnuo na Fond izravnanja. Dakle u svom uvodnom govoru sam isto tako rekao da država smanjuje udio u Fondu izravnanja za 21 na 17,5%, dakle za 3,5 postotna poena. Međutim, ukupna razina izdataka, odnosno ukupna razina sredstava u Fondu izravnanja za ovu godinu se neće promijeniti. Tako i u prijedlogu zakona piše da će se zapravo ta razlika sredstava maknuti iz ostalih prihoda državnog proračuna. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivati ćemo kada se steknu uvjeti. Sutra u 9 i 30 sati nastavljamo sjednicu točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o doprinosima s Konačnim prijedlogom zakona i nekoliko ovih financijskih, da tako kažem zakona u nastavku. Hvala lijepa i prijatno. Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak. Bio je hitni postupak, P.Z. broj 98. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, zastupnik Silvano Hrelja i Klub zastupnika SDP-a. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Ministar financija gospodin Ivan Šuker [[Upadica: Hvala lijepo gospodine.]] Prvo, amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 1.?
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Prijedloga. Drugo, na članak 2. ?
Prihvaća se.
Postaje također sastavni dio Prijedloga. I dalje zastupnika Silvana Hrelje amandman na kraju članka 1. «brojka 3200 zamjenjuje se brojkom 3375»?
Ne prihvaća se iz razloga što neoporezivi dio dohotka se povećava nominalno a ne postupno te stoga predlažemo dakle Vlada je predložila da se za 200 kuna poveća neoporezivi dio dohotka koji koriste umirovljenici.
Hvala. Gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Gospodine ministre ja ne osporavam vašu konstataciju da je Vlada predložila nominalno povećanje od 200 kuna. Međutim ja sam u svojoj diskusiji rekao da se odnos između neoporezivog dijela plaće i neoporezivog dijela mirovine koji je bio do sada mijenja jer je do sada bio odnos 1 naprama 875, a sad se taj odnos umanjuje. A odnos neoporezivog dijela plaće i neoporezivog dijela mirovine je dogovoren 2004. godine. Vi ste u tome sudjelovali i nije bez razloga ugovoren takav kakav je. Prema tome ja razumijem vaše argumente i uvažavam ih. Molim, borim se za svoj amandman. Molim da se o njemu glasa.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. I amandman Kluba zastupnika SDP-a na članak 1.?
Vlada ne prihvaća iz jednostavnog razloga što predložene promjene koje predlaže Klub zastupnika SDP-a se reguliraju nekim drugim člankom. Dakle ove olakšice ne mogu biti regulirane povećanjem ili smanjenjem osobnog odbitka nego se reguliraju drugim člancima Zakona o porezu na dohodak te se govori o troškovima koji se priznaju građanima prilikom podnošenja porezne prijave. Iz tog razloga ne možemo prihvatiti ovaj prijedlog amandmana kažem jer osobnim odbicima se ipak reguliraju neki drugi odbici.
Hvala. U ime Kluba SDP-a izvolite. Gospođa Dragica Zgrebec.
Još dulje vrijeme i vlastitim zakonskim inicijativama tražimo da se uvedu i dodatne olakšice. Prvo se odnosi ako, na zdravstveno, troškove zdravstvenog osiguranja za uzdržavane članove po kojima porezni obveznik ima i olakšicu po obračunu poreza, a kako se volimo nazivati zemljom znanja i kako je potrebno da i oni koji su u radnom odnosu i završili obvezno školovanje stiču nova znanja predlažemo da se kao olakšice u godišnjem obračunu poreza uzimaju i troškovi plaćanja postdiplomskih studija, učenja stranih jezika, informatičkog opismenjavanja. I tražim da glasamo o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem, hvala lijepa ministru. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o porezu na dohodak. Molim uključimo se i glasujmo. Za, izvolite rezultat.Ovaj je Zakon prihvaćen sa 85 glasova za i 3 suzdržana glasa. Kolegice i kolege, svima dobro jutro. Nastavljamo sa sjednicom i prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o doprinosima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 89 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za europske integracije, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za lokalnu, područnu i regionalnu samoupravu i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnik Dragutin Lesar. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Ivica Mladineo, ravnatelj Porezne uprave i državni tajnik u Ministarstvu financija. Izvolite.