Nastavljamo dalje s poslom. Gospođe i gospodo zastupnici. Sukladno zaključku Hrvatskoga sabora od 10. listopada 2008. i najavi predsjednika Vlade ministar pravosuđa i ministar unutarnjih poslova sada će nas izvijestiti o do sada poduzetim i planiranim aktivnostima u borbi protiv korupcije, organiziranog kriminala te unapređenju fizičke i pravne sigurnosti građana Republike Hrvatske. Najprije u našoj sredini pozdravljam potpredsjednicu Vlade Republike Hrvatske Jadranku Kosor i ministre, Tomislav Karamarko ministar unutarnjih poslova i ministar pravosuđa Ivan Šimonović. Prvi će nam se obratiti ministar pravosuđa uvaženi Ivan Šimonović. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, poštovane zastupnice i zastupnici. Velika mi je čast obratiti vam se po prvi puta kao ministar pravosuđa. Mnoge od vas znam i cijenim još od ranije a zadovoljstvo će mi biti upoznati one koje još ne poznajem. Nadam se da ćemo dobro i uspješno surađivati i da ću opravdati povjerenje koje ste mi ukazali potvrdivši me kao ministra. Zahvaljujem vam se na prilici da izložim što Ministarstvo pravosuđa čini i što namjerava činiti u borbi protiv organiziranog kriminala i korupcije. Premda je u fokusu našeg današnjeg razmatranja organizirani kriminal govorit ću i o korupciji. Naime, organizirani kriminal i korupcija, posebno korupcija na visokim razinama tijesno u povezani. Upravo zlouporaba vlasti i javnih ovlasti daje organiziranom kriminalu šansu da se razmaše. Kakvo je stanje? Poštovane zastupnice i zastupnici, stanje s organiziranom kriminalom je u Hrvatskoj vrlo ozbiljno. Razloga za to ima mnogo. Organiziranog kriminala i korupcije ima u svim tranzicijskim državama ali uz to Hrvatska je istodobno s tranzicijom i privatizacijom stvarala vlastiti državni aparat i borila se protiv agresije, pa i krijumčarila oružje da bi se obranila. Nije stoga ni čudno da je društvena klima više pogodovala razvoju organiziranog kriminala i korupcije nego vladavini prava. Bitno je razumjeti od kuda organizirani kriminal i korupcija u hrvatskom društvu ali ne zato da bismo se opravdavali kako smo dospjeli tu gdje jesmo već da bismo se organiziranom kriminalu učinkovito suprotstavili. Treba djelovati brzo i odlučno. Organizirani kriminal i korupcija su se razmahali do takve mjere da ozbiljno ugrožavaju i sigurnost naših građana i naše europske ambicije. Uz to, ono što ne učinimo danas sutra će biti još teže. U vremenima globalne recesije i krize organizirani kriminal u pravilu jača a ne slabi. Baš zato je krajnji čas za energični, sustavni i beskompromisni obračun s organiziranim kriminalom i korupcijom. Građani su uznemireni i traže od Hrvatske države energično djelovanje i brze rezultate. Zaziva se i hrvatsku varijantu sabljom. Sablja je dobra, zato jer sječe brzo i energično, ali je loša zato jer siječe neselektivno, pa uz mafiju stradavaju i ljudska prava. Demokratske države stoga dokle god je moguće sablju drže u koricama, ali obzirom na aktualni stupanj društvene ugroženosti u Hrvatskoj, očito je da ni aspirin nije prava terapija, on otklanja simptome ali bolest se i dalje razvija. Mi bolest moramo zaustaviti ali bez sablje. Poštovane zastupnice i zastupnici, nama nije potrebna ni sablja ni aspirin već skalpel. Njime se reže duboko i odlučno ali stručno i precizno. Dozvolite mi da vas izvijestim što Ministarstvo pravosuđa poduzima da operacija odstranjenja organiziranog kriminala i korupcije iz hrvatskog društva bude uspješna. Ministarstvo pravosuđa nije ni dijagnostičar ni kirurg, ono u svojoj ruci ne drži skalpel, ali da bi operacija bila uspješna, ono mora osigurati pogodne uvjete, dobre instrumente i stručnu ekipu. Sudski postupci protiv organiziranog kriminala i korupcije trebaju se provoditi brže i učinkovitije. U tu svrhu, Ministarstvo pravosuđa već je postiglo odgovarajuće dogovore sa predsjednikom Vrhovnog suda i predsjednicima županijskih sudova. Svi su oni svjesni situacije i spremni su doprinijeti da se stanje popravi. Dogovoreno je da se postupci protiv organiziranog kriminala i korupcije zakazuju prioritetno, da se istrage ubrzaju i da se podignu optužnice rasprave što prije. U roku od 2 tjedna ne smije biti više ni jednog jedinog slučaja iz nadležnosti USKOK-a za koje sudovi nisu zakazali raspravu, ako su za to ostvarene procesne pretpostavke. Ali naravno, to nije ni približno dosta. Za učinkovitiji obračun sa organiziranim kriminalom i korupcijom, trebamo energičniju primjenu postojećih ovlasti i zakonskih mogućnosti ali i ozbiljne organizacijske i normativne promjene. Poštovane zastupnice i zastupnici, mi nemamo vremena za promjene, mi nemamo vremena za čekanje, promjene moraju biti brze. Treba istodobno i djelovati i planirati daljnje akcije. Već sam poduzeo one organizacijske mjere, za suzbijanje organiziranog kriminala i korupcije koja mi temeljem zakonskih ovlasti stoje na raspolaganju. Danas objavom u Narodnim novinama, stupa na snagu novi sudski poslovnik koji donosi značajne novosti. U četiri županijska suda u Zagrebu, u Splitu, u Rijeci i u Osijeku, osnivaju se posebni USKOK-čki odjeli, u ovim gradovima ustrojiti će se i USKOK-čki odjeli na razini općinskih sudova. Suci ali i ostalo sudsko osoblje koje će raditi u USKOK-čkim odjelima biti će izabrani po kriteriji sposobnosti i spremnosti da se nose sa najvećim profesionalnim izazovima. Uz pomoć stranih stručnjaka omogućiti će im se posebno stručno usavršavanje, a biti će i dodatno poticani i novčano nagrađivani. Ovom promjenom osigurati ćemo veću stručnost i odlučnost u borbi protiv organiziranog kriminala, ali i omogućiti veću brzinu postupanja. Suci i administrativno osoblje, proći će potrebne sigurnosne promjene i djelovati će izdvojeno od ostatka sudova čime će se osigurati povjerljivost u postupanju. Također sam iskoristio svoje ovlasti i promijenio pravilnik o pogodnostima zatvorenika koji također danas stupa na snagu. Za ostale zatvorenike ništa se bitnije ne mijenja, ali za one osuđene za organizirani kriminal i korupciju itekako da. Već i danas o tome kako i koliko mogu komunicirati sa vanjskim svijetom, telefonirati, primati posjete, izlaziti iz zatvora, odlučuje se temeljem sigurnosne procjene koju daje specijalizirana USKOK-čka policija o kojoj će više reći ministar Karamarko. Uz to oni koji su osuđeni ili optuženi za djela iz nadležnosti USKOK-a neće više moći posjećivati u zatvorima one koji trenutno služe kaznu za ista djela. Time će se spriječiti sastajanje i djelovanje predstavnika organiziranog kriminala u zatvorima. Želim naglasiti da svrha ovih promjena nije da se zatvorenicima općenito otežaju uvjeti odsluženja kazne, dapače, uvjeti služenja kazni a posebice prostorni uvjeti u zatvorima moraju se žurno popraviti. Ali zatvorski režim pripadnika organiziranog kriminala naprosto treba prilagoditi rizicima koji od njih prijete društvu. Uz spomenute mjere koje sam mogao poduzeti u okviru svojih ovlasti neophodno je uvođenje i niza drugih instrumenata koji će pomoći u učinkovitijem obraćanju sa organiziranim kriminalom i korupcijom. Za njihovo uvođenje, poštovane zastupnice i zastupnici, biti će potrebna i vaša pomoć, odnosno normativne promjene. Radi se o antimafijaškom paketu kojeg je najavio premijer, a odnosi se prvenstveno na promjene Kaznenog zakona, Zakona o kaznenom postupku i Zakona o policijskim ovlastima. U ovom izvješću predstaviti ću ih samo ukratko. Ministarstvo pravosuđa predložiti će promjenu Kaznenog zakona koja olakšava oduzimanje mafijaške imovine. Samo tijekom 2007. godine tijekom vođenja kaznenih postupaka protiv pripadnika organiziranog kriminala. Prema Zakonu o USKOK-u zamrznuta je njihova imovina u vrijednosti od preko 15 milijuna eura. Zakonska promjena za koju se zalažem, omogućiti će da se ako se postupci završe osuđujućim presudama, veliki dio takve imovine i oduzme. Kazneni zakon i do sada je omogućavao da se zaplijeni imovina stečena kaznenim djelima. Ključna novost je da će se ubuduće smatrati da je sva imovina onih koji su osuđeni zbog sudjelovanja u organiziranom kriminalu, korupciji i nekim drugim teškim kaznenim djelima stečena protupravno i biti će oduzeta osim ako osuđeni ne dokaže da ju je stekao na zakonit način. Drugim riječima, za one osuđene za odgovarajuća kaznena djela smatra se da su svu svoju imovinu stekli nezakonito, osim ako ne dokažu da su je zakonito stekli. Time se mafiju udara, tamo gdje ju najviše boli, po novčaniku. U sklopu promjene Kaznenog zakona predložiti će se i šira mogućnost policijskog prikupljanja DNA banke podataka i to tako da se olakša otkrivanje počinitelja kaznenih djela a da se pri tome ne ugrozi pravo na privatnost i ljudska prava građana. Odgovarajuće promjene Kaznenog zakona pojavit će se u prvom čitanju pred Saborom prije kraja ove godine. Ministarstvo pravosuđa predlaže i promjene Zakona o kaznenom postupku sa svrhom da vođenje kaznenih postupaka postane brže i učinkovitije. Istrage će voditi Državno odvjetništvo a provoditi policija. Istražni sudac pretvara se u suca istrage koji više ne vodi istragu već kontrolira da li Državno odvjetništvo koje vodi istragu poštuje pravila postupka i ljudska prava okrivljenika. Radi se o velikim i dalekosežnim promjenama. Prijedlog promjena ZKP-a uskoro će biti upućen u Sabor na drugo čitanje, a trebao bi biti usvojen početkom 2009. godine. Uz sve napore primjena ovih novina u čitavom sustavu moguća je tek nakon odgovarajućih priprema. U prijedlogu promjena Zakona o kaznenom postupku koje su prošle prvo čitanje u Saboru predviđeni rok za njihovu primjenu je tri godine. U verziji koju ćemo uputiti u drugo čitanje ovaj ćemo rok za USKOK-čke postupke drastično skratiti. Predložit ćemo da se u USKOK-čkim predmetima novi model istrage počinje primjenjivati već za 6 mjeseci od promjene zakona dakle negdje od lipnja 2009. godine. To znači dodatni napor, obrazovanje i novčane troškove za Državno odvjetništvo i policiju ali donosi i velike koristi. Prvo, ubrzavamo i dižemo učinkovitost u nama najvažnijim postupcima i drugo, radi se o pilot projektu iz kojeg će ostatak sustava moći učiti što će mu olakšati prilagođavanje. Uz to primjena novih rješenja započet će na području USKOK-čkih postupaka gdje ćemo imati najvišu koncentraciju ljudskih i materijalnih resursa a time naravno i najpovoljnije uvjete za uspjeh. Bit će i drugih promjena ZKP-a. Bez učinkovite zaštite svjedoka i pokajnika nema ni uspješne borbe protiv organiziranog kriminala. U ZKP ćemo stoga ugraditi odredbu koja jamči zaštitu ne samo svjedoka već i mogućih svjedoka. To će ih zaštititi od prijetnji i pritisaka te olakšati njihovu odluku da svjedoče protiv pripadnika organiziranog kriminala. Kada je to potrebno svjedocima i pokajnicima treba osigurati i zaštitu pod novim identitetom u nekoj drugoj zemlji ali ova su pitanja u nadležnosti Ministarstva unutarnjih poslova. Također o Zakonu o policijskim ovlastima više će reći ministar Karamarko. Ovaj inače vrlo važan zakon dodatno dobiva na težini u svjetlu promjena ZKP-a i činjenica da će policija i Državno odvjetništvo neposredno surađivati u provođenju istrage pa je vrlo važno da se jasno definiraju njihove nadležnosti. Poštovane zastupnice i zastupnici dozvolite mi da sumiram. Ono što je u organizacijskom smislu ključno jest da se već razvija poboljšani funkcionalno integrirani sustav u borbi protiv organiziranog kriminala. USKOK-čka policija, USKOK na razini Državnog odvjetništva i napokon USKOK-čki sudovi. U cijeloj ovoj vertikali vrijedi posebni režim energičnosti, žurnosti i povjerljivosti u postupanju. Na ovoj će organizacijskoj strukturi trebati još raditi i razrađivati je. U ovu vertikalu borbe protiv organiziranog kriminala i korupcije trebat će čvršće uvezati i financijske i carinske instrumente kontrole. Ministarstvo pravosuđa a i ostala nadležna ministarstva treba će organizacijski i kadrovski ojačati. Cijeli državni aparat morat će djelovati zajednički i koordinirano. Pored navedenih trebat će dopuniti i niz drugih zakonskih rješenja. Sve će to trebati činiti u hodu jer vremena nema. Nema kako zbog hitnosti učinkovitog suočavanja s organiziranim kriminalom i korupcijom tako i zbog potrebe žurne prilagodbe standardima Europske unije. Poštovane zastupnice i zastupnici dozvolite mi napokon i kratki pogled u širu sliku. U Hrvatskoj moramo jačati vladavinu prava ne samo kroz promjenu institucija već i kroz promjenu opće atmosfere. Poštovanje zakona, naših hrvatskih, u demokratskoj proceduri donesenih zakona treba će napokon početi doživljavati i kao moralna dužnost. Trebamo dignuti ugled pravne struke, a posebice sudačke dužnosti. Dobro sudstvo temelj je pravne države. U tom smislu samo ću naznačiti neke predstojeće reforme. Na sudačku dužnost moći će se stupiti samo temeljem jasnih kriterija; testiranja i rang liste prema postignutim rezultatima. Kandidati za suce nakon završenog Pravnog fakulteta i položenog pravosudnog ispita imat će i posebno dodatno obrazovanje a nakon što postanu suci i dužnost cijeloživotnog obrazovanja. Suci načelno moraju biti doživotni da bi bili neovisni od političke volje. Ali njihove rezultate treba periodički kontrolirati i kritički vrednovati po objektivnim kriterijima. Rezultati postignuti prema istim ovim kriterijima trebaju biti odlučujući i za daljnje karijerno napredovanje sudaca. Sama sudačka struka najbolje će znati kako uspostaviti pouzdane i objektivne kriterije i tako doprinijeti jačanju ugleda svoje profesije. Poštovani gospodine predsjedavajući, cijenjene zastupnice i zastupnici dozvolite mi da zaključim. Organizirani kriminal i korupcija nisu u Hrvatskoj od jučer i uvukli su se u razne segmente društva. Ali od svog osamostaljenja Hrvatska je uspješno nadvladala i daleko ozbiljnije izazove. Ako je kriminal organiziran mi moramo biti bolje organizirani. Ne treba se bojati ničeg osim straha samog. Neće nas spasiti nikakvo čudo već samo energično, sustavno i beskompromisno djelovanje. Pogodno sredstvo za uklanjanje mafije iz hrvatskog društva nije sablja ali nije ni Aspirin već skalpel. Važno je da jasno znamo što hoćemo, što su pri tome čiji zadaci i koji su rokovi izvršenja. Da bi borba protiv organiziranog kriminala i korupcije bila uspješna treba dobiti najširu podršku i to ne samo ovdje u Saboru već u čitavom društvu. Upravo je zato ova naša današnja rasprava toliko značajna. Hvala.
Zahvaljujem ministru pravosuđa gospodinu Ivanu Šimonoviću. I sljedeći govornik je ministar unutarnjih poslova gospodin Tomislav Karamarko. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Dopustite mi da vas u narednim minutama upoznam s najznačajnijim mjerama i aktivnostima koje kanimo poduzeti u Ministarstvu unutarnjih poslova u sljedećem periodu. Želim vam iznijeti i moja razmišljanja kao ministra unutarnjih poslova u ovom vrlo osjetljivom trenutku za našu zemlju. Ne želim povećavati zabrinutost građana, jer sam duboko uvjeren da nema mjesta defektizmu. Ali svakako želim ukazati na nagomilane probleme u Ministarstvu unutarnjih poslova, a posebice u policiji koji zahtijevaju hitno rješenje. O zatečenom stanju ne želim govoriti s ciljem prozivanja svojih prethodnika, jer vjerujem da su svi radili u dobroj vjeri. Ono na što želim ukazati jest da ovo današnje stanje nije rezultat trenutnih događanja već posljedica negativnih procesa koji traju dugi niz godina. Pojedini propusti u sustavu sigurnosti, načinu rukovođenja i donošenju kadrovskih rješenja mogli su se razumjeti početkom devedesetih godina tijekom najžešće agresije na domovinu, no ne i danas. Na žalost, nakon izlaska policije iz rata i vraćanja na uobičajene policijske poslove i zadaće propustili smo priliku izgradnje moderne policijske organizacije kao javnog servisa građana u poslovima sigurnosti, te nismo mijenjali policijsku filozofiju i kulturu već smo policiju doživljavali vrlo slično prethodnom socijalističkom režimu kao produženu ruku politike, odnosno vlasti, a ne kao neovisnu instituciju zaduženu za provedbu zakona. Naime, svaka moderna policija u svojoj suštini je karijerna i hijerarhijski organizirana služba, gdje je napredovanje u službi nužno ovisi o stručnoj spremi, radnim rezultatima, godinama staža, te stručnim i socijalnim kompetencijama i gdje se policijskim rukovoditeljem relativno teško postaje, ali se te iste rukovoditelje još teže smjenjuje. Stalne kadrovske promjene u policijskom menadžmentu na razini policijskih uprava, ravnateljstva policije i Ministarstva unutarnjih poslova u cjelini u proteklih petnaestak godina jasno pokazuju da nismo mijenjali i gradili novi sustav već smo samo mijenjali ljude i to netransparentno uz ogroman utjecaj različitih političkih struktura i interesnih skupina. Tako imenovani rukovoditelji u pravilu nisu posjedovali stvarni autoritet na temelju kojeg bi mogli uspješno upravljati sustavom i razvijati ga u skladu s najboljom europskom praksom i standardima već su posjedovali samo formalni autoritet. To je nužno dovodilo do poremećaja u sustavu. Ne postojanje vizije i dugoročnih strategija razvoja policije što je dovelo do sadašnjeg stanja policijske organizacije koja ne može osigurati svoju temeljnu funkciju, a to je povoljno stanje sigurnosti ljudi i imovine i stanje javnog reda. Policijom danas nisu zadovoljni građani Republike Hrvatske, ali policijskom organizacijom nisu zadovoljni niti policijski službenici što zorno dokazuju postojeća istraživanja stavova građana i policajaca, a duboko vjerujem i stavovi svih nas. Dakle, nužne su nam suštinske promjene sustava, a ne samo promjene pojedinih ljudi u sustavu ili kozmetičke promjene za dnevno-političke potrebe. Odmah želim naglasiti da sve promjene koje želimo provesti nisu ostvarive odmah i da za njih treba vremena. Ne govorim ovo kako bih imao alibi, ali vjerujem da razumijete da ovakvo stanje nije nastalo preko noći, pa se preko noći ne može ni riješiti. Ministarstvo unutarnjih poslova ogroman je sustav i svima je jasno da se veliki sustavi teško mijenjaju. Dopustite mi da sada nakon ovog kratkog uvoda vas upoznam sa mjerama koje kanimo poduzeti u našem ministarstvu. Ja sam optimist jer osim podrške javnosti, podrške predsjednika RH, predsjednika Hrvatskog sabora i predsjednika Vlade RH svakodnevno osjećam sve veću podršku velike većine policijskih i drugih službenika MUP-a što me čini još odlučnijim u provedbi potrebitih reformi. Nakon ovih posljednjih tragičnih događaja i kaznenih djela koja su grubo narušila stanje sigurnosti i poljuljala povjerenja građana u pravnu državu svjesni smo da osim reformskih zahvata koji zahtijevaju vrijeme, dakle dugoročnih mjera moramo poduzeti i neke kratkoročne mjere koje će se u najkraćem roku reflektirati na poboljšanje stanja sigurnosti i funkcioniranje policijske organizacije. Kratkoročne mjere. Jedan. Kadrovska konsolidacija rukovodstva policije. Do ovog trenutka imenovano je novo rukovodstvo policije i to imenovanje načelnika Uprave Krim policije, načelnika Uprave policije, načelnika Policijskog nacionalnog Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, te načelnika resornih odjela. Također je imenovan veći broj rukovoditelja u PU Zagrebačkoj, te su imenovani novi načelnici policijskih uprava Dubrovačko-neretvanske i Sisačko-moslavačke, a proces kadrovske konsolidacije bit će dovršen u roku od 30 dana. Drugo. Poticanje procesa depolitizacije i profesionalizacije policije. U postupku imenovanja i razrješenja gore navedenih rukovoditelja rukovodili smo se isključivo kriterijima stručne spreme, rezultata rada i ostvarenih uspjeha u dosadašnjem rukovođenju segmentima sustava, te smo nove rukovoditelje imenovali temeljem stručnih i socijalnih kompetencija kojima raspolažu. U najkraćem vremenu potaknut ćemo izmjene unutarnjeg policijskog zakonodavstva radi izgradnje transparentnog sustava prijema u službu, napredovanja u službi, te imenovanja i razrješenja rukovoditelja čime će se stvoriti pretpostavke za veći stupanj unutarnjeg reda i discipline, motivacije za rad, osjećaja pripadnosti policijskoj organizaciji i boljeg funkcioniranja policijske organizacije u cjelini. Treće. Koordinacija rada svih službi nadležnih za sigurnost i provedbu zakona. Uspostavljena je permanentna komunikacija i suradnja i partnerski odnos između policije i Sigurnosno-obavještajne agencije što je već rezultiralo unapređenjem rezultata rada i ostvarilo sinergijsko djelovanje. Kao što vam je poznato razriješen je slučaj Luke Ritza i ubojstvo Zorana Mrvelja, a također je spriječen i pokušaj atentata eksplozivnom napravom u Rijeci koji bi najvjerojatnije imao slične posljedice poput atentata izvršenog na gospodina Ivu Pukanića i gospodina Niku Franjića. Želim istaći da kriminalitet i sigurnost građana, te njihove imovine nisu samo problem policije već problem društva u cjelini, te kako su ti problemi rješivi samo angažiranjem svih potencijala društvene zajednice. Ovom konstatacijom ne bježimo svog dijela posla i odgovornosti, ali efikasno suzbijanje kriminaliteta i njegovog svođenja na prihvatljivu mjeru bit će moguće tek uz uspostavu stalne koordinacije i partnerskog odnosa policije, SOA-e, Carinske uprave, Financijskog inspektorata, Ureda za sprječavanje pranja novca, Državnog inspektorata i svih drugih tijela i ustanova nadležnih za provedbu zakona. Četvrto. Podizanje općeg stanja sigurnosti u Gradu Zagrebu. Cjelokupni operativni sastav PU Zagrebačke stavljen je u punu funkciju, a Ravnateljstvo policije uputilo je ispomoć od 250 policijskih službenika iz drugih policijskih uprava koji će obavljati policijske poslove u Gradu Zagrebu sve dok to bude zahtijevala sigurnosna prosudba. Vjerujem da će ta mjera osigurati podizanje osjećaja sigurnosti kod građana i uspješniju provedbu preventivnih i represivnih aktivnosti u nadležnosti policije. 5. Kadrovska obnova policije Prema postojećoj sistematizaciji radnih mjesta u Ministarstvu unutarnjih poslova nepopunjeno je preko 3 tisuće radnih mjesta, a najviši nedostatak policajaca bilježimo u PU zagrebačkoj, Istarskoj i Dubrovačko-neretvanskoj. Zbog nedostatka policajaca izvješćujem vas kako sam donio odluku da se na idući program obrazovanja odraslih za zanimanje policajac koji počinje 3. studenog primi 2200 polaznika umjesto predviđenih 1400. Ta odluka kratkoročno će se, ali i dugoročno pozitivno reflektirati na funkcioniranje policijske organizacije. Dugoročne mjere 1. Izmjena zakonodavnog okvira za rad policije. Kao što ste već upoznati, pred nama je skoro donošenje novog Zakona o kaznenom postupku, a izrada novog Zakona o policijskim ovlastima je u završnoj fazi. U spomenutim zakonima jasnije će biti definirane ovlasti policije, posebno u području borbe protiv svih vidova kriminaliteta. Naravno, potrebne su izmjene Kaznenog zakona RH, ali i izmjene Zakona o prekršajima protiv javnog reda i mira u kojima kao kažnjive radnje moraju biti opisana sva ona ponašanja koja se čini na štetu opće prihvaćenih društvenih vrijednosti. Pored toga u području rada policije bitnijim smatram izmjenu i dopunu Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima koji će propisati strože sigurnosne mjere. Naravno, ako želimo biti uspješni u borbi protiv kriminaliteta, onda moramo stvoriti uvjete u kojima je kriminal neisplativ te propisati mehanizme za oduzimanje imovine stečene kaznenim djelima. 1. Transformacije policije u javni servis građana Još 2003. godine u MUP-u otpočele su pripreme za provedbu strategije djelovanja policije u zajednici u vidu izrade strategije i provedbe pilot projekta. Evaluacijom pilot projekta utvrđeno je unaprjeđenje rada temeljne policije poboljšanom suradnjom policije i građana, povećanjem broja operativnih informacija usmjerenošću na rješavanje problema, boljom razriješenošću kaznenih djela i prekršaja te poboljšanom zaštitom žrtava kaznenih djela i posebno osjetljivih skupina stanovništva. Iako je istraživanje stava građana i policijskih službenika utvrđeno da preko 70% anketiranih građana i 95% anketiranih policajaca u potpunosti podržava takav modul rada, ipak nije došlo do sustavne implementacije strategije u policijsku praksu zbog niza subjektivnih i objektivnih razloga. Na temelju dosadašnjih iskustava u provedbi strategije u RH kao i iskustava drugih zapadnoeuropskih zemalja pristupiti ćemo sveobuhvatnom reformskom procesu s ciljem transformacije postojećeg tradicionalnog i konzervativnog policijskom modela u model djelovanja policije u zajednici kompatibilnog sličnim modelima zapadnoeuropskim policija. Kroz ovu strategiju provesti ćemo sljedeće projekte: reforma operativno-preventivnog rada u policiji u odori, unaprjeđenje i razvoj kriminalističke i komunalne prevencije i reforma odnosa sa javnošću. Za provedbu transformacije policije u javni servis građana neće biti dostatne samo promjene u policiji, već i u društvenoj zajednici pa zbog toga projekciju planiranih promjena treba gledati kao dugotrajni proces kojeg trenutno nije moguće precizno vremenski odrediti. Temeljem prosudbe stanja u policiji te iskustva zemalja koje su provele slične procese, smatram da je za planiranje i provedbu ovih projekata potreban period od nekoliko godina. 1. Reforma Kriminalističke policije Za uspješno suzbijanje kriminaliteta, osim kadrovskih promjena i promjena zakonske regulative biti će potrebno promijeniti pristup i filozofiju rada Kriminalističke policije iz dominantnog reaktivnog u proaktivno postupanje. Težište reforme biti će na razvoju nacionalno-kriminalističkog obavještajnog modela koji će osigurati da policija kontinuirano nadzire kriminalne skupine kako bi pravovremeno primala i analizirala sigurnosno-relevantne informacije i bila korak ispred organiziranih kriminalnih skupina. Pozitivan iskorak u tom smjeru već je učinjen nedavno završenim projektom "Kriminalističko-obavještajni sustav, faza 1 i faza 2" koji je financiran iz pretpristupnih fondova Europske unije KARC 2002 i 2003, a čija potpuna implementacija na sve ustrojstvene razine je u tijeku. Potpunom implementacijom nacionalnog kriminalističko-obavještajnog sustava prihvatiti će se najbolja praksa policija zemalja Europske unije i unaprijediti suzbijanje najtežih oblika kaznenih djela i organiziranog kriminaliteta. Naglašavam kako primjena najbolje prakse zahtjeva i dodatna financijska ulaganja u kriminalističku tehniku i taktiku. Također je poznato da novi oblici kriminaliteta zahtijevaju adekvatna organizacijska rješenja i prilagodbe za njihovo uspješno suzbijanje. Zadovoljstvo mi je što još jednom mogu naglasiti kako su pred samo 2 dana imenovani čelnici Policijskog nacionalnog ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, što u praksi znači da je ured otpočeo sa radom. Ured će pratiti i izučavati određene pojavne oblike korupcije i organiziranog kriminaliteta, njihove trendove i način izvršenja izravno će provoditi najsloženije kriminalističke obrade korupcije i organiziranog kriminaliteta na nacionalnoj razini u uskoj suradnji s Uredom za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta-USKOK-om, drugim državnim odvjetništvima te ostalim nadležnim državnim tijelima. Uvjeren sam da će to rezultirati znatno boljim rezultatima u suzbijanju korupcije i organiziranog kriminaliteta u RH. 1. Unaprjeđenje međunarodne suradnje U svrhu unaprjeđenja međunarodne policijske suradnje uložiti će se dodatno napori u jačanju postojećih oblika i vidova suradnje kroz jačanje bilateralne suradnje sa zemljama u regiji te nastavkom kontinuirane i uspješne suradnje putem međunarodnih organizacija, posebice Interpol-a, Europol-a i SECI-a centra kao i upućivanje policijskih časnika za vezu u inozemstvu. Republika Hrvatska je potpisnica 27 bilateralnih ugovora o međunarodnoj policijskoj suradnji, 8 sporazuma na razini Ministarstva unutarnjih poslova te 2 multilateralna sporazuma koji joj omogućavaju razmjenu saznanja i iskustava, preuzimanje najbolje prakse i primjenu najnovijih dostignuća u području kriminalističke tehnike i kriminalističke taktike za borbu protiv svih pojavnih oblika kriminaliteta. Ističem da smo u međuvremenu ubrzali pripreme za potpisivanje još nekoliko takvih bilateralnih ugovora. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici, zaključno želim naglasiti da poduzimanje svih ovih kratkoročnih i dugoročnih mjera zahtjeva podršku i strpljenje javnosti i političku potporu. Isto tako za postizanje željenog nam stanja sigurnosti potrebna su ulaganja u obuku i stručno usavršavanje te tehnička sredstva i oprema policije. Unutarnja sigurnost košta, no svako svrsishodno ulaganje u unutarnju sigurnost vrlo brzo će se i višestruko isplatiti. Nisam sklon nerealnim obećanjima i ne govorim nešto što zaista i ne mislim i što ne vjerujem, moderni uvjeti života pogoduju nastanku i razvoj novih oblika i vidova kriminaliteta. Poduzimanje ovih mjera stanje sigurnosti neće biti idealno, no siguran sam da će hrvatska policija vrlo brzo povratiti izgubljeni ugled i povjerenje građana, povećati uspješnost u suzbijanju najtežih kaznenih djela, ali i u rješavanju problema građana, a kriminalitet i sve oblike ugroze života i imovine ljudi svesti u društveno prihvatljive okvire. Vjerujem da ćemo u tom procesu imati potporu ovog Visokog doma. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem ministru unutarnjih poslova, gospodinu Tomislavu Karamarku. I prema dogovoru, sada ćemo napraviti jednu kratku stanku do 11,00 sati kada će se u ime klubova 5 minuta obratiti predstavnici klubova.
Ne možete nam dati da se osvrnemo ispred klubova na ove diskusije? Mislim da će biti korektno … [[Govornik isključen, ne čuje se.]]
Mislim da smo ovih dana imali široke i sveobuhvatne rasprave i u ime klubova, ovo su mjere, ministri su izišli pred Sabor, najavili su ovo što su najavili i mislim da možemo saslušati komentar klubova i oni moraju raditi dalje. Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Molim klubove koji nisu da ipak prošlo je vrijeme koje smo odredili, da nastavimo. Smatram da, rekli smo pet minuta po klubovima. Uzmimo da je to 10 minuta. Mislim da je nepotrebno 15 minuta, jer smo neki dan raspravljali o svemu tome. Prema tome i imat ćemo prigodu raspravljati o konkretnim prijedlozima za pojedine zakone koje su najavili ministar pravosuđa i ministar unutarnjih poslova pa će biti prilike detaljnije i šire raspravljati o pojedinim aspektima ove situacije vezano za izglasavanje odnosno za proceduru oko donošenja tih zakona. Prema tome, predlažem kompromisno rješenje da prestanci klubova 10 minuta se obrate i da budemo racionalni i naravno sačekamo proceduru donošenja zakona koja će ići svojim redovnim putem. Eto ako se slažemo možemo započeti. U ime Kluba nacionalnih manjina, gospodin zastupnik Šemso Tanković. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo potpredsjednice hrvatske Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo kolege. Ključna riječ koju smo neki dan izgovorili prigodom izbora Tomislava Karamarka i Ivana Šimonovića glasila je konačno, konačno. I imao sam brojne razgovore sa ljudima s kojima se stalno družim i nitko, ali doista nitko ni u jednoj riječi nije izrekao bilo kakvu sumnju u odabir spomenutih ministara. I na neki način svi su kazali vjerujemo da će upravo odabir takvih ljudi i naravno daljnji tijek stvari kazati da smo na valjan način postupili. I ovo sve što smo čuli u cijelosti možemo kazati da je na tragu toga. Ja bih kolege podsjetio ipak na jedan problem. Jučer smo imali jedan skup koji je govorio o korupciji u zdravstvu. I ono što je meni palo u oči, jedan zaključak, jedna konstatacija da je korupcija u zdravstvu znatno manja od percepcije i prezentacije u medijima, ali isto tako da je veća od onoga što se zovu sudske presude i to je ona temeljna istina koja je vezana i za sve ovo što mi sada činimo. Podsjetio bih vas, ovako usput, na jednu knjigu Darrell Huff koja je prevedena i kod nas u Hrvatskoj. Knjiga glasi "Kako lagati statistikom". Zanimljiva knjižica, svima vama bih je preporučio. I zanimljiva je za način razmišljanja. Ovaj autor nam navodi primjer jednoga Amerikanca koji je iz jedne savezne američke države preselio u drugu i nakon jedno tjedan dana u društvu konstatirao pa vi ste zemlja korupcije, zemlja kriminala, zemlja itd. Na upit svojih kolega kako ste vi za deset dana to mogli zaključiti, on je rekao ja sam iščitavajući lokalne novine naišao da je barem 50,60% svih tekstova vezano za taj fenomen. I tu jeste jedan problem o kojem mi možemo raspravljati, jer možemo mi imati najbolje ministre, mogu i ministri imati i svoje najbolje suradnike, al ovo je projekt u kojem svi mi sudjelujemo. I građani i mi ovdje u Hrvatskom saboru, ali boga mi i mediji koji također moraju znati da su i oni dio projekta i cilja da mi postanemo to što želimo. Kada bih bio malo ciničan, onda bih spomenuo da sam na jednom simpoziju 1992. godine govorio o mogućim izazovima koji su vezani za organizirani kriminal, za tranziciju, za korupciju itd. I uzeo sam taj svoj rad i da ispadne, bio sam pomalo i zloguki prorok jer jednostavno mnogo toga što se odigralo puno godina kasnije nalazi se i u tom tekstu objavljenom 1992. godine. Uspjeh ili neuspjeh ovdje ne može biti predmet diskusije jer mi znamo što donosi uspjeh, ali isto tako da neuspjeh znači ulazak u jedan strahoviti glib iz kojega nema povratka. Mi smo zemlja koja je jasno rekla "želimo ući u Europsku uniju", a taj ulazak znači da želimo biti i dio jedne zajedničke matrice, matrice u kojoj su ljudska prava, sigurnost građana, bez obzira na socijalni status, vjersku, nacionalnu i bilo koju drugu različitost, normalna kategorija koja se nikada niti ne dovodi u pitanje. I da zaključim, gospodo ministri, zastupnici našeg kluba su vas jednoglasno podržali prigodom vašeg izbora na ovu sadašnju dužnost. Poruke od naših birača su više nego pozitivne. Imate našu podršku i bez obzira na poteškoće kojih će sigurno biti, znajte da vjerujemo u ovaj naš zajednički projekt. Hvala lijepo.
Hvala lijepo gospodinu Šemsi Tankoviću. Na redu je klub HSS-a. Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Zastupnice i zastupnici i gospođo potpredsjednice Vlade, gospodo ministri. Želim istaknuti u ime Kluba zastupnika HSS-a da ćemo mi kao što smo podržali imenovanje i gospodina Šimonovića i gospodina Karamarka za ministre u hrvatskoj Vladi vjerujući u njihovu sposobnost i odlučnost, podržati ova izvješća koja su podnijeli kao i predložene kratkoročne i dugoročne mjere. Naravno da mi u klubu HSS-a ne gajimo utopističke pretenzije o postizanju savršenog društva. Tražimo samo trajnu i neumornu zauzetost u borbi razotkrivanju suzbijanju, razrješavanju korijena pojave korupcije i organiziranog kriminala o čemu su vrlo sažeto govorili i naši ministri. Ako je organizirani kriminal i korupcija plod individualnog ponašanja, mora reagirati alarm mehanizma individualnog prava. Ako je pak naprotiv određen društvenim ustrojstvom mora reagirati društveni alarm. Treba rezati konac po konac s te mreže i zakonima svoju ulogu, svoju vrijednost, pa i unatoč svojim nedostacima. Zbog toga smatramo da je nužno provoditi zakone, ali ukoliko oni ne valjaju treba ih mijenjati. No, ipak mi u klubu HSS-a smatramo da nije zakon jedini faktor koji će i naravno ljudski resursi koji će se obračunati sa korupcijom i organiziranim kriminalom. Smatramo da što je manje morala, to je više zakona i to je zakon slabiji i neučinkovitiji, a moral nije samo stvar pojedinca, on ima vrijednost i značenje za čitavo društvo. Nema opravdanja za stas nemoći, depresije u osobnom, društvenom, političkom, ekonomskom životu, nema opravdanja za lijenost u radu sa isprikom ionako se ništa ne može učiniti. Potrebna je stvarna analiza za koju smatramo da je učinjena od strane ministara, ali istinit i odvažan stav spram korupcije i organiziranog kriminala koji smo danas za ovom govornicom mogli od njih čuti. No, opet se pitamo da kako to da je sve ipak tako loše naizgled ili izgleda nam kao čista propast, a Hrvatska s druge strane ipak ide dalje. I onda se možda nameće odgovor da postoje dvije Hrvatske. Jedna površna razvikana u njoj su na djelu privilegirani skupljači raspršivači smeća, umjesto da ga saberu i pospreme. To su sijači virusa autodestrukcije i to je korupcija i organizirani kriminal. Pravo glasa uvijek i posvuda imaju privilegirani vikači, dok se drugi ne mogu pojaviti u javnosti. Druga je prava stvarnost Hrvatske. Ona dubinska, samozatajna, zdrava, radina, nešto kao šuteća većina. Zapravo oni nemaju privilegiranih nastupa. Oni se ne mogu služiti ni sredstvima ni načinima koji su u neskladu sa temeljnim nadzorom na svijet, poštivanjem svakog čovjeka pojedinaca, poštivanjem zajednice, zajedničkog dobra u svijesti, odnosno odgovornosti. Od tih Hrvatska živi i s njima napredujemo. I upravo te, gospodo ministri očekujemo da kroz aktivnosti koje provodite, kroz sustav koji mijenjate i uspostavljate i kroz zakone koje ćete predložiti, a mi ćemo ih donijeti, da upravo takvu Hrvatsku zaštite. Mogu reći da za sve dobro što ćete raditi, Klub zastupnika HSS-a dat će vam podršku. Hvala lijepo.
Hvala lijepo gospođi Marijani Petir. Na redu je gospodin Silvano Hrelja u ime Kluba zastupnika HSLS-a, HSU-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice Vlade, gospodo ministri, kolegice i kolege. Naši članovi Hrvatske stranke umirovljenika, naše biračko tijelo, a i šire, građani Hrvatske, kao pretpostavljam isto tako simpatizeri i birači HSLS-a su opravdano zabrinuti i revoltirani rastućim kriminalom i nasiljem u Hrvatskoj, nepodnošljivom razinom korupcije, kao i nepodnošljivo niskom razinom humanosti i osjećajem za pravičnost i socijalnu pravdu. Naši umirovljenici su gradili u svojoj produktivnoj dobi, društvo visokog društvenog standarda, društvo poštenja i društvo mira i to im sada strahovito nedostaje. Također zato što im nedostaje izaziva osobne i kolektivne frustracije. Ovih zadnjih dana svjedoci smo da se bitno odstupilo od stavova koje ću sada izreći. Nitko nema pravo posezati za tuđim životom, odstupilo se od ovog pravila. Pred institucijama sustava svaki život mora biti jednako vrijedna, neki su vredniji. Od novinara se traži objektivno informiranje u službi građana, a ne stvaranje centara moći, iako kod njih vlast je slast, naravno centara moći koji se isprepliću sa drugim strukturama društva, a naročito podzemlja. Dalje, odstupilo se da svatko neka radi svoj posao i neka za to odgovara. Odstupilo se od pravila da između politike i podzemlja mora postojati tampon zona i nedodirljivost koju osiguravaju policija, obavještajne službe, sudstvo i zatvorski sustav. Odstupilo se od stava da političari i novinari nemaju pravo suditi i ulaziti u tuđe živote. Ispred kluba HSLS-a i HSU-a pozdravljamo najave politizacije policije, ali tražimo da se to osigura i u pravosuđu, i u zdravstvu, moguće i u financijskim institucijama. Pozdravljamo najave uvođenja specijaliziranih Uskočkih sudova, a da ne bi bila visoka lopta ili probni balon, želimo da na tim USKOK-čkim sudovima ili USKOK-čkim odjelima sudova sude izvrsni suci, jer problem je suđenja sa potpunom policijskom zaštitom njih i njihovih obitelji. Nemojmo se igrati, nemojmo ljude eksponirati sa željom da će oni riješiti, a da ih ostavimo, riješiti probleme kriminala, organiziranog podzemlja, a da ih ostavimo bez zaštite i njih i njihove obitelji. Smatramo nužnim donijeti i ići malo žešće. Ne oduzimati samo nezakonito stečenu imovinu mafijašima, nego smatramo nužnim u hrvatskom društvu ići malo žešće i donijeti Zakon o porijeklu imovine i donijeti Zakon o oduzimanju nezakonito stečene imovine koji su sveobuhvatni, od pljačke u privatizaciji do šverca droge, mafije i organiziranog kriminala. Mi smo za rješenja koja nisu sveobuhvatna, koji se donose samo povodom i koji ciljaju samo jednu strukturu. Nema velike razlike između nezakonito stečene imovine u privatizaciji i pranju novca u kriminalnom miljeu. Sve je to protuzakonito i na sve ova država organizirano mora djelovati. Mediji su pozvani da konstruktivnom kritikom izgrađuju hrvatsko društvo u zamjenu za stav na nož prema institucijama sustava. Mi jesmo podložni kao ljudi koji se bave javnim radom svakoj kritici i naše institucije su podložne svakoj kritici ali svi smo pozvani da izgrađujemo ovo društvo da nam kvalitetnije funkcionira. Htio bih jedno u narodu uvriježeno mišljenje ovdje prokomentirati. Znate da u narodu kažu: "Jednom policajac, uvijek policajac.". Pa zašto to onda tako i ne bi bilo? Zašto mi smo imali tri mala pretjerano ranog umirovljenja policajaca. Jedan put moguće je zbog nacionalne pripadnosti, drugi put moguće je zbog nestručnosti, treći put moguće je zbog toga što smo reducirali kapacitete policije ali nam je ostala administracija a umirovljeni su stručni operativci. Koji je rezultat? Ovdje se javno priznalo da imamo izostanak stručnosti. Mi imamo ustvari gubitak pamćenja te institucije. Imamo izostanak nadogradnje iskustava, dakle jedne generacije na drugu što u potpunosti uzrokuje neefikasnost sustava. Pa ja ovdje otvoreno pitam zašto bi aktivni policajci bili angažirani na nekim benignim manifestacijama, zašto specijalci moraju biti na odbojci i nekom političkom skupu i proslavi. Zašto to ne bi radio rezervni sastav policije koji imaju mnogo bogatije zemlje od nas? Mnogo bogatije zemlje od nas ne odriču se svojih stručnjaka u koje su investirali i ne umirovljuju ih između 40. i 50. godine. Zašto eksperti za droge ili druge oblike kriminala koji su od 45. godine u mirovini, dakle oni su u mirovini a školovani su, uloženo je puno novaca u njih a neki novi, s oproštenjem, klinci, svaka čast svakome, treniraju i uče sve iz početka. Policajac je časno zvanje i zanimanje, to je služba za opće dobro i vještine se moraju prenositi sa generacije na generacije. Država je puno dala u školovanje da bi ih se tek tako lako i jednostavno odrekla. Ove godine u ovom Hrvatskom saboru stvorene su pretpostavke izmjenom Zakona o obveznim doprinosima da oni zaista i mogu biti angažirani, dakle ne dira se njihova imovina a mogu u svakom trenutku u okviru svoje stručnosti biti pozvani da odrade određene poslove. Time i sprječavamo ono što je sada u javnosti obznanjeno da se jedan dio i policije i vojske uključio u organizirani kriminal. Dobijmo ih za sebe, držimo ih angažirane za opće dobro, nemojmo ih pustiti da nemaju posla, da imaju ugroženu egzistenciju jer čovjek od 50 godina ono što prima 4 tisuće kuna mirovine njemu to sigurno nije dovoljno jer mu obitelj još uvijek raste. Dalje, naravno pozdravljamo razoružanje koje je krenulo, želimo da to bude žešće i više. Smatramo da na organizirani kriminal možemo ići samo sa organiziranom državom i ništa kratkoročno odnosno da zaključim, ukoliko borba protiv organiziranog kriminala bude trajna briga društva, trajna briga svih nas i bude kontinuirana imate našu podršku. Zahvaljujem.
Hvala lijepa gospodinu Silvanu Hrelji. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana potpredsjednice Vlade, gospodo ministri. Postoji onaj famozni Churchillov diktum kao prolog knjiga "Drugi svjetski rat" koji opisuje ponašanje u ratu, konvencionalnom ratu pa kaže u četiri točke u ratu odlučnost, u porazu prkos i otpor, u pobjedi velikodušnost, u miru dobra volja. Već ovaj primjer pokazuje kako nemamo posla sa konvencionalnim ratom jer ova pravila, ovaj diktum na ovaj rat koji država vodi nije primjenjiv. Imate rat, dakle obračun u kojem je potrebna odlučnost. Do druge faze ne smije doći, faze otpora i prkosa jer država koja se nađe u fazi otpora i prkos samo toga prema organiziranom kriminalu i mafiji je izgubila bitku. Sa mafijom i sa organiziranim kriminalom nema mira, nema dobre volje, nema ni velikodušnosti one treće faze Churchilla. Dijagnoza koju su dali ministri je strašna i ovo nije vrijeme za bilo kakvo likovanje ili samozadovoljstvo. Ona je takva kakva je. Prijedlozi koje smo čuli su poznati, neki su novi, neki zadiru u instrumente i služe se instrumentima naročito u području pravosuđa koji su cijelo vrijeme stajali na raspolaganju a nisu korišteni, neki su zakonodavni. Ovdje se uglavnom ne radi ni o kakvim idejama kao što ni prijedlozi koji su dolazili iz kluba SDP-a a neki od njih su sadržani u ekspozeima ministara naročito ministra pravosuđa nisu nikakve velike političke ideje i novosti nego rješenja koja postoje i koja je trebalo primijeniti. Tu smo gdje smo, nema druge opcije. Treba početi raditi a vaši rezultati će ovisiti prije svega i isključivo o političkoj podršci koju će vam davati Vlada i premijer u financijskoj podršci i u moralnoj podršci u pravu da koristite svoje zakonske ovlasti one koje postoje, koje su već velike i u velikoj mjeri dostatne i one koje treba donijeti, koje ste sada inicirali i o kojima ste rekli nešto osnovno a o kojima ćemo imati prilike razgovarati o tjednima koji su pred nama što u javnosti, što u ovom Saboru, što kroz Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i druge nadležne odbore gdje ćete imati našu konstruktivnu podršku za rješenja, ali odgovornost za rezultate to očekujemo od vas i od hrvatske Vlade. Dobijete li sredstva i prostor za rad siguran sam da oni neće izostati. Stanje u policiji također je dobro i dramatično dijagnosticirao ministar unutarnjih poslova gospodin Karamarko. Takvo je kakvo je. Pozdravljamo kao nužnost i recentne kadrovske promjene od prije dan, dva gdje su ponovno na neke dužnosti vraćeni ljudi koji su dio sustava, koji su te dužnosti obnašali početkom ovog desetljeća, koji nisu političari, koji nisu članovi SDP-a niti HDZ-a, koji vjerujemo znaju svoj posao. Dajte im da rade. Dakle, za prijedloge o kojima ćemo i mi govoriti sa svoje strane nam se uvijek možete obratiti i mi ćemo kroz organe, forume, tijela ovoga Sabora predlagati stvari za koje držimo da su dobre i da su korisne. Čisto kao tema za razgovor, ovaj Sabor je donio 2002. godine, čini mi se u ožujku mjesecu, Strategiju nacionalne sigurnosti, prvu i zadnju. Nekorigiranu, nemjenjanu, nedopunjavanu. Vrijeme se od tada promijenilo. Hrvatska je 2002. godine bila članica partnerstva za mir i još uvijek nije bila otvorila akcijski plan za članstvo u NATO-u. To se dogodilo tek u petom mjesecu te godine. Na tom dokumentu sam osobno radio. Vodio grupu koja ga je izrađivala i koja ga je u takvoj verziji predala ovom Saboru. Vrijeme je da se to mijenja, to nije … [[Govornik se ne razumije.]] i plima događaja, okolnosti, svjetskih i naših okolnih nalaže da i to Vlada pripremi i podastre ovom Saboru jer izazovi nacionalne sigurnosti nisu samo rat i bombe, nisu bili ni 2002. godine. Vrijeme je da se i tu, a zna se tko je predlagatelj, to nisu izvorno niti Ministarstva pravosuđa, niti Ministarstvo unutarnjih poslova, nego obrana i vanjski poslovi. Još jedna stvar za kraj kao razmišljanje, uz podršku, načelnu podršku o svim ovim mjerama o kojima je govorio ministar pravosuđa, zakonodavnim promjenama, dopunama, USKOK-čkim sudovima, sve su to stvari koje konačno trebaju zaživjeti. Znamo zašto USKOK-čki sudovi, odnosno odjeli 2003. godine kada su bili predlagani nisu prošli. Zbog unutarnjeg otpora, određenih profesionalnih struktura, da ih se sigurnosno provjerava, taj otpor ćete sada morati neću reći slomiti, morati ćete suce suočiti sa potrebom da se to mijenja. Jer ta sigurnosna provjera je nešto što je već itekako prisutno u državnom aparatu, a krenulo se od tajnih službi i od diplomacije kada smo počeli razgovarati i pregovarati sa NATO-om, 2002. godine. Dakle, nitko nema razloga da bude izuzet iz toga, ako rati tako težak, odgovoran i osjetljiv društveni posao. I za kraj, nisam čuo da se spominje bankarska tajna. Dakle, bankarska tajna je nešto što je produkt jednog vremena, jednog svjetonazora, Švicarske, … [[Govornik se ne razumije.]] vremena kada nije bilo plastičnih kartica, kada je novac išao iz ruke u ruku. To vrijeme je trajalo do nedavno. Postavlja se uopće pitanje smisla, značaja i korisnosti zaštite bankarske tajne u intenzitetu i obujmu koji poznaje naša civilizacija. Šta je to danas? A znamo da do organiziranog kriminala najbolje vodi put novca. E, pošto je ta … [[Govornik se ne razumije.]] nedodirljivost, svetost bankarske tajne, u našem zakonodavstvu, relativizirana, ali relativizirana, naše je razmišljanje da se možda krene i korak dalje. Nema razloga da USKOK nema pravo uvida u sve podatke te vrste. Tema za razmišljanje, o tome ćemo imati vremena u pripremi ovih zakona govoriti u Saboru i odborima. U ovakvim situacijama, da zaključim, kada javnost sa pravom traži odgovornost i djelovanje određeni stereotipi se mijenjaju, određena prava većine trebaju ostati netaknuta, a prava onih koji na njih očito nemaju pravo jer ne žele živjeti u zajednici, po pravilima zajednice, moraju malo doći u pitanje. To se prije šest, sedam godina na našu sreću u puno dramatičnijim okolnostima događalo u Velikoj Britaniji i SAD-u, zbog terorističkih napada. I tamo je policija dobila veće ovlasti. I tamo su sudovi dobili veće ovlasti i tamo su istražni organi dobili veće ovlasti. Itd. itd.. Srećom, danas kod nas nije tako, ali određeni događaji nalažu nam da povećamo ovlasti nekim organima i tu ćete imati našu podršku. Hvala na pozornosti.
Hvala lijepa gospodinu Zoranu Milanoviću. Na redu je klub SDSS-a, gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege. Dozvolite mi da se obratim dvojci ministara koje smo prije nekog, prije kratkog vremena imenovali na ove važne, za nas, za cijelu naciju, zahtjevne poslove. Dakle, gospodine ministre pravosuđa i gospodine ministre unutrašnjih poslova, dozvolite mi da kažem kako sam doživio vaša izlaganja, kao jedan od predstavnika u ovom Domu. Prvo, čini mi se da ste u ovom Domu u ime Vlade kojoj pripadam, u ime Sabora koji ima velika očekivanja od vas i vaših resora progovorili jezikom koji nije jezik, … [[Govornik se ne razumije.]] fraze političke, birokratske i jezik općih mjesta, progovorili ste jezikom koji je jasan, jezikom koji obećaje i naznačava smjer djelovanja vaših ministarstava. Time ste i pred nas iznijeli primjer onoga što nam treba. Time ste i nama predočili a kako govoriti jezikom kojim govorimo u ovom Domu. Dakle, vi ste u svojim izlaganjima ilustrirali kako se od politike … [[Govornik se ne razumije.]] jezika govori politikom jasnoga i … [[Govornik se ne razumije.]] jezika, naravno hrvatskom. Ali prije svega jasnog i djelatnog. Jer je i suviše u vremenu koje iza nas bilo prostora za … [[Govornik se ne razumije.]] unutar našega jezika. I od predstavnika Vlade pa nerijetko i od nas koji izlazimo za ovu govornicu. Drugu stvar koju sam iščitao ili koju sam primio kao poruku vaših izlaganja jeste vaša želja da svoje mandate upotrijebite u to da državni aparat ustrojite tako u resorima koje vodite, za koje odgovarate, da bude aktivno, bezkompromisno i odano tijelo države. Nepodmitljivo, nepristupačno onima kojima pristupa ne treba biti i profesionalno u onome što su njegove ili njihove zadaće. Kao što se očekuje od države da štiti interes, pravo, imovinu, svakog pojedinca koji živi u njoj, bio njezin državljanin ili ne bio, tako se od države očekuje da štiti državno i društveno dobro. U tom pogledu i jednom i u drugom izlaganju mi smo očitali vašu spremnost da upregnete to državno tijelo, taj državni aparat na očuvanje državnoga dobra jer ga se isuviše smatralo dostupnim bilo kome po zaslugama, po moći, po beskompromisnosti i beskrupuloznosti a sada od nas ovdje koji sjedimo i od vas koji ste preuzeli te funkcije građani očekuju da ga vratite državi kojoj pripada. Bilo da je riječ o novcu, bilo da je riječ o policijskim ili istražnim aktivnostima, bilo da je riječ o imovini bilo koje vrste. To ljudi očekuju. To u krajnjoj liniji i mi očekujemo. U tom smislu slažem se s vama gospodine ministre Šimonović da je zaštita svjedoka iznimno važan instrument u uspostavljanju pravnoga reda i dosezljivosti pravosuđu onih koji do sada to nisu bili bez obzira o kojem krimenu govorimo. Bilo je isuviše onih koji su mogli prokazivati svjedoke, koji su među ljudima koji su bili spremni svjedočiti o različitim aspektima krimena sijali strah i siju i danas pozivajući se na najrazličitije vrste zasluga ili pozivajući se na najrazličitije vrste instrumenata, veze i komunikacije. Jednako tako potpuno se mogu složiti da su mehanizmi unutrašnje kontrole bez obzira da li je riječ o policiji ili je riječ o pravosuđu jedan od važnih neizostavnih elemenata koji će pojačati i profesionalnost i efikasnost i vjerodostojnost onih koji su akteri. I u tom smislu ta dva segmenta izdvajam u, mogao bih izdvojiti i neke druge, ali izdvajam kao bitne za to da segmenti državnog aparata koje ste prihvatili da ustrojite u interesu općeg dobra, u interesu povjerenja u državu jer ne treba smetnuti s uma da su ljudi počeli gubiti povjerenje u državu. I kao što ste vi gospodine ministre pravosuđa i ministre policije kazali nije u pitanju samo obračun protiv organiziranog kriminala i korupcije. U pitanju je obnova povjerenja u državni aparat i obnova povjerenja u državne institucije. I zato ću ako mi dozvolite kolegice i kolege ponoviti nešto što sam prije nekoliko dana već rekao s ove govornice. Mi ćemo dobiti zakone od predlagača, predstavnika Vlade u ovom slučaju dvojice ministara i njihovih ministarstava. Mi ćemo te zakone usvojiti kao mjere koje će ojačati državno tijelo, koje će ojačati državni aparat i pravosuđa i državne prisile. Ali ono što sasvim sigurno zakoni sami po sebi neće učiniti bez primjera koje i mi trebamo pokazati, a to je zakonodavni patriotizam mi nismo tu samo zato da donesemo zakone. Kao što sasvim sigurno ni oni koji ulaze u crkvu nisu samo tu zato da se ispovjede radi grijehova ili da predaju lemuzinu kako bi mogli kupiti adekvatan status u crkvi. Ako nismo predani onome u što vjerujemo, ako ne živimo u skladu s onim što govorimo ovdje sa ove govornice, ako ne zagovaramo vrijednosti tih zakona i dosljedno ih u praksi primjenjujemo svojim primjerom stranačkim i zastupničkim, pojedinačnim. Onda nema nikakve sumnje da povjerenje koje vi sada imate od najviših predstavnika Vlade i države neće biti dovoljno. Zato bih htio kazati da se povjerenje u ovu inicijativu testiraju svakom od nas. U svakoj od političkih stranaka koja ovdje ima svoje zastupnike i onih koji ih eventualno nemaju kao što naravno će se u konačnici testirati i odnosom građana prema tome. Taj poziv da se od razumijevanja države na simboličkoj razini, na … [[Govornik se ne razumije.]] zastave, na nivou himne, na nivou držanja ruke na srcu pređe na razumijevanje države kao ustrojenog aparata koji funkcionira po pravilima i zakonima koje ovdje donosimo je zapravo naš imperativ. To je borba u koju smo krenuli i u tom smislu imate našu podršku i imate i nas zastupnike SDSS-a i one koji nas biraju i podržavaju kao svoje suborce u toj borbi. Hvala vam.
Hvala lijepa gospodinu Miloradu Pupovcu. U ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo ministri, uvažena gospodo zastupnici. Skalpel, sablja, isto ali oni koji misle da Hrvatska može proći bez reza taj je naivan. Ministar Šimonović je otprilike rekao malo prije postupci moraju biti prioritetni. Evo samo jedan podatak. Danas sam ga pročitao. Mi imamo optužnica protiv čak hiljadu 30 osoba za djela iz domene organiziranog kriminala na temelju kojih još nije donesena nikakva sudska odluka iako je u pitanju razdoblje od 2001. odnosno od osnivanja USKOK-a. Gotov citat. Meni je jasno, ajde da ja sad parafraziram Churchila: «Prije će biti gore nego bolje» ili kao što bih ja rekao ova ubistva nisu kraj. Svi smo postali na neki način idealne mete i mnoge će majke još plakati prije no što će njihova djeca moći slobodno i mirno izlaziti na ulice. Mi predlažemo sada ovdje neke mjere. Ja tvrdim gospodo nedovoljno. Jedino efektno je ono o čemu se ne govori. Pa mi smo i do sada imali USKOK-e, imali smo regulativu i tako dalje ali to pitanje koliko nam je donosilo. Jasno je da sam i protiv dosadašnje prakse da netko za jednu peku stoji u istražnom zatvoru ili pritvoru duže od 15 mjeseci. Od svih ovih mjera izgleda da su najjače one koje se danas poduzimaju u poziciji. Usuđujem se reći ma gotovo svaki mafijaš u ovoj državi gotovo da ima svog tužioca, suca, novinara, policajca, možda nekoga iz politike i tako dalje. Obrazložit ću to na jednom od posljednjih primjera jednog hrvatskog zatvora. Da u zatvorima ima droge to smo znali pa čak i više nego na ulici. Da se u zatvor može unijeti droga ispod nokta recimo to znamo, ali kako je moguće ako zatvorski sustav nije korumpiran u zatvoru organizirati orgije. O tome da vam čuvari peru auto i da svaki dan možete ići takoreći doma, ženiti se i slično o tome nekom drugom prilikom. Što to govori? Da jedine svrsishodne mjere koje su se provodile u ovih nekoliko tjedana su one koje se provode u policiji. Jedna kompletna neću reći generacijska već kadrovska restitucija na čelu tih institucija. Jasno je da ubistvo gospođice Hodak ili Pukanića je zlo. To se jasno ne da pravdati. Pustimo sad onu narodnu poslovicu da je sada ne spominjem ali pogledajte ova načela o depolitizaciji policije. Jasno da je to bitno, ali ono što je jednako tako bitno je i kadrovska restitucija, pa da recimo za tri godine možemo reći aktualni šef policije nije više politički dužnosnik. On može ostati u sustavu sa cijelim svojim timom. Ako to postignemo, onda smo postigli upravo cilj ovih mjera o kojima danas raspravljamo. No, ni to nije dovoljno. Institucije još jedanput ću reći su na neki način povezane, premrežene sa spregom sa podzemljem od pravosuđa pa onda na dalje. Što treba učiniti? Iz sustava izvući pojedince koji su na neki način spremni žrtvovati se za sve nas. Da li je to taj FBI, da li su to uskočki sudovi o tome nekom drugom prilikom. I jasno o čemu je govorio gospodin Pupovac obnoviti institucije. Utoliko mi ovdje moramo postići zajedništvo oko kriminala jer oni su udarili u temelje institucije, ali isto tako to zajedništvo se ne može pretvoriti u neko zajedništvo tipa Saveza komunista Jugoslavije, jer znamo što su oni bili jedinstveniji to je država bila podjeljenija. U Hrvatskoj bi se taj poučak mogao prevesti što su stranke jedinstvenije to je Hrvatska ranjivija ali iznutra. Jasno kada je riječ o kriminalu tu ne može biti pozicije i opozicije i tu mora se postići konsenzus. Što mi s druge strane poručujemo? Teret recimo čuli smo dokazivanja porijekla imovine prebacuje se na onoga tko je sumnjiv. To je sjajno, ali zar nisu sumnjivi i oni koji su bez kune stekli najvitalnije dijelove hrvatskog gospodarstva danas su teški 50, 100, 200 ili više milijuna eura. Imaju medijska carstva, duhanske biznise, brodarske tvrtke itd. Trebali bi biti sumnjivi, ali na žalost njima se ništa neće dogoditi. Ti imaju mnogo, a država imam takav dojam iz dana u dan im daje još više, čuva monopole i tome slično. To je istina. Oni su problem kao i ova mafija. Oni ne ugrožavaju institucije atentatima već ih preuzimaju novcem preko medija ili utjecaja u izvršnoj vlasti koji su si na neki način podredili, a za kraj će vjerojatno i sami ići u izbore. E sad se postavlja pitanje tko će u to dirnuti? Jasno je oni su stupovi društva, oni nisu predmet ovih zakona. Oni su zaštićeni ko' lički medvjedi i zbog toga su između ostalog građani ljuti. Ne preplašeni, nego ljuti, a vi shvatite i to da se ne može nekoga tko ima 50, 100 ili 150 milijuna eura u ovom trenutku dirnuti. Zato 2008. sva mudrost ovih mjera mora biti odgovor na jedno banalno pitanje. Gospodo kako ste stekli prvih milijun eura? Na žalost u Hrvatskoj vlada načelo pitaj me za svaki cent iznad toga, ali nemoj me pitati i za onih prvih milijun eura. Nakon toga jasno sve ide samo od sebe. Ali odgovor na to pitanje dao bi odgovor kako je sve krenulo u ovoj zemlji, a to nitko u Hrvatskoj ne želi čuti, jer izgleda da je nama stalo da u borbu protiv kriminala idemo od 2008. a ne od 1990. ili neke ranije godine. I to je naš problem. To je problem hrvatske vjerodostojnosti i zbog toga od borbe protiv mafije neće biti mnogo, ako jednostavno najprije mi ne istresemo imovinu, novinari, poslije nas suci, državni odvjetnici i tome slično. To je bit. Mi novinari, suci, ne znam tajni agenti, policajci nekako tim redoslijedom. Sa zanimanjem sam u “Slobodnoj“ pročitao intervju Zorana Živkovića, bivšeg srpskog premijera koji je naslijedio pokojnog Đinđića, a koji je rukovodio sabljom. I dozvolite mi da pročitam nekoliko rečenica. “Ovo je očito“ kaže on, “poruka organiziranog kriminala vašoj zemlji“, misli na Hrvatsku. “Mi smo gazde i možemo ubiti bilo koga i ništa nam ne možete. Ne odgovori li vaša Vlada na ovu eskalaciju, eskalacija je neminovna te će se i u buduće kada mafiji to bude isplativo ubojstva ponavljati. Vaša Vlada mora sada promptno djelovati i proglasiti izvanredno stanje u snagama reda. Mi smo svoju mafiju sasjekli za 40 dana. Razriješili smo 35 ubojstava, tisuće kaznenih djela, zaplijenile tone heroina. I hrvatska Vlada sve to može ako hoće u jako kratkom roku riješiti“, kaže Živković. Između ostalog samo još dvije rečenice. Kaže: “Mi smo nakon “Sablje“ očistili Srbiju i dugo će trebati mafiji da se oporavi od tog udarca dok Hrvatsku neka vrsta sablje tek očekuje“, gotov citat itd. To je znači bit. Mi ćemo sigurno ovim mjerama koje su na djelu skalpelom ili sabljom, svejedno, nešto postići. Ako netko s druge strane bude taknuo žestoko mafiju ona će se štititi. Štititi će ono što je desetljećima stvaralo i zato se bojim da žrtava još može biti, jer u pitanju su mafijaši i to s pravom se oni pitaju nismo čak zaslužili od tajkuna za stvaranje Hrvatske. Njih puštate na miru, a nas proganjate. S druge strane, oni nam ubistvom Hodak, Pukanić itd. poručuju pustite nas na miru da radimo kao do sada, pa ćemo i mi vas ostaviti na miru. Oni su nam poručili naprosto mi time možemo doći do svakog. Iduće žrtve možete biti vi, vaša djeca i tome slično. Jasno, to je ozbiljna prijetnja i toga se valja bojati. No, na kaos isto tako treba odgovoriti. Mi ne smijemo dati institucije i zato odgovor mora biti snažan onima koji izmiču sustavu kontroli. Što su oni htjeli tim ubistvima postići? Ja ću još jedanput reći, ma ne uzvratiti rezultat kao što netko priča jedan jedan, već da opozicija i javnost potegnu zahtjeve za novim smjenama u policiji, pravosuđu i tome slično. To se nije dogodilo i zato treba pozdraviti jasno političko zajedništvo. No, to zajedništvo isto tako ne treba doživljavati nitko koalicijom. Znači, za mene Hrvatska treba izvući ili sablju ili skalpel, svejedno. Treba očistiti kao što je rekao institucije, Pupovac, i treba normalno obnoviti te institucije. To je zapravo bit. Ja jasno za kraj ne zavidim novim ministrima. Hajde recimo da sam mali optimista, ne pretjerni, jer magovi u ovoj zemlji će i dalje raditi, kupovati i graditi kao što su na neki način činili i do sada. Ono što je sigurno dobro to apsolutno pozdravljam da se govori i o sprječavanju nereda na našim stadionima, da se konačno prestane sa tim “ubi, ubi Srbina“, “hajmo, hajmo Ustaše“, “za dom spremni“, jer ti su danas postali benzin koje plaća na neki način podzemlje. Eto toliko s tim riječima. Jasno je da će se IDS isto tako pridružiti ovim zakonodavnim promjenama.
Hvala gospodinu Damiru Kajinu. U ime kluba HNS-a, gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Ovo što smo čuli u smislu konkretnih poteza i planiranih poteza od dvojice novih ministara je dobro. Na neki način to je primjer, relativno rijedak jedne, čini mi se potencijalno kvalitetne suradnje između Parlamenta i Vlade. Ne mogu se sjetiti da smo do sada u Parlamentu od članova Vlade zaduženih za pojedine resore čuli tako jasno definirane poteze mjerljive politike i mjerljive promjene čija glavna kvaliteta je u tome da apsolutno svatko od nas, a i hrvatska javnost pred kojom se ovo odvija i pred kojom je ovo izneseno će moći ubuduće provjeriti da li ovo o čemu su ministri danas u Parlamentu govorili se stvarno događa ili ne događa. I ta konkretnost poteza i mjerljivost je nova, a ja bih rekla i neophodna kvaliteta da bi bilo koja politika, a u ovako osjetljivom i u ovom trenutku ovako ranjivom području imala šanse biti ozbiljnom i naravno efikasnom. Što se kluba HNS-a tiče, smatramo da je odlično i neophodno povezivanje organiziranog kriminala i korupcije zato što se organizirani kriminal, naravno univerzalno osuđuje i smatra nečim što treba ukloniti, ukinuti u svakom društvu, ali prema korupciji su tolerantniji i raznolikiji stavovi gdje se smatra da korupcija, dobro to je ljudska priroda, što se tu može. Nije tako. Korupcija je, ja bih rekla način na koji organizirani kriminal dolazi do novca i dolazi do utjecaja, korupcija je vidljivi i svakodnevno prepoznatljivi oblik života organiziranog kriminala. Smatramo također da je u onom što je izneseno ovdje dobro sistematizirano što se ministra pravosuđa, doktora Šimonovića tiče dvije kategorije, prvo neposredni potezi i politike i drugo nužne promjene u zakonodavstvu. A što se ministra unutrašnjih poslova tiče, gospodina Karamarka kratkoročni potezi od kojih je većina već potegnuta i dugoročni potezi ili dugoročne reforme i promjene koje su nužne u sustavu policije i relevantnim sustavima s kojima je ona povezana. I jedan i drugi ministar upozoravaju da je stanje krajnje ozbiljno. To naravno znamo mi i zna svaki građanin ove zemlje, ali je i to relativno nova praksa da ministri u Vladi dođu i kažu, čujte ljudi, zaista je gadna situacija i vrijeme je da se svi skupa oko toga uozbiljimo. Smatramo pozitivnim, navesti ću samo primjere nekoliko mjera, smatramo pozitivnim uspostavljanje specijaliziranih sudova jer ako je naš problem funkcioniranje organiziranog kriminala koji je najopasniji u tome što je povezan i sa pravosuđem i sa politikom i sa policijom, tu leži glavna opasnost od organiziranog kriminala i glavni potencijalni utjecaj organiziranog kriminala. Onda je jasno da da bi se s njim obračunalo je potrebno specijalizirane sudove gdje je danas rečeno da će suci biti posebno izabrani. Drugim riječima, trebamo posebne suce sa sigurnosnim provjerama, što znači da do sada također nije bilo sigurnosnih provjera sudaca. Također ozbiljni do sada problem i na neki način možda i uzročnik ovoga, ili djelomični uzročnik situacije u kojoj smo se našli. Druga mjera koju smatramo izrazito kvalitetnom i nužnom je inverzija dokazivanja načina stjecanja imovine. Dakle, što se tiče ljudi osuđenih za organizirani kriminal od sada će im se oduzimati ukupna imovina, a na njima će biti teret dokaza da su eventualno nešto od te imovine stekli legalnim putem ili na legalni način. Također smatramo korisnim uspostavljanje strukture USKOK, USKOK-čki sudovi i USKOK-čka policija, znači treba i specijalizirani odjeli policije jer i to je očito dio problema. Iz onoga što je govorio ministar Karamarko uz konstatiranje loše situacije i problema koji postoje očite su ključne točke. Kadrovske promjene već su učinjene praktički ukupno ravnateljstvo policije je izmijenjeno. To nam nešto govori o tome kako je policija do sada funkcionirala. Nužnost bjelodana suradnje i umrežavanja sigurnosnog sustava od policije, carine, granične policije. znači da do sada to nije postojalo. Mi još dobro funkcioniramo obzirom na to kako je to do sada bilo ustrojeno. Manjak kadrova, interventno u Zagreb se dovodi 250 policajaca, očito je da je to premalo. Govori se o 3 tisuće policajaca koji bi u ovom trenutku bili nužni da sustav funkcionira. Policija u zajednici, neki dan smo se ovdje međusobno nadmetali ili neki od kolega tko je to izmislio i tko je to uveo. Policiju u zajednici nemamo, ona ne funkcionira i sada je treba ponovno aktivirati, to smatramo naravno izuzetno važnim. Za završetak nekoliko problema i pitanja novih ministara koje vidimo u programu koji su ovdje, odnosno programima koje su ovdje iznijeli. Prvo, koliko se sjećam prošli tjedan dogovorili smo da će nešto reći i o konkretnim potezima koji su povučeni od prošlog tjedana do danas. U jednom dijelu to je svakako i učinjeno, u medijima saznajemo da je bilo nekih hapšenja i privođenja, ali o tome danas ovdje nismo čuli, molimo da nam se u smislu tih poteza kvantificirano ne poimenično, budući da se ne radi o sveučilišnim profesorima nego o ljudima pod sumnjom da surađuju s organiziranim kriminalom, dakle ne poimenično nego numerički nešto kaže. Smatramo da postoji i određeni problem u onome što je ministar Šimonović govorio o vrednovanju rada sudaca. Sudovi su ključni dio problema s kojim smo suočeni. USKOK-čki sudovi to pokazuju, činjenica da svaki puta biramo suca ako se radi o nekom procesu za koji želimo da se zaista provede lege artis to pokazuju, moraju se uspostaviti objektivni i mjerljivi kriteriji za vrednovanje rada sudaca. Smatramo da je bitno još jedanput razmisliti pa ako treba i u ovom Saboru o trajnosti sudačkog zvanja i da li smo mi zreli za tu instituciju koju smo uveli. Uz odgovore na ova pitanja, klub HNS-a podržava sa dužnim poštovanjem ne ministre kao takve, iako smatramo da su kvalitetni i zaista novost u funkcioniranju Vlade, već podržava poteze politike i promjene koje su ovi ministri iznijeli pred nas ovdje u Saboru. Podržavamo ih zato što se s tim potezima slažemo, podržavamo ih zato što su jasno izneseni i moći ćemo kontrolirati i mi i hrvatska javnost da li se stvarno provode i u tom smislu držimo ne ove ministre, jer to neće biti dovoljno, nego cijelu Vladu za riječ. Hvala vam lijepa.
Hvala gospođi Vesni Pusić. Na redu je u ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovana gospođo potpredsjednice, gospodo ministri, kolegice i kolege. Izlaganje resornih ministara koje smo čuli podržavamo, naš klub apsolutno podržava iz sljedećih razloga. Prije svega u svojoj dijagnozi bili su vrlo egzaktni i vrlo konkretni. Postavili su dijagnozu stanja da stanje jest ozbiljno, ali nisu podlegli ozbiljnosti i proglasili ga dramatičnim ili čak izvanrednim što j dobro za početak. U svojim mjerama koje su predložili su bili vrlo korektni i ono što pozdravljamo da te mjere ne nadilaze one mjere koje se u sličnim situacijama provode u drugim zemljama, u mjerama je sačuvano pravo građana na sve ono što su dosadašnje naše tekovine postojanja manje od 20 godina ove države postigle. Isto tako sve što se kani promijeniti, promijeniti će se izmjenom zakona, dakle pred ovim Parlamentom, na ovoj najvišoj stepenici hrvatske demokracije. To nam jamči da se neće dogoditi sablja nego kao što je rekao ministar Šimonović, dogoditi će se skalpel. Sablja u svom snažnom zamahu može odrezati neku nevinu granu, skalpel je puno precizniji. Krivi potez skalpela može se na vrijeme zaustaviti, može se izbjeći kolateralna šteta. Učinak je puno veći i puno značajniji i puno kvalitetniji nego li potez sabljom. Ono što smo ovdje čuli to je reorganizacija policije i naravno u njezinim pristupima ali i u samoj strukturi. Ono što želimo, a iz ovog proizlazi da ćemo postići, to je da se prati trag novca kao što je spomenuo predsjednik SDP-a gospodin Milanović. Ja bih dodao tome i da se prati trag svakog i najmanjeg pripadnika kriminalnog miljea, jer biti za petama i najmanjem članu zločinačke organizacije znači biti korak ispred njega. Biti mu za petama znači imati informaciju, a što znači imati informaciju zna ministar Karamarko. To znači mogućnost sprječavanja prije nego se dogode tragedije kakvima smo na žalost nedavno nazočili. Sprječavanje prevencija kao što smo nedavno vidjeli da su odradile službe u slučaju u Rijeci koji je također ovdje spomenut. Što se tiče pravosuđa, podržavamo mjere koje je ministar Šimonović ovdje iznio. Pravosuđe mora i dalje ostati i biti sve nezavisnije što je naglašeno, ali bih isto ako spomenuli da zabrinjava 1030 obrađenih slučajeva kriminala koji su pred pravosuđem a nisu riješeni. Brzina rješavanja predmeta u pravosuđu jest jednako kvaliteta, jer bez rješavanja prvog stupnja nema žalbenog postupka, nema završavanja cijele priče. Ako pravda nije brza onda nije učinkovita i niti ne daje onu poruku koju mora na kraju dati, a ot je poruka koja ih sprječava ponavljanje sličnih kaznenih djela. Veselimo se i najavi oduzimanja protuzakonito stečene imovine. Veseli se tome sigurno i ministar Šuker jer će imati dodatne prihode s kojima će isfinancirao sve ovo što su nam ministri rekli i to je sigurno najbolji i najkraći put prema pravdi. No, odgovornost nije samo na Vladi, na resornim ministrima, odgovornost je na cijelom društvu. Ja ću spomenuti i odgovornost nas političara u našim izjavama. Kada širimo defetizam, kada idemo na pobuđivanje niskih srasti u ovom trenutku, to se osluškuje jače čvršće u ovakvim teškim trenucima nego inače, moramo biti pažljiviji u onome što govorimo. Isto tako ne mislim da je dobro da se u svojim izjavama miješamo i u sadržaj samih istraga i to može imati negativnog učinka. Osim nas političara ne mogu ne spomenuti i medije. Ne može svaka vijest biti vijest kada je u pitanju istraga i kada je u pitanju opća nacionalna sigurnost. Sa velikim nezadovoljstvom sam danas pročitao ime i prezime jednog državnog dužnosnika u jednom današnjem listu koji je trebao biti štićena osoba, ali je on to odbio. Danas je on imenovan i svi znaju da on nije štićen. Da li je to dobra poruka? Ja mislim da svi moramo prilagoditi svoje izjave i svoj način rada novonastaloj situaciji i tako doprinijeti onome što su naši ministri ovdje izložili. Također bih želio još ovdje spomenuti da ne bi trebalo biti kolateralnih žrtava, da kolateralna žrtva ne bi smjela biti niti Republika Hrvatska u svom nastojanju da se približi europskim integracijama. Imali smo prilike iz domaćih usta čuti, sada je gotova Europa zbog ovih ubojstava zbog kojih smo svi zgroženi, zaustavljen je put Hrvatske. Čuli smo od dva europarlamentarca isto takve vijesti. Hrvatska ne smije biti kolateralna žrtva, jer mi ovo što radimo, ne radimo zbog Europe. Prvenstveno to radimo zbog sigurnosti naših građana i prvenstveno zbog nas nećemo i ne smijemo dozvoliti da se i dalje događa ono o čemu smo nedavno svjedočili. Kažu nam, Hrvatska spada, čitam danas, Zagreb spada u 10 najnesigurnijih gradova u Europi po ubojstvima ili nesretnim slučajevima. Ako je to točno, treba tome dodati i objektivnu informaciju iz istog istraživanja da je još uvijek četiri puta sigurniji od Bruxellesa i osam puta sigurniji od Luxemburga. Mi se ne ponosimo što smo u tih 10 prvih, niti mislimo da je dobro što smo bolji od Bruxellesa i Luxemburga. Treba biti bolji i bolji, ali ne treba negativnim informacijama praviti kolateralne žrtve na javnoj niti političkoj sceni. Zaključno, mislimo da je ono što smo čuli od naših ministara dobar ja bih rekao prvi korak. To je prvi korak, ali do cilja je još dugačak, dugačak put. Što je naš cilj? Naravno, cilj je rasvijetliti ova dva teška ubojstva. Ali to nije konačan cilj. Konačan cilj je napraviti takav ustroj i policije i svih pratećih službi i pravosuđa i opće političke, ali i javne atmosfere da se spriječe u budućnosti ovakvi događaji. Uspjet ćemo onda kada ćemo moći spriječiti, a ne liječiti. U tom smislu, klub HDZ-a podržava iznesene stavove, prijedloge, planove naše Vlade. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Andriji Hebrangu. U ime kluba HDSSB-a gospodin Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedniku Hrvatskog sabora. Poštovana potpredsjednice hrvatske Vlade, ministri, kolegice i kolege. Pa ja bih započeo ovako. Strategija, evo ovako. Maknuti iz Hrvatske korupciju, kriminal, organizirani kriminal, mafiju, osigurati preduvjete da ne dođe do terorizma. To je, u to sam duboko uvjeren, temeljni cilj ne samo pozicije i ne samo u Hrvatskom saboru dakle, ne samo pozicije nego i opozicije. Dakle, cilj je i ovdje sam ja uvjeren da imamo jedinstveno stajalište i mišljenje da je potrebno poduzeti sve mjere da bi se organizirani kriminal, mafija iskorijenila iz Republike Hrvatske u svim segmentima i društvenog i političkog i gospodarskog i svakog drugog života. Dakle i ova Vlada Republike Hrvatske u ovom trenutku u tom dijelu poduzimanja svih potrebnih mjera kako bi se iskorijenio kriminal, korupcija, organizirani kriminal i mafija ima punu potporu. Ja mislim i da ću ovdje u Hrvatskom saboru sve ono što je najavljeno od i jednog i drugog ministra naići na punu potporu, ja sam siguran i kvalitetne prijedloge vezano za izmjene i dopune zakona koji se budu predlagali, sve u tom cilju. Ovdje za ovom govornicom izrečena je dijagnoza. Za mene je izrečena dijagnoza porast i meni je jako žao što zapravo barem u jednom određenom dijelu nisam do sada čuo demant bar jednog takvog stanja, primjerice u policiji. Ne mislim da je situacija u policiji, u našoj policiji tako katastrofična i ne mislim da je svih ovih 18 godina Hrvatska policija radila na takav način da je bila do kraja politizirana. Opet sada govorim, kroz 18 godina. Izmjenjivala se vlast, i lijeva i desna, nebitno. Ali mislim da u policiji ima dovoljan broj kvalitetnih i stručnih ljudi i mislim da policija, naravno uz sve ono što i sadašnji ministar predlaže, a to je da popuni i kadrovski i stručnu policiju, da je to potreba, van svake sumnje. Ali da ne ostane nekakav dojam da baš ništa u policiji nije valjalo. Valjalo je puno toga u policiji. Kad netko kaže da 50% rukovodećih kadrova u policiji nije stručno, da nije zadovoljilo na svojim funkcijama, pa čekajte, oprostite, gdje ja to živim, gdje mi to živimo? 50% rukovoditelja policije da nije odrađivalo svoj posao u ovih 18 godina onako kako su to trebali, da nije stručno osposobljeno? Mislim da to nije baš dijagnoza koja je postavljena dobro, a ukoliko je to točna dijagnoza onda će biti malo 3500 ili 2500 u policiji. Onda će nam zaista puno vremena trebati da educiramo i da zapravo imamo struku onakvu kakvu želimo i na kakvoj razini želimo. Sablja ili skalpel? Savršeno svejedno. Ja vas uvjeravam da i sablja zna biti itekako precizna, naravno ukoliko je rukama onih koji sabljom znaju rukovati. A isto tako i skalpel zna itekako ubojit biti u rukama onih koji ga ne znaju upotrijebiti, sa strašnim posljedicama završiti. Mislim da sve ovo što je jedan i drugi ministar iznio, a ono što slijedi, dakako da uživa podršku mislim uvjeren sam da uživa podršku i da će dobiti podršku i od pozicije i od opozicije. Jedino mislim da ovi rokovi su malo predugi. Mislim da su rokovi predugi i mislim konačno da ih možemo te rokove skratiti posebno kada se govori o najvišem predstavničkom tijelu, da izmjene i dopune ovih zakona se mogu donijeti u znatno kraćim rokovima. I ja bih podsjetio da zapravo ustavni rok za prestanak rada Hrvatskog sabora je 15. 12., ali da praktično 12. prosinca završava rad Hrvatskog sabora u ovoj godini. Prema tome, naravno ukoliko se ne zakaže izvanredna sjednica, prema tome mi iz HDSSB-a očekujemo do 12. praktično do 12. prosinca kada je petak, da Hrvatski sabor izglasa sve ono što je potrebito, a vezano za zakonske odrednice, za izmjene i dopune odgovarajućih zakona, da to donesemo do 12. prosinca. Kazao bih vraćajući se na policiju, Ministarstvo unutarnjih poslova, nije samo policija u ovom lancu borbe protiv organiziranog kriminala i mafije. Tu je dakako odvjetništvo, Državno odvjetništvo, USKOK, sud, bilo je riječi, a to sam slušao i na VONS-u da je i čini mi se da je prevelika, da ne kažem odgovornost, ali preveliki naglasak je stavljen na odgovornost suda. I danas je rečeno da je sud taj koji je ključan. Ja ne mislim tako. Mislim da su ključni i odvjetništvo, i USKOK, i policija, i sud, naravno, ali mislim da je politika ta koja je ključna da bi se sve ovo provelo. Uvaženi gospodo ministri, cijeneći vaše i ljudske i stručne kvalitete. Ukoliko ne budete imali potporu politike, ništa od onoga što ste zamislili u pozitivnom naravno smislu, neće se moći sprovesti. E i zbog toga se vraćam na one tvrdnje, konstatacije, da u uvih 18 godina puno toga nije bilo dobro. Politika imenuje i čelne ljude i u policiji, i u USKOK-u, i glavnog državnog odvjetnika imenuje Sabor, i suce imenuje isto tako politika. Prema tome, od politike se očekuje, od nas koji sjedimo ovdje u Hrvatskom saboru da da potporu u borbi protiv organiziranog kriminala i mafije. Ako tu ne bude volje, ako politika ne da zeleno svjetlo, a ja vjerujem da je dala, ja vjerujem da je dala, onda od ovih mjera neće biti ništa. I možemo postavljati ne znam ja kako kvalitetne i stručne ljude. Zašto ovo govorim, pa ću završiti. Zato što mislim da je pojedinci i u policiji, i u odvjetništvu, jel' govorimo na ovu temu, i u sudu da pojedinci su u sprezi sa organiziranim kriminalom i mafijom, da ima pojedinaca u vrhu državne vlasti, neovisno od toga dali je ona sudbena, dali je izvršna ili je zakonodavna, koji su u sprezi sa organiziranim kriminalom i mafijom. Ja mislim da sa ove pozicije to odgovorno tvrdim, jer bez takve potpore, bez lobiranja, bez izmjena i dopuna nekakvih zakona koji često ni sami ovdje koji sjedimo nismo sigurni čemu one služe, a kasnije se ispostavi da služe preprodaji, kupnji, razno raznih dionica i manipulacija, pa onda isto tako u policiji, nema organiziranog kriminala i mafije. I smeta me tampon zona, ja mislim da tampon zone uopće ne treba biti. Nadam se da ove vaše mjere uz potporu politike će dati vrlo brzo rezultate i da će tampon zone kada govorimo o organiziranom kriminalu i mafiji u Hrvatskoj uopće je neće biti, jer da ćemo i organizirani kriminal i mafiju iskorijeniti, naravno i samo pod uvjetom da politika bude dosljedna. Bez politike rezultata nema. Hvala.
Hvala gospodinu Vladimiru Šišljagiću. I konačno nezavisni zastupnik, gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. U ovom današnjem izvještavanju dvoje ministara i našoj raspravi vidim dvije važne funkcije. Prva je da hrvatskoj javnosti i građanima uputimo poruku i dokaze da ovaj put doista u Hrvatskoj postoji politička volja u borbi protiv organiziranog kriminala. Ali i nakon što sam saslušao izvješća oba ministra, druga poruka ide prema organiziranom kriminalu koje sam je otprilike sažeo u poruku slijedi operacija bez anestezije. Ne znam zašto, ali ja sam uvije pristalica eutanazije, ali dobro. To je moj osobni stav. Citirat ću danas izrečene poruke, "Predugo smo probleme gurali pod tepih, sada ne možemo naći dovoljno veliki tepih, vremena nemamo. Hrvatskoj ne treba sablja, ali ni aspirin, nego skalpel. Policija se tretirala kao produžena ruka politike." Ovaj skalpel kojega sam nazreo i čuo, kao i ova odlučnost o tome da policijski aparat ne bude više tretiran kao produženi dio politike, prepoznao sam u vođenju ili konačnom popunjavanju nacionalnog policijskog Ureda za suzbijanje organiziranog kriminala i korupcije, dakle USKOK-čku policiju. USKOK u sklopu Državnog odvjetništva i USKOK-čki sudovi. Dakle, taj mehanizam skalpela su ministri predstavili u tom organizacijskom sustavu na te tri točke na koje se najviše oslanjaju. I to je dobro. To je već bilo najavljeno , dio toga je postojala i mogućnost i u sadašnjem zakonodavstvu, ali dobro. Ono što mene interesira, prošli put sam vam kratko najavio, gospodo ministri recite nam, ako ne danas, a do kraja godine će te to morati jasno reći, za kupnju tog skalpela, za ustroj tog mehanizma, koliko novaca vam treba? Koliko kirurga novih trebate? Jer nije dovoljan skalpel, rekli ste precizno, cjelovitu i dosljednu, taj skalpel mora biti u rukama izvrsnih kirurga. A očito slijedi treće pitanje, odakle nam u kratkom vremenu? Ja inzistiram na novcu naprosto stoga što se a rasprava o državnom proračunu veoma je blizu. Kroz prijedlog državnog proračuna biti će vidljivo da li će se ova politička odlučnost i volja pretočiti u osiguranje po meni najvažnijeg preduvjeta a to je da vas ovaj Sabor i Vlada prati novcem da operativno sustav kojega želite posložiti i možete provoditi. To podvlačim zato da kad dođe prijedlog proračuna ovdje u Saboru ne zaboravimo ovu današnju raspravu, odlučnost i potporu koju vam dajemo jer ja sam svjestan da bez novca daleko više novaca i u pravosuđu i u policiji od onoga koji je do sada izdvajan nikakva politička volja i nikakvi stručnjaci ma kako se zvali neće moći ništa napraviti. Rečeno je da je nužna a to je u Izvješću na Nacionalnom vijeću borbe protiv korupcije bilo podvlačena suradnja policije sa obavještajnom službom, carinom, državnim inspektoratom, financijskim inspektoratom ili poreznom upravom. Rečeno je i to da je suradnja policije s obavještajnim službama tek sada počela i to je dobro, no ta tvrdnja ujedno pokazuje da je do sada bilo opstruktora. Bit će ih još. Bit će još onih koji će pokušati opstruirati izuzetno tu važnu suradnju policije, carine, državnog i financijskog inspektorata. A vidite tu smatram da umjesto skalpela treba Vlada upotrijebiti mač. Tu nikog u ništa ne trebamo više uvjeravati, ni čekati, ni odugovlačiti. Ovdje kod svakog takvog opstruktora morate gospodo ministri upotrijebiti mač. I kao što je strašno bitno da se policija više ne tretira kao produžena ruka politike tako je užasno bitno da se ni carina i nijedno rukovodstvo, Državni inspektorat i glavni državni inspektor i Financijski inspektorat i Porezna uprava više ne tretiraju kao produžena ruka politike jer depolitizacijom policije činimo samo jedan korak a sada smo valjda svi svjesni i da ovaj sustav vlasti je užasno bitan očistiti od politike. Ako to ne napravimo skalpel ili operacija koja je najavljena završit će onom narodnom: "Operacija je uspjela a pacijent je umro.". Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Dragutinu Lesaru. Dame i gospodo zastupnici, zahvaljujem se svim klubovima, svim predstavnicima koji su govorili ovdje u Hrvatskom saboru, ministrima, potpredsjednici Vlade i iskoristio bih nazočnost većine zastupnika da najavim da bi sutra u 9,15 zastupnici trebali biti u klupama, poželjno bi bilo, jer u 9,30 Hrvatskom saboru će se obratiti predsjednik Slovačke Republike gospodin Ivan Gašparović. A isto tako bih najavio da predviđamo da bi u 13 sati, dakle bez pauze do 13 sati raspravljali o točkama dnevnog reda a potom bi u 13 sati bilo glasovanje o onim točkama dnevnog reda koje smo zaključili. Hvala lijepo svima.
Uvažene zastupnice i zastupnici, nastavljamo sa radom Hrvatskog sabora i kao prva točka danas će biti ono što smo jučer i najavili - Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, prvo čitanje, P.Z. br. 112 Predlagatelj je zastupnica Dragica Zgrebec. Kod donošenja oko ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje, članak 144. do 150. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj predlažem izmjenu u članku 23. koji se odnosi na Međimursku županiju na način da se na području Općine Mala Subotica izdvoji, odnosno briše naselje Štefanec i da se ono pripoji, odnosno doda području organizacije Grada Čakovca. Naime, ova inicijativa potaknuta je zapravo inicijativom građana naselja Štefanec koji su potaknuli izdvajanje njihovog naselja iz sastava Općine Mala Subotica i pripajanje gradu Čakovcu podržavši 543 mještana ili 78,6% ukupnog broja punoljetnih stanovnika toga naselja ovu inicijativu. Naime, Općina Mala Subotica druga je po veličini općina na području Međimurske županije, teritorijalno obuhvaća 43 kvadratna kilometra i ukupno ima 5 tisuća, po zadnjem popisu stanovništva 5676 stanovnika i obuhvaća 7 naselja. Dakle, jedno od tih naselja želi se izdvojiti. Koji su razlozi za ovakvu inicijativu? Građani u ovoj inicijativi navode nekoliko vrsta razloga, od ekonomskih, zdravstvenih, obrazovnih, komunalnih pa do vjerskih. Naime, većina zaposlenih je zaposlena na području Grada Čakovca, dakle ne na području Male Subotice. Vidi se to iz podataka da na području Male Subotice imamo 43 poduzetnika, 79 obrtnika, a ukupno zaposleno 293, što znači da je većina zaposlenih sa prebivalištem na području Općine Mala Subotica zaposleno izvan područja same općine. Zdravstveni razlozi kriju se u tome što je naselje Štefanec prigradsko naselje Grada Čakovca pa zbog blizine samog centra županije upućeni su da mnoge usluge koriste upravo na području Grada Čakovca. Dakle, od zdravstvenih, obrazovnih, predškolskih i tu su zapravo najveće primjedbe stanovnika. Naime, s obzirom da većina radi na području Grada Čakovca, smješta djecu u predškolske ustanove na području Grada Čakovca, a ne dobiva onu subvenciju za smještaj djece u vrtiće kao što to dobivaju oni koji smještaju djecu na području jedinog vrtića koji je na području općine u Maloj Subotici. Kroz porezna izdvajanja financiraju objekte koji se uglavnom izvode na području sjedišta općine i to je razlog što njihovog nezadovoljstva i same inicijative da se izdvoje iz područja ove općine. Zanimljivo je da djeca polaze osnovnu školu koja je na području i pripadaju osnovnoj školi koja je na području Grada Čakovca, odnosno prigradskog naselja Ivanovec. Sjedište pošte im je na području Grada Čakovca, dakle poštanski broj je Čakovca, a ne njihove matične Općine Male Subotice. Po vjerskoj pripadnosti također teritorijalno pripadaju župi koja je na području Grada Čakovca. Dakle, vezanost uz Općinu Mala Subotica je samo administrativna i to samo u onom dijelu koji se odnosi na poslove koji se obavljaju na području općine. Tko je podržao ovakvu inicijativu? Uz veliki broj građana, dakle samo 24 građana se nije suglasilo s ovakvom inicijativom, takvo mišljenje pozitivno dao je uz mjesni odbor Grad Čakovec i Županija međimurska, dok je sama Općina Mala Subotica dala mišljenje vezano uz inicijativu za izdvajanje naselja Štefanec uz određene primjedbe, provođenje ove inicijative oni su na kraju dali i zaključak da će općinsko vijeće raspisati referendum vezano uz pitanje na kojem će se mještani Štefanca demokratskim putem odlučiti želi li izdvajanje iz općine. Kako ovaj referendum nije proveden, a zaključak, odnosno mišljenje je doneseno još 28. svibnja 2007. godine, ovo smatramo šutnjom administracije i zapravo mislimo da je ova inicijativa legitimna. Kada se je 1992. godine donosio Zakon o lokalnoj samoupravi i ustrojio teritorijalni ustroj lokalnih zajednica tada se nije mnogo vodilo računa o mišljenjima građana, niti su se utvrđivali određeni ekonomski kriteriji pri formiranju općina, gradova i županija. To je bio i razlog što u čitavom ovom razdoblju imamo značajne inicijative ili mnogo inicijativa za izdvajanje pojedinih naselja i pripajanje drugim teritorijalnim, lokalnim jedinicama ili pak formiranje novih lokalnih jedinica samouprave. Formirano je na desetke novih općina u tom razdoblju od '93. godine kad su provedeni prvi izbori za lokalnu samoupravu. U mišljenju Vlade navodi se da ima dosta takvih inicijativa i da će ih Vlada razmatrati u narednom razdoblju i sama izraditi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina. S obzirom da su pred nama lokalni izbori i to u vrlo skoro vrijeme, dakle nešto više od pola godine, smatrala sam da je potrebno ovakvu inicijativu uputiti i u saborsku raspravu da bi samim time pojačali inicijativu građana i na neki način izvršili i određeni pritisak na Vladu da ubrza ovaj postupak. S obzirom na ovakvo obrazloženje Vlade ona je dala negativno mišljenje na ovakvu zakonsku inicijativu, međutim ja očekujem da će Vlada u najskorije vrijeme imajući u vidu i predstojeće izbore, izaći sa ovakvom izmjenom ovoga zakona i da će uzeti u obzir i ovu inicijativu jer je to gotovo 100%-tna inicijativa građana toga naselja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su klubovi koji su jedino za sada prijavljeni. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice slaže se s mišljenjem Vlade Republike Hrvatske i podržava ga, dakle ne podržava ovu inicijativu za izmjenu područja županija, gradova i općina u onom dijelu u kojem se to odnosi na promjenu granica, seljenja dakle naselja Štefanec iz općine Mala Subotica u grad Čakovec. Suština protivljenja je u tome što je istaknut veliki broj po Hrvatskoj sličnih zahtjeva i Vlada priprema jedno cjelovito rješenje, ali isto tako i lokalni razlozi koji su nastali a to je da ova inicijativa nije dobila prethodnu suglasnost Vlade Republike Hrvatske koja je po zakonu predviđena. Isto tako ova inicijativa je bila na županijskoj skupštini. Županijska skupština po zakonu utvrđenom postupku izjasnila se da nema ništa protiv u slučaju da se izjašnjavanje građana provede na zakonom predviđeni način pod uvjetom da ga organizira općina Mala Subotica. Dakle to je treći elemenat koji je izostao u ispunjavanju svih zakonskih uvjeta za pravilnost i legitimnost zahtjeva. Želja samog naselja da se izdvoji naravno ima i argumente koji se mogu kontra ovih argumenata koje je predlagateljica iznijela, njezini argumenti, odnosno argumenti oni koji su nositelji inicijative ističu nemaju veze sa lokalnom samoupravom. Prvo tu je župa, škola, znamo da je u organizaciji županije, zaposlenje. Jedino šta ima veze sa upravom to je da je glavni inicijator preselio svoje prebivalište iz Šenkovca u Čakovec i sada želi svoje naselje preseliti sa sobom u Čakovec. Dok su oni drugi konkretni argumenti koji ovise o lokalnoj samoupravi, a to su vrtići, KUD-ovi, groblja itd. još uvijek i zauvijek zajednički pa dakle logično je da i ostanu raditi u ovom mjestu. Ono što želim posebno istaknuti za ove lokalne prilike, to je da općina Mala Subotica je općina na izlazu iz autoceste zvanom Čakovec, dakle glavnom međimurskom izlazu i što je ona pred desetak godina imala izdvajanje naselja, tri već naselja koja su kasnije deset godina i još dan danas vode sporove oko granica općine i ustvari su onemogućili, zavukli su inicijativu oko formiranja gospodarskih zona i na taj način donesli gotovo nesagledive štete. Naime, okolne općine i grad Prelog koji su susjedni i koji imaju manji gospodarski potencijal, danas u svojim gospodarskim zonama bilježe Prelog je neki dan nagrađen kao najprivlačniji za poduzetnike od strane Ministarstva gospodarstva za cijelu Hrvatsku. Donji Kraljevec je povećao 100% izvoz i to u metalnoj grani, isto tako zahvaljujući tim gospodarskim zonama. Sada je općina Mala Subotica završila gospodarsku zonu, prodala je usprkos svih tih prepreka koje su se dogodile zbog izdvajanja općine Orehovice, prodala je gradilišta i uglavnom svih deset gradilišta velikih prodano je za proizvodne kapacitete. To je još jedan doprinos gospodarstvu Hrvatske, a doprinos je i inače jer u međimurju onaj podatak koji u Hrvatskoj izgleda puno lošije, a to je pokrivenost uvoza izvozom, iznosi 95% za prvih šest mjeseci, dakle gotovo da se pokrivamo nakon ovih investicija u gospodarskim zonama, a ova gospodarska zona će biti ključna u tome jer je na izlazu iz autoceste, jer je rasprodana, jer je komunalno opremljena. Zbog čega to govorim? To govorim zbog toga jer i odštetni zahtjevi koji se događaju nakon ovakvih podjela, osmim što kompliciraju proceduru i sređivanje imovinskopravnih odnosa, uglavnom su materijalne prirode. Pa tako imamo situaciju da recimo grad Čakovec koji je imao sporove i još uvijek ima sporove sa općinama i gradovima od 93. vodi i nije podijelio imovinu zajedničku općina i gradova. 98. je odvojena općina Priblislavec, općina Strahoninec, one su sada završile, odnosno Strahoninec je ovih dana završio uopće dogovaranje, tako da grad Čakovec ne daje praktički nikakvo jamstvo da bi ovaj postupak mogao biti a da nema štetnih posljedica za ono što se gospodarski događa u općini Mala Subotica. Dakle to su argumenti koji sigurno stoje, međutim volja građana u svakom slučaju ako će biti izrađena na onaj zakonom propisani način uz pretpostavke koje traži Vlada i koje traži županijska skupština, to će biti izvedivo. Dakle još jedanput kao klub ne podržavamo, a argumenti s terena govore da ovakve inicijative ne bi bile ni dobro došle ni gospodarski u ovom trenutku. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavniče Vlade, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Ovaj prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj predstavlja zakonsko uobličenje inicijative mještana naselja Štefanec, dakle jednog lijepog naselja u lijepoj Međimurskoj županiji, pokrenute početkom mjeseca travnja prošle godine, a s ciljem izdvajanja naselja Štefanec iz sastava općine Mala Subotica i njegovog pripojenja gradu Čakovcu. Osnovni razlog za pokretanje ove inicijative, kolegica Zgrebec je to rekla, leži u činjenici da je naselje Štefanec po svom položaju zapravo prigradsko naselje grada Čakovca. I mještani Štefanca gotovo sve svoje svakodnevne životne potrebe, dakle gospodarske, obrazovne, zdravstvene, socijalne i kulturne, ostvaruju upravo u gradu Čakovcu. To znači da su radno aktivni stanovnici Štefanca zaposleni uglavnom u Čakovcu, da djeca predškolskog uzrasta borave u čakovečkim vrtićima, da djeca osnovnoškolskog uzrasta pohađaju osnovnu školu u susjednom naselju Ivanovec, isto kao što i vjernici pripadaju župi Ivanovec, a naselje Ivanovec je u sastavu upravo grada Čakovca. Distribucija poštanskih pošiljaka za naselje Štefaneca također se obavlja iz poštanskog ureda u Čakovcu. Nažalost, veterinarske usluge, toliko potrebne mještanima, oni ne mogu koristiti u samo dva kilometra udaljenoj veterinarskoj stanici u Čakovcu, već su eto prisiljeni zbog njih odlaziti u 15 kilometara udaljeni grad Prelog. Iz svega iznesenog vidljivo je da su mještani Štefanca orijentirani gradu Čakovcu i da je logična i racionalna njihova želja da mu i teritorijalno pripadaju. S druge strane, uz općinu Mala Subotica ne veže ih ništa osim činjenice da su po aktualnom, nekvalitetnom zakonskom rješenju administrativno uključeni u sastav upravo te općine. Štoviše, nezadovoljstvo mještana načinom na koji je općina Mala Subotica dosad zadovoljavala njihove životne potrebe, dodatni je razlog pokretanja inicijative za izdvajanjem. Navest ću nekoliko primjera. Općina nije željela sufinancirati dio troškova smještaja njihove djece u dječje vrtiće u drugim jedinicama lokalne samouprave, neadekvatno je održavala javne površine i prometnice u naselju i ima još dosta toga. Jednom rječju, mještani Štefanca ocijenili su da nemaju razvojnu perspektivu u postojećem administrativnom okruženju. Tako njihovu ocjenu najbolje potvrđuje podatak da je inicijativu za izdvajanje podržalo gotovo 80% ukupnog broja mještana s biračkim pravom i ovako visoka razina građanskog suglasja sigurno je nešto što treba uvažavati. Dakle, SDP je stranka koja sluša građane i pokušava iznaći rješenja za njihove životne probleme i ovaj prijedlog zakona je sačinjen upravo s takvom motivacijom i zato smo očekivali i političku podršku. Naravno, ne trebam posebno naglašavati koliko su takvu podršku očekivali sami mještani naselja Štefanec. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Gospođa Jelaš je u svom iskazu rekla netočne navode, a to je da općina nije htjela plaćati vrtić i da nije investirat na tom području. Prvi navod nije točan. Naime, vrtić imaju zajednički u Maloj Subotici i taj dio nije sporan. U drugim naseljima redovno je plaćala obaveze koje je morala plaćati za druge vrtiće, ali je istovremeno platila i za vodovod općina iz proračuna milijun kuna, onog dijela dodatnog koji nije u tom naselju bio dovoljan po odazivu, što druga naselja nisu imala. Dakle, dala im je puno više, a i sada planira veliku rekonstrukciju cesta i pješačkih staza po svim ulicama u tom istom naselju, tako da ne vidim ništa od ovoga što je navedeno kao točno.
Hvala. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Željko Vincelj.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ustav Republike Hrvatske u članku 133. stavku 1. kaže: "Jedinice lokalne samouprave su općine i gradovi i njihovo područje određuje se na način propisan zakonom. Zakonom se mogu ustanoviti i druge jedinice lokalne samouprave." Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske temeljem Ustava Republike Hrvatske donio je Zakon o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj na sjednici 17.1.1997. koji utvrđuje županije te jedinice lokalne samouprave, uključivši sva naselja koja im pripadaju. Zakon naravno omogućava i izdvajanje naselja iz sastava jedne jedinice lokalne samouprave i pripajanje drugoj jedinici lokalne samouprave temeljem odluke predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave odnosno 1/3 građana s prebivalištem na području naselja za koje se predlaže promjena. Uz to, mora postojati i odluka županijske skupštine na čijem području se događa promjena i na kraju Vlade Republike Hrvatske. Shodno zakonskim odredbama i iskazanom interesu građana za drugačiji teritorijalni ustroj pojedinih naselja te potrebnim odlukama, zakon se mijenjao svake godine od 1998. do 2003. te ponovno 2006. godine. To je dobro, tako i treba biti. Kada negdje građani žele drukčiji ustroj, žele biti u sastavu druge jedinice lokalne samouprave s kojom ih vežu neki konkretni interesi koje će po njihovom mišljenju ta druga jedinica lokalne samouprave bolje zadovoljavati. Dakle, Vlada Republike Hrvatske jedno je vrijeme promptno reagirala na dokumentirane zahtjeve lokalnih zajednica, predlagala Saboru promjene zakona koje je ovaj Visoki dom naravno usvajao. Zašto i ne bi? Sada imamo još jedan konkretan zahtjev za promjenom zakona kojim se jedno naselje u Međimurju pripaja drugoj jedinici lokalne samouprave. Nažalost, taj zahtjev je morala podnijeti zastupnica SDP-a iz Međimurja jer je Vlada zatajila. Iz samo njoj znanih razloga, Vlada Republike Hrvatske nije odredila svoju ustavnu i zakonsku ulogu i Saboru predložila promjenu zakona zbog ovog međimurskog zahtjeva. U svom mišljenju kojim ne podržava predmetni prijedlog zakona kolegice Dragice Zgrebec, Vlada navodi da se obrađuju sve inicijative koje se podnose radi promjene područja općina, gradova i županija pa će uvažiti sve one koje ispunjavaju zakonske uvjete. Ne razumijemo što se tu ima posebno obrađivati da se zahtjevi ne šalju na promjenu zakona u Sabor. Pa u pitanju je nekoliko odluka i pratećih dokumenata koji su svi podnosioci zakona sigurno dostavili i za koje samo treba provjeriti vjerodostojnost. Osim toga, iz ovog mišljenja Vlade iščitavamo da se radi o više sličnih zahtjeva, o množini, a ne samo o ovom međimurskom zahtjevu. Bilo bi fer da su nam napisali koliko je tih zahtjeva, ali u krajnjem slučaju i to je potpuno nebitno jer bi zakon trebali promijeniti i da su samo ovi Međimurci iz naselja Štefanec u pitanju. Pobogu pa mi mijenjamo nekoliko stotina zakona godišnje. Zašto ne bi Zakon o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj ako to Međimurci žele. To je posao koji mi u interesu 543 mještana naselja Štefanec odradimo za jedan naš radi sat u Saboru. A oni prema dokumentaciji koju vidimo čekaju reakciju Vlade Republike Hrvatske godinu i pol. Godinu i pol ih prisiljavamo da žive u zajednici koju ne žele i oni, a očito po tvrdnjama Vlade i nekih drugih u Hrvatskoj. Nije vraga da nas Vlada treba štiti da ne donesemo još jedan zakon kada ih donosimo nekoliko stotina godišnje, posebice zato što su to specifične promjene koje možemo usvajati automatizmom bez posebne rasprave. Ovo svakako nije u redu od strane Vlade Republike Hrvatske posebno zato što se približavaju novi lokalni izbori na kojima bi svi oni koji traže neki lokalni preustroj, trebali birati svoje predstavnike u vlasti u zajednici koja im odgovora, a ne suprotno. Ako smo 6 godina za redom mogli mijenjati zakon kako se pojavio neki pojedinačni zahtjev, možemo to raditi i sada, a ne čekati hrpu zahtjeva sa izlikom da se radi jednog to ne isplati raditi. Itekako se isplati i treba to raditi za svaki zahtjev, jer iza njega stoji, uvijek stoji nekoliko stotina možda i tisuća nezadovoljnih građana. Radi njih će zastupnici, barem oporbe u Saboru, uvijek rado odraditi onaj sat vremena koji nam je potreban da donesemo odluku o njihovom interesu. Stoga predlažemo da naravno prihvatimo ovaj prijedlog za promjenu zakona, jer ga i moramo prihvatiti ako su ljudi ispunili zahtjeve koje smo i u Ustavu i u zakonu predvidjeli za takve slučajeve. Inače ćemo i sami kršiti Ustav i zakon. Ako će pak i vladajući u Saboru odbiti zahtjev, pokazat će da to čine samo iz inata što je prijedlog za promjenu zakona dao iz saborske oporbe, a ne Vlada Republike Hrvatske. Svima nam je jasno da je oporba dala prijedlog zato, jer je Vlada to propustila učiniti. I još k tome prizna da to nije sve, ima dakako više toga. Zato vjerujemo da će se zatomiti sujeta i inat vladajućeg dijela Sabora i prihvatiti ovaj prijedlog za promjenu zakona, a predlažemo i da donesemo zaključak kojim ćemo obvezati Vladu da hitno dostavi sve takve lokalne zahtjeve za teritorijalnim promjenama koje bismo kroz novu promjenu zakona usvojili odmah idući mjesec na početku nove sjednice Sabora. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Gospodin Vincelj iznosi dva. Sve su u stvari netočni navodi, a dva jasna. A ta je, prvo da Međimurci žele, ništa Međimurci ne žele, Međimurci su svoje rekli na županijskoj skupštini što su imali, a to je da će podržati inicijativu ako će biti provedena nad zakonom predviđeni način izjašnjavanja građana, to je pod jedno. Pod drugo, imamo mi i druge inicijative, ali ono što je točno, a to je da nisu ispunjeni zakonski zahtjevi, dakle niti je ispunjen zahtjev prethodne suglasnosti, niti osobnog izjašnjavanja, niti je županijska skupština bezuvjetnu suglasnost dala. Dakle, niti jedan od uvjeta koje je zakonom propisano u ovom slučaju nije ispunjen. To je prava istina. A isto tako je ponovno istina da se muči ovaj Dom sa prijedlogom koji je dala osoba samo zbog toga, kao što sam rekao, jer je jedna osoba promijenila svoje prebivalište.
Zahvaljujem. I u ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Naime, javio sam se za ovu raspravu ponukan očekivanim slijedom događanja. Nije ovo prvi prijedlog za izmjenama područja županija, gradova i općina i praktično kada ide prijedlog sa lokalne razine, Vlada, odnosno ovaj Hrvatski sabor voljom naravno vladajuće većine, prijedloge odbija. Javio sam se za riječ evo i javno iskazati, a vezano za konkretni prijedlog, da je prijedlog poprilično argumentiran, a ispred Vlade od onih koji ga odbijaju, ja baš nisam čuo vjerodostojne činjenično argumentirane kritike na ovaj prijedlog, posebno što prijedlog gospođe Zgrebec je elaboriran na način da ona za općinu i za građane Štefanca, naselja, općine Mala Subotica, elaborira zbog čega se traži izdvajanje, odnosno pripojenje gradu Čakovcu, iz ekonomskih, zdravstvenih, komunalnih, vjerskih razloga. Mislim da nije nebitna činjenica što je 78%, jel' tako, 78% stanovnika koji imaju pravo glasa, koji su punoljetni, kazalo da žele izdvajanje i žele ući u grad Čakovec. Dakle, ne ulazeći u lokalnu, jer smo čuli sa lokalne razine i jednih mišljenja i drugih, ali mislim da je samo to dovoljno da ako ništa drugo, a onda inicira u resornim ministarstvima, odnosno u Vladi, jer ovo nije jedini prijedlog. Ja ne govorim samo o ovom prijedlogu. Ima više prijedloga koji se talože u nekakvim ladicama, prijedloga koji su jako dobro argumentirani i od koje očekujemo, od Vlade Republike Hrvatske da ih prihvati ili da kaže ne prihvaćamo, ali uz jako dobru argumentaciju suprotstavljenu činjenicama iz ovakvih i sličnih prijedloga. Prema tome, s obzirom da HDSSB drži, a nije čuo u ovoj raspravi argumente protiv ovog prijedloga. S obzirom da HDSSB drži da je prijedlog dobro argumentiran, da je ovaj prijedlog volja 78% građana kako je izneseno, a nije bilo ispravke netočnog navoda, da je svoje mišljenje dao mjesni Odbor, grad Čakovec, županija Međimurska, HDSSB će ovaj prijedlog podržati, svjestan da vjerojatno on neće proći, ali isto tako apelirati na Vladu Republike Hrvatske da slijedom svih onih prijedloga od 2006. odnosno 2003. godine, koji idu za izmjene i dopune Zakona o područjima županija, gradova i općina, da žurno uzme u razmatranje i da zapravo donese pred ovaj Hrvatski sabor cjelovite izmjene i dopune ovog zakona, gdje će uzeti u obzir sve one prijedloge, koji kažem nekoliko godina već stoje u ladicama. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Pa ja bih prvo ispravio kada već govorimo o jedinicama lokalne samouprave i njezinim nazivima, dakle govorimo o Gradu Čakovcu, ne Čakovecu ili nekako drugačije. Naime, radi se o Gradu Čakovcu u Međimurskoj županiji a što se tiče volje Međimurske županije ona je jasno i na papiru napisala da je dala uvjet da izjašnjavanje mora biti na zakonom propisani način a ne nekakove ankete koje se popisuju od kuće do kuće gdje se prisiljava ljude. Dakle, nema minimum minimuma preduvjeta da je ovo izjašnjavanje građana legitimno. Hvala.
Zahvaljujem. Nema više prijavljenih za raspravu. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče. Ja ću biti vrlo kratka s obzirom da eto očekujemo ovu drugu točku dnevnog reda. Željela bih se zahvaliti klubovima koji su podržali ovu inicijativu u ime građana Štefanca koji su tu inicijativu i podnijeli. Željela bih vrlo kratko reći da je zanimljivo da predstavnik kluba HDZ-a kaže da ekonomski, zdravstveni, socijalni, kulturni, obrazovni, vjerski i drugi razlozi nisu razlozi odnosno nisu potrebe koje se konzumiraju u lokalnoj samoupravi, pa one se tamo konzumiraju jer su one najbliže građanima. Druga je stvar na kojoj razini se financiraju ili organiziraju. Netočno je da prijedlog nije ispunio zakonske uvjete jer da ih nije ispunio ne bi došao u proceduru, odnosno nigdje zakonom nije propisan referendum. Ja znam da kolega Ivković ima nezahvalnu dužnost da ovdje brani mišljenje Vlade a da je kao predsjednik županijske skupštine potpisao suglasnost na ovu inicijativu. Zahvaljujem kolegicama i kolegama koji su podržali ovu inicijativu i očekujem da će Vlada unatoč negativnom mišljenju koje je dala na ovaj prijedlog zakona zapravo u skoro vrijeme uzeti u obzir i ovu inicijativu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti za glasovanje o toj točci.
Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, prvo čitanje, P.Z. br. 112. Predlagatelj zastupnica Dragica Zgrebec. Rasprava je zaključena. Dajem zaključak sukladan mišljenju Vlade Republike Hrvatske koji glasi: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zakona odnosno zaključka je prihvaćen sa 78 glasova za, 2 suzdržana i 36 protiv. Sada bi nastavili sa točkom dnevnog reda. - Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću, prvo čitanje, P.Z. br. 63, Predlagatelj: Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Predstavnik predlagatelja zastupnica gospođa Vesna Škulić članica odbora. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege, predstavnici Hrvatskog saveza slijepih koji ste gore na Galeriji. Nakon dugog procesa i lomljenja oko Prijedloga zakona o doplatku na sljepoću konačno ga vidimo i na našim klupama. Iako povijest ovog prijedloga zakona seže pred sam kraj prošlog stoljeća dakle izgleda da vrijeme ponekad ne čini svoje i da kad-tad smo se opet morali suočiti sa problemom. No, ne bih o prošlim vremenima već o onome sada i ovdje a to je da je Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina 13. lipnja 2007. godine uputio u saborsku proceduru Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću čime je podržao inicijativu Hrvatskog saveza slijepih i Hrvatske udruge gluho slijepih osoba "Dodir" koja je imala za cilj smanjivanje razlike u visini dodatka za pomoć i njegu slijepe i gluho slijepe osobe koje nastaju zbog njihova određivanja temeljem uzroka nastanka invaliditeta a ne njihova stupnja. Odbor je zaprimio mišljenje Vlade Republike Hrvatske 23. kolovoza 2007. u kojem se predlaže da Sabor ne prihvati ovaj prijedlog zakona s obrazloženjem da je u sadašnjem obuhvatu teško provediv te da je osnovana radna skupina koja bi trebala definirati pojam teške invalidnosti kako bi se sve osobe na koje se taj pojam može primijeniti stavile u ravnopravan položaj. Vlada je u tom mišljenju iznijela ocjenu da se prava osoba s invaliditetom trebaju riješiti sustavno vodeći pritom računa o bilančnim mogućnostima državnog proračuna. Odbor je 17. ožujka 2008. uputio Povjerenstvu Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom dopis kojim se traži informacija o rezultatima rada spomenute skupine koja treba definirati pojam teška invalidnost te o provedbi mjere dva koja sadrži obvezu redefiniranja i objedinjavanja sustava socijalnih usluga i novčanih davanja a čiji indikator provedbe je izrađivanje propisa u skladu sa strategijom reforme socijalnih naknada i obveznom utvrđivanju nacionalnom strategijom izjednačavanje za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. godine iz Poglavlja 25 – socijalne skrbi i mirovinskog osiguranja a inače je rok za provedbu bio 2007. godina. Gospodine predsjedniče, molim vas osigurajte mir u sabornici. Hvala gospodine predsjedniče. Molim vas mir u sabornici osigurajte.
Hvala lijepa.
Samo mir molim vas u sabornici osigurajte. Hvala vam najljepša. U odgovoru povjerenstva zaprimljenom 27. ožujka 2008. naglašava se da će se pristupiti izradi spomenutog propisa nakon završetka reforme socijalnih naknada čija je provedba u tijeku. To bi bila kratka kronologija putovanja ovog zakona u proteklih godinu i pol na relaciji Sabor-Vlada-Sabor. Inače, taj prijedlog je krenuo 1998. u proceduru. Republika Hrvatska kao članica Ujedinjenih naroda i Vijeća Europe te potpisnica svih ključnih konvencija i standarda u području socijalne i ekonomske sigurnosti građana preuzela je obvezu zaštite i promicanje ljudskih prava osoba sa invaliditetom, posebice u području izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom, kako bi mogli ravnopravno sudjelovati u građanskim, političkim, ekonomskim, društvenim i kulturnim područjima života. Svojim opredjeljenjem za punim ostvarivanjem svih temeljnih i ljudskih prava osoba sa invaliditetom, Republika Hrvatska potvrdila je i potpisivanjem Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom Ujedinjenih naroda u ožujku 2007. koju je potom ratificirala i Hrvatski sabor 1. lipnja 2007. godine. Ustav Republike Hrvatske izravno jamči posebnu skrb države u zaštiti osoba sa invaliditetom i njihovo uključivanje u život a primjerom općih načela utvrđuje pravo na jednakost življenja kroz donošenje posebnih zakona. Potrebu za donošenje zakona o doplatku na sljepoću utvrđuje i Nacionalna strategija izjednačavanja mogućnosti sa invaliditetom 2007. do 2015. godine o kojoj se kao jedan od ciljeva reforme sustava socijalne skrbi navodi omogućivanje svim osobama sa invaliditetom jednaki pristup socijalnim potporama, socijalnim uslugama i novčanim davanjima, odnosno osiguravanje svih pretpostavki primjerenog životnog standarda osobama sa invaliditetom. Kao jedna od mjera predviđa se izrada odgovarajućeg zakonskog rješenja u svezi sa definiranjem i objedinjavanjem sustava socijalnih usluga i novčanih davanja u skladu sa strategijom reforme, socijalnih naknada. Također je predviđena izrada stručne i analitičke podloge o mogućnostima unaprjeđenja prava s osnove invalidnosti. Isto tako se sa strategijom reforme socijalnih naknada koji je Vlada Republike Hrvatske usvojila u veljači 2007. godine kao osnovni cilj reforme socijalnih naknada planira ujednačavanje socijalnih naknada kroz racionalizaciju broja prava, usklađivanje uvjeta u visini naknada koje proizlazi iz istih ili sličnih prava u različitim sustavima. Jedna od mjera predviđena ovom strategijom je i objedinjavanje naknade sa osnova invalidnosti s čime bi se između ostaloga ujednačila visina naknade s obzirom na vrstu i stupanj mentalnog ili tjelesnog oštećenja. Prema spomenutoj strategiji, takva naknada dodjeljivala bi se u gotovini kao odvojena vrsta novčane pomoći. Do sada je u više navrata na sjednicama Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina ukazivano na nejednaki položaj slijepih osoba u odnosu na iznos naknada koje se izdvaja za pojedinu slijepu osobu a koja je vezana uz uzrok nastanka sljepoće a ne uz stupanj invaliditeta. Tako se s obzirom na uzrok nastanka sljepoće, iznos doplatka za pomoć i njegu u sustavu socijalne skrbi kreće od 280 kuna do 400 kuna, u sustavu mirovinskog osiguranja iznosi oko 896 kuna a u sustavu zaštite vojnih i civilnih invalida rata do 3320 kuna. U sustavu zaštite hrvatskih ratnih vojnih invalida iz Domovinskog rata, za invalide prvog stupnja do 384 kune. U prilogu donošenja ovoga zakona govore iskustva iz susjednih zemalja, gdje je problem doplatka u odnosu na Republiku Hrvatsku vrlo dobro riješen. Npr. u Albaniji 80 eura, u Srbiji, Bosni i Hercegovini 175 eura, Sloveniji 300, Njemačkoj 500 i u Francuskoj 715 eura. Zakonom koji se predlaže predviđa se iznos doplatka na sljepoću od 2161 kunu što ne bi izazvalo veće opterećenje državnog proračuna a realno bi pratio gospodarski razvitak zemlje. Naime, doplatak za pomoć i njegu sa osnove Zakona o socijalnoj skrbi od 280 kuna odnosno 400 kuna koliko sada iznosi u Republici Hrvatskoj nije zasigurno u skladu sa stvarnim mogućnostima zemlje. Najosnovnije potrebe za koje bi se taj doplatak izdvojio je odlazak kod liječnika ili u kupovinu uz neophodnu pratnju, administrativna pomoć i pomoć u korespodenciji, češće korištenje telefonskih usluga zbog nemogućnosti jednostavnog kretanja ili pisanja, češće korištenje taxi usluga, pomoć pasa vodića, pretplata na specijalizirane časopise, pomoć vezana uz odgoj djece, kupovina opreme i usluga nužne za dnevne potrebe slijepih osoba, nabava skupih … [[Govornik se ne razumije.]] tehničkih pomagala, sustav za uvećavanje crnog tiska, informatičke opreme, računalo, skener, štampać, … [[Govornik se ne razumije.]] [[Govornik se ne razumije.]] govora, … [[Govornik se ne razumije.]] redak, te neophodna pomoć u domaćinstvu. Ovdje nisu nabrojeni troškovi zadovoljavanja kulturnih potreba. Potrebu za obuhvatom gluho-slijepih osoba u okvirima ovoga zakona dolazi iz povećanih troškova koje gluho-slijepa osoba ima u svakodnevnom životu. Gluho-slijepe osobe su jedna od skupina osoba sa najtežim vrstom invaliditeta. Postoje četiri glavne kategorije oštećenja u koje se svrstavaju gluho-slijepe osobe, nagluhost i slabovidnost, nagluhost i sljepoća, gluhoća i slabovidnost te gluhoća i sljepoća. Primjera radi, gluho-slijepa osoba kod koje je prisutna nagluhost i slabovidnost puno teže se samostalno snalazi u komunikaciji sa drugim osobama jer ne može funkcionirati na način na koji funkcionira slijepa osoba, s obzirom da je oštećenje sluha i sluh pa informacije koje osoba dobiva su parcijalne. Gluho-slijepe osobe se još uvijek nalaze u vrlo nezavidnom položaju u odnosu na ostvarivanje prava i povlastica na zakonskoj osnovi s obzirom da se gluho-sljepoća tek nedavno počela priznavati kao zaseban invaliditet. Do sada su gluho-slijepe osobe ostvarivale svoje pravo isključivo kao slijepe, odnosno kao gluhe osobe, što nikako ne odgovara potrebama koje gluho-slijepa osoba ima. Međutim, i one gluho-slijepe osobe koje nisu potpuno gluhe ili slijepe također se u svakodnevnom životu susreću sa mnogim poteškoćama i ograničenjima kojima onemogućavaju i otežavaju samostalnost i neovisnost. U nemogućnosti su samostalno se kretati jer im je otežana komunikacija, ne mogu se osloniti niti na jedno osjetilo osim taktilnog, otežana im je komunikacija i pristup informacijama jer se također uslijed dvostrukog oštećenja ne mogu u potpunosti osloniti niti na jedno. Što se tiče specifikacije troškova, potrebno je napomenuti da se gluho-slijepe osobe u svakodnevnom životu susreću sa mnogim preprekama koje pred njih postavlja istovremeno oštećenje vida i sluha. Prepreke su vezane uz samostalno kretanje i orijentaciju, samostalnu komunikaciju i pristup informacijama. Za razliku od samo slijepih odnosno samo gluhih osoba gluho-slijepa osoba se nije u mogućnosti osloniti na korištenja drugog osjetila jer su oba oštećena. Potrebe gluho-slijepih osoba uglavnom su prevoditelj za gluho-slijepe osobe kao podrška u komunikaciji i mobilitetu u svakodnevnom životu, obrazovnim prevoditeljem tijekom školovanja, korištenjem alternativnih oblika komunikacije, npr. piktogrami, predmeti i značenja, specifičnim vibrotaktilnim pomagalima koja nisu osigurana pravilnikom o ortopedskim i drugim pomagalima itd.. Također jedna od bitnih razloga potreba za uključivanjem u ovaj zakon je i činjenica da velika većina gluhoslijepih osoba je niskog socioekonomskog statusa u kojima vrlo teško zadovoljavaju čak i svoje najosnovnije životne potrebe. Naknade koje gluhoslijepe osobe ostvaruju unutar mirovinskog ili socijalnog osiguranja su izrazito niske i kreću se u rasponu od 280 do 1000 kuna što teško može zadovoljiti kako egzistencijalne potrebe tako i gore navedene specifične potrebe koje pojedine gluhoslijepe osobe imaju u svakodnevnom životu. Predloženim zakonom uvodi se novi institut doplatka na sljepoću kako bi se nadoknadili dodatni troškovi kojima su u svakodnevnom životu izložene slijepe i gluhoslijepe osobe a koje proizlaze iz prirode njihova invaliditeta. To znači da se svim, da se ovim doplatkom na pokrivaju standardni troškovi života već specifični troškovi koji su prethodno detaljno obrazloženi. Također se definiraju razlozi za uskratu navedenog prava i njegovo ostvarivanje u odnosu na ostvarivanje drugih prava s osnove Zakona o socijalnoj skrbi. Pravo na doplatak za pomoć i njegu i pravo na osobnu invalidninu. Donošenjem zakona kojim se regulira institut doplatka na sljepoću spriječilo bi se stvaranje velikih razlika unutar jedne kategorije osoba s teškom invalidnošću, slijepih i gluhoslijepih osoba s osnova uzroka nastanka invalidnosti pa bi se tako utjecalo na jačanje socijalne kohezije i solidarnosti svih članova društva. Predloženi iznos doplatka za slijepe i gluhoslijepe osobe na razini je sličnih naknada koje se primjenjuju u drugim zemljama. Njime bi se uklonilo kršenje ljudskih prava slijepih i gluhoslijepih osoba koje se događa određivanjem dodatka za pomoć i njegu prema uzroku nastanka invaliditeta a ne prema njihovu stupnju. Ukupno se godišnje po svim zakonima za pomoć i njegu slijepim osobama izdvaja 55 milijuna 677 tisuća 216 kuna. Prema odredbama predloženog zakona mjesečni iznos doplatka na sljepoću iznosio bi 2 tisuću 161 kunu. Prema raspoloživim podacima u Hrvatskoj ima 5 tisuća 806 slijepih osoba koje bi mogle biti obuhvaćene ovim zakonom. Od ovog broja treba međutim odbiti broj slijepih osoba iz Domovinskog rata njih 75 i slijepih osoba sa statusom civilnog ili vojnog invalida Drugog svjetskog rata, njih 181 osoba. Dakle ukupno 256 osoba budući da su ove osobe kvalitetno riješene kroz institut doplatka za pomoć i njegu u posebnim zakonima. Istovremeno primjenom ovog zakona bi se smanjila proračunska potreba za doplatak za pomoć i njegu koja se isplaćuje preko Zakona o socijalnoj skrbi i Zakona o mirovinskom osiguranju i to u mjesečnom iznosu od 3 milijuna 752 tisuće 848 kuna odnosno godišnje od 45 milijuna 34 tisuće 176 kuna. Iz navedenih podataka proistječe da bi godišnje u proračunu Republike Hrvatske za kategoriju slijepih osoba trebalo osigurati dodatni iznos u visini od 98 milijuna 888 tisuća 424 kune. Prema međunarodnim pokazateljima na 100 tisuća osoba ima oko 5 do 18 gluhoslijepih osoba svih dobi. Udruga gluhoslijepih osoba Dodir do sada je evidentirala ukupno 144 osobe sa statusom gluhosljepoće dok su evidentirane 64 osobe kod kojih je moguće progresivno dvostruko oštećenje vida i sluha u skorije vrijeme što ukupno čini 208 gluhoslijepih osoba. Broj od 5 tisuća 550 slijepih osoba treba uvećati za 144 gluhoslijepe osobe. Ako se uzme u obzir predloženi iznos doplatka od dvije tisuće 161 kunu mjesečno dodatni troškovi koji bi opteretili ovaj zakon tada bi se kada bi se u njega uklkjučile i gluhoslijepe osobe iznosi 311 tisuća 184 kuna mjesečno što bi godišnje iznosilo dodatnih 3 milijuna 734 tisuće 208 kuna proračunskih sredstava. Poštovane kolegice i kolege prihvaćajući činjenice da i drugi imaju problema no prihvatite i neke specifičnosti slijepih. Između 80 i 85% informacija prima se putem oka. Po svim anketama slijepe osobe su na dnu poželjnosti prijema na radno mjesto. Pomagala koja koriste slijepe osobe najskuplja su pomagala od svih koje koriste osobe s invaliditetom. I na kraju možete li zamisliti život bez boja? Razmišljate li o reduciranom pojmovnom sustavu u kojem mnoge stvari imaju imena ali ih slijepa osoba nikada nije vidjela niti dodirnula. Uostalom zatvorite oči i zamislite činjenicu da ih više nikada nećete otvoriti pa usporedite to sa milostinjskih 38 EUR-a koji vas očekuju. Poštovane kolegice i kolege na vama je red. Da li smo stvarno društvo koje gleda a ne vidi ili po našoj narodnoj slijepi pored zdravih očiju. Hvala vam.
Hvala lijepa gospođi Vesni Škulić. Da li, oprostite, saborsku raspravu na galeriji prate predstavnici Hrvatskog saveza slijepih i slabovidnih osoba pa ih pozdravimo. [[Pljesak.]] Gospođa, u ime Vlade gospođa Dorica Nikolić, državna tajnica u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani članovi Hrvatske udruge slijepih, poštovane dame i gospodo saborske zastupnice i zastupnici. Ja ne bih se u svom izlaganju više osvrnula na mišljenje koje imate ovdje na klupama, mišljenje Vlade koja smatra da ne bi trebalo prihvatiti ovaj Zakon o doplatku na sljepoću. Ja bih htjela samo objasniti još neke detalje koji možda nisu ovdje u mišljenju iznesena, a to je da upravo Vlada Republike Hrvatske već duže vrijeme radi na uspostavljanju teške invalidnosti budući da nijedna vlada do sada, niti jedan dokument u Republici Hrvatskoj u ovih 18 godina koliko postojimo nema zapravo definiranu tešku invalidnost odnosno nema zapravo niti kvalificiranu kategoriju što to zapravo znači teška invalidnost i koliko ljudi praktički je obuhvaćeno teškom invalidnošću da bismo došli do doplatka na težu invalidnost. Prvi puta se Vlada s time uhvatila u koštac kad je radila strategiju reforme socijalnih naknada gdje smo ustanovili točno da sve osobe koje su s invaliditetom u Republici Hrvatskoj se vještače na 5 mjesta i da upravo ono što, sve, sve što smo kasnije prihvatili a i sada nedavno Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom UN-a zapravo pogoduje tome da su osobe s invaliditetom u različitom položaju prema različitim vještačenjima koje smo naslijedili do sada. Prema tome, i u ovom trenutku i osobe, slijepe osobe dakle imaju različite što ste i čuli u prethodnom izlaganju, imaju različit doplatak na sljepoću ovisno o tome gdje su vještačeni i kada su vještačeni. Da ne bismo učinili ponovnu pogrešku i stvorili situaciju koja je trenutačno, da i unutar jednog invaliditeta imate različite zapravo naknade, a da nemate u cijeloj Republici Hrvatskoj za osobe s invaliditetom utvrđeno što je to zapravo teška invalidnost. Jer je činjenica da se kod nas vještači još uvijek na temelju samo međunarodne klasifikacije bolesti, a ne i na međunarodnoj klasifikaciji funkcioniranja invaliditeta i zdravlja što bi zapravo trebalo učiniti. I zbog toga u ovom trenutku rade dvije radne skupine, jedna u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva i jedna u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi koja je na temelju Strategije reforme socijalnih naknada koju je Vlada donijela za 2007. i 2008. završava upravo ove dvije vrlo važne kategorije koje su nama zapravo pravi orijentir kada ćemo u Zakonu o socijalnoj skrbi koji bi trebao biti njegov nacrt, prvi nacrt do kraja 2008. godine stavljen dakle na raspravu radne skupine. Dakle, te dvije stvari moramo riješiti da bismo uopće došli do zapravo cjelokupnog rješavanja i onog što kaže Vlada sustavnog rješavanja osoba s invaliditetom. U ovom trenutku smatramo kao što su i većina zemalja Europske unije to učinila da ne idu sa pojedinačnim zakonima, nego dapače. Zemlje koje su imale pojedinačne zakone one su ih spojile u jedan krovni zakon upravo zbog toga da bi imali na jednom mjestu zapravo riješene sve osobe sa invaliditetom. Da ne bismo učinili i taj korak da kasnije ispravljamo greške koje su već susjedne zemlje koje su nam i tako savjetovale u razgovorima između Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi jedne i druge zemlje. Na primjer, nedavno smo imali dva dana razgovor sa ministarstvom, istim ministarstvom Republike Austrije koji su nam također savjetovali i rekli da smo na dobrom putu i da ne napravimo pogrešku koju su napravili oni. Dakle, oni su išli na krovni zakon, jer su shvatili da zapravo pojedinačni zakoni praktički čine veću segregaciju između osoba s invaliditetom nego li je to jedan krovni zakon koji rješava sve osobe s invaliditetom. Kako smo mi i potpisnici Konvencije o pravima osoba s invaliditetom UN-a i ratificirali i potpisali tu konvenciju smatramo da od tog trenutka ne možemo raditi zapravo pogreške koje bi učinili ovime budući da nemamo riješenu težu invalidnost i budući da nemamo zapravo riješeno je vještačenje koje bi nam to osiguralo. A budući da su i jedna i druga radna skupina pred kraj, budući da imamo Strategiju reforme socijalnih naknada koja nam je dala taj zadatak mislimo da ćemo mi ove godine to završiti i pred nama će se naći u slijedećoj godini sigurno zakon koji će to riješiti sveobuhvatno, ne samo za slijepe osobe, nego za sve osobe s invaliditetom.
Zahvaljujem gospođi državnoj tajnici. Imamo ispravak netočnoga navoda, gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Pa nije točno da bi nedostatak krovnog zakona trebao spriječiti da se riješi pitanje dodatke na sljepoću, jer i zdrav razum nam govori da je slijepa osoba itekako spada u teški invaliditet. Dakle, čekanje tog zakona, ja ne znam dokle će se otegnuti. Vi govorite godinu dana, a ja ne znam. Može i dvije, može i pet godina. Šta bi se reklo pitaj Boga, ali je činjenica da u Austriji, Češkoj, Francuskoj, Italiji, Rusiji, Španjolskoj, Švedskoj, Norveškoj, Švicarskoj, BiH, Crnoj Gori, Srbiji itd. itd. je to riješeno. Mi u ime dakle projekcije da ćemo donijeti krovni zakon jednog dana ne rješavamo ono što bi mogli riješiti danas. Pa ako donesemo krovni zakon onda vi uklopite ovaj zakon u njega, a ne da sada ne rješavamo tu situaciju u ime projektirane budućnosti koja tko zna hoće li doći kako je krenulo.
Hvala lijepa. Drugi je ispravak netočnoga navoda i uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa upravo ovo što je rekao kolega Jurjević. Netočno je to da nedonošenje, odnosno da sama ta priprema donošenja krovnog zakona evo jeste razlog da se ovakav prijedlog zakona odbije, tim više što još 2004. godine predstavnici Vlade, odnosno još ranije 2003. uoči izbora to su izrijekom obećali ja vjerujem i drugim udrugama, a evo i konkretno Udruzi slijepih u Zadru. Pa nije moguće da evo vi do dana današnjega taj krovni zakon niste napravili. Na kraju krajeva četvrti kvartal je evo sada. Mišljenje ste dali još u proljeće i tu stvar samo otežete, iznalazite stalno razloge i opravdanja umjesto da nađete rješenja. A konačno rješenje najbolje je da usvojite, odnosno da prihvatite donošenje ovakvog, odnosno da odustanete od ovog mišljenja i da se složite sa ovom hvale vrijednom inicijativom što Vlada nije učinila evo to čini ovaj odbor.
Hvala lijepa. Nastavit ćemo sa izvjestiteljima odbora ako žele uzeti riječ. Uvaženi zastupnik doktor Andrija Hebrang u ime Odbora za zravstvo i socijalnu skrb. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice. Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb na svojoj 9. sjednici raspravio je Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavio Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina aktom od 29. travnja ove godine. Članovi odbora raspolagali su s pisanim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske na ovaj prijedlog zakona, a uvodno obrazloženje podnijela je predstavnica predlagatelja. U raspravi je sudjelovao i Vojin Perić koji je predsjednik Hrvatskog saveza slijepih osoba. Neprijeporno je istakli su članovi odbora da je visina naknade za tuđu pomoć i njegu premala, da nije dostatna za podmirenje posebnih potreba koje imaju slijepe osobe. Međutim, odredbe Prijedloga zakona koji uređuje visinu doplatka na sljepoću slijepe i gluho slijepe osobe stavljaju u povlašteni položaj u odnosu na osobe s drugim vrstama tih oštećenja. Razlozi za uvođenje posebne naknade kako je predloženo ovim prijedlogom, a koja bi ublažila teškoće s kojima se ove osobe susreću u svakodnevnom životu prisutne su ovisno o stupnju i težini oštećenja i kod drugih osoba s teškim invaliditetom. Obveza je Republike Hrvatske upozorili su članovi odbora kao potpisnice Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola koji je potpisan uz tu konvenciju osiguranje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda svim osobama s invaliditetom bez diskriminacije na osnovi invalidnosti. Stoga je nužno i u što kraćem mogućem roku cjelovito i sustavno riješiti prava osoba s invaliditetom. Pri tome će biti potrebno utvrditi koje su osobe s najtežim stupnjevima invaliditeta, koliko je takvim osoba, budući da su u primjeni različiti pristupi procjeni o težini invalidnosti pa su i podaci o broju osoba s najtežim 100%-tnim invaliditetom samo okvirna procjena, a ne stvarni broj osoba s najtežim invaliditetom. Dodajem da se sada invaliditet ovaj najteži utvrđuje na 5 različitih tijela vještačenja čiji kriteriji nisu ujednačeni te da se invaliditet utvrđuje po klasifikaciji po dijagnozama, a po međunarodnoj klasifikaciji funkcioniranja invaliditeta i zdravlja se ne utvrđuje, a potrebno je to uskladiti. U pripremi ujednačavanja ovih kriterija kao i načina vještačenja stupnja invaliditeta pozdravljamo odluku Vlade da se ona ubrza. Niz je mjera koje se poduzimaju radi poboljšanja položaja osoba s invaliditetom. Usvojena je Nacionalna strategija izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom stvaranjem sveobuhvatnog pravnog okvira osigurati će najveću razinu zaštite osoba s invaliditetom. Strategija reforma socijalnih naknada koja je u tijeku ima za cilj između ostalog kvalitetniji pristup socijalnim naknadama i njihovo međusobno ujednačavanje. Konačno i odredbe novog Zakona o socijalnoj skrbi koji bi trebao biti usvojen do kraja tekuće godine izjednačiti će uvjete za sve kategorije osoba s invaliditetom. Članovi odbora stoga podupiru sva nastojanja Vlade Republike Hrvatske koja imaju za cilj napredak i daljnje snaženje zaštite prava osoba s invaliditetom. Sve predviđene mjere, kako ih je Vlada Republike Hrvatske navela u dostavljenom mišljenju nužno je provesti što cjelovitije i u što kraćem mogućem roku, istakli su članovi odbora. Nakon opširne rasprave odbor je zaključio da se ne prihvati Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću u tekstu kako je predložio predlagatelj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Evo, otvaram raspravu o prijedlogu ovoga zakona. Krenuti ćemo po klubovima. Prva rasprava petnaest minutna za klub HDZ-a i uvažena zastupnica gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice, kolegice predstavnice predlagatelja. Evo, na početku bih htjela i ja osobno pozdraviti predstavnike Hrvatskog saveza slijepih i slabovidnih osoba. Na početku ovog svog izlaganja želim odmah istaknuti da klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati donošenje Zakona o doplatku na sljepoću. Naime, Republike Hrvatska potpisala je i ratificirala Konvenciju Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom i fakultativni protokol uz konvenciju i na taj način se obvezala na promicanje, zaštitu, ispunjavanje punog i ravnopravnog uživanja svih ljudskih prava i temeljnih sloboda, svih osoba s invaliditetom kao i promicanje poštivanja njihovog dostojanstva bez diskriminacije na osnovu invaliditeta. Članak 5. konvencije u stavku 2. izričito određuje da će države potpisnice zabraniti bilo kakvu diskriminaciju na osnovi invaliditeta i osigurati osobama s invaliditetom jednaku i učinkovitu zaštitu od diskriminacije. Kolegice i kolege, same osobe s invaliditetom ne podržavaju baš preveliki broj propisa koji reguliraju njihovu problematiku jer u tome se teško snalaze i državne institucije, a kamo li ne osobe s invaliditetom te bi donošenje predloženog zakona u kojem se doplatkom rješavaju samo 2 kategorije osoba s invaliditetom dovelo do toga da za kratko vrijeme raspravljamo i o drugim zakonima koje bi zasigurno predložile i ostale kategorije osoba s invaliditetom. Nakon takvih rasprava imali bi na primjer, zakon o doplatku na paraplegiju i tetraplegiju, zakon o doplatku na distrofiju i druga mišićna oboljenja, gluhoću, dječju i cerebralnu paralizu itd., itd. Predlagatelj navodi da je još 1999. godine iniciralo donošenje ovog zakona, ali zaključkom iz 2001. godine Hrvatski sabor nije prihvatio donošenje zakona i upravo iz sličnih ili istih razloga kao i mi danas. Uvažavajući potrebu izjednačavanja uvjeta za sve kategorije osoba s invaliditetom, tadašnja Vlada do kraja svog mandata nije ponudila odgovarajuće rješenje ovog problema. Ja vjerujem da je tada Vlada željela riješiti ovaj problem, međutim ovaj problem je teško riješiti i Vlada je vjerojatno imala tu namjeru, ali on nije niti malo jednostavan, treba mu pristupiti vrlo ozbiljno i stvoriti temelje za njegovo rješavanje. Predlagatelj također navodi da potrebu za donošenjem Zakona o doplatku na sljepoću utvrđuje i Nacionalna strategija za izjednačavanje mogućnosti za osobe s invaliditetom za razdoblje od 2007. do 2015. godine. Nacionalna strategija govori o izjednačavanju mogućnosti za sve osobe s invaliditetom i u svim segmentima njihovog života. Nacionalnom strategijom predviđena je i reforma sustava socijalne skrbi koju je ova Vlada pokrenula i kojom će se omogućiti svim osobama s invaliditetom jednak pristup socijalnim potporama. Dakle, svim osobama s invaliditetom, a ne samo nekim kategorijama jer nije prihvatljiv pristup kako je potrebno riješiti bar neke kategorije osoba s invaliditetom jer bismo tada svjesno činili diskriminaciju, a vjerujem kolegice i kolege da nitko od nas u ovom Visokom domu to ne želi. Znajući da su naknade osoba s invaliditetom nedostatne Vlada je donijela Strategiju reforme socijalnih naknada i tom strategijom doći će do ujednačavanje socijalnih naknada kroz racionalizaciju broja prava, usklađivanje uvjeta i visine naknada koje proizlaze iz istih ili sličnih u različitim sustavima. Jedna od mjera predviđena strategijom je i objedinjavanje nekoliko naknada sustava invaliditeta čime bi se ujednačila naknada s obzirom na vrstu i stupanj tjelesnog oštećenja ili mentalnog oštećenja. Sukladno tome u tijeku su i pripreme za utvrđivanje jedinstvenog tijela vještačenja koje nam je zasigurno potrebno, koji će utvrđivati invaliditet, njegov stupanj i postotak. Samo sustavnim rješenjem problematiku osoba s invaliditetom možemo očekivati rezultate. Stoga bi doplatak na tešku invalidnost bio rješenje za sve kategorije osoba sa invaliditetom. Evo kao što smo čuli i od državne tajnice, uskoro ćemo ovdje raspravljati i o novom Zakonu o socijalnoj skrbi koji bi trebao i vjerujemo da hoće, izjednačiti uvjete za sve kategorije osoba s invaliditetom. Poštovane kolegice i kolege, klub Hrvatske demokratske zajednice nije protiv priznavanja prava slijepim, slabovidnim, gluhoslijepim, osobama s tetraplegijom, paraplegijom ili bilo koje druge kategorije osoba s invaliditetom, ali je protiv diskriminacije među kategorijama osoba s invaliditetom, a donošenje predloženog zakona upravo bi to značilo. Upravo bi značilo diskriminaciju i stavio bi u povlašteni položaj slijepe i gluhoslijepe osobe u odnosu na osobe s drugim vrstama invaliditeta. Klub Hrvatske demokratske zajednice nije mišljenja da slijepim i gluhoslijepim osobama nije potreban veći doplatak, ali on je potreban i svim drugim osobama s invaliditetom. Stoga kao što sam na početku već napomenula, klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Za ispravak netočnoga navoda imamo prijavu uvažene zastupnice Vesne Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lukačić kada govorimo o diskriminaciji na žalost ona već postoji među skupinama osoba s invaliditetom. Dakle nije samo, ne bi samo bile obuhvaćene onda dvije kategorije kada govorimo o slijepima i gluhoslijepim osobama obzirom da se već po posebnim zakonima i uvećanim naknadama za invalidnost koriste invalidi Domovinskog rata također po nekim posebnim propisima i kategorizacijama ne znam po kojem za tešku invalidnost koriste se korisnici prava pilot projekta osobnog asistenta. Isto tako po nekim ne znam ni ja propisima za procjenu teške invalidnosti koriste se i roditelji i njegovatelji djece s najtežim stupnjem oštećenja. Dakle mislim da ovo ne bi produbilo diskriminaciju nego bi jednostavno pomoglo da se konačno krene, da se zakotrljaju kola i obuhvate svi.
Hvala lijepa. Sljedeći na redu je Klub zastupnika HNS-a i u ime kluba govorit će uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo državna tajnice, poštovana gospodo predstavnici Hrvatskog saveza slijepih i slabovidnih osoba. Kad se ovakav prijedlog zakona nađe na dnevnom redu pred ovim Domom to je prilika da se zapitamo čemu služi država u kojoj živimo. Koja je uopće funkcija, koja je funkcija temeljna svake države? Po definiciji funkcija države je da zaštiti građane. Osobito je važno zaštititi one koji su deprivirani iz različitih razloga, kojima su šanse već u startu smanjene ne njihovom krivicom. Ako država nije u stanju ispuniti tu svoju osnovnu zadaću, onda se postavlja pitanje čemu uopće služi. Hrvatska narodna stranka se otvoreno zalaže za izjednačavanje prava i mogućnosti osoba s invaliditetom, ali ne samo u smislu kompenzacije hendikepa u odnosu na osobe koje nemaju invaliditet nego jednako tako na smanjenju razlika, umanjenju barijera koje su propisi, koje je država postavila među njima samima. Zamislite osam potpuno slijepih osoba. Ja ću im dati imena. Potpuno su slijepe osobe, ni jedna od njih ne vidi. Ali način na koji su stekle sljepoću je različit. Bojan je slijep od rođenja. Marija je oslijepila uslijed težih mehaničkih ozljeda. One mogu nastati na različite načine, u prometnoj nesreći, nesretnim slučajem, u terorističkom aktu, na bilo koji način. Ivan je oslijepio uslijed progresije dijabetesa. Josipa je slijepa zbog nesreće na radu. Petar je slijep jer je kao pripadnik Oružanih snaga u 2. svjetskom ratu ostao bez oba oka. Jadran je bio civil u 2. svjetskom ratu i u bombardiranju je također ostao bez očiju, bez vida. Lucija je u Domovinskom ratu kao civil uslijed ratnih djelovanja ostala bez vida. Vedrana, Vedrana je bila dragovoljka i uslijed ratnih djelovanja također je ostala bez vida. Osam ljudi koji ne vide. Naš sustav ih prepoznaje prema okolnostima u kojima su izgubili vid. Osam ljudi koji imaju istu tegobu, istu sudbinu, potpuno se razliku u pravima. Pogledajte u ovom obrazloženju zakona tih pet kategorija u kojima se ostvaruju prava na naknade pa ćete vidjeti da je razlika između najniže i najviše ni manje ni više nego 14 puta. Činjenica je da takve razlike imamo i prepoznaje ih, nameće ih sustav i kod drugih oblika invaliditeta. To je točno. Ali zapravo to govori da je čitav sustav diskriminacijski i danas govoriti da ovakav prijedlog zakona diskriminira osobe s invaliditetom oprostite na izrazu, zvuči licemjerno, jer već su diskriminirane i teško je diskriminaciju suzbijati tim argumentom. Već se godinama govori da će se to riješiti jednim cjelovitim zakonskim rješenjem i sigurno bi bilo najbolje da je to tako, ali već deset godina slijepe i slabovidne osobe čekaju ovaj zakon, čekaju rješenje koje će biti ili u posebnome ili u krovnom zakonu, i to nisu dobile. Ovo je treća vlada, pardon četvrta, koja izbjegava u tom smislu ubaciti u petu brzinu. Svaka od njih pojedinačno je kriva za tu situaciju. Nijedna nije zaslužila da ju se ekskulpira. Ali, ovaj zakon je na dnevnom redu već šest mjeseci. Nije li i to na jedan način ponižavajuće za osobe potpuno slijepe i gluhoslijepe koje stoje iza ove inicijative i koju je prepoznao Odbor za ljudska prava. Hoće li doista nama pasti kruna s glave kad donesemo taj krovni zakon da on akceptira ovo rješenje? I da onda konačno smanji te diskriminacijske propise koji već jesu na snazi. 5 i pol tisuća ljudi sada sluša, jer ne može vidjeti, što ćemo mi reći, kako ćemo se postaviti, kako će se Vlada postaviti prema njima. 5 i pol tisuća ljudi je jedan grad. Ovdje se radi o nešto malo više od 100 milijuna kuna. Možemo reći, to je velik novac. Naravno da jest, kad nemate ni kunu onda vam je i pola kune puno. Ali, naša misija u Afganistanu košta godišnje 200 milijuna kuna. 200 milijuna kuna. Ne kažemo da nije potrebna, nego postavljamo pitanje prioriteta. Hrvatska je proračunom za ovu godinu predvidjela 80 milijuna kuna za obave po sudskim postupcima u tijeku, 100 milijuna kuna za računalne usluge u poreznoj upravi, gotovo 400 milijuna kuna za subvencioniranje brodogradnje. U redu. Ali pitanje je prioriteta. Slijepima je, iskreno govoreći, kao i drugim osobama s invaliditetom, puna kapa toga da su uvijek na listi prioriteta pri dnu. I to moramo razumjeti mi koji ne dijelimo tu vrstu tegobe s njima. Na nama je da to razumijemo. Tolerancija je obveza većine. To da naš sustav prepoznaje okolnosti nastanka invalidnosti, a ne stupanj ne može nikako biti pravedno, ne može biti nešto s čim se ponosimo. Vjerojatno ne postoji nijedna zemlja na svijetu gdje je situacija idealna, ali siguran sam da postoji čitav niz zemalja koje su to drugačije i bolje riješile, koje osobama s invaliditetom pristupaju sa više digniteta. 14 puta je veća naknada kod najviše plaćene kategorije u odnosu na najnižu. Tko može od nas reći da njegove potrebe jesu 14 puta veće od nečijih drugih, kad govorimo o kvalitetnom životu. Paradoks je da predlagatelj zakona koristi iste argumente koje i Vlada koristi kako bi to odbacila. To svjedoči da sustav nije dobar. I to svi znamo i imamo veliku odgovornost. Klub Hrvatske narodne stranke smatra da ovaj prijedlog zakona nije idealan. On stvarno ima i nekoliko manjkavosti. Činjenica je da u tom prijedlogu je pitanje oko rokova, procedura u vezi povjerenstava i slično, nešto što bi trebalo doraditi. Ali čini nam se da je upravo Vlada mogla napraviti taj iskorak da prijedlozima amandmana na ovaj zakon njega poboljša. I da tih nekoliko mjeseci koliko je pred nama do donošenja krovnog zakona, ako uzmemo Vladu za riječ, vidimo kako taj sustav funkcionira recimo na jednom segmentu populacije s invaliditetom i da vidimo da li je to to. I da imamo već tada rješenje koje možemo onda ugraditi u krovni zakon i reći da, probali smo, imamo pozitivne efekte i sada je red da tu situaciju primjenimo na sve osobe s invaliditetom, a osobito na osobe s teškim invaliditetom. U tome smislu, ne gajimo iluzije da će ovaj zakon biti usvojen, jer ako je Vlada ga odbila, ako ga je klub vladajuće stranke odbio, njemu nema budućnosti. Ali, naši kolege moraju biti svjesni kakvu su odgovornost preuzeli. Ovdje su se obvezali da će u 2009. godini krovni zakoni biti usvojen. Držimo vas za riječ. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo tri ispravka netočnoga navoda. Najprije poštovana zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravila bih samo jedan od nekoliko netočnih navoda koje je kolega naveo. Rekao je da sustav nije dobar, da je sustav diskriminacijski. Pa za ime Boga, gospodo, točno kad su u pitanju osobe s invaliditetom konačno nakon potpisa Konvencije o pravima osoba s invaliditetom možemo reći da se o osobama s invaliditetom govori u Hrvatskoj na jedan drugi način. Konačno se svim osobama s invaliditetom priznaju jednaka prava i jednake mogućnosti i iz tog sustava neće biti ni slijepi ni gluhoslijepi izostavljeni, sasvim sigurno.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak za gospodina zastupnika Andriju Hebranga.
Hvala lijepo. Pa evo kolega je iznio čitav niz netočnih navoda očito ne poznavajući materiju pa ću ja ispraviti samo jedan ključan koji ukazuje kako je sa netočnim navođenjem zapravo htio skrenuti temu sa biti. Dakle, rekao je, citiram: "U ovom trenutku 5500 ljudi sluša jer ne može vidjeti." To nije točno. Po jednoj klasifikaciji u Hrvatskoj bi se ovim koristilo 5500 osoba. U prijedlogu koji je pred nama koristilo bi se 5800, a po službenoj klasifikaciji MKB ili Međunarodnoj klasifikaciji bolesti 6356. Dakle, 856 više ne vidi nego što je kolega naveo i zato treba najprije srediti stanje, a onda donositi odluke. Hvala.
Hvala lijepa. I posljednji, treći ispravak je prijavio uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Gorane, rekli ste da je činjenica što je ovaj prijedlog zakona čekao raspravu šest mjeseci dokaz nespremnosti Vlade da riješi problem. Nažalost, to nije dokaz nespremnosti Vlade, nego je to dokaz toga da je oko 6 tisuća slijepih ljudi predvođenih svojim savezom, diskriminaciju u materijalnim pravima invalida koje počiva po nastanku, a ne posljedicama, uočilo, vidjelo prije nas koji se hvalimo da tobože vidimo na jednoj i drugoj stani Markovog trga. To je dokaz samo toga, ničeg drugog.
Hvala vam lijepa. I u ime predlagatelja javila se uvažena zastupnica Vesna Škulić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa čisto zbog informiranja javnosti, da se ne bi stekao pogrešan dojam, da se ovdje radi samo isključivo o slijepim osobama i gluhoslijepim osobama. Obzirom da malo tko od vas zna kronologiju događaja, a to je da je negdje 2004. godine Hrvatski savez slijepih predložio svim krovnim organizacijama osoba sa invaliditetom da se konačno napravi lista teških oštećenja, odnosno lista najtežih osoba s invaliditetom. Međutim, Vlada se prepucavala, dakle i nekako stavila kao tampon zona između Hrvatskog saveza slijepih i ostali krovnih organizacija osoba s invaliditetom. Na žalost, ostale organizacije osoba s invaliditetom su rekle da ne mogu doći do tablice, da nema tablice za izračunavanje, izmišljale razno razne načine, na neki način da zaštite Vladu iz samo njim poznatih razloga. Na žalost, ja vam moram reći dakle da civilno društvo nije dalo potporu dakle drugih organizacija osoba s invaliditetom Hrvatskom savezu slijepih i oni su krenuli sa svojim Zakonom o doplatku na najtežu invalidnost. I isto su predložili da oni kada bi se uspjelo dogovoriti prije samog nacrta ovog zakona, da bi oni čak i odgodili donošenje, odnosno raspravu o ovom zakonu, ali da se konačno kaže datum kada će se krenuti u reforme i kada će se konačno napraviti lista osoba s najtežim stupnjem oštećenja. Dakle, ovo nije nešto što se moralo sada, odmah i ovdje, bez obzira što se čekalo 10 godina. Međutim, kako o reformi socijalne skrbi, ja kao zastupnica slušam već petu godinu za redom, a ta reforma nikako da stigne. Možete zamisliti one koji žive od minimuma, minimuma, koji su nezaposleni, kakva su njihova očekivanja i kakav je njihov život, odnosno koja im je kvaliteta života, odnosno da se uopće može govoriti o kvaliteti života. Također, ja mislim ponavljam riječi kolege Beusa o, da je licemjerno ovdje govoriti o diskriminaciji, stvarno je licemjerno. Jest, mi smo ratificirali konvenciju, pa što. Dakle, mi smo ratificirali konvenciju i to nas sada štiti da mi nemamo diskriminaciju. Na žalost, imamo je. Imamo je kolegice Lukačić i ti i ja i ove kolege gore na galeriji. Imamo jer nemamo ne možemo doći za ovu govornicu ovdje u Saboru. Dakle, tu počinje diskriminacija, da ne kažem o drugim oblicima diskriminacije, ova je minorna u odnosu na one svakodnevne koje proživljavaju osobe s invaliditetom. Također bih htjela govoriti da se ovdje govorilo o povlaštenom položaju. Ma tko govori uopće u povlaštenom položaju. Kakav je to povlašteni položaj ako zadovoljavate svoje potrebe, dakle koje ne možete pokriti sa redovnim primanjima, sa minimuma, minimuma. Kolegica Lukačić i ja imamo sreću što smo saborske zastupnice, gospođa pravobraniteljica također, pa naše plaće mogu pokriti određene troškove naših ortopedskih pomagala. Ali zamislite ljude koji žive od osobnih invalidnina od tisuću i 200 kuna. O kojem mi povlaštenim položajima govorimo? Dakle, to sam imala potrebu reći zbog percepcije javnosti da se ne shvati da se isključuju druge osobe sa invaliditetom sa najtežim stupnjem oštećenja. Također, govori se o nacionalnoj strategiji i da će sada Vlada donijeti. Vlada je bila obavezna krenuti u reforme, odnosno u izjednačavanje prava sa nacionalnom strategijom od 2003. do 2006. Kolege drage ništa nije napravljeno osim radne grupe koja ne znam dali je uopće održala i jedan sastanak? Isto tako da to znači da mi sa ovim odugovlačenjima podržavamo diskriminaciju. Još jednom napominjem, naš potpis i ratifikacija konvencije, ako mi ništa ne činimo, ako mi govorimo o nekoj sretnoj budućnosti, a ne radimo u sretnoj sadašnjosti ili u ovakvoj sadašnjosti kakva je, onda nama ratifikacija apsolutno ništa ne znači, nego samo jedno izvješće koje ćemo prihvatiti ili ne prihvatiti.
Hvala lijepa. Sada ćemo završiti prijepodnevni dio današnjega zasjedanja, a nastavit ćemo u 15,00 sati sa izlaganjem u ime kluba SDP-a. Hvala lijepa. Evo možemo i nastaviti sada s popodnevnim dijelom. Tu je, barem koliko i vidim, predstavnik kluba SDP-a koji je prijavljen za sljedeću raspravu u ime kluba. Gospodin Mirando Mrsić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] na sljepoću slabovidnih i slijepih osoba. Međutim, prije nego počnem svoju raspravu moram vam ukazati na jednu činjenicu koje možda niste svjesni, a ta je činjenica da naše tijelo, naš mozak 80% informacija putem vida. I slabovidne i slijepe osobe ne mogu gledati svoj najdraži film, mogu imati samo svoju najdražu pjesmu. Slabovidne i slijepe osobe su u isto vrijeme i sposobne da rade i da privređuju i one to žele. Međutim, jasno da sa privređivanjem i radom ne mogu priskrbiti sve ono što im treba za svakodnevni život. Vi i ja ako zatvorimo oči i zamislimo zeleno, zelene livade, zelene šume, mi to možemo spoznati. Osobe koje su od rođenja slijepe to ne mogu, one ne znaju što je to zeleno. Iz tih razloga je potpuno deplasirano i licemjerno govoriti o tome da postoji diskriminacija u sustavu i da ta diskriminacija u sustavu diskriminira invalidne osobe i da zbog toga mi ne smijemo donijeti ovaj zakon danas, jer ćemo eto diskriminirati duge invalidne osobe. Međutim napominjem, 80% naših informacija slijepe i slabovidne osobe ne mogu dobiti ono što dobijemo mi. One ne mogu raditi na laptopu. Mi svi imamo tu laptop, gledamo Internet. One ako hoće vidjeti koliko ima slabovidnih osoba u svijetu, danas je uvaženi zastupnik Hebrang govorio koliko ima slabovidnih osoba u Hrvatskoj, to slabovidne i slijepe osobe ne mogu dobiti putem interneta. Mogu samo vjerovati u to što im mi koji vidimo to i kažemo. Prema tome, krajnje je od strane Vlade i od državne tajnice, a i od kluba HDZ-a govoriti o tome da mi sada hoćemo uravnotežiti sustav, da hoćemo da svi dobiju sve što im treba i zaboravljamo na tu jednu činjenicu da slijepe i slabovidne osobe to ne mogu vidjeti. Tu diskriminaciju oni ne mogu vidjeti, mogu samo vjerovati da postoji diskriminacija. Bez obzira koliko slabovidnih i slijepih osoba ima u Hrvatskoj, operiramo sa brojkom od 5806. Većina njih je sposobna da radi i privređuje i ima to pravo, a oni žele da se prema njima ophodi sasvim prirodno, na način koji im najviše odgovora. Ne koji mi kažemo kako im treba odgovarati, a to znači da bez sažaljenja i bez ikakvih hemunga one žele pomoć samo onda kada im je ta pomoć uistinu neophodna. Doplatak za sljepoću je pomoć koja im je neophodna. Nije to milostinja, nije to nešto što im dajemo. Mi im samo na takav način pokušavamo kompenzirati onaj nedostatak za koji oni nisu krivi da ga imaju. Slijepe osobe imaju pravo na to jer koliko god bili vješti u svladavanju svih prepreka, pa i birokratskih, još uvijek ima puno toga što ne mogu obaviti sami, što moraju platiti novcem kao tuđu pomoć. Uz to, moraju kupovati neophodna pomagala. Jedno od neophodnih, vrlo skupih pomagala je i laptop. Jedno drugo pomagalo za koje mi mislim ne znamo je obični mobitel kojeg mi kupimo. Evo sad je, da ne reklamiram kompaniju, velika reklama stiže nam novi tip mobitela u Hrvatsku. Njihov mobitel košta puno, puno skuplje nego naš mobitel, nas koji vidimo. Mi koji vidimo kažemo želimo da se uravnoteži sustav, ne želimo slijepim osobama dati taj dodatak. Uz to, moraju kupovati i druga pomagala kao što su budilnici, posebni satovi, a da ne govorimo da je za većinu slijepih osoba nagrada, najveća nagrada koju dobiju je kad dobiju psa vodiča. I nažalost, većina njih nema dovoljno sredstava da te pse dobiju. Taj pas je njihova najveća vrijednost. On im omogućava da normalno žive, rade, da se kreću po gradu, da dolaze na svoje radno mjesto, a o radnim mjestima ću nešto poslije. Mi se, kao što smo govorili i o nekim drugim zakonima o kojima ćemo govoriti, svrstavamo očito u zemlje koje to ne razumiju ili ne žele razumjeti. Pa ovo, doplatak za sljepoću u Francuskoj iznosi 715 eura. Dobro, Francuska ima viši bruto nacionalni dohodak, ne moramo se s njima uspoređivati. Ali Slovenija, 50 kilometara od nas, u Ljubljani gdje isto postoji ministarstvo, gdje isto postoji Vlada, oni su odlučili da je to 258 eura. Albanija koja, ne bi se htjeli s njome uspoređivati, 80 eura, a naši susjedi Bosna i Hercegovina, Crna Gora i Srbija 175 eura. Mi našim slijepim i slabovidnim osobama dajemo svega 38 eura, od 200 do 400 kuna. Odete u bilo koji shopping centar ili negdje, vi ćete tih 200 kuna potrošiti u dvije minute. Što mogu kupiti sa 200 odnosno sa 400 kuna?! I ovo što mi želimo i klub SDP-a će apsolutno podržati ovaj prijedlog zakona, je da to bude 2 tisuće 100 i nešto i to nije dovoljno. I to je malo, ali je ipak nekakav izraz naše solidarnosti sa tim ljudima koji ne mogu vidjeti i ne znaju kako izgleda zeleno. Međutim, nije sve crno, ima tu i svijetlih trenutaka, ima i svijetlih krajeva, pa evo, ako ne može Vlada, onda je lokalna zajednica preuzela na sebe taj teret, pa samo da spomenem da su programi koji vode računa o slijepim osobama, zaživjeli u gradovima kao što su Zagreb, Rijeka, Koprivnica, Čakovec, Požega, gradovi na kojima je SDP-a na vlasti. Da li je to zato što SDP ima sluha koje to trebaju, koje to trebaju i kojima to treba. U tim gradovima, prepoznalo se s kojima se problemima susreću slijepe osobe, pomaže im se u nabavci pomagala, a naročito su pozdravljene akcije za osiguranje što većeg broja pasa vodiča. Jer to je ono što omogućava slijepim osobama da žive, rade i da se, da privređuju i da budu korisni zajednici. Lokalna zajednica u tim gradovima prepoznala je još jednu drugu stvar koja se dovoljno ne prepoznaje na državnoj razini a to je zapošljavanje slijepih osoba. U mnogim gradskim upravama, u tim gradovima rade slijepe osobe, na mjestima koje nisu samo telefonisti, u gradu Zagrebu, u gradskom uredu, jedna od važnijih osoba, u gradskom uredu za zdravlje, rad, socijalnu politiku i branitelje je osoba koja je slijepa. Ona nabolje zna koje su potrebe slijepih i slabovidnih osoba. Iz tih primjera vidljivo je da kada se ima volje, da se problemi mogu riješiti na opće zadovoljstvo. Međutim, da kažem da se u tim gradovima ne rješavaju samo problemi, da se ne rješavaju problemi slabovidnih i slijepih osoba, nego se i rješavaju i problemi drugih invalidnih osoba, pa onda ispada ta primjedba da ćemo sada diskriminirati invalide druge ako damo slijepim osobama taj nesretni dodatak od 2100 kuna. Na državnoj razini očito neke stvari se ne rješavaju, jer evo, 10 godina se već pokušava donijeti taj famozni Zakon o doplatku na sljepoću. Ja sam se malo potrudio, pa sam izvukao fonogram rasprave dave 1998., možemo reći davne, 10 godina evo, gdje Prijedlog zakona o dodatku na sljepoću dobio podršku u ovom Saboru i od oporbe i od vlasti. Ali na tome je ostalo. I evo, Zakon je sada čekao 6 mjeseci, sada ćemo prema stavu većine i prema stavu Kluba HDZ-a, to ćemo sada odbiti, pa ćemo onda vjerojatno jednog dana taj zakon ili zakon koji će se riješiti druge probleme invalidnih osoba ćemo možda jednog dana donijeti. Ali predstavnici saveza slijepih nisu na tome odustali pa su recimo u prošlom mandatu bili kod ministra Ljubičića koji ih je uredno primio, rekao im par lijepih riječi i poslao ih doma. Međutim oni nisu stali na tome i napravili su svoj prijedlog zakona i malo je neobično da je taj prijedlog zakona došao preko Odbora za ljudska prava i nacionalne manjine, a nije došao preko Odbora za zdravstvo, socijalnu politiku ili preko nekog drugog odbora. Da li zato što su slijepe osobe osobe kojima su ugrožena ljudska prava, nacionalne manjine nisu. Ali za razliku od 1998. kada su dobili podršku i od oporbe i vlasti i vladajućih ovoga puta to nije slučaj. Zašto? Je li Vlada možda slijepa, je li možda ne vidi da bi to trebalo konačno napraviti? U odgovoru na prijedlog zakona Vlada Republike Hrvatske uglavnom se skriva iza konvencija, potpisanih strategija, a nigdje u tome se ne vidi gdje je taj čovjek, gdje je ta osoba koja slabo vidi i koja je slijepa. Vidi se iz odgovora Vlada želja da se problem riješi, ali kaže se, to ćemo riješiti naknadno, malo mi izgleda da se želi i problem socijalne skrbi gurnuti pod tepih, iz razloga što socijalna skrb u ovom trenutku nije u žiži javnosti, odnosno to je sustav koji sam po sebi očito treba određene promjene u kojima se nitko od njih ne želi, ne želi dirnuti. Vidi se isto tako iz odgovora Vlade jedna određena briga da se ne poremete vrijednosti u sustavu naknada, a da li je to pravedno? Naizgled jest, ali međutim, iščitava se nešto drugo. Opstrukcija na ovom prijedlogu zakona nažalost ide iz nekih drugih izvora koji su očito zabrinuti za svoju poziciju. Umjesto da se podrži ovaj zakon sa ciljem da se na osnovu ovoga zakona riješe problemi u sustavu naknada u socijalnoj skrbi i da se izradi prijedlog poboljšanja statusa invalida jednim krovnim zakonom, a da ovo bude početak same izrade toga zakona, izglasan je zaključak da se obavezuje Vlada da izradi cjelokupni prijedlog poboljšanja statusa invalida. Na to pitanje, gospođa državna tajnica je tu, pa će mi potvrditi, ona je na sjednici odbora odgovorila da to nije moguće očekivati prije 2010., sada je malo referirala pa je rekla ajde biti će to 2009., vjerujte neće biti ni 2010. Današnja neosjetljivost prema onima koji nemaju jednake šanse u životu je izrazito visoka i to iščitavamo iz cijelog odnosa prema ovom zakonu. Jer cijeli sustav socijalne skrbi najviše, vjerujte skrbi o sebi a tek onda o drugima. Postoji cijeli niz stanja kod kojih je zbog birokratskih zavrzlama roditeljima ponekad teško doći do svojih prava. Općenito vlada mišljenje da hendikepirani imaju prevelika prava po zakonima, da im se ta prava gdje god je moguće birokratski malo uštipnu pa će ostati više sredstava za nekakve druge potrebe. Općenito, situacija u toj domeni kada govorimo o socijalnoj skrbi je blizu jedne katastrofe i bez sveobuhvatnih promjena sistema koje je gospođa tajnica rekla da bi trebale uslijediti vrlo skoro, neće biti značajnih pomaka. U odgovoru Vlade navodi se da će se sve srediti donošenjem Zakona o socijalnoj skrbi. A koliko nam je poznato taj zakon je još negdje u ladicama Ministarstva zdravstva a ako se hoće donijeti do kraja 2008. godine već je trebao biti na javnoj raspravi a bojim se da će to biti oktroirani prijedlog zakona jer ćemo ga vjerojatno donijeti u prosincu 2008. na brzinu nećemo imati vremena ga niti pročitati a kamoli provesti javnu raspravu. I ono za kraj, pa donesite konačno taj prijedlog i donesite konačno tu klasifikaciju tjelesnog oštećenja, pa nije to Sveto pismo, nije to nešto što nema Europa, cijela Europa to ima, svi to imaju. Pa nema razloga zašto da se to ne donese. Očito da su neki drugi, jer će neki drugi izgubiti neka svoja prava i neće se moći kupovati određeni socijalni mir na način da netko dobije naknade iz tog sustava. Vjerojatno će nas evo završne riječi, vjerojatno će nas Europa na to prisiliti, jer to ima jedino moguće rješenje, jedino moguće i moćno oružje koje bi sredilo stanje u socijalnom sustavu. A što se tiče slijepih i slabovidnih osoba, očito da ovaj zakon neće dobiti većinu i da će Hrvatski savez slijepih zatražiti pomoć Europske unije slijepih koji ima svog predstavnika pri komisiji Europske unije. To vam savjetujem, pozdravljam vas gore na galeriji i to vam savjetujem da se to napravi, jer očito Hrvatska ovakav zakon neće donijeti.
Hvala lijepa. Nakon ove rasprave imamo dva ispravka netočnoga navoda. Prva je uvažena zastupnica Ljubica Lukčić. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa evo u nizu netočnih navoda koje je naveo kolega Mrsić, ja ću ispraviti jedan. Kolega je rekao da SDP ima sluha za ovu problematiku, a da je to pokazao kroz rješavanje u lokalnim zajednicama. Pa kolega Mrsiću vi jako dobro znate to je naime netočno, da i vaše kolege gdje su na vlasti u lokalnim zajednicama i kada pomažu osobama sa invaliditetom ne preferiraju jednu skupinu, nego rješavaju sve osobe s invaliditetom gdje god je to moguće.
Hvala lijepa. I drugi ispravak netočnoga navoda, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Netočno je kolega što ste rekli da slijepa osoba dobiva samo 38 eura. To dobiva temeljem Zakona o socijalnoj skrbi, ali još i na temelju 7 drugih zakona i podzakonskih akata dobivaju slijepe osobe i to je ono što mi nemamo uopće evidenciju, a kamo li evidenciju prema imovinskom stanju, prema različitim izvorima davanja. To je ono što sada Vlada radi i što hoćemo ujednačiti da bi bilo pravedno. Drugo što je netočno, kaže da se sa u prihvaćanju ovog prijedloga ne bi uskratile druge kategorije invalida. Mi smo na Odboru za zdravstvo dobili od 5 udruga drugih invalida zahtjev da se ovo odbije, jer smatraju da bi oni bili prikraćeni, jer nisu uključeni u ovaj zakon. I zato treba reći istinu, Vlada želi riješiti, ali za sve kategorije invalida jednako i pravedno.
Hvala lijepa. I posljednji prijavljeni klub je klub HDSSB-a. U ime kluba rasprava uvaženog zastupnika Bore Grubišića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Ne treba zatvarati oči pred ovim problemom, a problem kronološki se vuče evo već kako je netko rekao ovdje od '98. godine, pa na dalje. Neka kronologija ovih događanja koje su ovdje iznošene više puta u ovoj raspravi je zapravo nekakva kronologija pogađanja. Prvo se radi konkretno u brojkama o 100 milijuna kuna, a kada vidimo da je državni proračun Republike Hrvatske oko 120 milijardi kuna, onda je to stavka u postocima od 0,08%. Jasno je da Vlada računa, da kažem svaku kunu, pa pogotovo i milijune kuna. Međutim, u obrazloženju Vlade i uspoređujući druge države, pogotovo one oko nas, možemo vidjeti da je doplatak na sljepoću u drugim državama od Bosne i Hercegovine, Albanije, Srbije, Slovenije, a da ne govorimo o zapadno, da kažem europskim zemljama, zemljama Europske unije znatno veći nego li kod nas. Rekao bih da je tome razlog prije svega što novaca za ove stvari nema, zbog brojnosti i rastrošnosti glomaznog državnog aparata i administracije, unatoč toga što je kod nas PDV 22,5%, a u Bosni samo 18%. Upola je manji proračun Bosne i Hercegovine, nego li Republike Hrvatske, pa ipak doplatak za sljepoću je veći, vrlo zanimljivo. Svaka Vlada jasno da izbjegava troškove, ali svaka Vlada obećava, pa i Savezu slijepih se obećava već 10 godina. Puno je lakše vjerovati, nego li sumnjati. Lako je povjerovati obećanjima koje se izriču u predizbornim kampanjama, puno je lakše vjerovati nego li sumnjati, jer sumnja svaka sumnja nekako ubija nadu. I to je u filozofiji čovjeka u njegovoj svijesti ugrađeno i ljudi, jasno prije izbora uvije više vole vjerovati, nego li sumnjati u ono što im se kaže da će biti. Jer sumnjati je puno teže. Kada gledamo subjektivno zaista ovdje je netko govorio o svijetu mraka, o tome da oni ne mogu vidjeti zelenu boju, ne mogu nikakvu boju vidjeti ti naši invalidi, slabovidni i slijepi. Oni ne mogu vidjeti svoju djecu, svoje unuke, ali mislim da postoji pomalo pogrešan pristup kada to ocjenjujemo. Naime, ovdje se ne radi o doplatku na subjektivni osjećaj, ovdje se ne radi o doplatku za duševnu bol koju slijepi jasno imaju, ovdje se radi o doplatku koja je potrebna za ono što piše na stranici, nije označena stranica, ali evo sam Savez slijepih Hrvatske, Hrvatski savez slijepih, napisao ovdje, da doplatak na sljepoću kao pravni institut nalazi opravdanje ili uporište u neravnopravnosti slijepih osoba u odnosu na one koji vide. Dakle, taj doplatak na sljepoću je potreban zbog odlaska kod liječnika ili u kupovinu uz neophodnu pratnju, administrativnu pomoć i pomoć u korespondenciji, češće korištenje telefonskih usluga, zbog nemogućnosti jednostavnog kretanja ili pisanja, češće korištenje taxi usluga, pomoć pasa vodiča, pretplata za specijalizirane časopise za Brilleovo pismom, pomoć vezana uz odgoj djece, kupovina opreme i usluge nužne za dnevne potrebe slijepe osobe, nabava skupih psiho tehničkih pomagala, informatička oprema, posebna računala, skener, štampač, mobitel, netko je govorio o mobitelima, neophodna je pomoć u domaćinstvu. Dakle, to su stvari one objektivne za koje se može reći da je potrebna slijepim osobama. I za to se iziskuje i potražuje taj doplatak. Jasno da suosjećam sa duševnom boli koju slijepe osobe osjećaju a ovo su one objektivne stvari zbog kojih se traži, zbog kojih je postavljen ovaj prijedlog zakona o doplatku na sljepoću. Ovdje je bilo riječi i o tome, o razlikama u odnosu na način nastanka sljepoće pa je ovdje isticano mislim da iz kluba HNS-a razliku između slijepih i invalida Domovinskog rata i onih koji su na socijalnoj skrbi koja iznosi sedam puta više. Moram ovdje naglasiti da invalidi Domovinskog rata naknada za sljepoću odnosno doplatak nije isključivo stvar samoga organskog oštećenja i invaliditeta nego su ti ljudi izgubili svoj vid, ali možda ga ne bi nikada izgubili da nisu otišli dobrovoljno u Domovinski rat. To je određena naknada upravo da kažem za domoljublje, za ono što su ostavili ono najvrjednije zapravo u Domovinskom ratu. Prema tome, nemojmo na tu stvar tako gledati, ali u svakom slučaju podržavam predlagača da se doplatak za sljepoću na nekakav da kažem pristojni iznos a evo vidim ovdje aproksimativno je izračunato da je to negdje 2 tisuće 160 kuna. Kako je dobiven ovaj izračun od 2 tisuće 160 kuna? Točno matematički uz to što je uzeta određena relativizacija kako točno piše u materijalu, zbog različitih afiniteta, sklonosti i uvjeta življenja i ova se kažem brojka može umanjiti za 20%. Dakle, to je jedan da kažem subjektivni postotak. Nema mjerila po kojemu se kaže zašto 20%, zašto ne 30%, zašto ne 10%. Dakle, uzeto je okvirno nekakvih 20% kao jedan aproksimativni postupak tako da može biti 20, može biti 10, može biti 15. Kažem, može se uzeti 20%. Odgovor Vlade koji je ovdje imao također na klupama koja predlaže Hrvatskom saboru da se ne prihvati ovaj Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću kažem nije također dovoljno argumentiran. Jasno da svi mi želimo da se napokon sredi stanje u socijalnoj skrbi a u svezi invalida. Moram ovdje istaći i problem invalida rada koji su odlukama Vlada također sa svojom skromnom invalidnošću, ima ih 30 tisuća, pripali socijalnoj skrbi a izbačeni su iz mirovinskih fondova. Oni također potpadaju u zakone o socijalnoj skrbi iako su svoju invalidnost stekli na radnom mjestu u vrijeme svoga radnoga staža. Kod njih također postoji nezadovoljstvo a vidimo da u ovoj tablici koja je ja bih rekao pomalo nepotrebna i neprimjerena, to je usporedna tablica broja osoba i dodataka po osobi da invalida rada slabovidnih i slijepih ima 3 tisuće 193 i njihov doplatak je 896 kuna po jednoj osobi. Također postoji vidna razlika u odnosu na ove prve dvije kategorije a to su invalidi Domovinskog rata i civilne žrtve rata. Ali opet naglašavam a u svrhu i poštovanja i dostojanstva Domovinskog rata da je gubitak vida u Domovinskom ratu gotovo kod svih uslijedio dakle ne svojevoljno, ne bolešću nego jednostavno djelovanjem agresora, djelovanjem neprijatelja i svega onoga što je, nećemo ponavljati sve one situacije u kojima je došlo do sljepoće ili gubitka vida ili slabovidnosti djelovanjem da kažem oružja u Domovinskom ratu. Kada gledamo ove podatke i ove iznose onda ponovo moram naglasiti da kada se zbroje iznosi koji se po ovom prijedlogu zakona spominju a to je 98 milijuna kuna i oko 3 milijuna kuna za slijepo gluhe osobe ili gluho slijepe, ne znam kako točno glasi, onda je to negdje kažem oko 100 milijuna kuna što ponavljam u proračunu Republike Hrvatske iznosi 0,08% kada se uzme visina proračuna za ovu godinu. Kolika će biti na godinu visina proračuna to ne znamo, valjda ćemo uskoro i znati. Dakle, kada hoćemo parkirati vozilo negdje u gradu a mjesto je označeno za invalide vrlo često vidimo natpis: "Ako hoćeš moje mjesto uzmi i moju invalidnost.". Ja sam uvjeren da nitko od nas ne bi bio voljan u ovom smislu u kojem danas raspravljamo, o temi o kojoj danas raspravljamo ne bi htio biti ovako crno metaforički raspoložen ali moram reći da je doista sljepoća jedno od najtežih invalidnosti i subjektivno kod onih koji su slabovidni i slijepi zaista iziskuje upravo mnogobrojne mjere kojima im se pomaže u životu i radu a to sve košta. Kada gledamo te naknade u drugim državama onda zaista se moramo upitati a naveo sam argumente o visini PDV-a, o visini proračuna, dakle bilančnim rezultatima odnosno usporedbi između Hrvatske i Bosne i Hercegovine, dakle i Hrvatske i Srbije, Hrvatske i Slovenija, Slovenija koja ima upravo naknadu za doplatak 300 eura, točno onoliko koliko zapravo je u prijedlogu ovoga zakona, dakle izjednačavanje sa visinom doplatka u Republici Sloveniji. Klub HDSSB-a smatra opravdanim ovaj zakon, Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću i podržat će zakon. Bit će za prijedlog ovoga zakona. Mišljenja sam da argumenti Vlade ne stoje u potpunosti, ne stoje nego samo djelomično. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Jedan je prijavljeni ispravak netočnoga navoda. Poštovana zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Pa evo samo jedan ispravak. Naime, kolega je rekao da odgovor Vlade odnosno mišljenje Vlade nije dovoljno argumentirano. Pa naime, iz mišljenja Vlade jasno je vidljivo kako Vlada želi i kako će sustavno riješiti sve osobe s invaliditetom, a ne samo jednu kategoriju. I slijepi i gluhoslijepi bit će obuhvaćeni tim sustavnim rješenjem. Hvala.
Hvala lijepa. Za riječ se, u ime predlagatelja Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, javila poštovana zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, opet imam potrebu se javit za riječ, obzirom da čini mi se da se neki od vas ili namjerno idu na krivi trag ili namjerno ne žele čuti ono što piše ili ono što je istina. Činjenica je, opet ću ponoviti kronologiju događanja. 2004. godine Hrvatski savez slijepih je predložio Zakon o doplatku na sljepoću. Međutim, tada su zajedno sa ostalim udrugama civilnog društva osoba s invaliditetom se dogovorili da naprave jedan jedinstveni Zakon o doplatku na tešku sljepoću. Tragom toga, na Povjerenstvu Vlade Republike Hrvatske osnovana je radna grupa, a inače predsjednica Povjerenstva Vlade Republike Hrvatske, potpredsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor, dakle smatra da je to tijelo ozbiljno i da je napravilo jednu ozbiljnu radnu grupu koja treba izraditi tablicu što je to najteža invalidnost u Republici Hrvatskoj. Međutim, obzirom da ta radna grupa se nije niti jednom sastala ili jednom i do tada dakle od 2004. do 2006. ili '07. nije se apsolutno ništa napravilo po tom pitanju. Hrvatski savez slijepih je krenuo u inicijativu da ako ostale grupe invalida, odnosno njihovi predstavnici, neće rješavati svoje probleme jer onda su oni se uhvatili u koštac da se prvi pokrenu odnosno da zakotrljaju tu masu. A kako su zakotrljali tu masu? Skupili su peticiju od 40 tisuća potpisa građana Republike Hrvatske. To su uputili predsjedniku Vlade. Nažalost, predsjednik Vlade ih još nije primio. Prošle godine su osnovali na Dan bijelog štapa i mirne prosvjede na Cvjetnom trgu u Zagrebu. Ni tada ih se nije čulo. Ove godine, kada je ovaj zakon došao na dnevni red, solidarizirali su se na određeni način sa Vladom vjerujući da će Vlada ipak donijeti neki zaključak da se ovaj zakon stavi u drugo čitanje. Nažalost, izgleda od toga neće biti ništa. Isto tako, mislim da ove priče oko toga da će Vlada napraviti ovo ili ono, jako je teško povjerovati ako je od 2003. do 2006. jasno bilo u nacionalnoj strategiji, dakle jedna jasna mjera, jasan rok. Kad je Vlada trebala 2004. godine krenuti sa izjednačavanjem prava svih osoba s invaliditetom bez obzira na mjesto, način i vrijeme stjecanja invalidnosti. Dakle, kako onda vjerovati da će se nešto u 2008. ili 2009. godini promijeniti? Dakle, to nije sada nešto što se izmislilo. Tragom toga je napravljena i nova nacionalna strategija, međutim još jedan obvezujući dokument, a to je Konvencija o pravima osoba s invaliditetom. Nažalost, obzirom da prva nacionalna strategija nije dala jasne rezultate, sa novom se kasnilo, dakle po tom pitanju na ovom području nije se napravilo ništa. Isto tako, meni nije jasno dakle ni kao osobi koja govori kao zastupnica, koja govori u ime predlagatelja, niti uopće kao osobi kako to da smo išli od kuće do kuće i brojali invalide konačno bi zbrojili u ove četiri godine koliko nas ima teških. Ako prema popisu Republike Hrvatske iz 2001. kaže da se u invalidskim kolicima kreće oko 7201 osoba, slijepih u Hrvatskoj oko 5000 osoba, 12488 je trajno nepokretnih. Dakle, imamo jednu tablicu gdje možemo iz te tablice iščitati tko su to teške osobe, a koje nisu. Na kraju krajeva i možemo iz vizualne neke percepcije vidjeti tko je to teška osoba s invaliditetom ili nije. Ako mislite da ja pijem ovu vodu sa slamkom zato što sam ja tako eto želim piti, to nije točno, to je zbog toga što ne mogu dignuti flašu. A mislim isto tako možemo zaključiti tko je to teški invalid na osnovi kažem vizualnog dojma ili ne. Dakle, mislim da se totalno kreće u krivom smjeru, da se na neki način želi pod krinkom da slijepi sami hoće za sebe riješiti problem, to nije točno. Dakle, slijepi su najprije pokrenuli inicijativu za sve. Onog momenta kada ih nitko nije slušao niti uvažio kao partnere krenuli su samostalno. Također, Hrvatski savez slijepih i sada ne odustaje od toga da se napravi jedan jedinstveni zakon za sve. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U 15,33 sati isteklo je vrijeme za prijavu rasprave, pojedinačne rasprave u trajanju od 10 minuta. A mi ćemo sada nastaviti sa jednim prijavljenim ispravkom netočnoga navoda. Poštovani zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Zastupnica Škulić me malo zbunjuje i zbog toga smatram da nije točan navod. Pa 2001. godine je ovaj Sabor imao Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću koji je odbio. I tada je Vladu zadužio, tadašnju Vladu iz 2001. godine da mora donijeti, osigurati doplatak na težu invalidnost osobama s najtežim oštećenjima. To tadašnja Vlada nije ispunila, napravila i zato mi danas ponovno raspravljamo o tom Zakonu o doplatku na sljepoću. Da je tada to Vlada napravila, da je tadašnja Vlada to učinila ili da je tadašnji Sabor donio taj zakon pa mi danas ne bi imali o čemu o tome raspravljati.
Hvala lijepa. Predstavnica Vlade, državna tajnica u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi, gospođa Dorica Nikolić zatražila je riječ. Izvolite.
Pa mislim ja sam čula prethodna stajališta klubova. Htjela bih naglasiti ovo što su neki klubovi napomenuli, mislim HDSSB među zadnjima da je to predmet koji stoji evo na klupama od 1998. Dakle, od 1998. do danas su 10. godina i da više nitko nikome ne vjeruje. Ja sam i na odboru rekla da ne bih razgovarala o onome što je bilo, jer Hrvati počinju uvijek razgovarati od 100 velikih Tomislavovih lađa i 80 malih gdje su one danas, pa onda završe kako završe. Znači, ja ću ponoviti sljedeće. Nitko ne kaže da ovo nije opravdano, nitko ne kaže da to Vlada neće učiniti i mi smo točno rekli kada ćemo učiniti i sve što smo do sada rekli kada ćemo učiniti toga smo se držali. Mi smo rekli da ćemo strategijom reforme socijalnih naknada ustanoviti sve socijalne naknade koje postoje u Republici Hrvatskoj i da ćemo donijeti strategiju i strategiju smo donijeli. Također smo rekli da ćemo u okviru te strategije, prvi puta, zapamtite prvi puta spomenuti tešku invalidnost, koja se do tada nije spominjala ni u jednom zakonu. Po prvi puta u Republici Hrvatskoj je napravljen katalog svih mogućih prava, svih prava, po svim zakonima, po svim institucijama i njih ima točno 98 do trenutka kada smo ih radili. Iza toga imamo još neka stečena prava, znači sada ih imamo preko 100. Nitko nije rekao da nećemo riješiti ovaj problem i jasno smo naznačili u strategiji kada ćemo to riješiti i jasno smo rekli da ćemo to riješiti u okviru Zakona o socijalnoj skrbi kao krovnog zakona za sve osobe sa invaliditetom. Prema tome, mi niti jedan rok do sada koji smo obećali nismo prekršili do ovoga trenutka, niti jedan. Prema tome, svega što smo obećali smo se držali. Znači mi želimo krovno riješiti tešku invalidnost. Što se broja tiče i radnih skupina mi točno znamo i rekli smo gdje je problem, imamo pet mjesta vještačenja, imamo neujednačene kriterije iz kojeg su ispali i ove razlike koje ste malo prije vi sami spominjali. I druga stvar koju imamo da sada u postojećim pravima po različitim osnovama imamo već izraženu dakle, različitost i ovu diskriminaciju. Prema tome, mi želimo sada učiniti to da diskriminacije više nema, ako vi mislite da se diskriminacija rješava na taj način, pa sada ćemo još malo diskriminirati pa će biti veća, mi smatramo obratno zato što smo se to obvezali Strategijom reforme socijalnih naknada. Mi smo dakle, donijeli Strategiju, rekli smo kako ćemo to riješiti, rekli smo kada ćemo to riješiti. A što se tiče ove druge klasifikacije koliko ima broj, koji je broj, pa jasno da se on zna po ovoj klasifikaciji koju mi sada imamo. Imamo nešto više od 35 tisuća osoba sa invaliditetom koje bi mogli ubrojiti u težu invalidnost. Međutim, ako bismo po tomu postupili, onda ćemo neke kategorije koje nisu ovdje u startu izostaviti, koje nisu uključene. I zato kažem, radna skupina koja je pri kraju i koja radi klasifikaciju ovdje da se ne bi dogodilo da ponovno sada za 35 tisuća koje imamo, a već sada znamo da po svim klasifikacijama europskima nisu neke teže invalidnosti ubrojene unutra, znači u ovom trenutku ni taj broj ne bi bio točan. Prema tome, dopustite, budući da do sada nismo, barem što se tiče Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi koje je imalo to u zadatku i objedinilo sva ministarstva u izradi Strategije reformi socijalnih naknada prekršili niti jedan datum. Mi se nadamo i vjerujemo da nećemo prekršiti niti jedan drugi datum koji smo tu zadali. Ukoliko ga budemo prekršili onda nas kritizirajte, do tada malo se strpite.
Hvala lijepa. Sada ćemo prijeći na pojedinačne rasprave. Imamo 13 prijavljenih pojedinačnih rasprava. Prva od njih je uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Ako se desi da Vlada prekorači određeni rok, kao što kaže državna tajnica, mi ćemo ju kritizirati ali osobe sa teškim invaliditetom od toga neće imati ništa. Pa mi se čini da je i takvo obrazloženje Vlade, krenula bih upravo od njega. Vlada je mišljenje dala si je truda da obrazloži zašto ne prihvatiti ovaj prijedlog zakona u Parlamentu i dala je obrazloženje na pune tri stranice teksta. Ali što se nalazi na te tri stranice teksta? Konvencije, strategije, treba biti ravnopravnost, dakle, ne smije nitko biti u povlaštenom položaju, kao da te osobe mogu biti u povlaštenom položaju, dakle, svega samo nema čovjeka i nema rješenje problema. Tek na kraju ovoga mišljenja se kaže da će Vlada u okviru Strategije koja je donesena 12. travnja 2007. godine, dakle, prije gotovo godinu i pol na temelju toga izraditi krovni zakon o socijalnoj skrbi, da je rok predviđen za četvrti kvartal 2008. godine mi smo u tom četvrtom kvartalu. Državna tajnica nije rekla u kojoj fazi je izrada toga zakona. Mi do kraja ustavnog roka zasjedanja Parlamenta imamo 5 do 6 tjedana, odnosno 15 do 18 dana. U tom roku donijeti ćemo državni proračun, ako nemamo zakon u državnom proračunu neće biti osigurana sredstva i 2009. godine po običaju će nam netko iz Vlade reći, pa Hrvatski sabor nije osigurao sredstva u državnom proračunu i to će biti rezultat, eto u 2009. godini rješenje ovoga problema. A što je cilj ovoga zakona? Ja bih ga svela u jednu ili dvije rečenice, to je u financijskom smislu olakšati položaj osobama sa po mojem nekakvom sudu najtežim invaliditetom. Jer što znači živjeti u tami? Znači da svaki izlazak iz vlastitog doma je pun opasnosti za osobu koja se uputi sama na takvu avanturu. Rekli su mi neki od tih osoba da kada vidite osobu sa bijelim štapu na ulici, da su to izvidnice, da najveći broj ljudi se ne usudi izaći iz svojih kuća bez pratnje. Ovdje je već bilo rečeno kakvi su njihove dodatne financijske potrebe. Pomoć u kući. Znam osobe koje žive same. Što znači za njih svaki dolazak nekoga da im pomogne u onim najjednostavnijim kućanskim poslovima. Njima trebaju i nekakva pomagala, dakle, već je i tu bilo rečeno, oni ne mogu koristiti obični telefon ili mobilni telefon. Oni ne mogu koristiti običan sat. Oni ne mogu koristiti obično osobno računalo koje mi koji nemamo toga problema možemo koristiti. A to je sve skuplje jer je rađeno po posebnim uvjetima nego što je to za nas osobe koje nemamo taj problem. I zaista se onda postavlja pitanje kako za takve osobe neke zemlje u našem okruženju koje su ekonomsko, ekonomski daleko u lošijem položaju nego što je to Hrvatska mogu osigurati dva i pol, tri, četiri puta više financijskih sredstava nego što to može Hrvatska. Postoji volja, postoji politička volja da se u okviru raspoloživih sredstava drukčijom raspodjelom pomaže onima koji su najpotrebniji. U socijalnom smislu država bi trebala pomagati one najslabije. Dakle one koji su trenutačno bez posla ili koji nisu sposobni da rade. Onima koji, kojima je potrebna takva pomoć to je onda socijalna država, a Hrvatska po svom ustavnom određenju jest socijalna država. Kaže se ovdje trebali bi svi biti u ravnopravnom položaju ali vidimo da nije. Da to nije situacija. U ovoj kategoriji osoba sa invaliditetom eto imamo situaciju da se to kreće od 200, 200 kuna do 3 tisuće 100 i nešto kuna. Nitko ne kaže da nekome treba smanjiti ta sredstva. Trebalo bi težiti da svi dođu ka onome što je danas najviše. Ne samo slijepim i slabo, slijepim i gluhoslijepim osobama jer se ovaj zakon odnosi na njih. I kada kolega Mrsić kaže da slijepe osobe nemaju svoj najdraži film, ali imaju svoju najdražu pjesmu gluhoslijepe osobe nemaju ni najdraži film niti najljepšu pjesmu jer ne vide i ne čuju. I mislim da je to najteži oblik invaliditeta. I kako osigurati 102 milijuna kuna recimo u proračunu za 2009. godinu kad će on vjerojatno iznositi oko 130 milijardi kuna? Kako reći da ne možemo osigurati 102 milijuna kuna dodatnih sredstava za ovu kategoriju naših sugrađana kada smo eto prije nešto, nekoliko mjeseci u rebalansu proračuna samo na višku PDV-a koji nismo planirali oprihodovati ćemo do kraja godine negdje oko 100, milijardu i 300 milijuna kuna. Zaista je to teško objasniti tim ljudima. Željela bih reći da su to vrlo hrabri ljudi. Da se oni okupljaju u udruge kao samopomoć i socijalizaciju. Bili biste iznenađeni čime se oni sve bave. Moji kontakti sa jednom takvom udrugom u Međimurskoj županiji u posljednjih dvije godine zapravo me motiviraju da na različite načine se zalažem da im se olakša situacija, njima kao udruzi a onda kroz tu udrugu i njima kao pojedincima. Ta udruga broji 208 članova, ali potpuno slijepih osoba. Odbijanje Vlade doživjeli, Vladu da prihvati ovakvu inicijativu i zakon barem u prvom čitanju doživjeli su kao obeshrabrujuću činjenicu. Kažu da im je bolja suradnja na lokalnoj sredini posebno na razini grada Čakovca i Međimurske županije koja ih financijski pomaže i koji, kroz takav vid pomoći sufinanciraju dva projekta za njih od neprocjenjive važnosti. Jedan je informatički tečaj za slijepe sa informatičko-govornim aplikacijama. To je posebno važno za mlade ljude. Poznajem djevojke koje su u redovnom školovanju dakle u razredima sa djecom koja nemaju ove probleme završile i osnovnu i srednju školu i fakultete. Drugi problem je edukacija roditelja takve slijepe djece. Dakle ako takvim ljudima koji uz vlastiti hendikep se angažiraju i pokušavajući iznaći normalan život za sebe i za druge onda su to zaista hrabri ljudi i ja ovdje želim istaći veliki angažman predsjednice te udruge gospođe Marije Ciglar iz Čakovca. I reći ću na kraju gospođa potpredsjednica Vlade i ministrica obitelji primila je predstavnike ove udruge u povodu Dana bijeloga štapa. Znate šta me najviše pogodilo? To što je uz neke sporadične programe koji se odvijaju rekla da je veliki doprinos hrvatske vlasti što im je uručila dokumente dakle Nacionalnu strategiju tiskanu na Braillovom pismu i podsjetnice ministara na tom istom pismu. To je puno premalo za ovu kategoriju stanovnika pogotovo od osobe koja bi morala biti njihova pomoć. Pa mi se onda na kraju čini da je država ta koja je ostala slijepa na ove probleme a oni koji ne vide zapravo vide u čemu je problem.
Hvala vam lijepa. Sada se broj od 13 prijavljenih rasprava, smanjit ćemo za jednu budući da zastupnik Zvonimir Mršić nije ovdje. Onda nastavljamo. Sljedeći je zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovana gospodo, uvaženi zastupnici Hrvatskog sabora. Upućujem ovu pomalo patetičnu poetičnu rečenicu svima kojima je savjest iznad politike odnosno stranačke discipline jer glasom za naš prijedlog zakona biti ćete na strani argumenata i neviđene upornosti. A glasom protiv ostavit ćete na djelu stanje diskriminacije i kaosa koji su u potpunoj suprotnosti s konvencijom UN-a koju ste vi baš na ovom mjestu nedavno ratificirali i usvojili. Da. Podsjećam vas gospodo da podržavajući kategorizaciju invalidnosti po uzroku, a ne po posljedici, podržavajući zakon koji različite postotke invalidnosti kompenzira istim dodatkom, podržavajući stanje u kojemu čak ista kategorija osoba s invaliditetom dobiva različite iznose u rasponu sve od 1 pa do 15 vi kršite Konvenciju Ujedinjenih naroda. Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću je šansa da se započne s uklanjanjem nepravdi koje već postoje. Šansa da se svijetu dokaže kako je naša mlada demokracija prožeta humanošću i socijalnom osjetljivošću. Ona je prilika da se svaka kategorija invalidnosti riješi taksativno i transparentno, a ne u paketu kojim bi se koristile i osobe s vrlo malim stupnjem ili gotovo bez invaliditeta. Dosadašnja nebriga za osobe s invaliditetom srozala je Hrvatsku na posljednje mjesto u Europi, pa je i iznos od 38 eura ili u boljem slučaju od 54 eura simbol podsmjeha i izrugivanja na međunarodnim skupovima. Ovakvo stanje usudio bih se reći postaje nacionalna sramota. Kao da osjećam podsmjeh na vašim licima dok slušate ove riječi, kao da čitam čuđenje u vašim očima, jer se eto tamo neki slijepac usudio pisati Hrvatskom saboru jer hoće ući na mala vrata u Visoki dom kojeg nije dostojan. To znajte niti sam slijepac niti sam ja tek jedan ja, nego nas je 6000 obesvijetljenih i obespravljenih građana. I apeliramo i molimo, kucamo na sva vrata već 10 godina. No, do sada je 3650 dana otišlo u vjetar jer nas vrhovnici ne žele čuti, a oni drugi nas odgađaju kao elementarnu nepogodu, da zastupnici. Osjećamo se odbačeno i napušteno, a imamo za to i čitav niz razloga i dokaza koji pokazuju i vaše zanemarivanje nas marginalne, ranjive i glasački očito nevažne skupine. Jer kako objasniti činjenicu da u većini radnih skupina koje bi trebale rješavati probleme osoba s invaliditetom predstavljaju oni koji nemaju invaliditet. Kako objasniti činjenicu da nakon nekih naših akcija projekti i programi sve lošije prolaze, kako objasniti da unatoč povećanju namjenskih sredstava za redovni rad nacionalnih saveza osoba sa invaliditetom, Hrvatski savez slijepih iznos sredstava umanjeno je čak za 29%. Kako na kraju krajeva objasniti … [[Govornik se ne razumije.]] slijepe kandidatkinje koja se javila na natječaj za zamjenika pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom i pritom bila izložena besmislenim pitanjima u kojima su veličane neke osobe koje vode pokret osoba sa invaliditetom, a … [[Govornik se ne razumije.]] i klevetani ljudi iz Hrvatskog saveza slijepih. Da gospodo, sve se to događa oko nas i vas. Znamo gospodo nismo poslušni, nismo za besmislena fotografiranja na svečanostima, nismo za licemjerna ulagivanja niza potemkinova sela koji daju lažnu sliku u idealnoj skrbi za osobe s invaliditetom. Ako mislite da smo populacija koja će se povući nakon vaše eventualne odbijajuće odluke onda se varate. Crpit će snagu iz svoje često puta čovjek nedostojne svakodnevnice slijepi Republike Hrvatske će i nadalje koristiti sva pa i najdrastičnija demokratska sredstva da rastope led u srcima i razbistre košmar … [[Govornik se ne razumije.]] Sljepoća ili neka druga invalidnost nije ekskluziva samo nas koji se nosimo. Ona se može desiti svakome tko nju danas ne želi ili nije spreman ni razmišljati. Ali na dostojan život ima pravo i onaj kojima će se to desiti kao i oni kojima se to već desilo. U ime slijepih Republike Hrvatske želim vam puno zdravlja i sve dobro. Poštovane kolegice i kolege, ove riječi uputio nam je predsjednik Hrvatskog saveza slijepih Vojin Perić. Hvala vam na vašoj pažnji.
Hvala vam gospodine zastupniče. Slijedeći prijavljeni je poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kada je ovaj zakonski prijedlog upućen u proceduru, a to je bilo u svibnju ja sam bio potpuno uvjeren da o njemu neće trebati raspravljati i da njega neće trebati braniti jer on tako reći brani sam sebe. Bio sam potpuno uvjeren da će on biti prihvaćen i to jednoglasno. A onda je došao šok, došla je nevjerica. Naime, kome bi to uopće moglo pasti na pamet da u ovoj zemlji ima jedna jedina osoba koja smatra da slijepim osobama ne treba veća novčana pomoć posebno nekim kategorijama nego što je sada imaju. Čovjek bi uistinu pomislio da je tako što nemoguće. Ali kažem uslijedio je šok, uslijedila je nevjerica jer je došlo mišljenje Vlade i Vlada je ta koja misli da je ovaj zakon nepotreban. Nisam mogao vjerovati. Svakog 15. listopada na dan bijeloga štapa gledamo potpredsjednicu Vlade gospođu Jadranku Kosor kako se slika sa slijepim osobama, smješka se, obećava. To je njezin stalni program za 15. listopada, a onda kada dođe prijedlog zakona koji tim istim slijepim osobama treba pomoći onda Vlada pa i potpredsjednica Vlade kaže:“E ne može, e ne može.“ A koji su to argumenti. Kaže Vlada nećemo pomoći nekima jer hoćemo pomoći svima. Jako interesantno. To je otprilike kao da dođe jedna gladna osoba, čovjek umire od gladi, vi imate hranu i ona traži da mu date tu hranu da ne umre od gladi, a vi kažete a ne ne, pa znaš li ti koliko još ima gladnih ljudi. Ako ne možemo dati svim tim gladnim ljudima ne damo ni tebi, umri od gladi. To je logika. To je jadna i nakaradna logika. Vlada kaže kako priprema neke zakone. Pa nek priprema tko joj brani da priprema zakone. Ali prihvatite ovaj zakon dok ne napravite bolji. Pomognite tim ljudima sada ako im možete pomoći, pa radite bolje zakone. Nitko vas u tome ne sprječava. Budu li bolji od ovoga, pa svi ćemo ih jednoglasno prihvatiti, slijepe osobe prije svega. Vlada kaže doktor Hebrang želi riješiti. Ali eto ona nema klasifikacije. Onda čujemo od državne tajnice da klasifikacije zapravo ima, pa nije dobra, pa radna skupina nešto radi, pa popravlja tu klasifikaciju. Pa šta ste radili pet godina? Šta ste radili pet godina da niste tu klasifikaciju napravili? Kaže zastupnik Kunst ni ona Vlada 2001. godine nije donijela zakone. Pa kakva je to argumentacija. Pa zato što ona Vlada nije donijela taj zakon, sad se nikad više ne mora donijeti. I nikad više ne treba pomagati slijepim osobama. Pa koji su to argumenti? Kažete hoćete izbjeći diskriminaciju. Nemoralno je i neshvatljivo tvrditi da se hoće izbjeći diskriminacija. Kad neke slijepe osobe u Hrvatskoj imaju ovaj doplatak na sljepoću od 280 kuna, a druge od 3824 kune. E pa ako to nije diskriminacija, ja ne znam što je diskriminacija. Ne vidi jedan, ne vidi drugi. Ne vide jednako. Nema tog novca na svijetu koji može zamijeniti vid. Nije ovo nikakva naknada ili odšteta zato što je netko izgubio vid. To je novac koji je tim ljudima nužno potreban da bi mogli normalno živjeti. Da može kupiti sat da zna koliko je sati, da može kupiti telefon da može nekog nazvati kad mu treba, to je novac za to. Ako imate tu naknadu 280 kuna, ne možete kupiti sat. Ne možete kupiti telefon. Ne možete platiti tuđu pomoć jer ne možete, jer nemate novaca. Vlada je donijela strategiju, ali ova strategija neće pomoći slijepoj osobi da kupi sat ako vi ne prihvatite ovaj zakon. Dobro je imati strategiju, pa to je u redu, pa nitko vas ne špota što ste donijeli strategiju, ali od te strategije ti ljudi neće imati nikakve koristi ako vi im stvarno ne želite pomoći, a ovaj prijedlog zakona traži stvarnu pomoć, konkretnu pomoć. Kažete hoćete izbjeći to da neke skupine invalida budu privilegirane. Molim vas lijepo. Pa kakva je to privilegiranost biti slijepa osoba? Pa kakva je to privilegiranost i kakav je to uopće jezik koji se koristi kad se govori o ovoj temi? Usporedba s drugim zemljama je sramotna. Sramotna po Hrvatsku. Možemo se stidjeti. Albanija izdvaja više za slijepe osobe. Ni to vam nije dovoljan argument da prihvatite ovaj prijedlog zakona. Obećanje da će to Vlada, eto riješiti s novim zakonom je čisti cinizam, a naročito u ovim rokovima o kojima ovdje piše. To je 4. kvartal, zadnji kvartal ove godine, tu smo donijeti zakon, proračun nam slijedi. Ne bude li predviđeno 102 milijuna kuna, to znači nećete još godinu dana. Pa recite onda tim ljudima. Evi ih gore na galeriji. Recite nećemo jer nećemo. Hoćemo se s vama slikati 15. listopada, hoćemo se smješkati u kamere, ali vam pomoći nećete. Nemojte im obećavati da ćete to napraviti 2009. godine jer to ne može ući u proračun. Prema tome ta vrsta obećanja je čisti cinizam. To je još dodatno izrugivanje slijepoj osobi. Ne samo da joj nećete pomoći, nego joj još dajete i lažno obećanje koje znate da nećete ispuniti jer ga nećete moći ispuniti jer nema zakona. A kad imate sad priliku da zakon prihvatite, onda ga nećete prihvatiti. Prema tome, strašno je zapravo govoriti o ovoj temi. Strašno je da se o toj temi u uopće u ovome Saboru na ovaj način mora razgovarati, umjesto da se ovaj prijedlog zakona, pazite koji ne dolazi ni iz jedne političke stranke pa da možemo reći to je politikanstvo. Dolazi iz saborskog odbora u kojem sjede predstavnici svih stranaka. I sramotno je da mi danas pred ovim ljudima na galeriji moramo slušati obrazloženja i izmotavanja Vlade i parlamentarne većine zašto se ovaj zakon neće prihvatiti. Bojim se da će u petak ili sutra kad budemo glasali i kad parlamentarna većina odbije ovaj prijedlog zakona biti jedan od najsramotnijih dana u povijesti Hrvatskog sabora. Hvala.
Hvala lijepa. Dva su prijavljena ispravka netočnoga navoda i jedna replika. Najprije ispravak, poštovana zastupnica Ljubica Lukačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa gospodin Stazić je rekao da je Vlada rekla da ne želi pomoći nekima jer želi pomoći svima. Gospodine Staziću, netočan navod i nadasve ciničan. Niti je to Vlada rekla, niti je onima za koje vi mislite da Vlada želi, a to su svi pomoći, Vlada ne želi nikome pomoći jer osobama s invaliditetom ne treba pomoć, nego dobro uređen sustav u kojem će ostvarivati svoja prava, ali imati i svoje obaveze.
Hvala lijepa. I drugi je ispravak netočnog navoda zastupnik Boris Kunst.
Poštovani potpredsjedniče, zastupnik Stazić je u ovoj ciničnoj srcedrapajućoj svojoj raspravi netočno rekao da od doplatka za sljepoću slijepe osobe žele kupiti si sat. Meni je drago da je konačno zastupnik Stazić progledao jer bi mi bilo još draže da je 2001. imao takvu raspravu kada je bio u poziciji da utječe na zastupnike da se ipak taj zakon donese, a ne danas u principu je on ipak progledao da bi slijepim osobama trebao doplatak za sljepoću.
Hvala lijepo, iako nije bio ispravak onog navoda sa satom. Hvala lijepa. Replika je od strane uvaženog zastupnika Dragutina Lesara.
Kolega Staziću, rekli ste da kad ste pročitali očitovanje Vlade da ste doživjeli šok. Ja nisam doživio šok jer se radi o nastavku odnosa. Podsjetiti ću vas, ali i ostale kolegice i kolege u prošlom mandatu, ima tome dvije godine raspravljali smo Zakon o udžbenicima. Tada sam podnio amandman i pitao državnog tajnika zašto u Zakonu o udžbenicima nema udžbenika na brailleovom pismu za slijepu djecu osnovne i srednje škole. Rečeno mi je dobiti će. Pitao sam tko će štampati te udžbenike na brailleovom pismu za slijepu djecu. Sad pitam, možda gospođa državna tajnica zna da li su za ovu školsku godinu djeca u osnovnim i srednjim školama i studenti dobili priliku da imaju udžbenike na brailleovom pismu, besplatno kao i ostala djeca? I drugo, spominjali su se mobiteli i računala, osobna računala. Predlagao sam i ponovno pitam, da li još uvijek vrijedi onaj propis da slijepe osobe imaju pravo svakih sedam godina čini mi se, na pisaći stroj na Brailleovom pismu? Zašto ne osobno računalo sa govornom jedinicom, skenerom i Brailleov printer? Zato što košta preko 60 tisuća kuna, pa tim slijepima ne želimo omogućiti da imaju i to. To što je petero takvih učenika u Međimurju dobilo takve komplete računala, a i Udruga slijepih 2000./2001. u Čakovcu, da smo mogli pokrenuti tečaj opismenjavanja i pružanja usluga i čak djeci da si skeniraju udžbenike i pretvaraju na Brailleovicu nije posljedica sustava, brige i skrbi vlasti nego donorima i dobrim ljudima koji su davali novac da se to ljudima kupi. Ne znam da li je napravljen i katalog svih prava ne samo ranjivih skupina invalida, jer obično radimo kataloge i prava najranjivijih skupina pa mašemo s njima što im sve dajemo. Ali gospođo državna tajnice da vi završite taj katalog, pola ovih slijepih će pomrijeti. Oni trebaju pomoć sada. Pa stalno ga dopunjavate … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Hvala. Isteklo je vrijeme za repliku. Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Pa kolega Lesar prvo vam se zahvaljujem što ste mi replicirali, a niste postupili kao kolega Kunst koji za to jednostavno nema petlje jer se ne želi izvrgnuti riziku da mu odgovaram na repliku pa onda ide tobože ispravljati nekakav navod koji niti navod naveo niti je ispravio išta. Htio je zapravo replicirati, a eto nije imao hrabrosti dići žutu pločicu. Vi postupate časnije i odgovornije od kolege Kunsta, ali to me ne čudi, to sam i očekivao. Govorite o konkretnoj pomoći, da o tome se i radi. Invalidne osobe imaju pravo na istu šansu kao i svi članovi ovoga društva. Na nama je da im to omogućimo. Kaže kolegica to nije pomoć, ma nego što je nego pomoć. Pružiti mu ruku, pomoći mu da se izjednači s pravima i u mogućnostima. Ne može se izvlačiti kroz nekakve kataloge, ne može se izvlačiti na to da nismo donijeli nekakve strategije i računati da smo mi tim ljudi pomogli. Nismo. Pomoć, solidarnost s njima mora biti konkretna. Tu priliku za solidarnost Vlada ima danas, parlamentarna većina ima danas i danas će pokazati da li su solidarni s ovim ljudima ili ne. Hvala.
Hvala lijepa. Sada je sljedeća pojedinačna rasprava uvaženog zastupnika Vedrana Rožića.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Mišljenja sam kao i ostali u ovoj sabornici da je visina naknade za tuđu pomoć i njegu je mala i nije dostatna za podmirenje svih potreba slijepih osoba. Međutim, isto tako donošenjem ovog posebnog zakona kojim bi se regulirala prava slijepih i gluhonijemih osoba, isto bi se tako diskriminiralo sve ostale osobe sa invaliditetom. Zato bi trebalo prilikom izrade Zakona o socijalnoj skrbi kao i reformom socijalnih naknada, Vlada Republike Hrvatske treba voditi računa o poboljšanju kvalitete života za najugroženije skupine osoba sa invaliditetom, kvalitetnijim pristupom, socijalnim naknadama te njihovom ujednačavanju. Rok za izradu teksta novog zakona kako smo čuli, predviđen je za četvrti kvartal 2008. godine, a u njegovu izradu biti će uključeni i predstavnici Udruga osoba sa invaliditetom čiji će prijedlozi i mišljenja biti značajni za bolje razumijevanje problema i potrebe tih osoba. Zato bih zaključio da stoga treba podržati napore Vlade Republike Hrvatske da izmjenama Zakona o socijalnoj skrbi riješi prava za sve kategorije osoba sa invaliditetom kako smo čuli i danas u nekoliko navrata od državne tajnice da će taj zakon biti uskoro i ja vjerujem da će i onda i ovaj prijedlog biti uključen u taj zakon i da će onda sve osobe sa invaliditetom biti zadovoljne. Evo, zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospodin Jurjević replika. Izvolite.
Hvala. Evo zaista mi je čudna ova logika koju je između ostalog i kolega Rožić iznio, da donošenje ovog zakona diskriminira sve druge osobe s invaliditetom. To što jednoj skupini pomognete ne znači da ste diskriminirali druge, znači samo nešto, a ste imali sluha za njihove potrebe koje i jesu specifične, a nitko ne brani Vladi kao što obećaje da će to i napraviti, da donese zakon koji će pomoći ja taj termin uopće ne smatram nepodobnim, i svim drugim invalidnim osobama na način da što više im omogućimo da žive normalno kad su već pogođeni eto tom vrstom hendikepa da spadaju u invalidne osobe na ovaj ili onaj način. Dakle ta logika mi je jednostavno čudna malo, neću vam pomoći zato što ih ima još kojima je potrebna pomoć, pa kada budemo njima onda ćemo i vama, a radi se zaista o specifičnom obliku invaliditeta za koji mislim da nitko od nas ne sumnja da je zaista specifičan, težak i poseban.
Hvala. Odgovor, gospodin Rožić. Izvolite.
Pa evo kolega Jurjević samo nekoliko riječi. Ja mislim da ne bi trebalo sigurno politizirati o ovim temama kada se radi o osobama sa najtežim invaliditetima. Kako smo i danas u raspravi čuli u nekoliko navrata državna tajnica je spomenula da se krajem godine će se donijeti taj zakon i ja mislim da upravo i ova današnja rasprava će doprinijeti tome da će ova Vlada koja je i do sada pokazala itekako socijalnu osjetljivost za sve društvene skupine koje su potrebite o toj skrbi, da će i ova današnja rasprava doprinijeti da će se to doista i dogoditi u ovom zadnjem kvartalu ove godine.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice i kolege zastupnici. Pa sigurno kada govorimo o osobama sa invaliditetom bez obzira na vrstu invaliditeta, nemoguće se je nesenzibilizirati sa problemima tih ljudi, pa je izuzetno delikatno govoriti o njihovim ali na indirektan način i našim problemima. Zato pokušavam maksimalno razumjeti ovog predlagača ovog zakona, ali vjerujem da ću biti objektivan u svom sudu. Donošenje sličnog zakona inicirano je još javnosti radi istine radi, obzirom da se to dosta malo spominje još 1999. godine, a 2001. godine raspravljao je Sabor o tadašnjem Zakonu o doplatku na sljepoću i nije ga prihvatio. Zato držim da je izuzetno cinično od kolega pojedinih koji sa srcedrapajućim temama kako bi se dopali i ovoj kategoriji invalida i javnosti govore o potrebitosti ovog zakona, jer onda kada su bili u mogućnosti, imali su većinu u ovom Saboru, to nisu htjeli učiniti. A sada su shvatili konačno progledali, znači očito je da je SDP socijalno osjetljiviji, humaniji u oporbi, nego onda kada je u principu na vlasti. To je očito činjenica, proizlazi iz ovoga. Ali i tada kada je bila ta rasprava, vi prvi u Saboru tada je Sabor zaključio, a odbijeno je samo da podsjetim zbog čega je odbijeno zato jer se to pokušava imputirati ovdje, odbijeno je taj zakon, jer je rečeno da treba izjednačavanje uvjeta za sve kategorije osoba sa invaliditetom. To je ono što se sada loptica baca na ovu stranu, to je tada Sabor koji je imao tada većinske zastupnike od SDP-a, većinski broj tada zaključio. Ali je tada obvezao i Vladu, znači Vladu iz 2001. godine da predloži odgovarajuće zakonsko rješenje koje će osigurati doplatak na težu invalidnost osobama s najtežim oštećenjima. I oni očito tada nisu prepoznali upravo ovu vrstu invalidnosti, znači sljepoću kao teško oštećenje ili najteže oštećenje. I normalno Vlada tada nije po tome ništa učinila i normalno zato danas mi ponovno 2008. godine raspravljamo o ovim problemima. Inače da su bili toliko socijalno osjetljivi koliko su danas, nakon ovih 5 godina u oporbi, onda mi danas ne bi o tome imali o čemu razgovarati, to bi već bila gotova stvar, riješen problem. No, doista treba sukladno nacionalnoj strategiji 2007.-2015. godina usklađivati sve oblike djelovanja na području zaštite osoba s invaliditetom. Uvažavajući teškoće s kojima se ove osobe i njihove obitelji susreću u svakodnevnom životu, zato ne smije biti diskriminacije na osnovi invaliditeta ni prema jednoj osobi s invaliditetom. Sigurno je da hiperprodukcija posebnih zakona u tom području neće riješiti problem, ni probleme s kojima se susreću osobe sa invaliditetom. Zato smatram da je potrebno podržati napore Vlade Republike Hrvatske da prilikom izrade teksta novog Zakona o socijalnoj skrbi, koji je predviđen da će se do kraja ove godine donijeti, odnosno predložiti, riješi prava i pravično podmirenje potreba za sve osobe i sve kategorije osoba s invaliditetom. Nadalje, moram isto tako reći što nije učinjeno još ni 2001. godine. osobe s invaliditetom danas imaju pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom i koju je nedavno imenovao ovaj Sabor i vjerujem da će ona skrbiti o zaštiti i promicanju prava i interesa svih osoba s invaliditetom, kao i doprinijeti izgradnji cjelovitog sustava zaštite osoba s invaliditetom. I to već u aktivnoj ulozi oko izrade ovog novog Zakona o socijalnoj skrbi. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je gospođa Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala … [[Govornik nije uključen.]] Već se ustalilo da iz kluba HDZ-a stalno imamo, a zašto vi niste nešto učinili? Pa prošlo je 5 godina od tada, kako je bila koalicijska Vlada u kojoj je SDP participirao. I ako jedna Vlada ništa nije učinila, ne znači da na tome treba ostati i da Vlade iza nje ne trebaju ništa činiti. Međutim, kada govorite kakav je zaključak donio Sabor, niste rekli da je 2003. po prvi puta donesena nacionalne strategija kojom se definiralo da su u 2004. godini izjednače u primanjima sve osobe sa teškim invaliditetom. Zašto to Vlada 2004. godine nije učinila? Pa vlade su valjda u nekakvom kontinuitetu bez obzira na političku opciju koju zastupaju. Ali treba vidjeti u kakvoj je gospodarskoj situaciji 2001. godine bila Hrvatska u odnosu na 2008. pa to nije isto. Pa ja bih sada mogla pričati o dugovima koji su zatečeni, o negativnoj stopi rasta koja je zatečena, o proračunu koji je bio upola manji, nego što je 2008. godine, ali od toga nema koristi kolega Kunst.
Hvala. Odgovor gospodin Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. U svakom slučaju, meni je drago da se javila uvažena zastupnica koja je 2001. godine mislim bila ovdje zastupnica, kada se raspravljalo o ovom prijedlogu Zakona o doplatku na sljepoću. Pa jasno, ja samo hoću vama reći, nemojte biti cinični. Priznajte, recite, je mi smo pogriješili, ali to nismo učinili tada. Možemo mi sada raspravljati dali to treba ili ne treba. Pa to nije sporno, sigurno da treba, ali je stvar u tome priznajte da ste vi pogriješili. Priznajte svoj grijeh. A nemojte ga sada pokušavati prebacivati na drugu stranu. I to nije samo pitanje vezano za ove osobe sa invaliditetom, govorim o slijepim osobama, ma to se radi o svemu tome. A što se tiče gospodarske situacije, pa nije vam sada izgovor gospodarska sitacija kada sa toliko socijalne osjetljivosti govorite o toj potrebitosti da je ona toliki razlog da niste mogli iz tog razloga osobama s invaliditetom posebno slijepim osobama donijeti ovaj doplatak na sljepoću. Pa to su priče za malu djecu. Hvala.
Replika, gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Primijetit ćete kolega Kunst da vam se javljam replikom a ne ispravkom krivog navoda kao vi meni. Kažete sada, priznajete da je ona Vlada pogriješila i time zapravo ste jako nelogični. Ako vi smatrate da je ona Vlada pogriješila pa zašto sada radite to isto, ako smatrate da je ono bila greška. Onda znači da griješite i to još svjesno griješite tvrdeći da je ono bila greška, svjesno i namjerno griješite. A pazite, možda je netko pogriješio i nehotice ali vi griješite namjerno i to priznajete. Drugo, da je Vlada Ivice Račana riješila sve probleme u društvu pa i ovaj e onda valjda ne bi trebalo više ni izbora, ni Vlada, ni Sabora jer bi mi živjeli u jednom idealnom društvu gdje su svi problemi riješeni. Naravno da život nije takav i naravno i da je na ovoj Vladi da rješava stvari. Problem je samo u tome što ona te stvari ne rješava pet godina. Treće, kažete treba podržati ovu Vladu u njenim nastojanjima da to riješi sveobuhvatno. Pa podržavamo. Tko ju ne podržava? Pa neka rješava sveobuhvatno. Tko joj to brani? Tko je rekao da to ne treba sveobuhvatno riješiti? Ali dajte dok oni to ne riješe sveobuhvatno, možda će im trebati još do kraja mandata da to riješe dajte neka ovo riješe palijativno do tog novog fenomenalnog zakona. Podržat ćemo ga, bit će fenomenalan uvjeren sam u to ali dajte da to riješimo barem sada dok evo Vlada ne napravi taj genijalni zakon i ne pokaže nam ga ovdje.
Hvala. Odgovor gospodin Boris Kunst.
Hvala lijepa. Meni je posebno zadovoljstvo više gledati nego slušati gospodina Stazića kad vodi raspravu jer to je jedan dramaturški nastup uvijek zgodan za vidjeti. I moram reći, gledajte gospodine Stazić ma ja ne kažem i ne predbacujem to samo tako da ona Vlada nije riješila nego predbacujem zato jer vi ne želite ni za jednu stvar prihvatiti odgovornost koju ona Vlada stvarno nije riješila. E sada, vi imate tezu da ali ako ona nije neka ova riješi. Pa znate koji je bio stav tada ovog Sabora? Pa stav je bio upravo ono suprotno što ste vi rekli i pokušali sada imputirati ovoj Vladi. Stav je bio da neće donijeti taj zakon jer da trebaju osigurati doplatak, jer trebaju izjednačiti uvjete za sve kategorije osoba sa invaliditetom. Znači, vi niste htjeli kategorizirati nijednu vrstu invaliditeta tada. Sada hoćete i tu vam upravo hoću reći kako je to cinično, kako niste dosljedni. Budite dosljedni pa recite je mi smo tad priznali, nemojte vi raditi greške ako smo mi napravili tu grešku. Ali vam govorim sada imamo pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom, donosi se Zakon o socijalnom osiguranju do kraja godine koji će upravo riješiti te probleme ali isto na tragu onoga što je tada i vaša Vlada rekla da se ne diskriminiraju osobe s invaliditetom nego da se ujednače i da se sigurno vodi tu računa kojoj vrsti invaliditeta treba više pomoći. A to će se kod izrade ovog Zakona o socijalnoj sigurnosti do kraja godine. A to nećete čuti.
Hvala. Gospođa Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Ja se nadam da su još uvijek naši gosti na Galeriji, ne vidim odavde. Pa želim pozdraviti naše slijepe osobe koji svojom upornošću, kreativnošću i snagom volje vrlo često proširuju granice mogućega. Naime, vidom mi primamo oko 90% informacija iz svoje okoline i zbog toga sljepoća je jedan od najtežih oblika invalidnosti. Slijepe osobe imaju velikih poteškoća u svom svakodnevnom životu na temelju upravo svog takvog zdravstvenog stanja jer u velikoj mjeri ovise o pratiteljima i drugim ljudima iz svoje okoline. U svijetu je sljepoća prepoznata kao težak oblik invaliditeta i na taj način se tretira u smislu pomoći koja se pruža slijepim osobama. Nastoji im se maksimalno olakšati svakodnevni život kroz razno razne inicijative i samom financijskom pomoći. U Hrvatskoj situacija nije takva i sljepoća za pojedinca postaje problem. Činjenica je da slijepim osobama je puno teže naći zaposlenje ali i sam svakodnevni život im predstavlja problem. Prema tome, dodatno se krše njihova ljudska prava i vrši se diskriminacija s obzirom na visinu doplatka koju slijepe osobe primaju za svoju invalidnost. Da ne spominjem pet kategorija invaliditeta odnosno pet kategorija dodataka što je već do sada bilo rečeno a razlike, četrnaest puta je razlika od jedne do druge kategorije. Kad se govori o doplatku na sljepoću misli se na dodatak koji slijepe osobe koriste za olakšanje svoje situacije u obavljanju svakodnevnih poslova a ne o milostinji. Trenutno se najmanji doplatak na sljepoću u Republici Hrvatskoj je 280 do 400 kuna što je sramotno malo. Time se na indirektan način degradira slijepe osobe budući da se tim iznosom ne mogu ostvariti posebne potrebe slijepih osoba. Nadalje, gospodarski zaostalije zemlje poput Srbije, Crne Gore, Bosne i Hercegovine pa čak i Albanije dodjeljuju slijepim osobama znatno više doplatke i to najmanje 80 do najviše 175 eura što hrvatsku situaciju čini još apsurdnijom. I u drugim zemljama Europe situacija je bolja nego u Hrvatskoj pa se slijepe osobe u Hrvatskoj s pravom osjećaju diskriminiranim. Također sljepoća je prilično skupa invalidnost pošto se većina pomagala i aparata mora prilagoditi slijepim osobama. U europskim zemljama čak i slabovidne osobe ostvaruju doplatke a najviše doplatke ostvaruju gluho slijepe osobe što je posebna kategorija invaliditeta. Prijedlogom zakona o doplatku na sljepoću ne traži se milostinja za slijepe i gluho slijepe osobe već se pokazuje empatija prema tim osobama i nudi im se konkretna pomoć za njihovo stanje. Prihvaćanje ovog zakona ne bi dodatno previše opteretilo državni proračun a za oko skoro 6 tisuća slijepih osoba u Republici Hrvatskoj prihvaćanje ovog zakona značilo bi veliko poboljšanje uvjeta života. Slijepe osobe su članovi našeg društva a zbog određenih razloga vode život drugačiji od većine. To nije razlog da ih se diskriminira a njihova situacija zahtijeva veći senzibilitet kako države tako i društva. Ponavljam, održavanje trenutne situacije je neprihvatljivo budući da se krše osnovna ljudska prava. Njihov invaliditet zahtijeva velika financijska sredstva a budući da se Republika Hrvatska u samom Ustavu definira kao socijalna država obvezuje se pomoći ljudima kojima je potrebna pomoć. Među njima su i slijepe i gluho slijepe osobe kojima je nužnost za nastavak normalnog života povećanje doplataka na sljepoću. Prema tome doplatak na sljepoću kao pravni institut nalazi opravdanje u neravnopravnosti slijepih osoba u odnosu na one koji vide. Poglavito je to vidljivo kod zadovoljavanja osnovnih životnih potreba kao što je i navedeno u zakonu. Da ne ponavljam odlazak liječniku, kupovinu koju je neophodna pratnja. Zatim to je administrativna pomoć u korespondenciji. Zatim to je češće korištenje telefonskih usluga … [[Govornica se ne razumije.]] i tako dalje i tako dalje. Slijepe osobe teško mogu znači zadovoljiti egzistencijalne potrebe odnosno i prije navedene specifične potrebe kojima je potrebno zapravo u svakodnevnom životu. Prema odredbama predloženog zakona utjecalo bi se na jačanje socijalne kohezije i solidarnosti članova društva. Podsjetila bih još da je 1960. godine da su zapravo Ujedinjeni narodi donijeli odluku da se 15. listopada obilježava kao Međunarodni dan bijelog štapa i Hrvatska je 1995. godine proglasila upravo taj dan, taj dan koji se koristi da bi se društvo i javnost obavijestilo o svojim teškoćama, problemima, zahtjevima i drugim, drugim potrebama. Sjetimo se da je prošle godine na Dan bijelog štapa što je i spomenula kolegica Zgrebec potpredsjednica Kosor uručila je dokumente tiskane na Braillovom pismu i Nacionalnu strategiju i Akcijski plan i Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom, čak i … [[Govornica se ne razumije.]] Kolegice i kolege bez obzira na sve strategije, akcijske planove, konvencije još jedan Međunarodni dan bijelog štapa slijepe osobe su dočekale uz sramotno niske iznose mjesečnih naknada za tuđu njegu i pomoć. Po visini naknada na samom smo začelju među zemljama regije. Tim novcem sigurno ne mogu platiti osobu koja bi se brinula o kućanstvu ili ih pratila do liječnika. Ne zaboravimo ovom prilikom progovoriti o drugim problemima njihovim koji im otežavaju svakodnevnicu od nepropisno parkiranih automobila i neprilagođenih nogostupa, prilaza zgradama javne namjene do rukohvata u autobusima i tak dalje. Zatim semafora za slijepe. Ali sa skromnim primanjima slijepi ne mogu ni pomisliti na kupnju govornih tlakomjera koji su im potrebni koji stoje oko dvije tisuće kuna, zatim mobitela s glasovnim upravljanjem koji stoji tri i po tisuće kuna. Ova izuzetno ranjiva grupa ljudi koja ipak živi uz nas a ne s nama ne zaslužuje podcjenjivački odnos. Iako smo svjesni da živimo u svijetu prilagođenom gledateljima dužni smo ublažiti stresan život prepun svakodnevnih barijera sa kojima se slijepe osobe susreću našom aktivnošću i dajmo doprinos za njihov, ali i naš kvalitetniji život. Jer kako je rekao jedan slijepi građanin teško je ali i skupo biti slijep. Upravo zbog toga u svakom slučaju ću podržati ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak. Gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ispravit ću netočan navod kolegice. Kolegica je rekla da je u Hrvatskoj najmanji doplatak na sljepoću u odnosu na druge zemlje koje je nabrojila. Kolegice u Hrvatskoj su slijepe osobe ravnopravne sa svim drugim osobama s invaliditetom i ne primaju doplatak na sljepoću, takav ne postoji kao niti u Bosni i Hercegovini koju ste manje-više svi spominjali već doplatak na tuđu pomoć i njegu. Nemojmo brkati pojmove. Hvala.
Hvala. Javila se u ime predlagača gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo obzirom da je čini mi se malo rasprava krenula u krivom smjeru još prije nekoliko mojih kolega dakle koji su htjeli ispolitizirati problem a najmanje što osobama s invaliditetom treba je odnosno slijepim osobama je politiziranje. Ovdje treba čvrsta i jasna politika sa čvrstim i jasnim stavom, sa čvrstim rokovima i naravno provođenjem zakona. Pravih zakona, realnih zakona dakle ne skupa dobrih želja. Isto tako željela bih reći gospodin Kunst je govorio da su predstavnici udruga osoba s invaliditetom na sjednici odbora bili protiv donošenja ovog zakona. Mene zanima tko su bili ti ljudi? Da li su to bile osobe s invaliditetom ili njihovi tzv. glasnogovornici koji u ime osoba s invaliditetom govore svoje stavove? Dakle obzirom da znamo o kojim se ljudima radi ne bih o njihovoj vjerodostojnosti. Neka se samo vidi u koliko su odbora, da u odborima u ovom Saboru osobe s invaliditetom zastupaju dvije zdrave osobe kao vanjski suradnici odbora. Isto tako želim reći ma kako se zvao ovo doplatak na sljepoću, tuđa pomoć i njega, ma kako se zvalo u svakom slučaju moramo znati da je to jako, jako malo novca s kojima neki od nas dnevno potroše ovdje i na ručkove, kave i sve ostalo. Dakle nemojmo biti licemjerni i sad govoriti o terminologiji i reći kako se to zove. Činjenica je da je to jako malo novca, da to nije niti za jedan dan za preživjeti a kamoli za mjesec dana. Nisam pesimista ali govorim u ime onih čiji se problem rješava sporo ili gotovo nikako. Opet napominjem ne želim amnestirati niti jednu vladu. Činjenica je isto tako da je Hrvatski sabor na svojoj 33. sjednici 1998. godini donio zaključak da se obvezuje Vlada Republike Hrvatske da sustavno uredi financiranje potreba slijepih osoba. Isto tako ne mogu pobjeći od Vlade 2001. koja je odbila ovaj zakon međutim 2003. je dovedena, stavljena na raspravu i usvojena u ovom Saboru Nacionalna strategija o pravima osoba s invaliditetom kada se krenulo u izjednačavanje prava svih osoba s invaliditetom. Dakle od 2003. do 2006. trebalo je po svim područjima biti uređeno, uređen život odnosno prava svih osoba s invaliditetom po područjima. Dakle obitelj, posao, obrazovanje i tako dalje i tako dalje. Činjenica je da se kasnilo sa rokovima, da se negdje oko 30% iz te Nacionalne strategije tek napravilo. Dakle nemojmo bježati od nas samih, od vlastite odgovornosti. Zapitajmo se svi i sa lijeve i sa desne strane koliko smo mi kao osobe, kao zastupnici ovih ljudi, kao glasnogovornici tih istih ljudi napravili svatko od nas dakle koliko je sebe dao a ne za sitna politikantstva. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. A mislim, danas je dosta o ovome pričano, a meni se čini ipak da mi ulazimo u nekakvu zonu međusobnih nadmudrivanja, ekvilibristike, mudrovanja, bavimo se nekakvim sofizmima ono u stilu je li kornjača brža od Ahila. Ovdje se radi o jednom teškom ljudskom problemu kojega svi dobro razumimo i radi se o tome da jednoj skupini ljudi koja je jako ugrožena treba pomoći. Da pomoći, pokušati ih bar u jednoj dimenziji koliko toliko izjednačiti s onima koji žele živjeti dostojanstveno. Mislim to je bit stvari. Sve ovo drugo je naše nadmudrivanje, naše netko je spomenuo politiziranje. Pa to je gore od politiziranja. Hoćemo sad diskutirati, kolega Kunst evo sada nema govori cinizam, dosljednost, nedosljednost. Što je bilo prije pet godina, što je prije osam godina. Hoćemo do Turaka, do Mlečana? Dokle ćemo se vraćati nazad? Dokle će nam poželjna brzina biti rikverc? Mislim, postoje one latinske sentence poput one, akta non verba. Dakle, djelovati ne da kaže se, kako bi to narod rekao ne pričati ili sa riječi na djela. Tako je. To je u duhu ove sentence ili “Hic Rhodus hic salta“. Dakle, ovdje treba nešto napraviti. A mi dio nas ovdje se bavi mudrolijama ili falšom mudrosti. A postoji vrlo konkretan problem koji ne trpi više naše rijeke praznih riječi. Jedno je jedino pitanje koje treba ovdje odgovoriti. Mi smo na žalost odgovor već dobili. Vladajuća većina neće prihvatiti prijedlog ovoga zakona. Mi vas kao opozicija bez obzira što ćete vi sad nama kititi, a šta ste vi, šta bi bilo kad je bilo itd. pričati o palim kišama i proteklim rijekama. Mi vas pitamo što sad uraditi i pokušavamo kazati da nije nedosljedno, da nije cinično, nego je ljudski, nego je normalno, nego je pametno, nego je to ono što ljudi očekuju da im se pomogne ovim zakonom. Pa kad se donese krovni zakon molim lijepo tko to ima išta protiv da što više ljudi koji su svojom invalidnošću stavljeni u položaj u koji su stavljeni ne svojim htijenjem, nego nekim slučajem, da ih pokušamo u jednoj dimenziji makar koliko toliko izjednačiti sa ostalim građanima. Ovdje se radi zaista o jednoj od najugroženijih skupina. I to je cijela filozofija. Ta filozofija košta 102 milijuna kuna. Hoćemo sad pričati gdje je to svugdje u našoj državi kapnulo iz državne špine 100 milijuna, 30 milijuna, 70 milijuna, 15 milijuna. Hoćemo pričati o tome? Možemo, ali mislim da to nigdje ne vodi. To bi bilo politiziranje. Zbog toga ja jedino apeliram na predlagača da prihvati ovaj zakon.
Hvala. Ima jedna replika, gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo, ja bih se složila sa kolegom Jurjevičem koji je rekao da se ne trebamo danas ovdje nadmudrivati. Točno je kolega, ne trebamo se nadmudrivati. Spomenuli ste da je ovo vrlo teška, vrlo težak ljudski život ovih osoba sa invaliditetom. Da li mislite da jednog paraplegičara, jednog distrofičara ili cerebralca nije život težak. Ne umanjujem pri tom težak život slijepih osoba. Upravo zato što ste to spomenuli bilo bi pametno i ljudski kao što ste vi malo prije rekli da se svi složimo oko jednoga da sve osobe s invaliditetom trebaju imati jednako pravo i jednaki pristup svim pravima. Ovaj način na koji vi to danas pokušavate to nije pravi način i to nije jednaki pristup.
Gospodin Jurjević. Izvolite.
Vidite, vi meni sad imputirate kako ja svojim zagovaranjem, zalaganjem, odnosno odnosim se nepravedno recimo prema jednoj skupini ili nekim skupinama invalida ili ljudi koji su pogođeni nekom invalidnošću. Ja vas uvjeravam da se ne radi o tome uopće. Radi se o jednoj zaista inverznoj obrnutoj logici. Nećemo pomoći jednima zbog toga što ovog trenutka nismo spremni da pomognemo svima, a ja vas isto tako mogu pitati, a kako to da su u poslijeratnoj Europi gotovo u svim zemljama riješeni zaista problemi ljudi govorim o invaliditetu vezanom za sljepoću, a možda i nisu svi drugi. Ali ja ne umanjujem dakle uopće potrebe drugih ljudi, uopće se ne radi o tome, jer to je jedan ja mislim, ja ne znam neću niti jednu ružnu riječ sada upotrijebiti. Ali dakle, ako sad ispada ako se zalažete za ovu skupinu ljudi da ste protiv toga da i netko drugi bude rješiv. Pa ovdje smo rekli tisuću puta danas neka bude riješeno. Dao Bog da sutra se to riješilo, ali ne odlažimo ovo što postoji danas, jer ne vidim tu nikakvu logiku. Ne vidim tu nikakvu logiku o tome i zbog toga mi se čini da to nije jak argument uopće da se ne bi ovim ljudima pomoglo. Normalna stvar, šta ću vam sad pričati da sad idemo pričati kakve sve sudbine postoje i tko je pogođen kakvim invaliditetom.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Zdravko Ronko. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, uvažena tajnice i uvaženi članovi Hrvatskog saveza slijepih. Ja ne bih danas govorio o tome kako mi to na lokalnoj razini pokušavamo pomoći da se riješe ovi problemi, odnosno da slijepe osobe ostvare svoje pravo, jer to danas ni nije tema. Danas je tema Zakon o doplatku na sljepoću. I zato bih ja i rekao da su slijepe osobe građani ove države s teškim invaliditetom kojima upravo mi u ovom Saboru ne trebamo, nego smo već davno trebali omogućiti da ostvare svoje osnovno pravo, pravo potpunog integriranja u društvo i pravo na dostupnost svim blagodatima našeg društva. Prije više od 10 godina Sabor Republike Hrvatske je donio zaključak koji obvezuje Vladu Republike Hrvatske da sustavno uredi financiranje potreba slijepih osoba. I kao što znate, je li zato i imamo ovu temu danas, napravljeno nije ništa. Hrvatska Vlada koja se busa u visoke vrijednosti, visoke standarde i europska prsa visinu doplatka svojim slijepim građanima drži na 50 eura, maksimalno 50 eura, albanska na 80, srbijanska, crnogorska, bosansko hercegovačka na 175, makedonska se odlučila za 30% prosječne plaće, Slovenci odrediše 300 eura, a Francuzi kako smo imali prilike čuti i 700 eura. Da smo loši, jesmo, ali toliko baš da smo loši, nismo ili Vlada ima neke druge podatke koje mi ne znamo. I zato danas poradi ostvarenja osnovnih ljudskih prava ispravke niza dosadašnjih nelogičnosti i nepravilnosti, pred nama je ovaj prijedlog zakona o doplatku na sljepoću i danas govorimo o njemu i o ničemu drugom. A taj prijedlog zakona ovaj doplatak tretira kao integrativni dodatak. Dakle, nešto ne malo, nego puno šire od pristupa, dosadašnjeg pristupa puke socijalne kategorije. Osim toga, ovaj prijedlog ili ovakav prijedlog zakona nije stran ni zemljama Europske unije, od kojih eto prepisujemo i takve zakone. Upravo ovakvim pristupom mi bi izišli iz sivila Zakona o socijalnoj skrbi jer on je počesto nepravičan jer prema tom zakonu naknada za sljepoću određuje se prema kriteriju uzroka invalidnosti, dakle kriterij uzroka invalidnosti, a ne prema vrsti i stupnju te invalidnosti. I kad tome još dodate da se odredi malo novca pa svi u isti koš, u principu nitko nema ništa. Vladino odbijanje ovoga zakona kako je iznenadilo mnoge, tako je iznenadilo i mene, ali to istovremeno znači da ostajemo i dalje kod pustih obećanja i nedjelovanja. Ne znam kako drugačije shvatiti ili protumačiti jalovost, tromost, indolentnost državnih institucija koje umjesto proaktivnog djelovanja struke i političke volje ustvari formiraju radne grupe kako bi zadržale status quo. Negdje sam pročitao podatak radna grupa ili radne grupe u dvije godine sastale se 2 puta i to je sve. Postavlja se pitanje imamo li obraza i dalje držati slijepe osobe na ovoj milostinji? Ja bih podsjetio kolege zastupnike, Vlada ne mora uvijek biti u pravu. To je po meni vrlo zorno dokazala i neki dan kad im je pripušilo oko ušiju kad su krenuli unezvjereno smjenjivati do jučer sposobne, panično predlagati zakone, štampati novca koliko treba itd., itd. I treba, ali pitajmo se što bi bilo, ne daj Bože da nam Vlada oslijepi. Bi li čekali, bi li oni čekali 10 godina? Bi li formirali povjerenstva radi povjerenstava i bi li tvrdili da nema sredstava za provedbu tog i takvog predloženog zakona? Naravno da ne bi i zato mislim da bi trebao biti jedan aršin, jedno mjerilo za sve. Pozvao bih naše zastupnike da prihvatimo ovaj prijedlog, da budemo tu jedinstveni bez obzira na stav Vlade. Nisam utopista, ne trebate se smijati i da njega inkorporiramo u onaj krovni zakon kad doista jednog dana bude i kada ga netko napravi, rečeno 2009., 2010., možda i 2011., o tom po tom. Evo, hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani kolega Ronko, spomenuli ste u vašoj raspravi tablicu koju samo ja u svojoj raspravi nazvao nepotrebnom usporednom tablicom. Naime, ja se nadam da vi ne mislite da ove prve dvije kategorije koje su navedene u toj tablici, prva dva reda invalidi Domovinskog rata i civilne žrtve rata i iznos mjesečni koji je određen za sljepoću nastalu zbog ratnih djelovanja uspoređujete sa one sljedeće tri kolone. Dakle, uzrok nastanka ili način nastanka sljepoće jasno da kada govorimo o ratu i ratnim djelovanjima, onda je to nešto ipak drugo u odnosu na ovo. Dakle, nije samo u ove prve dvije kategorije o kojima sam govorio, dakle invalidi Domovinskog rata, dakle sljepoća, da na neki način je nagrađena u smislu iznosa zbog sljepoće, nego i sam način nastanka Domovinski rat. Ali s tim da treba ovu granicu pomaknuti, tu se sigurno slažem s vama u onom iznosu od 2160 kuna za slijepe osobe, je li. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, dame i gospodo iz udruge, srdačno vas pozdravljam kolegice i kolege. Putujem tramvajem Zagrebom, Draškovićevom i noć je i ulazi djevojka sa štapom i traži mjesto da sjedne na što joj jedan mladić viče: "Pa što si izašla u noć?" Ta djevojka se okrene pa kaže: "Meni je uvijek noć. I sjeda na jedno mjesto sa kojeg se netko ustaje i tako tramvaj putuje zagrebačkom noći koja je za nas noć, za nju je to redovno stanje. I onda neposredno, bilo je to zimus, iza toga dolazi na klupe prijedlog jednog zakona za kojeg ako ništa drugo ono mislim, ajde hvala Bogu jedanput ide zakon gdje se ne može pozicija, opozicija, stranka na vlasti, stranka u opoziciji dijeliti jer radi se o ljudima koji trebaju cjelovitu pomoć. Tim prije što i u ocjeni stanja stoji kako je Republika Hrvatska kao članica Ujedinjenih nacija i Vijeća Europa potpisnica sve ključnih konvencija, Ustav Republike Hrvatske izravno jamči posebnu skrb u zaštiti osoba s invaliditetom i njihovo uključivanje u život i treće, potreba za donošenjem zakona, strategija jedna, dakle i tu se nešto dešava. Međutim stoji dalje u obrazloženju i ovom svemu još daleko više argumenata zašto se hoću javiti i hoću reći da ću glasati za ovaj zakon, jer glasam za rješenja onih ljudi koji su se ne svojom krivnjom, a i da jesu svojom krivnjom našli u situaciji da trebaju određenu dodatnu asistenciju. Trebaju ju dok su djeca, ako ste ih vidjeli kada kao slijepa djecu se kreću svojim domovima i roditelje koji ih uče kako će se kretati. Mi govorimo danas o osobama, mislimo na ove koje srećemo na ulici, možda ne mislimo u ovom trenu na djecu kojih je veliki broj u tom broju slijepih osoba ili kasnije kako se definira slijepogluhih. Dakle idemo prema nečemu što je dobro, što će omogućiti tim obiteljima da mogu kvalitetnije skrbiti o toj djeci. I dok s jedne strane imamo stotine tisuća vrijednosti u nekim satovima, takvi ljudi nemaju sata kojim mogu znati koliko je sati. Udruga socijaldemokratskog foruma žena u Osijeku godinama radi sa Udrugom slijepih i godinama organizira humanitarne akcije kako bi priskrbili za toplomjere. Obične toplomjere koji će naznačiti koliku temperaturu ima jedna bolesna osobna da bi ako slučajno ima telefon, mogla nazvati prvu pomoć ili da bi neka osoba iz njene okoline mogla otići po tu pomoć. Dakle to je činjenica u kojoj se nalazimo. Pomoć osobama koja se predviđa na ovaj način znači kako je rekla gospođa državna tajnica, da su ju u Austriji upozorili da se to ne radi jer da se donosi krovni zakon pa će to biti velika smetnja. To nije točno, jer mi radimo o, govorimo o jednom periodu koji je prelazni period. Mi svi hoćemo jedno bolje rješenje i jedno krovno rješenje, nije to upitno. Ali dok tok krovnog rješenja nema, ako je moguće postići parcijalna rješenja onda je ovaj zakon na tragu toga i treba ga podržati. Pozivanje kako je rekla kolegica Škulić, zagovornika, glasnogovornika i glasnogovornica pojedinih udruga i sukobljavanje međusobno nije dobro, jer poznato je da se može podijeliti pa vladati i to ne koristi osobama koje trebaju bez obzira koje vrste invaliditeta se radilo. Sutra, nadam se da će taj krovni zakon uključiti i osobe koje postaju invalidni jer su oboljeli od tzv. rijetkih bolesti i to su nove kategorije, osobe koje su alergične itd. No, međutim, dok mi to čekamo, jedan broj ljudi je 24 sata u noći i jedan broj ljudi koji skrbi o njima itekako je u teškoj situaciji jer nema dovoljno sredstava. Pitanje proračuna će biti jedno temeljno pitanje. Mi ćemo izdvojiti sredstva, neka mi oproste proizvođači duhana, ali izdvojiti ćemo sredstva i poticati za proizvodnju duhana ali nećemo za ljude koji trebaju itekako pomoć, odnosno egzistenciju osigurati i putem proračuna. I na kraju svaki dan prolazimo pokraj biste Ante Starčevića, ja ne znam da li znate što piše ispod nje. Kao prvo piše: "Prava država ne samo da je dobro po čovjeka, nego je ona uvjet svakog dobra.", a svako dobro uključuje i sve skupine o kojima govorimo i zbog kojih ovaj zakon treba usvojiti. Hvala lijepo.
Hvala. Ima jedna replika, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Dobro ste poštovana kolegice uočili, najčešće riječi koje vladajući danas koriste ne bi li odbili ovaj zakon je konvencija, strategija, katalog prava i krovni zakon kojeg i vi spomenuste. Ovdje danas moramo dokazivati da je ovaj dodatak nužna potreba za slijepe osobe kao što na žalost unatoč strategiji, katalogu prava i krovnim zakonima u Hrvatskoj trebamo dokazivati da barem u središtima gradova na svakoj zebri bi trebao asfalt biti zarezan da slijepa osoba štapom napipa gdje je prijelaz. Da niti jedan prometni znak na pješačkoj stazi nije ispod 180 gdje slijepe osobe razbijaju glave zato što su znakovi spušteni radi uštede niže. I ono što je posebice bitno, kada ćemo uvesti glasačke listiće na Brailleovom pismu za slijepe ljude u ovoj državi ako ih tako volimo i želimo da budu ravnopravni s ostalima? Zašto oni na biračka mjesta moraju dolaziti s drugim osobama? Zašto ne ispravimo iskorak i tim ljudima omogućimo da recimo samostalno glasaju. Jel' to trošak države? Ili bi recimo ukidanjem poticaja za proizvodnju duhana od 71 milijun ta sredstva mogli namaknuti?
Hvala. Odgovor gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo i kolegi Lesaru također. Međutim točno je nešto, da se svi problemi ne rješavaju jednom vladom i jednim zakonom, niti se rješavaju na ovaj način da se proziva jedna Vlada za nešto što je bilo prije 6, 7, 8 ili 9 godina. Jer gledajte kada se u ovom Saboru donosio, odnosno izglasavao Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, u ovom Saboru u kojem ja vjerujem da ne sjedi ni jedan zastupnik ni jedna zastupnica ni jedne stranke kojoj nije u interesu da se Hrvatska uključuje u Europsku uniju, onda je jedna politička grupacija išetala iz tog Sabora. Nije glasala ni za, ni protiv, ni suzdržana bila nego je jednostavno išetala. Pa sve to skupa kada vratimo zapravo u ovaj zakon i odnos prema čovjeku kao mjerilu svega, onda je pitanje o čemu ćemo mi ovdje dalje raspravljati kada stalno pomičemo granicu rješavanja problema u neku nedefiniranu budućnost.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo danas ovdje raspravljamo o nečemu u čemu se sigurno svi slažemo, da je grupa invalida sa teškim oštećenjem vida, grupacija koja sigurno zaslužuje treba i mora imati veća primanja nego što danas imaju iz različitih izvora. Kolika su ta primanja, ne znamo. Na temelju čega se određuje invaliditet nije dogovoreno, a ja ću vam reći samo jednu stvar. Primio sam predstavnike te skupine kao predsjednik Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb, suosjećam s njima i godinama pratim njihove probleme i osobno sam sudjelovao u prijašnjim godinama u rješavanju nekih njihovih problema. Ali sam na toj istoj poziciji koju trenutno zauzimam primio i predstavnike drugih skupina teških 100%-tnih invalida koji su tražili, nemojte donositi ovakav zakon. I sada vas ja pitam, što učiniti? Ja mislim ne politizirati, ja mislim ne nepravedno odlučivati, nego pitati struku, što struka o tome kaže. Za razliku od politike, struka ovdje nema jedinstveno rješenje i zbog toga o čemu je govorila gospođa državna tajnica, traje neko vrijeme, potrajat će neko vrijeme, ali vjerujem vrlo kratko vrijeme i da do kraja tekuće godine možemo izaći sa pravednim rješenjima za sve skupine teških invalida. Tko je to 100%-tno invalidna osoba? Uputili smo zajedno takav upit Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo da nam izlista 100%-tne invalide. Takve tablice u Hrvatskoj nema. Takve tablice nema i u mnogim drugim zemljama, jer kriterij uspostavljanja 100%-tnog invaliditeta su nevjerojatno različiti, ne definirani, ali postoje međunarodne preporuke kojih se sada resorno ministarstvo drži i po kojima radi i zato vjerujem da će doći do cilja i ispraviti ne nepravde prema jednoj skupini 100%-tinh invalida, nego prema svim skupinama sa 100%-tnim invaliditetom. Primjera radi, treba reći da u ovom trenutku u Republici Hrvatskoj postoji 5 tijela koja vještače o najtežem stupnju invaliditeta. Tri od njih tumače na temelju propisa koji uopće ne sadrže podatke o postocima invaliditeta, a dva prema propisima koje sadrže takve podatke. Prva tri su slijedeća, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti za branitelje s invaliditetom, njihova povjerenstva, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi za vojne i civilne invalide rata. Slijedeća grupa, sa slijedeća dva to su prvostupanjska tijela vještačenja pri centrima za socijalnu skrb, te prvostupanjska tijela pri tijelima državne uprave nadležne za obrazovanje za vještačenje na osnovu propisa koji ne sadrže podatke o postotku invaliditeta. Po kojim kriteriju odrediti 100%-tnu invalidnost? I to je veliko pitanje. Postoje dvije kategorije normativa, jedna koja govori na temelju međunarodne klasifikacije bolesti i druga skupina stručnjaka koja se ne slaže s prvom, jer nije dijagnoza jedino mjerilo invaliditeta, nego ta druga skupina prema međunarodnom pravilu, prema međunarodnom dokumentu govori da se treba uzeti u obzir cjelokupno zdravstveno stanje i funkcioniranje organizma. Kada bi se vještačilo samo na temelju prve skupine, dakle dijagnoza, onda bi u Hrvatskoj slika teškog invaliditeta 100%-tnog izgledala ovako. Broj osoba je nedefiniran, jer su nedefinirane dijagnoze. Posjetit ću samo da u najtežu skupinu sa 100%-tnom invaliditetom za koje također treba riješiti isti problem, upada i 5 tisuća 852 osobe sa dimenzijom teškoga stupnja, tisuću 280 rezidualno šizofrenija, 2 tisuće 126 teških i dubokih mentalnih retardacija, para i tetraplegija 4 tisuće 315, gluhoća tisuću 860. Slušajte te brojke, to je sve kategorija najtežeg invaliditeta. Terminalno zatajenje bubrega tisuću 154 osobe, Downov sindrom tisuću 304 osobe, organski trajni poremećaji nakon krajnje cerebralnih inverizibilnih ozljeda tisuću 124 osobe, 762 osobe sa pneumokoniozom, oštećenja srca ovako visokog stupnja tisuću 820, i na kraju branitelji sa 100%-tnim invaliditetom 842. Gdje su ovdje slijepe osobe? Slijepe osobe su ovdje po kategoriji dijagnoze zastupljene u evidenciji Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo sa brojkom 6 tisuća 356 u dokumentu koji je pred nama spominje se brojka od 5 tisuća 806. Dakle, između predloženog dokumenta o kojem danas raspravljamo i evidencije na temelju dijagnoza, postoji razlika od 550 slijepih osoba. Hoćemo li ovako paušalno određivati tko će dobiti ova prava o kojima raspravljamo ili ćemo na temelju egzaktne znanosti, međunarodnog iskustva, međunarodnih dokumenata pričekati još mjesec ili dva, pa ako treba tri i donijeti pravednu odluku? To je moje pitanje. I zbog toga sve one dramatične izjave koje smo slušali i sve one pa ja bih rekao sentimentalne izjave koje smo ovdje čuli, ja opovrgavam sa jednim navodom, "Nedozvoljavan da itko ima veći socijalni osjećaj od mene i veći osjećaj za socijalnu pravdu." To jednostavno ne dozvoljavam. Ja sam to svojim životom i dokazao i mogu vam reći da sam autor preko 50 zakonskih i podzakonskih akata koji upravo donose neku beneficiju invalidima. Koliko ste vi kolega Staziću takvih akata napravili? Dakle, ne mislim politizirati. Želim se vratiti na temu svog izlaganja. Postoje danas međunarodne smjernice koje su prihvaćene u većini zemalja, postoje struke i stručnjaci koji to mogu napraviti. Zato povlačim sve ono što sam rekao ovdje u političkom smislu i zaključujem sa jezikom struke. Idemo zajedno i lijevi i desni, i oni koji su prije pet, šest godina drugačije govorili na ovom mjestu nego danas i mi koji smo isto govorili onda i danas, pomirimo se zajedno u jednom cilju, da zaslužene naknade i ne samo naknade, nego i status u društvu dobiju svi invalidi sa 100%-tinim invaliditetom, a ne samo jedna skupina. Ne unosimo razdor među njih i učinimo pravdu kako najbolje znamo i možemo. Hvala.
Imamo jednu repliku gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Kolega Hebrang vaša izjava da nikome ne dopuštate da ima veći socijalni osjećaj, znam da ste htjeli reći osjetljivost, izazvala je podsmijeh, otvoreni smijeh. Ne ovdje u sabornici, nego s galerije. Raspravljali ste ovdje kao da ste jučer došli u Hrvatsku i to iz neke druge zemlje, nego s druge planete. Kažete postoji pet tijela koja određuju stupanj invaliditeta. Vi ste bili ministar zdravstva u prošlom mandatu, pa zašto postoji pet tijela? Pa zašto to niste riješili dok ste bili ministar? Prema tome, vi sada konstatirate ovdje, vi ste zatečeni, da su popisi neuredni, da se ne zna kako odrediti stupanj invaliditeta, da imamo previše tijela da nemamo ujednačene kriterije. Pa što ih niste ujednačili dok ste bili ministar? Nemojmo se stalno vaditi na nekakva vremena od prije dvadeset ili petnaest godina i ne pitam vas za vrijeme vašeg ministarskog mandata u onom prvom razdoblju ali sad unazad zadnjih pet godina pa valjda je bilo dovoljno vremena da to riješite. I vi konstatirate da je to tako, eto zateklo nas. Ma nije nas moglo zateći. O toj vašoj odgovornosti razgovaramo ovdje i baš zbog nedostatka te vaše odgovornosti doživljavate posebno iz Galerije.
Odgovor gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa malo se zabunio kolega Stazić kad je rekao da je moja izjava da sam socijalno osjetljiv izazvala podsmjeh. Meni se činilo da je to plač vaše strane koja je u četiri godine svojeg mandata učinila toliko nesocijalnih i asocijalnih poteza da bi o tome treba ne vrijeme za jednu repliku nego za cjelodnevnu raspravu. I ponovo vam kažem, ne dozvoljavam vam da ste socijalno osjetljivi od mene jer vi to svojim životom niste pokazali, ja jesam. Moja profesija je socijalna i cijeli život radim socijalno a vi ste socijalno počeli raditi tek onda kad ste osnovali svoju komunističku stranku prije više desetljeća. U replici vam mogu reći dalje. Da, bio sam ministar zdravstva. Zašto nisam počeo to raditi? Bio sam ratni ministar zdravstva i borio sam se protiv žrtava srpske agresije. Kad sam postao ministar zdravstva 2004. započeo sam ovu reformu ali u godinu dana ju nije napravio ni genij a kamoli ja, pa sada nastavlja današnje ministarstvo i državna tajnica. Dakle, jesam započeo, nastavlja se i ponosan sam na udio koji sam u tome ostavio. I na kraju, moram vam reći nije se ovaj propis počeo izrađivati 2004. kao što sam rekao. Prve smo korekcije u ovom području napravili 1993. godine u vrijeme najžešćih napada na Republiku Hrvatsku i onda smo imali socijalno pitanje i donijeli prvi zakon u kojem se objektivno valorizira invaliditeta. Dakle, kolega Staziću u vašim izjavama malo manje politike a malo više ljudskosti.
Hvala. Ispravak gospodin Mirando Mrsić. Izvolite.
Uvaženi kolega Hebrang kad je govorio da ne postoji klasifikacija sto postotne invalidnosti nije govorio istinu jer postoji klasifikacija Svjetske zdravstvene organizacije koja točno kaže koji su invalidi stopostotni. Prema tome, to postoji. Zašto Hrvatska to nema to je otvoreno pitanje. S druge strane, prijedlogom ovog zakona se ne unosi razdor među nikoga. Prema tome, ne vjerujem da je to razlog zašto bi se ne donio ovaj zakon. Jedino očito da neke udruge invalida imaju svoje vlastite partikularne interese kojima ne odgovara ovako čisto i jednostavno postavljanje stvari u sustavu.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče. Ja moram priznati da sam doista začuđen reakcijom jednog dijela sabornice nakon jedne konstatacije koju je izgovorio ovdje naš predsjednik kluba. Dakle, ako se uzme u obzir da se radi o čovjeku koji je liječnik i koji je cijeli život posvetio pacijentima a prošlost i život dotičnog gospodina tko hoće znati i tko želi znati može znati i imao je nažalost dovoljno razloga u životu da doista izgradi tu socijalnu osjetljivost jer je sam pretrpio zbog onih koji nisu imali osjećaja osjetljivosti. To dakako nije nitko ovdje među vama u ovoj sabornici, ali to nije razlog da doista jedni druge uvažavamo i da istodobno ne damo svakome pravo na socijalnu osjetljivost. Ja bih isto tako upravo ovim riječima o kojima je i gospodin Andrija Hebrang govorio i započeo ovu raspravu iako mi se moram priznati koljena tresu jer se ne osjećam sada ugodno. Dakle, ne mislim da je itko od nas ovdje u ovoj sabornici osjetljivi od bilo koga i da se ta osjetljivost treba uspoređivati na način da se nekome ne dopusti da bude socijalno osjetljiv. I mislim da smo svi pozvani na tu osjetljivost i da nam je tako postupati jer smo na koncu konaca i kao zastupnici odabrani ispred naroda rješavati određene probleme, pa i ovaj ovdje o kojem govorim. Istina, na njih gledamo različito. Iz kojeg razloga gledamo na njih različito? Pa ja ne bih rekao da gledamo na njih različito zbog razine ili doze socijalne osjetljivosti nego gledamo na njega različito iz razloga što smo mi oni koji podupiremo Vladu a jedan drugi dio ovog Sabora je oporba i on ne podupire Vladu. Prema tome, tu je ključna stvar, pa to i je politika. I to imamo mi pravo na svoju odluku, imate vi pravo na svoju odluku ali to nije razlog da sad ovog časa ja vas promatram manje bliskim, manje dragim a osobito ne manje socijalno osjetljivim ali ni nitko drugi ne smije gledati mene niti bilo koga drugoga zašto nisam za ovaj prijedlog zakona. Pa nisam iz osnovnog razloga iz kojeg je posve razumljivo, posve jasno, ovdje je govorila državna tajnica i mnogo ljudi a i na našem odboru na kojem smo imali jednu vrlo ozbiljnu raspravu ja bih rekao vrlo temeljito pripremljenu koju je upravo vodio gospodin predsjednik našeg kluba gospodin Andrija Hebrang gdje su i predstavnici udruga o kojoj govorimo, dakle o ljudima na koje se odnosi ovaj zakon iskazali jasno ovako ili onako neka se ovaj problem riješi. Prema tome, nije se tamo čulo, doista se nije čulo od ljudi koji su tamo nazočni, ja mislim da je to bio predsjednik Udruge slijepih i da je on kazao ovo mora proći, ukoliko ovo ne prođe itd. On je kazao ljudi moji riješite ovaj problem. Prema tome, nitko nije kazao da ovaj problem ne postoji, nitko ga ne omalovažava, nitko ga ne skriva pod tepih niti tko pored njega šutke prolazi, dapače. Dakle, Vlada je nekoliko akata, nekoliko dokumenata od konvencija, strategija usvojila koji govore u prilog toga da se jasno izjasnila da je osjetljiva na ovo pitanje. Međutim, naprosto odnosi se prema tom pitanju drugačije, jednim djelom i zbog iskustva kojeg su neke zemlje imale koje su upravo prihvatile ovaj metod rješavanja ovog problema. Pa od tih ljudi je došla sugestija i sa te strane je došla sugestija nemojte parcijalno rješavati stvari nego riješite stvari generalno, riješite stvar na način da je riješite u cijelosti, dakle da se sagleda sa svih aspekata i da se sve kategorije ljudi koji imaju visoki stupanj invaliditeta riješe na način da to rješenje doista bude rješenje za sve jednako. Prema tome ja doista odustajem od moje rasprave kako sam je koncipirao i s obzirom da sam posljednji koji ovdje govorim zaključit ću doista pozivom i uvjerenjem evo može se stvar postaviti i ovako kako ste je vi postavili, kako ju je postavila oporba, može se postaviti. Može se kazati: Idemo riješiti ovo pa ćemo onda kad budemo došli do, u situaciju riješiti nešto drugo odnosno generalno onda ćemo riješiti to sve skupa odnosno povući ćemo, ne znam, tu odluku koju smo sad donijeli. Može se i tako pristupiti. Ja ne mislim da je to pogrešan pristup, ali ne znam jel' ispravan. Ja stvarno ne znam jel' ispravan. Dakle netko tko se sustavno bavi ovom materijom i tko je sustavno o njoj mislio, studirao je i razrađivao je, ja vjerujem da to radi u punoj vjeri. Odlučio je na drugačiji put. Predložio je drugačije rješenje. A lako je testirati to rješenje pa u mišljenju Vlade u zadnjem onom pasusu uredno stoji da će do konca ove godine Vlada izići sa Prijedlogom zakona o socijalnoj skrbi koji će uzeti u okvir i ovu problematiku i svaku drugu. Prema tome dakle isto tako ne mislim da je pogrešno to, dapače mislim da se tom pristupilo kako treba sustavno. Ja naprosto imam povjerenja u ovu Vladu i po ovom pitanju. Prema tome dakle nije moja potpora Vladi i ovom rješenju u smislu odbijanja ove problematike i nerješavanja ove problematike nego u smislu potpore da se to, da se ova problematika i svaka druga riješi cjelovito i da zapravo sve kategorije najtežih invalida budu riješene i zadovoljne. Evo hvala lijepo.
Hvala lijepa. Želi li predlagatelj za zaključno? Izvolite. Gospođa Vesna Škulić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ovako, najprije bih se iskreno zahvalila svim kolegama i kolegicama koji su sudjelovali u raspravi. No tu sam počela od kraja odnosno sad bih se vratila opet na početak na izjavu, na izjave kolege Bagarića. Vjerujem da smo ovdje svi u dobroj vjeri i dobroj namjeri. Žao mi je što nije prije postignut politički konsenzus u prošlom sazivu Sabora kada je ovaj prijedlog zakona bio u saborskoj proceduri. Iskreno mi je žao što se pitanja osoba s invaliditetom ne rješavaju onim političkim konsenzusom da ne ispliva naše politikantstvo na površinu. Trudim se ovdje biti neutralna jer sam osoba kojoj je ispred svega prava osoba sa invaliditetom i njihovo dostojanstvo. Sudjelujući u radu UN-ove komisije za izradu Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i kreirajući neke dijelove članaka te iste konvencije na koju se mi sada pozivamo u ovom Hrvatskom saboru vjerujem da sam postupila nepristrano i da sam u službi ovih ljudi na galeriji i ne samo njih nego u službi svih 450 tisuća u Republici Hrvatskoj. Inače žao mi je što ovaj prijedlog zakona je naišao na crveno svjetlo upravo u zemlji koja se hvali i s pravom se hvalimo da smo među prvima potpisali i ratificirali Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom. Umjesto da je ovaj zakon poslužio kao model za rješavanje svih ostalih grupa osoba s najtežim stupnjem invaliditeta mi problem vraćamo na početak. Međutim drago mi je da je ova rasprava sudjelovala jako dugo. Postoji jedan dokument koji se zove izjednačavanje prava osoba s invaliditetom i gdje, u kojem se govori o senzibilizaciji javnosti. Nadam se da smo mi na jedan određeni način senzibilizirali jedne druge među sobom a isto tako i javnost koja će postati osjetljivija na probleme osoba s invaliditetom i da će ih tretirati ne kao neki milosrdni problem nego kao problem ljudskih prava. Također govorim u ime onih čiji se problem sporo ili nikako ne rješava ili samo deklarativno. Gospođa Nikolić, ja bih vas upitala sada, ne morate mi odmah odgovoriti koliko to treba biti još strpljiv? Vi ste govorili o strpljivosti. Molim vas recite mi kada? Ne meni nego ovim ljudima na galeriji i svim osobama s najtežim stupnjem invaliditeta. Inače ljudi na galeriji su jedan širi spektar. To su ljudi koji primaju onih 270 kuna i oni koji primaju 3 tisuće i 700 kuna. Dakle to su civilni invalidi, civilne žrtve rata, invalidi Domovinskog rata. Dakle to je jedan široki spektar i mislim da su oni svi zainteresirani, svatko sa svoje pozicije da se ovaj zakon donese. Dakle gospođo Nikolić kada? Koja će biti odgovornost Vlade ako ne izradi ovaj zakon do kraja godine? Dakle da li će to vi, da li ćete vi dati ostavku zbog toga ili ministar? Mene zanima dakle sankcije zbog toga što će i dalje se čekati odnosno zbog toga što će netko i dalje biti strpljiv. A znate i sami da svako strpljenje ima kraja. Gospodin Kunst, žao mi je što ga nema ovdje, rekao je da su krovne organizacije osoba s invaliditetom pobunile protiv donošenja ovog zakona. Mene stvarno zanima koliko je među njima bilo stvarnih osoba s invaliditetom ili su to bili samo njihovi glasnogovornici jer nažalost ne znam koliko ste upućeni u činjenicu da se ružne stvari dešavaju organizacijama osoba s invaliditetom gdje se manipulira sa osobama sa invaliditetom. Samo se zapitajte tko vodi te organizacije? Da su ti isti ljudi ovdje i u Saboru i u vladinim tijelima. Kako netko može zastupati osobe s invaliditetom i u zakonodavnoj vlasti, u izvršnoj vlasti? A isto tako i biti i voditi civilne udruge. Kolegica Lukačić je rekla da osobama s invaliditetom ne treba pomoć već dobro uređeni sustav. Slažem se s njom. No zanima me kada će taj dobro uređeni sustav profunkcionirati? A on podrazumijeva široki spektar dobro uređenih provedenih, provedivih propisa koji neće biti samo skup dobrih želja i koji će izjednačiti sve osobe s invaliditetom bez obzira na način, vrijeme i mjesto stjecanja invaliditeta. Slažem se s gospodinom Hebrangom da postoje standardi prema kojima se utvrđuje najteža invalidnost. Nije problem u tablicama. Problem je u duljini vremena od kada se radi. Gospodine Hebrang ne znam da li vam je poznato da se to već, da je radna grupa osnovana 2004. godine i da ta radna grupa se ne sastaje. Ja ustvari ne znam dakle što se s njom događa? A ja vas molim da sa vaše pozicije predsjednika odbora se raspitate u kojoj je to fazi. Nažalost nije ovaj zakon predmet razdora među populacijama osoba s invaliditetom. Razdor je već napravljen mnogo prije. Ovi ljudi na galeriji to dobro znaju. Još jednom se zahvaljujem svim kolegicama i kolegama zastupnicima na raspravi. Bila mi je želja da se izbjegne svaki oblik politikantstva. Da se uključi visoka politika sa kvalitetnim rješenjem za sve skupine osoba s invaliditetom. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina molim zastupnike Hrvatskog sabora da podrže ovaj prijedlog zakona i time započnu proces izjednačavanja prava svih osoba sa invaliditetom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospođi zastupnici Vesni Škulić. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se steknu uvjeti. 7. Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću, prvo čitanje, P.Z. br. 63. Predlagatelj je Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlozima saborskih radnih tijela i mišljenje Vlade Republike Hrvatske koji glasi: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o doplatku na sljepoću. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključaka je prihvaćen većinom glasova 73 glasa za, 3 suzdržana i 40 protiv.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovaj svoj prijedlog dopuna Zakona o kaznenom postupku neću obrazlagat čitajući što sam predložio, nego kroz dva životna događaja, dvije životne sudbine. Pokušat vam dokazat da ovaj prijedlog nije posljedica niti političkog nadmetanja, nego želje da doista naši propisi, naši zakoni odgovaraju trenutku i vremenu. Samo se nadam da ovaj kontekst trenutka i vremena u Hrvatskoj u pokušaju ili jedinstva borbe protiv organiziranog kriminala nitko neće shvatiti kao pokušaj da pomaže njima, a ne građanima koji su u oba ova slučaja koja zakon ili dopuna zakona predviđa ne vidi. Prvi članak, intervencije u Zakonu o kaznenom postupku odnose se na situaciju kada policija temeljem sudskog naloga vrši pretres stana, poslovnih prostora, automobila ili osobe za koje postoji osnovana sumnja da posjeduju predmete ili stvari temeljem prijave nekog drugog ili po službenoj dužnosti. Dakle, ponavljam temeljem sudskog naloga policija izvršava nalog suda i vrši pretres. Na ovaj prijedlog ove intervencije ponukao me je istiniti događaj koji se nije davno tako zbio kada je u jutro u jedan sat temeljem sudskog naloga policija izvršila pretres stana jednog građanina grada Čakovca tražeći zlatni nakit, lančić takav i takav, broš, prstenje i sve što spada u zlatninu i ženski nakit. Probudili su dva susjeda koji su bili svjedoci pretresa i nakon temeljitog pretresa stana koji je trajao duže od dva sata konstatirali da predmeti upisani u nalog suda nisu nađeni u tom stanu. Taj zapisnik potpisali su oba svjedoka kao i vlasnik stana, odnosno osoba za koje se sumnjičilo da je u posjedu traženih predmeta. Policija je spakirala stvari kao i taj zapisnik i otišli su. On ih je zaustavio na vratima, veli dajte mi jedan primjerak zapisnika. Rekli su mu ljubazno odgovorili da nema pravo na zapisnik, da po zakonu oni neće dati zapisnik njemu, nego da će ga proslijediti sudu koji je izdao nalog. Čovjek je sutradan otišao na sud, javio se sucu koji je izdao nalog. Odmah je odgovorio da on ne posjeduje zapisnik, nego da je samo od nadležne policijske stanice dobio izvještaj da tražene predmete nisu pronašli. I uputio ga je na Općinsko državno odvjetništvo. Čovjek je iz Varaždina se vratio u Čakovec i išao je u Općinsko državno odvjetništvo jer su mu rekli da oni s tim predmetom doista nemaju ništa, ne znaju zašto bi taj zapisnik bio kod njih, nek' ide na policiju, da mu policija mora dati zapisnik. Čovjek je ponovno otišao na policiju gdje su mu ponovno pročitali i protumačili zakon i rekli ne, vi nemate pravo na taj zapisnik. Pitao je čovjek da li to znači da temeljem ovoga suda kojega imate i ponovno možete izvršiti pretres mog stana noćas, sutra, prekosutra, za deset dana, šest mjeseci ili drugo pitanje kako ću ja dokazati da ste vi izvršili pretres temeljem naloga suda, da predmete koji su opisani u tom nalogu niste pronašli. Policija ga je pitala a što će vama to? Sada se ja pitam i sve nas ovdje u dvorani da li doista kada se u pretresu stana, poslovnih prostora, automobila ili same osobe ne nađu predmeti koji su se tražili minimum odnosa vlasti prema građaninu, državljaninu ove države nije to da dobije kopiju zapisnika kojega mora potpisati. Ima još jedan apsurd. Ako se traženi predmeti nađu oni se oduzimaju, oni se navode u zapisnik i u daljnjem postupku pred sudom taj zapisnik je dio dokumenata koji prati optužni prijedlog i optužnicu. Dakle, i odvjetnik i optuženi tada ima pravo i dobije i vidi zapisnik i što je tamo konstatirano. Ako si dakle kriv, ako je kod tebe pronađeni predmet koji se tražio dobit ćeš zapisnik u sudbenom postupku. Ali ako si nevin, ako je očito optužba ili sumnja da posjeduješ i da si u posjedu tih stvari ili predmeta nije točna i ako policija to ne nađe onda naš zakon ne predviđa obavezu da se osobi uruči taj zapisnik. Zašto? U čemu je problem? Postoji li mogućnost zloupotrebe? Postoji li situacija kada takvi građani kasnije moraju dokazivati da je pretres izvršen i da predmeti nisu pronađeni, pa čak da se i ne mora reći temeljem čije prijave, zašto je proces izvršen. Ali činjenica da je sukladno Ustavu samo redarstvo ovlašteno vršiti pretres stana i ulazak u stan temeljem sudskog naloga što je jako bitno ne izlazi ili ne proizlazi i obaveza redarstva da građaninu uruči dokumenat iz kojeg će se vidjeti da li je što nađeno ili ne. Je li to dodatni trošak? Nije. Papir je već napisan, papir je potpisan od svjedoka, ovlaštenog policijskog službenika i građanina. Samo jedan primjerak treba dati građaninu ili postoji možda obavještajni podaci zašto se to ne bi smjelo dati. Ne znam, nisam se bavio nikad špijunskim poslovima, pa ne znam. Drugi prijedlog ili članak 2. odnosi se na slučaj koji nije rijedak. Vas s desne strane želim samo upozoriti da je istu situaciju doživio i vaš član gradonačelnik Vukovara. Protiv mene ili kolege Tomljanovića je podnio netko kaznenu prijavu pod sumnjom počinjenja kaznenog djela. Što radi općinski državni odvjetnik, kolega Tomljanoviću oprostite, ali pogledi su vam se susreli, evo povlačim. Radi klevete, evo radi klevete. Dakle, nakon prijema prijave državno odvjetništvo traži od policije krim obradu, kriminalističku obradu. Policija je dužna nakon završetka kriminalističke obrade državno odvjetništvo izvijestiti o nalazu. Ako su našli elemente kaznenog djela postupak se nastavlja, ako ne vele nema ničeg. Nakon toga državno odvjetništvo donaša rješenje o odbačaju prijave. Donesla je rješenje i šalje ga podnositelju kaznene prijave ako je poznat, ako je NN, ne znam da li ide na oglasnu ploču ili kako se onda obznanjuje, ali ako je podnositelj poznat, šalje se njemu ili pak ako je po službenoj dužnosti onda samu sebe iskorištava da općinsko državno odvjetništvo prekida daljnji rad. Ali ima još nešto, još nešto bitnije. Kada policija dobije zahtjev državnog odvjetništva za vršenje kriminalističke obrade i za utvrđivanje eventualnog počinjenja kaznenog djela, oni to uvode u vaš policijski dosje. Dakle, napomena da je vršena kriminalistička obrada nadamnom je upisana u moj policijski dosje bez rezultata, dakle ne upisuje se ništa nije nađeno. Samo se konstatira da je kriminalistička obrada izvršena i to se nikada ne briše iz evidencije. To ostaje zauvijek upisano. Ima li država minimum obaveze prema građaninu izvijestiti ga u pisanom obliku da je kaznena prijava protiv njega, a nakon provedenog postupka odbačena, odnosno da je državno odvjetništvo utvrdilo da nema osnova za nastavak postupka? Ja mislim da ima. I da time nećemo pomagati organiziranom kriminalu, korupciji, švercerima droge ili ljudima. Siguran sam čak u to. Kada je se moj prijedlog pojavio u proceduri Vlada je dala mišljenje u kojem je napisala da ona priprema cjelovito rješenje u novom zakonu i da će ova dva moja prijedloga u tom zakonu uzeti ozbiljno u razmatranje. I nakon nekoliko mjeseci ozbiljnog razmatranja Vlada je na prvo čitanje poslala svoj prijedlog zakona o kaznenom postupku. Te rasprave se, nadam se sjećate. Mjesto gdje bi slična odredba trebala biti u Vladinom Prijedlogu zakona o kaznenom postupku oko davanja zapisnika nakon pretresa su članci od 81. do 88., ali u tom prijedlogu zakona u prvom čitanju o uručivanju zapisnika građaninu nema ni riječi. Onaj drugi prijedlog oko obaveze dostava rješenja ili odbačaja kaznene prijave bi trebalo biti negdje, dakle odbačaj kaznene prijave po meni u članku 225. Vladinom prijedloga koji je prošao parlamentarno prvo čitanje, ali o tome nema ni jedne riječi. Dakle Vlada očito u prvom čitanju ove moje prijedloge nije uvažila niti je ugradila u prijedlog zakona. Sada ćete vjerojatno reći kako će se to ponovno ozbiljno razmotriti i ugraditi u prijedlog zakona za drugo čitanje. Ja sam optimist i želim vjerovati da će to tako biti. Možda moje formulacije trpe nekakve dorade, popravke, možda ovi stručnjaci koji se time bave tamo ili ovdje su pametniji pa će to pametnije sročiti, ali da bi bili sigurni svi zajedno da u Vladinom prijedlogu zakona za drugo čitanje ova dva osnovna i temeljna zahtjeva budu ugrađena, onda vas molim da ovaj zakon pustite u drugo čitanje kako bi bio ravnopravan Vladinom pa ukoliko neće biti u Vladinom prijedlogu u drugom čitanju da ovdje imamo alternativu. Želim vjerovati da sam vas uvjerio kako u pozadini ovog prijedloga je samo pokušaj, moj samostalni pokušaj da kazneno zakonodavstvo u onom dijelu, posebice kada se radi, a u jednom i drugom slučaju o građanima koji su nevini, kod kojih ne postoji nikakve osnove za nastavak postupka jer su službeno, dakle ili državno tijelo, državno odvjetništvo ili policija ustanovili da ili nešto što se tražilo nisu našli ili da navodi iz kaznene prijave nisu točni imaju pravo na dukumenat kod tog istog tijela, organa represije kad je policija u pitanju ili odvjetništva da to dobe. Zanimljivo je i obrazloženje i u razgovorima koje sam imao, ali i osobnog iskustva kada sam se obratio općinskom državnom odvjetniku pa županijskom pa sve do državnom odvjetnika koji je ovakvu situaciju obrazložio ovako: "Znate gospodine zastupniče, mi nemamo običaj da odbačaj kaznene prijave prosljeđujemo i osobi protiv koje je ona podnijeta ili je vršena kriminalistička obrada." A moje je bilo pitanje, recite mi gospodo državni odvjetnici tko je taj običaj stvorio? Odakle je on došao? Iz Austro-Ugarske? Kada? Koje su to bile okolnosti stvaranja običaja? Ako je taj običaj funkcionirao i bio dobar dostatan sve do sad, je li vrijeme da ga mijenjamo? I drugo moje pitanje je je li moguće da u sklopu usklađivanja našeg zakonodavstva sa europskim taj dio ne bi bilo dobro staviti sa europskim ili je tvrdnja da ni jedna članica Europske unije, da ni jednoj direktivi ni pravim standardima Europske unije ne postoji obaveza države da svojem građaninu veli, evo tražili smo, nismo našli, evo bila je krim obrada, nisi kriv? I zanimljivo je da usmeno i na telefonskim razgovorima vam daju odgovore. Nemoj se sekirati, nema tu ničega. Takav odgovor sam dobio recimo ja. Nema tu ničega. Napisao sam da za provedbu ovog zakona u proračunu države ne treba dodatna financijska sredstva. Siguran sam da dodatno ne bi opteretilo ni policijske službenike u pisanju zapisnika jer ga tako i tako pišu niti pak državno odvjetništvo da kopiju onog rješenja o odbačaju koju šalju podnositelju prijave, dakle kopiju pošalju i osobi na koju se i odnosilo. U toj nadi i vjerovanju i potpore i puštanja u drugo čitanje, pažljivo ću saslušati raspravu pa onda u završnoj riječi još neke stvari spomenuti. Hvala.
Hvala lijepa. Da li predstavnik Vlade želi obrazlagati? Ne. Vlada je dala mišljenje. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, gospodin Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne podržava Prijedlog zakona o dopunama Zakona o kaznenom postupku uistinu iz osnovnog razloga što je u saborskoj proceduri u redovnom postupku prijedlog novog Zakona o kaznenom postupku i to uistinu sa, dakle uistinu novi, znači sa cjelovitim izmjenama i dopunama zakona te nema nikakvog razloga da se predmetne inicijative odnosno prijedlozi i ne uzmu u razmatranje u smislu izrade tog Konačnog prijedloga Zakona o kaznenom postupku. Inače vrijedna inicijativa zastupnika koja zapravo ide u dva pravca odnosi se na dva procesno pravna kaznena instituta. Dakle u prvoj situaciji radi se o dostavi ovjerene kopije zapisnika koji se sačinjava kod pretrage stana ili osobe, odnosno doma i ova druga situacija, dakle koja regulira način dostavljanja odnosno samo dostavljanje odbačene kaznene prijave ili pak postavljeno pitanje ili odgovor na pitanje kojim se sve subjektima obrazloženo rješenje državnog odvjetništva o odbačaju kaznene prijave treba u konkretnoj situaciji u konkretnom predmetu i dostaviti. Naime u prvoj situaciji uistinu se radi o osjetljivom pravnom pitanju i zadiranju u ustavom zajamčena prava građana i to u oblasti osobnih i političkih prava i sloboda i izričitom ustavnom odredbom određeno je da je dom nepovrediv te da samo sud može obrazloženim pisanim nalogom utemeljenim na zakonu odrediti da se dom ili drugi prostor pretraži. Slijedom te ustavne odredbe i zakon isto tako precizno regulira ovu materiju i to na način da pretrazi doma ili drugih prostora moraju biti prisutna, ponavljam moraju biti prisutna najmanje dva punoljetna građana kao svjedoci, a ti svjedoci se prije početka pretrage upozoravaju i između ostalog da paze kako se pretraga obavlja te da oni imaju pravo prije potpisivanja tog zapisnika o pretrazi staviti svoje primjedbe ako smatraju da pretraga nije provedena na način propisana zakonom ili da sadržaj zapisnika nije točan. Nadalje, pretrazi doma ili drugih prostora može biti prisutna osoba koja je u posjedu prostora ili boravi u njemu ili osoba koju te osobe ovlasti da prisustvuje pretrazi. Dakle, smanjena je već i postojećim zakonskim rješenjima na minimum mogućnost zlouporabe. Ne postoji u ovoj situaciji mogućnost zlouporabe i to bilo kakve vrste kod sačinjavanja samog zapisnika te se postavlja pitanje kojim subjektima nakon dovršetka pretrage budući da se u suštini radi i to ovdje želim naglasiti, dakle u svojoj biti se ovdje radi o dokaznim radnjama, odnosno provođenju dokaznog postupka i kome onda takav zapisnik sve u smislu subjekata kaznenog postupka kojem krugu subjekata on treba biti dostavljen. I sada druga situacija. Dakle radi se o svim onim predmetima kada državni odvjetnik odbacuje kaznenu prijavu i to bez obzira o kom se razlogu za odbačaj radi. Zakonom su propisane situacije u kojima državno odvjetništvo, državni odvjetnik dakle odbacuje podnesenu kaznenu prijavu. Međutim ovdje je bitno napomenuti da u svim tim situacijama kada se radi o odbačaju ili odbacivanju kaznene prijave, državni odvjetnik to čini rješenjem koje nužno mora biti obrazloženo. Dakle iz pisanog rješenja koje je obrazloženo, vidljivi su ne samo razlozi odbačaja koji moraju biti naravno na zakonu utemeljene same kaznene prijave nego i osobe kojima se u okviru kaznenog progona određeno djelo stavlja na teret. Sasvim sigurno ostaje otvoreno pitanje da li je potrebno o tome obavijestiti osobu koja je bila obuhvaćena kaznenom prijavom. Jer u svom procesno pravnom smislu kazneni postupak još nije niti pokrenut kao i pitanje da li treba u toj obavijesti navoditi imena fizičkih osoba ako su oni ili one podnositelji kaznene prijave, a radi se o kaznenom djelu koje se progoni po službenoj dužnosti, tim više što su svi građani dužni prijaviti kaznena djela za koje se progon vrši po službenoj dužnosti, a imamo i onu situaciju naravno da su zakonom propisane i situacije u kojima je i neprijavljivanje kaznenog djela kazneno djelo. Dakle shodno svemu izloženom, a i činjenici uistinu da je Zakon o kaznenom postupku prošao prvo čitanje. Imali smo nešto i jutros prilike čuti u kom smislu će krenuti izmjene i tog propisa, u smislu konačnih rješenja i na koja sve pitanja usudio bih se reći krucijalna ili krupna koja pritišću naše društvo će on zasigurno odgovoriti, pa u tom smislu ne vidim nikakvog razloga da ne odgovori na ova dva postavljena pitanja, ali unatoč tome iz svega izloženog Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju ne može podržati. Hvala.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege, uvažena predstavnica Vlade. Pa evo ja bih kazao da zapravo ni jedan zakon nije savršen. Zakon se mijenja, život to nalaže, konačno i Vlada je uputila u proceduru koja je prošla prvo čitanje, međutim možda ono što treba naglasiti da je ovaj prijedlog gospodina i kolege Lesara upućen prije, upućen je u saborsku proceduru prije, a bavi se pa evo tematikom iako je ona uska, koja je i mene osobno zaintrigirala i zainteresirala. Naime ne vidim ništa sporno u ovom što gospodin Lesar predlaže u ova dva članka u ove dvije izmjene, čak što više složio bih se ukoliko i nadležno ministarstvo, odnosno Vlada ozbiljno razmatra da se po ovim pitanjima u prijedlogu koji ide ispred Vlade, da se uvaži i da se nađe rješenja otprilike na tragu ono što u ovim dopunama zakona predlaže gospodin Lesar. Kada govorimo o pretresu, pretresu automobila, pretresu stana, pretresu službenih prostorija, ja bih molio predstavnicu Vlade da mi objasni zbog čega je ili ispred kluba HDZ-a, jeli tako, malo je prije bilo izlaganje, zbog čega ona osoba čiji se stan pretresa, on osobno, njegov automobil, njegove službene prostorije, pa zbog čega on ne može dobiti taj zapisnik. Mislim to je meni nepojmljivo ako hoćete, ako ne zakonski, ali onda je to za mene stvar ako ništa drugo, stvar kulture. Oprostite ako je policija došla u moj stan, ako policija u tom stanu ništa nije našla, ako su tu svjedoci, sukladno zakonskim kriterijima, predstavnici policije i sada policija obavi pretres, a ja ne mogu dobiti, traži se od mene da je potpišem zapisnik, a ja taj zapisnik ne mogu dobiti. Pa mislim zar nije logično da ja taj papir dobijem. 'Ajmo primjer jedan, ako vi dođete kao pacijent kod mene, ja vas pregledam i kažem čujte ja sam utvrdio da niste bolesni i kažem vam, e pa vi čujte pa vi ne možete dobiti nalaz. Dali bi vi to prihvatili? Ja mislim da ne. Ja mislim da nema ni jedan jedini razlog da se uredu izvršio se pretres, nismo ništa u stanu našli, sačinili smo zapisnik, potpisali i svjedoci i ovlašteni predstavnik policije, ali dopustite da i ja kao vlasnik toga stana tražim o tome zapisnik. Drugi ću vam primjer navesti. Ja sam nedavno bio u situaciji gdje je Prometna policija unatoč tome što sam se pozvao na imunitet, napravio sam prometni prekršaj, bio svjestan toga i naravno kazao policiji, jel' da ne pozivajući se na imunitet, pa čak sam i upitan, imate li vi imunitet. Pa nemam imunitet za prometni prekršaj. Pa odakle mi imunitet u prometnom prekršaju, pa ja se moram ponašati na cesti kao i svi ostali građani. Međutim, u onom trenutku kada je ne znam iz kojeg razloga, ja ću ga nazvati bezobrazluk, dostigao tu mjeru da sam upitan dali imam oružje, pa sam isto kulturno odgovorio oružje, odnosno da ga imam ali da mi nije u autu, nemam ga običaj nositi nego ga pohranim na sigurno mjesto. Pa zašto idem tu gdje idem, pa kuda idem? Pa onda sam se pozvao na imunitet u onom trenutku kada su ti prometni policajci koji su bili u … [[Govornik se ne razumije.]] ili "Kobre" ili ne znam kako se zovu, uopće mi nije bitno. Pa sam ja pitao čekajte ljudi što vi zapravo tražite? Ja sam zastupnik u Hrvatskom saboru, možete dat ću vam na uvid, pretresite slobodno auto, jer ali vi to nemate pravo. Dakle, u tom trenutku ja sam im otvorio auto, sve ono što su oni tražili. Zapisnik, svjedoci? Niti su bili svjedoci, dakle izvršen je pretres. Evo sukladno ovom, izvršen je pretres. Ja imam i dokaze za ovo što pričam, izvršen je pretres, svjedoka nije bilo. Ja sam im se predstavio tko sam, što sam, odakle sam. Upozorio ih tek kod pretresa i njihovog bahatog ponašanja da imam imunitet i da me štiti ali da nemam uopće nikakvog razloga da im ne pokažem auto, sve što oni žele, ali niti sam ja dobio zapisnik, a imao sam u tom trenutku itekako pravo tražiti zapisnik. Zapisnik koji bi mi poslužio, ajde možda kao nekakav dokaz. Negdje. Kao što sam rekao imao sam, ako ništa drugo minimum kulturnog ponašanja. Da ne govorim o tome, dolazak policije i to u pretres, uznemiravanje susjeda, potrošeno vrijeme kod tog pretresa, a da se ne ostavlja niti jedan jedini trag. Po mogućnosti zlouporabe, ima mogućnosti zloporabe, itekako ima i to mislim da bi popis bio dugačak, ali zapravo to nije u ovom slučaju čini mi se ni bitno. Bitno je vratit ću se na početak, da ja ne vidim, a neka mi netko objasni, ni jedan jedini razlog da osoba u čiji se stan dođe, osoba čiji se stan pretresa, temeljem toga se sačini zapisnik, da ta osoba taj zapisnik ne dobije direktno u ruke. E sada, po ovom drugom prijedlogu, kada se podnosi kaznena prijava. Pa manje-više, puno puta smo i mi koji se bavimo evo ovim poslom u situaciji da netko podnese kaznenu prijavu. Podnese kaznenu prijavu odvjetništvu, odvjetništvo slijedom toga putem policije, provodi se krim obrada. I provodi se krim obrada nada mnom iz razno raznih razloga. Primjerice zbog korupcije. Svojim utjecajem na ovaj ili onaj način ja sam pogodovao da se recimo Županjska "Sladorana" prepusti, ide u Viroviticu umjesto u Osijek ili obrnuto. Policija provede istragu i to na način da tu uključi i praćenje i prisluškivanje i dakle pojednostavljujem, ne može to napraviti dok se ne skine imunitet. Pa se nadam da to ne rade dok se nekom zastupniku ili dužnosniku koji ima imunitet, dok mu se imunitet ne skine. Želim vjerovati u to, mada u posljednje vrijeme itekako dvojim dali je to baš tako. I onda se nada mnom ili nad nekim mojim kolegom koji nema imunitet, provodi čitava istraga, pa se prisluškuje, pa se on prati i onda se zaključi, odvjetništvo zaključi da nema nikakvih elemenata za kaznenu prijavu i ta se prijava odbacuje. Oprostite, zar nakon višemjesečnog praćenja misli netko da ja nemam pravo na izvješće odvjetnika, zbog čega sam ja bio sumnjiv, zbog čega sam ja bio praćen, zbog čega sam ja bio prisluškivan, zbog čega oduzimat nekom to pravo? Zbog čega ja ne mogu znati, a tko je to podnio kaznenu prijavu? A možda je podnio kaznenu prijavu da mi u životu napravi velikih problema. Ja sam imao primjerice, prije ne znam koliko, 10-tak godina, jednu kaznenu prijavu u trenutku kada se birao ravnatelj bolnice. Kada je raspisan natječaj. A možda je netko podnio kaznenu prijavu upravo zato da me diskvalificira u natječaju za ravnatelja bolnice za koju ja, uzgred rečeno, uopće nisam imao ambicije. Ali je bila kaznena prijava. E pa ako sam ja bio pod istragom, ako se nada mnom vršilo da li prisluškivanje, praćenje i što ja znam sve što policija u svom djelokrugu rade radi, a ja mislim onda kada odvjetništvo utvrdi da nema elemenata kaznene prijave jer za tu kaznenu prijavu ona nije rađena tajno da nitko ne zna. Znali su i moje kolege. Znali su i moja obitelj. Znali su i susjedi. Pa zbog čega mi ne dopuštate da ja rješenje od odvjetnika ne pokažem javno, ako hoćete ne objavim u novinama, pa kažem e to nije točno, utvrdilo se to i to. Mislim da tu apsolutno ne vidim ni jedan jedini razlog da se na takav način rješenje državnog odvjetništva ili bilo koga drugog koji je nadležan ne podnese onome tko je zapravo bio pod istragom. Međutim, u ovom prijedlogu od gospodina Lesara prijedlog ide u članak 1., kaže kada nije utvrđena osnova vezano za onaj zapisnik, vraćam se. Dakle, kada nije utvrđena osnova, nije nađen nikakav predmet koji se tražio u stanu, da u tom slučaju ovim predloženim člankom ima pravo ta osoba na zapisnik. A ja bih rekao pa ta osoba treba imati pravo na zapisnik odmah. Dakle, ne u onom trenutku, ne treba čekati optužnica dok se podigne, nego zbog čega ne vidim ni jedan jedini razlog, predmet je nađen, zapisnik je sačinjen, svjedoci su ga potpisali, i zbog čega on ne bi u tom trenutku mogao zapisnik odmah dobiti. Prema tome, da zaključim. Evo ova dva slučaja i opisa, možda sam malo šire elaborirao. Želim samo kazati da klub HDSSB-a podržava ovaj Prijedlog Zakona o dopunama Zakona o kaznenom postupku, svjestan toga da vjerojatno se on neće usvojiti, ali isto tako apeliram ili vjerujem da će i nadležno ministarstvo i predlagatelji vezano za prijedlog Vlade uzeti u razmatranje upravo ovu problematiku i da će ga ugraditi u ovaj prijedlog zakona u drugom čitanju. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je zastupnica gospođa Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Drugi, gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani kolega Lesar, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku predlagatelja zastupnika Dragutina Lesara predlaže se obvezna dostava ovjerene kopije zapisnika osobi koja je bila objekt poduzimanja radnje pretrage stana, a poduzetom radnjom nije utvrđen pravni osnov daljnjeg postupanja. Isto tako predlaže se da u slučaju odbačaja kaznene prijave državni odvjetnik obvezno pismeno izvijesti osobu protiv koje je postupak bio pokrenut, odbačaju, te ga izvijesti tko je podnio kaznenu prijavu. Ovim izmjenama bi se prema mišljenju predlagatelja osiguralo da osoba čije se prostorije pretresaju o tome ima pismeni trag i isto tako bi se osiguralo da je građanin upoznat s činjenicom da se protiv njega vodi kazneni postupak. Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju od 5. lipnja 2008. godine očitovala se o predmetnom prijedlogu da isti ne podržava iz razloga što će izradi prijedloga novog Kaznenog zakona uzeti u razmatranje i inicijative zastupnika Dragutina Lesara. Uvažavajući obrazloženje Vlade Republike Hrvatske, kao i činjenicu da je Vlada Republike Hrvatske u zakonodavni postupak uputila Prijedlog Zakona o kaznenom postupku, da je o istom Hrvatski sabor proveo raspravu u prvom čitanju koji je zaključen 8. srpnja 2008. godine, te imajući u vidu i današnje izlaganje ministara o potrebi ugradnje još niza novina koje će uskoro uslijediti, mišljenja sam da iz tih razloga ovaj prijedlog ne treba podržati. Novi Prijedlog Zakona o kaznenom postupku bitno se razlikuje od dosadašnjeg zakona, njime se predlaže temeljita i cjelovita reforma kaznenog postupka, a jedno od ključnih novina predlaže se upravo u prethodnom postupku. Stoga ukoliko postoji bojazan da prijedlog zastupnika Dragutina Lesara nije na najbolji način već konzumiran u prijedlogu Vlade Republike Hrvatske ostaje mogućnost intervencije u drugo čitanje. Zaključno, želim naglasiti da sam suglasan sa mišljenjem Vlade Republike Hrvatske i ne podržavam Prijedlog Zakona u izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku u tekstu kako ga je predložio zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, mi smo jutros ovdje saslušali dva nova ministra. Oni su najavili nove mjere i najavili su inicijativu za izmjene zakona. I svi klubovi su im u tome dali podršku. Mi možemo očekivati izmjene zakona, raspravit ćemo o njima kad dođu, ali mislim da postoji jedan načelni konsenzus da i policiji treba dati veće ovlasti, i da treba osnažiti državni aparat u borbi protiv organiziranog kriminala i korupcije. Oko toga čini mi se postoji konsenzus. Istodobno kad to radimo, mi imamo obavezu, naša je dužnost da pojačamo zaštitu nevinih, onih koji su izvan toga. Upravo u tom smjeru ide ovaj prijedlog zakona. Pretres stana a upravo je čudno da do sada takve odredbe u zakonu nema. To je propust zakonodavaca u prošlosti. Ali kad je već kolega Lesar to dobro uočio ja ne vidim nikakvog razloga ali baš niti jednog jedinog da ovo ne prihvatimo. Nema ni Vlada sadržajnih primjedbi, Vlada se uopće tome ne protivi u sadržajnom smislu. Kada je pak o podnošenju kaznene prijave riječ tu još postoji još veći razlog za prijavu. Pa pazite, podnošenje kaznenih prijava može biti sredstvo političke borbe. Podnesem prijavu protiv nekoga pa onda to dojavim novinarima da je protiv njega podnesena kaznena prijava pa on sutra izađe u naslovnici evo podnesena je kaznena prijava protiv političara. Zašto? Na temelju čega? I sad taj protiv kojeg je podnesena kaznena prijava on tamo šuti, kao ništa ne zna šta će se dogoditi s njime, nitko ga ne obavještava ni o čemu pa i kada prijava bude odbačena on nema pojma ni da je odbačena. A kad bi bila odbačena, kad bi ovo ušlo pa mogli bi po Zakonu o medijima tražiti da kad netko već objavi na naslovnici da je protiv nekog podnesena kaznena prijava da na tom istom prostoru objavi i tu istu informaciju da je kaznena prijava odbačena. Pa se onda mediji često puta ne bi koristili sredstvom a koriste se u difamiranju pojedinih ljudi. Prema tome, nema ali baš niti jednog jedinog razloga da se ovo ne prihvati. E sada, opet ista priča. Vlada odbija to prihvatiti jer ona će to riješiti sustavnije i ona će to kad dođe na red. Meni su se jutros najavile neke mjere i u okviru postojećeg zakonodavstva koje kreću odmah s današnjim danom. S obzirom i dobili su podršku za to. S obzirom da možemo očekivati efikasnije odgovore represivnog aparata možemo očekivati i podržavamo. Trebamo i efikasniju zaštitu nevinih i zato ima rezona da ne čekamo sada Vladu. Pa gledajte, mi smo neke Vladine zakone mijenjali. Danas ga donesemo pa ga mijenjamo za tri mjeseca pa ga opet mijenjamo za tri mjeseca jer se Vlada sjeti da je zaboravila ovo, pa je zaboravila ono. I kakav je sad problem da ovo pustimo u prvo čitanje odnosno drugo čitanje? Kakav je sad problem da mi to eventualno izglasamo u drugom čitanju po brzom postupku. Ovo se moglo donijeti i po hitnom postupku jer ne treba ovome nikakvih velikih rasprava. Pa onda kad dođe Vladin prijedlog onda ga neće ona morati stavljati. Ako misli da ga treba promijeniti, popraviti pa neka ga promijeni onda u onom tekstu. Prihvatit ćemo ako je bolje rješenje, zašto ne bismo prihvatili. Ali zašto stalno mi moramo slušati Vlada će kad bude, dođe na red kao i u ovoj prethodnoj točci. Postoji problem ali nećemo sada to rješavati nego to kad Vlada opet, kad se ona sjeti ona će to sveobuhvatno. Ta politika ne valja. I oprostite kolege, moramo dolaze vremena u ovoj zemlji kada će i djelovanje represivnog aparata i od nas zahtijevati da odgovornije obavljamo svoju ustavnu funkciju kontrole Vlade. Ne izražavam a priori nepovjerenje, ali to je naša ustavna dužnost kontrola Vlade. Prema tome, dajmo i na ovom primjeru pokažimo. Pa ovo nije bar nikakvo stranačko, ovo nije ideološko pitanje, ovo je pitanje prava zaštite građana. Pokažimo da je ovaj parlament već danas spreman ne prihvatiti baš svaku Vladinu ispriku da će ona to kasnije. Pa recimo ovdje kao parlament i vi kao parlamentarna većina pa recite Vladi, ali mi kao parlament smatramo da je ovo dobro i mi ćemo to sada prihvatiti jer se ni Vlada tome ne protivi. Pripremite se i vi kao parlamentarna većina na tu ustavnu našu funkciju koju ćemo morati obaviti svi zajedno. To je kontrola nadziranja rada Vlade u vremenima koja nam prethode, u vremenima vjerojatno pojačane represije. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Javio sam se nakon što sam odslušao prvih nekoliko izlaganja i ostao zaista iznenađen tijekom rasprave o ovom prijedlogu zakona. Nisam znao da će se javiti kolega Stazić jer ono što je on sada upravo rekao to sam imao potrebu reći. Naime, kolegice i kolege ništa, ama baš ništa nije sporno u prijedlogu gospodina Lesara, ama baš ništa. I odgađati to kao što je rekao gospodin Stazić za neko buduće vrijeme zaista je besmisleno. Kolegice i kolege, svaki će odvjetnik učiniti sve da zaštiti prava svoga klijenta pa makar on počinio i najteža kaznena djela. No, kako se ponašamo prema mirnim, korektnim, poštenim građanima ove zemlje. To je pitanje. Ja sam čak ostao iznenađen gospodine predsjedniče kad ste pročitali na početku kad smo počeli raspravu po ovoj točki da ovaj prijedlog zakona nije razmotrio naš saborski Odbor za ljudska prava. Ja osobno sam duboko uvjeren da je to matično tijelo koje je trebalo razmotriti ovaj prijedlog zakona, ne Odbor za zakonodavstvo. Ovdje se radi o klasičnoj zaštiti prava naših građana. Slažem se potpuno sa kolegom Šišljagićem da je stvar kulture da se takav zapisnik građaninu ali je stvar kulture da mu se čak i ispričamo kada se pogriješi. Svatko ima pravo pogriješiti pa i policija i ne znam tko sve ne, ali postoji onda jedan korektan način ophođenja sa građaninom i to moramo ovdje ako nigdje drugdje ovdje isticati i zato mi je jako žao da se u ovoj raspravi nitko, baš nitko od naših kolega iz Odbora za ljudska prava nije javio da vidimo koji je njihov stav vezan uz ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Želi li predlagatelj zaključno? Da. Gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege probajte se sjetiti u zadnjih godinu dana koliko puta ste pročitali novinsku naslovnicu protiv osobe te i te, direktora tog i tog, šefa, upravitelja podnijeta je kaznena prijava. I to ostaje. Nije bitno tko ni zašto? Podnijeta je kaznena prijava. I nakon mjesec, dva, tri, šest ili godinu dana ta osoba čije je ime ili funkcija je bila spomenuta neće imati nikakvih mogućnosti da u tim istim novinama dokaže i pokaže vele vidite ali nije bilo ničeg. Koliko smo poštovane kolegice i kolege u zadnjih godinu dana donijeli zakona u kojima postoji odredba da netko ne može biti izabran ili imenovan na neko radno mjesto, funkciju ili dužnost ukoliko se protiv njega vodi postupak. Sjećate se vremena obično 5, 6 mjeseci prije izbora bilo kojih kako iznenada raste broj kaznenih prijava pa i anonimnih i nikad se takve stvari nisu mogle dovesti do kraja i raščistiti zato što te osobe koje su bile predmet kriminalističkih obrada za to nemaju nikakvih dokaza. Kolega Tomljanović govoreći u ime Kluba HDZ-a doista je stručno, mi Međimurci bi rekli poput izvrsnog fiškala problematizirao kome dostaviti zapisnik, kome dostaviti rješenje o odbačaju kad nije postupak ni započet i to je posao pravnika i odvjetnika. A mi ovdje u Parlamentu nismo ni pravnici ni odvjetnici nego kroz jasne zakonske odredbe upravo pokušati zaštiti one građane koji ne trebaju uslugu odvjetnika da bi dokazivali da nisu u krivu jer je to dokazala policija ili Državno odvjetništvo. I tim ljudima ne trebaju odvjetnici. Da sam danas ovdje od strane predstavnice Vlade čuo kakvo rješenje je upisano u prijedlog zakona za drugo čitanje možda bih i mogao kao čovjek i povući svoj prijedlog zakona ako sam na tom tragu. No očitovanja Vlade osim onoga iz lipnja nema. Predstavnica Vlade nije dala očitovanje dokle, zaista velika je tajna kako će rješenje u zakonu u drugom čitanju biti. Ali ovo je klasični primjer da i dobre ideje i prijedlozi ne prolaze jer je uvijek krivi predlagatelj. Dolazi ili s krive strane ili iz krive pozicije ili će se to rješavati naknadno kada netko drugi koji još čita naše zakone a ne samo mi uoči da nam je to promaknulo. Ja dakle ovaj prijedlog zakona neću povući što znam da ćete ga vi sutra sigurno odbiti i činjenicom da predstavnica Vlade danas je odšutjela. To je samo dokaz da je u Vladinom prijedlogu za drugo čitanje ovaj problem neće biti riješen. Mi ćemo dakle dalje biti u situaciji da jedno takvo elementarno ljudsko pravo što je kolega Dorić i Stazić s pravom upozorili nismo zaštitili zakonom, a oni koji misle da tu nema zloupotreba gadno se varate. Ima ih jako puno. Bit će ih još više. Jer sad svi oni koji su se služili tim metodama bit će ohrabreni nespremnošću Vlade i parlamentarne većine da prihvate zakonsku zaštitu nevinih građana. Hvala lijepa.
vala lijepa. HZaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se ispune uvjeti. Dame i gospodo zastupnici najavio sam da bi sutra u 9 i 15 zastupnici bili u sabornici jer u 9 i 30 će se Saboru obratiti predsjednik Slovačke Republike gospodin Ivan Gašparović pa molim klubove i zastupnike da doista i budu tada u sabornici ujutro. A Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima koji je sada na redu bi trebao biti, prvo čitanje P.Z. broj 114, predlagatelj zastupnik Ante Kotromanović, morat ćemo odgoditi jer predlagač je, nije, nije tu, na putu je i Prijedlog zakona o liječenju neplodnosti i postupcima oplodnje s biomedicinskom pomoći koji je predložio Klub zastupnika SDP-a također ćemo odgoditi na prijedlog predlagatelja tj. Kluba zastupnika SDP-a koji je i pismenim putem obrazložio zbog čega traži odgodu rasprave o ovoj točci dnevnog reda. Zbog poodmaklog vremena i obveza koje imam i imaju drugi sada bi prekinuli sjednicu. Nastavili bi je sutra nakon istupa gospodina, obraćanja gospodina Predsjednika Slovačke Republike sa točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, prvo čitanje P.Z. br. 121. Predlagatelj također zastupnik Dragutin Lesar. Dakle sutra nastavljamo. Želim vam svima ugodnu, ugodnu večer. Hvala lijepa. 8. Prijedlog zakona o dopunama Zakona o kaznenom postupku, prvo čitanje, P.Z. br. 68. Predlagatelj zastupnik Dragutin Lesar. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlogu matičnog saborskog radnog tijela i mišljenje Vlade Republike Hrvatske koji glasi. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o kaznenom postupku. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Zaključak je prihvaćen većinom glasova 76 glasova za, ništa suzdržanih i 38 protiv.