Kolegice i kolege želim vam dobar dan. Prije nego što pređeno na dnevni red pristupiti ćemo davanju prisege novog kolege zastupnika. Prisega se daje na način da predsjedavajući pročita tekst prisege a nakon toga zastupnik kada je prozvan ustaje i izgovara prisežem. Tekst prisege glasi: Prisežem svojom čašću da ću dužnost zastupnika u Hrvatskom saboru obnašati savjesno i odgovorno i da ću se u svom radu držati Ustava i zakona i poštovati pravni poredak te da ću se zauzimati za svekoliki napredak Republike Hrvatske, zastupnik Damir Jelić.
Prisežem! Hvala, hvala lijepa. [[Pljesak]]
Čestitam kolega Jeliću na položenoj prisegi. Želim vam uspjeh u obavljanju ove odgovorne i časne zastupničke dužnosti. A sada ćemo krenuti na raspravu o: - Konačni prijedlog Zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, hitni postupak, prvi i drugo čitanje, P.Z. br. 442; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za financije i državni proračun. A izvješća ste primili na sjednici. … [[Upadica se ne čuje.]] I dobili smo izvješće da je i Odbor za gospodarstvo raspravio ovaj Prijedlog. A uvodno će prijedlog obrazložiti potpredsjednik Vlade ministar regionalnog razvoja i Fondova Europske unije profesor Branko Grčić. Izvolite ministre.
Poštovana gospođo potpredsjednice Sabora, uvaženi kolege, kolegice zastupnice i zastupnici. Pred nama je Zakon o upravljanju državnom imovinom. Zakon koji je prvi akt nakon donošenja Strategije upravljanja imovinom. Meni je drago da su Odbori, saborski Odbori podržali uglavnom ovaj Zakon. I zato izražavam na neki način zadovoljstvo što možemo krenuti u jedan ozbiljan proces restrukturiranja sustava upravljanja državnom imovinom prije svega da bi ga učinili učinkovitijim, transparentnijim i da bi konačno imovinu, popis imovine imali na jednom mjestu i da bi znali koliko vrijedi državna imovina i na taj način zapravo znali s čime to upravljamo na dobrobit Hrvatske države i hrvatskih građana. Dakle, Hrvatski sabor je 14. lipnja ove godine usvojio Strategiju upravljanja i raspolaganja imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske za razdoblje 13.-ta, 17.-ta. Usvajanjem tog dokumenta koji je po privi put donesen u Republici Hrvatskoj dobili smo mogućnost ili bolje rečeno zeleno svjetlo da krenemo dalje u provedbu te strategije i to tako da definiramo njene ključne elemente i to prije svega uređenje zakonodavnog okvira upravljanja i raspolaganja državnom imovinom. Upravo zato je Vlada Republike Hrvatske predložila i usvojila ovaj Zakon o upravljanju i raspolaganju državnom imovinom imajući u vidu prije svega povećanje učinkovitosti kako sam već rekao upravljanja državnom imovinom. Zatim potrebu da se uspostavi jedinstveni registar državne imovine čime bi se dakle ispunio jedan od osnovnih preduvjeta da država zna s čime upravlja i s čime raspolaže. Osim toga od iznimne je važnosti da se upravljanje i raspolaganje imovinom institucionalno ojača kroz implementaciju jedinstvenog transparentnog sustava upravljanja državnom imovinom koje će imati značajne učinke u budućnosti. Naravno prije svega na gospodarski razvoj i funkcioniranje države ali posredno i na standard hrvatskih građana. Naime, ocijenjeno je da postojeće stanje ovog sustava upravljanja državnom imovinom nije dobro. Kao što je već rečeno ne postoji javno dostupan registar, ona je razasuta uvjetno rečeno po svim ministarstvima, trgovačkim društvima i ustanovama a vrlo često se ne zna ni koja je vrijednost te imovine. Ovaj Zakon otvara put da se taj registar što brže i kvalitetnije uspostavi tako što bi se definirala zakonska obveza za punjenje i ažuriranje toga registra, te se propisuju prekršajne odredbe za one koji neće poštivati te zakonske odredbe. Već ovaj zadatak definiran novim zakonom ukazuje da je pred nama vrlo ozbiljan posao, a posljedice postojećeg stanja su do sada pokazale da su gubici u sustavu upravo radi neučinkovitog upravljanja iznimni. Otežano vođenje gospodarske politike upravo je u vrijeme kad nam je državna imovina bitna za gospodarski rast, zatim nemjerljiva izgubljena financijska korist neučinkovitog korištenja imovine i netransparentnost upravljanja, ključni su problemi koji se pokušavaju ovim zakonom postavit na jedan drugi način i otvoriti put da svi ti aspekti dožive određena poboljšanja. Posebno bih apostrofirao jedan problem koji nas prati cijelo vrijeme kada je riječ o upravljanju državnom imovinom, a to je problem odlučivanja. Dakle ja moram posebno naglasiti da je odlučivanje zamrlo u tom segmentu i u onoj strukturi koju smo naslijedili i jednostavno postoji neki unutarnji strah od odgovornosti za donošenje odluka o statusu i nekretnina i poduzeća koji se nalaze u portfelju Hrvatske države. Ono što je jedan osjećaj nas koji smo preuzeli odgovornost za taj segment jeste da se sve čini zapravo da se kaže kako nešto ne može, a ne kako nešto može, naravno uvijek u okviru zakonskih propisa. Ali državna administracija, javna administracija, posebno u ovakvim institucijama koje se bave ovako važnim poslom jednostavno moraju naći načina da tu imovinu stave u funkciju i da donose adekvatno tome odluke. To nažalost nije bio slučaj u ovom vremenu iza nas, barem ne u ovih godinu i pol dana i mi smo tu zaista nailazili na ogromne otpore i ogromnu kočnicu u sustavu koja je sigurno bila na neki način i presudna da uđemo u ovaj proces odlučno i brzo i da stvorimo okvire da imovina bude u funkciji prije svega gospodarskog oporavka i razvoja i da na neki način pomogne i na razini jedinica lokalne samouprave, ali i na razini države, stvaranju jednog boljeg okruženja za investicije. Ono što je isto tako bitno spomenuti jesu naša velika očekivanja od započetog dubokog procesa restrukturiranja hrvatskog gospodarstva, u ovom slučaju onih tvrtki u kojima država ima udjela. Mi smo u tom smislu na neki način podijelili tvrtke u one koje su od strateškog interesa i one koje to nisu. One koje jesu od strateškog interesa bit će na taj način i upravljane i praćene, a one koje to nisu bit će predmetom restrukturiranja, a onda i privatizacije, dakle prodaje udjela Hrvatske države jer država tamo nema strateški interes i tu moramo biti posve jasni. Znači nema privatizacije strateški važnih poduzeća, barem ne u ovom trenutku jer nema nikakve potrebe za tim. Mi se bavimo ozbiljnim procesom restrukturiranja tih tvrtki, ali zato sve one tvrtke koje će biti u onom drugom portfelju koji je puno veći i širi te tvrtke, a to je i prethodna Vlada isto tako percipirala, jednostavno nemaju šta raditi u državnom portfelju i one se moraju staviti na tržište. Međutim, problem je naravno koliko to u ovom trenutku vrijedi, da li je interes države da se rješava toga za 0 ili ne znam neke sitne novce ili je bitan napor da se uđe u fazu restrukturiranja pa onda prodaje, da se kroz taj proces restrukturiranja koji ništa nije drugo nego proces koji već traje kroz ovaj okvir predstečajnih nagodbi gdje dakle ulaze i te tvrtke, da se maksimalno iskoristi da se tvrtke stave na zdrave noge, da im se poveća vrijednost i onda da se prodaju i privatiziraju, odnosno da se država rješava tih manjinskih udjela u tim tvrtkama. To je naša strategija. Pokušat ćemo je maksimalno i realizirati dakle kroz ovaj jedan novi institucionalni okvir koji postavljamo. Konkretne dakle novine koje donosi ovaj zakon, prije svega u organizacijskom i institucionalnom smislu jesu da postojeći Državni ured za upravljanje državnom imovinom ostaje središnje tijelo za upravljanje i raspolaganje državnom imovinom, koordinaciju cijelog tog procesa čime dobiva i odgovarajuće nove funkcije. Postojeća Agencija za upravljanje državnom imovinom će se potpuno restrukturirati u ovom vremenu nakon donošenja ovog zakona te će se segmenti agencije odvojiti u dva bitna segmenta. Onaj dio koji se odnosi na upravljanje nekretninama će preuzeti Državni ured za upravljanje državnom imovinom, osnovat će se posebno povjerenstvo Vlade na razini ministara, sastavljeno dakle od potpredsjednika Vlade i ministara koji će voditi računa o strateškim odlukama vezanim za upravljanje i raspolaganje državnim nekretninama. Naglašavam, nekretninama. S druge strane, udjeli u tvrtkama i to onima koji su od strateškog i posebnog interesa Hrvatske države, a takvih je do sada bilo 69, u budućnosti bi trebalo prema našoj procjeni biti negdje oko 55 što će se naravno utvrditi još jednom posebnom odlukom Vlade i taj segment upravljanja bi također bio u okrugu djelovanja i koordinacije Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom. Dakle, državni ured plus povjerenstvo koje će nadgledati cijeli proces upravljanja i poslovanja strateških tvrtki, dakle njih 55 kako sada stvari stoje. Proces će se dinamizirati, postati učinkovitiji i putem posebnog povjerenstva koje će se baviti svim aspektima, dakle upravljanja ovim strateškim tvrtkama. Dakle, to povjerenstvo bi razmatralo planove i pratilo poslovanje strateških tvrtki, predlagalo Vladi RH vodstvo tih društava, članove Nadzornih odbora, razmatralo planove restrukturiranja što je vrlo važno jer se zapravo na najveću političku razinu diže koordinacija i proces praćenja restrukturiranja državnih tvrtki. Mi sad već imamo tu situaciju, ali ne na ovaj način. Dakle, mi sad imamo posebnu radnu skupinu Koordinacije za gospodarstvo koja u opisu posla ima praćenje restrukturiranja kao i ukupne investicijske aktivnosti državnih tvrtki. Ovaj institut povjerenstva bi zapravo proširio te aktivnosti na kompletno praćenje poslovanja i kontinuirano praćenje poslovanja ovih tvrtki. Što se tiče svih onih tvrtki koje sam malo prije spomenuo koje nisu od strateškog interesa ili posebnog interesa Hrvatske države one će ostati u novom osnovanom Centru za restrukturiranje i prodaju. Zašto prodaju a ne privatizaciju kako je to do sad bilo uobičajeno zato što je riječ o prodaji i onih ostataka da tako kažemo imovine od tvrtki u tom portfelju koje se restrukturiraju dokle ili idu u stečajeve gdje ostaje određena imovina, nekretnine itd. što sve bi trebao taj centar na neki način nadgledati. A kad se o tom dijelu radi onda je to čista prodaja, to nije privatizacija, privatiziraju se tvrtke. Tako da smo izabrali taj nekakav termin koji može biti ovakav i onakav, ali procijenili smo da je ovaj možda primjereniji. Dakle, taj centar bi bio i dalje specijalizirana institucija sa zadatkom da dinamizira proces upravljanja tim udjelima s jednim prioritetnim ciljem, da se udio države u takvim tvrtkama kontinuirano smanjuje i da se s druge strane država, da država na neki način ima od toga koristi a ne da država pumpa svoje dugove kontinuirano ulijevajući novce u te neefikasne i nerestrukturirane tvrtke. Ja neću danas uopće govoriti o iznosu koji stoji na teretu kome? Hrvatskoj državi i hrvatskim građanima, poreznim obveznicima a koji je kumulirani iznos potpora godinama tim tvrtkama a koje nisu restrukturirane i zbog svoje neefikasnosti isključivo jesu teret i naravno najveći dio njih ne sve, ali najveći dio njih i temeljem čega je kumuliran jedan dug koji će kad-tad doći na naplatu Hrvatskoj državi. I to je jedan od ključnih problema cijele ove priče. Mi taj portfelj moramo zatvoriti, mi taj dug moramo riješiti. To je ključni cilj cijele ove transformacije. Mi smo imali tu sada u proteklom razdoblju situaciju da AUDIO koliko god se mučio s tim tvrtkama i njihovim dubiozama s druge strane imao te nekretnine kojima je pokušavao zatvarati dio tog duga. Međutim, na žalost to nije funkcioniralo moramo priznati. Dakle, to nije funkcioniralo i prihodi od nekretnina nisu bili ni iz bliza da pokrivaju dubioze ovih tvrtki. I mi imamo objektivno problem. Do jučer smo govorili o zdravstvu sa 5 milijardi nekakvih dubioza koje treba sanirati. Ja vam samo mogu reći da je ovdje dug još dublji, još dublji koji će kad-tad doći u javni dug države i povećat ga za određeni što sad nije slučaj. O tome govorimo, znači mi to moramo riješiti ljudi. Mi to moramo riješiti na neki način. I nije slučajno što je ministar Linić neki dan na sjednici Vlade rekao da mi moramo prodavati tu imovinu, onu koja nije od strateškog interesa Hrvatske države moramo je restrukturirati, prodavati i rješavati taj dug. Neću sad govoriti, dakle o drugim potezima Vlade kojima isto to želimo napraviti. Budimo realni, dakle i javne financije i javni dug su problematični dio funkcioniranja države i ako ne povlačimo određene poteze, ako ne donosimo neke ključne odluke mi ćemo biti u problemu, ozbiljnom problemu. Pa nećemo valjda čekati da nam Europa za tri, pet, sedam godina u okviru europskog semestra rješava naše dubioze kako to radi u nekoj, u jednoj Grčkoj ili nekoj od naših susjednih zemalja. Probajmo vlastitim snagama rješavati vlastite probleme. Na taj način ćemo biti i neovisniji i konzistentniji u vođenju politike. Na žalost to nekada i boli, boli. Ali tako mora biti. Znači odgovorna politika mora donositi odgovarajuće odluke u okvirima zadanih parametara trenutnoga stanja, stanja u okruženju problema koji nas opterećuju. Ova priča oko, dakle ovog portfelja obuhvaća više od 500 tvrtki. To je jedan ogroman posao, međutim jučer smo imali jedan jako dobar sastanak sa sindikatima na temu predstečajnih nagodbi. Slušao sam kolege iz Ministarstva financija o restrukturiranju tvrtki i zapravo još jednom shvatio dimenziju i težinu toga problema. Ljudi iz Ministarstva financija su ušli duboko u sudbinu svake tvrtke koja se prijavila za predstečajnu nagodbu. Među tim tvrtkama je i dio od ovih ovdje 500 i ja im skidam kapu. Ja im skidam kapu. Zaista rade jedan izuzetno, izuzetno zahtjevan i težak posao. Čak je i odgovor sindikata na to bio vrlo pozitivan, naravno uz zahtjeve za rješavanje još nekih vrlo specifičnih problema. Međutim, ušli smo u jedan u startu neizvjestan, a sada već posao koji će dati odgovarajuće rezultate. Ali isto je tako izvjesno da većina tvrtki neće biti spašena u predstečajnoj nagodbi i da će najvjerojatnije završiti u stečaju jer jednostavno to je onaj dio tvrtki koji teško može ostvariti jednu ozbiljnu perspektivu na tržištu nakon što su više od godinu, godinu i pol blokirane, gdje su pogubili tržište, gdje su pogubili zaposlenike itd., itd. Rasuli su se jednostavno. Tu su negdje, na spisku su ali neće moći proći uspješno taj proces. Ali kažem Ministarstvo financija i Hrvatska vlada na tome radi vrlo ozbiljno i uhvatila se u koštac sa jednim ogromnim problemom. Zašto to govorim? Govorim to zato što će se uhvatiti u koštac i sa ovih 500 tvrtki na isti način. Dio kroz već započete predstečajne nagodbe, a dio vjerojatno u nekoj idućoj fazi restrukturiranja tih tvrtki. Ali mi to moramo napraviti i napravit ćemo. Zakonom se regulira i način darovanja nekretnina jedinicama lokalne samouprave kojima su one neophodne za razvoj, zatim pitanje neprocijenjene imovine iz privatizacije, dakle neki zaostaci koji su ostali, imovina iz sukcesije, prava dodjele dionica hrvatskim ratnim vojnim invalidima iz Domovinskog rata i druga pitanja koja su i dosada bili regulirani zakonima koji su pokrivali ovo područje. Vrlo važno je isto tako naglasiti da će se ovim procesom restrukturiranja smanjiti ukupno troškovi sustava upravljanja državnom imovinom. Dakle, najavili smo prema nekim našim procjenama da od 260 ljudi koliko danas radi u sustavu u svim elementima toga sustava, svim institucijama sa ovim restrukturiranjem doživjeti određenu racionalizaciju. Mi očekujemo prema okvirnim organizacijskim shemama da bi u tom novom sustavu bilo negdje oko 200 ljudi. Znači da će biti određenih korekcija, racionalizacija, ali ono što je ključna tendencija jeste da dobijemo ljude koji imaju kvalitetu i koji su spremni uhvatiti se u koštac sa ovako ozbiljnim problemima u području upravljanja državnom imovinom. Naravno više detalja ćete upravo moći pronaći u samom zakonu. Vi ste to vjerojatno već i pročitali i vidjeli tako da naravno da ja ne mogu sad u uvodnom dijelu sve to apsolvirati. Pozivam vas naravno na konstruktivnu raspravu. Kažem, pozdravljam odluke odbora koji su već prihvatili ovaj zakon uz prijedloge i neke nomotehničke ali i neke sadržajne koje je Vlada Republike Hrvatske već percipirala i uvrstila u prijedloge amandmana. Tu mogu samo istaknuti nešto što je bitno, važno u smislu transparentnosti cijelog sustava da ćemo u odnosu na prvotni prijedlog koji stoji u zakonu u Upravnom vijeću Centra za restrukturiranje i prodaju uključiti i predstavnike sindikata i predstavnike poduzetničkih udruga. I na taj način zapravo kažem otvoriti te procese potpuno javnosti i to onom dijelu javnosti koji je najviše zainteresiran. Kažem, još uz neke nomotehničke prijedloge amandmana tu su i neke korekcije u članku 40. o kojima će sigurno biti riječi i kasnije a koji su došli na prijedlog HANFA-e i, prije svega HANFA-e u smislu usklađivanja sa nekim drugim zakonskim aktima. Mi smo prenijeli ranije odredbe, u međuvremenu je došlo do određenih promjena za koje nismo vodili računa u startu i onda smo i to sada predložili kao amandman. Tako da evo to je što se nas tiče, a rasprava će naravno pokazati i vaša inicijativa da li ima još možda nekih dijelova zakona koje treba korigirati. Evo hvala vam lijepa, toliko za uvod.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Kolegice i kolege predlažem da se dogovorimo o današnjem tijeku sjednice. Danas bismo trebali raspraviti točke 8., 9. i 10. S obzirom da imamo značajan broj prijavljenih kolegica i kolega za raspravu pa da ne bismo duboko u noć radili predlažem da radimo bez stanke danas pa da znate planirati svoje vrijeme. Hvala lijepa. I prelazimo na replike. Ivan Šuker prvi. Odgovor na repliku potpredsjednik Branko Grčić.
Samo vrlo kratko. Dakle kada smo govorili o nepostojanju informacija o imovini Hrvatske države onda sam prvenstveno mislio na nekretnine. Tu je dosta teška situacija s obzirom da je vlasništvo nad nekretninama razbacano po vrlo različitim institucijama kao što sam u uvodu rekao, međutim o firmama znamo sve, znamo i o dugu. Dakle ja ne želim danas recimo iz taktičkih razloga iznositi te cifre o kojima sam malo prije govorio u smislu ukupnog duga temeljem svih tih pozajmica i pomoći i potpora koje su hrvatske tvrtke dobivale prethodnih godina iz proračuna faktički da. Na to sam mislio.
Branko Bačić replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine potpredsjedniče kažete u svom uvodu da koje to bitne novine donosi ovaj zakon pa kažete da se osniva državni ured za upravljanje državnom imovinom, centar za restrukturiranje i prodaju, ja bih još dodao i dva povjerenstva vladina jedan za upravljanje strateškim trgovačkim društvima i drugo je povjerenstvo za raspolaganje nekretninama. Ja ne bih rekao da je to novost. Naime vi na ovaj način ovim modelom ovim zakonom se vraćate na ono što je u RH bilo uspostavljeno d 2010.godine. naime vi sada ukidate Središnju agenciju za upravljanje državnom imovinom AUDIO, a ovim se zakonom osniva ponovno središnji ured i s druge strane CERP dakle centar za restrukturiranje i prodaju. Mi smo 2010.godine upravo iz razloga da bi omogućili tu integralno upravljanje državnom imovnom osnovali jednu središnju agenciju. Ja moram reći da nisam vidio niti iz obrazloženja zakona a niti iz Strategije upravljanja državnom imovinom koji su to razlozi naveli Vladu da se vraća na sustav koji je bio prije i koji je upravo i od strane SDP-a kada je bio u oporbi dugo vremena napadan zbog toga što se upravljanje imovinom ne centralizira na jednom mjestu i na taj način upravo ne omogući kako ste vi tada govorili integralno upravljanje imovinom. Ja stoga ne bih rekao da je ovo novost, ovo je ustvari povratak na jedan model kojeg ste upravo vi u vrijeme dok ste bili u oporbi nazivali neuspjelim, neučinkovitim modelom. A sada uspostavljate isti onaj model koji je bio prije donošenje važećeg Zakona o upravljanju državnom imovinom. Jasno da ja ne osporavam vladi da napravi takav zaokret ali bi očekivao da će onda u obrazloženju biti uistinu obrazloženo koji su to razlozi naveli Vladu da sada uspostavi sustav koji nije novost kažem koji je bio prije tri godine. Hvala.
Odgovor na repliku potpredsjednik Grčić.
Isto vrlo kratko. Hvala vam na ovom komentaru. Naime ja se mogu u onom okvirnom dijelu složiti s vama. Dakle sustav će biti sličan kao što je bio nekad međutim problem je što u međuvremenu ovaj eksperiment sa AUDIO-m nije dao rezultate. Dakle Audio praktički u svom ovom vremenu postojanja nije ponudio niti strategiju upravljanja imovinom niti plan raspolaganja imovinom niti je uspostavio registar državne imovine. Dakle puno tih ciljeva nije realizirano i zapravo ja bih rekao suprotno tome čak su i blokirali na neki način mnoge aktivnosti. Da li je tome doprinijelo duboke promjene u hrvatskom društvu koje su povećale odgovornost javnih institucija pa su onda kod nekih ljudi stvorili taj strah od donošenja odluka bitnih, o tome možemo nagađati. Ali u principu oni nisu odradili posao za koji su bili uspostavljeni. I dan danas dakle i za vrijeme ove Vlade godinu i pol dana nisu se pomakli. Jednostavno vi nemate instrument, vi nemate jednostavno instrumenta kako ćete tu priču pomaknuti. Ako nećete malo protresti sustav i pokušati nešto pomjeriti u tom sustavu a da ljudi dobiju jednu novu dozu odgovornosti, a posebno kažem u smislu da traže načine kako se nešto može riješiti, a ne da koče provedbu određenih projekata. Uvijek naglašavam s rezervom u okviru zakonskih propisa, dakle nema pritiska političkog da se nešto rješava na silu nego uvijek sa pozitivnim zakonskim propisima. Evo jedino to mogu reći.
Branko Vukšić replika.
Uvaženi potpredsjedniče Vlade, upravo ste sada rekli da cijelu tu priču treba pomaknuti. AUDIO nije se pokrenuo u ovih godinu i pol dana. Mislim da je to svojevrsna kapitulacija, kapitulacija sustava. Kao što je i Zakon o strateškim investicijama dokaz kapitulacije pred birokracijom tako i ovo sve što ste navodili svodi se na isto. I ovaj zakon upućuje na to da se sve odluke prenose na Vladu, da je država sve više centralizirana. Ja bih to usporedio sa recimo kada bismo ovaj ekonomski aspekt usporedili sa političkim aspektom upravljanja državom tada bismo očekivali da osnujete povjerenstvo za upravljanje Hrvatskom i šta će Sabor pa da prenesete sve ovlasti na neka povjerenstva. Ionako nas je previše, bit će jeftinije, efikasnije jer i ovaj Sabor ne funkcionira onako kako vi očekujete. Prema tome mislim da je ovdje riječ o jednoj centralizaciji i jednom novom imenu za fond za privatizaciju i još jednom žarištu korupcije.
Odgovor na repliku potpredsjednik Grčić.
Mislim krupne riječi. Ja ne mogu ništa reći nego da se ne slažem s tim da to može biti sada okvir za koju korupciju o čemu vi govorite. Pa ova Vlada u ovih godinu i pol dana dokazalo upravo da radi transparentno, da je uvela u sustav rada državnih institucija vanjske članove. Ja sam to osobno predložio i napravio. Dakle, s nama na ovim ključnim radnim skupinama za investicije, za poslovnu klimu, za EU fondove sjede ljudi izvan Vlade, iz poduzetničkih udruga, iz obrtničkih komora itd., i slušaju svaki razgovor o bilo kojem projektu. A to je jedna nova dimenzija o kojoj se možda malo priča ali koja je zapravo suština djelovanja ove Vlade, transparetnost i otvorenost. Proces predstečajnih nagodbi o kojima govorim se odvija na, u velikim dvoranama tipa ove sabornice gdje dolaze svi vjerovnici koji to hoće, koji hoće doći i koji su zainteresirani i slušaju što će biti sa sudbinom tvrtke koja se restrukturira. Gdje Vladini predstavnici na neki način samo moderiraju te skupove a onda se u ime države uključuju tamo gdje treba se uključiti i u smislu pomoći i restrukturiranja i u ostalome. Dakle, kako možete transparentnije organizirati proces nego na taj način. Dakle potpuno promašeno ovo što ste rekli, potpuno promašeno. Ali ono, onaj prvi dio koji ste rekli, e s time se slažem. S time se slažem. U nekim elementima mi centraliziramo procese. Znate zašto? Pa zato što je situacija u državi takva kakva je u gospodarstvu. Znači izvanredno stanje u gospodarstvu zahtjeva izvanredne mjere. Ali vam ja želim isto tako reći da ta centralizacija ne ide na uštrp transparentnosti i, ili stvaranja bilo kakvog prostora za korupciju. O tome se radi ovdje.
Nansi Tireli, replika.
Zahvaljujem. Pa gospodine potpredsjedniče ja moram priznati da imam malo problema sa razumijevanjem pa bih vas molila da mi nešto objasnite. Rekli ste da imamo 69 tvrtki od strateškog interesa i da se tvrtka od strateškog interesa neće prodavati ali da će odlukom Vlade najvjerojatnije taj broj sa 69 pasti na 55. S obzirom evo da pričamo o Zakonu vi sada spominjete transparentnost čuli smo da nemamo kriterije odnosno nekakve pokazatelje kojima bismo mogli usporediti koje su to tvrtke dobre, koje su loše, nažalost. Molila bih vas samo da mi odgovorite dakle na temelju čega onda Vlada ako pričamo o transparentnosti može samovoljno vis a vis strategije i vis a vis zakona odlučiti koliko ćemo to tvrtki smanjiti i koliko ćemo onda to tvrtki odlukom Vlade moći prodati jer smo odlučili da one, odnosno jeste odlučili da one nisu od strateškog interesa.
Odgovor na repliku potpredsjednik Grčić.
Dakle, vrlo rado ću odgovoriti. To su trgovačka društva poput Hrvatskih cesta, Hrvatskih autocesta, autoceste Zagreb-Macelj, autoceste Rijeka-Zagreb, … [[Govornik se ne razumije.]] i HŽ infrastrukture, … [[Govornik se ne razumije.]] odašiljača i veza Hrvatske kontrole zračne plovidbe, HEP-a, PLINACRO-a i JANAF-a, vidite da su to sve tvrtke koje zaslužuju biti na tom popisu. Tu su bila recimo i naša brodogradilišta. Dakle, jedan proces koji je trajao i sada je završen i gdje su brodogradilišta bila, dakle, njihova privatizacija uvjet za članstvo u Europskoj uniji. Pa naravno da je taj problem riješen od strane ove Vlade i da sada te tvrtke više neće biti na tom spisku. Takvih primjera još nekoliko ima. Ja sam i u uvodnom dijelu što možete provjeriti iz stenograma rekao dakle u startu te tvrtke predstavljaju strateški interes ove države i s njima se neće ponašati na način da prodati pod svaku cijenu. Ne, to sam vrlo jasno naglasio nego da će se voditi računa o sudbini tih tvrtki. Ali isto tako u uvodu sam rekao da nisam isključio mogućnost da u nekoj fazi kasnije neke tvrtke od tih budu dijelom ponuđene i na tržištu. I to je jasno. To je sasvim jasno. Od nekih elemenata, dakle, nekih sastavnica hrvatskih željeznica dakle bivšeg holdinga sada razdvojenih tvrtki. Ili ne znam nekih elemenata grupe, … [[Govorni se ne razumije.]] grupe i tako dalje. Ili da ne govorim recimo tu je Petrokemija ili ne znam, evo, dakle, neće se zatvoriti mogućnost da u nekom trenutku se traži strateški partner koji će osigurati restrukturiranje i povećanje efikasnosti tih tvrtki. Jesmo li zadovoljni u ovom trenutku sa Petrokemijom? Pa naravno da nismo. Tvrtka proizvodi gubitke, cijena plina određuje te gubitke, situacija na tržištu plina će se mijenjati, možda uspijemo u budućnosti dovesti to na razinu da ta tvrtka funkcionira uspješno [[Upadica: Hvala lijepa.]] A možda ćemo u nekom trenutku [[Upadica: Hvala.]] i zatražiti učešće nekog strateškog partnera koji će poboljšati uvjete za poslovanje te tvrtke i sačuvati je možda u većinskom državnom vlasništvu ili barem uz kontrolni paket. Dakle, te mogućnosti ostavljamo uvijek.
Hvala lijepa. Vodite računa o vremenu. Goran Marić replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre kazali ste da ako ne povučemo ozbiljne poteze doći ćemo u ozbiljne probleme. A mi smo već u ozbiljnim problemima i u ozbiljnijim nego smo bili. Baš zato što se nisu vukli ozbiljni potezi. A rekli ste kao jedan razlog od donošenja ovoga razloga je i neefikasnost AUDI-a, Agencije za upravljanjem državnom imovinom. I kao da nemate na njih nikakva utjecaja, da su oni pasivni, da skoro da pružaju otpor. Pa kao da Vlada nema nikakve doticaja sa tom agencijom. Iz Izvješća o radu agencije se vidi da Upravno vijeće čine potpredsjednik Vlade i četiri ministra. Pa onda vi zapravo prozivate potpredsjednika Vlade i četiri ministra da oni ne rade svoj posao. I vi ste bili 7 dana predsjednik Upravnog vijeća AUDI-a, ne znam koji je razlog da budete samo 7 dana, ali ne može se problem riješiti osnivanjem novih agencija i to umjesto jedne dvije. Tako se nikako neće riješiti problem, ali da se koncentrira moć i da je ovo jedinstven slučaj da po prijedlogu ovoga zakona ravnatelj jedne agencije bude i predsjednik upravnog vijeća druge agencije, to je protuprirodno. Multipliciranje agencija ne može dovesti do nikakve učinkovitosti. A što se tiče registra, registar postoji u AUDI-u i oni su već vidi se na internet stranici unijeli 325839 stavki, ali ministarstva ne žele dostavljati podatke. A vi ovim prijedlogom zakona tražite još 5 milijuna kuna da bi se uspostavilo nešto što već postoji i to sa vlastitim snagama. Hvala lijepo.
Hvala. I Tomislav Klarić, replika.
… [[Govornik nije uključen.]]
Uključite mikrofon.
… [[Govornik naknadno uključen.]] zakona i ako već ignorirate saborske zastupnike kad govore o potrebi donošenja po hitnom postupku zakona, trebali ste pročitat izvješće o postupcima donošenja zakona … poslovniku Hrvatskog sabora, Ustavnog suda Republike Hrvatske gdje zabrinjava činjenica da se većina zakona donosi po hitnom postupku, da se narušava sam bit parlamentarizma i da takva praksa obezvređuje značenje demokratske procedure i obvezu njihovog poštivanja te nam omogućava javnu raspravu. Ovdje ne govorimo o 1000, 2000 ili 5000 kvadratnih metara zemljišta i u nekakvoj uspješnoj, neuspješnoj tvrtki. Ovdje govorimo o bogatstvu Republike Hrvatske i govorimo o tome kako je nekakva agencija uspješna, neuspješna, je li opravdala svoje postajanje ili nije opravdala svoje postojanje. Ja odgovorno tvrdim da je ovaj zakon prebitan i prevažan da bi se donosio po hitnom postupku, a i opasan i upravo se slažem s gospodinom Vukšićem kad pročitate članak 13. i usporedite ga sa dosadašnjim zakonom. Državni ured je dužan do 31. ožujka tekuće godine dostaviti Vladi Republike Hrvatske izvješće o provedbi … upravljanja za prethodnu godinu, to je dobro. Ali u postojećem sadašnjem zakonu isto tako piše, a vi ste to izbrisali u ovom zakonu jer ovo je copy-paste, da izvješće o provedbi plana Vlada Republike Hrvatske upućuje Saboru na usvajanje. Ovdje toga u ovom zakonu nema. Kad uzmemo u splet sve zakone koje smo donijeli po hitnom postupku, pa i ovaj prošli tjedan i o strateškim investicijama i o poslovnim zonama, ovdje ugrađujete da će taj središnji državni ured davati mišljenje i suglasnost na prostorne planove poslovnih zona jedinica lokalne samouprave. Centraliziramo državu još više, onemogućavamo jedinice lokalne samouprave da same razvijaju svoj prostor i ne možete reći da AUDI nije bio učinkovit…
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme. Hvala. Odgovor na repliku, potpredsjednik Branko Grčić.
Pa da, mi smo relativno kratko, ali jasno podcrtali što je razlog da tražimo hitnu proceduru, jednostavno zato što Hrvatski sabor s ovim tjednom završava zasjedanje i koliko sam ja shvatio tek 20. rujna nastavlja s radom. Hrvatska Vlada će imati vjerojatno godišnji odmor između 1. i 15.8. i to je bitna razlika. Mi cijelo ovo vrijeme moramo raditi, mi ne možemo čekati. Mi ako čekamo 20. rujna i iza toga za drugi krug rasprave ja ne znam gdje ćemo doći, pa kad ćemo krenuti u ovaj ozbiljni korak primjene strategije o kojoj je vođena široka rasprava. Jedan od ključnih elemenata te strategije je bio i prilagodba sustavu upravljanja imovinom. Mi nemamo vremena za čekanje i naša je procjena bila da možda u ovom trenutku je najbolji izlaz da to prije raspusta za Hrvatski sabor riješimo to i da Vladi date ovaj jedan, dva ljetna mjeseca da kompletno pripremi sustav i da najesen možemo normalno radit. Nema drugog razloga.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Na redu su klubovi. U ime kluba Hrvatskih laburista kolega Branko Vukšić.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvaženi potpredsjedniče Hrvatske Vlade sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo upravo je gospodin potpredsjednik Vlade rekao jednu rečenicu, mi moramo raditi, zato donosimo po hitnom postupku ovaj zakon, međutim maloprije je rekao da godinu i pol dana se nije ništa napravilo, znači godinu i pol dana se ništa nije radilo jer kad se radi vjerojatno se i nešto napravi. I ovaj zakon je pun kontroverzi. Kao što je vaš odgovor na moju konstataciju da je ovaj zakon moguće žarište korupcije jednostavno ja ga ne shvaćam. Zbog čega, zato što kad je Kukuriku koalicija došla na vlast korupcija je odrezana nožem, nema više korupcije. Ne, korupcije ima, samo se o korupciji ne govori, o korupciji se ne govori. Nema više ono nulta točka korupcije, nema više, nema tolerancije, nulta tolerancija prema korupciji. O korupciji se više u javnosti ne govori, mediji ne pišu o korupciji kao da smo postali odmah pošteno društvo. Ovaj zakon jest moguće žarište korupcije zbog toga što se stavlja, a o tome ću reći u raspravi, u ruke jednog tijela, jednog čovjeka ogromna moć, ogromna vlast, apsolutna moć, apsolutno korumpira, to bar znamo. Na samom početku, zašto donosimo po hitnom postupku? Ovo je prevažan zakon da bismo ga donijeli po hitnom postupku. Javnosti je ostavljeno za raspravu punih šest dana, punih šest dana o tako važnim stvarima je dovoljno za raspravu, dovoljno je za upoznavanje zakona, dovoljno je klubovima za pripremu zakona i dovoljno je vjerojatno za kvalitetniju raspravu. Traži li uopće netko u ovom Saboru kvalitetnu raspravu iz Vlade? Očito ne, jer se ne uvažavaju mišljenja i svaka naša primjedba i svaki naš stav se dočekuje na nož kao nešto što nije dobro došlo. Ako se argumenti javnosti ne samo da ne žele uvažiti već se ne žele niti čuti, jer upravo govori ta činjenica da je ostavljeno samo šest dana za raspravu tada je ovaj, tobože demokratski čin koji sada mi izvršavamo ovdje u Hrvatskom saboru čista farsa. To će se u petak ili ponedjeljak ili subotu kad ćemo zadnji dan zasjedati izglasati i to je već odlučeno sve što unutra u zakonu piše. Iako i danas govorimo o imovini svih građana Republike Hrvatske, jer imovina u vlasništvu Republike Hrvatske je i imovina hrvatskih građana prema njoj se Vlada odnosi kao prema prčiji, kao prema čačovini, kao prema djedovini. Pa zato je Kukuriku koalicija ili Zoran Milanović ili potpredsjednik Vlade gospodin Branko Grčić odlučio upravljanje tom imovinom povjeriti jednoj osobi – šefu Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom, DUUDI ga skraćeno zovemo. Zapravo to je njegova skraćenica, odnosno to je novo ime Fonda za privatizaciju. Na taj način predstojnik ureda postaje jedan od najvažnijih, najmoćnijih u Hrvatskoj, ima najviše mogućnosti utjecaja na najveće hrvatske vrijednosti tim više što se upravljanje i raspolaganje državnom imovinom u potpunosti centralizirati i to stupicom postavljenom, zapravo koja je čista floskula centralizacija vlasništva i upravljanja što piše u zakonu, decentralizacija korištenja. Da, decentralizirat će se korištenje samo na koji način. Kada je toliko moći koncentrirano u rukama samo jednog čovjeka, pa makar za predstojnika tog DUUDI-a angažirali Chuck Norrisa stvara se prostor za razne manipulacije i korupciju kao što sam rekao na samom početku, tim više što se zakonom u članku 6. javnosti podastire ne samo da će sve najvažnije odluke u upravljanju i raspolaganju državnom imovinom, te o vođenju registra državne imovine donositi jedan čovjek. Tko određuje što je najvažnije i tko određuje i komu je što najvažnije? U zakonu mora stajati da se objavljuju sve informacije, a piše da će se objavljivati samo najvažnije odluke. Zbog čega se ne objavljuju sve informacije kada smo dužni u Zakonu o pristupu informacijama objavljivati sve informacije. Znači, u zakonu treba stajati da se objavljuju sve informacije o upravljanju državnom imovinom i odluke. Ovlasti Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom su takve da se s pravom možemo zapitati zbog čega uopće imamo Vladu i zbog čega uopće imamo ministre? Zbog čega imamo potpredsjednike Vlade kada će ovaj jedan centar ekonomske moći sve to moći učiniti bez ikakve kontrole? Tko su ti ljudi koji će biti po moći i stvarnome utjecaju iznad premijera, koji će biti iznad primjerice i ovdje prisutnog potpredsjednika Vlade gospodina Grčića. A do sada smo čuli repliku od gospodina Šukera i do sada ili ne znam tko je govorio se ispričavam i u AUDIO-u su sjedili ljudi koji su bili u vrhu Vlade i koji jesu u vrhu Vlade i sjede ti ljudi. Kako sad najedanput ti isti ljudi će biti efikasni i dobro će upravljati državnom imovinom, a do sad samo zbog toga što se to drukčije zove i što je struktura tijela drukčija najedanput će postati revni, dobri upravljači. Pitanje je, znači ako će ti ljudi biti iznad Milanovića i Grčića, znači da su oni sposobniji, da su efikasniji. Pitanje je gdje se kriju ti ljudi, koji su to ljudi, kako ih je Vlada pronašla? Recimo koji će to primjerice Todorićev ili Tedeschiev menadžer ured hrvatskih tajkuna zamijeniti Uredom Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom? Hoće li to raditi za desetak tisuća kuna plaće? Sasvim sigurno da u Hrvatskoj ima sposobnih ljudi. Ako hoće tada će imati pretpostavljam neki drugi interes kao što ga je imao sugeriraju nam to događaji pri kraju mandata i nakon odlaska iz HNB-a i bivši guverner druge interese. Velike gazde nagrađuju svoje službenike velikim novcem ma gdje god se trenutno nalazili i na kojem god poslu vjerno služili. Ako pak neće u državnom uredu raditi najsposobniji menadžeri radit će najodaniji i najpodobniji što nas i praksa uvjerava u tu tvrdnju. Znamo da nas se uvjeravalo kako će državna poduzeća postati privredni nukleus, kako će državna poduzeća pokrenuti gospodarstvo u Hrvatskoj, privredu. I što se dogodilo? Sami ministri, predsjednik Vlade, potpredsjednici Vlade priznali su pogriješili smo, krive ljude smo stavili, a zaklinjali su se da su to upravo pravi ljudi kad smo upozoravali da ljudi sa tim biografijama, znači stranački aparačeki ne mogu vladati državna poduzeća tada su rekli da smo politikanti kao što će vjerojatno se i ova diskusija zato što upozorava na probleme u zakonu okarakterizirati politikansko. Svemoćni DUUDI-jev Chuck Norris moći će raspisati, mada mu to zbog svekolike sposobnosti i ne treba, osnivanje povjerenstava. Što će povjerenstva raditi? Izrađivati će nacrte provedbenih propisa ovih zakona. Tko određuje način rada povjerenstva? Predstojnik. To je onaj predstojnik, svemoćni predstojnik. Hoće li članovi povjerenstva raditi besplatno? Neće, dobivat će naknadu. Koliko iznosi ta naknada? Mi ovdje to ne znamo jasno. Ne zna vjerujem ni gospodin potpredsjednik Vlade, ne zna uvjeren sam ni gospodin Milanović ali zna predstojnik. To je taj moćni, znači predstojnik ima sve u svojim rukama. Po kojim kriterijima će predstojnik određivati naknade članovima povjerenstva? Po vlastitim kriterijima. Jer kriteriji nisu jasni. Ljudi koje će izabrati predstojnik, koje će izabrati ljude predstojnik? Normalno ljude od povjerenja, ljude bliske koaliciji na vlasti, ljude koji će bespogovorno provoditi politiku Kukuriku koalicije ili nekog od njegovih moćnika. Kada se ovaj zakon usvoji, a usvojit će se, nitko uopće i ne dvoji da se neće usvojiti u petak ili subotu ili ponedjeljak osim što se nekretnine u državnom vlasništvu mogu darovati jedinicama lokalne i područne samouprave, državnim poduzećima kao što i prije reče potpredsjednik Vlade gospodin Grčić i ustanovama nekretnine se mogu darovati i drugim fizičkim i pravnim osobama ako Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Povjerenstva za raspolaganje nekretninama posebnom odlukom utvrdi da darovanje primjerice nekom od hrvatskih tajkuna u interesu RH. Vlada može nekretninu u vlasništvu RH darovati fizičkim i pravnim osobama ako se tim darovanjem potiče gospodarski napredak, socijalno blagostanje građana i briga za gospodarski razvitak svih krajeva RH. A kao što to reče ne tako davno bivši prvi potpredsjednik Vlade Radimir Čačić interes, citat je to, interes Ivice Todorića je interes RH. Što nije točno. Naravno da se to neće dogoditi jer ipak Vladi je najpreči interes RH. A interes RH će odsada biti predmnijevam da se svi građani Republike stambeno zbrinu. Dakle, očekujte da će Vlada sve svoje prazne stanove darovati svojim građanima kako bi bili zbrinuti i sretni i kako bi bio interes RH zadovoljen. Posebna priča je Registar državne imovine. Treba ga što prije napraviti kao što svaka Vlada obeća i ne napravi se ništa. Sve su Vlade dosada kapitulirale pred birokracijom, o čemu uostalom svjedoči Zakon o strateškim investicijama. Ono što bi trebale raditi državne službe odsada će raditi izravno Vlada. Je li to interes RH? Je li interes RH da ulagači na građevinsku dozvolu čekaju nekoliko godina te da se napokon posla požurivanja izdavanja dozvole prihvate sami ministri? Zbog čega ne radi državni aparat? Zbog čega preskačemo, čak je i prvi potpredsjednik Vlade kad je još bio na dužnosti rekao izgubili smo bitku sa birokracijom. I sad donosimo posebne zakone kako bismo zaobišli birokraciju, a birokracija će i dalje raditi poslove onemogućavanja ulaganja u RH. Ovaj će zakon vjerojatno stupiti na snagu za 10-ak dana. I tada će Državni ured od Agencije za upravljanje državnom imovinom preuzeti sve radnike, uredsku opremu, dokumentaciju i druga sredstva za rad. Bivši radnici agencije sada postaju državni službenici. Tako predviđa ovaj zakon. Ali ne i Zakon o radu prema kojem su radnici AUDI-ja zaposleni. Jednostranom odlukom ti radnici ne mogu postati državni službenici, naročito ako im se priječi uživati stečena prava. Opet će posla imati sudovi, opet će neka druga Vlada plaćati velike naknade zbog krivih poteza i odluka. DUUDI će dio novca i državnog proračuna potrošiti čujemo na uređenje neeadekvatnog prostora u Dežmanovoj ulici, prostora koji ima ogromnu nekad prestižnu kancelariju za predstojnika. U toj su kancelariji podsjećam stolovali moćnici Katedrale hrvatskog duha Antun Vrdoljak, Ivica Mudrinić, Mirko Galić, ministar pravosuđa Orsat Miljenić. Iako radnici AUDI-ja i DUUDI-ja imaju i namještaj i računala i automobile nabavljat će se, dobili smo informacije, novi namještaj, računala, novi automobili. Pa neće se valjda predstojnik voziti u centar grada u Dežmanovu, prestižnu Dežmanovu, prestižnu kancelariju starim autom i sjediti u staroj fotelji. Sudeći po brzini kadrovskih promjena moguće je da predstojnik čak niti ne uspije fotelju prilagoditi svojemu tijelu. Hvala lijepa.
Prelazimo na replike. Igor Rađenović, izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa uvijek sam u dilemi zapravo da li replicirati kolegi Vukšiću ili ne jer zapravo pitanje je koliko zapravo to sve skupa ima smisla, ali dobro. U dobrom dijelu, kažem kolega Vukšić je govorio dakle o Strategiji upravljanja državnom imovinom, govorio je o nekim drugim zakonima, a ovaj zakon je zapravo samo izvedenica onoga što smo dakle izglasali svi mi ovdje zajedno uz praktički podršku gotovo svih klubova dakle Strategiju upravljanja državnom imovinom koja je ocijenjena dobrom i kvalitetnom, dobrim presjekom i zapravo ovaj zakon je derivat svega toga. Ali zašto sam se javio za repliku? Bazirali ste svoju raspravu kolegu Vukšiću na neopisivoj i neograničenoj moći tog tijela koje i danas postoji, dakle Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom, i njenog prvog čovjeka. Uspoređivali ste ga čak i sa u vicevima poznatim Chuckom Norrisom, tri, četiri puta ste to spomenuli. Govorili ste o tome da je iznad Milanovića, iznad Grčića itd., itd. Ja moram priznati da je to efektno. To je efektno kad vi to govorite za govornicom onim rijetkim građanima koji to gledaju. To će biti efektno i kada prenesu naše televizije u Dnevniku ali to naprosto nije istina. Kolega Vukšiću to naprosto nije istina. Samo članak 54. jasno govori o tome kako će se raspolagati državnom imovinom, tko ima kakve ovlasti. Znači, jednako kao i dosada ravnatelj ima do milijun kuna, sve odluke od milijun do 100 milijuna kuna donosi povjerenstvo koje se sastoji od potpredsjednika Vlade dakle ministra Grčića, ministra pravosuđa, financija, graditeljstva, poljoprivrede, turizma i obrane. Čuli smo … neki dodatak ali da sada ne idem još u to, prema tome ništa se neće događati netransparentno i nepostojeće. Sve odluke preko 100 milijuna kuna donosit će Vlada, prema tome jednostavno kažem nije neuobičajeno ali vi ste govorili nešto, moram priznati medijima efektno što zaista ne piše u ovom zakonu. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Kolega Rađenoviću malo prije je potpredsjednik Vlade gospodin Grčić rekao da se godinu i pol dana se nije mogao naći model kako da se utiče na AUDIO iako tamo sjedi i potpredsjednik Vlade i ministri u Vladi, prema tome u povjerenstvu će isto sjediti potpredsjednik i ministar Vlade i ako su ti isti ljudi nisu imali na AUDIO kako će imati na ovu novu organizaciju na povjerenstvo kako će imati utjecaja na tog moćnog čovjeka. Prije svega ako mislite da sam ja bio kontradiktoran poslušajte što ste vi sada rekli i što se godinu i pol dana napravilo i sada bi mi trebali imati povjerenja nakon godinu i pol dana uzaludnih trudova da će sada kao 1.9.kao rukom odnešeno nestati svi problemi i sada će nova organizacijska shema pomoći da se adekvatno upravlja državnom imovinom. Naprosto to ne vjerujemo. I ovo nije bilo zato da bi bilo efektno i da bi bilo efektno medijima nego zbog toga upozorio sam na probleme koji će se pojaviti, da na način kako ja to i i inače radim, a ne na vaš način. I sasvim sigurno da ne bih izabrao nikad takav način.
Josip Đakić replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega Vukšić stvarno ste dobro konstatirali da ovaj zakon je kontradiktoran sa strategijom kao prvo raspolaganja državnom imovinom u kojoj jasno govori se o tome da nema darovanja. Dok u ovom zakonu je darovanje na prvom mjestu od oblika koji se mogu koristiti u upravljanju i raspolaganju državnom imovinom. Jednako tako blokada od godinu i pol dana da se nije ništa konkretno radilo u AUDIO-u jasno govori o tome da se moraju ostvariti i zakonske pretpostavke i usklađenje sa državnim odvjetništvom i sa svim pravnim normama koje imamo u današnjem našem pravosudnom sustavu. Jednako tako i na ovaj zakon koji je u hitnoj proceduri Ministarstva pravosuđa je na 8 stranica dalo primjedbe koje nisu niti uslišene niti razmotrene, niti uvrštene u ovaj zakon. stoga ste dobro konstatirali da je on najvjerojatnije jedno dobro žarište i mogućnost buduće korupcije. Jednako tako dug koji postoji u AUDIO-u koji će biti prenesen na neko novo od 3 milijarde 300 tisuća kuna pa sa novim kreditom kojim se žele pokrpati rupe ili potrebe državnih tvrtki koji se traži a nijedna banka ga ne da, jednako tako govori o jednom novom katastrofičnom stanju u državnoj imovini, kada zaključimo da državnu imovinu koriste neki dužnosnici po 7 kuna ljetujući na Brijunima, koristeći i druge povlastice kao što je to današnji potpredsjednik Sabora bivši saborski zastupnik, današnja ministrica i tako redom onda možemo znati o čemu se radi da će jedna osoba će moći dijeliti imovinu, a jednako tako i usluge te imovine kako se prohtje kome.
Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Đakiću kada ste spomenuli Strategiju upravljanja državnom imovinom samo trebam jedan nesporazum ovdje pojasniti, prije je potpredsjednik Vlade gospodin Grčić govorio da postoji 69 tvrtki od strateškog interesa za RH i da će to biti svedeno na 55, međutim u strategiji piše 27 i to smo usvojili i vjerojatno je Sabor usvojio. Da, strategija i ovaj Zakon o kojem danas govorimo su se potiru u nekim stvarima i upravo ovo oko darovanja. Darovat će se po nekretnine darovat će se po nejasnim kriterijima i sasvim sigurno da kada rade to uski krug ljudi da postoji uvijek sumnja kada ne postoje pravi kriteriji i kada se kaže u jednom od članaka da će se najvažnije informacije biti transparentno objavljene. A tko će određivati koje su te najvažnije, što su najvažnije informacije? Jednostavno predsjednik može reći da je informacija o tome da je nekom nešto darovano a uopće nije važno jer to nije strateški interes RH znati kome se što darovalo. Prema tome ovaj zakon je prije svega nije dobar i za zakon je trebalo dva čitanja, trebalo je uvažiti primjedbe, trebalo je omogućiti široku javnu raspravu i tada bi sasvim sigurno sve ove sumnje koje sam ja govorio opravdanost mogućnosti nekih zlouporaba. Nitko ne govori da je ova Vlada korumpirana ili da su neki ministri korumpirani ali omogućuje se uskom krugu ljudi da odlučuju. A prije sam spomenuo da apsolutna moć korumpira i to je dokazano ne samo u našem društvu u svim društvima.
Branko Hrg replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Vukšić vi ste u svojoj raspravi spominjali stanove, a onda spominjete također i ova darovanja posebno jedinicama lokalne samouprave. ne znam dali znadete da je trenutno u odvijanju jedan proces otimanja stanova jedinicama lokalne samouprave od strane države zajedno sa stanarima i to sa zaštićenom stanarinom, da se dnevno prepisuju stanovi koji su bili dati nekad ono devedesetih godina na upravljanje lokalnoj samoupravi sa zaštićenim stanarima i stanarinama da se sada prenose na državu. Valjda ćemo u ovom drugom dijelu dobiti to natrag vraćeno. Nemam ništa protiv toga da se daruje lokalnoj samoupravi što ste i vi sami rekli ali moraju biti jasna pravila. A ovo što ste kazali za ovaj naš zanimljivi lik iz serija Chuck NOrris ma nije šef svih nekretnina u Hrvatskoj budući Chuck NOrris. Chuck Norris će trebati da kontrolira sve ono što bi se radilo jer on ima takvu ulogu pravednika da istražuje što se događa. On bi trebao ustvari biti potreban kasnije. Jer kada mi htjeli stvarno pravu transparentnost, kada bi htjeli stvarno vidjeti što se sve događa onda bi u ovom članku 54. ipak možda trebalo u nekoj stavci biti i Hrvatski sabor kao ipak tijelo izabrano od hrvatskih građana izravno na izborima pa da i Sabor dobije mogućnost da raspravlja o tim izvješćima i da zna točno što se događa a ne da ćemo samo moći pročitati negdje kako je što kome dodijeljeno, kako je što kome prodano.
Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Evo kolega kada ste spomenuli Chuck Norrisa sada ću vam reći da je i on jedanput pogriješio i to kada je pomislio da je pogriješio. Čitavo vrijeme sve se Vlade zaklinju u decentralizaciju. Upravo ovaj Zakon dokazuje da nema ništa od decentralizacije, jednostavno kaže se u Zakonu da će se uporaba korištenje da će se decentralizirati. Međutim, sve odluke se centraliziraju. Prije potpredsjednik Vlade gospodin Grčić je rekao da centralizirati ćemo jer smo u teškoj ekonomskoj situaciju. Sasvim sigurno da jesno i to je činjenica i da ekonomska situacija ova u kojoj danas jesmo nije posljedica samo činjenja ove Vlade nego mnogih Vlada prije toga koje nisu činile ono što je trebalo, svjetska kriza i sve ovo ostalo. Međutim, to se neće poboljšati ukidanjem transparentnosti, to se neće poboljšati načinom da se skoncentrira moć u što manjem krugu ljudi. I to onih ljudi koji su obično pod kontrolom stranaka. Znači to su podobni. Stručnjaci se nikada neće dati kontrolirati zbog toga što znaju svoj posao raditi i neće sasvim sigurno se povinovati pod političkim pritiscima i političkim odlukama. Zato mi stručnjake i ne možemo dobiti u državna poduzeća, državne tvrtke ili neke od agencija jer neće raditi za mali novac i neće raditi i kada jesu entuzijasti neće raditi pod političkim pritiscima jer nemaju zapravo nikakvu, onu stvarnu moć koju bi trebali imati da upravljaju državnom imovinom.
Tomislav Klarić, replika.
U pravu ste kada govorite o obvezi ili neobvezi donošenja ovakvog Zakona po hitnom postupku. Ponovo ponavljam nema niti jednog opravdanog razloga da se ovakav Zakon donese po hitnom postupku. Naročito iz razloga jer se radi o ogromnoj vrijednosti bogatstva ovoga naroda i države. Kada govorimo o mehanizmu i vremenskom roku čekanja javne, provedbe javne rasprave ni to ne stoji. Imate državnu agenciju, imate alat u svojim rukama, upravljate njome, imate tih 225 ljudi koliko ste rekli i koliko ih mislite smanjiti za 25 na 200. Čak ste u postojećem Zakonu izbacili iz ovoga Zakona da se podaci o postignutim ciljevima više ne objavljuju ni na Internet stranicama agencija onda budućeg državnog ureda za upravljanje i državnom imovinom. I kada govorimo o tome da agencija nije radila ili da Državni ured za upravljanje državnom imovinom radio loše ili ovaj dobro ili onaj loše ja sam taj koji već 10 godina … [[Govornik se ne razumije.]] pragove Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom i Agencijom i svjestan sam problema s kojima se svi ti ljudi tamo nalaze sa tisućama zahtjeva od jedinica lokalne samouprave, od trgovačkih društava i svega ostalog. I činjenica da ovakav Zakon ne vodi ničemu dobrom, kada se sve centralizira, kada se odlučuje sve sa jednim mjestom. I kada se povežemo i vratimo na Zakon o strateškim investicijama u kojem je predložena odredba kojom se određuje da zemljište u vlasništvu države može prodati investitoru bez javnog natječaja po procijenjenoj vrijednosti sudskog vještaka ukoliko se to tako odluči na vrhu. Kada vidimo da je izbačeno da se o ovom Izvješću državne buduće agencije raspravlja, Izvješće usvaja na Hrvatskom saboru, kada vidimo sve ovo što ovdje piše i odabiru kandidata za članove i predsjednike uprava trgovačkih društava se mogu ili putem javnog natječaja ili putem posredstvom specijalizirane agencije na koji način će se postavljati svi ti ljudi. Čitav koloplet ovoga Zakona jednostavno nije dobar, [[Upadica: Hvala lijepa.]] zahtjeva široku javnu raspravu i baš me zanima što će pravni stručnjaci reći na svaku točku ovoga Zakona.
Hvala lijepa. Molim vas vodite računa, replika traje 2 minute, odgovor na repliku 2 minute. Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Klariću, da, u godinu i pol dana velika većina zakona donesena je po hitnom postupku. I sada da se vide ti rezultati tih hitnih postupaka, ljudi bi rekli, O.K. počela je Vlada raditi, ozbiljno misli, ozbiljno djeluje. Međutim, ne vide se rezultati tih hitnih postupaka. Čak dapače, mnogi zakoni koji su doneseni po hitnom postupku bili su ispravljani na njega u toku same rasprave koja je vrlo kratka, dolazi iz Vlade nekoliko desetaka amandmana. Međutim, pitanje je zbog čega se čekalo sa ovim Zakonom do posljednjeg trenutka. Do zadnjega tjedna. Zbog čega se hrvatski laburisti su upozoravali na strategiju. Dobro znate i da smo zbog toga i podnijeli tužbu što nema strategije, što je počela privatizacija strateških tvrtki bez strategije koja je zakonom propisana da mora se donijeti prije nego što se počne privatizirati recimo Hrvatska poštanska banka ili Croatia osiguranje. To se trebalo uraditi u prvih 6 mjeseci i sasvim sigurno da bi bilo puno lakše Vladi danas raditi ono što misli početi raditi od jeseni.
Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Kolega Vukšić govorili ste o kratkom vremenu javne rasprave i da nije dobro donositi ovakve zakone po hitnom postupku. Moram kazati da javna rasprava još traje. Ako pogledate Internet stranice Vlade vidjeti ćete da iako je Vlada ovaj Prijedlog Zakona usvojila na Vladi održanoj 4. srpnja da savjetovanje sa javnošću traje do 10. srpnja. Koliko je to besmisleno? Donesu a rok do 10. srpnja savjetovanje sa javnošću. Kad ste govorili o članovima povjerenstva i upravnom vijeću AUDI-a pa i u Povjerenstvu Vlade za upravljanje strateškim trgovačkim društvima, i u Povjerenstvu Vlade za upravljanje nekretninama koje je predviđeno ovim prijedlogom zakona sjede upravo ministri i potpredsjednici koji i sada sjede u Upravnom vijeću AUDI-a. Zar će nova institucija ili nova ulica iz Lučićeve u Dežmanovoj ili novi namještaj i nova fotelja povećati učinkovitost tih istih ljudi? A u obrazloženju prijedloga zakona, vi ste govorili i o automobilima i o troškovima, u obrazloženju prijedloga zakona u izvorima potrebnih sredstava za provođenje zakona je navedeno pola stranice, ali u tekstu koji je bio na Vladi to je na stranici i pol i tamo točno piše da će se kupovati novi automobili i da će se raskinuti ugovori sa svim radnicima u AUDI-u i da će se zakupiti prostor u Dežmanovoj po 12 eura, ali je to izbačeno na putu od Markova trga do donošenja prijedloga u Sabor. Na samo 50 metara se izgubila jedna stranica tog teksta jer nije zgodno da to mi vidimo ovdje u sabornici. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Mariću, da, nije dobro, možda se zbog toga tako na brzinu i donosi ovaj zakon što nije dobro da javnost se upoznaje sa svim segmentima ovoga zakona. Uglavnom savjetovanje sa javnošću, vinovnici smo, nije urodilo plodom ni u drugim zakonima koji su bili u dva čitanja jer se riječ i savjet javnosti ne uvažavaju ili se uvažavaju vrlo rijetko, znači oni su raritetni. Ovo što ste govorili o dva povjerenstva u kojima će sjediti također zapravo isti ljudi, znači oni ljudi koji godinu i pol dana nisu mogli utjecati na učinkovitost AUDI-a sada će od jeseni sa novim zakonom biti drukčiji, sve će biti drukčije od jeseni. Ja da vam kažem iskreno, ja želim da bude sve drukčije od jeseni.
I Nadica Jelaš, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolega Vukšiću, vi ste u svojoj raspravi rekli da se Vlada odnosno država odnosi prema državnoj imovini kao prema prčiji, da ne govorim o Chucku Norrisu čije je spominjanje, dakle spominjanje imena takvih likova u ovako ozbiljnom kontekstu kad se razgovara o sudbini državne imovine i na ovako ozbiljnom mjestu kao što je državni parlament je doista i neprimjereno, ja bih rekla i degutantno. Dakle oporba ima doista pravo da kritizira, ali upravo je nevjerojatno kolika je vaša potreba da sve unaprijed ocrnite, da devalvirate svaki pokušaj Vlade da uvede red, da usustavi konkretno u ovom slučaju imovinu ove države, da je stavi dakle u funkciju, da ta imovina ne bude državi trošak već izvor solidnih prihoda. Dakle 20 godina nijedna od prethodnih Vlada nije uspjela niti identificirati tu državnu imovinu, a kamoli utvrditi njezinu tržišnu vrijednost. Fond za privatizaciju je loše upravljao tom imovinom i sveo se na to da infuzijama iz državnog proračuna, dakle novcem poreznih obveznika na silu održava na životu državna poduzeća koja su zapravo bila mrtva. Dakle ova Vlada je u jednom izuzetno kratkom vremenu napravila jako puno vezano za državnu imovinu i to je zapravo dokaz da se ne odnosi prema državnoj imovini kao prema prčiji kao što ste vi rekli. Ja vas molim da date vremena da ova Vlada odradi posao vezano za tu imovinu pa onda kritizirajte ako ne budete zadovoljni.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Da, naučeni smo od vlasti da nam uskraćuje pravo na kritiku i na stil kojim govorimo. Prvo kolegice, neozbiljno je na ovakav način tretirati državnu imovinu. Zadnji tjedan ovako važan zakon bez javne rasprave po hitnom postupku donosite u Hrvatskom saboru, to je grijeh, ne neozbiljnost. To je grijeh. Vi se odnosite tako prema državnoj imovini kao da je prčija i zato sam to rekao. Nemate pravo na to, to nije vaša imovina, to nije imovina SDP-a, HNS-a i drugih koalicijskih partnera nego je to državna imovina. I godinu i pol dana niste ništa napravili po tom popisu, morali smo vas upozoriti, gospodin Lesar je podnio tužbu zbog toga što ste počeli privatizaciju Croatia osiguranja i Hrvatska poštanske banke, a za to niste imali pravnoga osnova i vi ćete govoriti o ozbiljnosti. Dajte se uozbiljite.
Malo spustimo tenzije. Nastavljamo sa raspravom. U ime kluba nezavisnih zastupnika… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Damir Kajin, replika.
Da, treba doći sigurno do promjene u AUDI-u, ali ne samo tako da se dovede nove ljude već jednako tako da idemo i sa novim zakonom koji će početi jamčiti jedne posve nove odnose. Ma svi mi znamo da je taj sustav naprosto bio neučinkovit i da je AUDI između ostalog paralizirao sustav i nešto treba naprosto promijeniti. Ali nisam se javio zbog ovoga, javio sam se zbog jedne druge rečenice koju ste spomenuli, da nitko neće sa 30 ili 40 tisuća kuna ja ću reći iz ovih velikih kompanija, najbogatijih kompanija doći u državne tvrtke ili u te institucije za 12, 14 ili 16 tisuća kuna, a vidimo da dolaze. Ne zato što je u državnim tvrtkama najsigurnija plaća pa i tamo gdje loše stoji znači u tom javnom sektoru, već stoga što im je to slažem se s vama prijelazni poslovni zadatak. Međutim i spomenuli ste neke ljude. Zamislite upravljati šta ja znam sada Hrvatskim autocestama sa 12, 13 ili 14 tisuća ljudi kada morate otpustiti ne znam koliko stotina zaposlenika ili jednom Hrvatskom radiotelevizijom. Ali zašto to govorim, jer su mnogi ali ne u ime ove Vlade, onih ranijih vlada znači u ime Vlade vršili privatizacije i banaka i telekomunikacijskog sektora i potom završili kao direktori u ovim novim privatiziranim sustavima koje su preuzimali stranci. I ja mislim da to na neki način valja zakonom zabraniti. Ne možeš postupak privatizacije za ovu Vladu provoditi u ime ove Vlade, a na kraju rukovodni kadar kako se nekada govorilo završiti u onoj ili kod ove nove ekipe uglavnom kod ovih novih stranaca koji preuzimaju hrvatske kompanije. Mislim da smo tu negdje na istim pozicijama.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Kajin, slažem se mnogi koji su radili u državnim tvrtkama pripremali su se upravo za privatni biznis i znamo te slučajeve najuspješnijih, recimo čovjeka koji prima dnevno jednu prosječnu hrvatsku plaću i još je savjetnik i predsjednika Vlade za ekonomiju i predsjednika države. I slažem se sa vama da bi to trebalo zakonom zabraniti, jer mnoge države imaju u zakonima ugrađeno da ljudi koji upravljaju određenim tvrtkama nekoliko godina se ne mogu baviti poslije toga istim ili sličnim biznisom, a ne da uđu u privatnu tvrtku, pripreme teren, nakon toga si privatizira tu tvrtku i naglo postaju milijarderi.
I sada će u ime Kluba nezavisnih zastupnika vrijeme podijeliti kolege Damir Kajin i Ivan Grubišić. Kolega Grubišić prvi, izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministre i suradnici, kolege i kolegice saborski zastupnici. Klub nezavisnih zastupnika u Hrvatskom saboru podržat će donošenje ovog zakona uvažavajući razloge koje je iznio sam ministar, da je potrebno u ovu materiju intervenirati kako se ne bi gubilo vrijeme. Ali pod pretpostavkom što je i ministar rekao da ovaj zakon je otvoren, da prihvaća amandmane i kritike koji će se ovdje iznijeti u čemu se ja slažem. Dakle, to nije uzmi ili ostavi, nego je otvorena rasprava da se doprinese poboljšanju ovoga zakona. Da je potrebno donijeti Zakon o upravljanju državnom imovinom to je trebalo odavno učinit da država zna što posjeduje kao i jedinice lokalne uprave i samouprave. Tu vlada jedno bespravlje, jedan voluntarizam povjeren pojedinim ljudima koji sa državnom imovinom, nekretninama, poslovnim prostorima upravljaju po svome čefu i po svome interesu. Stoga je potrebno ovaj zakon donijeti, odrediti pravila igre. Ali ono što bih napomenuo u čemu smo osjećam hendikep i nas saborskih zastupnika, a i ljudi koji u agencijama i povjerenstvima rade, a to je bez promijenjene svijesti kod čovjeka i bez obzira na stručnu spremu koja je potrebna ali znamo da najstručniji ljudi mogu biti i moralno jako upitni ljudi. Zato je potrebno razvijati osjećaj osobne odgovornosti za opće dobro, to naglašavati i ako imamo čovjeka koji je u sebi razradio te elemente etičnosti i moralnosti onda ga možemo postaviti na bilo koje mjesto i sve će ići dobro. Ako imamo samo stručnjake za pojedina područja, a potrebni su a nema ove prepoznatljive dimenzije etičnosti, pravednosti, solidarnosti onda od tih promjena neće biti ništa ili će biti vrlo slabi učinak. Mi mijenjamo strukture, ne mijenjamo ljude i to je osnovni problem. Treba promijeniti nositelje, a to su ljudi da bi se strukture promijenile. Bez promjene ljudi i njihove svijesti i njihove odgovornosti same promjene zakona bit će tehničke prirode i neće donijeti one očekivane rezultate koje građani Hrvatske očekuju. Ja apeliram na kolege i kolegice da oni koji na poseban način je ovo struka kao što su pravnici, ekonomisti, menadžeri, da dadu svoj doprinos poboljšanju ovoga zakona kroz određene amandmane, da zakon prihvatimo, da Vlada na tome radi ne očekujući da će preko noći doći učinkovite i dobre promjene, jer proces izgradnje čovjeka kao moralne osobe ne traje dugo. Znam ponoviti često puta samo dok smo živi. Nama je potreban odgoj, nama je potrebno drukčije razmišljanje, nama su potrebni ljudi sa etikom i moralom, pa bilo koji posao ili dužnost da im povjerimo bit će sve u redu. Dok ne poradimo na sebi, na svojoj profilizaciji morala i etičnosti od ovih zakona ostat će samo mrtvo slovo na papiru. Imat će se dojam da radimo, da smo toliko vremena potrošili, ali učinka neće biti. S ovim trebamo imati strpljenje. Ne navijam ni za jednu ni za drugu stranu, oporbu ili stranke na vlasti, nego apeliram na nas sve skupa da poradimo na svojoj vlastitoj, moralnoj i etičkoj profilaciji, pa onda bilo tko da dobije određenu dužnost budimo uvjereni ako je to kod njega razvijeno i postao njegov habitus bit će dobro. Ako ne, bez obzira na promjenu struktura sve će biti kao što je bilo ili bojim se još i gore. Evo prvi dio rasprave, a drugi dio u ovoj raspravi uzet će kolega Damir Kajin. Hvala vam lijepo.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa vidimo u ovom zakonskom prijedlogu da čak 35 zakona koji su danas na snazi govore o raspolaganju državnom imovinom. Znači, logično bi bilo, znači ako imamo s jedne strane tih 35 zakona da se sve to na neki način pokuša objediniti, a kamoli ne imovina "koncentrirati" pod navodnicima na jednom mjestu. To je nama potrebno ako ništa drugo da to jednostavno možemo i pratiti, da se državna imovina onda može staviti sutradan u funkciju. Iako bih ja bio najsretniji kada bi se što je moguće više te imovine prepustilo na upravljanje lokalnoj samoupravi iako su se i tamo dešavale u najmanju ruku da budem blag čudne stvari. Mislim isto tako da ono što država ne može oploditi, mislim na ono što je i državi i lokalnoj samoupravi na neki način mrtvi kapital, od niza vojnih nekretnina pa nadalje, ne znam, da ne nabrajam ostalo naprosto treba što je moguće prije nastojati staviti u funkciju. Na strani 4. ali kasnije se to razrađuje i samim zakonskim odredbama govori se da je ovakvo zakonsko rješenje bilo nepotpuno pa je stoga novi zakon u članku 4. utvrdio znatno širi krug pojavnih oblika imovine u vlasništvu RH od poljoprivrednog zemljišta, turističkog, ostalog građevinskog zemljišta, pomorskog dobra, luka, šuma, voda, javnih dobra, vodnih dobara, vodnih građevina, ležišta nafte, prirodnog plina, autocesta, željezničkih pruga, mostova i da sada sve to naprosto ne nabrajam. Jasno je da ono što u ovom trenutku vjerojatno svakog od nas najviše zanima to je npr. sudbina autocesta, ali i sudbina po presudi Trgovačkog suda u Zagrebu znači u slučaju "Franak" ili "Švicarac" kako će se to odraziti ne samo na građane nego i one male tvrtke koje su na neki način izuzete iz te presude. Gospodin Grčić govorio je o izvanrednom stanju u gospodarstvu koje zahtjeva da se tako izrazim izvanredne mjere. Potpredsjednik Vlade govorio je da vis-a-vis restrukturiranja pojedinih tvrtki javni dug RH se približava stopi od 70% ako ne i više BDP-a. Spominjao je ili postavljao si je pitanje sa koliko je to milijardi, recimo samo u zadnjih 8 godina sanirana brodogradnja? Čini mi se da se radi o cifri od 28 milijardi kuna. U poljoprivredu kroz poticaje u zadnjih 8 godina uloženo je preko 30 milijardi kuna. Da ne spominjemo ova ostala javna poduzeća, da ne spominjemo željeznicu, da ne spominjemo ceste itd. Spominjao je to da ovaj zakon na neki način tangira gotovo 500-njak tvrtki, da su mnoge od tih tvrtki u ovom trenutku obuhvaćene predstečajnom nagodbom ali će isto tako zasigurno mnoge završiti u stečaju. E kada je tako sa državnim poduzećima što je tek sa onim malim privatnim tvrtkama itd., itd. Kako sam na neki način shvatio potpredsjednika Vlade između redaka, tako sam ja to doživio, govorio je i o toj monetizaciji željeznica. Na neki način spominjao je i druge privatizacije, od Croatia osiguranja, Poštanske banke koje će se najvjerojatnije dogoditi tijekom ove ili idućih godina. Jasno je ono što me zanima isto tako to je sudbina poljoprivrednog zemljišta. Zašto se to budzašto prodavalo? Mislim da je ovo zakonsko rješenje da ponovno time upravlja država nakon svega onog što se dešavalo u pojedinim krajevima gdje se metar prodavao za ekvivalent jedne cigarete naprosto dobro rješenje. Jer ne možete vi kupiti jedan kvadrat za jednu kunu, poslije urbanizirati, preprodati za 50 ili 100 eura. Zapravo to liči na jedan pod navodnicima "banditizam". Ovdje se govori, između ostalog, i o sudbini turističkog zemljišta. Doista kada će se ono u najmanju ruku popisati i adekvatno tome pristupiti. Banke koje su sanirane a potom budzašto prodane su nam itekako opteretile ovim slučajem "Franak" koji pitanje je kako će se na kraju razriješiti. Zanimljivo je, netko je tu spominjao zaštićene najmoprimce, ali ja ću spomenuti jednu drugu kategoriju u kontekstu ovog zakona. Kada će se riješiti status onih zaštićenih najmoprimaca koji žive u tzv. nacionalnim, ne tzv. nego nacionaliziranim stanovima i takoreći dnevno im prijeti neizvjesnost opstanka u tim istim stanovima. Ja se slažem da oduzimanje imovine za vrijeme ex-Jugoslavije kroz formu nacionalizacija stvarnim vlasnicima je jedan državni institucionalni primitivizam, da ne upotrebljavam drugačije teže izraze, ali ni ovo što se danas dešava zaštićenim najmoprimcima nije ništa manje od toga. U tom smislu zanimljiv je i članak 18. – fond stanova i poslovnih prostora, oduzeta imovina ostvarena kaznenim djelom i prekršajem. Apsolutno da. Međutim, želim ovdje spomenuti nekoliko slučajeva ljudi koji su proveli 4, 5, 6 godina u Miloševićevim zatvorima, koji su svi suđeni doduše kao oficiri JNA za špijunažu u korist RH, državljani su RH, a po puštanju iz zatvora, dolaska u Hrvatsku zapravo nisu se imali kamo vratiti i ostali su bez svojih stanova pa čak i u radnim knjižicama onog vremena koji su proveli na radu pa ne mogu ostvariti mirovinu. To je ona grupa oko gospodina Marića, gospodina Horačeka koji je dobio stan u Puli u mandatu gospođe Kosor, znam da smo stalno razgovarali oko toga. nedavno mi se obratio još jedan njihov kolega iz Labina koji je u Šibeniku ostao bez stana, ne samo stana već rekoh niti onog vremena koji je proveo na radu od '72.do '93.ili ne znam četvrte godine a nakon toga je bio suđen 5 ili 6 godina i proveo u tim Miloševićevim zatvorima. Mislim da to treba jasno riješiti. Ovdje u ovom zakonu govori se između ostalog i cca 20 milijuna kvadrata turističkog zemljišta. to mora ostati trajna imovina RH. jasno moguće je to dati u koncesiju, zasnivati pravo građenja. Neka se to stavi u funkciju što je moguće prije ali ne prodavati. Ovim velikim sustavima se stalno izlazi u susret, ovoj sirotinji nikako da im se pomogne. Što je sa nezastarijevanjem recimo pretvorbe? Da li se to izgubilo kao neko izborno obećanje? Vjerojatno da, ali pustimo sada to. Članak 67.govori o ustupanju dionica hrvatskim ratnim vojnim invalidima iz Domovinskog rata i članovima obitelji smrtno stradalih odnosno zatočenih ili nestalih hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata. Meni je drago da imaju prava na to "obeštećenje" jer upravo ova kategorija stradalih invalida to svakako zaslužuju. Sve u svemu evo ispred sebe imamo jedan novi zakon koji bi trebao na jedan drugačiji način, učinkovitiji način omogućiti funkcionalnije upravljanje nacionalnom imovinom. Ako se to dogodi onda će sve biti uredu, ako ne imat ćemo neiskorišteni jedan mrtvi kapital kojima nikome neće služiti. Međusobno ćemo se prepirati, mijenjati uprava u tim tijelima, polemizirati a zemlja će "stagnirati". Ja mislim da se to treba izbjeći i da je ovaj zakon jedan pokušaj upravo jednog funkcionalnijeg sagledavanja i upravljanja nacionalnom imovinom. Ako se to dogodi od svega toga u ovim izvanrednim okolnostima kako spominje potpredsjednik Vlade koji zahtijevaju izvanredne mjere, znači ako se to dogodi biti će uredu.
Hvala. Sada krećemo na replike na izlaganje kolege Grubišića, repliku ima Dujomir Marasović.
Štovana gospođo dopredsjednice. Kolega Grubišić vi ste rekli da je ovaj zakon potrebno donijeti uz određena pravila igre i onda ste počeli o etici i o moralu itd. Dakle ovaj zakon se donosi po pravilima igre da je nas Vlada dovela u situaciju da za pet dana bez dva čitanja donesemo zakon dademo Vladi pravo da prodaje, rasprodaje državnu imovinu eto kako god hoće. To je po mom mišljenju neetično i nemoralno. I vi podržavate ovaj neetični način rada i ovu nemoralnost jer vjerovati dopredsjedniku Vlade da on to spašava ovo ljeto jer hoće da bi Vlada imala posla zato želi na brzinu donijeti danas ovaj zakon. to bi bilo povjerovati u to, to bi bilo plati porez na budale. A ja nisam budala da bi plaćao taj porez. Vlada to donosi iz pragmatičnih razloga … /Govornik isključen./ … ne moralno. Ovo je Vlada namjerno napravila gospodine Grubišiću ili vi to ne razumijete ili pristajete na neetiku i nemoral u procesu i u proceduru donošenja ovog zakona.
Odgovor na repliku Ivan Grubišić.
Meni je žao konstatirati ali ja ne funkcioniram na razini zastupnika Marasovića i nemam što odgovoriti.
A sada ćemo prijeći na replike na izlaganje kolege Kajina. Damir Rilje. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, ministre, kolega Kajin. Između ostalog evo kao što ste i rekli kroz ovaj prijedlog zakona možemo govoriti o nekakva dva dijela kojima se rješavaju dionice trgovačkih strukturnih društava koje posluju s gubicima. Naravno oni nisu nastali ni postali jučer ali daleko većem kapitalu a to su resursi osobito oni koji se nalaze u jedinicama lokalnih samouprava dakle na njihovim područjima, a i po nekakvoj predaji sami po sebi vodili su se kao općenarodna imovina i prepisani su državi a zapravo su bili u uporabnoj vrijednosti u jedinicama lokalne samouprave. Toga ima strašno puno, ima jako puno neraščišćenih takvih predmeta, a isto tako mogli bi daleko povećati kapacitet gospodarstva ali isto tako i ponude u sklopu jedinica lokalne samouprave. dakle radi se upravo o nekakvim nekretninama koje se ovdje podvlače pod recimo pojavne oblike imovina kao što su nekretnine koje se u zemljišnim knjigama vode preuzete na ovakav način, pa onda koje su pod zaštitom UNESCO-a pa onda koje su bile i koje su bivše u vlasništvu kao bivše društvenopolitičke organizacije pa su dane na korištenje. Ali isto tako evo dobro je to što sada država može na neki način to vratiti jedinicama lokalne samouprave. upravo bi na tome trebalo inzistirati i mislim da srž zakona treba upravo ići prema tome. Mi možemo manipulirati s time da sumnjamo u sve pa tako i u ovu mogućnost ali evo ja želim ovo vidjeti i čini mi se da je to bio sukus vašeg govora da se na neki način ovim obogati i vrati ono što se može dati na korištenje u opće javno dobro.
Odgovor na repliku Damir Kajin.
Evo malo prije u početku ove rasprave razgovarao sam sa potpredsjednikom Grčićem, između ostalog i o povratu nekretnina konkretno kako je u Motovunu zovu zgrade jugoslavenske revije koje bi se vratila samoj toj općini gdje bi eto neki javni sadržaji mogli se ubuduće dešavati. Imam dojam da niti država zna što i sa čime sve raspolaže, niti to znaju naše jedinice lokalne samouprave, tu prije svega mislim na općine, tu mislim prije svega na gradove, županije gotovo da nemaju ništa od tih nekretnina u vlastitom posjedu. Imaju nešto trgovačkih društava koje naprosto vis a vis tih dotacija mogu ovako na tržištu uspješno i poslovati. Ja mislim da te procese, a tu se manje-više svi slažemo treba ubrzati, sve na neki način treba staviti što je moguće prije u funkciju. Ne privatizirati na način koji je postao obrazac u Istri gdje jedan kvadrat netko kupuje za jednu kunu, kasnije to ovaj urbanizira pa preproda za 50 ili za 100 eura. Nego naprosto dati ljudima mogućnost da kroz dugogodišnje zakupe, da kroz dugogodišnje koncesije, kroz prava građenja što je moguće više tih sadržaja, odnosno tih nekretnina oplemene i na njima se dogode neki privatni ili ne znam sadržaji u kojima će se dešavati određeni radni procesi. Da, osobno doživljavam ovaj Zakon koji ide u pravcu ubrzanja te procedure i ako se to dogodi ako ne budemo ubuduće gubili vrijeme, ako se ne nastane taj prazni hod da od toga bi trebao svaki građanin ove zemlje imati konkretne i koristi.
Zoran Vinković replika.
Uvaženi kolega Kajin, ma ja moram priznati da nisam shvatio ulogu Miloševića u ovom Zakonu, ali gledajte, prošlo je godinu i pol dana ove narodne vlasti koju je narod izabrao. Pa ako je to toliko hitno bilo, a ja se slažem da je hitno, ali nije hitno i nije opravdano da se ovaj Zakon donosi po hitnom postupku. Jer kao što bi naš narod rekao da nekog opet ne uvrijedim "sjaši Kurta da uzjaše Murta", umjesto AUDI-a imamo sada DUUDI ili DUUDI-cu. Od decentralizacije ovim Zakonom nema ništa. Ovo je potpuna centralizacija. Priče o tome kako će lokalna samouprava sada tu imati neku korist, to je totalna bedastoća. To postoje primjeri gdje država uopće nema pojma zahvaljujući i AUDI-u i Fondu za privatizaciju ali to su tijela koje je imenovala hrvatska Vlada, koju je potvrdio ovaj Hrvatski sabor kroz zakone koji su isto donošeni po hitnom postupku i gdje se praktično nije ništa napravilo. Pa ja pitam evo sada hrvatsku Vladu ako je to toliko hitno bilo a tvrdim da država u ovom trenutku nema pojma šta ima u vlasništvu, da nije podnijela niti zahtjev za legalizaciju bespravno napravljenih objekata koji su u državnom vlasništvu što se ustvari želi postići ovim Zakonom. I da kažem na slavonski, na vezovoski način "jašila baba dorata pa skočila na vranca". Od ovog, ovaj Zakon se ne može donijeti po hitnom postupku jer ima niz rupa, jer ima niz nelogičnosti o čemu ću nešto više svakako reći u ime Kluba. Ali ovaj Zakon neće riješiti problem državne imovine, upravljanja državnom imovinom. A što se tiče poljoprivrednog zemljišta, možda je prodavana po kunu, tamo u Istri vlasništvu lokalne samouprave ali državno zemljište, [[Upadica: Hvala lijepa.]] završavam, državno zemljište niste mogli prodati po kunu jer ste imali procjenu porezne uprave, išlo je po hektru površine i početna cijena je bila negdje 18 tisuća kuna.
Hvala. Odgovor na repliku Damir Kajin.
Da, možda u Slavoniji ali kod nas ne, kod nas je bila otprilike i ispod kuna, maksimalno dvije kune. Nismo mi država u državi iako su se neki ponašali kao da su na čelu vlastite države. I nije meni krivo da poljoprivrednik kupuje, neka, neka mu, sve za ništa, neka ima, nego mi je krivo kada pojedinci koji nemaju veze sa poljoprivredom naprosto na taj način grade svoje latifundije i dolaze do imovine koja nije srazmjerna njihovom radu, zaradi i tome slično. Ja bih osobno volio gospodine Vinkoviću da se ova država što je moguće više decentralizira, da se što je moguće više ti procesi spuštaju prema lokalnoj samoupravi. I volio bih da se i te nacionalne nekretnine ili nekretnine u nacionalnom vlasništvu transformiraju prema lokalnoj samoupravi kako bi se stavilo u funkciju. Ako ona to ne može nekako se to onda prepusti nekim drugim tijelima ili neka to radi država. E sada, zašto sam ja spominjao ove stanove, zašto sam ja spomenuo ljude koji su u Miloševićevim zatvorima proveli četiri ili pet godina. Zato jer se u članku 18. stavku 4. doslovce kaže da Državni ured upravlja imovinom koja je u vlasništvu Republike Hrvatske nad kojom Republika Hrvatska obavlja vlasnička prava koja se odnose na pravne osobe i predmet je sukcesije države proizišle uslijed raspada bivše SFRJ sukladno Zakonu itd., itd., da ne navodim sve drugo. Da, radi se o tome da su neki ljudi izgubili svoje stanove koje su imali, ti stanovi su danas u vlasništvu državne Republike Hrvatske, u njima su živjeli 5, 6 ili 10 ili 15 godina, proveli su u zatvorima 4 ili 5 godina, suđeni su zbog špijunaže u korist Republike Hrvatske i ne mogu se vratiti u svoj dom. Mislim da o tome prije ili kasnije na nekim tijelima morati ćemo otvoreno razgovarati. Znam da sam pomogao jednoj osobi, gospodinu Horačeku koji je danas u Puli, znam slučaj gospodina Marića, čitave te skupine [[Upadica: Hvala lijepa.]] ali znam i ove ljude koji nikako da riješe svoje statusno pravo.
Josip Đakić, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa kolega Kajin spomenuli ste dionice koje su rezervirane za hrvatske ratne vojne invalide i koje su u ovom Zakonu. One su bile i u prijašnjem zakonu o AUDI-u, one su iz Zakona o pravima hrvatskih branitelja, članova njihovih obitelji, smrtno stradalih, one su zapravo danas možemo reći mrtvo slovo na papiru jer gospodin Linić neda dionice hrvatskim braniteljima, ne želi ono što je zakonom regulirano da se ostvari košarica sa tim dionicama je stalno prazna. I već godinu i pol dana nema nijedne koje su unovčili, koju su dobili ti koji su svojim životima stvarali Hrvatsku državu, ti koji su svojom krvlju i tijelima branili Hrvatsku državu, za njih nema dionica. Ovo je stvarno samo prepisani članak i o tome nismo željeli raspravljati jer on stoji već tako i u prijašnjem AUDI-u, tako i u sadašnjem ovom zakonu o raspolaganju državnom imovinom, jednako tako je on definiran i Zakonom o pravima hrvatskih branitelja. Ovo što se događa ovim zakonom moglo se riješiti i vladinim Zakonom o Vladi pa regulirati ova prava. Ovo sve miriše na jedno dobro zbrinjavanje onih kadrova koji će ostati bez posla u sadašnjem Zagrebačkom holdingu koji ide također u restrukturiranje kadrova, a vjerojatno će naći svoje mjesto u novoj organizaciji ili Centru za upravljanje državnom imovinom ili središnjem tijelu koje će dobit … naziv po ovom zakonu. Vjerojatno ovo smanjenje na 200 ljudi teško da će biti moguće jer će ih biti puno više, vjerojatno će narasti sa 260 na 500 mogućih zaposlenika, a jednako tako i ovaj dug koji je bio 2 milijarde i 600 popeo se na 3 i 300 sa novim…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Damir Kajin. Još jednom vas molim pratite vrijeme.
… [[Govornik naknadno uključen.]] sve svede samo na zbrinjavanje pod navodnicima politički lojalnih onda zakon neće ispuniti svoju svrhu i to sam u stanju i javno reći. Međutim da, točno, članak 67. vi ćete reći da je prepisan, ok, nema dionica, ali Linić pod navodnicima ministar financija gospodin Linić mora iznaći novac i obeštetiti stradalnike Domovinskog rata. Ako nema dionica biti će novaca. A ono što se radilo s disponiranjem tih dionica, vi znate gospodine Đakiću kako je to u pravilu završavalo, tako da bi torbari pokupovali dionice branitelja i tim dionicama izgradili kasnije svoja poslovna carstva, od čega su najmanju koristili imali oni koji su najzaslužniji za samostalnost Republike Hrvatske, koji su krvarili ili čija su djeca stradavali. I to se mora promijeniti i u tom pravcu onu poruku gospodina Linića od pred nekoliko dana, ja je osobno doživljavam i osobno pozdravljam.
I Nevenka Bečić, replika.
Zahvaljujem se. Uvaženi kolega Kajin, u svezi i u izlaganju vezano na Prijedlog zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske vi ste istaknuli i spomenuli kategoriju zaštićenih najmoprimaca koji po vašim navodima stanuju u nacionaliziranim stanovima. Međutim, ne bi se složila s vama jer trenutno u Republici Hrvatskoj postoji 3000 stanova koji su privatno vlasništvo, koji nikada nisu bili ni konfiscirani, ni nacionalizirani, a u kojima žive zaštićeni najmoprimci. Ti isti zaštićeni najmoprimci u te privatne stanove nisu ušli voljom vlasnika nego uz primjenu sile i uz naravno političku vlast i podršku političke vlasti koja je tada bila u situaciji da upravlja. Dakle, samim tim se krše ljudska prava vlasnika tih stanova jer je njima onemogućeno da svojim vlasništvom upravljaju, da dobiju posjed nad svojim vlasništvom, a znamo da je Ustavom Republike Hrvatske vlasništvo zagarantirano. Isto tako, onemogućeno je vlasnicima tih stanova da naplate tržnu najamninu za svoje vlasništvo jer poznata je činjenica da zaštićeni najmoprimci plaćaju tzv. zaštićenu najamninu koja je toliko mizerna i mala da ne pokriva niti troškove održavanja tih stanova, odnosno zgrada, a po zakonu znamo da troškove održavanja zgrada plaćaju vlasnici. Dakle, kad ste već u svezi i u okviru Prijedloga zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske dotakli pitanje zaštićenih najmoprimaca onda ste mogli postaviti pitanje na način zašto i što namjerava Vlada Republike Hrvatske da riješi i smjesti zaštićena najmoprimce, a stanove vrati onima čiji su vlasnici. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Damir Kajin.
Ja sam gospođo Nevenka apsolutno da se vlasnike tih "nacionaliziranih" stanova u cijelosti obešteti, u cijelosti obešteti. Međutim, kakva je situacija u Republike Hrvatskoj? 400 000 ljudi je kupilo tzv. društvene ili državne stanove vis a vis stanarskog prava. S druge strane, imamo još 3000 zaštićenih stanara ili najmoprimaca koji su u tim "nacionaliziranim" stanovima koji su bili nacionalizirani '40.-tih i '50.-tih godina, znači koji žive tamo od '40. i neke, '50. i neke, '60. i neke. I sada se ti ljudi nalaze u situaciji da naprosto gube krov nad glavom, da više ne znaju da li su na nebu ili su naprosto na zemlji. Ja osobno smatram da je te stanove trebalo njima ostaviti jer ćemo na taj način učiniti možda i veću nepravdu no što je učinjena nepravda vlasnicima četrdesetih ili pedesetih godina. Sve u svemu slažem se da je jedna delikatna materija gdje nema apsolutno ni za, ni protiv, tu smo negdje svi između. Ali bojim se da će tih 3000 zaštićenih najmoprimaca naći se u jednoj situaciji da sutradan neće moći početi život ispočetka kao što možda nisu mogli početi ni oni kojima je na jedan nepravičan način stan nacionaliziran tamo četrdesetih ili pedesetih godina. Međutim, tu postoji još jedno moralno pitanje. Mnogi od tih stanova su opet neki prekupci pokupovali i sada ti drugi, treći pokušavaju iseliti zaštićene najmoprimce. Protiv toga se valja boriti.
U ime Klub zastupnika SDP-a kolega Igor Rađenović, izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospodine potpredsjedniče Vlade Grčiću, gospodo Pejnović i Čičak. Donošenje ovog zakona koji je danas pred nama praktički je najavljeno kada smo u lipnju, dakle prije ne manje od godinu dana usvojili Strategiju upravljanja i raspolaganja imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske od 2013. do 2017. godine. I u tom je dokumentu sjećamo se svi, bilo je to nedavno na nešto više od stotinjak stranica potanko analizirana i obrađena tematika upravljanja i raspolaganja državnom imovinom i to po sljedećim segmentima – trgovačka društva, nekretnine, institucionalni okvir upravljanja, te za svaki od tih područja su date smjernice i definirane, dakle smjernice upravljanja i poboljšanja stanja i sustava upravljanja imovinom. Tada je od najvećeg dijela klubova i pojedinačnoj raspravi dana pohvala izraditeljima te strategije, pa ja i ovu priliku koristim, dakle da u svoje osobno ime i ime kluba zapravo čestitam donositeljima te strategije, tj. predlagateljima jer nije to bilo jednostavno učiniti budući je zatečeno stanje koje su dakle kolege imale kada su sjele u tu poziciju odgovornosti bile u najmanju ruku nedovoljno transparentne. Naime, Republika Hrvatska ne zna još uvijek precizno koliko ima imovine, koja je njena vrijednost. Još uvijek sva imovina nije popisana niti je procijenjena, a država ima i manjinske udjele i dionice u preko 500 trgovačkih društava koja nisu strateška i koja u najvećem dijelu opterećuju sustav koji je zakonski i normativno, dakle vrlo ekstenzivan i normiran je kroz preko spominjali su tu kolege preko 40 raznih zakonskih i podzakonskih akata. Naime, postojeći sustav upravljanja i raspolaganja državnom imovinom nije dovoljno, nedovoljno je transparentan budući da ne postoji mehanizam nadzora i javna dostupnost odluka i podataka vezanih uz državnu imovinu. Nekonzistentno upravljanje koje trenutno operativno provodi Agencija za upravljanje državnom imovinom popularni AUDIO otežava tu koordinaciju, te dolazi do gubitka koristi zbog nedovoljnog i neracionalnog korištenja državne imovine. Dugogodišnje navike u upravljanju državnom imovinom u ovih 20-tak godina na žalost izuzetno se sporo mijenjaju i nije ih bilo jednostavno promijeniti, a ne donošenje odluka kolegice i kolege samo je malo manje loše rješenje od donošenja krivih odluka. Bilo je i takvih razdoblja donošenje krivih kriminalnih odluka, no ostavimo to sad sa strane. Bila je potrebna odlučnost i politička hrabrost da se sustav prodrma kako je to rekao kolega potpredsjednik Vlade Republike Hrvatske gospodin Grčić budući je sve navedeno uzrokovalo i neizravne negativne učinke na investicijsku klimu i provlačenja izravnih stranih ulaganja o kojima tako često govorimo u ovoj sabornici o potrebi, dakle za poboljšanjem investicijske klime i poduzetničkog okruženja. Dakle, upravo zbog nedostatka sustavnog pristupa i cjelovitih zakonskih rješenja te dobre organizacije institucionalnih sustava i kadrova država u praksi danas ne obavlja ili obavlja sporo i površno cijeli niz svojih vlasničkih ovlasti. To je uzrokovalo štetu u raznim oblicima imovine ili u najmanju ruku otežalo rješavanje razvojnih izazova i državi, ali i svima onima koji sa državom moraju poslovati i rješavati imovinsko-pravne odnose. Dakle, usvajanjem Strategije, dokumenta koji je po prvi put donesen u Republici Hrvatskoj na temelju Zakona koji je dakle HDZ donio pred kraj svoje vladavine ali ga nije uspio donijeti ostvaren je osnovni preduvjet da se krene u sređivanje ovog definitivno i nedvojbeno rekli su to svi kolege u ime klubova, u ime klubova prije mene neučinkovitog sustava. Prvi korak ka tom cilju upravo je uređenje zakonodavnog okvira upravljanja i raspolaganja državnom imovinom, tj. prijedlog zakona koji je danas pred nama, zakona kojem je osnovni cilj stvaranje pretpostavki za razvidan i učinkovit sustav odlučivanja u vezi raspolaganja državnom imovinom kroz prihvatljive modele upravljanja, definiranje poslovnih procesa, oblikovanje sustava izvještavanja i nadzora, a pri čemu se posebno uvažava različitost pojavnih oblika imovine, vlasništva i vrijednosti. Do danas praktički imovinu kroz … [[Govornik se ne razumije.]] oblike vodili smo na dvije osnovne razine. Danas sustav prepoznaje čak 36 ako se ne varam, 34 plus te dve, da 36 razina pojavnih oblika vrijednosti. Dakle, ovim zakonom se želi postići povećanje efikasnosti upravljanja državnom imovinom, uspostaviti konačno jedinstveni registar državne imovine, te institucionalno ojačati kroz implementaciju budućeg jedinstvenog transparentnog sustava upravljanja državnom imovinom koje će imati značajne učinke u budućnosti za gospodarski razvoj i rast države, ali dakako i na standard hrvatskih građana posljedično jer imovina u vlasništvu Republike Hrvatske, imovina je u vlasništvu građana. Kada upravljamo tom imovinom i tko upravlja tom imovinom i donosi odluke, donosi odluke u ime naših građana. Sve navedeno ukazuje da je riječ o dugotrajnom i složenom zadatku poboljšanja sektora koji je desetljećima bio zanemarivan i nužno je što prije i što odlučnije provesti promjene kako bi se umanjili gubici i povećale koristi. Nije tajna da se Republika Hrvatska nalazi u gospodarskoj krizi i mora što prije početi koristiti svoju imovinu kao resurs gospodarskog rasta. Osnovna pretpostavka da bi sustav postao učinkovitiji rješavanje je problema odlučivanja vezanog za državnu imovinu. Postojeći sustav odlučivanja pokazao se očigledno neučinkovit. Agencija za upravljanje državnom imovinom nastala je spajanjem Hrvatskog fonda za privatizaciju i Središnjeg državnog ureda za upravljanje državnom imovinom nije uspjela završiti Registar državne imovine niti donijeti Strategiju upravljanja državnom imovinom u propisanom roku niti je predložila Vladi plan upravljanja. Sve su to bile obaveze u Zakonu o upravljanju državnom imovinom. Dakle, spajanjem ovih dvaju tijela nije se dobilo na učinkovitosti i ubrzanju sustava već naprotiv problemi i neučinkovitost su se povećali, a problematika je postala još izraženija. Jednom riječju sustav je bio neučinkovit. Vlada Republike Hrvatske to priznaje i želi mijenjati. Netko reče da je to poraz politike ove Vlade jednako kao i neki drugi zakoni koje donosimo. Ja baš mislim obrnuto, mislim da je to spremnost za hvatanje u koštac sa problemima. To je zapravo ona točka razdjelnice koja ova Vlada ima u odnosu na prethodne Vlade i koja je njena osnovna i najbolja karakteristika. Dakle, ovaj zakon sadrži sve preduvjete poboljšavanja sustava definirane strategije, ustrojava okvir upravljanja i raspolaganja državnom imovinom i nudi rješenje ranije navedenih problema. U svrhu implementacije integralnog modela kojim se uvodi centralizacija upravljanja i decentralizacija korištenja DUUDI postaje Središnje tijelo za upravljanje i raspolaganje te koordinaciju državnom imovinom. Uvođenjem jedne centralne institucije proces će se unaprijediti i učiniti transparentnijim. Zakonom se propisuje prestanak rada postojećeg AUDI-ja te se ovlast upravljanja nekretninama i strateškim trgovačkim društvima prenosi u djelokrug i nadležnost DUUDI-ja, a time i na Centar za restrukturiranje i prodaju, dakle novim institutom CERP-om, u dijelu ovlasti koji se odnosi na ostala trgovačka društva koja nisu od strateškog interesa za RH. Centar će imati zadatak da u što kraćem roku završi privatizaciju manjinskih udjela u tim društvima te usmjeri svoje aktivnosti na restrukturiranje trgovačkih društava u poteškoćama. Kroz, spomenuli su neki kolege i prije mene, kroz predstečajne nagodbe i procese koje tu imamo zacijelo će se pojavljivati i neki novi kandidati na tom području stoga je vrlo bitno da i tu instituciju kadrovski što je moguće više i operativno ojačamo. Poslove i djelatnike AUDI-ja preuzeti će dakle DUUDI te novo formirani Centar za restrukturiranje i prodaju. Radnici koji to žele i ispunjavaju uvjete postati će državni službenici sa svim pripadajućim pravima i obvezama čime će se osigurati značajne uštede u sustavu. Naime, osim smanjenja broja radnika doći će i do smanjenja troškova za plaće tih radnika, govorio je o tome nešto uvodno potpredsjednik Vlade, budući su zaposlenici agencije imali koeficijente i osnovice znatno veće, a ne kao državni službenici kao što je i očekuju se uštede od čak 30 do 50% na primanjima zaposlenika na tim mjestima. Učinkovitost utjecaja na donošenje najvažnijih odluka postići će se i osnivanjem dvaju povjerenstava, Povjerenstva Vlade za upravljanje strateškim trgovačkim društvima te Povjerenstva Vlade za raspolaganje nekretninama koje će se sastojati od potpredsjednika i ministara Vlade. I nasuprot nekim razmišljanjima kolega prije mene upravo to i taj sastav osigurava transparentnost, dakle odlučivanje na jednom mjestu i sa ljudima koji obnašaju najodgovornije funkcije u cilju dakle kada ih predlaže DUUDI da sustav bude što je moguće više konzistentan u svom odlučivanju. Dakle, Povjerenstvo za raspolaganje nekretninama u vlasništvu RH će između ostalog donositi odluke o raspolaganju nekretninom ili skupom nekretnina koje čine cjelinu, a čija je tržišna vrijednost veća od milijun do uključivo 100 milijuna kuna. Do milijun čuli smo odluke može donositi direktor DUUDI-ja. Potrebno je bilo zakonski urediti i cjelokupni pravni okvir za uspostavu Središnjeg registra državne imovine koji će konačno dakle obuhvaćati sve pojavne oblike imovine u vlasništvu RH. Prijedlog zakona navodi te oblike imovine koji moraju biti obuhvaćeni registrom, određuje tijelo zaduženo za njegovu provedbu, obveze drugih državnih tijela prema registru te zakonske rokove završetka istog kao i prekršajne odredbe za nepridržavanje rokova punjenja registra. Dakle, u potpunosti definira budući konačno 20 godina iščekivani Registar državne imovine. Kolegice i kolege nedvojbeno je da se RH nalazi u vrlo složenim i teškim gospodarskim uvjetima kao uostalom i zemlje u okruženju i neosporna je potreba za stvaranjem odgovarajućeg zakonskog okvira za učinkovito i dugoročno transparentno upravljanje imovinom u vlasništvu RH, a što će u većoj mjeri kako rekoh nešto ranije doprinijeti bržem gospodarskom razvoju i boljoj zaštiti nacionalnih interesa. Budući da ovaj zakon pruža odgovore i pruža okvir za rješavanje tih pitanja klub SDP-a će ga dakako podržati. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Imamo nekoliko replika. Prvi se javio Zoran Vinković. Izvolite.
Evo kolega Rađenović ovo doista gordo zvuči kolegice i kolege, parafrazirat ću jer nisam ovaj dobro čuo, nedvojbeno je da se Hrvatska nalazi u složenoj gospodarskoj situaciji. Doista je, no ja opet ponavljam osnovnu tezu ovoga zakona. Ako smo svi znali na početku mandata i ako se SDP pripremao 8 godina za preuzimanje vlasti i ako je ovo ključni zakon koji se mora donijeti po hitnom postupku zbog čega ovaj zakon nije donesen odmah na 1. sjednici? Činjenica je da AUDI-o nije ništa riješio, da Fond za privatizaciju nije ništa riješio, da je ostao status quo. Pa evo samo primjer Đakovačke mimoze to je bivša Upravna zgrada PIK-a Đakovo. Ja sam kao gradonačelnik mislio HDZ opstruira zato što sam ja član SDP-a, nakon dolaska vas na vlast odmah sam postavio zahtjev predsjedniku Vlade Milanoviću daj hitno riješite tu državnu imovinu ne da date u vlasništvo grada Đakova nego tamo preselite svu administraciju, a to je Račan donio odluku još 2002. godine. Do dan danas nisam dobio nikakav odgovor. E sad, ako je to tako kao što vi pričate ja očekujem da će taj problem odmah biti riješen nakon izlaska ovog zakona u Narodnim novinama. Ma budite uvjereni da neće. Budite uvjereni da neće da ćemo imati još mnogo priprema za obranu od poplave, da će puno vode proteći Savom, Dunavom i Dravom dok se taj problem riješi. A ta zgrada propada već, koliko sada od 2000. 13 godina i propadat će i dalje jer je ovo isključivo ukidamo Audi-o, uvodimo DUUDI sa malo boljom strukturom i sa više ljudi, malo ćemo nekog uhljebiti nekom dati plaću i stvar ćemo riješiti. A neće se ništa riješiti.
Hvala. Imamo odgovor kolega Rađenović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Da gospodine Vinkoviću rekli ste da me niste dobro čuli, a vidim da me niste dobro ni slušali. Ja sam na više puta u svojoj raspravi spomenuo upravo to odmicanje roka, dakle određenog kašnjenje u odnosu na što je zakon propisao donošenje strategije i govori upravo o zahtjevnoj zadaći koje su kolege imale. Naime nismo mogli donijeti ovaj zakon prije nego što smo donijeli Strategiju upravljanja državnom imovinom i da je odgovorna i teška zadaća bila pred ljudima koji su taj posao preuzeli i nije bilo jednostavno napraviti i ovo ako se bolje prisjetimo barem ja koliko se sjećam dobili su kolege pohvalu i to sam rekao kada smo sredinom lipnja raspravljali oko ove strategije da je strategija zaista napisana kvalitetno, učinkovito, profesionalno i da je zaista dobra podloga konačno nakon 20 godina za odluke koje donosimo u budućnosti. Rekoste što nismo odmah na početku mandata donijeli odluke. Pa onda bi nas kao i danas neke kolege optužili dakako za volonterizam, donosite odluke preko koljena donosite na brzinu. Mislim da ova tematika zaslužuje upravo ovaj put kojim smo išli, dijelim sa vama nezadovoljstvo što nije dovoljno brzo učinjeno ali kažem radimo posao temeljito, spremni smo i priznati i pogreške na tom putu, spremni smo u svakom slučaju … dinamiku i mislim da je ovaj zakon ukoliko ga odmaknemo od politikantskih razmišljanja dobra osnova na tom putu zapravo dobar derivat koji je izašao iz Strategije upravljanja državnom imovnom koja kažem ako se ja dobro sjećam barem na odborima tamo bolje pratim rasprave zaista dobio unisone pohvale od cijelog političkog spektra oko dobrog temelja za upravljanje državnom imovinom. A naravno sada pred svima nama i pred donosiocima odluka dolazi ključna stvar a to je ljudski faktor. Ja sam dakako uvjeren vi se dakako nećete sa mnom složiti da ljudi koji obnašaju vlast u RH da kroz taj ljudski faktor i odgovornim upravljanjem i odgovornim donošenjem odluka će donositi odluke na dobrobit građana RH.
Hvala. Sljedeća replika Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Rađenoviću niste prvi koji ste konstatirali da Hrvatska država ne zna što ima, koliko ima, ono što ima koliko to vrijedi jer nemamo popis državne imovine. I naravno da je vrlo teško upravljati nečim za što ne znate da je vaše, za što ne znate da uopće postoji. Međutim postavljam pitanje ovdje i već nekoliko puta sam postavio pitanje, mistificira se taj popis državne imovine kao da smo mi jedan zasebni kontinent ko da smo već od svih zemalja na svijetu i ko da su nepregledna prostranstva i ne možemo ni doći do toga čega imamo. Informatičko vrijeme u 21.stoljeću ne možemo napraviti popis državne imovine. Da li je tu rok 6 mjeseci, godinu dana, 2 godine, 5 godina, 20 godina koliko? Da li je itko rekao za koje vrijeme će se popisati državna imovina? Međutim ja vas u potpunosti razumijem da je to nemoguća misija za Vladu. Zbog čega? Upravo je dokaz ovaj Hrvatski sabor. Kako će se povezati informatički sustav u RH kada mi ovdje u Saboru se ne možemo povezati u ovoj jednoj prostoriji da glasujemo elektronskim putem. I sada mi stvarno očekujemo od Vlade nemoguću misiju da informatički poveže 20 županija, da se u određenom roku popiše imovina i da se podastre Hrvatskome saboru što RH zapravo ima.
Hvala. Imamo odgovor kolega Rađenović.
Pa mogu se složiti ovim dijelom gospodine Vukšić da se i ja čudim što u ovih 20 godina to nismo uspjeli napraviti kao država jel da nismo uspjeli popisati cjelokupnu imovinu. Sve otežavajuće okolnosti koje imaju imovinsko-pravni odnosi iz jednog sustava kada praktički nemate titulara vlasništva i to nije problem samo Hrvatske problem je svih zemalja komunističke povijesti koje nisu ažurno vodili stvar u zemljišnim knjigama i svakako se iole pa i privatno ali osobito bavio biznisom zna kakvi su to problemi i kakva je to neusklađenost i da je to gorući problem RH ali i najveći problem oko ove poduzetničke klime o kojoj tako često govorimo. Vi ste naravno govorili i o nekim drugim stvarima koje nemaju veze sa ovim što sam ja govorio. Ono što jest ključ je da i razlika u našem razmišljanju da ja imam povjerenja u ovu garnituru da će uspjeti napraviti taj posao a nedvojbeno je kažem i ponovit ću ponovo da su temelj napravili dobar da je strategija dobra i da u tom smjeru možemo očekivati samo pozitivne rezultate. A da nažalost i ovih 500 tvrtki koje jesu u problemima sa svima problemima koji stoji rekao je gospodin Grčić da ih taktičkih razloga ne želi spomenuti koje sve obveze stoje sa tim tvrtkama pa ih i ja neću spominjati jer zaista tu će biti puno problema. Ali nažalost do predstečajne nagodbe dolazit će i neke druge tvrtke u problemima. Posao nije lak i nadam se da me niste krivo razumjeli nisam želio širiti nikakvu euforiju da će sutra biti puno bolje i da će se stvar riješiti preko noći. Ali da smo napravili prvi i najvažniji korak u tom smjeru da učinkovito upravljanje imovinom u to sam apsolutno siguran. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća replika Dragutin Lesar. Izvolite kolega.
Kolega Rađenović vjerujte mi istinski želim da ovaj zakon poluči rezultate i bude u provedbi dobar. To nije stvar sebičnog interesa nas pojedinaca kao zastupnika nego nacionalni interes. Međutim rekli ste Hrvatskoj treba učinkoviti sustav upravljanja državnom imovinom. Potpredsjednik Grčić je rekao nemamo više vremena za čekanje. Čega se pribojavam u ovakvom modelu Zakona? Nemamo vremena i trebamo učinkoviti sustav, svodi se na to da forma odlučivanja i krug ljudi bilo to AUDI-o, DUUDI, nova povjerenstva koja ovaj Zakon predviđa. Ovlasti za raspolaganje tom imovinom oduzimaju se Hrvatskom saboru i narodu i svodi na ovlast, četiri, pet, šest čovjeka. Pod izgovorom nemamo vremena. Kao što pod izgovorom financijske gospodarske krize se vrti attack, napad na radnička prava i socijalnu državu koje se demontiraju naprosto i zlorabe krizna situacija i uništava srednji sloj stanovništva tako se i pod tim istim izgovorima attacktira na državnu imovinu. Zašto nemamo popis imovine? Jer su sve Vlade do sada samo rasprodavale. To je bio jedini cilj, svrha opstoja da rasproda državnu imovinu, nisu imali vremena sastavljanja popisa. I ja sam svojedobno kao i vi imao puno povjerenje i vjerovao da model financiranja izgradnje autocesta koje je za vrijeme vaše vlade 2000., 2003. ustanovljen najbolji na svijetu. Danas zbog dugova koje su kreditne nastale a ovaj Zakon ide po hitnom postupku samo zbog toga da se autocesta mogu davati u koncesiju sada i odmah temeljem odluke četiri čovjeka [[Upadica: Vrijeme je.]] koji će naravno izazvati opće narodni hrvatski otpor, pokret otpora protiv svakom pokušaju da autoceste date u koncesije.
Hvala. Imamo odgovor kolega Rađenović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa dijelim vašu želju da ovaj Zakon uspije i to je jedino u čemu se nas dvojca bavimo u ovoj replici očigledno, očigledno slažemo. Gospodine Lesar, znate što je najveći zapravo problem u funkcioniranju kada vodite određenu tvrtku a osobito državnu imovinu? Upravo ne donošenje odluka. Ne donošenje odluka je ono što vas kada raspolažete određenom imovinom i odgađanje tih odluka iz razno raznih oportunih principa dovodi u situacije da onda dođete do ruba i da onda donosite odluke koje vas zapravo puno skuplje i neracionalno koštaju. To je ono što je nažalost karakteriziralo hrvatsku politiku ovih 20 godina ali ne samo hrvatske Vlade. Evo da kažem, znate i vi i većina kolega ovdje da sam do nedavno radio u Zagrebačkom holdingu u Zagrebu pa recimo odluka oko Zagrebačkog velesajma koji se nalazi na 500 tisuća kvadrata najvrjednije zemlje vjerojatno u ovom dijelu Europe a svi ravnatelji te institucije su još iz socijalističkog doba govorili da je dovoljno 150 tisuća modernih kvadrata, pa napravite moderne hale i hotele koji tome dolaze i kongresni centar i prugu prema Zračnoj luci i onda će Velesajam kao takav uspjeti. Ja ne moram govoriti što znači jedan takav sajam i takav brend za gospodarski razvoj Zagreba, pa odluka o tome nije donesena velim svih ovih 25 godina. Dobro znate da dakle operativne odluke Sabor ne može donositi i da ovaj Zakon propisuje da se u slučaju dakle ukoliko se za to odlučimo oko nekih strateških firmi da će se dakle morati donijeti lex specialis i to ovdje eksplicitno piše. Prema tome, nema, nema nikake dileme da se ukoliko dođe do odluke a to je danas rekao gospodin Grčić oko neke firme koja je na popisu strateških da će se o tome donijeti posebni zakon. I oko modela HAC-a, evo i tu se s vama ne slažem, model je gospodine Lesar bio dobar kada se gradilo onako kako se trebalo graditi, kada su se gradile dionice koje imaju svoju ekonomsku isplativost. Nažalost, nažalost to je prestalo negdje 2006., 07. godine kada smo radili dionice za hiljadu i pol putnika. Izlaze skupe, farbali tunele i sve drugo, ali to je već preduga priča a ja više nemam vremena. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Rađenoviću a i vi i kolega Grčić cijelo jutro želite provući tezu da se ne zna imovina. Ali istovremeno govorimo o strukturi vlasništva države. Međutim, ima nešto što naprosto ne stoji. Ako porezna uprava putem OIB-a dođe do poreznih obveznika i dužnika onda ne vidim da država ne zna koliko ima vlasništvo dionica. Ima ih sigurno to znam. I to u dionicu. Isto tako ako država ne znam i nije u stanju sa registra, sa Visokog trgovačkog suda izvaditi registar o vlasništvu poduzeća to je smiješno. Dakle, to je nešto što je nesporno i što država ima. Međutim, ima nešto što je sporno a za to se moraju donesti dva zakona. Ali isto tako ovdje u obrazloženju Zakona se to ni jednom riječju ne spominje a to je stanje u gruntovnici. Dakle, … [[Govornik se ne razumije.]] , govorimo što država u ovom trenutku nema jasno, jer oduzimanjem zemljišta tamo od 45. na ovamo naprosto ta oduzimanja nisu nigdje provedena. Međutim, da netko nije usporio projekata uvođenja OIB-a u gruntovnicu vjerojatno bi danas projekat bio završen i država bi imala tu isto samo klikom na broj, dakle na OIB imala bi jasnu situaciju. Međutim, dok se ne donese Zakon o trgovačkom zemljištu i dok se jasno ne definira pomorsko dobro a to je stvarni problem ono o čemu se govori kada se kaže da država ne zna što je imovina, vrlo teško je o tome govoriti. I govorite da je do sada bilo netransparentno upravljanje. Vrlo interesantno, Upravno vijeće Hrvatskog fonda za privatizaciju su bili članovi Vladi a članovi Nadzornog odbora su bili saborski zastupnici, sve sjednice su se praktički, bile javne, snimali su ih mediji. I to je bilo netransparento a sada se sva transparentnost svodi na članak 13. u kojem se kaže da do, ako se ne varam, do 31. ožujka tekuće godine ured će dostaviti Vladi Izvješće o provedbi plana upravljanja za prethodnu imovinu, prethodnu godinu. Dakle, [[Upadica: Vrijeme.]] to je ta transparentnost koja će se postići. I druga stvar, nemojte govoriti da postoji odlučnost [[Upadica: Vrijeme kolega Šuker.]] i politička hrabrost za promjene koje praktički ne postoje. Jer kada pogledate ovaj Zakon vi se u principu vraćate na stari fond za privatizaciju.
Hvala. Imamo odgovor kolega Rađenović.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa da, Hrvatska nema popis imovine, nije to do sada učinila, ja se slažem s vama da je to moguće bilo napraviti ali nismo učinili, u najmanju ruku nismo to napravili na jednome mjestu i nije bilo dovoljno političke volje oko toga. A kada spominjete transparentnost oko upravljanja i Hrvatskog fonda za privatizaciju, ja nisam imao veselja da tako kažem ili mogućnost u to doba sudjelovati. Ali ako se dobro sjećam, proces antikorupcije u Republici Hrvatskoj koji se odvija zadnjih 4-5 godina i koji smo na neki način brendirali u svijetu, počeo upravo sa Hrvatskim fondom za privatizaciju i čelnikom tamo toga fonda, kako se zvao Matković, onaj što je lijepo pjevao i onom snimkom itd. Znači upravo je tu bilo leglo problema koje je dovelo do transparentnosti. Prema tome, teza da je upravljanje Hrvatskim fondom za privatizaciju bilo transparentno, a antikorupcijska borba počela upravo tamo i dokazala se, ne znam u kojem je stanju sad proces, da nešto ne pogriješim, mislim da vas praktički demantira. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Rađenović, ja bih vašu raspravu u jednom dijelu podržao, dakle prihvaćam i slažem se da treba napraviti popis državne imovine, strategiju smo usvojili ovdje u Hrvatskom saboru. Da tu ima problema i nereda to se pokazalo i kroz ove brojne zakonske propise koji reguliraju ovaj zakon više od 35 pa onda to treba sve kontrolirat. To je velika mogućnost i za probleme, a i za eventualne manipulacije. Ali ja sam nešto drugo htio reći, ovaj jedan zaboravljeni možda moment u ovome zakonu, a ima veze sigurno i sa Republikom Hrvatskom i tad taj ljudski faktor u svemu tome. Imamo ovdje oko 500 poduzeća gdje je država vlasnik ili do 25% dionica ili preko 25% dionica i ja sam zabrinut i smatram da smo trebali donijeti strategiju što ćemo sa tim svim radnicima koji će ipak u tom procesu privatizacije i restrukturiranja završiti na Zavodu za zapošljavanje, ostati bez posla. Samo jedan primjer iz moje županije, Bizovačke toplice 98% vlasništvo Republike Hrvatske nije strateško poduzeće, deset puta pokušana prodaja, nije uspjelo, dakle i fond za privatizaciju i agencija AUDIO pa i ova nova Vlada, to potpredsjednik Grčić dobro zna, pokušana je predstečajna nagodba, problema ima. Pa evo ta jedna zabrinutost i ja se nadam da dijelite da mnom to mišljenje da bismo trebali uz ovo ipak voditi brigu što ćemo sa tim svim ljudima i radnicima kad dođe do provedbe ovog zakona, a činjenica je da bez tog jednog socijalnog momenta ne možemo mi napraviti ništa dobro za Republiku Hrvatsku ako nešto prodamo, a velik broj ljudi se nađe na Zavodu za zapošljavanje i to je opet velika količina novca iz državne blagajne. Pa tu trebamo usporedno raditi takve zakone i imati jedan strateški plan što ćemo sa svim radnicima i njihovim obiteljima kad dođe do provedbe i ovih prodaja, ako dođe do prodaje tih 500 poduzeća koji nisu od strateškog interesa.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Rađenović.
Evo jedna od rijetkih replika kada praktički moram potvrditi, kolega Salapić je izrazio nadu da dijelim sa njim mišljenje, da, dijelim sa njim mišljenje i upravo tih 500 i nešto tvrtki koje dakle jesu u tom sustavu danas i koje će kao što rekoh u svojoj raspravi … predstečajne nagodbe dolaziti u ovaj sustav i da zapravo nađemo rješenje da tu agoniju tih ljudi i lažnu nadu koju eventualno imamo prekinemo. I upravo ovaj zakon omogućuje taj efikasni model, dakle to je CRP, to je dakle ovaj Centar za restrukturiranje i prodaju koji bi dakle se trebao specijalizirati upravo za rješenje na tom polju, jer kažem donijeti odluku što je prije moguće, pokušati spasiti tvrtku, to je cilj dakle i Zakona o predstečajnoj nagodbi, ali i ovih zakona i ovih tvrtki u koje smo nažalost sve ove godine imali problema. U dobrom dijelu tih tvrtki je stanje prilično loše, osobito za radnike, najbolje to svi znaju iz primjera svojih lokalnih tvrtki i konačno oko toga možemo i moramo donijeti rješenje i upravo kažem ovaj model i ljudi koji će se specijalizirati na tom polju nose taj put. A da će tu trebati donijeti neke teške odluke u sve socijalne modele koji će onda prihvatiti kada imate dakle informacije sve zajedno i zapravo to. Dakle da, jednom rječju ovaj zakon upravo ide u tom smjeru kroz instituciju CRP-a.
Hvala. Sljedeća replika Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Rađenoviću, rekli ste u svom izlaganju da je Vlada naslijedila jedan sustav neučinkovit, neefikasan, nesređen, koji je upravljanje državnom imovinom provodio kroz AUDIO, jedno središnje tijelo, a koje je nastalo na temelju zakona koji je utemeljen na nesređenoj evidenciji državne imovine jer je donesen u vrijeme kada država nije imala sređenu evidenciju državne imovine i nije imala uspostavljen središnji registar za upravljanje imovinom. To onda implicira da sada mi ovaj zakon donosimo u potpuno drugačijim uvjetima, u uvjetima u kojima je sređena evidencija državne imovine, uspostavljen je registar pa onda na temelju takvih podataka sada donosimo ovaj zakon. Nije istina, mi ovaj zakon donosimo gotovo u identičnim uvjetima kojega smo donosili i onom prije tri godine. Tada smo napustili model kojega sada ovaj zakon ponovno uspostavlja. Prema tome, mi sada u dobroj vjeri moramo vjerovati Vladi da će sada nešto što je godinama bilo loše i što nije funkcioniralo da će sada biti uspostavljeno na jedan novi način i da će to sada normalno funkcionirati. Ja ne vidim kako će to sada dva tjedna, dakle CERP, taj Centar za restrukturiranje i prodaju s jedne strane i s druge strane DUUDI, Državni ured za upravljanje državnom imovinom, funkcionirati puno bolje. Bit će vođen od istih ljudi, nadziran od istih ministara, bit će uspostavljen sustav koji je bio prije 3 godine i vi se sad trudite nas uvjeriti kako je to jako dobar sustav koji će sada funkcionirati. Ja bih volio da je Vlada prije svega donijela plan upravljanja državnom imovinom u kojem bi planom utvrdila nositelje, rokove, financijska sredstva da se tom imovinom upravlja, a ne ovako se stječe dojam da Vlada nešto radi, a na kraju vratila je sustav kojeg smo imali prije 3 godine.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Rađenović.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ono što sam ja prigovorio bivšoj Vladi, ali kažem nije bio cilj politikantske rasprave, da nije na vrijeme donijela ovu Strategiju upravljanja i raspolaganja imovinom, tj. donijela je odluku da se mora donijeti u roku od 6 mjeseci, ali praktički u zalasku te Vlade. Znači ipak sjećamo se koliko je Vlada HDZ-a dugo bila na vlasti i nije osjetila potrebu da se zapravo sa ovim područjem, zahtjevnim područjem sustavno počne ponašati i da zapravo krene od jedne kvalitetne strategije. Često iz oporbenih klupa čujemo priču a kako vodite gospodarsku politiku, nemate strategiju za ovo, nemate strategiju za ono. To je bio moj prigovor što se ta strategija nije donijela prije. I ona je zapravo conditio sine qua non da ove stvari funkcioniraju. Ako ste očekivali da ćemo mi tu donest neka nebeska rješenja u smislu organizacije to se naravno neće dogoditi. Mislim da smo strategijom jasno definirali sve probleme, da smo definirali nosioce, govorili ste oko donošenja planova pojedinih tvrtki. Pa upravo to se u strateziji detaljno opisuje, dakle kroz dakle svoj redoviti rad i dakle ljudi sa jedne strane za strateške tvrtke, a … [[Govornik se ne razumije.]] će upravo donositi godišnje planove. Te godišnje planove će prezentirati, dakle hrvatskoj Vladi za ove strateške stvari i dobivati za to odobrenje i vršiti izvještavanje oko svega toga. Mogli bi razmisliti eventualno, dakle strategija predviđa da svake tri godine ta izvješća dolaze u Sabor. Razgovarao sam malo i sa čelnicima i sa potpredsjednikom i sa čelnicima DUUDI-a. Nemaju ništa protiv i da na Sabor to izvješće dolazi jednom godišnje i mislim da se time bi se osigurala maksimalna transparentnost. Hvala lijepo.
Hvala i vama. U ime Kluba zastupnika SDSS-a Milorad Pupovac. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom, kolegice i kolege. Nema nikakve sumnje da je današnji prijedlog zakona od iznimne važnosti za ovaj Sabor, za hrvatsku javnost i naravno za politiku Vlade u ovome trenutku. Bez obzira koliko je toga rečeno ili koliko toga nije rečeno mi smo u situaciji da moramo grepsti po dnu lonca i da moramo skupljati ono što je na dnu lonca ostalo. I badava se mi optuživali zbog toga što smo mi dovedeni u to stanje, ali takvo stanje jeste. I zato je od posebne važnosti da u tom poslu budemo što je moguće više efikasni, ali istovremeno da napravimo, da izbjegnemo pravljenje grešaka. I iz tog razloga mi u klubu SDSS-a smatramo da je važno da se rascjepkanost ovlaštenja u upravljanju nekretninama u vlasništvu Republike Hrvatske prevlada. I intencija ovoga prijedloga zakona ide u tom pravcu i mi je zbog toga pozdravljamo. Dakle, pozdravljamo to da se postigne veći stupanj učinkovitosti upravljanja i raspolaganja imovinom, da se izbjegnu preklapanja, a u ovlastima u odlučivanju i naravno da se postigne što je moguće veći stupanj usklađenosti i što je moguće veći stupanj preciznosti pojedinih odredbi u zakonskim aktima kako bi se raspolaganje imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske moglo obavljati što je moguće jasnije i što je moguće prezentnije. Navest ću samo jedan primjer. Ljudi koji trebaju otkupljivati stanove u državnom vlasništvu Republike Hrvatske recimo izvan područja posebne državne skrbi u nizu potvrda koje moraju ishodovati jer su u pitanju njihovi osobni dokumenti mora prikupiti četiri očitovanja – očitovanje DORH-a odnosno suglasnosti, AUDIO-a, DUUDI-a i Ministarstva regionalnog razvoja. Zašto kad je dovoljno da postoji jedno očitovanje o takvoj stvari. Možemo zamisliti da ukoliko želimo imati ne samo rješenje jednog imovinsko-pravnog pitanja za ljude koji imaju pravo na to, nego ako želimo imati neku ozbiljniju investiciju, pa onda hoćemo uputiti ljude da prikupe sve te vrste suglasnosti i odlučivanja to ne pokazuje nikakvu ozbiljnost države s obzirom na okolnosti u kojima se mi nalazimo, a okolnosti jesu vrlo ozbiljne. I ste strane mi to podržavamo. Drugo, što se tiče činjenice da u Republici Hrvatskoj ne postoji jedinstven registar nekretnina u vlasništvu države to je sramota. Za zemlju koja u 20 i nešto godina nije uspjela uspostaviti registar vlastitih nekretnina pokazuje do koje mjere smo mi i u kojoj mjeri smo konsolidirani kao država i do koje mjere zapravo vodimo računa o tome što je država i što bi država trebala bit. Oni koji su mislili da je država dovoljno da organizira proslave, da organizira svečanosti, da podiže zastave možda mogu bit zadovoljni takvom državom. Ali za prosječnog građanina u Republici Hrvatskoj činjenica da država ne zna gdje je njezina imovina to je otprilike kao da ne zna gdje su joj granice i na kojem mjestu treba postaviti vojnika ili carinika tako i unutar države ne zna gdje joj je imovina, u kakvom je stanju i što s njom treba činiti, a stanje registra i imovine na žalost pokazuje da je takvo stanje stvari i to daje argument Vladi da krene sa ovom vrstom zakona. I to su dvije stvari koje mi u klubu SDSS-a podržavamo. A sad bih htio reći nekoliko stvari koje ne podržavamo, gdje nismo suglasni. Dakle, ove dvije stvari traže veća ovlaštenja, veću koncentraciju vlasti i bolju harmoniziranost. Međutim, nema nikakve sumnje da to nosi sa sobom ozbiljne rizike, ozbiljne rizike ne govorim personalno jer za to nemam nikakvih razloga da bih bilo koga sumnjičio. Ali govorim zbog toga što u 20 i nešto godina raspolaganja državnom imovinom koja je bila obimna, ogromna znamo kakve smo sve postupke imali, imali smo postupke takve da smo morali mijenjati Ustav da krivična djela iz pretvorbe i privatizacije ne zastarijevaju. Koji je doduše mrtvo slovo na papiru jel' pa se može činiti kao da je riječ o predizbornoj kampanji odnosno dijelu akcije u predizbornoj kampanji u ono vrijeme. Ali još uvijek postoji kao odredba i donesena je s razlogom. I iz tog razloga mi se čini, gospodine predstavniče budući da ministra nema, da bi bilo važno da se naprave sljedeće dvije stvari. Prvo, mislim da bi bilo iznimno važno da ovaj Sabor dobije konačno Izvještaj o stanju državne imovine u RH. Što se dogodilo sa državnom imovinom, kakvo je njezino stanje ovoga trenutka? Na primjer svojevremeno sam čuo kako su jedinice lokalne samouprave dobile milijunske iznose kod rata za industrijsku zonu, industrijska područja. Ako je točno da je 50% toga prodano onda bismo mi to trebali znati, onda bi bio red da znamo zašto je to prodano i što se dogodilo s tim. Ako je točno, to sad ne spada k vama, spada u javna poduzeća kao što su Hrvatske vode i Hrvatske šume da jedan dobar dio koncesija na vode i na šume, na eksploataciju pitkih voda ili na korištenje biomase i šuma zapravo stoji zato da bi, ne koristi se ali stoji, zato da bi se moglo prodati na tržištu sutra nekome tko dođe kao investitor. Pa je li to smisao, je li to način kako se može raspolagati državnom imovinom? Po meni ne. Prema tome, ako postoje klauzule u ugovorima u tom pogledu ja bih ih aktivirao pa bih pokazao na taj način odgovoran odnos države prema raspolaganju državnom imovinom. U tom smislu mi predlažemo da ured napravi Izvještaj o stanju državne imovine i podnese ga ovom Saboru da se o njemu raspravi. Druga stvar koja mi se čini bitnim, ne bih ulazio u sve tehničke aspekte upravljanja, donošenja odluka, imenovanja ljudi koje zakon predviđa i mogu poći od pretpostavke da Vlada ima pravo da preuzme odgovornost na sebe kako će upravljati državnom imovinom. Ali Sabor ne smije iz toga biti isključen. U konačnici Sabor bi trebao dobiti Izvještaj o raspolaganju državnom imovinom. I to će biti amandman SDSS-a. Kao što će biti plan podnesen Vladi krajem ožujka svake godine tako bi bio red da se podnese Saboru izvještaj o tome kako se postupalo po planu. I to će samo učvrstiti kredibilnost posla koji obavljate i vi i Vlada. I ne vidim nikakvog razloga zašto bi se Sabor iz toga trebao isključiti. Posebno imajući u vidu okolnosti od proteklih 20 godina kako se zapravo postupalo i posebno imajući u vidu činjenicu da neki kolege kažu to nas podsjeća na bivši Fond za privatizaciju. Ako nas podsjeća na bivši Fond za privatizaciju pa idemo onda stvar vratiti Saboru i dati njemu mogućnost da u konačnici kaže svoj stav o tome što se zapravo činilo, kako se raspolagalo sa imovinom u vlasništvu države. Treća stvar koju bih htio reći a koja nam se čini posebno važnom, vjerojatno ste i vi svjesni, ali nažalost u zakonu nije dovoljno eksplicitno navedena ja mislim da bi iz niza razloga u zakonu trebalo uvesti odredbu o kojoj bi se iz procesa prodaje imovine ili drugačijeg raspolaganja države sa imovinom koja je predmet Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Postoje institucije, postoje fizička lica, postoje pravne osobe koje su podnijele zahtjeve i u tom pogledu bi bilo iznimno važno da se ovim zakonom taj proces na bilo koji način iz bilo kojeg razloga ne dovede u pitanje. Prema tome, ugraditi odredbu o zabrani raspolaganja svom imovinom koja je predmet Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Tu naravno imamo i druga pitanja, kao što su pitanje dionica u postupku re-privatizacije gdje povratnici srpske nacionalnosti nažalost u tome nisu mogli sudjelovati. U poduzećima u kojima su radili, koja su stvarali zajedno sa svojim sugrađanima. I u tom smislu bi bilo iznimno važno kada bi se pronašao nekakav mehanizam da se taj element nepravde koji je počinjen ispravi. Isto vrijedi za povratak imovine institucijama srpske zajednice u RH. Imamo dvije ključne institucije unutar zajednice, to su Srpsko privredno društvo "Privrednik" i Srpsko kulturno društvo "Prosvjeta". Nažalost, povratak imovine stoji, nismo pronašli adekvatan način ni ondje gdje je imovina jasna kao u slučaju "Prosvjete" jasno vlasništvo, knjižno vlasništvo institucija, a kamoli tamo gdje je posrijedi zahtjev za povratak imovine. Još bih htio samo jednu stvar kazati na kraju. Država očito može biti efikasna kad sebi postavi cilj, a kad si cilj ne postavi onda nema efikasnosti. Tako je država odlučila da preko DORH-a si knjiži kao vlasnica zemljišta svugdje gdje u katastru stoji neko fizičko ili pravno lice ali katastar ne odgovara stanju zemljišnim knjigama pa je onda po otocima, pa je po povratničkim sredinama, pa je po Slavoniji jako mnogo slučajeva u kojima ljudi generacijama koriste zemlju ali nisu upisani kao vlasnici nego su vansudski vlasnici nisu sudski vlasnici. Državno odvjetništvo automatizmom knjiži da je vlasnica te imovine. Dakle tu se mogao postići veliki stupanj efikasnosti iako na štetu ljudi, iako na štetu pravne sigurnosti, iako u konačnici na štetu RH. a ovdje kada je trebalo popisati imovinu, uspostaviti kontrolu nad njom e tu se nije moglo. Zašto? Pa zato što država očito nije imala cilj. Vi ste odlučili gospodine predstojniče da država ima cilj, govorim vama u ime Vlade, mi taj cilj podržavamo ali tražimo ove tri stvari. Tražimo da se prethodno objavi stanje državne imovine, da se o njemu raspravi u ovom Saboru, tražimo da se jedanput godišnje podnese izvještaj Vlade o upravljanju državnom imovinom i tražimo da se izuzmu iz upravljanja državnom imovinom i raspolaganjem državnom imovinom svi oni slučajevi koji su u postupku povratka ili nad kojima je sama država poduzimala određene radnje koje nisu baš najbolje u skladu sa pravnom tradicijom i pravnim običajima kao što je ovo knjiženje države preko DORH-a nad imovinom fizičkih ili pravnih lica. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Imamo prijavljene 4 replike. Prvi se javio Branko Vukšić. Izvolite kolega Vukšić.
Uvaženi kolega Pupovac, na samom početku rekli ste jednu rečenicu s kojom se u potpunosti slažem, za državu je sramotno da nema popis svoje imovine. Sasvim sigurno ako nema popis svoje imovine ne može ni upravljati tom imovinom. Međutim ja ću vrlo kratko postaviti još jedanput pitanje hoće li netko odgovoriti kada će biti obavljan taj popis? Kada ćemo imati jedinstveni registar? Zašto se toliko fama stvara oko te državne imovine? Nije nemoguće državnu imovinu popisati za 6 mjeseci, za godinu dana. Da li je to zbog toga da se može krčmiti i da se može rasprodavati? Zbog čega 20 i nešto godina nema? Pogriješile su sve dosadašnje vlade. Ja bih molio odgovor ove Vlade do kada će biti objavljen registar.
Hvala. Imamo odgovor kolega Pupovac. Izvolite.
Ja ne mogu pretpostavljati koji su razlozi zašto do sada nije bilo jedinstvenog registra i sređenog registra državne imovine ali mogu vidjeti koje su posljedice toga. posljedice toga su neodgovorno ponašanje, posljedica toga su nekontrola nad raspolaganjem državnom imovinom. I u tom smislu slažem se s vama da je potrebno što je moguće prije uspostaviti taj registar, ali da bi se taj registar što je moguće prije uspostavio onda je dosta neophodna jedna vrsta centralizacije toga postupaka. I u tom smislu ovo je dobra inicijativa kada je posrijedi zakon. Ono što mi samo ne želimo jeste da ovaj Sabor bude izuzet iz tog postupka a sagledavanja slika. I ne vidimo nikakvog razloga zašto Vlada to ne bi omogućila da Sabor u konačnici ima tu raspravu jer mi vjerujemo da Vlada to radi s namjerama koje odgovaraju namjerama nas koji sudjelujemo u ovoj diskusiji, a to je zaštita interesa države i odgovorno raspolaganje državnom imovinom.
Hvala. Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega PUpovac kažete da vam je neshvatljivo da nakon 23 godine konstituiranja države država nema sređenu evidenciju vlastite imovine i da je pod time da država nije konsolidirana i govorite to bi bilo otprilike jednako kao da ne zna ni svoje granice. Pa upravo je paradoks u tome što država i ne zna svoje granice i što su sve granice i ona dolje na jugu kraj Prevlake nije definirana, istekao je privremeni režim o granici na jugu. Nije riješeno pitanje granice u Malostonskom zaljevu, pitanje pripadnosti Velikog i Malog Škoja, PUnte i Kleka nije riješena Sv. Gera, nije riješen prostor na lijevoj obali Dunava itd. i dalje ste rekli kažete da država mora imati i postaviti cilj i kada je u pitanju državna imovina. I upravo sam to govorio na strategiji kada smo govorili o Strategiji upravljanja državnom imovinom da je na ovim točkama na ovim prostorima ovom državnom imovinom da je u strategiji trebali biti jasno naznačeno u kom će pravcu RH ići u definiranju svoje imovine ako ćemo tako nazvati koju čini teritorijalno mora južno od Prevlake, što ćemo sa Sv. Gerom, što ćemo sa prostorom lijevom od Dunava na granici sa Srbijom itd. Dakle ti ciljevi koje ste vi malo prije spomenuli su u strategiji trebali biti propisani i u planu upravljanja kojega će državni ured predložiti na usvajanje treba biti jasno određeno što ćemo s tim prostorima i s tom imovinom. Naime u ovom trenutku RH ne zna što se događa sa imovinom južno od Prevlake jer je taj privremeni režim na granici sa Crnom Gorom prestao funkcionirati odnosno istekao mu je rok 10.prosinca ove godine.
Hvala. Imamo odgovor kolega Pupovac.
Poštovani kolega Bačić kada bi sav naš problem i sva naša muka bila vezana uz preostala neriješena pitanja graničnih crta sa Crnom Gorom, Srbijom i BiH i imovinom koja je pogođena tim neriješenim statusom mi bismo imali doista jednostavan problem kada je u pitanju imovina. Imali smo ozbiljan problem pregovaranja o tome što se nadam da će biti završeno i da će se toga Vlada prihvatiti i pokušati doći do tog rješenja. To imaju i druge države i ti sporovi traju jako dugo ali nemaju ovu vrstu teškoća koju mi imamo niti u Nordijskim zemljama niti u bilo kojim drugim zemljama gdje imaju problema oko razgraničenja na moru ili gdje imaju još uvijek neka pitanja u vezi sa razgraničenjem na pojedinim točkama na kopnu. Međutim, ono što je za nas bitno, jeste da upravljanje državnom imovinom bude sredstvo kako ga mi razumijemo. Da se što manje zadužujemo tamo gdje se zaduživati ne trebamo i da konačno počnemo koristiti ono što imamo kod kuće. Pogledajmo kako izgledaju naše oranice, pogledajmo kako izgledaju naša zemljišta. Pogledajmo koliko je toga obrađeno a koliko nije obrađeno. Prema tome, potrebno je da nešto uradimo i kod kuće. I to uraditi kod kuće mi razumijemo da je smisao ovoga Zakona. Ali ono što ne bismo htjeli u ovom slučaju, ponavljam još jednputa jeste da se podvrgnemo riziku da ovo tijelo koje je svih ovih godina bilo isključeno iz procesa praćenja, nadzora kako god hoćemo raspolaganja državnom imovinom u ovoj odsutnoj bazi bude iz toga isključeno.
Hvala. Goran Marić replika, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolega Pupovac, govorili ste o nedopustivom nepostojanju registra imovine Republike Hrvatske. Naravno da nakon toliko godina proteklih da je to neprimjereno i nedopustivo za civilizirano društvo. Ali mislim da se koncentracija odgovornosti šalje na pogrešno mjesto. Najmanje je odgovorna Agencija za upravljanje državnom imovinom o nepotpunom registru. Ako se malo iščitava vidljivo je da su učinili napor i napravili registar sa više od 300 tisuća unosa podataka. A tko je zakazao? Zakazali su ministri, jer čak i kada ih je AUDI-o upozoravao da dostavljaju svoje podatke iz, bar iz svog ministarstva i ureda i institucija u kojima su nadležni, nikada nisu reagirali ili vrlo rijetko. A nikada nisu tražili od AUDI-a da izrade registar. Zapravo ministri sada i Vlada nalaže formiranje novog centra radi, i tobože formiranja registra za koji su oni najodgovorniji što ne postoji. A ono što je vrlo važno a čini mi se da se minorno spominje. U tom registru najviše ne dostaje neprocjenjena vrijednost imovine u procesu pretvorbe i privatizacije društava. Toga nema. Pa nemamo, ne znamo koliko vrijedi telekomunikacijska infrastruktura koja nikada nije ušla u temeljni kapital društava koje su se pretvorile … [[Govornik se ne razumije.]] A znamo koliko je koštala hrvatski narod, koštala ga je oko 2 milijarde eura. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo odgovor kolega Pupovac.
Teško se kolega Mariću s vama ne složiti da su članovi Vlade koji su suodgovorni i oni su ovim Zakonom predviđeni da budu suodgovorni u cijelom postupku. Međutim, istovremeno se institucijama koje se formiraju ovim Zakonom daju ovlasti koje se nadamo da će one iskoristiti u skladu s onim što su potrebe kako u pogledu utvrđivanja stanja državne imovine, odnosno pravljenja registra, tako istovremeno i u pogledu procjene vrijednosti imovine o kojoj ste govorili. Dakle, što se toga tiče, mi dajemo podršku takvom postupku i očekujemo da će Državni ured to činiti. Da sam kojim slučajem bio na mjestu inicijatora zakonodavca predstojniku Državnog ureda za upravljanje imovine bi svakako trebalo dati status člana Vlade. I to status člana ministra zato što je ovdje doista riječ o vrlo ozbiljnom poslu, riječ o poslu o kojem ovisi ne samo pravno stanje imovine nego ovisi i čitav niz investicijskih mogućnosti. Ali to je već stvar same Vlade.
Hvala. I zadnja replika Zoran Vinković. Izvolite.
Evo uvaženi kolega Pupovac, pitanje državnih granica nije kao što je to rekao predsjednik Vlade Milanović ona dva kamenčića u Jadranskom moru, to možda za njega jesu kamenčići u moru ali se mogu složiti s vama da bi Hrvatska i hrvatska Vlada pa i ovaj Sabor imali daleko lakši posao rješavati da je to jedini problem ove Države. Ali meni, evo meni nije jasno kao saborskom zastupniku, kao i čovjeku koji se ponešto razumije u politiku da u ove 23 godine mi nemamo doista popis državne imovine. Da su određene Vlade od 90.-te pa do evo sada, do 2013. godine možda imale i važnijeg posla u toj cjelokupnoj povijesti ove mlade države. Ali opet je neshvatljivo da Hrvatska država nema popis državne imovine u 2013. godini. I sada, ja ne želeći da se vi naljutite ali tu je i odgovornost SDSS-a, jer i vi ste imali potpredsjednika hrvatske Vlade i podržavali vjerojatno i onu Račanovu Vladu od 2000. do 2003. Ali shvaćam da vaš utjecaj u tim Vladama nije bio toliko velik. Isto kao što nije ni u ovoj. Najvažnije pitanje koje je ova država trebala riješiti u ovom novijem vremenu Hrvatske upravo, upravo državna imovina. Što sada radimo? Imamo AUDI-o koji je trebao isti posao raditi kao i ovaj naš famozni sada DUUDI. Ali odgovornost opet neće biti na ravnatelju DUUDI-a nego na ministrima i hrvatskoj Vladi koji moraju znati što će sa tom imovinom [[Upadica: Vrijeme.]] Ili mi stvaramo paralelni sustav koji će biti iznad Hrvatske Vlade i Hrvatskog sabora pa će onda ravnatelj moći gospodariti državnom imovinom na način kako hoće. Ne sumnjajući čovjeka u njegovo znanje, vrijednosti ali.
Hvala. Shvatili smo kolega Vinkoviću. Imamo odgovor, kolega Pupovac.
Ja ne znam da li ste vi shvatili ali shvatio je hrvatski narod da, s oproštenjem.
Izvolite kolega Pupovac, odgovor.
Prije svega, ja neću reći kao što neki istaknuti članovi HDZ-a kažu da im je bilo teško, mučno, da ih je stid bilo što su surađivali sa SDSS-om. Mene i moje kolege iz SDSS-a nije bilo stid, nije nas nitko pritiskao što smo surađivali i surađivali smo u stvarima koje su bile od državnog interesa, da se srede međuetnički odnosi, da se uvede reda u državu, u određenim pitanjima. A da smo imali prilike da se bavimo i ovim stvarima, dakle da smo manje bavili pitanjem prava povratnika, da smo se manje bavili pitanjem povratničkih sredina, da smo se manje bavili netolerancijom koja je postojala u društvu, uključujući prema SDSS-u, imali bismo više vremena da se bavimo ovim pitanima koje vi kolega Vinkoviću s pravom postavljate. Prema tome, došlo je vrijeme da se time bavimo i spremni smo preuzeti odgovornost za to, spremni smo preuzeti odgovornost i zato smatramo da je ovo iznimno važno što danas činimo, iznimno važan zakon u kojem, ponavljam još jedanputa, Hrvatski sabor i mi koji ovdje raspravljamo, mora imati svoje mjesto i svoju ulogu.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani predstavnici državnog ureda, cijenjene kolegice i kolege. U zadnje vrijeme smo svjedoci što su zakoni važniji, proces donošenja sve brži. To nije dobro i ne može nikako polučiti dobrim rezultatima. Ali način upravljanja državnom imovinom je, usudio bih se kazati, najvažniji segment u Republici Hrvatskoj jer od načina upravljanja državnom imovinom ovisi ukupno ekonomsko stanje i načelno se najizravnije utječe na stanje društva. HDZ ne može podržati ovakav prijedlog zakona jer u njemu ne prepoznaje i ne može nikako prepoznati ono što je Vlada najavila kad je došla na vlast, a Vlada je kazala da ima viziju, da ima strategiju, da zna točno što treba činiti i da ima dobre namjere. Sva mjerila ekonomske uspješnosti pokazuju i upućuju na neuspješnost Vlade, to znači da je strategija pogrešna. Ona samo 4 glavna kriterija o rastu proizvodnje, dovoljno je reći da je BDP pao 2% u 2012. godini u odnosu na 2011. kad je bio rast 0, da je u prvom kvartalu ove godine pao 1,5% a u istom kvartalu prošle godine 1,1%, da se povećao broj nezaposlenih za 40 000, da se smanjio broj zaposlenih za 47 000, da je inflacija 3,4%, a bila je prethodne godine 2,3%. Dakle sva ona osnovna mjerila uspješnosti Vlade upućuju na neuspješnost rada Vlade i ne može se ta neuspješnost nadoknaditi pristupom, ovakvim pristupom upravljanju državne imovine gdje se ne može prepoznati dobre namjere. Naime, ako krenemo člankom 2. stavak 2., u tom razaznajemo smisao ovog prijedloga zakona, iz njega se iščitava osnovna vodilja. Kaže taj stavak, raspolaganje državnom imovinom podrazumijeva pravo na otuđenje, opterećenje, ograničenje i odricanje prava. Što je smisao raspolaganja državnom imovinom? Na prvom mjestu otuđenje. HDZ ne može podržati, smisao ne može biti otuđenje, smisao upravljanja državnom imovinom može biti samo učinkovito i efikasno upravljanje državnom imovinom, a to se otuđenjem ne može nikako postići. U tom se i prepoznaje najava prodaje Croatia osiguranja, Hrvatske poštanske banke i davanje u koncesiju autocesta. Potrošili smo već dosta riječi o besmislenosti rasprodaje onoga što je preostalo i to najvažnijih i strateški najvažnijih državnih poduzeća. Croatia osiguranje, toliko se govorilo o mogućnosti prodaje koliko se može dobiti od prodaje. Kazao sam zadnji put ovdje da vrijedi 15 milijardi kuna, a želi se prodati za negdje do 2 milijarde kuna. Evo najnoviji pokazatelj, samo ilustracije radi, Croatia osiguranje je podigla kredit od 32 milijuna kuna iako ne mogu razumjeti da ima depozit od milijardu i pol u bankama, a ona diže kredit od 32 milijuna kuna. I znate što je morala kod banaka založiti najkonzervativnijom metodom osiguranja, samo dvije tehničke stanice, a ukupno ima 45. Pa samo tehničke stanice vrijede milijardu kuna, to je neprocjenjiva strateška pozicija ili neprocjenjiva vrijednost i o imovini nekretninama da ne govorimo, o biznisu, onom osnovno poslovanju također. Tako da je to iracionalan potez prodavati Croatia osiguranje. Jednako tako i sa posljednjom kreditnom institucijom koju imamo, a to je Hrvatska poštanska banka. I zapravo zašto nam gospodarstvo ne funkcionira ako znamo da je bankarstvo krvotok gospodarstva, a mi smo u bankarski sustav naš unijeli pogrešnu krvnu grupu. U našem organizmu kola pogrešna krvna grupa. I ono malo što je ostalo od krvnih zrnaca od hrvatskog bankarskog sustava treba i to odstraniti pa da onda i cjelokupni gospodarski sustav ne dovedemo u pitanje, nego odvedemo u bankrot a vidimo da i oni koji su najodgovorniji za ekonomsko stanje u društvu kažu ili ćemo dati autoceste u koncesiju ili ćemo bankrotirati. Nije zadaća Vlade davati u koncesije već izgrađeno jer su motivi za davanje koncesije izgrađenih auto-cesta bez kojih nema ni društvenog ni ekonomskog života ne mogu nikako pronaći u okviru ekonomske struke, niti u okviru ekonomske logike. Zadaća svake Vlade je osnažiti fiskalni kapacitet države, a on se može samo osnažiti kroz gospodarski rast. Ako to nije u stanju onda ne može to nadoknađivati niti smije nadoknađivati rasprodajom državne imovine i to one najbitnije za budućnost hrvatskog naroda i hrvatske države. U slučaju davanja koncesije autocesta pod koncesiju u konačnici će hrvatski narod platiti sve. Platit će i iznos koji se dobije za koncesiju 2 milijarde ili 3 milijarde eura, platit će i troškove zbrinjavanja radnika a bit će ih u tisućama. Platit će i kamate na 50 godina koje koncesionar će imati. Platit će i cijelu dobit i zaradu koncesionara, platit će i visoke bonuse i menadžerske plaće koncesionara. Sve će to, sve ćemo to mi platiti, a sve zbog toga što Vlada nije u stanju pokrenuti gospodarski rast koji uporno najavljuje, ali nikako ostvariti. Samo svakodnevno čujemo zašto se nije ostvarilo ono što se najavljivalo. Kad je ovdje riječ kazao sam malo prije u jednoj replici u hitnom postupku i u tom obrazloženju zakona izgubilo se negdje u obrazloženju da treba pet milijuna kuna za uspostavu registra, a zapravo to AUDIO već sa svojom informatičkom potporom, sa svojim kadrovima već radi i o tome sam govorio dodatno. Ali mi ne možemo uporno bez malograđanštine. Pa dočim netko dođe na vlast najvažniji mu je vozač, automobil, fotelja i novi namještaj, parketi u uredima. Pa kad ćemo s tim već jedanput prestati? Već ovim prijedlogom zakona mora se seliti iz Lučićeve u Dežmanovu i iznajmiti prostor po 12 eura po metru kvadratnom. U današnje vrijeme plaćati najamninu 12 eura po metru kvadratnom. Pa ne znam tko ne bi bio sretan da uopće može iznajmiti prostor da mu samo zakupoprimac plati troškove održavanja, a kamoli najamninu. Ali kad je država u pitanju onda može platiti i 12 eura po metru kvadratnom. Ovdje u oblicima državne imovine ne znam zašto se navode oni oblici na koje ne može utjecati niti upravlja ni ured niti ovaj centar. Postoje druge institucije koje su po zakonu ovlaštene za upravljanje i štednim ulozima i međunarodnim deviznim pričuvama i novcom, novčanim ekvivalentima. Prema tome, to je bespotrebno kad na to ne utječu niti mogu utjecati. Inače još moram kazati da se uporno jer to lijepo zvuči onima koji možda dovoljno ne razumiju taj pojam, pa se pod krinkom koncesije spominje nekakav termin monetizacija. Stalno monetizacija. Kako bi to lijepo i gordo ekonomski zvuči, ali oni koji to govore oni ne znaju o čemu govore. Monetizacija je proces pretvaranja manje likvidnih sredstava i nenovčanih sredstava u novac, a koncesija s tim nema nikakva doticaja. Koncesija je koncesija. I zato neka se prestane sa tim pojmom koji ne odgovara onome u što se upotrebljava. I ovaj zakon vrvi od nejasnoća. Kad je u pitanju načelo javnosti opet imamo one neodređene termine. Da su dužni objaviti najvažnije odluke o upravljanju. A što su to najvažnije odluke? A kao državni korisnik državnog proračuna moraju objavljivati sve odluke, inače po ovom novom centar je proračunski korisnik. Govorili smo, čuli smo od prethodnika ovdje o koncentraciji moći na jednom mjestu, pa je bila i replika da to nije, pa ne postoji primjer nigdje u ekonomskom svijetu da ured neki ima ovoliku moć, da nema ni upravnog vijeća, da nema ni upravnog vijeća, da nema nikoga, da čak može i ovlašten je osnivati trgovačka društva za posebne namjene. Pa zar to nije moć u jednoj osobi? Da može za potrebe izrade zakona osnivati povjerenstva, imenovati članove povjerenstva i tajnike i uređivati način rada povjerenstava. Ali da čak može on sam i određivati naknadu za rad tih članova povjerenstva, da može čak određivati i sjedište centra. On je u uredu, ali on određuje i sjedište centra. Čak je i predsjednik Upravnog vijeća centra. Sve to u jednoj osobi i previše moći na jednom mjestu, a odgovornost ne odgovara ovlastima. A temeljno načelo upravljanja u ekonomiji je da ovlasti moraju odgovarati odgovornostima. Ovdje je disproporcija odgovornosti i ovlasti. Nedovoljno se pažnje posvećuje kako će se riješiti problem AUDIO-a, točno je da je pravilnik sljednik centra, ali ne znamo ni koliko centar duguje ni koliko potražuje. Što će sa kreditnim zaduženjima koja su dospjela na naplatu kod banaka? Kako će se to riješiti? Kad se govori o Upravnom vijeću ništa se zapravo ne mijenja. Ponovno isti predstavnici Vlade koji su u Upravnom vijeću i sadašnjeg AUDIO-a. A kad je riječ o članku 31. gdje kaže predsjednik i članovi Upravnog vijeća imenuju se na razdoblje od 4 godine, pa kako se oni mogu imenovati na 4 godine kad im za 2,5 godine prestaje mandat? Vladi prestaje mandat, ministrima prestaje mandat. Ne mogu oni onda više biti članovi Upravnog vijeća. Prema tome to mora biti povezano sa trajanjem mandata Vlade. Ne može se produžiti mandat, a više nije ta Vlada ili ministar koji je ili se promijenio ministar. Kad su uvjeti o imenovanju ravnatelja i zamjenika ravnatelja prepoznajem nažalost tu jednu namjeru bojim se da u pozadini da zbog promjene vlasti u Zagrebu da su mnogi mladci koji su upravljali trgovačkim društvima i to sa one Više ili Visoke škole odmah došli na rukovodeća mjesta ostali sad bez takvih uporišta i da im se sad otvaraju mogućnosti smještajem u ove centre i urede pa je tako predviđeno da ravnatelj centra koji upravlja trgovačkim društvima ima 5 godina radnog iskustva. Što će osoba koja završi fakultet i 5 godina radnog iskustva, kako će moći biti rukovoditelj na najvišoj mogućoj hijerarhijskoj razini? Pa u organizacijskoj strukturi postoje na desetine razina upravljanja. Postoje one tri osnovne, najniža, srednja i najviša. Znači, mi ovim omogućujemo da zapravo bez imalo iskustva u upravljanju bez onih osnovnih i srednjih funkcija menadžmenta odmah idu s fakulteta na mjesto ravnatelja. Ali, moram i pohvaliti jedan dio, konačno da stoji da nakon završetka sveučilišnog studija. Eto to je nešto novo i što treba pozdraviti [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega Mariću.]] Tako da evo isteklo je vrijeme, ali u konačnici zbog svega iznesenog klub HDZ-a ne podržava prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Marić Vlada, a to je jutros i potpredsjednik Grčić govorio kako je nesređenost imovine i neuspostavljanje Središnjeg registra državne imovine jedan od važnih razloga neučinkovitog upravljanja državnom imovinom. Prije svega, zabluda je da državna tijela, državna poduzeća ne raspolažu podacima o svojoj imovini. Raspolažu. Jer upravo ti podaci će poslužiti kasnije da se formira taj Središnji registar pa prema tome on će biti onoliko dobar koliko mu ta tijela te podatke i dostave. Ali mi ćemo sa uspostavom Središnjeg registra dobiti onoliko dobre i onoliko loše podatke koliko oni dosada posjeduju ta ista državna tijela ili javna poduzeća. To je otprilike kao da bolesniku obučete novo odijelo. On će možda izgledati ljepše ali će i dalje biti bolestan. Takva je situacija i sa ovim Središnjim registrom. Ukoliko mi ne priđemo sustavnoj geodetskoj izmjeri, uspostavi katastra i zemljišne knjige imat ćemo nesređenu i državnu imovinu ali ćemo imati i nesređenu imovinu građana RH. Mi ovdje govorimo o problemu u funkcioniranju upravljanja državnom imovinom ali ista je situacija i sa imovinom građana RH. Stoga smo mi u klubu HDZ-a i Vlada kada je predlagala Zakon o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama bila namijenila trećinu naknade za zadržavanje nezakonito izgrađene zgrade u prostoru upravo na sređivanje katastra i zemljišne knjige pa u najvećem dijelu i imovine kojom raspolaže i kojom upravlja država. Zato mene čudi da Vlada nije takvu odredbu zadržala i da ovaj povratni odgovor građana koji su podnijeli 773 tisuće zahtjeva za legalizaciju nismo iskoristili za sređivanje imovine ne samo državne imovine nego i imovine građana RH. I to je ono na što smo upozoravali kad je ova Vlada mijenjali taj zakon koji je bio odlično zamišljen da sredstva ubrana od te naknade iskoriste za sređivanje imovine i to cjelokupne imovine u RH kako one privatne tako i državne.
Vrijeme. Sljedeća replika Ingrid Antičević. … [[Upadica se ne razumije.]] A odgovor? Pa molim vas reagirajte kad odgovara kolega tako da vidim. Hvala. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Bačić ako se nešto hoće napraviti u roku 6 mjeseci se popiše do zadnje parcele svaka imovina i građana i RH. Očito su postojali i postoje razlozi zašto se to nije željelo učiniti. Ali, dobro ste primijetili da su imovina građana problem i da je pogrešno što se odustalo od sređivanja katastra i zemljišnih knjiga. Da je to preduvjet za sređivanje kompletnog i imovine državne imovine, to je preduvjet. Ali uvijek kad zakaže ekonomska politika stupa na snagu porezna politika u obliku poreznog ugriza koji dovodi do nereda u državi. Pa cijela, većinu zapravo neriješenih problema kad je u pitanju imovina građana proizlazi iz bivšeg sustava kad se plaćao porez na promet nekretnina 50% i 50 godina nije nitko prenosio nekretnine, promijenilo se 5, 10 vlasnika, ostalo je neraščišćeno jer tko će plaćati porez od 50% na promet nekretnina. Dakle, država i stvara okvire, ali i komplicira okvire. Ovime će se još više zakomplicirati posebice kada su neki članci u pitanju kao članak 56. Koji predviđa da se nekretnine mogu darivati i drugim fizičkim i pravnim osobama. Pa zar nije već dosta u Hrvatskoj razdjeljivanja, podjele i darivanja? A nikakve od toga koristi samo štete. Pa zar nije dovoljno što smo podijelili toliko poduzeća, toliko vrijednosti i imovine da moramo sada i zakonski ugrađivati da se još omogućuje opet podjela ili najvjerojatnije istima, istim fizičkim i pravnim osobama. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo poštovani kolega rekli ste da klub HDZ-a neće podržati jer da se ovdje u zakonu navodi kao sadržaj vlasništva pravo države da da da rasproda. Temelj u našem Zakonu o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, temeljni sadržaj zakona o vlasništvu jeste upravo raspolaganje što uključuje i prodaju. Svi ostali posjednici ili držatelji stvari nekretnine imaju manje prava, mogu koristiti je mogu uživati plodove ali samo vlasnik time može raspolagati. Prema tome nađite neke druge razloge. Ovo je prijedlog zakona kojim država konačno želi ja bih rekla ono što su svi kritizirali što do sada nije napravljeno ali to je proces koji je bio započeo 2000.godine kada su ljudi s olovkom i papirom išli po ulicama i započeli zapisivati državnu imovinu. Ali kako se krčmila ikako je nastalo od ovog nereda koji treba riješiti? Naime stvoren je najprije jezik, bilo je društveno pa je to nešto bilo omraženo a onda je postalo državno. Ali sve ono što je bilo društveno nije više uživalo zaštitu. Pa sjetimo se samo rudnog blaga nije više uživalo kaznenopravnu zaštitu, sjetimo se šljunčarenja rijeke gdje su se ogulile rijeke. Kako se to zove? Vi ovdje nama držite lekciju kako se zovemo što je sadržaj monetizacije, što je koncesija, ali ljudi dobro znaju što je sadržaj. Ali recite vi meni što je sadržaj toga kada se godinama držalo nešto besplatno upadalo, uzurpiralo državna imovina u bescjenje, plaćala se mala naknada ili bez ikakve naknade dok su branitelji oslobađali zemlju netko je oslobađao državne kvadrate kako se to zove i sve ostalo? Kako se to zove? Vi možete imati u HDZ-u poseban naziv za to, a narod zna kako se to zove. To se zove pljačka. Ali često je to pljačka bila zaogrnuta aureolom domoljublja, a mi sada znamo po našim sudovima otkriva se s koliko se nula to pisalo domoljublje iz HDZ-a.
Hvala. Izvolite odgovor kolega Marić.
Kolegice Antičević, pljačke je bilo vjerojatno će je i biti, a ovaj zakon zašto ne podržavamo ja sam objasnio već u prvoj rečenici. Raspolaganje državnom imovinom podrazumijeva pravo na otuđenje. Znači prvi smisao raspolaganja je otuđiti. To nije smisao upravljanja državnom imovinom je efikasno i učinkovito upravljanje a ne otuđivanje. A vi biste kao pravnik, ja vjerujem da vi to dobro znate da je pravo prisvajanja najspornije vlasničko pravo što postoji u pravnom sustavu. A ovim zakonom se i to omogućuje pravo prisvajanja. Pa dosta je onoga što je bilo svačije da sada jednim dekretom bez naknade bude nečije. A kada hoćete kako se što zove, mislio sam ne kazati ali sada ću vam reći. Izdavanje koncesija autocesta pod koncesiju nešto je najvrednije što RH ima, to je najkvalitetniji proizvod koji smo unijeli u EU i toga se želimo odreći. Ne možemo se odreći onoga jedino što je na razini EU jedino što je po standardima iznad standarda EU. Autoceste su jedino što imamo iznad standarda EU. I davanje u koncesiju takve infrastrukture bez koje nema života taj čin je na razini protunacionalnog čina. Eto kako se to zove. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća replika Domagoj Milošević. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Marić rekli ste notornu činjenicu a to je da ova vlada nije sposobna p okrenuti gospodarski rast. To sada već znamo svi, ono što posebno treba zabrinuti a to je da premijer aktualne Vlade u intervjuu na CCN-u otvoreno kaže da naš gospodarski oporavak ovisi o susjednoj Italiji. E sada umjesto gospodarskog rasta evidentno je da se nudi isključivo privatizacija. HDZ nije protiv svake privatizacije dakle postoje sigurno hoteli postoje nekakva vlasništva u kojima vjerojatno u 21.stoljeću državi nije mjesto da time upravlja međutim svaka pametna država trenutno ne prodaje osim ona koja mora. Hrvatska trenutno nije u situaciji hvala Bogu da mora prodavati bilo što. Dakle danas ponavljam u 2013.u EU prodaju imovinu samo oni koji moraju jer značajno lošije stoji ta imovina odnosno njezina vrijednost. E sada ono što posebno mene fascinira osobno. Fascinira me opsjednutost ove Vlade privatizacijom zato što ova Vlada uopće ne podržava privatni sektor. Dakle ništa u proteklih godinu i pol dana što je učinila aktualna vlada nije bilo u prilog i podrška privatnom sektoru i zapošljavanju. I to pokazuju danas i rezultati. Pa tim više fascinira to inzistiranje na privatizaciji. Dakle s jedne strane nisi učinio ništa da smanjiš domaćim poduzetnicima kamate, dapače, doveo si državu do toga da ima jung reiting smeće. Time su naravno time je spriječeno da kamate za hrvatska poduzeća sada kada smo hvala Bogu ušli u EU budu manji. Porezno opterećenje je veće dokazano izračunato što god rekla aktualna vlada. Dakle postavlja se pitanje a ja sam zadnji koji bi govorio protiv stranih ulagača zašto u ovom trenutku i pod svaku cijenu se radi sve ovo što se radi. Međutim Hrvatskoj trebaju da strana ulaganja ali tzv. greenfield ulaganja. Dakle od ledine sagraditi tvornice, skladišta, zaposliti ljude, a ne rasprodaja imovine u bescjenje. Što se tiče samog ovog zakona, ispričavam se, najbolje pokazuje stav Vlade da je gospodin Pejnović izašao momentom kada ste vi počeli govoriti u ime HDZ-a, a sam zakon je naravno isključivo bavljenje formom i uopće da ne ponavljam sve što ste rekli.
Hvala. Imamo odgovor kolega Marić.
Hvala lijepa. Pa naravno da ne treba biti protiv određenih dijelova privatizacije. Ali postoje uvijek strateška poduzeća koja se ne smije privatizirati. Država se ne smije odreći same sebe. I ako se prodaje to poduzeće, onda je to javno priznanje nesposobnosti i nepovjerenja u državu koju vodiš. I to ne smije se pretvoriti privatizacija u nadomjestak neefikasnog ekonomskog modela a očito da je neefikasan ekonomski model jer treba tražiti alternativna rješenja. Jer govorili ste o investicijama. Pa investicije u 2012. su 110 milijuna eura manje nego u 2011. Industrijska proizvodnja je 5,5% pala. Potrošnja je pala. Izvoz je pao. Srećom da je malo i uvoz pao. Ali Vlada može donositi sve jer ima politički monopol. Ali ako se donose odluke tako strateški važne samo zato što postoji politički monopol onda je to zlo za državu. Najveći je kažu zlo je financijski monopol. Ali samo je jedno veće zlo od toga a to je politički monopol. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća replika je Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Marić govorili ste o vrijednosti imovine Croatia osiguranja. Možda najveći problem ovoga Zakona i je to što se stalno željelo provući teza da ne postoji popis imovine, postoji. Međutim, ono što je sporno je njena vrijednost. Od onih 2, 3% do 100%-tnog vlasništva. Dakle, imate poduzeća koja su u državnom vlasništvu čija je vrijednost sa minusom jer je njihovo opterećenje je toliko da ono ustvari su negativna. Ali što se tiče Croatia osiguranja kroz nju možemo gledati prizmu ove kompletne imovine države. Dakle, Croatia osiguranje ima silnu imovinu što se tiče nekretnina i koju treba procijeniti jer je stečena u različitim vremenima. I mnoge od tih nekretnina su već i otpisane sa velikim postotkom, amortizacijom itd.. Međutim, njihova tržna i uporabna vrijednost je daleko veća od one knjigovodstvene i samim time s obzirom i na položaje na tržištu Croatia osiguranje vrijedi daleko više i to niti jedna … [[Govornik se ne razumije.]] kuća ne može procijeniti. Jer bi morala ići od nekretnine do nekretnine i procjenjivati. Ali vrlo je interesantno da je Croatia osiguranje iz svog portfelja izgubila najveće državne tvrtke. Je li to sjajna priprema za privatizaciju? Umjesto da joj sve daš da više vrijedi jer kćer trebati okititi s dukatima a ne uzeti joj dukate. Prema tome, pustimo tu priču. Dakle ovaj Zakon nažalost vodi k nečemu a to je privatizacija daleko od očiju javnosti. A druga stvar, ono što je najvrjednije u Hrvatskoj je privatizirano u razdoblju od 2000. do 2003. INA, kontrolni paket HT-a, Privredna banka, Splitska banka. I pogledajte koliki su bili prihodi od privatizacije od 2000. do 2003. a koliki su bili od 2003. do 2011. i tu prestaje svaka politička rasprava, to su egzaktni pokazatelji.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Marić.
Hvala lijepa. Pa naravno kolega Šuker da je najveći problem procjena vrijednosti određenog poduzeća a ima i onih koji nemaju vrijednosti. Međutim, kada je Croatia osiguranje u pitanju, tu se uporno zanemaruje i prešućuje činjenica koliko Croatia osiguranje ima povezanih društava, udjela u drugim vlasničkim i dioničkim društvima da ima 50% obveznog mirovinskog fonda. Da ima Loid osiguranje, da ima osiguranje u … [[Govornik se ne razumije.]] da ima 450 tehničkih stanica. Da jedino je društvo kojem je knjigovodstvena vrijednost nekretnina manja od tržišne vrijednosti. Pa samo na Trgu Bana Jelačića od Croatia osiguranja objekt ima 8 tisuća i 520 kvadrata. A vidjeli ste neki dan je otvorenje bilo Ban centra koji je u daleko lošijoj poziciji, lošija je i gradnja i nema toliku tradiciju i način gradnje, pa po kojoj cijeni se tamo prodavalo. A mislim da je knjigovodstvena vrijednost 190 milijuna kuna … … [[Upadica se ne čuje.]] naravno, u kojoj je vjerovnik. Dakle, to 50% … … [[Upadica se ne čuje.]] a kolika je vrijednost u Miramarskoj ili one zgrade do od Loida osiguranja. Ali u svakom gradu, na svakom trgu svakog grada najvrijednija nekretnina je Croatia osiguranje. A da ne govorimo o core bussines koliko on nosi sa sobom, koliko se može pospješiti i zapravo od dobiti se može u roku od 4 do 5 godina isfinancirati sva ona, sav onaj prihod koji se može dobiti od trenutne prodaje koliko najavljuje Vlada da bi mogla dobiti od toga, od takve jedne prodaje. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća replika, potpredsjednica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Marić vaš uvodni dio ili prvi dio izlaganja bio je vrlo slikovit i teoretski vrlo korektan, korektan da. Jasno je da ekonomska zakonitost je takva da ako nemate gospodarskog rasta nemate onda ni stabilnost, nemate ništa drugo. Međutim, mi moramo poći od postojećeg stanja, stanja u kojem mi danas jesmo i zašto nemamo gospodarski rast već petu, 5, 6 godina, 5 godina, od 2008. godine. Prije 20 godina mi smo započeli sa privatizacijom, najprije smo podržavali svu imovinu, onda smo počeli sa privatizacijom. Pretvorba i privatizacija je bio takav proces da je zapravo jako puno vrijednosti nestalo kroz tadašnju privatizaciju. A naš Ustav kaže da vlasništvo obvezuje. Dakle, ne možeš imati samo vlasništvo obvezuje. Dakle, ne možeš imati samo vlasništvo, moraš s njime i dobro upravljati ali ono i obvezuje. Ako ne znaš dobro upravljati onda ćeš se narješavati. A danas u ovoj situaciji u kakvoj smo mi danas sa velikom nelikvidnošću, sa gospodarskom nestabilnošću, sa fiskalnom, odnosno financijskom, državnom nestabilnošću, sa visokim deficitom još uvijek, makar ga pokušavamo svoditi u nekakve realne okvire da zadovoljiš barem ono drugo fiskalno pravilo da ti deficit nije veći od kamata koje moraš platiti na kredite kao država, onda smo zaista u velikom problemu i onda ne možemo ovako teoretski raspravljati. Onda morate činiti i nešto drugo kad ste u situaciji da više ne možete porezno opterećivati ni građane ni gospodarstvo, onda morate ići i u ovakve aktivnosti da ili bolje gospodarite državnom imovinom iz koje ćete dobivati prihod ili ako to nije tako, ako morate puno uložiti da biste došli do prihoda onda ćete u jednom dijelu tu imovinu i otuđivati i prodavati itd. Nažalost, visoke vrijednosti koje smo mi u ovih 20 godina uložili u infrastrukturu su krediti koji dolaze na naplatu. To nije vrijednost kojom možete raspolagati.
Hvala. Imamo odgovor, izvolite kolega Marić.
Hvala lijepa. Hvala na ocjeni da je bio korektan uvod i vaša replika je iznimno korektna tako da će i odgovor biti u tom smislu. Na spomen načina pretvorbe i privatizacije u većini slučajeva meni to izaziva mučninu, ali ne može mi onda ne izazvat mučninu još jedan novi i ekstremniji način takve slične pretvorbe i privatizacije jer ne možete vi prodajom nadomjestiti neefikasan model. Nadomjestit se nedostatak fiskalnog kapaciteta države prodajom ne može, može samo gospodarskim rastom i isključivo samo gospodarskim rastom, ničim drugim. Što će se dogoditi, prodat ćete određenu državnu imovinu, 6 mjeseci ili 7 će naizgled to funkcionirati i ponovo ćete nakon određenog vremena biti u lošijoj situaciji nego što ste bili prije te odluke zato što nema gospodarskog rasta. A uostalom, kad proračun je donesen na temelju gospodarskog rasta, proračun je donesen na temelju manje inflacije i u takvim okolnostima nema rasta, a veća je inflacija, manji su prihodi od planiranih, a zamislite u tim prihodima su čak i inflacijski prihodi. Koliko je to onda loše stanje, i treba tražiti alternativne modele ekonomske politike i zaduživanja, ne samo i reprograma. Pa imamo mi načina kako, za što služi refinanciranje, zašto služi reprogramiranje, za što služi restrukturiranje nego da bi se dok se ostvari gospodarski rast našao način kako prevladati tu krizu, a nije rješenje u prodaji. To nikako nije s tim da ono što treba prodati doista treba, ali ne smije se strateški na čemu država može zarađivati i privređivati to se ne bi trebalo prodavati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeća replika, Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Marić, vi ste u raspravi sasvim dobro i secirali i politiku, ali i ovaj zakon u svakom njegovom diskutabilnom dijelu i zaista mi već godinu i pol dana svjedočimo serviranju jedne politike, po meni na najnižem nivou ili na najjednostavnijem nivou koja se očituje u tome da se stalno nešto ili monetizira ili se uvode porezi ili se fiskalizira ili se mora nešto poskupjeti. Nigdje ni traga intelektu niti inovativnosti, kreativnosti, jednostavno dignete 2% PDV-a, uzmete 20 milijardi hrvatskim građanima i vi ste uspješna vlast. Ali uvijek ide i objašnjenje ili priprema za to. Sad se cijelo vrijeme govori nema se, mora se. Pa moramo prodat Croatia osiguranje, HPB, uzmite novi Zakon o željeznici, Sabor van-Vlada unutra, prodajemo HŽ-Cargo, ne želimo uopće više uvoditi niti prometnu politiku, nikakvu, ništa. I što nam za to treba, alat. Evo ga, ovaj zakon. Vrlo jasno precizirano, gasimo AUDI, osnivamo DUUDI, dudu varalicu za hrvatski puk i sve stavljamo u ruke jednog čovjeka. On će biti sada gospodar života i smrti u hrvatskom, ajmo reći neprivatiziranom, mrtvom kapitalu. I naravno, zakon po hitnoj proceduri jer opet Sabor van-Vlada unutra i to već godinu i pol dana i nije to slučajno. Zbog toga kažem nema ni dva čitanja niti će biti suvišnih zašto. Samo ćemo svjedočiti opet kažem najjednostavnijim rješenjima, prodaj sve što se prodati može.
Hvala. Sljedeća replika… a jeste, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naizgled kolega Boriću izgleda da ekonomska politika nema rješenja za gospodarsku krizu, pa to nije točno. Ekonomska politika ima itekako efikasne instrumente za izlazak iz krize, samo to nisu ovi instrumenti koji se primjenjuju. Ne može biti povećanje poreznih stopa instrument izlaska iz krize. Ne, to nikad još nije zabilježila ni teorija ni praksa da su povećanju poreznog opterećenja pridonijeli izlasku iz krize. Naprotiv, samo obrnuto. Međutim, nedosljednost i pristup upravljanju državnim poduzećima vidi se iz svakog slučaja. Uzmimo npr. Zračnu luku Zagreb koja se neopravdano i potpuno iracionalno dala u koncesiju. Zračna luka Zagreb je u stanju, sposobna sama se zadužiti bez jamstva Vlade za 250 milijuna dolara. Ako to nije u stanju direktor neka odmah dadne ostavku i …. I zamislite dolazi koncesionar koji obećava radove u određenoj vrijednosti, angažiraju se domaći i plaćaju konzultanti da nakon davanja u koncesiju se smanje ti radovi, da ne ide se u podzemne radove koliko se mislilo ići. A i onda Vlada daje jamstvo koncesionaru, a ne daje jamstvo svom državnom poduzeću. Takvom politikom ne može se biti efikasni u državnim poduzećima. Što je napravila, sinoć smo vidjeli otvaranje Cro busa, proizvodnje autobusa hrvatskih, bez ikakvih iznimaka. To je primjer investicije. Ništa Vlada, samo nek' ne smeta bit će takvih investicija još više. Ali mi pokušavamo tražiti načina kako nekima dati prednost i ovaj zakon isto tako predviđa davanje prednosti tržišne u odnosu na druge. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća replika Dražen Đurović.
Hvala. Evo gospodine Marić ja bih se stvarno u dobrom dijelu ovih vaših teza složio posebno kad je riječ o Croatia osiguranju i Hrvatskoj poštanskoj banci iako mislim da ste možda u jednom dijelu malo, malo na neki način zažmirili na neke povijesne faze upravljanja državnom imovinom jer imali smo onaj zloslutni Fond za privatizaciju, ozloglašeni Fond za privatizaciju koji je ono valjda ostao sinonim pljačke Hrvatske države desetljećima ili desetak, petnaest godina pa smo onda imali ovaj nesretni AUDIO za kojeg zapravo većina građana u ovoj državi od kad je nastao pa do kad se sad ne gasi nitko nije ni čuo i sad imamo eto taj nekakav državni ured i unutar njega još jednu novu tu pravnu osobu, taj centar. I mislim da zapravo pa i ovo sve zajedno tu bih se složio s vama pokazuje zapravo da strategije nema. S druge strane zaista Republika Hrvatska jest bila i ostala mala država, mala država sa malo stanovnika i nevjerojatno je da u maloj državi sa malo stanovnika a sa velikom državnom administracijom nitko ne može zaista više pobrojit tu imovinu, utvrdit njenu vrijednost, podvući crtu i konačno uspostaviti nekakvu bilancu. Ali je na žalost tome tako. Mislim da je i primjer uspostave ovog centra zapravo primjer one ako ne zna što bi učinio onda on osnovao nekakvu komisiju. Ova Vlada tako osniva silne centre, agencije i prebacuje na njih zapravo ono što sama kao državni aparat ne zna i ne može i nema očito sposobnosti napraviti. Ali kad je riječ o onom dijelu državne imovine posebno koja se odnosi na turizam kad je riječ o Kuparima, Baškom polju, o razno raznim državnim nekretninama koje su ostale mislim da bi trebalo naći načina da te nekretnine konačno nađu svoje vlasnike i da se zapravo pokrene taj ciklus.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Marić.
Naravno kolega Đurović da bi te nekretnine, iako ima i sad vlasnika samo što se ne odnosi vlasnički. Pa ni fizičke osobe se ne odnose vlasnički. Imate u zgradi svojoj prema stanu i prema zajedničkim prostorijama se ne odnose onako kako zakon predviđa, a kamoli će se ovako prema velikim turističkim poduzećima. Ali mislim kad bi se organiziralo i odredilo, našlo 100 menadžera u Hrvatskoj koji će stvarno savjesno i pošteno i korektno da mogu u roku dvije godine svako to turističko poduzeće pripremiti da vrijedi trostruko više nego danas uz pomoć Vlade bez ikakvih problema pogotovo kad bi se prema njima postupilo kao u procesu predstečajne nagodbe prema nekim privatnim tvrtkama. Bez problema bi se riješilo i trostruka vrijednost bi bila u roku dvije godine. Kad govorite da prešućujem, ne nemam potrebe ništa prešućivati, jednostavno nešto nije tema dnevnog reda. Ali kazao sam da modeli pretvorbe i privatizacije da mi izazivaju mučninu često. Prema tome, a postoji i bio sam 6 mjeseci i predsjednik Nadzornog odbora Hrvatskog fonda za privatizaciju pa vidite to je jedino izvješće koje je netko sačinio dok je bio Nadzorni odbor uopće. Ja sam bio samo šest mjeseci. Osnivanje komisija, povjerenstava, institucija ne rješava probleme. Kaže jedna izreka "kad vidiš zmiju ne osnivaj komisiju, nego reagiraj odmah". Pa stanje je u upravljanju državnom imovinom kao da je zmija blizu nas, a mi gledamo i smiješimo se 23 godine. Ne godinu dana, 23 godine. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Đurđica Sumrak replika, izvolite kolegice.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Marić, pa evo ga slušajući vašu raspravu zaista u pravu ste kad politički monopol oduzme pravo na stručnu kompetenciju tada dolazi do izražaja politička kompetencija koja zaista nije instrument izlaska iz krize. Vi ste evo govorili o ovim stvarima na primjeru sada ovog prijedlog zakona, a donešeno je do sada niz zakona koji zaista poništavaju stručne kompetencije pa tako moram vam reći kad govorite o ljudima koji se postavljaju u ovom času u neka društva za upravljanje i koji nemaju ni ideju, ne mogu pa onda je najbolje prodati sve da se čovjek ne osramoti. Na primjer, jedna velika važnost je zaštita zdravlja životinja, ujedno i zaštita zdravlja ljudi. Pa tako recimo su Zakon o Poljoprivrednoj inspekciji donio to da stočarski inspektor može biti netko tko je završio trogodišnji Agronomski fakultet ili Poljoprivredni, ima četiri godine radnog staža. Ali ujedno u isto vrijeme i on odlučuje taj stočarski inspektor o dobrobiti životinja, o sigurnosti hrane, o polovicama na liniji klanja između ostalog. Ali ta se prava i stručnost oduzimaju doktorima veterinarske medicine koji kroz svoj studij sveučilišni od pet godina prije koji je trajao, sad traje šest godina slušaju apsolutno više semestara, sva područja koja se odnose na djelovanje ovih stručnih inspektora. Međutim, mi možemo upozoravati kad Vlada nešto odluči oni to rade i nema Boga koji će njih spriječiti u tome, ponizit će svakoga, a sebe će uzvisiti. Do kad, ja to zaista ne znam. Mislim da će to kratko trajati i zaista je žalosno. Nije to samo jedan primjer koji sam vam rekla, ima ih još više i čini mi se kao da korupcija više se ne spominje, a i ne spominje se jer očigledno Vlada smatra svojim [[Upadica Batinić: Vrijeme.]] političkim kompetencijama ali i svojom moći da o tome više zabranjeno je razgovarat. To se više ne smije spominjati, a ona postoji itekako u svakoj pori ovog društva. Na žalost, zabadava [[Upadica Batinić: Hvala kolegice Sumrak.]] Evo jedno samo završno molim vas [[Upadica Batinić: Pa predugo malo traje.]] Zabadava sva ona borba unazad tri godine, a na što smo došli sada.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa najlošiji prijedlozi zakona dolaze pod okriljem političkog monopola, a naravno da su najkvalitetniji koji su donijeti u konsenzusu. A govorili ste o kadrovskim rješenjima. Nema važnijeg segmenta od odabira ljudi. Ili ste odabrali propast ili ste odabrali uspjeh. To je kao putokaza dva imate, uspjeh-propast. A samo kažete ovaj ili onaj. Toliko se razlikuje čovjek od čovjeka sa svojim znanjem, sposobnostima, odnosom čak usudio bih se kazati da u Hrvatskoj nije toliko bilo pitanje ni neznanja koliko degradacije morala, izostanak savjesti. Ako si htio biti uspješan i ako želiš još i danas biti uspješan moraš reći svojoj savjesti zbogom i onda možeš biti uspješan. To je problem. A onda dolazi problem i nesposobnih i nedovoljno iskusnih i neobrazovanih. Pa vidimo i svakome se da šansa da pokaže biti nesposoban. Većina se promiče do razina svoje nesposobnosti. I onda prođe godinu dana i smjena. I ništa se ne dogodi, samo velika otpremnina. To je pogrešno zato i ovdje kada se predviđa da može netko biti ravnatelj centra sa završenim sveučilišnim studijem i samo 5 godina iskustva bez ikakva iskustva na rukovodećim pozicijama nije dobro, to nije dobro rješenje i ne može nikako polučiti rješenje. Možda se čovjeku koji ima 28 godina čini da je prestar, ali kad dođe u malo kasnije godine vidjet će koliko je bio premlad i neiskusan.
Hvala, shvatili smo. Zadnja replika Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Vidite kolega Marić ubijte zmiju platit ćete kaznu, sasvim sigurno iako vas ona može i napasti iako kažu da zmije ne napadaju ako ne stanete na nju. Međutim, evo članak 2. ovog zakona kaže raspolaganje državnom imovinom podrazumijeva pravo na otuđenje, opterećenje, ograničenje i odricanje od prava. I onda imamo zakon koji gle čuda imamo i članak 52. Ustava koji kaže ovako: "More, morska obala i otoci, vodi, zračni prostor, rudno blago i druga prirodna bogatstva ali i zemljište, šume, biljni i životinjski svijet, drugi dijelovi prirode, nekretnine i stvari od osobitog kulturnog, povijesnog, gospodarskog i ekološkog značenja za koje je zakonom određeno da su od interesa za RH imaju njezinu osobitu zaštitu." Zakonom se određuje način na koji dobra od interesa za RH, dakle to je državna imovina, mogu upotrebljavati i iskorištavati. Dakle, nema nigdje otuđenja u Ustavu. Sad vjerojatno vam važi Ustav bez obzira na one izmjene koje je Šeks radio spajajući dva članka ali to nije članak 52. Sad se postavlja tu osnovno pitanje hitnost postupka, Ustav RH, namjera i sve ostalo što je vezano uz ovaj zakon očigledno ne stoje. A što se tiče autocesta činjenica da nisu samo autoceste jedino bogatstvo kojim raspolaže RH. Jedno od većih svakako jesu. Ljudi su najveće bogatstvo ove države pa se čudim da evo sukladno ovom zakonu kao što će se raspolagati poljoprivrednim zemljištem, autocestama, Croatia osiguranjem, šumama, vodama na kraju možda u zakonu nema jedan člančić ili jedna izreka s kojom će se raspolagati i stanovnicima ove prelijepe zemlje. Pa će evo ravnatelj DUUDI-ja prodat sve nas zajedno i to će biti kraj. Jer ima takvu ovlast s ovim zakonom.
Hvala lijepa. Imamo odgovor, kolega Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Vinkoviću sve ovo zbog čega smo mi došli u današnju poziciju a ona je lošija nego što se na prvi pogled vidi, ona je dubinska, slojevita i iznimno loša. Ali nije beznadna i nije bezizlazna. Ali morate uvijek naći odgovarajući model za odgovarajuće stanje. Postojeći model ne odgovara ovom sadašnjem stanju. Prodajom Croatia osiguranja ili autocesta davanjem u koncesiju pa slijede novi otkazi. A onog dana kad, odnosno već sad se priprema iako se ne zna hoće li se i prodati priprema lista za otpuštanje u Croatia osiguranju od 1200 ljudi. Kome će oni? Na teret državnog proračuna, a novi vlasnik će se hvaliti povećanjem učinkovitosti i velikim profitom. Tako isto slijedi i za autoceste. I zanemaruje se uvijek, često naglašavam, zanemaruje se zaposlenost. Mi povećali smo nezaposlenost a smanjili zaposlenost. To je problem. A ovakvim procesom privatizacije ne rješava se problem nego se još više pogoršava i još više će biti nezaposlenih i još manje zaposlenih. Pa 2011. 1,2% zaposlenih je radilo za jednog umirovljenika, danas već 1,17% na jednog umirovljenika. Već se pogoršalo i još dodatno u ovih godinu dana. I to je neodrživo stanje. A opet će se onda potpredsjednik Vlade zadužen za gospodarstvo samo javiti već sutra ujutro će nam objasniti zašto se danas nije ostvarilo ono što je jučer on najavljivao. Najavi gospodarski rast 2%, a onda kaže ipak smo očekivali da neće biti tolikog rasta pa za 3 mjeseca ipak očekujemo pad. Pa pretvara se najodgovornija osoba za stanje gospodarstva u Hrvatskoj pretvara se u Zorana Vakulu da nam objasni kakvo vrijeme će biti i zašto nije bilo onako kako je on najavio.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a raspravu su podijelili Boro Grubišić i Zoran Vinković. Kolega Grubišić izvolite.
Hvala lijepo Gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade gospodin Pejnović umjesto ministra. Evo slušajući izlaganje replike i odgovore na repliku gospodina Gorana Marića gospodinu premijeru a i potpredsjedniku Vlade bi preporučio zaista uključivanje svih u Hrvatskoj a poglavito onih koji se zaista ovako razumiju u ekonomiju, u gospodarstvo i sve ono što proistječe iz toga pa i gospodina Gorana Marića koji je zapravo izrekao istinu o Hrvatskoj i statusu i stanju u Hrvatskoj danas. I kako je rekao i počeo malo o zmijama ne mora ni ova vlast ja bih rekao stati na glavu svakoj zmiji poglavito hrvatskoj zmiji, a evo i staje. Staje i Hrvatskim autocestama, staje i Croatia osiguranju, Hrvatskoj poštanskoj banci svemu što je nekako na neki način hrvatsko. I čemu to sve vodi? Ima jedna pjesma koja je dobro poznata našem narodu zove se "Moja domovina" i koja kaže u jednoj kitici "Slušam vijesti, brojim korake" dakle izražava nervozu u onom ratnom stanju devedesetih godina i zaista slušam sinoć na Dnevniku na Vijestima da je Vlada odustala od distributera za svoje ustanove od HEP-a od svoje vlastite tvrtke. Pa je eto HEP snizio cijenu struje za 6%. Ali unatoč tome oni koji nude još jeftiniju struju dakle ostaju distributeri Vlade RH. Ima li to smisla uopće? Pa mislim da nema. Dakle prije svega moramo znati da je cijena struje podignuta 30% onda spuštena 6 igramo se istog načela po istom načelu kao što je i cijena goriva. Digni 20 lipa spusti 6 lipa, digni 20 lipa, spusti 6 lipa svaki tjedan svaki ponedjeljak na utorak imamo promjene. No nisam o tome mislio govoriti jer to nije predmet ovoga zakona nego o onome što sam jučer pitao i na odboru i gospodin Pejnović je bio na odboru pa je upoznat da sam bio najradoznaliji na tom odboru i najviše komentirao ovaj zakon. Dakle se o zakonu o ukidanju AUDIO-a koji je podnosio izvješće Hrvatskom saboru, osnivanje središnjeg državnog ureda kako li se već zove ili kako kaže DUUDI te Centra za restrukturiranje i prodaju, kako bi se to zvalo CERP ili CREP ne znam ni ja, dakle dudi i crijep jel koji bi onda imali u svom portfelju ili u svemu tome sve nekretnine i imovinu kojom raspolaže RH. s time da se zapravo Sabor isključuje iz rasprave i odlučivanja o tome nego se to sve predaje centralizira i koncentrira se moć na Vladi RH ili pak na osobama koje budu izabrane za ravnatelja i državnog ureda i toga CERP-a ili crijepa kako god hoćete. I što kaže zakon u članku 35.da je za ravnatelja crijepa Centra za restrukturiranje i prodaju dakle imenuje se ravnatelj koji je završio fakultet i ima pet godina radnog iskustva. Na čemu? Jel to možda doktor medicine? Nije i ja vjerujem da neće biti jer ne kaže ni koji fakultet ne kaže ni kakvo radno iskustvo itd. Gotovo možda bi se i reklo da se i crta nekome radno mjesto kao što je to običaj ove Vlade da crta radna mjesta unaprijed se zna kome se to namjenjuje. Ono što je gospodin Marić moram reći i zamijetio je članak 2.i raspolaganje državnom imovinom koji podrazumijeva pravo na 4 o. dakle 4 o otuđenje, opterećenje, ograničenje i odricanje od prava. Nijedan o ne valja. Otuđenje znači krađu, kaže nepoznati provalnik je otuđio iz kioska 100 šteka cigareta, otuđenje. Opterećenje, dakle novo opterećenje na one koji su u registru u popisu koji ima i AUDIO sada trenutno 300 tisuća je upisanih a ne znam hoće li ih još upisati uopće ovaj državni ured ili ovaj CERP ili crijep. Ograničenje, također jel je to imenica o čemu ona govori? O čemu govori imenica ograničenje? O tome da se tvrtkama ili pak svemu što se naziva državnom imovinom ograničava nekakvo raspolaganje, nekakav poslovni potez itd. I na kraju odricanje od prava. Dakle država se može odreći prava na svoju imovinu. Odricanje prava mislim da se odnosi prije svega na one koji su tijekom jugokomunističke vladavine kojima je otuđena imovina pa je još uvijek u imovini države Hrvatske a treba je vratiti onima koji su podnijeli pravovremeno zamolbe, a znamo da je to bilo 11.1998.godine čini mi se i od tada se više ne može ni podnijeti nikakav zahtjev. Dakle zaista kada gledamo što se iza brda valja dakle čemu ovaj zakon teži i što se može njime kada ga u petak usvoje gospoda iz Kukriku koalicije što se može dogoditi i koje ovlasti pripadaju jednome čovjeku ili nekoliko osoba u RH onda zaista je na djelu ne samo koncesioniranje, a ne monetizacija Hrvatskih autocesta koji je gradio hrvatski narod, svi građani Republike Hrvatske za kojega su se odricali svi skupa. Zatim, zaista kriminalna prodaja Croatia osiguranja, pa i Hrvatske poštanske banke a u svrhu namirivanja i pravljenja alibija za neuspješnu gospodarsku politiku ove Vlade. Ona je zaista neuspješna i ne pokazuje nikakvih pomaka. Naprotiv, pomaci su prema dolje. A ne prema gore. Čak niti ne stoje, čak ni ne stagniraju ti pokazatelji. Nego li idu prema dolje. U po svim onim parametrima, po svim onim pokazateljima o kojima je govorio, evo prije mene HDZ-ov zastupnik Goran Marić. No, Hrvatski fond za privatizaciju koji je bio u vrijeme da kažem i HDZ-ove vladavine napravio je velika da kažem nedjela. I zbog toga pomalo evo i ja sam zadovoljan sa govorom i sa iskazivanjem stanja u Republici Hrvatskoj ali moram reći da je i ovaj Hrvatski fond za privatizaciju kojim je privatizirano i kojim je otišlo u bespovrat i Telekom i INA i mnogi drugi i to po kojoj cijeni. Pod kojim uvjetima. INA direktor odlazi u mirovinu sa otpremninom od milijun i 100 tisuća eura zato što, i svi su zadovoljni zato što kaže dobro da su ga se riješili jer je nesposoban. Pa tko to ima mirovinu, otpremninu milijun i 100 tisuća eura? I na kraju ako je AUDI-o loše radio koje su sankcije? Što kaže, opet citiram Marića odgovornost nosi odgovornost, dakle ovlasti nose i odgovornost. A koja je odgovornost toga lošega rada u AUDI-u? Ništa. Preraspodijeliti će se u državni ured. Svi će se da kažem službenici, odnosno namještenici preraspodijeliti u državni ured koji će eventualno kasnije reducirati broj djelatnika. Je li tako gospodine Pejnović kao ste vi nama to objasnili sa 280 koje će imati, sada ima 50 plus 230 AUDI-o, to je 280, biti će za koju godinu reducirano na 200 tako mi je objašnjeno, pa mi je to bilo drago da će se nekakvom, nekakvim načinom smanjiti broj ljudi koji popisuju i upravljaju državnom imovinom. Ali ne način kako piše u članku 2. na način da se u tome izvrši otuđenje, opterećenje, ograničenje i odricanje od prava. Nego li potpuno suprotno, da se kapital, imovina Republike Hrvatske da kažem oplodi, da bude poticaj za dalji razvoj. Ali te strategije o tome kako sa državnom imovinom nema. Nemamo smjernice, nemamo strategije, nemamo ideje. I ova Vlada je također nema. I to je problem. Gospodine Vinković nastavite. Hvala lijepo.
Dobro, evo ja ću to pokušati malo na brži način. Prije smo imali krakove hobotnice, sada imamo ne mislim ništa loše reći, nego na način kako se upravljalo državnom imovinom, državnim poduzećima itd., sada imao glave zmija koje očigledno treba sasjeći ali ne na ovaj način koji je čak i protuustavan. Nego na način prije svega racionalizacije jednog odgovornijeg poslovanja svih tih društava i jednim racionalnijim i u funkciji gospodarstva raspolaganja državnom imovinom. Podsjetiti ću imali smo APN, pa smo imali APPN, pa smo imali AUDIO, sada ćemo imati DUUDI. Netko je rekao ovdje imati ćemo dudu varalicu. Međutim, ovdje nije problem u samom zakonu i namjeri da se raspolaže državnom imovinom. Nego je problem što čitavo raspolaganje državnom imovinom ide u ruke jednog čovjeka. Nemam ništa ja protiv gospodina Pejnovića niti Klub HDSSB-a ima protiv čovjeka ali ima protiv ovakvog načina raspolaganja državnom imovinom. Dakle, mi stvaramo jedan novi paralelni sustav, nama onda ne treba hrvatska Vlada, što će nam, što će nam Milanović, Ostojić, Linić ili ne znam tko kada imamo DUUDI koji će raspolagati cjelokupnim državnim vlasništvom. Na taj način će raspolagati hrvatskim građanima. Jer ako prodamo autoceste, ako prodamo Croatia osiguranje, ako prodamo poljoprivredno zemljište pitanje što će raditi Jakovina. Koji ima u onom članku Zakona o poljoprivrednom zemljištu pravo da proda bez natječaja određen dio. Tko raspolaže sada poljoprivrednim zemljištem DUUDI ili Ministarstvo poljoprivrede? Ili Vlada Republike Hrvatske? Ili Sabor? Tko? Po ovom Zakonu samo gospodin Pejnović. Ako on bude predstojnik tog ureda. Ne Milanović, ne Linić, ne Jakovina, ne mi tu. Samo jedan jedini čovjek koji će usput odlučivati o upravnim vijećima, o plaćama o jednoj cjelokupnoj strukturi koja evo ovako izgleda, samo da stavim, da ju okrenem na pravo mjesto. Slično je imao i AUDI. I nije ništa riješio. Nije riješio ni onaj, Agencija za promet nekretninama, ništa. Ali posebno, posebno što upada u oči to su ovi članci 19. i 26. jer ću se bazirati malo i na lokalnu samoupravu. Pa u smislu te decentralizacije obećane planom 21. da ne spominjem i otuđenje u replikama itd., gdje kaže, Republika Hrvatska i Državni ured su oslobođeni plaćanja poreza na promet nekretnina poreza na dobit, drugih poreza, komunalne naknade. Dakle nadležnost jedinica lokalne samouprave te drugih javnih davanja u odnosu na vlasništvo i upravljanje i raspolaganje državnom imovinom. Dakle, što će nam onda i po ovom zakonu lokalna samouprava. Ovo je zakon iznad svih zakona, ovo je politička biblija upravljanja jedne osobe čitavom državom. Za ništa neće biti odgovoran, neće biti odgovoran niti Vladi niti Saboru, … čovjek pojedinac u imenu sada Pejnovića. To može biti bilo tko. I zbog toga je klub HDSSB-a protiv ovakvog zakona. Pa ja pozivam i SDP-ove gradonačelnike i načelnike, doduše sad ih ima u manjem broju, ovdje su izgubili izbore, ali da shvate i da ne mogu dići ruku za ovaj zakon koji smanjuje prihode vlastitoj jedinici lokalne samouprave. Da li je to normalno, da li je ovaj zakon usklađen sa statutom, sa svim onim što je navedeno ne u Planu 21 nego i u Europskoj povelji o lokalnoj samoupravi. Da li je ovo novi oblik pretvorbe i privatizacije na hrvatski način za koji nitko neće završiti u bajbokani pa će i dalje vrijediti tko je jamio, jamio i tko će jamit, jamit će, a hrvatski građani ostati gladni zajedno sa umirovljenicima, zajedno sa onom vojskom nezaposlenih kojih je svakim danom sve više i više. To su odgovori i to su posljedice koje će ovaj zakon prouzročiti. Kratko i jasno rečeno.
Hvala. Na izlaganje kolege Grubišića Dragutin Lesar,replika.
Kolega Grubišić, danima pokušavamo u Saboru o ovako važnim zakonima kao što je ovaj ukazati predlagateljima na neka dobra i loša rješenja, izraziti strah, nedoumice, upozoriti da bi možda bolje slušanje ili prihvaćanje argumenata bilo korisno za državu, a ne za političke opcija. Međutim, to ne ide. U Hrvatskoj zadnja dva mjeseca jedino što prolazi kroz medije su ideološke teme kojim se ljevica i desnica nabacuje i zatvara prostor, a … danas nakon ideoloških tema eto jedino seks skandali još dobivaju pozornost javnosti. Ovakav zakon koji regulira 34 milijarde kuna, eura vrijednosti jako mali interes ima. Primjerice, spomenuli ste Croatia osiguranje i mogućnost njezine prodaje. Croatia osiguranje ima zadržane dobiti iz ranijih godina 600 milijuna kuna i u trenutku prodaje i eventualnih poteškoća privatni novi vlasnik tu za državnu dobit iz ranijih godina ima pravo povući. Mi prodajemo Croatiu osiguranje sa 600 milijuna zadržane dobiti, to nikog ne zabrinjava. Hrvatske autoceste u koncesiju ili odlazim iz Vlade, citat naslova iz jednog tjednika danas, od jednog člana Vlade. Kažu pa one će ostat u Hrvatskoj, nitko ih neće odnijeti izvan Hrvatske. Pa već imamo koncesije na autoceste u Hrvatskoj, što se vi uopće bunite, zašto ste zabrinuti. Ali onda nema nastavka, koji su uvjeti koncesioniranja? Ako koncesionar Zagreb-Macelj ne ostvari predviđenu dobit, profit, država iz proračuna mora nadoknadit 80, 120 milijuna, koliko je zadnja tranša bila, 80. I drugo, kad je privatni koncesionar uspješan u upravljanju cestama koje je napravila država, to znači da će uvjeti koncesije biti takvi da će se njemu isplatit, a Hrvatskoj državi ne. Sad mi objasnite kako je to moguće.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Kolega Lesar, ne znam kako će zvučati ali govorili ste o našim medijima i ono što naše čitatelje zanima itd., ali ovo sve što mi ovdje govorimo i ono što ste vi rekli, zaista liči na seks skandal Vlade prema narodu hrvatskome. Tako da nemam vam što reći, osim potvrditi ono što ste i sami rekli jer nijedan koncesionar bilo čega ili bilo koje firme, bilo koje tvrtke neće kupiti, odnosno ići u koncesiju ako neće zaraditi. To je čisti profit. Prema tome zna se, ide cestarina gore, idu otpuštanja radnika iz Hrvatskih autocesta. Jedna mala firma koja se već prije najavljivala iz inozemstva koja bi kupila Croatia … ima 12 puta manji portfelj, a kupila bi Croatia osiguranje. Znači David kupuje Golijata. Mislim to su nakarade, to su nakarade koje evo ova zaista Vlada, nevjerojatne se stvari rade. Zato i kažem, zaista ovo liči na to što ste vi rekli, pravi seks skandal.
Replika, Branko Hrg.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega Grubišiću, vio ste govorili o odricanju od prava i točno je da i ovim zakonom su stvoreno preduvjeti da se država odrekne nekih prava na državnu imovinu, a najbolje je što se ustvari mi u saboru odričemo prava da više uopće raspravljamo o državnoj imovini. Ovo je ustvari oproštaj barem za dvije godine od državne imovine. Valjda neće uspjeti se baš sve u te dvije godine rastrajati i riješiti ili će možda biti bolje nego što je bilo dosad jer ni sad baš iskreno nije bilo dobro. Ali ja bih ovdje rekao nešto da postoji ovdje uskraćivanje prava i to uskraćivanje prava građanima Republike Hrvatske, u krajnjem slučaju oni su najbitniji, barem tako svi govorimo. Jer imam baš pred sobom jedno pismo gdje recimo se govori o državnom stanu koji država prodaje korisniku stana u kojem još živi osoba sa 100%-tnim invaliditetom. Pa kaže ovako u jednom članku tog ugovora veli prodavatelj prodaje stan kao svoje izvanknjižno vlasništvo, s time da se isključuje bilo kakva odgovornost prodavatelja za materijalne ili pravne nedostatke, a kupac se odriče bilo kakvih prigovora s osnova navedenih nedostataka. To je model koji možemo očekivati sada kad država preuzme sve nekretnine i stavove o kojima sam već danas ovdje govorio, u kojima žive ljudi, a to se sad preuzima od lokalne samouprave. Govorilo se ovdje o obeštećivanju lokalne samouprave, dakle to je model koji mogu očekivati hrvatski građani od državnih tijela u upravljanju državnom imovinom gdje će im se znači praktički tjerati. Valjda ako ne otkupe taj stan valjda će ih tjerat van, valjda će doći istjerivači iz stanova pa će ljudi izlaziti iz njih van. I znate kome će doći? Doći će načelnicima, gradonačelnicima da ih zbrinu, da ih riješe nakon tog.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala kolega Hrg. Vi ste pripomogli vašim primjerom za upozorimo na ove četiri žalosne imenice. Dakle, kojima se opisuje raspolaganje državnom imovinom pa kaže podrazumijeva pravo na četiri "o". Dakle, otuđenje, opterećenje, ograničenje i odricanje od prava. Četiri jahača apokalipse u svezi raspolaganja državnom imovinom naše države, naše domovine, naše Republike Hrvatske. I zaista, vidjet ćete za dvije i pol godine kada ova Vlada više ne bude ponovo Vlada onda ćete vidjeti koliko se kako kažu u Slavoniji koliko je bilo čijalo, tj. koliko je bilo čerupanje u te četiri imenice koje su ovdje napisane kojim se podrazumijeva pravo Ureda državnoga i centra u svezi raspolaganja državnom imovinom Republike Hrvatske. I zaista, evo i gospodin Vinković je u svom govoru rekao i citirao Rojsa tko je jamio, jamio. Tako će biti i u ove dvije i pol godine još dok bude, ako bude usvojen ovaj zakon.
Replika Damir Kajin.
Da, oko autocesta, oko koncesija. Ja bih rekao ovako. Da je lako paliti narod. Nije problem niti u referendumu ako se on raspiše. Problem je što mi jednostavno ne želimo jedni drugima reći istinu i što se manipulira svo ovo vrijeme sa javnošću. Znači, iduće godine država, tj. Hrvatske autoceste i autocesta Rijeka – Zagreb moraju vratiti 7 milijardi kuna. U tri godine 2 i pol milijarde eura. E sad da li one to mogu? E ne mogu gospodo. Znači, slijedi bankrot tih institucija. Tko mora preuzeti tu obvezu? Mora je preuzeti država. Da li mi sa ovogodišnjim deficitom to možemo učiniti? Ne možemo. Tko je zaključio te štetne kredite? Gle čuda koji dospijevaju točno na polovici mandata ove Vlade. Pa zaključili su bivši premijer i zaključio je bivši ministar pomorstva, prometa i veze iz Zadra. I sad što možemo? Možemo politizirati, ali hajde recite kako iduće godine vratiti gotovo 1 milijardu eura. Naš narod, pa to jako dobro znate ne želi platiti niti onih 20 kuna da prođe kroz tunel Biokovo. Kažu 20 kuna je previše. Mi u Istri 5236 kuna tunel kroz Učku plaćamo 29 kuna kao da to nije puno, a znamo da jedan Buik koncesionar ne plaća državi niti PDV. Koliko je s druge strane 3 milijarde i 200 milijuna eura ako se dobi odjednom u prvome mjesecu. Što možete napraviti za tri milijarde eura? Možete izgraditi 500 do 600 km autocesta. Znači, to je kao da dobijete 500 ili 600 km autocesta istog dana. Ma jasno je da će taj koncesionar zaraditi. Ali ja samo jednu stvar želim reći. Ili ćemo se odlučiti na nešto što bih ja isto volio da nemamo ili ćemo naprosto plesati svo vrijeme po rubu ponora, a možda i bankrotirati.
Odgovor na repliku, Boro Grubišić. … [[Upadica Kajin, ne čuje se.]] Dozvolite da kolega Grubišić odgovori.
Kolega Kajin, ja bih vas molio da mi objasnite kako Vlada kupuje 1740 automobila, kako HEP kupuje 400 automobila i nema novaca je li, o tome pričate. Pa ima li i jednoga ovdje u našoj Vladi da nema automobil, mobitel, telefon besplatan, tajnicu i sve ostalo. Ma ja znam da mi saborski zastupnici to nemamo. Ali hajde pobrojite samo broj ovoga o čemu govori, pa ćete vidjeti da se može isplatiti dug Hrvatskih autocesta. O tome govorim.
I na izlaganje kolege Vinkovića, Dujomir Marasović replika.
Štovana gospođo dopredsjednice, Vinkoviću, a i Grubišiću. Oni su skupa pa i na neki način neka shvate otprilike ovo skupa. To je problematiziranje naziva ovog procesa je li to koncesioniranje, monetizacija. To je sultanizacija, sultanizacija. Sva vlast u rukama jednog čovjeka nek' radi što hoće. A u biti radi se o tome da se zaobiđu sve ove procedure pravne države na koje može imati utjecaj DORH ili represivni aparat. Izvlačenje ispod utjecaja represivnog aparata na način da u proteklom ovom zakonu u prodaji nekretnina i u ovom današnjem kaže se, može se prodati po odluci Vlade tj. jednog čovjeka što hoće, kome hoće pošto on odredi, po tržišnoj cijeni koju on odredi, nema javnog natječaja. I dolazi danas drugi zakon. Kaže može se poklonit besplatno, mukte. Nema besplatno u ovoj državi u ime mene, u ime naroda. Nema besplatno. Neka bude natječaj makar se dobila jedna kuna, a Vlada u biti kao koncepciju svog na neki način furbaluka osniva jednog ne … [[Govornik se ne razumije.]] to hoću reć' Vinkoviću. To od milja nazivam Dudeka koji će raditi što Vlade bude volja i bit će to onako dobro ako bude Dudek radio kao što mu ovaj ne govori, a zna se tko će zapovidat – Regica. A ako ne bude dobro onda ovaj koji zapovijeda Vlada neće biti za ništa odgovorna, bit će kriv Dudek. To je jedna igra, igra da se zaobiđu sve državne institucije računajući i represivni aparat o kojem danas eto sve u redu što se kaže, idila je, nema više, stalno se još povlači i neki HDZ, tko je što uzeo i tako. Gospodo iz partije su junaci sirotinja koji su išli u tenisicama na bojište. Vaši kadrovi iz saveza komunista koji su bili direktori oni su uzeli, vidjeli su [[Upadica Zgrebec: Hvala lijepa. Hvala.]] da su ostali u savezu komunista, u partiji ili su ušli u HDZ ili nisu nigdje [[Upadica Zgrebec: Kolega Marasović!]] Oni su ti koji su 200 ili 300 familija, a HDZ su sirotinja [[Upadica Zgrebec: Kolega Marasović sjednite molim vas!]] koja je izginula na bojištima.
Ovaj drugi dio nije bila nikakva replika nego, neću vam izreći opomenu jer to nema koristi kod vas. Odgovor na repliku, kolega Vinković. Izvolite.
Evo kolega Marasović bilo je članova SDP-a hrvatskih branitelja tako da ne ulazimo u to. I bilo je i sirotinje tamo itd. To je ipak moja dužnost budući da oni šute. Ali nema veze. Međutim, vratimo se ovom zakonu. Pa ja bih digao povredu Poslovnika da me netko uvrijedio, a ne bi šutio i sjedio kao što šutite čitavo vrijeme dok od Hrvatske stvaraju ova Vlada što stvara od ove Hrvatske to nema nigdje. I molim vas da ušutite dok pričam, ako vas neće već predsjednica ušutiti sukladno Poslovniku. Ovaj zakon je novi Zakon o pretvorbi i privatizaciji gdje će hrvatski građani opet ostati golih gaća. I to je to. To je jedina činjenica. Rasprodajmo ono što imamo kako neki tvrde ekonomski stručnjaci nema novca. Ima novca, treba ga znati naći po povoljnijim uvjetima nego što se dosad uzimalo. Ali ovaj zakon je protuustavan, usmjeren protiv samog materijalnog bogatstva RH, usmjeren protiv lokalne samouprave. U jednom zakonu stoji da netko nekog oslobađa komunalne naknade. Pa to može samo grad, ne zakon. To može lokalna samouprava, ne zakon. Ljudi božji, pa gdje živimo? Kakva je ovo zemlja, kakva je ovo vlast? A vi dižite ručicu u petak i samo slavimo pobjedu i slavlje demokracije. Ovo je katastrofa što radimo od ove države. Pročitajte zakon prije nego što dignete ruku pa ćete vidjeti kamo to vodi. Ovaj zakon je protuustavan, odmah ga može uzeti Ustavni sud u razmatranje. Je, je, apsolutno je. I može vas stid biti što ćete u petak dići ruku za ovakav zakon.
Kolega Vinkoviću!
Ma molim?
Pa kakva je to rasprava?
Pa to je rasprava koja doliči ovom Saboru.
Izvolite sjesti. Zahvaljujući vama i još nekima ima takav ugled Sabor [[Upadica Vinković: Možda i zahvaljujući vama.]] U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Jozo Radoš. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, gospodine predsjedniče Državnog ureda, kolegice i kolege. Republika se Hrvatska zadnjih 20 i nešto godina odnosi prema državnoj imovini kao što se ne odnosi nijedna privatna osoba. Ne samo da novac nije imovina kao što se govorilo i plasiralo u hrvatskoj javnosti nego i po ovome ispada da imovina nije važna ili bar državna imovina nije važna, a očito bi ta imovina mogla biti važna nekome drugome. Potpuno je nerazumljivo da u toku tih 20 i nešto godina nismo stvorili mehanizme upravljanja državnom imovinom. To naravno nije jednostavno zbog velike količine te imovine, zbog toga što pravni status te imovine je prolazio kroz razne faze ali ne mogu se oteti dojmu da možda nekima nije odgovaralo da se upravljanje tom imovinom uredi i bude jasno da bi onda vjerojatno mogli raditi neke postupke koji i nisu bili u interesu Hrvatske nego u njihovom interesu. To nažalost nije slučaj samo sa imovinom RH nego uglavnom i sa imovinom jedinica lokalne samouprave. Pa većina jedinica lokalne samouprave ima poteškoća sa popisom jedinica lokalne samouprave i taj problem se jednako gotovo manifestira bar na ovim razinama koje su meni poznate. Primjerice Grad Zagreb već 10-ak godina se stalno to otvara kao veliki problem i taj problem ni tamo nije riješen, a znam da je slična situacija i u nekim drugim jedinicama lokalne samouprave pogotovo onima gdje ima velika količina imovine pa to nije jednostavno upisati. I zato je dobro da se pristupilo cjelovitom uređenju ovoga posla i naravno da je logično da na neki način radi jasnoće i jednostavnosti bar u prvoj fazi vođenje ove imovine i upravljanje njome bude jedinstveno objedinjeno kao što je to bila i ambicija prethodne Vlade koja je donijela takve strateške dokumente i zapisala tu ambiciju ali ju naravno nije provela. Zato je logično podržati ovaj prijedlog zakona koji će naravno vjerojatno imati poteškoće u provedbi kao što svi zakoni koji se bave tako kompleksnim pitanjima a prvi put cjelovito uređuju ta kompleksna pitanja i imaju poteškoća u provedbi, ali o tome ću govoriti nešto kasnije. Svakako su temeljni ciljevi koji se trebaju postići sa ovim zakonom dugoročno očuvati imovinu RH i ono što je osobito važno pokušati generirati gospodarski rast koristeći tu imovinu kao polugu. Nadam se da će u tom smislu Vlada, odnosno njena tijela biti vrlo uspješna. Početni korak u svemu tome je uspostava Registra državne imovine pa kao što nije logično da nemamo fiskalni registar tijekom svih ovih godina nije logično da nemamo niti Središnji registar državne imovine ali očekujemo naravno da će uspostavom tog registra koji će biti dostupan hrvatskoj javnosti temeljem načela koji su deklarirani u ovom zakonu očekujemo da će onda naravno i raspolaganje tom imovinom temeljem toga registra biti jednostavnije i bit će lakše praćeno od strane nadležnih tijela uključujući naravno i ovaj Sabor. Što se imovine tiče, dakle tu ovaj zakon ima potpunu potporu Kluba zastupnika HNS-a. Ono što otvara malo kompleksnija pitanja i upravljanje tvrtkama u državnom vlasništvu. Naime, u ovom se zakonu otvara niz pitanja oko mogućeg preklapanja nadležnosti temeljem visokih ovlasti Državnog ureda za upravljanje državnom imovinom i naravno još uvijek postojećih nadležnosti temeljem Zakona o ustroju ministarstava, nadležnih ministarstava i u tom dijelu bi se u provedbi ovog zakona mogle očekivati stanovite poteškoće. Nije logično da DUUDI temeljem visokih operativnih ovlasti provedbenih ovlasti koje dobiva u ovome zakonu ima istovremeno i naglašene nadzorne funkcije. Spajanje operativnih, provedbenih ovlasti i nadzornih ovlasti nije logično i tu bi se isto moglo pojaviti poteškoća u primjeni ovoga zakona. a u pogledu izvješćivanja svakako bi trebalo stajati i mislim da je to puno relevantnija primjedba od ovih katastrofičnih najava i očekivanja koja su se čula i sa jedne i sa druge strane je pitanje sudjelovanja Hrvatskog sabora u izvješćivanju. Naime u prijedlogu zakona ne stoji da će Vlada temeljem izvješća državnog ureda jedanput godišnje ta izvješća podnositi Hrvatskom saboru. i ne samo to tu se radi o upravljanju državnom imovinom nego niti upravljanju poduzećima od strateškog značenja u kojima RH ima većinski udio također nema jasne odredbe, a i jedno i drugo je gotovo samo razumljivo da upravljanje tako velikom imovinom i tako krupnim gospodarskim potencijalima koje nose javna poduzeća bude bez odgovarajuće uloge nadzorne uloge Hrvatskog sabora tako da nije logično da stoji ovdje i to bi trebalo promijeniti ili svakako treba pratiti provedbu zakona u tom smislu i staviti tu odredbu u zakon. Naime, opet povlačeći paralelu sa gradom Zagrebom o kojem možemo naravno o njegovim upravnim kapacitetima misliti šta god hoćemo ali dvije stvari treba naglasiti i trebalo bi prihvatiti kao model, naravno to se tiče i svih ostalih jedinica lokalne i regionalne samouprave, dakle jedanput godišnje Skupštini grada Zagreba podnosi se izvješće o stanju imovine grada Zagreba prilikom kojih izvješća je i aktualizirano ovo pitanje popisa gradske imovine koji još nije napravljen i dva puta godišnje gradonačelnik grada Zagreba Skupštini grada Zagreba podnosi ne gradonačelnik nego uprava Holdinga podnosi dva puta izvješće o poslovanju Holdinga a zapravo taj Holding je na neki način paralela sa državnim poduzećima od strateškog interesa. I te dvije stvari svakako bi se trebale naći u zakonu, ako ne sada zbog vremenskog tjesnaca u kojem se nalazimo onda svakako u perspektivi. Inače samo radi informacije kako to mi radimo Hrvatski sabor je razmatrao jedno izvješće o poslovanju državnih poduzeća od strateškog interesa i to 2010.godine za 2009.godinu prvi put, zadnji put i nadam se ne nikad više. Naime, hrvatska Vlada je donijela odnosno Hrvatski sabor je donio 30.listopada 2009.godine odluku o popisu pravnih osoba od posebnog državnog interesa u kojem je stala i obveza izvješćivanja Hrvatskoga sabora jedanput godišnje o poslovanju dakle ne samo o popisu nego i o poslovanju tih poduzeća, da bi u 2010.godini Hrvatski sabor najprije odgodio izvješćivanje sa kraja kolovoza na kraj rujna, poslao jedno izvješće Hrvatskome saboru a onda nakon toga ukinuto tu obvezu i iz odluke o popisu pravnih osoba od posebnog državnog interesa isključio odredbu o godišnjem izvješćivanju Hrvatskoga sabora što svakako nije dobro i svakako bi bilo vrlo važno da se Hrvatski sabor jedanput godišnje ili eventualno još i češće izvješćuje ne samo o upravljanju državnom imovinom nego i o poslovanju ovih trgovačkih društava od posebnog strateškog interesa za RH. Dakle ovaj zakon kao prvi pokušaj cjelovitog reguliranja toga pitanja svakako ima i svojih nedostataka. Klub zastupnika HNS-a će osobito pratiti realizaciju ovog zakona na ovim pitanjima o kojima sam ja ovdje govorio dakle ova tri pitanja mogućih poteškoća u provedbi ovoga zakona, ali zbog žurnosti reguliranja toga pitanja uvažavajući stavove da je to trebalo biti prije, da je godinu i pol dana previše da bi se predložio ovaj zakon, uvažavajući i primjedbe da ovaj zakon ovako krupni zakoni koji reguliraju tako važnu i opsežnu materiju ne bi trebali biti zakoni u prvom čitanju odnosno u hitnom postupku, ali zbog žurnosti i potrebe da se na neki način odblokira upotreba državne imovine u svrhu gospodarskog razvoja zemlje, Klub zastupnika HNS-a će podržati ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I sada ćemo prijeći na replike. Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi kolega Radoš evo mislio sam nešto drugo ali upravo ovaj završetak vašeg govora radi odblokiranja državne imovine stavljanja u funkciju itd. Kako možemo nešto staviti kada ni nemamo popis državne imovine ili ćemo stavljati samo dijelove koji su nam u ovom trenutku sada bitni da bi ih raspravljali. Da li je to Croatia osiguranje, da li su to autoceste, da li je to poljoprivredno zemljište, da li je, da li je, da li je puno da li je. S druge strane a jedno od načela liberalizma ili liberalne demokracije pa i narodnjaštva je bila decentralizacija u osnovnom smislu te riječi. Međutim, evo upravo ovi članci ovdje koje sam spomenuo da ne govorim sada da nemamo procjenu zemljišta, da nemamo geodetsku izmjeru Hrvatske, gdje su i nekretnine na, u vlasništvu Republike Hrvatske. Nego evo upravo članci 19. i 26. gdje kaže da su Republika Hrvatska i Državni ured oslobođeni svega. Pa dakle Državni ured će vjerojatno i nadam se stjecati određenu dobit, pa će prodavati nekretnine, pa neće lokalnoj samoupravi plaćati ni porez na promet nekretnina, onih 5%. Pa neće plaćati ni komunalnu naknadu, sve to stoji u Zakonu. Pa se ja pitam, sve vas i zbog toga između ostalog je jedno moje ogorčenje i malo glasniji glas, ali od glasnijeg glasa se ništa ne dešava, pitam ja kako će se financirati sport, kultura, kulturno umjetnička društva, vatrogasci na područje jedinica lokalne samouprave ako ovakvim zakonima to sve uništimo i uzmemo sve lokalnoj samoupravu i stavimo moć u ruke jednog čovjeka? Gospodine predsjedniče Vlade Pejnoviću ja vas pozdravljam. Kada se ovo objavi u Narodnim novinama Milanović nije više predsjednik Vlade nego ćete biti vi.
Hvala, odgovor, hvala lijepa. Molim vas, vrijeme isteklo. Odgovor na repliku Jozo Radoš.
Kolega Vinkoviću vi naravno imate vlastitu vizuru i gledate one aspekte ovoga Zakona koji se vama čine logični a ja sam naravno naglašavao one aspekte ovoga Zakona koji bi mogli omogućiti brži razvoj Republike Hrvatske. I u ovome Zakonu stoji da je jedan od zadaća ovoga ureda, odnosno cijeloga sustava omogućavanje realizacije strateškog investicijskih projekata. Naravno, to se naslanja na Zakon o strateškim investicijama koje smo donijeli ovdje u Hrvatskom saboru nedavno. A naravno bilo bi dobro da je sustav bio tako postavljen da te zakone ne moramo donositi. Da se strateški i svi ostali investicijski projekti mogu događati temeljem pravne infrastrukture koju imamo. Ali to očito tako nije. Kada pogledate program gospodarskog oporavka koji je donijela Vlada Jadranke Kosor u travnju 2010. godine. Sve to što stoji u tim, u tom Zakonu u ovom Prijedlogu Zakona od izrade sveobuhvatne evidencije i objedinjavanju upravljanja državnom imovinom, do izrada plana davanja u koncesiju dijela izrađenih autocestovne infrastrukture, priprema plana privatizacije trgovačkih društava u državnom vlasništvu, sve to stoji u programu Vlae ali ništa od toga nije realizirano. Ni ona Vlada a pogotovo ne ova Vlada to ne čini zato što je to navada, nego zato što je to način na koji se jedino može izići iz situacije teške gospodarske krize sa kojom se ova država suočava već više od 5 godina.
Branko Vukšić replika.
Uvaženi kolega Radoš, u potpunosti se slažem sa vašom konstatacijom da bi trebalo u ovaj Zakon ugraditi odredbu da je Vlada dužna izvještavati Hrvatski sabor o državnoj imovini. Jedino se ne slažem da se zbog žurnosti ne može to ugraditi do petka, subote ili ponedjeljka. Mislim da se može, da se može podnijeti amandman i ako ima volje Vlada će uslišati vašu molbu, odnosno vaš zahtjev kao koalicijskog partnera. Ako se to ne učini sasvim sigurno, slažem se sa kolegom Hrgom da je to oproštaj Sabora od utjecaja na državnu imovinu, u potpunosti. Ako je imovina u vlasništvu Republike zapravo imovina u vlasništvu svih građana Republike sasvim je pogrešno da se ta imovina raspolaže, da ju raspolaže samo jedan čovjek. Da je u jednim rukama i da o tome Hrvatski sabor ne raspravlja, da o tome Hrvatski sabor ne odlučuje. I da se zapravo sada jedno tijelo postavlja i iznad ministarstava, iznad ministara. Uostalom, ja sam u raspravi u ime Kluba rekao da gospodin koji će biti ili gospođa koja će biti na čelu DUUI-a da će biti jača i od premijera, jača i od potpredsjednika Vlade, jača i od ministara. To, netko je ovdje uglavnom … [[Govornik se ne razumije.]] SDP-a se dovikuje, ne rasprava se, da nema novaca, sustižu nas kamate. Građani mole da se raspišu obveznice. Znamo da je u godinu dana stavljeno u banke 7 milijardi kuna. Kada smo raspravljali o dokapitalizaciji Hrvatske poštanske banke tada je bilo rečeno da su građani voljni dokapitalizirati sa svojim sredstvima Hrvatsku poštansku banku.
Odgovor na repliku Jozo Radoš.
Kolega Vukšić dobar je znak da se i vi i ja u nečemu slažemo. A što se tiče dakle oproštaja Hrvatskog sabora od sudjelovanja u upravljanju državnom imovinom ja sam siguran da to nije tako. Čak i kada ne bi bilo odredbe, ako ju ne bude, vidjeti ćemo što će biti sa time. To će se dogoditi kad-tad. Naravno ja se slažem s vama da bi trebalo to dogoditi se što je moguće prije. I ja pozivam dakle predstavnika Vladinih tijela dakle predstojnika Državnog ureda da uvaži ovaj apel da se u Zakonu nađu oba Izvješća. I Izvješće o upravljanju državnom imovinom i Izvješće o poslovanju državnih poduzeća od strateškog interesa jer to će sigurno biti. A kažem, bilo bi bolje da bude što je moguće prije. Što se tiče moći ovoga Ureda, Ured svakako mora, treba imati ovlasti visoke radi toga što efikasnost upravljanja u prvoj fazi postavljanja svakog složenog sustava često puta počiva na centraliziranim ovlastima što ne znači da u tom smislu ne treba doći u perspektivi do decentralizacije, ali to svakako nije ured koji je iznad ministarstava, odnosno pogotovo ne iznad Vlade Republike Hrvatske. Naime, za sve ključne odluke i u segmentu upravljanja državnom imovinom i u pogledu poslovanja javnih poduzeća, iznad ovoga ureda se nalaze povjerenstva, dva povjerenstva Vlade Republike Hrvatske u kojima sjede ministri, a odluke najviše razine važnosti donosi Vlada Republike Hrvatske temeljem prijedloga ovoga tijela, odnosno nadležnih povjerenstava. Prema tome, ne može ovo tijelo biti iznad Vlade Republike Hrvatske.
Branko Hrg, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega Radoš, vi ste rekli da jedinice lokalne samouprave imaju problem sa popisom imovine, da one to nemaju. Meni se čini da je problem lokalne samouprave u Hrvatskoj što većina ljudi lokalnu samoupravu gleda kroz prizmu grada Zagreba, a grad Zagreb uz naravno nas male nije usporediv i ne može se uspoređivati s time. Tako da evo u mojim Križevcima mi imamo recimo popis imovine, imamo točno određeno što ćemo s kojom imovinom, koja je perspektivna, koja je neperspektivna iako nam ta imovina nestaje iz dana u dan jer se događa ono što sam maloprije govorio, da nam država to otima. Mi se sad ustvari u lokalnoj samoupravi borimo sa državnim tijelima i pravnici pišu žalbe, prigovore i pritužbe jer nam Državno odvjetništvo prepisuje čitave parkove, trgove, ne znam što sve ne. ŽUC-evi s druge strane prepisuju na sebe čitava područja i onda mi pišemo žalbe, prigovore i na taj način se lokalna samouprava bori sa državnom administracijom da bi sačuvala imovinu. Mislim da bi bilo možda, ne znam da li je možda ovo najava u vašoj raspravi budući da ste govorili u ime kluba tko je član Kukuriku koalicije, da ćemo uskoro dobit neku agenciju za upravljanje lokalnom samoupravom pa neće trebat više lokalnih čelnika, dužnosnika i vijeća, sve ćemo to riješiti u jednom državnom tijelu, u jednom povjerenstvu, u jednoj agenciji koja će to znati bolje napraviti nego što to bilo tko zna u Republici Hrvatskoj. Ali mi se sviđa da ste zamijetili ovo što smo mnogi zamijetili, da je Sabor izuzet iz ikakvog više odlučivanja i kontrole nad radom, odnosno upravljanja državnom imovinom. Ja se nadam eto, ja sam onako kao što je brzo došao ovaj zakon tako sam ja brzo napravio amandman, upravo sam to predložio pa se nadam evo predložite ga vi u ime kluba HNS-a, vama će biti lakše prihvaćen ili podržite ovaj koji sam ja dao da Saboru ostane taj koji će ipak moći dobit izvješće o tom.
Hvala. Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Kolega Hrg, nisam ja to zamijetio, ispada da je to slučajno, ja sam davno, dakle prije 10-tak godina inicirao postupak prihvaćanja izvješća, odnosno davanja izvješća Hrvatskom saboru koji je vjerojatno ili možda doprinio tome da se to jedno jedino izvješće doista i pojavilo u Hrvatskom saboru, a onda je Vlada od toga odustala. Prema tome, to je meni na neki način dio mojih političkih stavova i nisam ja to slučajno zamijetio i ja se apsolutno nadam da to nije nikako uvod u nekakvu centralizaciju koja bi trebala biti jača, a smatram da i na razini države treba doći do decentralizacije njenih upravnih, a ne samo upravnih funkcija. Apsolutno sam zagovornik jačanja lokalne samouprave, a u nekim datim okolnostima često puta možete učiniti što možete i vi to tako jako dobro znate. Što se imovine tiče u vlasništvu grada Križevaca, nadam se da je to tako kao što ste rekli, makar bi bilo dobro upitati nekog predstavnika oporbe, budući da ste tamo na vlasti sada čini mi se u četvrtom mandatu. Ali što se tiče poklanjanja državne imovine ja sam zagovornik toga i to u ovom zakonu stoji. Stoji mogućnost da država svoju imovinu poklanja jedinicama lokalne samouprave. Bio sam zagovornik toga u vrijeme kada sam imao prilike upravljati jednim dijelom državne imovine i od toga su imali koristi mnogi gradovi i općine i to nije bilo po nikakvom stranačkom principu, a od toga je veliku korist imao i vaš grad dakle Križevci jer ste temeljem te moje orijentacije pokrenuo se postupak darivanja vojarni u realizaciji kojih je kao što sam čuo poslije bilo problema, ali to nije stvar za koju sam ja odgovoran. Hvala lijepo.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo potpredsjednice. Kolega Radoš, ma možemo mi u stilu tih emisija ali nije ovo sat logike gospodine Radoš, ovo je Sabor i tvrda politička borba zasukanih rukava, normalno u verbalnom smislu. Zato se nitko ne treba niti vrijeđat niti nešto posebno doživljavat, posebno u nekoj žustrijoj raspravi. Kolega Radoš, ma kako vi, vi kažete da je vama logično podržat ovaj zakon. ja sam isto učio gimnaziju i imao logiku u gimnaziji premisa, silogizam, konkluzija. Kako je vama logično da de facto oni Zakonom o strateškim investicijama i ovaj današnji zakon to je u biti jedna stvar objedinjena samo iz taktičkih razloga, podijeljena u dva zakona, da se ona izvlači u najvećoj svojoj mjeri, u najbitnijoj mjeri … utjecaja državnog represivnog aparata i da se ostavlja bez ikakve kontrole na odluku jednom čovjeku koji ispred sebe stavlja dudeka, bez obveze da Sabor izvijesti o tome ili hrvatski narod preko Sabora, jer mi predstavljamo hrvatski … su građani Hrvatske. Znači izvlači ga se ispod kontrole represivnog aparata, nema podnošenja izvještaja, ne odgovara zato nikome i još nikome ne mora niti reći što je napravio i mi ćemo iz novina doznavat šta je netko tamo napravio. I vi kažete da je to logično. Hvala vam lijepa, ali ja ne shvaćam tu vašu logiku, ne razumijem tu vašu logiku no to stvarno vidim kao neko …, ali doći će ovo nama glave, razbit će se o glavu jer neće ova Vlada, ja se čudim vama kolege s lijeve strane, pa neće ova Vlada biti vječno, doći će sutra neka Vlada koja će se onda isto ponašat po toj špranci i onda ćete vi dizat galamu. To nije dobro za državu, ja to želim reći. to nije dobro za državu i ovo bi trebalo postavit na način da postoji neka kontrola i odgovornost onoga koji to radi.
Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Kolega Marasoviću nekako sam iz vašeg izlaganja razumio da vi Sabor smatrate represivnim aparatom ako ste mislili da bi to bila njegova nadzorna uloga, onda je to daleko od represije i svakako Sabor mora to je njegova temeljna zadaća jačati svoje nadzorne funkcije u svim područjima tako i ovome. No, ja se nadam da i bez uloge Hrvatskoga sabora neće biti poteškoća u praćenju poslovanja, odnosno upravljanja državnom imovinom temeljem načela koja su ovdje izražena u ovom zakonu koja naravno treba poštivati. Načelo javnosti, načelo predvidljivosti, načelo učinkovitosti i načelo odgovornosti na koja se ovaj zakon poziva trebala bi svakako stvoriti temelje za jasno i transparentno, a to znači i kontrolibilno upravljanje državnom imovinom. Ali naravno ponavljam uloga Hrvatskog sabora u tome je nezamjenjiva. Hvala lijepa.
Boro Grubišić, replika.
Hvala. Kolega Radoš, vi ste pokušali nama objasniti žurnost postupka, žurnost reguliranja ovim zakonskim prijedlogom i zapravo ste nam pokušali putem rekao bih kao alibi rada neuspješnog ili nerada ove Vlade za ovih godinu i pol dana. I sada u roku od 7 dana usvajate 2 zakona – Zakon o strateškim investicijama i ovaj Zakon o upravljanju državnom imovinom osnivanjem ureda i centra. Točno je i to kako ste vi rekli da smo dva puta u ovom Saboru raspravljali o 70-tak firmi od posebnog državnog interesa za Republiku Hrvatsku. Među njima je i Đuro Đaković i Daruvarske toplice, govorim o slavonskim firmama koje su. I PIK Vukovar je bio također. No, s obzirom da ga više nema i da je izbrisan iz državne imovine a znamo kako i zašto onda se više valjda i ne pojavljuje neke stvari na ovome Hrvatskom saboru. Htio bih reći da ova žurnost kojom se ovaj zakon donosi zapravo je prijeki sud. Možda sam predrastično to rekao, ali prijeki sud zlatnim kokama hrvatskog gospodarstva u državnom vlasništvu.
Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Kolega Grubišiću ja sam i sam u svome izlaganju naglasio neopravdanost, izrazio sumnju opravdanosti ovih dviju dimenzija ovoga zakona. Dakle, da on kasni godinu i pol dana. Sva kašnjenja koja su veća od pola godine kada se preuzme odgovornost po mom mišljenju su neoprostiva, ali to je plod kašnjenja koji je dug 20 godina, pa u tom smislu je razumljivo ne bih rekao da je alibi, nisam ga postavljao kao alibi, nego sam ga pokušao razumjeti. Ali jednako tako sam onda ukazao da na lošu dimenziju toga da se ovakovi zakoni koji su teški ne znam koliko ali 30, 40, 100 milijardi kuna. Dakle, državna imovina. Dakle, oni su toliko teški, oni se bave upravljanjem tom sumom ako ona nije izdatno viša. Nemamo niti procjene vrijednosti državne imovine, da nije dobro da se ovi zakoni donose po hitnom postupku. Dakle, s tim se s vama slažem, ali sa vašom interpretacijom zakona, njegovih katastrofičnih posljedica i svega onoga što ste iznijeli u svom izlaganju kolega Grubišić s time se ne slažem. Hvala lijepo.
Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Kolega Radoš kazali ste da državna imovina može biti poluga ekonomskog razvoja. Pa inače u Hrvatskoj se zanemaruju dvije najvažnije, zapravo jedine poluge razvoja. To je novac i državna imovina. Ne razumijemo ni ulogu novca kao financijske poluge, a ni državne imovine. Podržao bih hitnost postupka Zakona o registru državne imovine. I taj zakon je morao prethoditi ovome zakonu. Znači Zakon o registru državne imovine i on bi bio nužno žuran. Ali dobro ste uočili, a to sam i govorio u raspravi da se Hrvatski sabor zaobilazi i da je nužno izvijestiti jednom godišnje o načinu upravljanja državnom imovinom Hrvatski sabor. Jer ako to ne bude izglasavanje u petak Hrvatski sabor će posljednji put raspravljati o državnoj imovini što nije dobro. O čemu ćemo onda ako ne o najvažnijem? Ali i kad se govori o negativnim pokazateljima i stanju u društvu ne samo da su negativni. Ekonomska struka i u okviru Vlade ima ekonomske struke ne bi smjela zanemariti ne samo loše stanje, nego i neke empirijske dokazane stvari koje nisu u praksi kod nas na takav način postavljene. Naime, rast BDP-a i stopa nezaposlenosti su povezane. Ako BDP pada, odnosno ako rast BDP-a ima, onda mora i stopa nezaposlenosti padati. Kod nas raste BDP, nezaposlenost isto tako pada. Isto tako ima inverzan empirijski odnos između stope nezaposlenosti i inflacije. Ako je stopa nezaposlenosti veća inflacija mora biti manja. Kod nas je stopa nezaposlenosti sve veća, a stopa inflacije sve veća. To se sve mora uzeti u obzir.
Hvala. Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Pa kolega Mariću, svakako se slažemo da državna imovina i pravilno raspolaganje s njome može biti poluga ili u najmanju ruku može biti od pomoći, može biti u funkciji gospodarskoga razvoja. O tome gotovo da i ne treba govoriti. Imamo nekoliko doista markantnih slučajeva kao što su recimo Brijuni i Kupari koji stoje neiskorišteni zadnjih petnaestak godina zahvaljujući svemu i svačemu od imovinsko-pravnih odnosa, pa pretpostavljam do inertnosti raznih Vlada koje su time upravljale i drugih propisa koji nisu prilog tome da se ti objekti u bilo kojem obliku stave u funkciju, da se zaposle ljudi i da se poveća bruto društveni proizvod Republike Hrvatske. To su dva, možda nisu najveća primjera ali evo padaju mi na pamet. A naše kolege iz lokalne samouprave su svjedoci bezbroj takvih slučajeva u kojima zbog neriješenih imovinsko-pravnih odnosa, spore reakcije nadležnih državnih tijela, slabosti u funkcioniranju raznih institucija uključujući i njihove vlastite dolazi do odlaska gotovo već završenih gotovih projekata investiranja u RH. Prema tome, ovo je svakako jedan od instrumenata, kako će on biti primjenjivan to ćemo naravno vidjeti i pratiti. Ali to što nam je pri ruci a nemamo baš puno instrumenata u našim rukama trebalo bi svakako iskoristiti. Hvala lijepa.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolegica Mirela Holy, izvolite.
Hvala vam poštovana potpredsjednice. Evo ga na samom početku želim reći da ću podržati donošenje ovog zakona jer se njime počinje raditi na realizaciji jednog iznimno važnog predizbornog obećanja Kukuriku koalicije, a to je uvođenje reda i transparentnosti u sustave upravljanja javnim novcem a državna imovina bez ikakve sumnje jest iznimno važan segment tog obećanja. Još bih htjela samo napomenuti s obzirom da se danas tijekom rasprave u više navrata tvrdilo da Sabor je u potpunosti isključen iz postupaka odlučivanja o upravljanju državnom imovinom, da to nije točno jer na kraju krajeva upravo Sabor donosi strategiju, odnosno strateški dokument i zakone kojima se definira i uređuje ovo područje. I naravno da bi bilo dobro da na kraju krajeva i izvješće donosi Sabor a ne Vlada Republike Hrvatske, ali nije točno da Sabor nema nikakve ingerencije u ovom dijelu. Moj prigovor nije na sami tekst zakona, moj prigovor je na hodogram aktivnosti vezan uz uređivanje ovog izuzetno važnog pitanja a to je da je, prema mojem mišljenju, trebalo malo drukčije krenuti, odnosno poduzeti prvo neke druge korake, a potom strategiju i zakon. Dakle, osnovni preduvjeti za učinkovito upravljanje bilo kakvom imovinom pa tako i državnom imovinom jest da kao prvo znamo s kojom imovinom točno raspolažemo, a u ovom trenutku to nažalost još uvijek nije slučaj. Druga stvar je da znamo koja je stvarna vrijednost te imovine i koji je potencijal te imovine. Nažalost, nepotrebno je reći u ovom trenutku ne raspolažemo niti sa tim podatkom ili sa tim podacima. Treća stvar je da znamo što želimo napraviti s tom imovinom, koji su nam ciljevi i kojim konkretnim rezultatima stremimo u cijeloj toj stvari. U ovom trenutku raspolažemo sa Strategijom upravljanja državnom imovinom koja je nedavno raspravljana i nedavno usvojena u Hrvatskom saboru ali ta je strategija prilično načelna, upravo zbog toga što još uvijek ne raspolažemo sa ovim konkretnim informacijama pa se ciljeve i konkretne mjere za realizaciju strategije planira konkretizirati putem plana upravljanja. I konačno, moramo znati u kojim rokovima i s kojim resursima planiramo doći do tih ciljeva provedbom tih mjera koje će biti navedene u planu. Paralelno sa svime time moramo imati i vrlo konkretnu i vrlo kvalitetnu komunikacijsku strategiju koja mora biti usmjerena i na neki način predviđena za segmentirane javnosti ili ciljane javnosti koje variraju od potencijalnih koncesionara, kupaca dionica ili imovine pa sve do načelno shvaćenih svih građana RH jer se u konačnici radi o upravljanju zajedničkom imovinom svih nas koji živimo u Hrvatskoj. S obzirom na to da sam maloprije pokazala ili ukazala na to da je trenutna situacija loša i da mi u ovom trenutku ustvari ne znamo s čime raspolažemo, da ne znamo koja je vrijednost toga s čime raspolažemo, da ne znamo kako na vrlo konkretan način doći do tamo gdje želimo stići i u precizno definiranom razdoblju sa precizno definiranim mjerama i sredstvima bilo da se radi o ljudskim, administrativnim ili materijalnim sredstvima zadatak neće biti nimalo lak, ali ono što je jako važno od nekuda treba krenuti i treba s nečime početi. Po mojem mišljenju možda bi bilo znatno mudrije da se prvo napravila dobra i precizna analiza postojećeg stanja sa konkretnim popisom imovine i njenom procijenjenom vrijednošću i potencijalima pa tek onda kreirati strategiju, zakon i provedbeni plan. Mislim da bi na taj način optimalizirali i racionalizirali realizaciju ciljeva, ali bez obzira na to treba pozdraviti napore Vlade da stvari pokrene s mrtve točke, s točke i pozicije naravno mrtvih kapitala jer bolje je početi djelovati pa na tom putu i koji put pogriješiti i onda popravljati pogreške u hodu, no puštati da stvari teku odnosno da ne teku kao što je dosada bio slučaj, odnosno zadržavati situaciju postojećeg stanja, odnosno statusa quo. To bi na kraju krajeva bilo najgore i najpogubnije za Hrvatsku. Tu se dosta često propitivala kvaliteta ovog zakona i postavlja se pitanje da li je zakon dobar, idealan, savršen? Nijedan zakon nije idealan, nijedan zakon nije savršen ali ono što je najvažnije je da iza nekog zakonskog prijedloga stoji jedna pozitivna intencija, a iza ovog zakona stoji pozitivna intencija a ona se svodi na to da se kvalitetnije, transparentnije, učinkovitije, brže i racionalnije upravlja državnom imovinom. I zbog toga smatram da ovaj zakon treba podržati jer ćemo njegovom provedbom omogućiti pokretanje ne samo nekih za Hrvatsku izuzetno važnih strateških projekata već ćemo olakšati i život mnogim običnim ljudima u RH. Tu ću se osvrnuti na jedan konkretan primjer odnosno jedan konkretan slučaj, a takvih je nažalost u Hrvatskoj jako mnogo. Naime u prošlom sazivu Sabora kao tada oporbenoj saborskoj zastupnici obratilo mi se dvoje ljudi iz Općine Polače koji su temeljem jednog javnog natječaja od općine kupili zemljište na kojem su planirali izgraditi neke nekretnine. I nakon što su odnosno sa najboljom ponudom kupili to zemljište se pokazalo da zemljište nije u vlasništvu općine nego je to zemljište u vlasništvu države. I tada nastupa pakao za te ljude koji nažalost do današnjeg dana nije uspješno razriješen. Ja vjerujem da će sa donošenjem ovog zakona takav slučaj, a takvih slučajeva je sigurno veći broj u RH biti na zadovoljavajući način za te ljude riješen. Vjerujem da se određene mogućnosti za rješavanje tog pitanja nalazi i u članku 56.ovog zakona. I na kraju DUUDI-u i CERP-u želim puno uspjeha u realizaciji ovog vrlo zahtjevnog zadatka jer je to u interesu svih nas svih građana i građanki u RH.
Hvala lijepa. Replika Branko Hrg.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolegice Holy, kažete da je Sabor uključen, donosi zakon donio strategiju i nakon toga više ništa, nema izvješća, nema kontrole da li oni koji su donijeli taj zakon smiju praktički više vidjeti kako se taj zakon provodi, a najgora stvar u svemu tome je i u tome se s vama slažem da mi ne znamo što ovim zakonom dajemo na upravljanje i tu je opasnost od mogućih manipulacija. Premali broj ljudi bez prave kontrole može izazvati vraga u provedbi. Tu je problem, tu je opasnost. Po meni je u svakom slučaju, a mislim da i vi u tom dijelu ste slično nešto razmišljali trebalo prvenstveno napraviti popise s čime raspolažemo. Kažemo da imamo previše državnih službenika da je birokratski aparat velik s druge strane nismo čak ni popis ovdje napravili. Ne ove godine, svih ovih godina. Što nismo te ljude kojih je viška upotrijebili što im nismo dali zadatke, preusmjerili ih da naprave te popise i da danas znamo što to dajemo na upravljanje jednom manjem broju ljudi koji vjerojatno neće baš uspjeti rješavati te probleme jer će ih gušiti stotine drugih zapreka s kojima će se susretati i koje će im biti cijelo vrijeme pred njima i susretat će se sa problemima. Ali evo ponavljam i vama ono što sam malo prije rekao kolegi Radošu, podržite amandman samo jedna rečenica u ovom zakonu je dovoljna da Sabor dobije mogućnost da jednom godišnje dobiva izvješće o upravljanju državnom imovinom.
Odgovor na repliku Mirela Holy.
Kolega Hrg evo ja se slažem s vama da bi možda bilo bolje da Sabor donosi i raspravlja o izvješću, svake godine i možda će na kraju krajeva i Vlada intervenirati u te odredbe zakona. Međutim moram priznati da sam malo iznenađena sa današnjom raspravom i od strane vas a i od kolegica i kolega iz kluba HDZ-a jer su oni upravljali državom 8 godina. I šta su napravili po pitanju popisa i procjene državne imovine? Donesena je uredba da se formira registar. Koliko je meni poznato ništa po tom pitanju nije napravljeno. I zato mislim da nije baš uredu da se ipak pokrenuti proces rješavanja ovog izuzetno važnog državnog problema na taj način vrlo nekritički kritizira. Nekritički prema samome sebi zato što 8 godina nije maleno razdoblje, da se naprave dramatični iskoraci u ovom dijelu. A ja mislim da vlade predvođene HDZ-om u protekla dva mandata u kojoj ste vi u posljednjem mandatu participirali kao stranka nije imala želju da sredi stvari u ovom dijelu. I danas imamo rezultat upravo te političke odluke.
Nastavljamo s raspravom, kolegica Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa evo nekako iz zakona u zakon iz rasprave u raspravu kada god želimo da donesemo nešto bolje onda radimo analizu onoga što je bilo ali nažalost krivu analizu jer ako bimo htjeli da ovaj zakon bude uredu onda bimo trebali najprije bili donijeti nekakvu analizu imovne koju imamo da bimo znali na koji način s njom raspolagati. Tko je kriv što se ništa nije radilo i tko je kriv zašto se danas donosi odnosno predlaže ovakav zakon u ovakvom obliku? Dakle mi smo do sada imali AUDIO za koga je danas prvi potpredsjednik vlade kada je predstavljao uvodno ovaj prijedlog zakona rekao da nije izvršio svoju ulogu, da nije odradio ono što je trebalo odraditi, između ostalog nije uspostavljen ni registar imovine u vlasništvu RH i da se stoga treba krenuti u organizacijske promjene vezano za samoupravljanje državnom imovinom. Međutim ono što mene posebno zabrinjava jeste to da u Upravnom vijeću AUDIO-a kao predsjednik sjedi gospodin Neven Mimica, da u Upravnom vijeću AUDIO-a sjedi ministar Ivan Vrdoljak, ministar Siniša Hajdaš-Dončić, ministar Tihomir Jakovina, ministar Darko Lorencin, ministar, odnosno pardon glavni direktor HUP-a Davor Majetić i kao predstavnik sindikata Mladen Novosel. Dakle, tih 7 ljudi koji sjede u upravnom vijeću od njih jedan potpredsjednik Vlade i četiri ministra, rekao je sam ministar Grčić da nisu odradili posao kako treba. Ako smo donijeli zaključak da netko nije radio ono što je trebao raditi onda taj čovjek zasigurno ne bi trebao biti u povjerenstvima koje se predlažu ovim novim Zakonom, ukoliko predlagatelj stvarno tvrdi da je ovaj Zakon toliko bolji i da će donijeti toliko boljih stvari. Danas cijelo vrijeme pričamo o tome kako dajemo moć jednom jedinom čovjeku. DUUDI je do sada imao određene ovlasti, donosio je određene odluke, između ostalog Državni ured davao je agenciji prethodno mišljenje na predložene planove restrukturiranja trgovačkih društava u poteškoćama koje su u vlasništvu Republike Hrvatske te na stjecanje dionica i poslovnih udjela. Isto tako državni ured je dva puta godišnje razmatrao izvješće AUDI-a o stanju neprocijenjene imovine u postupku pretvorbe i privatizacije. Isto tako Državni ured je obavljao nadzor korištenja i upravljanja državnom imovinom. Ako bismo sad sve ovo htjeli rezimirati onda slobodno možemo reći da nije kriv AUDI-o što nije radio ono što je trebao raditi nego da je za veliki dio toga što nije odrađeno kriva uprava, državna uprava za upravljanjem državnom imovinom. Ali izgleda da sve te analize nismo radili, da na taj način stvari nismo postavljali jer upravo predstojniku te državne uprave sada ovim Zakonom dajemo u ruke svu moguću vlast koju najveću vlast ustvari u Republici koju jedan čovjek može imati. To jest da upravlja nečime za što ni mi sami ne znamo čime to upravlja, sa kojom vrijednošću, sa kojim materijalnim dobrima i što je najgore nikome ne odgovara za ništa jer u ovom Prijedlogu zakona nikakvih odredbi o tome nema. To je ono što treba zabrinjavati i to je ono o čemu moramo voditi računa. Ovako ispada da mi stalno krećemo od nekog početka, svaki put govorimo tko je kriv ili pokušavamo pronaći krivca. Tog krivca ne sankcioniramo, taj krivac ne snosi za ništa nikakvu odgovornost. I što je to sada što nama ovdje u Saboru a pogotovo građanima Republike Hrvatske daje vjeru i nadu da će ovim Zakonom išta po pitanju upravljanja državnom imovinom biti drugačije od onoga što je bilo do sada. Kada kažemo da se ništa nije radilo nešto se ipak radilo, raspisivali su se natječaji za savjetnike vezano za privatizaciju Croatia banke, Hrvatske poštanske banke. Radili smo analizu oko toga koliko nam dolazi kredita na naplatu sljedeće godine i za koliko bismo to mogli monetizirati naše ceste. I tu je upravo problem. Nitko nije protiv upravljanja državnom imovinom na način dobrog gospodara, ali očito je da to mi jednostavno ne znamo ili ne želimo raditi. Mi sada imamo situaciju autoceste u koncesiji Zagreb-Macelj kao što smo čuli ukoliko koncesionar posluje sa gubitkom, država mora refundirati cijenu koja njemu treba. Imamo situaciju sa Bina Istrom gdje niti jedan niti drugi koncesionar državi ne plaćaju PDV. Imamo toliko slučajeva loših ugovora na koje nas godinama upozoravaju državni revizori a mi jednostavno ne činimo ništa da bi smo tako loše ugovore na štetu Republike Hrvatske mijenjali. I sada ne čineći ništa i optužujući nekoga prije nas radimo shemu na način na koji je radimo. Ako je, ja samo postavljam pitanje da li je ta državna uprava za upravljanje državnom imovinom do sada imala nekakve odgovornosti a po svemu ovome što stoji jeste, da li je ta državna uprava trebala na neki način kontrolirati i utjecati na rad AUDI-a? Jeste, trebala je. Zašto je AUDI-o toliko loš da sada pod izlikom njegovog lošeg upravljanja državnom imovinom ovaj Zakon dižemo a pijedestal kao nešto dobro, toliko dobro što još do sada u Hrvatskoj nismo imali. A da pri tome isto to vrijeme dajemo ovlast tom istom čovjeku koji je upravljao, odnosno još uvijek upravlja državnom upravom za upravljanje državnom imovinom. Dakle, to su stvari koje bismo trebali detektirati gdje bismo svi trebali biti iskreni i reći nešto definitivno nije dobro, nešto ne valja. Jer ako se prepucavamo što je bilo, što će biti onda mislim da nećemo daleko dogurati, nažalost evo i sve ove godine iza nas pokazuju da je tome tako. Ali kada bismo stvari analizirali i kada bismo našli onoga tko je odgovoran i kada bi taj koji svaki mjesec dobiva plaću odgovarao i za ono što radi, jer kao što smo već nekoliko puta čuli ovlasti nose i nekakvu odgovornost, onda pretpostavljam i vjerujem čak u to da bi upravljanje državnom imovinom od danas dalje bilo u maniri dobrog gospodara. Ovako, plašim se da će nam proći još nekoliko godina i da ćemo onda u nekom sljedećem sazivu Sabora opet donositi drugi Zakon, da ćemo opet mijenjati ravnatelje agencija, upravitelje i sve ostalo a da rezultata opet neće biti nikakvog. I to je ono što sada evo buni, mene osobno strašno buni jer ti ministri koji su sjedili u upravnom vijeću AUDIO-a i dalje recimo povjerenstvu za raspolaganje nekretninama u vlasništvu Republike Hrvatske sjedi potpredsjednik Vlade, ministar pravosuđa, financija, graditeljstva, poljoprivrede, turizma, obrane. U povjerenstvu Vlade za upravljanje strateškim trgovačkim društvima opet potpredsjednik Vlade zadužen za gospodarstvo, ministar financija, ministar gospodarstva, ministar prometa, ministar poljoprivrede, poduzetništva, rada i mirovinskog sustava. Dakle isti oni ljudi za koje smo danas kada ste predstavljali ovaj zakon rekli da AUDIO nije odradio svoj posao i da se zbog toga po hitnom postupku treba donijet novi Zakon o upravljanju državnom imovinom. I iste ljude koji nisu radili posao, iste ljude koji su sjedili u upravnom vijeću sad postavljajmo u dva povjerenstva i jednog čovjeka koji je upravitelj državnog ureda postavljamo za najmoćnijeg čovjeka gotovo u državi i njemu dajemo svu moguću vlast u njegove ruke i to nije dobro.
Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovana gospođo potpredsjednice. Poštovani gospodine Pejnoviću, kolegice i kolege. Mislim da je ovaj zakon dobar, dobar je i na tragu je izbornog obećanja da država konačno mora se ponašati ne samo kao vlasnik nego kao dobar domaćin, da evidentira svoju imovinu i da je stavi u funkciju. Inače evidentirati imovinu, potrošiti silne novce jer evidenciju imovine i reformu zemljišnika i katastra započeli smo još davne 2001. godine, još nije gotova stvar. Ali već tada je država imala plan za uknjižbu da može da popiše svoju imovinu. Međutim, što želim na početku reći? Zašto i ovo što je rekla kolegica Mirela Holy, zašto mnogi izazivaju veliki strah, nepovjerenje prema ovom zakonu, a da ga nema sve može po starom, ne bi nitko ni raspravljao o imovini, ne bi nitko raspravljao kako se krčmila državna imovina, a da zlo bude gore, najveće krčmljenje je bilo '90.-tih godina. To sam već rekla i ponovit ću, dok su drugi ginuli, oslobađali zemlju, mnogi su oslobađali državnu imovinu i njezine kvadrate. I o tome nigdje niti riječi. Nadalje, izmijenio se Kazneni zakon kako bi se krala, dakle to je bila sustavna pljačka i sad se ti čude, a mnogi nisu epigoni tih osoba nego su bili vinovnici tih događaja. Ako ništa drugo promatrači, a kao promatrači u svakom slučaju suučesnici. Dakle kada se sve to dogodilo i izdogađalo onda je to trebalo dobiti i pravni okvir i zaštitu, prije svega kaznenopravnu zaštitu pa je '97. godine tzv. mini kazneno-pravnom reformom ukinuto kazneno djelo krađe rudnog blaga, državne imovine, jer to su kao relikti bili prošlosti. To je socijalizam bio koji je štitio društvenu imovinu, sad nema društvene imovine, mi smo se tome izrugivali. Dakle, najprije je jezik uveden kako treba nešto ocrniti i onda opljačkati. Dakle to je sustavno rađeno 10 godina, od '90. do 2000., a onda se bome nastavilo. Ali nije onaj čovjek koji tamo sjedi u zatvoru otkupitelj svih vaših grijeha i vi zato to govorite, zašto se protivite. Pa vama nije u …, mnogima nije …, neću reći svima, bilo bi ružno generalizirati, ali mnogima nije stalo da se stvari riješe jer treba. Koliko je bilo uknjižbi državne imovine, koliko je bilo truda da se to povrati i još to nije, još su mnoge parnice. Koliko je '90.-tih godina bilo presuda zbog ogluhe na i lokalnoj razini? Država dade, dade općini, dade gradu da sagradi vrtić, da sagradi školu, a oni lijepo prodaju. Ili tuži tobože neki privatnik da je to općinsko ili gradsko i onda se ondašnji zaštitnici ne pojave na sudu i zbog ogluhe desetine i desetine tisuća mi je poznato na takav način. I to se raspriča pred našim sudovima. I onda se ti čude kako nemamo popis, kako se to još nije riješilo, kako nemamo registar. Pa to se nije htjelo, a i da se nije popisivalo lako se može popisati da se nije zamračivalo. Naravno, to su mnoge makinacije u međuvremenu nastale i različita, taj oblik je poprimio različite i vlasnike, neki su stekli kasnije i u dobroj vjeri. Naravno da je to vrlo teško sada i da državno odvjetništvo, zato mi se čini da u svjetlu ne samo rasprave o ovom zakonu nego kasnije i u primjeni neodvojiva je zadaća vas, vaša zadaća sa suradnjom sa državnim odvjetništvom u građansko-pravnom odjelu, a naravno prema potrebi i u kaznenom aspektu. Zato gospodine ministre sa suradnicima i sa gospodom koju sam prije imenovala, sva podrška. Kažu vi ćete prodati … jer što njih smeta, da u zakonu nešto transparentno piše, a dok se to davalo ispod stola, dok koncesije nismo mogli znati tko ima koncesiju, kako se naplaćivala, pa nama rupe, može se s mjeseca vidjeti koje rupe i krateri su nastali od krađe državne imovine. I nikome ništa. Velika briga za autocestu. Kad su bili na vlasti koliko im je kilometar koštao, četiri puta više nego kad smo je izgradili u 2000. i 2003. godini. Čiji je novac u crnoj vreći, jel to austrijski, njemački? Jel' to državna imovina? Dio državne imovine je u crnoj vreći. Neke nisu još ni pronađene. I zato su ti otpori. Pa ne trebamo se čuditi. Pa ne trebate očekivati gospodine ministre da će vas podržavati u tome? E ali ima dosta i neznanja, pa se govori eto kako to može država prodavati jedan dio svoje imovine a to prijeći Ustav. Pa naravno da prijeći Ustav. Ono što služi javnom dobru šume, sve ono što je ovdje bilo napomenuto naravno da to ostaje pod zaštitom zato što ovaj zakon, ne možemo ovo je jedan segment kojega moramo gledati počevši od Ustava koji je bio pravilno citiran ali prije svega sa Zakonom o vlasništvu, drugim stvarnim pravima ali i čitavim nizom zakona koji reguliraju upravljanje i raspolaganje državnom imovinom. RH je vlasnica velikog broja nekretnina, pa tako ima pravo na velikim površinama šuma, šumskog zemljišta, građevinskog zemljišta, javnog dobra, željezničke infrastrukture, velikog broja raznih zgrada. Evo primjer kad govorimo o zgradama. Ja sam kao ministrica sjedila u Ministarstvu Republike Austrije koje je godišnje gradu Zagrebu plaćalo 30000 kuna. Ali 2004. godine to su bili za vlast neuvjetni prostori i onda se iznajmilo od Hrvatske radiotelevizije za nevjerojatnih 4 milijuna kuna godišnje. Pa čiji je to novac? Čiji su to kvadrati? Ili vam je ostalo jedino ludilo na kvadrat. I pustite ovu državu na miru i ovu vlast. Građani imaju pravo biti nestrpljivi, imaju pravo biti nezadovoljni. Sve imaju pravo. Ali odakle vama pravo da kritizirate nešto što ste sami napravili? Ili možda dijelom i imate pravo što sjedite tu. To možda imate pravo. Ali zato onda za taj dio niste vi krivi. Velikim dakle što želim reći, velikim brojem zakona ne samo ovim propisano je dakle drugačije postupanje, odnosno kako se postupa sa određenim segmentima državnog vlasništva ovisno o tome o kojim stvarima, odnosno o kojim nekretninama je riječ. Gospodin Peinović je nedavno izjavio dali smo 40 milijuna kvadrata zemlje za poslovne zone, a ne koriste. I sada je to velika, vidite velika zabrinutost da je to napad na samostalnost jedinica lokalne samouprave. To vam je isto kao kad prozovete suca da je riješio mimo zakona svjesno, protivno zakonu, da je svjesno oštetio. Ti si protiv pravosuđa kad govoriš, kad novinar svjesno piše klevete i laži pa kad govori se o tome javno ti si protiv neovisnog medija. Ukazivanje na nepodopštine u bilo kojem segmentu ili u bilo kojoj profesiji nije oskrvljenje te profesije niti tog segmenta, niti te institucije nego njegova afirmacija. A svak' onaj koji gleda da je tomu tako lovi u mutnom i nema čiste prste. I to je nama jasno. Kako se dijelilo poljoprivredno zemljište. Ovo je jedan dio o čemu je govorila kolegica Holy je nastavak onoga kada se podijelilo državno, odnosno općinsko ili gradsko u mnogim sredinama, onda se posegnulo za državnom imovinom. Pa onda su se ljudi u sto problema. Prodavala se državna imovina. Kaže to je naše. I to je situacija u Polači, to je situacija u mnogim sredinama. Ali nitko ne govori, tu ima pravo bez obzira tko bio vinovnik nekih događaja ili sasvim dobronamjeran kad govori. Pa zašto bismo mi vjerovali toj osobi koja će biti na čelu? Točno. To je isto kao kad donosimo zakon, jer sucima se daje ovlast da sude o najvažnijim našim dobrima, o životu, o tijelu [[Upadica Reiner: Evo hvala lijepo. Vrijeme je malo.]] Pitanje je odgovornosti. Evo samo da dovršim ovu rečenicu. Pitanje je odgovornosti. I kad se osnuje ovo tijelo neće država oprati ruke kao što ste vi radili. Ja sam osnovao agenciju, moja dužnost je bila namjestio ljude ali ja ne odgovaram za to. To je odgovornost vlasti.
Dobro, ja vas molim sad smo minutu i 24. Ja bih vas molio da završite. Hvala lijepo. Imamo jednu repliku i to je uvaženog zastupnika Zorana Vinkovića, izvolite.
Uvažen kolegice Ingrid, ma nitko ovdje nije protiv toga da se državna imovina stavi u funkciju. Protiv je rasprodaje, otuđenja itd. Međutim, ovdje postoji niz stvari zbog kojih ovaj zakon ne treba prihvatiti u ovakvom obliku posebno ne u hitnom postupku. Vi ste pravnica, bili ste ministrica i ne može zakon, jedan zakon biti iznad onog što se zove lokalna samouprava. Dakle, odluku o komunalnoj upravi donosi na prijedlog gradonačelnika Gradsko općinsko vijeće ne zakon, pa ćete onda vi oslobađati državne nekretnine na području jedinice lokalne samouprave zakonom od plaćanja komunalne naknade. I da li se to radi da se upravo te nekretnine ne stave u funkciju jer su oslobođeni svega pa na taj način dajemo vremena DUUDI-u da što više godina raspolaže tim nekretninama ne stavljajući u funkciju istovremeno siromašeći lokalnu samoupravu. I tko to može pametan prihvatiti ili tako napisati? S druge strane ovaj ured raspolaže cjelokupnom državnom imovinom. Pa imate Zakon o poljoprivrednom zemljištu u kojem stoji da ministar poljoprivrede može mimo natječaja prodati ili dati u zakup poljoprivredno zemljište koje je predmet ista ova dva zakona. Da ne spominjem niz drugih zakona. I ne treba braniti odmah pod svaku silu ovaj zakon. Činjenica je nemamo središnji registar. Tko je za to kriv? Krivi smo očigledno svi jer od '90-e do 2013. promijenilo se niz Vlada. Nemamo niti izmjereno geodetski zemljište ne samo u vlasništvu RH nego i privatno, nemamo procjenu tog zemljišta. Imamo Poreznu upravu ali nemamo procjenu ne zemljišta nego vlasništva RH. I kako ćemo odmah po hitnom postupku staviti to odmah u funkciju? Pa nećemo, bit će nam potrebno još godinu dana da sve ove radnje napravimo. A čemu se onda žurimo donoseći ovaj zakon? Radi jedne šnicle ubijamo vola.
Hvala. Odgovorit će uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa kažete kolega s dobrim dijelom se oko mnogo stvari se mogu složiti, ali nikako što vi kažete da se ovim zakonom omogućuje rasprodaja. Pa u Zakonu o vlasništvu vam je to omogućeno. Upravljanje, vlasnik može prodati kada je to potrebno. I nije stvar u tome. Od čega odjedanput strah? Nije bio strah od pljačke, ali da bi se neki možda tamo, a kad građani traže da bi okrupnjivali svoju imovinu pa to je normalno, to rade jedinice lokalne samouprave. Ili da bi se nešto stavilo u funkciju. Zašto strah od toga? Od transparentnosti. Ali čak i razumijem to jer je dosada, ali morat ćemo se naučiti da otvoreno govorimo i o problemima pa što moramo nešto i žrtvovati da bi dobili. Jer dosada se to radilo sve ispod stola. A kontrola, samouprava da, sloboda da, ali to ne znači neodgovornost. Jer mnoge jedinice lokalne samouprave ja ne znam na što ste se točno vi referirali, ali ja ću vam reći i što je svakako ova odredba u zakonu evo u članku 78. koja govori o stjecanju prava vlasništva upravo u slučajevima kad država dodijeli jedinicama lokalne samouprave a one rasprodaju za strogo određene namjene. Prema tome, odgovornost ne znači suzbijanje samouprave.
Hvala lijepo. Sada ćemo sljedeću imati pojedinačnu raspravu i to će biti ona uvaženog zastupnika Mile Horvata. Izvolite.
Zahvaljujem se. Kolegice i kolege o ovom cijelom projektu koji smo radili zadnjih dva mjeseca, dakle počeli sa donošenjem Strategije o raspolaganju državnom imovinom pa zaključno sa ovim operativnim zakonima ja ću reći nekoliko stvari. Prvo, mi smo kroz raspravu o strategiji rekli nekakva svoja tri osnovna razmišljanja. To je prvo ne rasprodaja državnog bogatstva po svaku cijenu. Druga stvar je koncesija koja je za nas najoptimalniji ovog trenutka ponuđeni oblik upravljanja tom državnom imovinom i treća stvar koja je za nas vrlo bitna je konstatacija da država ne mora biti po svaku cijenu i loš gospodar. To su neke stvari koje smo mi kroz raspravu o strategiji rekli. Druga stvar koju ovdje ističem jest hitan postupak za donošenje ovog zakona. Pridružujem se kolegama u tvrdnji da ova stvar treba da ide bar u dva čitanja, da traži jednu obimniju javnu raspravu. Tim prije što ste vi ovdje u obrazloženju rekli nekoliko stvari sa kojima se ja baš ne bih složio i u namjeri da potkrijepite argumente za hitan postupak. Rekli ste da je strategija od 2013. do 2014., dakle nije do 2014. strategija je dokument na duži period o kom smo razgovarali. Razlozi za što prije donošenje pa zatim da je to okvir za učinkovito i dugoročno transparentno upravljanje imovinom te na kraju da će ovaj hitni postupak utjecati na bolju zaštitu nacionalnih interesa. Mogu da se prihvati ali nisu ključni argumenti da bi se ovo donijelo u jednom čitanju. Pridružujemo se dakle svima onima koji kažu da bi ovo trebalo ići u dva čitanja. O samom tekstu zakona ću reći nekoliko stvari. Dakle, uvažavamo napor predlagatelja da donese jedan zakonski tekst koji će na najbolji način regulirati raspolaganje ogromnom imovinom koja je u medijima procijenjena aproksimativno na nekakvih 30-ak milijardi eura. Dakle, nimalo lak zadatak i imate našu podršku u tome. Međutim, ovaj tekst koji je ovdje ponuđen traži određene ispravke i ja ću pokušati kroz analizu nekoliko članaka reći gdje mislimo da treba da se naprave ispravke. Za nas je ključni članak 16. koji kaže što radi Državni ured. Dakle, Državni ured obavlja koordinaciju, harmonizaciju kriterija itd., izrađuje nacrt prijedloga Strategije upravljanja i raspolaganja državnom imovinom i prijedlog plana upravljanja državnom imovinom. I u članku 13. Državni ured je dužan do 31. ožujka tekuće godine dostaviti Vladi RH Izvješće o provedbi plana upravljanja za prethodnu godinu. U ime kluba je moj kolega dr. Pupovac rekao ovdje nedostaje ključna stvar Vlada iza toga to izvješće treba dostaviti Saboru na raspravljanje. I onda je taj posao za nas kompletan. U tom smislu smo mi uputili i amandman koji ćete dobiti da ga sad ne prepričavam, dakle to je suština ovog našeg amandmana u cijelu raspravu u konačnom se mora uključiti plenarna sjednica Sabora. U članku 17. smo dakle nabrojali razna ovlaštenja Državnog ureda, predlaže Vladi donošenje odluka o utvrđivanju popisa trgovačkih društva, Državni ured predlaže Vladi RH imenovanje predstavnika vlasnika u skupštinama trgovačkih društava, Državni ured daje mišljenje za imenovanje članova nadzornih odbora, predsjednika nadzornih odbora. U stavku 5., jedan čudan stavak koji kaže ovako odabir članova za članove, odabir kandidata za članove i predsjednike uprava trgovačkih društava provodi se na prijedlog resornog ministra uz suglasnost državnog ureda putem javnog natječaja ili posredstvom specijalizirane agencije. Prilično nedorečeno. Red radnji red nadležnosti i ubačena je jedna specijalizirana agencija kao novum u sistem odabiranja kandidata izbora kandidata putem javnih natječaja ili kao alternativa javnom natječaju, ne znam što je zakonodavac s ovim htio reći. Dalje, državni ured i dalje raspolaže i fondom stanova, rezidencijalnih objekata, objektima kojima ne raspolaže više Ministarstvo obrane, imovina oduzeta uslijed presuda. Državni ured raspolaže i upravlja čak i sukcesijom o kojoj sam ja govorio zadnji puta, proces koji je nominalno težak gotovo 2 milijarde dolara obostrano, dakle i s tim će se baviti DUUDI. Članak 19.o kojem je ovdje bilo riječi RH i državni ured su oslobođeni plaćanja poreza na promet nekretnina, poreza na dobit, komunalne naknade. Da li se ovim degradira odluka jedinica lokalne samouprave koja je donijela zakonom utemeljenom osnovu propisala visinu komunalne naknade kao svoj izvorni prihod? Da li mi onda ovdje degradiramo takvu jednu odluku jedinica lokalne samouprave? U članku 21. Državni ured je ovlašten uz suglasnost Vlade osnivati trgovačka društva za posebne namjene. Nije li red radije obrnut? Nije li osnivač Vlada uz nekakvu preporuku državnog ureda? Nismo li tu malo okrenuli nekakve radnje? U članku 22.državni ured obavlja i druge poslove. koji su tu drugi poslovi? Načelna odredba, svakojaki drugi poslovi mogu biti. Članak 23.u stavku 2.ovlašćuje se predstojnik državnog ureda da određuje naknadu i tajnicama za rad. Dakle naravno da oni trebaju imati naknadu ali ovdje nije limitirana taj iznos naknade. Bojimo se da to ne bude opet nešto što se nekad zvalo nekakvi menadžerski ugovori. Prema tome te stvari bi trebalo na neki način ovdje definirati. Iz ovoga svega iz definicije rada državnog ureda je zaključak da on ima strašne poslove pred sobom, dakle planira upravljanje državnom imovinom, vrši sve vlasničke odnose, utvrđuje popis trgovačkih društava od interesa za RH, predlaže imenovanje članova skupština tih trgovačkih društava, raspolaže stambenim fondom, upravlja sukcesijom, osniva trgovačka društva, dakle nije li to malo preambiciozno i preobilno za ovako jednu instituciju? I ne stvara li se tada određena količina kritična količina moći u ovoj instituciji? Naravno ne govoreći na nekakvoj razini personalnih aluzija, govorimo iz nekakvih praktičnih razloga. Što se tiče samoga položaja centra ovdje bi se isto moglo reći ponešto. U članku 31.predsjednik i članovi upravnog vijeća imenuju se na razdoblje od 4 godine. po isteku mandata mogu se ponovo birati. Dakle koliko puta tako? Logično je da se taj broj mandata ograniči što je naravno i neka praksa. Statut opet uređuju donosi centar statut uz suglasnost Vlade. Pa zar nije logično da način rada uređuje Vlada donošenjem statuta, da Vlada donosi statut kako će se organizirati i kako će postupati sam centar. I u članku 48.poborojali smo sve oblike vlasništva, načina upravljanja. Nema koncesije. Prethodno smo u strategiji rekli i svi smo se opredijelili da je koncesija najoptimalniji oblik upravljanja državnom imovinom. Koncesije jedino nema ovdje planirane. Dakako da bi bilo dobro da iz toga vidimo imamo li nekakav registar dati koncesija, tokove tih koncesija, koristi od koncesija, ali naravno pošto nemamo ni osnovnog elementa planiranog ne možemo onda očekivati da ćemo dobiti i ove druge elemente. Na članak 49.smo podnijeli amandman u smislu da se izuzima od raspolaganja imovina koja je predmet Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugokomunističke vladavine dok se pravomoćno ne okončaju svi postupci po ovom zakonu. Dakle želimo da se ta imovina koja je predmet spora izuzme od daljnjeg postupanja do pravomoćnog okončanja kako bi se zaštitili eventualni korisnici te vrste imovine koja je u povratu. Mislimo da je to nešto što je životno vrlo realno. U članku 54.odluka o raspolaganju nekretninama ili skupom nekretnina čija je tržišna vrijednost do uključivo milijun kuna donosi predstojnik državnog ureda samostalno. Ja mislim da je to u današnje vrijeme vrlo jedna ambiciozna odredba dati nekome pravo da raspolaže samostalno imovinom do milijun kuna, mislim da nije ni usluga tome predstojniku na takav način činjenca. Sve u svemu moglo bi se ovdje analizirati i način darovanja i način davanja bez naknade koji su razlozi za davanja nekretnine bez naknade, koji su kriteriji itd. dakle to sve govori o tome da bi se ovaj tekst trebao kvalitetnije popraviti i da bi onda on mogao biti nešto što bi rekli da je realna osnova za provođenje Strategije raspolaganja državnom imovinom. Hvala.
Hvala vam lijepo. Prva je uvaženog zastupnika Zorana Vinkovića.
Verba volant scripta manent. Riječi prolaze zapisana ostaje. E sada šta je pjesnik tu htio reći možda je najbolji primjer ovaj članak 78.ali treba utvrditi da evo iz niz ovih primjera i dobro analizirajući sve članke ovog zakona da se on doista ne može donijeti po hitnom postupku. Obzirom da nemamo ni registar državne imovine, dakle nemamo osnovni popis što će biti pod ovim Zakonom. Mislim da imamo dovoljno vremena da ovo analiziramo u dva čitanja. Namjera je dobra, ali tekst Zakona je izuzetno loš. I ostavlja mogućnost svega i svačega. Evo članak 78. ne optužuju se ovdje jedinice lokalne samouprave koje su rasprodale ne znam šta nego su putem javnog natječaja, treće osobe se, to objašnjavam kolegici Ingrid stekle pravo nad nekretninama. Nisam pravnik, inženjer strojarstva sam, ali znam čitati ovakve članke. Dakle to je bio natječaj za poljoprivredno zemljište. Pa što znači onda ovo da će Republika Hrvatska je ovlaštena ostvarivati svoja prava obavezno pravnim zahtjevom protiv jedinica lokalne samouprave? Šta smo mi, svemirci u Hrvatskoj? Gradovi i općine, županije su očigledno strana tijela za ovu državu. Što znači to da će Republika Hrvatska postaviti zahtjev za oni 50% koje je lokalna samouprava ostvarivala putem Zakona o poljoprivrednom zemljištu, putem strategije, … … [[Upadica se ne čuje.]] ne, ne to tako piše tu. Ja ne znam, … … [[Upadica se ne čuje.]] članak 78. pročitajte ga dobro. A što se tiče ovih poslovnih zona, činjenica je bila da su oni koji su bili bliski vlasti, politički podobni, dobivali zemljište, dobivali novce iz državnog proračuna, da su napravljena infrastruktura, da je to zemljište prazno. Oni koji su muku mučili sami sa sobom popunili su te zone. Ali ne možemo ponovno na takav način raditi. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Sljedeća je replika uvažene zastupnice Ingrid Antičević-Marinović.
Kažete kolega da se bojite silne moći ovog tijela. Međutim ne treba se bojati moći nego nemoći. Međutim, mi su u Hrvatskoj naučili na dvije, na dvije, ili je netko nemoćan ili je netko sposoban pa krade. Ako je netko moćan i odgovoran to je već problem, jer to smatramo da je to previše za jednu vlast ili za jedno tijelo ili za jednu osobu. Tako se trebamo naučiti ponašati. Prema tome, s druge strane postoji i, postoji i odgovornost. Često smo rekli, pa ta imovina pa nije popisana, pa jedan upravlja pa koncentrirajmo se. I tako. Dakle, sada kad se iz jednog centra želi time raspolagati što je normalno jer se radi o državnoj, o državnoj imovini onda se postavljaju možda i ovakvi strahovi gdje ja vjerujem ukoliko je odgovornosti a naravno da se svako pravo dade i izigrati ali to smo onda već na razini kvalitete i odgovornosti vlasti. Ja ću samo napomenuti da ovo tijelo nikada i ne može raditi samo, da je neodvojivo od rada državnog odvjetništva koje po zakonu zastupa država. Koji se brine o njezinoj imovini, koji knjiži tu imovinu. Evo vam jedan primjer koliko je bilo uknjiženo samo u ovoj, zadnje godinu i pol dana a i ranije, ta uknjižba je davno počela poljoprivrednog zemljišta, upisi pomorskog dobra, uknjižba na šumama i šumskom zemljištu, nad stanovima. E pa kada budemo, kada bude to sve … [[Govornik se ne razumije.]] , mislim da je pri kraju, s obzirom na broj čestica koji je uknjižen. A drugi je predmet poseban i posebna težina s kojom smo se suočili pa mislim i svi koji su na tome i radili jeste u tome da Hrvatska veličinom kao i Austrija ima nekoliko puta, nekoliko puta više iako je površine slične, ima nekoliko puta više katastarskih čestica nego Republika Austrija. Ali to je pitanje sada i nasljeđivanja gdje može, gdje ste i vi kolega Vinkoviću govorili i o privatnoj imovini i tako i ona je upravo problem zbog unatoč ubrzanom tom rješavanju koje već traje više od 10 godina ali koje posao nije, nije gotov, vjerujem da mu se nadzire kraj. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovoriti će poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Pa kolegice Ingrid Antičević pa nisam ja kada sam govorio o moći govorio o centru moći ili sam ukazivao ne daj Bože da će to netko zloupotrjebljavati. Pravilno iščitavajući odredbe ovoga Zakona i odredbe koje točno govore koje su nadležnosti Ureda a koje Centra, dakle ljudi koji će rukovoditi sa time, onda se vidi kolika je stvarna koncentracija vladanja, dakle moći u njihovim rukama. Ja u tom smislu sam govorio. Ja nisam rekao da će netko to zlouporjebljavati. Ali ovakva koncentracija poslova i odgovornosti nikada nije bila dobra. Osim toga radi se o jednoj vrlo velikoj, vrlo velikoj vrijednosti, rekao sam u početku da je nekakva aproksimacija da je to otprilike 30-ak milijardi eura vrijednosti. To je jedan posao koji treba raditi jedna vrlo široka grupa ljudi. Ja ne sumnjam da se tako to neće ustrojiti. Međutim, iščitavajući ponovo ovaj zakonski tekst vidljivo je da jedan čovjek praktično koji će biti na čelu tog Ureda odlučuje i o kadrovima, odlučuje i o imenovanjima ljudi koji će biti i u skupštinama i nadzornim odborima 500-tinjak nekakvih trgovačkih društava da odlučuje o sukcesiji, da odlučuje o zgradama, da odlučuje o stanovima i o svemu tome što je ovdje nabrojeno. U tom smislu mislim da ta koncentracija u osobi, jednoj osobi nije dobra.
Hvala lijepo. Sljedeću raspravu iznijeti će uvaženi zastupnik Tomislav Klarić. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovani potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Evo u jednoj od replika dotaknuo sam se izvješća Ustavnog suda ali i tu smo čuli danas tijekom niza rasprava potrebu ne donošenja ovoga Zakona po hitnom postupku. Jer donošenje ovakvog Zakona koji govori o blagu naše Domovine, na ovakav način da tijekom samo jednog dana praktički raspravljamo o toj temi. Mnogi od onih koji će dignuti ruku u petak, možda će neki biti i pozvani telefonom da dođu da bi se ovdje u sabornici napravio kvorum, trebaju znat što piše u ovom izvješću i preporuku Ustavnog suda i svega onog što su moji prethodnici govorili vezano za hitnost postupka donošenja ovog zakona. Ja osobno smatram da nema ama baš nikakve potrebe da se on donosi u ovom trenutku po hitnom postupku budući da već imamo ustrojeno u Republici Hrvatskoj 28 razvojnih agencija, 47 poduzetničkih centara, 241 zaposlenih u razvojnim agencijama, 212 u poduzetničkim centrima, 80 u tehnološkim parkovima, 149 u poduzetničkim centrima, 250 u AUDIO-u, 932 ljudi i ustrojen jedan ovakav ured koji može radit dok se ne donese ovakav jedan zakon kvalitetnije i puno odgovornije nego što je sad u ovom trenutku ovdje dostavljen kod nas. Osobno su me zasmetali svi oni govornici koji su se odnosili i spominjali jedinice lokalne samouprave kao neodgovorne, kao one koje rasprodaju zemljište, koji ne vode brigu o tom zemljištu jer istina je potpuno drugačija. Ako netko u ovoj državi vodi brigu o tome i na zakonit i pošten način raspolaže s tom imovinom i kontroliran je od svih mogućih institucija, od državnih revizija, financijskih inspekcija, svih iznad njih, to su jedinice lokalne samouprave. Niti jedna lokalna samouprava ne može raspolagat svojom imovinom bez odluka gradskih vijeća, bez provođenja javnog natječaja i bez prostornih i urbanističkih planova. U ovom zakonu vidimo nešto sasvim drugo i kad se ovako donosi jedan ovakav zakon po hitnom postupku postavlja se pitanje zbog čega hitni postupak ako znamo da pravog razloga u ovom trenutku nema. Možemo posumnjat da je pravi razlog zapravo kadrovski, a ne gospodarski. U ovom zakonu se provlači ono što je u Planu 21, koliko sam ga ja imao na izborima prilike čuti, nešto sasvim suprotno od toga plana gdje se velikim govorima spominjala decentralizacija. U ovom zakonu kroz čitave članke i sve članke se provlači upravo centralizacija, davanje ogromne moći malom uskom krugu ljudi i Vladi Republike Hrvatske. Zato podržavam sve one i ja sam osobno mislio dat amandman da se o izvješću Državnog ureda raspravlja ovdje na Saboru. Govoreći o jedinicama lokalne samouprave, od njih 568 u ovom trenutku su jedine te jedinice lokalne samouprave koje imaju nekakve, odnosno ogromne investicije svaka na svom području. Imaju otvorena gradilišta i realiziraju svoje projekte. Država je odustala od čitavog niza investicija, da ne spominjem Žutu Lokvu-Križišće, da ne spominjem i ravničarsku prugu koja se u ovom trenutku mijenja čak i trasu bez obzira na integralne studije i sve ono ostalo. Kad se spominjalo jedinice lokalne samouprave i raspolaganje imovinom jedinica lokalne samouprave, samouprava i registrom koji ne postoji i neće tako skoro postojat iz jednostavnog razloga jer nitko živ još uvijek u ovoj državi ni ne zna što to sve država ima. Poznato vam je da je prema uredbi Vlade sve zemljište koje je bilo u vlasništvu jedinica lokalnih samouprava knjiženo na Republiku Hrvatsku tijekom proteklih 7-8 godina i tu su jedinica lokalne samouprave imale ogromnih problema. U ovom zakonu zbog čega je potrebna daljnja rasprava, iz jednostavnog razloga jer i one najjednostavnije stvari u njemu nisu ugrađene sukladno ostalim zakonskim propisima. Pa se ovdje spominje da je državni ured oslobođen plaćanja komunalne naknade, a onda spominje u drugom članku da će za nove objekte koje gradi plaćat komunalnu naknadu. Za gradnju objekata ne plaća se komunalna naknada. Po Zakonu o komunalnom gospodarstvu zna se čemu služi komunalna naknada i zašto se naplaćuje, a za građenje valjda bi tu trebalo stajati komunalni doprinos. Izrađivač o tome nije razmišljao kad je sastavljao ovakav jedan zakon. Dalje govori da centar odgovara za obveze cijelom svojom imovinom. Što je to imovina centra i čija je ta imovina? Imamo čitav niz nedostataka u ovom zakonu o kojima definitivno treba razgovarat, o kojima definitivno treba raspravljat. Pa i u onom dijelu koji se odnosi na javni natječaj, da ili ne za ravnatelja. Ja sam ubijeđen kad se zakon donosio po ovako hitnom postupku, kad se tako nešto propisuje da vjerojatno onaj koji će bit ravnatelj i DUUDI-a i državnog ureda već i sad u ovom trenutku znaju da će postat ravnatelji, potpredsjednik se smješka, izgleda da je to tako. Govoriti o ovom zakonu, a ne spomenuti i trgovačka društva koja će se osnivati, ne spomenuti i to, zato podržavam amandmane i HDSSB-a i HSS-a koji su dali u onom dijelu gdje Sabor zaista mora raspravljati o ovome i gdje Saboru se mora podnijet izvješće o radu i jednog i drugog. Govoreći o državnoj imovini u ovom trenutku kad ni praktički ne znamo što je sve državna imovina kad imamo domova kulture koje Državno odvjetništvo i dan danas knjiži na Republiku Hrvatsku po ne znam kakvim mjestima, selima, samo iz jednog razloga što su onda prije 30-tak godina oni koji su vodili tadašnje mjesne zajednice valjda voljeli socijalistički savez radnog naroda Republike Hrvatske pa su u zemljišne knjige upisali socijalistički savez pa je pravni sljednik Republika Hrvatska pa se Hrvatska knjiži na dom kulture, a oni koji su bili pametniji su napisali da je mjesne zajednice pa je to sad vlasništvo jedinica lokalnih samouprava. Masa stvari je tu koju treba raspravit, masu iskustva na terenu koje treba pokupit, ljudi koji operativno rade i provodi to, da ne govorim obvezu donošenja prostornih planova. Pa zar državni uredi Vlade Republike Hrvatske ne vjeruje svom Ministarstvu prostornog uređenja, graditeljstva koje daje suglasnost i na prostorne planove jedinica lokalne samouprave i mišljenja pa će sad morati i taj novi Državni ured za upravljanje državnom imovinom uključit se u izradu prostornih planova i jedinica lokalnih samouprava, a po ovom zakonu proizlazi da je to tako. Govorim vam da je ovo opasan zakon iz razloga što otvara mogućnosti sa ovim prethodnim zakonima donesenim po hitnom postupku raspolaganje imovinom bez prevelike kontrole javnosti. Brisan je čak i iz starog zakona iako ima masu članaka koji su praktičko copy paste da se objavljuju podaci i na internetskim stranicama. Postoje samo Narodne novine. Brisan je i onaj dio podnošenja izvješća na usvajanje Hrvatskom saboru, donesen je čitav niz novih stvari, pa čak od tih stvari da se ja bojim za tvrtku koja se nalazi na mom području Koksar – Bakar kojeg je Vlada imenovala direktora pa je imenovala pa raspustila Nadzorni odbor valjda po nekakvom stranačkom a ne stručnom ključu, pa daje plaću sada u ovom trenutku jer firma ne ostvaruje nikakve prihode od 500, 600, 800000 kuna koliko treba za hladan pogon taj. Zemljište stoji prazno, jedinica lokalne samouprave nema nikakvog utjecaja osim izrade urbanističkog plana, definirane namjene tog prostora, a u ovom zakonu i onom Zakonu o strateškim investicijama jedinici lokalne samouprave se oduzima i ta mogućnost. Jer prema onom zakonu neće bit potrebno čak ni donošenje prostornog plana, odnosno urbanističkog plana da bi se dobila građevinska i uporabna dozvola. Kad sve to zbrojimo vraćamo se na ovo što je kolegica rekla, na nekakve 90-te ratne godine, pa će valjda privatizacija budući da neće bit potrebno raspisivanje javnog natječaja za nekakve strateške investicije već prema procijenjenoj vrijednosti sudskog vještaka prodaja zemljišta i kamo smo došli. Došli smo na to da ćemo se za koju godinu preispitivati što to smo mi danas donijeli i što su to oni koji izglasuju ovaj zakon u petak i izglasali. Prešo vrijeme, hvala.
Hvala lijepo. Ali imat ćete prilike odgovorit na replike. Imamo dvije replike. Prva je ona uvaženog zastupnika Zorana Vinkovića.
Uvaženi kolega, dakle ja općenito sam o ovom zakonu govorio u ime kluba a sada ću se više bazirati na utjecaj ovog zakona na lokalnu samoupravu. Samo jedna rečenica. Ovo je sto puta gore od onog zakona o golf igralištima. Kamo sreće da je sto golf igrališta u Hrvatskoj, pa bi imali možda više i turista itd. Ali kad prijeđete s jedne na drugu stranu političkog odlučivanja s opozicije na poziciju onda vam to takvi zakoni vele lijepi, ne izgledaju tako loše. Pa onda dolazimo i do ovog zakona koji očigledno mora ići u drugo čitanje, jer nemamo ništa riješeno osim teksta ovog zakona, osim petka kad će on biti izglasan, ponedjeljka ili utorka kada će biti objavljen u Narodnim novinama i ništa poslije toga se neće desit dvije godine jer nemamo ništa sistematizirano. Ja ću spomenuti samo kao gradonačelnik, a u politici sam od devedesete, gradonačelnik sam od 2001. Za vas sam bio crven, sad sam možda za ove plav, a ja sam ostao i dalje isti Vinković, isti gradonačelnik. Ali ona mimoza, bivša upravna zgrada PIK-a Đakovo koju vjerojatno država treba legalizirati jer je izgrađena mimo zakona. Zato se i zove mimoza. To je državno vlasništvo. Ona i dalje stoji neriješena, propada a prošao je APN, APPN, AUDIO, DUUDI i ne znam šta će još bit. Ali ona i dalje stoji kao neriješen slučaj. To je jedna mala zgrada u jednom naselju, jednom kvartu grada Đakova. Zove se društveni dom Dračice Varošine. To je zgrada četiri sa četiri. Bivši ministar Crkvenac je mislio da je mimoza ta zgrada četiri sa četiri. Međutim, to je upravna zgrada zna Mandić koliko ima i kvadrata i prostorija. Tamo je radilo 330 ljudi. Ima i kongresnu dvoranu i kuhinju itd. itd. Prazna je već 10 godina i neumitno propada. Jedini prihod i korist koju grad ima od toga je komunalna naknada jer smo raspisali upravo želeći natjerati državu da se brine o svom vlasništvu. I ne brine se. Država se ne brine o svom vlasništvu.
Hvala lijepo. Evo odgovorit će uvaženi zastupnik Tomislav Klarić.
Pa evo mene doista ne zanima kako su vas zvali crveni, plavi, zeleni ili ne znam kakvi, ali dobro znam o čemu govorite jer deset godina u poziciji u jedinici lokalne samouprave i deset godina na vlasti u takvoj jedinici lokalne. Dobro znam o čemu govorim kad govorim o radu jedinica lokalne samouprave i imovini s kojom raspolaže i u projektima kako se odradi. Vezano za, mislim da smo na istom tragu i vi i ja za donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Mogu reći samo da Vlada donošenjem ovakvog jednog zakona po hitnom postupku na neki način priznaje nemoć u upravljanju državnom imovinom do sad budući su svih ovih godinu i pol praktički dvije godine sve instrumente imali u svojim rukama od imovine, od tih 200 i koliko su rekli 50 zaposlenih u toj i od donošenja svih odluka koje su bile vezane i za tu i takvu državnu imovinu, pa čak i u ove dvije godine mogli su odraditi i taj registar koji će biti teško odraditi prvenstveno zbog nesređenog katastra u Republici Hrvatskoj. Mi imamo situaciju da recimo našoj gospodarskoj zoni imamo dva tenkovska rova površine 300 m2 zemljišta koje su u vlasništvu Republike Hrvatske. Sad će meni valjda za takvu jednu poslovnu zonu urbanistički plan radit državni ured, a onda će i raspolagat zbog ta dva tenkovska rova sa tom imovinom, a ja se nadam da će mi bar onda izgradit i infrastrukturu budući da vrlo malo se ulaže u takve jedne zone. Dakle, Vlada očito odustaje od svog predizbornog obećanja decentralizacije, uvodi se još jača centralizacija i smanjuju se ovlasti jedinica lokalne samouprave.
Hvala lijepo. I sljedeća replika poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Klarić ovaj članak 19. je vrlo interesantan i vrlo čudan i meni se, iskreno me čudi da je prošao Vladin ured za zakonodavstvo osobito Ministarstvo financija. Dakle, u stavku 1. kaže Republika Hrvatska i Državni ured oslobođeni su plaćanja poreza na promet nekretnina, poreza na dobit i drugih poreza i komunalne naknade. Kao prvo Zakon o porezu na promet nekretnina jasno je definiran i ako država stječe nekretninu da ne plaća porez na promet nekretnina. Međutim, ako država prodaje nekretninu onda porez na promet nekretnina plaća onaj tko stječe nekretninu i to je Zakon o porezu na promet nekretnina i to vi ne možete promijeniti. Obveznik Zakona o porezu na dobit … [[Govornik se ne razumije.]] Zakona o porezu na dobit definirano tko je obveznik, to vam je članak 19. kolega Pejnoviću. Dakle, tko je obveznik Zakona o porezu na dobit i ne znam što se podrazumijeva pod ovih drugih poreza. Jer nema drugih poreza koje oni mogu plaćati. Ako imaju zaposlene poreza na dohodak ih ne može nitko osloboditi. I onda dolazimo na, šećer dolazi na kraju, a to je oslobađanje komunalne naknade. Zakonom o komunalnom gospodarstvu je propisano tko, kako i pod kojim uvjetima plaća komunalnu naknadu, visinu komunalne naknade donosi predstavničko tijelo, ali isto se tako kaže tko pod kakvim uvjetima može biti oslobođen plaćanja komunalne naknade. Dakle, iznimno u uvjetima da nekretnina nije u funkciji može biti oslobođen eventualnog plaćanja komunalne naknade. Međutim, ako je nekretnina u funkciji onda ih ne možete osloboditi komunalne naknade. Komunalnu naknadu plaća onaj tko obavlja posao unutra. Nije obveznik plaćanja komunalne naknade vlasnik nekretnine nego onaj tko obavlja posao unutra. On se može dogovoriti da u sklopu najamnine on plaća i komunalnu naknadu, ali ovaj članak 19. vam je totalni promašaj i njega ne možete provesti. Jer vi s ovim zakonom ne možete staviti van snage određene uredbe koje lex specialis reguliraju ovo područje. I na kraju, RH i Državni ured su obveznici plaćanja komunalne naknade u slučaju kad se na zemljištu vlasništvu RH gradi novi objekat. A trebali bi znati bar u Vladi da kad se radi komunalni objekat nema komunalne naknade nego se onda plaća komunalni doprinos. Prema tome, taj članak 19. stavak 3. ne pije vodu, u suprotnosti je sa Zakonom o komunalnom gospodarstvu i to morate promijeniti.
Hvala lijepo. Odgovorit će poštovani zastupnik Tomislav Klarić.
Pa evo gospodine Šuker ja sam izvukao taj članak 19. jer je on najočitiji primjer da oni koji su pisali ovaj zakon ni ne znaju što pišu u ovome dijelu i da kao argument da ovaj zakon definitivno mora ići na širu javnu raspravu tim više što uopće nema potrebe da se donosi po hitnom postupku. Sve ovo što ste vi tu naveli stoji s tim da nije samo to jedini članak koji ima nekakvo takvo tumačenje koje ste vi i ja u ovom trenutku rekli, ima čitav niz ovdje nelogičnosti u samom zakonu ili nije pisan studiozno ili je pisan brzinski. Ima masu stvari koje su doslovno prepisane iz postojećeg Zakona o AUDI-ju gdje su pojedini stavci ili izbačeni ili drugi dodani ili na drugačiji način preformulirani. I ja se ponovno vraćam i čitam, mogu vam i pročitati, ono što je Ustavni sud RH rekao vezano za donošenje Zakona o hitnom postupku. Ovdje se ne radi o 2000, 3000 metara kvadratnih zemljišta, ovdje se govori o cjelokupnoj državnoj imovini, dakle ne imovini od nekakvog ravnatelja, predsjednika, premijera ili ministra nego imovini svih građana RH i o tome trebamo svi zajedno voditi računa. U protivnom je glasačka mašinerija koja će se ovdje pojaviti u petak ta koja će izglasati nešto što se može svima nama i našim građanima obiti o glavu i o tome treba doslovno voditi računa.
Hvala lijepo. Sljedeća rasprava bit će uvaženog zastupnika Marijana Škvarića. Izvolite.
Hvala poštovani i uvaženi potpredsjedniče Sabora, uvaženi ministre, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo srećom se mogu uključiti u ovu raspravu, baš iskustva čelništva lokalne zajednice odnosno samouprave i regionalne mi koji smo na rukovodećim položajima, odnosno na tom dijelu više od 10 godina da znamo da zaista stjecanje imovine i vlasništvo je itekako najbitnije u svemu tome. Zašto? Sve se vrti oko vlasništva, oko udjela, koliko ste sposobni, vrijedni da stvorite jednu novu investiciju, otvorite novu investiciju i također povećate vrijednost samog zemljišta ili druge nekretnine. Da bi to postigli i definirali uvijek se treba postići na način da prije svega ocijenimo i analiziramo postojeće stanje, zatim da definiramo optimalna rješenja sa ciljem da dođemo do strateških ciljeva koje smo si sami definirali. Kad govorimo o ocjeni stanja i kad govorimo o privatizaciji sigurno nitko od nas ne može se sjetiti ničega dobroga, a niti ničega pozitivnoga. Tako da kad govorimo o tome da je stjecanje, upravljanje i raspolaganje imovinom u vlasništvu RH propisano prije svega brojnim zakonskim i podzakonskim aktima samo ovdje u ovom dijelu prijedloga zakona je navedeno 35 počev od samog Ustava, a što zakona, uredbi ili odluka. Naravno člankom 8. Zakona o Vladi RH propisano je da Vlada Republike Hrvatske ili tijelo koje ona ovlasti upravlja, raspolaže i koristi se imovinom RH osim ako posebnim zakonima nije drugačije određeno. S obzirom na složenost same materije upravljanja i raspolaganja imovinom u vlasništvu RH postoji intencija naravno i cilj i želja da se sva ta dijela regulira bilo jednim propisom ili što manje propisa a naravno intencija je da se to sve skupa regulira i upravlja iz jednog centra. Uvijek je poznato da ako želiš nešto onemogućiti ili ako želiš što bolje vladati onda to podijeli na što manje čestice i onda znaš da u tome svemu neće funkcionirati. Upravljanje imovinom prije svega podrazumijeva i pronalaženje optimalnih rješenja koja će dugoročno čuvati imovinu i generirati gospodarski rast. A ta rješenja su prije svega osigurati kontrolu nad prirodnim bogatstvima i to prije svega na kulturnom i državnom baštinom, zatim važnim trgovačkim društvima i drugim resursima koji su u vlasništvu RH. Naročito također treba definirati prihode koji se moraju koristiti za opće dobro. Također je to važan instrument postizanja strateških razvojnih ciljeva vezanih za prometnu, kulturnu i ostalu politiku kao i za svake druge razvojne politike RH i naravno to treba definirati kao učinkovito upravljanje i poticanje gospodarstva i značajno je za njezinu stabilnost, a istodobno doprinosi boljoj kvaliteti života svih građana što bi nama naravno trebalo biti i prvenstveno cilj. Naravno strateški ciljevi u onom svemu dijelu se mogu sažeti na to da zaista potaknemo gospodarski razvoj. U ovom zakonu bi istaknuo dvije stvari o kojima moramo voditi računa to je da zaista treba imati popis imovine. Kada imamo popis imovine moramo definirati njezinu vrijednost, a onda znamo koji je to potencijal. Sada kada govorimo o nekakvoj procijenjenoj vrijednosti od 30 milijardi kuna, kada govorimo o 500 društava koje treba definirati oko njezine imovine to je zaista veliki iznos i nije za podcjenjivanje i trebamo itekako ozbiljno, stručno i razborito pridonijeti tom rješenju. Kada govorimo o popisu imovine ono što je rečeno državne razine pa do lokalne razine ono nije napravljeno. Ovdje je spomenuto da i gradovi i općine neki imaju neki nemaju ali kada malo analiziramo onda vidimo da najveći broj općina i dobrim dijelu gradova je ispod pet tisuća stanovnika koji imaju manje 10 zaposlenih imaju prosječno od 5 do 8 zaposlenih i pitanje je onda uopće da li su ti ljudi prije svega i sposobnosti i da li imaju vremena i mogućnosti da se bave jednim takvim kompleksnim i sveobuhvatnim poslom. Radi se dugi niz godina ali trebamo itekako tu naći rješenja da taj dio popisa imovine što prije završimo baš zbog toga što sam rekao da možemo vidjeti koja je to njezina vrijednost i da taj potencijal iskoristimo za društveni i gospodarski razvoj. Ono što je isto bitno u kom dijelu se ima problematike, a to je procedura odlučivanja, da nešto odlučimo s prijašnjim procedurama koje smo definirali baš primjer AUDIO-a i prijašnjih agencija. One su jako puno uvijek radile i ne možemo reći da ti ljudi tamo nisu ništa radili, ali pitanje je kolik je uopće toga bilo riješeno. I ono što je rečeno bilo na početku da zaista se vidi da su zaustavljeni procesi odlučivanja. Zašto? Da li je to strah, da li je to neznanje o tome bi zaista trebali itekako razmisliti. Ali procesi odlučivanja su itekako zaustavljeni u tom dijelu. I … da mnogi vid odlučivanja i rješavanja koje smo mogli provesti još uvijek stoje u ladicama. Ja bih sada u ovom dijelu više spomenuo oko samog funkcioniranja između imovine i to odnosa državne imovine i općina i gradova jer tu je ipak ta imovina najviše koncentrirana, a prije svega kada govorimo o imovini na lokalnoj razini bilo što se radi uvijek se radi u nekakvom gradu u nekakvoj općini, uvijek se radi gdje su ljudi definirani gdje se zapošljavaju i gdje je nekakva komunalna infrastruktura vezana uz tu imovinu. Tu prije svega se definira i što bi htjeli predložiti da nekretnina u odnosu između države i lokalne samouprave može se definirati raspolaganjem nekretninama samo putem darovanja. Bilo bi na neki način čudno da država mora prodavati nekakvu nekretninu ili bilo koji objekt ili bilo što između općine, gradova i države. I mislim da bi naglasak trebao biti da taj dio odnosa bude i stjecanje nekretnine i raspolaganje nekretnina samo darovanjem. Ono što bi htio reći i naglasiti određenim primjerom što se tiče i samog popisa imovine, zatim procedure odlučivanja i vremenom prije svega kada vam traje samo godinu dana jedna odluka oko izmještanja jednog potoka u jednoj poduzetničkoj zoni. Onda vidite koliko ste u tom dijelu zaustavili definiranje i stavljanje u funkciju takvog zemljišta. Procedura vam je u tome da samo za to morate tražiti 4 do 5 mišljenja kako resornih ministarstava, a onda na kraju i traženje i odluke Državno odvjetništva. Uvijek će netko o tome imati nekakva svoj još dodatni zahtjev i kada se to vraća na … proceduru i donaša odluka a naravno u ovom dijelu još kada spomenemo da su i ti procesi odlučivanja itekako zaustavljeni onda godinu dana za jednu takvu odluku je previše. I tu bi trebalo i ovo povjerenstvo i nove agencije itekako gledati što je to prioritet koje razine da se takve stvari naročito u ovom vremenskom periodu od godinu dana ne bi dešavalo. I drugi jedan primjer, vi kupite zemljište koje ste kupili nakon završetka stečajnog postupka od stečajnog vijeća i stečajnog suca i kada se želite upisati u gruntovnicu vidite da ono što ste kupili 1/1 ima nekoliko čestica na koju se jednu od tih čestica ne možete upisati jer ona nema definirani imovinskopravni status. U tom dijelu više od godinu dana je zaustavljeno bilo kakvo gospodarsko ulaganje na tom području a trebalo bi da se normalno upiše jer je gospodarstvenik platio tu česticu 1/1 a da državna institucija odnosno agencija posredovano riješi zavrzlamu koja se u tom dijelu dogodila. I ono što bih htio još naglasiti da moramo voditi računa o Hrvatskoj u EU i ono što želimo opet sticanjem imovine želimo … fondove EU. Tako da predlažem da itekako vodimo računa da one nekretnine koje bi se dodijelile jedinicama lokalne samouprave općinama ili gradovima ili bi bile interes ili procedura između države ili regionalne i lokalne samouprave da u slučaju kada ta nekretnina je itekako potrebna za provođenje projekata EU i dobivanje sredstava da one također budu prioritet jer znamo za dobivanje sredstava iz fonda EU prvo je riješiti imovinskopravne odnose morate biti vlasnici nad tom nekretninom onda nakon toga ide izrada projekte dokumentacije i ostala procedura jer osnov je vlasništvo tako da u svakom slučaju predlažem da se itekako vodi računa oko donošenja odluke oko raspolaganja nekretnina ako je to u funkciji dobivanja sredstava od EU da to ima isto veliki prioritet. Evo na kraju krajeva zaista ono što smo rekli da ako ima i mogućnosti bilo kojim Zakonom, ovaj Zakon to omogućava da dalje ulažemo u razvoj našega gospodarstva, razvoj naše Hrvatske da to onda treba podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Sada će riječ dobiti uvaženi zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade sa suradnicima. Ja bih na početku odmah rekao da ovim Zakonom vraćamo stvari unatrag, odnosno uspostavljamo model upravljanja državnom imovinom kakav je dugi niz godina bio na snazi a svakako od 2004. godine kada je uspostavljen središnji Ured za upravljanje imovinom s jedne strane i s druge strane već tada je jasno dugi niz vremena egzistirao Fond za privatizaciju a prije njega Agencija za pretvorbu itd., itd.. Dakle, taj sustav upravljanja državnom imovinom je poznat, imao je svojih prednosti, imao je svojih nedostataka. Ali uglavnom za vrijeme dok je SDP bio u oporbi takav je model sustavno napadan iz razloga jer se s jednog mjesta … [[Govornik se ne razumije.]] upravlja državnom imovinom, što jasno zbog usitnjenosti upravljanja državnom imovinom ne može kvalitetno polučiti rezultate koje očekuje Vlada, Sabor i Republika Hrvatska od svoje imovine. Čini mi se da kada je Vlada se upustila i kada je Hrvatskom saboru predložila Strategiju upravljanja državnom imovinom a onda jasno i iz nje, tako barem piše u uvodnom dijelu i proizlazi sam Zakon o upravljanju državnom imovinom da je bilo po meni oportunije da je Vlada u Sabor uputila plan upravljanja državnom imovinom. I da je inače u ovom Zakonu gdje su popisani dokumenti, strateški dokumenti upravljanja imovinom gdje se govorio o strategiji, gdje se govori o planu upravljanja državnom imovinom i o Izvješću o upravljanju državnom imovinom. Da je Vlada ovim Zakonom utvrdila da je, da plan, godišnji plan upravljanja imovinom također usvaja Hrvatski sabor. I ja tu vidim poveznicu primjerice za donošenjem državnog proračuna. Ako prilikom državnog proračuna donosimo planove pa bili oni financijski, financijske planove Hrvatskih cesta, Hrvatskih voda. Ako donosimo dakle planove izvan proračunskih fondova ne vidim razloga zašto Vlada ovako jedan važan dokument kao što je plan upravljanja imovinom ne bi također upućivala u Sabor pa onda jasno i izvješće o ostvarenju toga plana. Ovako, temeljem ovoga Zakona i plan i izvješće o ostvarenju plana ostaje u krugu Vlade. I saborski zastupnici nisu upoznati sa, niti sa provedbom strategije a niti sa provedbom ovoga Zakona. Ako govorimo da nam je važna državna imovina, da nam je važan način na koji je ona stavljena u funkciju, da nam je važno na koji način mi s njome upravljamo onda bi Sabor prije svega treba raspravljati o tom planu u kojem bi bili popisani aktivnosti koje će Vlada obavljati i Središnji državni ured iduću godinu primjerice. Koji su to nositelji, koji su to rokovi i kolika su to sredstva koja će biti uključena u samo upravljanje državnom imovinom. Prema tome, ja držim da bi ovim Zakonom trebalo predvidjeti i propisati da taj plan upravljanja imovinom je dokument kojega usvaja Hrvatski Sabor a svakako kasnije i izvješće o provedbi toga plana da vidim kako i na koji način je i Vlada ali i ova dva tijela, dakle i Državni ured za upravljanje državnom imovinom i Centar za restrukturiranje i prodaju jesu ostvarili zacrtani plan kojega je Vlada usvojila na prijedlog Državnog ureda. Druga stvar koju sam također htio napomenuti, govorimo uporno o tom važnom alatu za upravljanje državnom imovinom a to je Središnji registar državne imovine. Ja mislim da nemamo potrebe previše nalaziti opravdanje u činjenici da on još uvijek nije uspostavljen jer sva državna tijela, sva javna poduzeća u velikoj mjeri znaju kako i na koji način koliko imaju te imovine i imaju je popisane no ona nije sistematizirana na jednome mjestu. Što svakako jest nedostatak ali ne toliki nedostatak da nam to bude opravdanje zbog toga što primjerice AUDI-o ili sutra Državni ured ne ispunjava svoju obvezu koja im je strategijom povjerena a i samim ovim Zakonom. Mislim da se bitno puno promijeniti neće kada bude uspostavljen taj središnji registar, to će biti dobro ali da će sada to nešto naročito promijeniti u kratkom vremenu, način upravljanja i raspolaganja državnom imovinom ja u to, ja u to čisto sumnjam. To sam malo prije i rekao. Mi ćemo uspostavom tog središnjeg registra možda brže imati, na jednostavniji način dostupan podatak o državnoj imovini. Ali ga mi možemo i sada imati i s njime raspolažu kažem i javna poduzeća i središnja tijela. Što se pak tiče te obveze koju ima Državni ured za upravljanje imovinom, ja bih postavio pitanje gospodinu ravnatelju, odnosno pročelniku, ne znam ovoga Državnog ureda, da li je on kao čelna osoba u tom uredu ispunio zakonsku obvezu koja je bila postavljena svim hrvatskim građanima, tj. da li je prijavio sve one nezakonito izgrađene zgrade kojima je vlasnik Republika Hrvatska? Da li je između onih 773 tisuće prijava koliko ih je prema Zakonu o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama, u kojoj je mjeri ovaj Državni ured ispunio tu svoju obvezu da otvori postupak legalizacije nezakonito izgrađenih zgrada u Republici Hrvatskoj? Naime, to spominjem iz razloga što je prema podacima koje je dalo Ministarstvo prostornog uređenja u Republici Hrvatskoj podneseno 773 tisuće zahtjeva što je doista ogroman iznos koji će biti uprihođen državnom proračunu. I mi moramo samo izraziti naše žaljenje što većina tih sredstava nije se vratila u kvalitetnije raspolaganje državnom imovinom na način da je izvršena nova katastarska izmjera, nova i nova zeljišna knjiga. I da onda sve te parcele koje su i državna imovina budu jasno uređene i onda bi s njima bilo lakše gospodariti. Što se tiče samoga zakona ja bih se osvrnuo primjerice na već spomenuti članak 78. a koji se odnosi na prodaju imovine koja je u vlasništvu Republike Hrvatske a kojom je raspolagala jedinica lokalne samouprave, pa ću u tom smislu dati primjer otoka Mljeta gdje je bivši načelnik koji dolazi iz redova SDP-a prodao državno zemljište stranoj fizičkoj osobi, zatim od toga uprihodio ogromna financijska sredstva čini mi se negdje oko 45 milijuna kuna i s time je općina Mljet protuzakonito gospodarila nekoliko godina. Sada prema ovom članku 78. zakona a zbog toga što je napravljen jedan nezakonita prodaja državnog zemljišta bi općina Mljet trebala putem, trebala prema ovom članku ta sredstva vratiti Republici Hrvatskoj. Ja ne znam koliko će se to doista moći provesti i čini mi se da na ovaj način kao što je to člankom 78. predviđeno jednostavno će dovesti do stečaja, odnosno ne znam na koji način do ukidanja općine Mljet jer je bivši čelnik te općine nezakonito raspolagao državnom imovinom. I sad bi općina koja je ta sredstva uprihodila, a nije s njima raspolagala temeljem zakona će praktično bit sa ovime gotovo rekao bih u stečaju. Nadalje, kada se govori o neplaćanju komunalne naknade, a koje se neplaćanje odnosi na imovinu u vlasništvu države ja ovdje moram reći da će to značiti značajno smanjenje izvornih sredstava jedinicama lokalne samouprave. Kad vi vidite koja je to imovina u nekim jedinicama lokalne samouprave, primjerice općini Konavle gdje Zračna luka plaća ogroman iznos komunalne naknade čini mi se negdje preko 2 i pol milijuna kuna ako mi sada oslobodimo plaćanja komunalne naknade takvu imovinu ja mislim da će tu itekako doći u pitanje financiranje jedinica lokalne samouprave. Kad vidite da su tu vojarne, škole, bolnice, sudovi, zgrade državne uprave itd. itd., kada mi sada te objekte oslobodimo plaćanja komunalne naknade ja se doista bojim da će brojne jedinice lokalne samouprave moći normalno funkcionirati. Isto tako gospodine potpredsjedniče, meni je na određen način čudna odredba ovog zakona u članku 24. gdje se Centar za restrukturiranje i prodaju može financirati i donacijama i to, dakle donacijama od vjerojatno pravnih osoba. Ja ne znam čijim drugim donacijama to može biti riječ. Ako je to tako neće li to upućivati na možebitne naznake koruptivnih djela kad jednom centru koji raspolaže državnom imovinom koji može prodavati tu državnu imovinu može neka pravna osoba davati donacije. Ne znači da će se dogoditi da će možda pak kasnije ta osoba postati vlasnik dijela državne imovine, ali čini mi se da jedno državno tijelo koje upravlja imovinom, koje je zaduženo za prodaju te imovine može dobivati donacije od pravnih osoba. To mi se čini malo dvojbenom odredbom. Ja ne znam ako to dobro čitam čini mi se da to ne bi bilo dobro. S obzirom da nemam vremena htio sam postaviti pitanje na koji način Vlada drži da je zaštićeni ekološko-ribolovni pojas imovina Republike Hrvatske. Naime, u tom pojasu se ostvaruju suverena prava, na tom se pojasu ne ostvaruje suverenitet kao što je teritorijalno more, kao što je kopneni dio Republike Hrvatske. Čini mi se da tu nešto nije dobro posloženo. Ali evo s obzirom da nemam vremena, ne mogu dalje to ni elaborirati. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeći će govornik biti uvaženi zastupnik Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ako je išta zgodno za, potpredsjedniče pardon Hrvatskog sabora, gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade dakle ako je išta zgodno za političko prepucavanje onda je to rasprava o imovini države. Međutim, na žalost mnogi govore o nečemu što nisu ni upućeni, možda nije dobro i to sam rekao na početku kad je u uvodnom obrazloženju potpredsjednik Vlade obrazlagao ovaj zakon što možda nisu saborski zastupnici u prijedlogu ovoga zakona dobili više podataka onda bi vjerojatno i rasprava išla u drugom smjeru. Onda bi se vidjelo da u principu sva imovina što se tiče dionica, što se tiče vlasništva u tvrtkama od dva, tri do sto posto je praktički evidentirana i ona postoji. Možda nije sva u AUDIO-u, možda je neka u nekim ministarstvima ili agencijama ali onda je evidentirana i za nju se … [[Govornik se ne razumije.]] Ono što je problem kod državne imovine je svakako zemljište iz milijun i jednog razloga počevši od toga da svo ono oduzimanje zemljišta za izgradnju infrastrukture kako cestovne tako druge, a isto tako i okrupnjivanjem poljoprivrednih zemljišta koje se događalo 50 i 60-tih godina nikad nitko nije proveo kroz gruntovnicu, a to se najbolje vidjelo kad smo uvodili OIB i onda se pokazalo koji je kaos u gruntovnici. I meni je žao što u ovom zakonu se mi danas prepucavamo oko stvari koje su nebitne. Dakle, svatko nosi svoj dio što se tiče privatizacije netko veći, netko manji. Ali u principu su tu odgovorni pojedinci, ali možda da je i gospodin Grčić sa suradnicima pročitao onaj meterijal koji postoji u Poreznoj upravi što se otkrilo u gruntovnici kad se uvodio OIB, a to je da, dakle prije po prilici četiri i pol godine kad se krenulo sa tim velikim projektom sa isključivom namjenom da svatko svačije vlasništvo u ovoj državi se vidi da se zna gdje je počevši od onoga pojedinca tko posjeduje najmanje vlasništvo do same države. Jer OIB je taj identifikacijski broj kojeg naprosto kad ga ukucate pokazuje se tko je vlasnik i dakle tu se ne mogu neke stvari izbjeći. Međutim, netko je taj projekat u zadnjih godinu i pol dana debelo osporio u svim onim segmentima, osim u onom segmentu koji se tiče Porezne uprave i financija. Dakle, što se dogodilo, a to postoje službeni dokumenti kad se pokušao uvesti OIB i u gruntovnicu samo 5% vlasnika zemljišta je bilo zavedeno putem JMBG-a, a jedinstveni matični broj građana je bio identifikacijski broj temeljem kojeg se uparivao OIB. I dakle, dok se to ne riješi u gruntovnici, u katastru teško se može govoriti o bilo kakvom sređivanju, a druga dva zakona su Zakon o turističkom zemljištu i zakon ili kako ćemo ga definirati o pomorskom dobru. Jer danas većina hotela i koji su privatizirani i oni koji su privatno napravljeni i oni koje bi trebalo privatizirati jer nemaju riješen problem turističkog zemljišta. Dakle, zemljišta na kojem su napravljeni. I budite sigurni da je to jedan od razloga zašto se ti turistički objekti uz sve one dugove koje imaju i koji im vise na grbači ne mogu prodati. I dok to ne riješimo vrlo teško možemo govoriti bilo o tome da će netko u roku od nekoliko mjeseci evidentirati imovinu. Dakle, to su činjenice od kojih ne možemo pobjeći i to su činjenice o kojima treba govoriti u ovom Visokom domu ako svi želimo, a ja mislim da nema ovdje nijednog zastupnika koji je protiv toga da Hrvatska nema sutra, prekosutra gospodarski rast i smanjenu nezaposlenost itd. Dakle, pokretanje gospodarstva. Međutim, neke stvari se ne mogu napraviti ad hoc, neke stvari se ne mogu napraviti preko noći i neke stvari se ne mogu napraviti administrativno. Nije mi jasno, iskreno govoreći, AUDI je osnovan iz potpuno istih motiva pa čak i još širih od ovoga što smo danas čuli zašto se osniva ovaj Državni ured za upravljanje imovinom i ovaj CERP ili kako se već zove, dakle sa potpuno istom inicijativom i namjerama je bio osnovan AUDI iz jednostavnog razloga da se sav potencijal nekretninski, sirovinski koji je u vlasništvu RH praktički da na uporabu sa krajnjim ciljem gospodarskog oporavka RH. To je bio razlog zašto se ukidao Hrvatski fond za privatizaciju i zašto se ukidao Državni ured za upravljanje imovinom, dakle sa motivima da se napravi jedno tijelo koje će biti daleko ekspeditivnije, daleko brže, daleko bolje i praktički njemu su se dale na upravljanje sve dionice. I tu je onaj prijepor kad smo rekli oko toga da će HANDA prodati svoje dionice JANAF-u i da će to biti prihod državnog proračuna. Praktički država prodaje sama sebi i to vidite koja je kontradiktornost što se tiče ovog zakona. Dakle, po meni ako želimo biti efikasni bilo bi daleko logičnije ako taj AUDI nije funkcionirao onda one koji su kočili funkcioniranje AUDI-ja maknuti, ako smo željeli na određeni način istaknuti tih 50 ili koliko ima strateških firmi iako ja tvrdim da nema 50 strateških firmi jer to ako HŽ ima 18 tvrtki nisu tih 18 tvrtki strateške. Točno se zna prema prijedlogu ljudi iz HŽ-a koje su tvrtke mogle ići u privatizaciju a koje su morale ostati u tom nekakvom željezničkom kompleksu, onda je to taj HŽ kompleks koji ne možete rješavati poimenično nego ga morate rješavati u kompletu. Ista takva priča vam je sa HEP-om i sa nekim drugim tvrtkama. Dakle, tvrtka ima daleko manje strateški gledajući poduzeća koja su strateška i njima ako se htio dati nekakav značaj onda se u AUDI-ju moglo oformiti dakle jedan dio koji se brine o tome, a ovaj drugi dio neka se brine o ovome što bi trebao voditi CERP. I zašto ovaj članak 19. ne pije vodu ovakav kakav je? Iz razloga što Agencija za upravljanje državnom imovinom je imala daleko šire ovlasti nego što po samom svom ustrojbenom dijelu Državni ured može imati. I zato ove sve porezne olakšice naprosto ne mogu ići a osobito što se tiče komunalne naknade jer uz porez na dohodak i prirez komunalna naknada je najizdašniji prihod jedinica lokalne samouprave. I ako im se tu skrešu prihodi onda praktički gradonačelnici i načelnici više u principu nemaju što raditi, bit će gradonačelnici i načelnici za plaćanje struje, vode, vrtića i još nekakvih sitnih popravaka i tu se priča završava. Dakle, to je što se tiče imovine. I dakle da se na takav način pristupilo onda bi danas imali podatak koja je stvarna vrijednost te imovine, nažalost. I to sigurno i gospodin Pejnović i njegovi suradnici znaju jer da nisu ušli u taj problem vjerojatno onda ne bi ni pisali zakon je da vrijednost mnogih tvrtki u državnom vlasništvu je u ovom trenutku nažalost negativno. Samo kad se uzmu potraživanja države prema tim tvrtkama, a da ne govorim o potraživanju ovih dobavljača. Dakle, poslovnih vjerovnika. I zato nije dobro govoriti na ovakav način jer se stvara nekakva fama da su te firme strašno bogate, kad to država proda da će se s tim riješiti program financiranja, problem deficita. Međutim, stvar je sasvim drugačija. Većinu tih tvrtki i tih 5, 10% prodajete sadašnjim vlasnicima i oni vam praktički neće kupiti. A da je to tako najbolje govori da nekoliko turističkih objekata, prije svega na Makarskoj rivijeri, koji su bili pod upravljanjem jedne druge agencije, ne znam kak se zvala Adriatic club ili tako nekako, to je agencija koja je upravljala sa imovinom, sa bivšom vojnom imovinom koji su bili turistički kompleksi, ja mislim da su za te hotele raspisano 14 ili 15 natječaja, praktički nikad nije bilo nijedne ponude. A zašto? Pa upravo zbog toga što njihova vrijednost sa svim opterećenjima i njihovo trenutno stanje je praktički u minusu. Međutim, mi kad raspravljamo pričamo o milijardama i milijardama, a nažalost tih milijardi nema. Najveća sreća bi bila da to netko kupi, da tamo napravi hotel i da zaposli sto ljudi jer sljedeće godine bi država dobila i PDV, jedinica lokalne samouprave bi dobila komunalnu naknadu i porez na dohodak i u principu bi svi bili sretni. A ovako imamo svake godine samo gubitak. I ono što s čim se ustvari nikako ne mogu složiti je da o bilo kakvom odlučivanju o prodaji strateških tvrtki je Hrvatski sabor isključen. Prije se bar znalo, bez obzira sad tko može govoriti, ali taj zakon je donijela koalicijska Vlada, imali smo poseban Zakon o privatizaciji INA-e i privatizaciji HEP-a. U Nadzornom odboru Hrvatskog fonda za privatizaciju su sjedili ljudi iz Sabora, Upravno vijeće su bili ljudi iz Vlade i ovaj članak 13. ja mislim da bi morala postojati obveza, Ured dakle ispunjava svoju obvezu, podnosi izvješće Vladi i on je s tim kao državno tijelo uprave ispunio svoju obvezu. Međutim, mi bi morali ugraditi u zakon, a Vlada je obvezna u roku od 30 dana podnijeti Izvješće Hrvatskom saboru. I onda se zna da će tu biti predstavnik Vlade koji je nadležan, da li će to biti kolega Grčić ili netko drugi, i normalna stvar bit će kolega Pejnović. Ista priča kao sa FINA-om, sa HBOR-om i nekim drugim institucijama koje su samostalne, imaju velike prihode, dakle okreću veliki kapital i logična stvar da bude predstavnik Vlade i čelni čovjek te institucije. Onda bi to na neki način ne bi se moglo reći da se otuđilo. I nažalost, ova cijela priča i ovaj zakon se odvija u predvečerje najave monetizacije ja ću reći unovčenja Hrvatskih cesta jer to nije ništa drugo unovčenje njihovo i onda je logična stvar da ovaj cijeli zakon dobiva jedan potpuno drugačiji prizvuk. I zbog svega toga skupa mi u HDZ-u smatramo da je ovaj zakon trebao ići u dva čitanja da smo ga trebali donijeti konsenzusom zbog svih loših stvari koje su se događale u prošlosti i mislim da bi to bila velika stvar za Hrvatsku, nažalost ovako ga ne možemo podržati.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku uvaženog zastupnika Dragutina Lesara. Izvolite.
Kolega Šuker upozorili ste u svojoj raspravi na dio državne imovine turističkog karaktera i mogućnosti razvoja turizma, to je jako dobro. Međutim sada po prvi puta u ovom zakonu imamo nabrojenih 36 oblika državne imovine s kojom se možemo susresti samo jedno podsjećanje između ostalog navodi se da u državnu imovinu spadaju i zlatne poluge. To valjda one koje smo prodali. Ali ono što mi je bitnije zašto sam se javio za repliku, oduzeta imovina ostvarenim kaznenim djelima i prekršajima, dakle jedna nova vrst državne imovine i u svim drugim državama koje su imalo razmišljale što sa tom imovinom odlučili su da imovinu koja se oduzme kriminalcima, organiziranim kriminalnim skupinama i ostalima uvijek ide u društveno korisne svrhe, dječja odmarališta, savjetovališta, komune za liječenje ovisnosti, rad s djecom za posebne potrebe, dakle država je tu oduzetu imovinu od kriminalaca stavljala u jednu društvenu korisnu funkciju nekomercijalno neprivatizirana i time zapravo poručivala kako dolazi do te jedne … vrijednosti. Ovakvom odredbom gdje se ona samo navodi kao imovina nove vrste, novog oblika u Hrvatskoj je to bilo nešto doduše malo sitno jer češće novac nego nekretnine a bez mogućnosti da Hrvatski sabor ikada više odlučuje o raspolaganju državnom imovinom. I slažem se s vama ovo je zapravo oproštajno popodne Hrvatskog sabora od odlučivanjem nad državnom imovinom. Lišeni smo i mogućnosti da recimo takve inicijative podnosimo da kada se nekom švercerom ljudi, droge, organiziranom kriminalu oduzme vila bilo gdje, veliki objekat, količina zemljišta bude stavljeno u ovakve društvene funkcije kao što sam ja rekao. I to je još jedan od razloga zašto Vlada užasno griješi a i kukavice s one strane koje će podržati ovaj zakon da nas liši mogućnosti utjecaja na raspolaganje državnom imovinom.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvaženi zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Lesar da se ovaj Sabor ne guši, a vidjeli ste jučer na Odboru za Ustav kako to izgleda onda bi mi imali mogućnost u ovom dijelu o kojem vi govorite da vidimo od kuda ta sredstva idu kada se donosi državni proračun jel mora naprosto biti unutra. Međutim to je neumitno uz ovu imovinu koju država ima. Država će imati dvije vrste imovine, jedna je ova koju ste vi rekli a druga je koju ste zaboravili a to je ponovno … imovine a to je predstečajna nagodba gdje u principu država ulazi u vlasnički dio. Dakle to je još jedan novi dio imovine. Dakle ova imovina koja se zaplijeni vi imate ne samo kriminal vi imate drugi kriminal dugi niz godina gdje se imovina zapljenjuje i prodaje se na javnim dražbama a to je carina što radi. Prema tome to ako se predlagatelj složi mi možemo dati prijedlog ili amandman ili Vlada može dati amandman da dio te imovine koja se proda se može koristiti za neke svrhe. Međutim kada vi imate prihod proračuna i kada imate sredstva za takvu namjenu na novcima ne piše zašto služe. Prema tome to se može koristiti za to ali mislim da ova imovina koja će se steći predstečajnom nagodbom im je daleko interesantnija a o njoj je danas vrlo malo govora i mislim da nitko nije govorio. A sigurno da će država doći nažalost do puno mastadonata da tako kažem koji su oživili na ovaj ili onaj način i onda su se s obzirom da su ih manje-više isti ljudi vodili ponovo spopiknuli i ponovno pali na grbaču države a to nam jasno kazuje u budućnosti da ako nismo spremni restrukturirati poduzeće da ga je bolje ugasiti nego ga pustiti da netko iz njega ponovo izvlači nekoliko godina i ponovo ga onda vrati u vlasništvo države.
Hvala lijepo. Sljedeći … bit poštovanog zastupnika Josipa Đakića.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine potpredsjedniče Vlade sa suradnicima. Pa evo pred nama je Zakon o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu RH koji nema razloga da bude u ovom Domu po hitnom postupku jer kod njega postoje sve oni elementi koji su bitni da je on suprotan strategiji koja je pred mjesec dana donijeta u ovom Domu. Znači ono što smo u Strategiji o upravljanju i raspolaganju imovinom u državnom vlasništvu koja je do 2017.godine donijeli prije mjesec dana i smjernicama koje su u njoj ona je zapravo bezvezna s obzirom da u ovom zakonu postoji ono što je suprotno toj strategiji. Skandalozno je da se ovakvi proceduralni incidenti počinju događati sada odmah nakon ulaska Hrvatske u EU. To briše sve ono što je do sada postignuto i svi oni zastupnici koji su govorili o transparentnosti sustava, Vlade, upravljanja, saborskih odluka koje se donose, kontrole Sabora nad onim provođenjem zakona i svega onoga što je do sada jasno teženo i u vrijeme kada su određeni kolege bili u oporbi a danas kada su u opoziciji sve to pada u vodu. U samom uvodu su sadržani svi pojedinačni propisi kojima se reguliraju statusi stjecanja, upravljanja, korištenja imovine kao lex specialis zakona o zakupu i kupoprodaji poslovnog prostora, Zakona o poljoprivrednom zemljištu sve je to u uvodu ovog zakona navedeno po kojim se zakonima određene stvari rješavaju. Navod je o tome da ne postoji danas registar nekretnina, da ga nema nigdje da uopće nema uvida u popis nekretnina u vlasništvu RH sigurno nije točan. Određene nekretnine postoje koje nisu evidentirane zbog sudskih postupaka, zbog različitoga stanja u gruntovnici, različitog stanja u katastru, zbog toga što je MORH sagradio neke nekretnine kojima nema ni traga, nisu uopće ucrtane, zbog silnih tih stvari koje su propuštene u nizu godina prije nas ne krivnjom ni ureda ni agencije ni sadašnjih rukovodioca Ureda za upravljanje državnom imovinom, niti bilo koga od nas nego jednostavno takav je postupak bio. Vojska je zbog toga da ne bi netko saznao njihove tajne nije stavljala ni tehničku dokumentaciju, a kamoli da je to bilo u gruntovnim knjigama ili da je to bilo u nekakvim mapama izgrađenih objekata koji su trebali biti evidentirani. Evo i današnji incident koji se dogodio kod Knina gdje su tri osobe stradale također je društvena državna imovina u upravljanju MORH-u i na žalost evo u čišćenju terena dogodio se jedan incident gdje je eksplodirala mina i tri osobe su stradale. Sve su to, možda je to trebalo davno bit predano lokalnoj samoupravi na upravljanje kao što je niz takovih vojnih objekata dato. Ali svjesni smo sami da oni predani lokalnim jedinicama puno puta nisu doživjeli svoj puni uspjeh s obzirom da lokalne jedinice nisu ostvarile praćenje ni fondova ni svoje kapacitete fiskalne nisu mogle upotrijebiti da bi privele svrsi koju su ponudile ili agenciji ili državnom uredu, te su ostale te nekretnine i dalje prazne i nefunkcionalne. Ja znam da postoji cijeli niz atraktivnih nekretnina stavljenih na CD, popisanih, sa obrazloženjem, sa slikama koje se nude svima onima koji žele ulagati u Republiku Hrvatsku. No međutim, nema ih previše zainteresiranih po mojim informacijama i nema onih koji dolaze sa vrećom ili sa debelim računom da bi odmah krenuli u ulaganja. Sve ovo je malo i rizično kada gledamo da je to današnji zakon koji po hitnom postupku dolazi u proceduru zbog bržeg, učinkovitijeg standardiziranijeg rada, zbog toga da bi što više ulagača bilo u Republici Hrvatskoj. Na žalost jednostavno ih nema. Da li smo ih odbili poreznom politikom, fiskalnom politikom, stalnim promjenama poreznih stopa, stalnim najavama poreza na nekretnine. Tko zna što je posrijedi i zašto da li je stvarno globalna kriza i recesija učinila svoje pa ulagači ne dolaze, da li stvarno nismo otvorili dovoljno vrata. Ja mislim da dovoljno pripremljenih projekata u agenciji postoji koji mogu odmah bit korišteni i dati onima koji žele u koncesiju graditi, kojima žele kupiti ili bilo šta drugo učiniti sa nekretninama u vlasništvu Republike Hrvatske. Vjerujem da ono što se govori o smanjenju, restrukturiranju je samo jedan isto panflet ili maska kako se riješiti sadašnjih kadrova, kako ih raštrkati, kako im reći da nema za njih mjesta i kako vjerujem a i šuška se, u Zagrebu se šuška da oni koji odlaze iz Holdinga nemaju kud ići, pa onda vjerojatno će se zbrinuti neki i tamo. Da li je to točno ili nije vidjet ćemo. Vrijeme će pokazat svoje. Ne želimo biti zlogluhi proroci, ali evo svega ima. Nadamo se da ovaj zakon nije samo da bi kao što su rekli … [[Govornik se ne razumije.]] jedan čovjek, jer ipak postoje neke norme do kuda i kojom svotom se može raspolagati u određenim segmentima. A nadam se da smo kao zastupnici dovoljno svjesni da možemo tražiti uvijek očitovanje Vlade, agencije, DUUDI-a ili kako se on god zvao da pred ovaj Sabor dođu da kažu što je to u postupku prodaje, dodjele, da možemo znati što se dogodilo sa određenim nekretninama. Ali mislim da one trebaju stvarno bit stavljene u funkciju kako bi se i gospodarski Hrvatskoj pomoglo kako ne bi zjapile prazne, kako ne bi bile napuštene, kako ne bi bile devastirane kao što su sada. Ali vjerujem da neće se i nadalje jednostrano odlučivati o momentima kada se nekome daje nešto bez naknade. Recimo na Brijunima boravi cijela svita kazalištaraca i koriste te prostore, a njihovi gosti su i naši zastupnici i naši potpredsjednici i oni svi tamo po cijelo ljeto, po dva mjeseca u obradi nekakve režije ili gostovanja za 7 kuna koriste dobrobiti i nikome ništa. Nadam se da to više neće se ponavljati i da ta imovina kao i za sve druge tako i za njih mora biti jednako tako vrednovana i naplaćena kako ne bi bilo razlike između kategorija ljudi u Hrvatskoj. Vjerujemo da i ovaj dug koji je nastao u ovom proteklom vremenu ima svoga opravdanja, da i daljnje zaduživanje i pomaganje firmama koje su u državnom vlasništvu zatekle se u teškoćama da neće u daljnjem slijedu zbog toga što nedostaje puno pravnih stvari u ovom zakonu, a one se tiču svega onoga na osam stranica što je Ministarstvo pravosuđa podastrlo kako bi ovaj zakon bio transparentan, funkcionalan, siguran. Ono je trebalo svejedno mislim biti ugrađeno kao što je do sada za svaku odluku o bilo kakvim nakanama trebalo suglasnost Državnog odvjetništva, onih ljudi koji su pratili, znali kako. Možda je i to bio uzrok da se nije dovoljno nekretnina moglo staviti u funkciju jer se puno puta određena Državna odvjetništva da li županijska ili samo Državno odvjetništvo nisu složili sa određenim prijedlozima i nisu ih uvažavali, te su rekli da se mora dodatno učiniti još napora kako bi se sve transparentno posložilo u ugovorima ili u zaključcima koje je donosila Vlada ili koje je agencija htjela učiniti. Ne znam zapravo čemu je žurba sa ovim zakonom, zašto ga nismo raspravili u dva čitanja, zašto nismo poduzeli sve, zašto nismo saslušali sve relevantne čimbenike koji govore o tome da ipak ima puno pravnih praznina u ovom zakonu koje neće donijet ništa dobroga, nego će doprinijeti sumnji. Sumnja koja titra stalno u zraku bit će otežavajući faktor za rad ljudi koji će biti u tom segmentu, da li centra ili središnjeg tijela koje će upravljati državnom imovinom. Bez obzira kako se ono zvalo siguran sam da neće im biti lako, oni će biti stalno pod lupom i javnosti, nas zastupnika, a jednako tako i pravosudnih tijela koja moraju brinuti. I prije je bilo tako pa je zbog jedne peke čovjek bio u istrazi dosta dugo. Tko zna što će biti u budućnosti. Ne da se bojim za vas nego ta sumnja koja se podastire ovako neuvrštavanje onoga što predlažu stručnjaci pravni budi sumnje da bi ipak moglo biti netransparentnih aktivnosti u budućem radu.
Hvala lijepa. Bilo je to preciznih 10 minuta. Na redu je predstavnik predlagateljice poštovani potpredsjednik Vlade Branko Grčić.
Hvala gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici evo na kraju ja želim samo zahvaliti na konstruktivnoj raspravi. Zaista smo čuli dosta dobrih diskusija i pokušat ću samo dakle na neke od tih pitanja vrlo kratko se osvrnuti. Naime, mogu odmah reći da prihvaćamo amandman i prijedlog da se izvješća o ostvarenju Godišnjeg plana upravljanja imovinom pošalju u Hrvatski sabor. To je prva stvar koju želim reći. Dakle, doprinos dodatnoj transparentnosti cijeloga procesa upravljanja imovinom. Za razliku od ranije želim reći isto tako kada su najviša sudska tijela pratila procese upravljanja nekretninama naglašavam nekretninama, dakle tim dijelom državne imovine, možda nije toliko primijećeno ali u ovom zakonu mi smo predložili da DORH daje mišljenje i o onom drugom dijelu imovine, a to je znači kod prodaje udjela u tvrtkama. Tako da se i taj dio zapravo pokrije državnim institucijama, a ne uredovanjem odnosno angažmanom odvjetničkih ureda kako je to uglavnom bila praksa u AUDI-ju što je bilo u skladu isto sa zakonom, da se razumijemo jel'. Al' sad mi dižemo tu vrstu odgovornosti na državne institucije koje će pratiti proces i prodaje dakle udjela znači privatizacije tvrtki s čime opet doprinosimo još jednoj dodatnoj stepenici i jednoj dodatnoj kontroli u upravljanju ukupnom državnom imovinom. Što se tiče Registra imovine želim reći da doista Registar imovine je ključan za upravljanje imovinom. Zašto? Pa nije to formalni akt, to je akt koji će omogućiti da se vidi s čim se upravlja. Ja ću vam reći primjer moga ministarstva u kojemu je prije ovog odvajanja Državnog ureda za obnovu i stambeno zbrinjavanje trajao popis 27 tisuća stanova koji su svih ovih godina poslije rata dodijeljeni različitim korisnicima ili kroz kupoprodaju ili u ovom dijelu kroz darovanje ili su u najmu prognanika i izbjeglica u Hrvatskoj koji još nisu do kraja riješili stambeno pitanje i gdje zapravo nismo imali jasnu spoznaju gdje su ti stanovi, koliko ih je. Ti ljudi su imali i obvezu plaćati nekakve stanarine i neke sitne obveze. Na temelju toga je ministarstvo subvencioniralo određene troškove pa nismo znali da li je ta brojka istinita i da li je planibilna da tako kažem, da li je moguće utvrditi i procijeniti koliko će to biti iduće godine itd. Samo vam govorim kao primjer da bez registra vi zapravo ne možete niti planirati upravljanje imovinom, a da ne govorim o svim ovim kategorijama imovine koje su zapisane u zakonu. Naime, puno se danas spominjalo da li treba po hitnom postupku, ne treba. Zaista, evo ja ću se složiti sa svima onima koji su rekli da drugačiji način, dakle način u dva čitanja bi i nama pomogao u ovom dijelu kvalitetnije obrade samog dokumenta sa puno manje nejasnoća, propusta i svega onoga što smo i danas ovdje čuli i odmah uvažili. I to ćemo kroz amandmane unijeti. Međutim, evo ja vas molim da uvažite i ove razloge Vlade koje sam u uvodu spomenuo a to je da zaista moramo ići naprijed sa procesom jer želimo u ovom nekakvom sada ukupnom integriranom nastojanju da pomognemo investitore u Hrvatskoj da i kroz ovaj segment upravljanja imovinom jačamo poslovnu klimu u Hrvatskoj, kažem posebno nakon ulaska u EU kad očekujemo malo dinamiziranje toga cijelog procesa. Također, želim naglasiti da kad je riječ o vodstvu institucije da je ovo naglašavanje kolege Pejnovića i njegove uloge ipak malo pretjerano. On je čovjek koji je već tu da radi neko vrijeme, mislim da radi kvalitetno posao. Sad će možda dobiti još koji gram posla više, ali ni izdaleka neće biti jedini čovjek koji odlučuje o imovini RH jer on može u nekim situacijama odlučiti do milijun kuna vrijednosti imovine. Dosada je bilo 5 milijuna u nadležnosti šefa, ali i to je malo kad je riječ o vrijednoj imovini. A sve drugo zapravo prolazi i ona povjerenstva i Upravno vijeće CERP-a i u nekim slučajevima dakle iznad 100 milijuna kuna Hrvatsku vladu. Tako da ne možemo govoriti o uzurpaciji upravljanja imovinom od jednog čovjeka. To jednostavno ne stoji. Isto tako želim reći da kad je riječ o ovim tvrtkama gdje možda nismo napravili jasnu distinkciju kad je riječ o strateškim tvrtkama zaista ih nema 55. Ja sam uvijek naglašavao i u zakonu to piše strateške tvrtke i tvrtke od posebnog državnog interesa. Znači, jedne su strateške, a druge su od posebnog državnog interesa. Tih strateških po sadašnjem tamo popisu ima svega 21. I to je taman to što obuhvaća javni sektor i sve one tvrtke koje upravljaju prirodnim resursima Hrvatske i koje zaista jesu s tog aspekta strateške i gdje će biti s punom pažnjom vođene i u narednom razdoblju. Svako postupanje je sa hrvatskom imovinom koje je definirano drugim propisima poput recimo poljoprivrednog ili ne znam turističkog zemljišta i dalje će se primarno provoditi po tim propisima i to je jasno naznačeno i u ovom zakonu. Dakle ovaj zakon nije lex specialis u tom smislu nego se primjenjuju izvorni zakoni i ja se nadam da tu neće biti nikakvih problema. Evo to je nekoliko stvari koje sam htio spomenuti u zaključku u ovoj raspravi i kažem još jednom zaista zahvaliti na iscrpnoj raspravi i vrlo konstruktivnoj. S obzirom na osjetljivost ovog zakona mislim da je ova rasprava bila na nivou. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani potpredsjedniče Vlade RH. Time smo iscrpili listu prijavljenih za govor po ovoj temi. Rasprava o tekstu zakona je završena. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti za to. Konačni prijedlog zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 442. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Vlada je podnijela amandmane nakon roka utvrđenog Poslovnikom Hrvatskog sabora. U skladu sa člankom 199. Poslovnika Hrvatskog sabora dajem na glasovanje prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade Republike Hrvatske. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Ima suzdržanih? Utvrđujem da smo većinom glasova, 85 za, 6 glasova protiv i 32 glasa suzdržana prihvatili da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade Republike Hrvatske. Molim predstavnika predlagateljice, poštovani potpredsjednik Vlade Branko Grčić u ime Vlade, predlagatelja. Amandman broj jedan poštovani potpredsjedniče.
Dame i gospodo zastupnici, dakle prvi amandman je Kluba zastupnika Samostalne demokratske srpske stranke …
Ne, ne. Amandman broj jedan Vlade Republike Hrvatske.
Amandman jedan Vlade je bio u članku 2. stavak 1. koji se mijenja i glasi: "Upravljanje državnom imovinom podrazumijeva sve sustavne i koordinirane aktivnosti, dobre prakse kojima država optimalno i održivo upravlja svojom imovinom u svrhu ostvarivanja svojega organizacijskog strateškog plana". Dakle, odredba je u izričaju bila nerazumljiva stoga je ovim izmjenama značenje odredbe jasnije određeno.
Hvala lijepa potpredsjedniče Vlade. Otvaram raspravu o amandmanu broj jedan Vlade Republike Hrvatske. Nema prijavljenih za raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman broj jedan Vlade Republike Hrvatske. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat? Utvrđujem da smo većinom glasova, 85 glasova za, 1 glas protiv i 39 glasova suzdržanih prihvatili amandman broj jedan Vlade Republike Hrvatske. Time je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj dva Vlade Republike Hrvatske, poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle, u članku 13. dodaje se stavak 2. koji glasi: "Izvješće iz stavka 1. ovog članka Vlada Republike Hrvatske dostavlja Hrvatskom saboru na izjašnjavanje. Dakle, u obrazloženju se kaže da se predlaže da Vlada Republike Hrvatske dostavlja ovo izvješće što je u biti jedan dodatni doprinos transparentnosti cijelog sustava gdje će Hrvatski sabor imati priliku raspravljati o izvješću, o planu upravljanja imovinom, izvršenju plana upravljanja imovinom.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu broj dva Vlade Republike Hrvatske. Tko se javlja za riječ? Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman broj 2. Vlade Republike Hrvatske. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 83 glasa za i 38 glasova suzdržanih prihvaćen amandman broj dva Vlade Republike Hrvatske. Time je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj tri poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle, amandmanom 3. u članku 17. stavka 6. riječi: "Vladi Republike Hrvatske" zamjenjuje se riječima "Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za upravljanje strateškim trgovačkim društvima". Dakle, ovim amandmanom se usklađuje stavak 6. sa stavkom 4. u članku 17. konačnog prijedloga zakona.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Nema zainteresiranih za raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman br. 3. Vlade RH. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Ima li netko suzdržan? Može li rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 83 glasa za i 38 glasova protiv prihvaćen amandman br. 3. Vlade RH. Time je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 4., poštovani potpredsjedniče Vlade.
Hvala lijepo. U članku 19. stavka 1. iza riječi imovinom briše se točka i stavlja zarez te se dodaju riječi: "osim ako posebnim propisom nije drugačije određeno." I stavak 3. se u istom članku briše. Amandmanom se zapravo odredba članka 19. usklađuje sa posebnim propisom koje regulira odgovarajuće područje.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu br. 4. Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman br. 4. Vlade RH. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 83 glasa za i 37 glasova protiv prihvaćen amandman br. 4. Vlade RH i postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 5., poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle u članku 30. stavak 1. mijenja se i glasi: "Centar ima Upravno vijeće od 9 članova koje čine predstojnik Državnog ureda, zamjenik ministra nadležnog za gospodarstvo, zamjenik ministra nadležnog za financije, zamjenik ministra nadležnog za turizam, zamjenik ministra nadležan za pomorstvo, promet i infrastrukturu, zamjenik ministra nadležan za poljoprivredu i zamjenik ministra nadležan za branitelje koje imenuje Vlada Republike Hrvatske te predstavnik sindikata i predstavnik poslodavaca." Naime, u odnosu na prvotni prijedlog u ovom amandmanu broj članova Upravnog vijeća povećava se na 9 pri čemu zamjenik ministra branitelja treba biti članom Upravnog vijeća iz razloga što Centar između ostalog dodjeljuje dionice bez naknade hrvatskim ratnim vojnim invalidima iz Domovinskog rata i članovima obitelji smrtno stradaloga, odnosno zatočenog ili nestalog hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata dok je predstavnik poslodavaca član Upravnog vijeća kao jedan od strana u sklopu socijalnog partnerstva.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu br. 5. Vlade RH. U ime kluba HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Šuker. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege s obzirom da je u ovom zakonu predviđeno da dionice poduzeća koja su u vlasništvu RH dobiju i hrvatski branitelji dakle i u raspravi prilikom rasprave o ovom zakonu, a i sad ističemo svoje nezadovoljstvo što je Vlada Republike Hrvatske uvažila zahtjeve sindikata jer normalna stvar da u tim tvrtkama u vlasništvu RH ima i zaposlenih i logična stvar je da sindikati i predstavnici sindikata na takav način štite prava onih koji rade u njima. Naknadno je uložen, nakon intervencije na Odboru za gospodarstvo i intervencije predstavnika HUP-a naknadno je uvažena i primjedba da bi s obzirom da u većini trgovačkih društava u vlasništvu RH ima i privatnog vlasništva i stog osnova predstavnici HUP-a su predlagali da bi bilo dobro da i predstavnik HUP-a bude u Upravnom vijeću. Vlada je i to uvažila. Međutim, kada je trebalo uvažiti pravo da oni koji bi temeljem svog sudjelovanja u Domovinskom ratu i imaju prava na određene dionice isto dobili priliku da odlučuju o tome Vlada to nije prihvatila nego je stavila umjesto dakle predstavnika udruga proisteklih iz Domovinskog rata stavila je predstavnika Ministarstva branitelja. Mislimo da se nije rukovodilo načelom pravičnosti jer ako su ovdje sindikati i HUP-ovci mogli dobiti svog predstavnika onda je logična stvar da su ovdje i predstavnici udruga proisteklih iz Domovinskog rata trebali dobiti svog predstavnika. Jer Ministarstvo branitelja je upravno tijelo ali nije tijelo koje predstavlja tu populaciju. Stoga smatramo da je Vlada to trebala napraviti, žao nam je što to nije napravila i zbog toga ne možemo podržati ovaj amandman.
Hvala lijepa. Ima drugih zainteresiranih? Nema. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman br. 5. Vlade RH. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 84 glasa za i 37 glasova protiv prihvaćen amandman br. 5. Vlade RH i postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 6., poštovani potpredsjedniče Vlade.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle, u članku 32. podstavak 9. mijenja se i glasi: "Na inicijativu resornog ministarstva predlaže skupštinama trgovačkih društava članove nadzornih odbora i uprava u trgovačkim društvima i drugim pravnim osobama koje nisu proglašene od strateškog i posebnog interesa za RH." U obrazloženju se kaže amandmanom se predmetna odredba usklađuje sa Zakonom o trgovačkim društvima.
Otvaram raspravu o amandmanu br. 6. Vlade RH. Tko se javlja? Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman br. 6. Vlade RH. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 84 glasa za, 37 glasova protiv prihvaćen amandman br. 6. Vlade RH i postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 7., poštovani potpredsjedniče.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle u članku 40.stavku 1.podstavak 1.mijenja se i glasi javna ponuda, iza podstavka 6.dodaje se podstavak 7.neposredna prodaja. U stavku 3.riječi i koje ne kotiraju zamjenjuju se riječima i kojima se nije trgovalo. U stavku 4.i čije dionice ne kotiraju zamjenjuju se riječima i čijim dionicama se nije trgovalo. U stavku 8.riječi a čije dionice kotiraju zamjenjuju se riječima a čijim dionicama se trgovalo. U stavku 9.a koje dionice kotiraju zamjenjuju se riječima a kojim dionicama se trgovalo. Dakle radi otklanjanja eventualnih dvojbi s tumačenjem pojedinih odredbi zakona predlaže se ugraditi ove navedene izmjene.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu broj 7. Tko se javlja? Ocjenjujem da nema interesa. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman broj 7 Vlade RH. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 84 to čitam glasa za, 34 protiv i 3 suzdržana glasa prihvaćen amandman broj 7 Vlade RH i time postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Poštovani potpredsjedniče Vlade idemo na amandmane Odbora za zakonodavstvo. Amandman broj 1.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Amandman članak 4. Jel tako. Amandman na članak 4.se odbija. U obrazloženju stoji dakle izraz pojavni uneseni u zakonski tekst kako bi svi oblici državne imovine koji nisu pobrojani u članku 4.bili i hipotetski obuhvaćeni a sve sa svrhom što preciznijeg tumačenja onoga što predstavlja imovina u vlasništvu RH i tko u odnosu na istu vrši vlasnička odnosno upravljačka prava temeljem ovog prijedloga zakona ili već važećih propisa. Amandman da se u članku 4.briše točka 10.predlagatelj odbija jer su člankom 38.stavkom 5. Zakona o udrugama utvrđene tzv. sindikalne nekretnine na kojima je RH postala vlasnik. Predlagatelj je mišljenje da zbog važnosti ovog dijela imovine u vlasništvu RH bez obzira na njihov pravni karakter u smislu Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima točka 10.članka 4.treba ostati u ovom obliku u prijedlogu zakona.
Hvala lijepa. Predsjednica odbora.
… [[Govornica se ne razumije.]]
Hvala lijepa. Amandman broj 2 na članak 56.poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle amandman se odnosi na članak 56.i prihvaća se dakle dorađen je izričaj sukladno posebnom propisu.
Hvala lijepa. Time postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Idemo na amandman poštovanog zastupnika Branka Hrg. Amandman broj 1 potpredsjedniče.
Dakle amandman na članak 13.se prihvaća. U obrazloženju se kaže da je Vlada amandmanom na članak 13.dodala novi stavak 2. Koji glasi izvješće iz stavka 1.ovog članka Vlada RH dostavlja Hrvatskom saboru na usvajanje. Predlagatelj smatra da je ovom formulacijom osigurana dodatna transparentnost upravljanje i raspolaganje imovine u vlasništvu RH.
Hvala lijepa. Time je postao sastavni dio konačnog prijedlog zakona. Amandman broj 2 na članak 18.poštovani potpredsjedniče.
Da, amandman na članak 18.odbija se. RH se mora odgovorno ponašati i sudjelovati u procesu upravljanja i raspolaganja državnom imovinom stoga je odbila ovaj amandman.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Branko Hrg.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa gospodine potpredsjedniče Vlade, mislim da nije potrebno da državni ured posebno sudjeluje u davanju suglasnosti. Ima javni uvid, javna rasprava kod izmjena prostornih planova i može na taj način sudjelovati ovako kao što sam na pisao u obrazloženju se stavlja ustvari u neku povlaštenu situaciju. Ionako kada se prostorni planove donose imamo muke na lokalnoj razini sa državnim tijelima i institucijama. Tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim tko je za amandman broj 2 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 3 istog poštovanog zastupnika.
Hvala lijepa. Amandman na članak 19.se djelomično prihvaća. U obrazloženju se kaže da je Vlada sa svojim amandmanom u članku 19.stavku 1.iza riječi imovinom dodala osim ako posebnim propisom nije drugačije određeno čime smatramo da je smisao i ovog amandmana u glavnom prihvaćanju.
Prihvaćamo obrazloženje.
Amandman ste znači povukli a ovo što je Vlada učinila je prihvaćeno. Amandman broj 4 poštovani potpredsjedniče Vlade.
Hvala lijepo. Dakle radi se o amandmanu na članak 54.točka 6.ovaj amandman se odbija a u obrazloženju kaže člankom 13.koji amandmanom Vladom RH dodan novi stavak 2.određeno je da se izvješće o planu upravljanja o raspolaganju državnom imovinom dostavlja Hrvatskom saboru na usvajanje, a time smatramo da su obveze iz predloženih amandmana konzumirane odredbom članka 13.stavkom 2.
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Branko Hrg podnositelj amandmana.
Dobro ovdje se radi o pojedinačnim iznosima od preko 100 milijuna kuna i smatrao sam da bi bilo normalno da se za tako velike transakcije i prodaju ili upravljanje imovinom za pojedine slučajeve ipak izvijesti Sabor nakon što se takva aktivnost provede, a ne čekajući ono ukupno kompletno izvješće. Mislim da bi trebalo to biti tako i tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo tko je za amandman broj 4 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 5. potpredsjedniče Vlade na članak 56.
Dakle, ovaj članak u točki 5. se odbija. Obrazloženje kaže da člankom 13. u koji je uvršteno ono isto izvješće o kojemu sam malo prije govorio zapravo obveza koja se konzumira a koja je vrlo slična ovom prijedlogu iz amandmana.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Branko Hrg.
Hvala lijepo. Dakle ovdje se radi o posebnom načinu raspolaganja nekretninama u vlasništvu Republike Hrvatske. Sam naziv poseban način raspolaganja iziskuje vjerojatno i neki posebni tretman, iziskuje da i Hrvatski sabor i javnost bude s time posebno i upoznato. Tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnite. Tko je za amandman br. 5. poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman br. 6. istog zastupnika na članak 59. Poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle, hvala lijepa gospodine predsjedniče. I ovaj amandman se odbija zbog istog razloga kao i ovi prethodni. Dakle, na istu ili sličnu priču se odnosi tako da obrazloženje je isto zapravo.
Hvala lijepo. Podnositelj amandmana Branko Hrg poštovani zastupnik.
Pa dobro ove gospodine potpredsjedniče obrazloženje je isto ali materija nije ista. Dakle mi u ovom trenutku imamo sigurno masu prostora koji se ne koriste dovoljno funkcionalno i istovremeno plaćamo velike najmove za prostore kojima se koriste državna tijela. Tako da mislim, ideja i intencija je bila da dobijemo mogućnost da se jedan put dobije jedna cjelovita slika. Ali evo u redu, povlačim amandman.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Poštovani potpredsjedniče idemo na amandmane Kluba zastupnika Samostalne Demokratske Srpske Stranke. Amandman br. 1. na članak 13.
Dakle članak 13. zapravo će ostati onakav kakav je jer je na isti način sa umetanjem ovoga amandmana Vlade kojim se Izvješće o upravljanju imovinom šalje na uvid u Hrvatski sabor je u najvećoj mjeri konzumiran prijedlog iz ovoga amandmana.
Hvala lijepa. U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se. Pa mi smo zadovoljni ukoliko smo s našim amandmanom potakli Vladu da razmišlja u pravcu kao što ste sada rekli i povlačim ovaj naš amandman.
Hvala lijepa. Amandman br. 2. istog Kluba zastupnika na članak 49. poštovani potpredsjedniče Vlade.
Dakle, mišljenje Vlade je da se ovaj amandman odbije a obrazloženje je kaže, člankom 74. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine propisano je sljedeće: na prijedlog prijašnjega vlasnika sud može odrediti privremenu mjeru zabrane raspolaganja mirovinom koja je predmet naknade za oduzetu imovinu prema odredbama ovoga Zakona ukoliko prijašnji vlasnik učini vjerojatnim da postoji opasnost otuđenja imovine ili iz drugih opravdanih razloga sukladno odredbama posebnog zakona. Dakle, uz prijedlog za određivanje privremene mjere prijašnji vlasnik dužan je u roku od 30 dana od dana podnošenja prijedloga dostaviti dokaz da je pokrenuo postupak za naknadu oduzete imovine pred nadležnim tijelima. Slijedom toga predlagatelj smatra da je na ovaj način u potpunosti osigurana zaštita podnositelja zahtjeva za povrat nekretnina oduzetih za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se na ovu vašu zadnju konstataciju gospodine ministre da je time u potpunosti zaštićena imovina ljudi koji su, dakle imovina koja je u povratu. Mi u Klubu SDSS-a mislimo da nije u potpunosti time zaštićena imovina koja je u skladu sa Zakonom o naknadi treba da se vrati, jer se vrati jer se ne radi samo o sudskim postupcima, radi se i o postupcima druge vrste. Radi se i o postupcima koji se provode pred jedinicama lokalne samouprave i regionalne samouprave. A osim toga, praksa demantira ovu tvrdnju. U praksi ima slučajeva koji govore drugačije da ima i zloupotreba, i manipulacija sa imovinom koja je predmet povrata. Zato smo mislili da ovu stvar treba dodatno pojačati, dakle dodatno pojačati pravnu sigurnost stranaka koji traže i čekaju još uvijek povrat svoje imovine. Predlažem, zato smo i predložili ovaj amandman u ovakvom obliku. I molim da se glasa o njemu.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnite o amandmanu br. 2. Kluba zastupnika Samostalne Demokratske Srpske Stranke kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Time smo iscrpili amandmane poštovani potpredsjedniče Vlade. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona, molim dizanjem ruke da se izjasnite. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 81 glas za i 37 glasova protiv donesen Zakon o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanima. I još Prijedlog Zaključka. U skladu sa prijedlogom Kluba zastupnika SDSS-a dajem na glasovanje sljedeći Zaključak: Državni ured za upravljanje državnom imovinom sačiniti će izvještaj o stanju državne imovine u Republici Hrvatskoj te isti podnijeti Hrvatskom saboru u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu novog Zakona o upravljanju i raspolaganju imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske. Molim da se izjasnite. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Hvala lijepa. Svi su suzdržani, dobro. Rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da zaključak nije dobio potrebnu većinu, dobio je 14 glasova za i 105 suzdržanih. Hvala lijepa. Sada bismo prešli na sljedeću točku dnevnog reda koja je: - Konačni prijedlog Zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 438 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog zakona primili ste u pretince. Sukladno odredbi članka 204. Poslovnika Hrvatskog sabora hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. A amandmane možemo podnositi do krja rasprave u skladu sa člankom 197. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o konačnom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zamjenik ministra financija Boris Lalovac. Izvolite poštovani Boris.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Pred vama se nalazi Zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom, povod za donošenje zakona je još uvije znatan broj poduzetnika koji uslijed gospodarske krize dospiju u stanje nelikvidnosti koji se očituje u nemogućnosti redovitog izvršavanja plaćanja obveza prema državi i radnicima. Subjekti primjene zakona su poduzetnici kako su definirani Općim poreznim zakonom odnosno svi oni poduzetnici u teškoćama koji nisu podnijeli prijedlog za otvaranje postupka predstečajne nagodbe i kojima do sada nije odobravan reprogram sukladno Zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom ili je isti ukinut. Svrha zakona je tom dijelu poduzetnika koji su našli u problemima omogućiti lakše plaćanje poreznih dugovanja kroz reprogramiranje poreznog duga uz povoljniju kamatnu stopu koja je niža od zakonske kamatne stope. Ukratko bi vam rekao budući da kada smo preuzeli obnašanje izvršne vlasti da je ovo od tada treći reprogram poreznog duga. Ukratko bi vam rekao efekte poreznog duga 1.i 2.koji je bio 1.reprogarm u veljači 2012.godine kao što znate kasnije je bilo u srpnju 2012.godine znači dok još nije bio Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi, znači bila su dva reprograma. Tu ću dodati onaj reprogram koji je bio 2011.godine koja je bivša vlast također donijela da pomogne poduzetnicima i reći ću vam neke brojke kako se kreću. Ukupno je odobreno za 96423 poduzetnika kada gledamo sva tri reprograma kada gledamo zadnja dva reprograma 7360 poduzetnika koristi reprogram poreznog duga i u tim poduzećima je zaposleno preko 60 tisuća radnika. Znači kada gledamo po broju iznosa o iznosu reprogramiranog duga u prvom reprogramu 2011.godine 1,6 milijardi poreznog duga je reprogramirano, zatim u drugom reprogramu 2012.godine prvi od dolaska nove vlasti je 2 milijarde kune i u ovome trećem reprogramu što smo rekli u srpnju 2012.godine oko blizu milijardu znači ukupno 4,7 milijardi kuna poreznog reprograma kroz ova tri reprograma. I vidite da se radi o izuzetno velikom iznosu. Kako teče uglavnom i naplata znači koliko je to značilo za poduzetnike vidi se u tome dijelu da je naplata zadovoljavajuća znači oni su kroz taj reprogram ipak dobili određeni dio dana da mogu izvršavati svoje obveze. Tako je ukupno negdje zaduženo za taj period oko milijarda 151 milijun, a ukupno je naplaćeno nešto malo više od milijardu. Znači negdje oko 90% poreznog duga koji su dana kroz tri reprograma se izvršava. Ukoliko gledamo ajmo reći nešto malo manji je oko 80% ova druga dva reprograma. Tako da Vlada RH je prepoznala poteškoće u kojima su se našli brojni poduzetnici i kroz ove reprograme se također daje još jedna prilika da se onima koji kroz ovaj dio predstečajne nagodbe koji se nisu riješili svoje obveze prema državi da još jedanput svoje obveze probaju regulirati na rok od 36 mjeseci da se taj dio novčanog tijeka koji je trenutno sada opterećuje poduzetnike da se stavi određeni vremenski period i da se te obveze počnu izvršavati. Ono što ću reći, a to će amandmanom Vlade sutra na sjednici Vlade ćemo izmijeniti članak 5. a odnosi se samo na kamatnu stopu. Kamatna stopa do sada u zakonima koji smo imali o reprogramu odnosila se na vezana je na trezorske zapise Ministarstva financija godišnje znači 365 dana i uvećana za 5%-ih poena, to je negdje iznosilo znači oko 10% kamata je bila onima koji su se odlučivali za reprogram. Budući da smo od 1.7.punopravna članica EU moramo vezano za taj dio iznosa obračuna kamate primjenjivati obračune koji vrijede na jedinstvenom tržištu i u tom dijelu će zapravo i sutra biti amandmani jer smo naknadno zapravo i konzultirani od Agencije za tržišno natjecanje koje sad više nije nadležno za potpore jer je potpora sada pod komisijom. Ali da bi bili u potpunosti usklađeni sa normama promijenit će se u tom dijelu obračun kamate gdje će se ona sad sastojati od referentne kamatne stope uvećanu za maržu za rizik pojedinog poduzetnika prema pravilima o državnim potporama. Prilikom određivanja marže za rizik za pojedinog poduzetnika sukladno priopćenju komisije veza da će se njegova obveza koliko on ima kvalitetu kolaterala koja će zapravo dati za taj reprogram. Tako da ćemo, tu smo i propisali u članku 6. da će moći davati i instrumente osiguranja za osiguranje plaćanja poreznog duga kao što su neopoziva garancija banke, založno pravo na nekretnini ili bianco zadužnicu potpisanu od strane solventnog jamca platca ili jamstvo druge osobe. Ono što je sada bitno reći da će oni s obzirom na oblik kolaterala koji budu dali oni kojima se javi ovisit će i kamatna stopa. Znači tako da oni koji budu poduzetnici ponude kvalitetni kolateral će zapravo biti niža od onoga koji zapravo takvog kolaterala nema. Ovdje je vezano za referentnu kamatnu stopu. Referentnu kamatnu stopu je zapravo prepisala Opća uprava za tržišno natjecanje Europske komisije i ona trenutno za Republiku Hrvatsku iznosi 2,49. To je ona početna koja se mora kasnije uvećavati za ovu maržu, za rizik koji ponovo kao što sam vam rekao ovisi o onome kolateralu koji će netko priložiti za taj reprogram poreznoga duga tako da u tom nekom rasponu kamatnih stopa će biti iznos od hajmo reći 6 i pol posto do 12. Znači, ona će varirati ovisno koliko netko ponudi kvalitetan kolateral. To je ona razlika u odnosu što smo imali na prijašnji zakon upravo da se taj dio ne bi smatrao državnom potporom. Jer svaki reprogram poreznoga duga poduzetnika koji se nalazi u poteškoćama uvijek se može smatrati da ne kažem pod navodnike nekom vrstom potpore prema onim poduzetnicima koji redovno, uredno izvršavaju svoje obveze. Međutim, i upravo je to ta razlika koju moramo implementirati da bi komisija rekla da su to tržišni uvjeti i da zapravo niti jedan od tih poduzetnika nije da je ovaj koji se javio nije u povoljnijem položaju. I zbog toga ovakav način kretanja kamatnih stopa koji je hajmo reći vrlo sličan i bankarskom nekakvom modelu koji kada ponudite kvalitetniji kolateral kamatna stopa bi trebala biti niža nego u onome kada nemate kolateral. Tako da Vlada Republike Hrvatske uvodi hajmo reći sad i treći reprogram jer smo svjesni da je i dalje teška gospodarska kriza, peta godina je recesije i da brojni poduzetnici koji su i nekako uspjeli nekako prvu i drugu godinu te recesije nekako preživjeti ipak pet godina stalnog pada bruto domaćeg proizvoda i teške kontrakcije gospodarstva koji smo ovdje rekli najvećim dijelom su uzrokovani dubinskim i teškim poteškoćama kod privrednika. Ipak se svim mjerama i instrumentima Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo financija pokušavaju dati još uvijek poticaj privredi da svoje porezne obveze uredno reguliraju tako da ne stoji ona odredba koja je često prisutna u javnosti o poreznoj represiji, o samoj brizi o naplati poreznoga duga, o samom zatvaranju, nego da s druge strane vidite jedan velik broj instrumenata, znači od prvoga, drugoga, ovoga trećega Zakona o financijskom poslovanju, predstečajnoj nagodbi. Znači imate, pazite u godinu i pol dana vlasti, imate pet, šest instrumenata da se svim tim poduzetnicima omogući da pokušaju uredno izvršavati svoje obveze. Znači, to je smatramo kvalitativno i značajno podrška privredi, a ne onako kao što se zapravo pokušava kroz određeni dio javnosti nametnuti da se vrši i određena porezna presija. Mi smo rekli da mora se uvesti reda, ali da te obveze prema državi moraju biti regulirane. Tako da, evo nadam se da ćete podržati i ovu mjeru Vlade Republike Hrvatske koja je svjesna da se, da još gospodarstvo nije pokazalo realni taj dio sektora, da nije još pokazao onaj dio rasta, da će u ovome dijelu biti hajmo reći da ne kažem zadnji, ali stvarno zadnji u tom dijelu da će se pokušati okretati te brojke u pozitivnome smjeru i da nećemo više govoriti o reprogramima. Ali Vlada Republike Hrvatske još jednom stoji iza privrede i to pokazuje i svojim mjerama. Zahvaljujem.
Hvala i vama poštovani zamjeniče ministra. Da li žele izvjestitelji radnih tijela, odbora Hrvatskog sabora podnijeti izvješća? Ne. Otvaram raspravu. Idemo u raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub nezavisnih zastupnika i poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine zamjeniče ministra financija, uvažena gospodo zastupnici. Prvo raduje me sam naziv zakona, znači Prijedlog zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom. I on je doista točan i on je doista korektan. On samo na jedan slikoviti način oslikava trenutak u kojem se naprosto zemlja nalazi. Znači, samo ministarstvo priznaje da je Republika Hrvatska ili da je nenaplata tog poreznog duga između ostalog uzrokovana gospodarskom krizom. Tvrdim da je ovo jedan od najbitnijih zakona koji može u ovom trenutku usvojiti i ovaj Parlament, pa me čak i čudi da nema većeg interesa zastupnika. Jedino što je međutim problematično u ovom zakonu po mom sudu je ovaj članak 13., znači ove završne odredbe, vocatio lex gdje doslovce stoji da ovaj zakon stupa na snagu prvog dana od dana objave u Narodnim novinama. Mislim problematično. Oni koji traže reprogram pomoć im je potrebna odmah, odmah bi se morali naći u nekom reprogramu danas, a ne čekati ne znam kada će taj uopće biti objavljen u Narodnim novinama. Sve ostalo ako to ne omogućimo taj reprogram ljudima odmah biti će štetno i po državu i po gospodarstvo, biti će štetno i po obrtnike i po radnike koji rade kod tih recimo poslodavaca, biti će štetno po poduzetnike i po samu državu. Mnogi su naprosto blokirani, mnogima je pogotovo ovim trgovcima, ugostiteljima itd. od obale pa nadalje zapečaćen poslovni prostor u kojem rade, pred gašenjem su, pred zatvaranjem su. Rekoh, mnogima su prostori plombirani i ja mislim da se to na neki način treba odmah promijeniti. Prostore treba otvoriti, ljude treba pustiti da rade, ljudima treba omogućiti da zarade, da plaćaju poreze, da podmiruju obveze. Jednom riječju da ispunjavaju tu svoju neku gospodarsku funkciju za koju su i osnovani. Bojim se da će ovaj zakon uzeti ljudima još 10-ak dana. Zašto naglašavam upravo ovaj problem? Jer će mnogim ljudima poglavito na obali sezona naprosto proteći. U vrijeme sezone mogu najviše zaraditi, prema tome trebalo bi nekako poslati poruku svima da oni koji će na neki način podnijeti taj zahtjev ili podnesu zahtjeve da će im se omogućiti da rade. I zato ili to vokaciju legis moramo spustiti na najmanju moguću mjeru, normalno ne možemo dok zakon nije objavljen u Narodnim novinama, ili trebamo se potruditi da ovaj zakon de facto bude objavljen već u petak nakon usvajanja. Drugo što želim isto tako reći dobro je da Vlada naprosto priznaje ovdje na strani 1. gdje, citiram: "uslijed gospodarske krize koja ima značajni utjecaj kako na globalnoj razini tako i u RH znatan dio poduzetnika dospiju u stanje nelikvidnosti tijekom posljednjih godina. Nelikvidnost se očituje u nemogućnosti redovitog izvršenja plaćanja prema državi i radnicima kroz neredovite isplate plaća, doprinosa dobavljačima, bankama a prouzročena je poremećajem na svjetskom tržištu i tržištu u zemlji zbog smanjenja prihoda i smanjenja obujma poslovanja." Maloprije je zamjenik ministra rekao da je ukupno podneseno 16 559 zahtjeva za reprogramiranje poreznog duga u iznosu od 9,4 milijarde kuna što govori o velikom interesu poduzetnika za ovaj način plaćanja, a odobreno je 9 643 zahtjeva za porezni dug u iznosu od 4,6 milijardi kuna te svakako treba napomenuti da naplata po odobrenom reprogramu iznosi oko 88%. Znači, naplata je 88%, znači ljudi se trude, ljudi se muče, ljudi se na neki način žrtvuju da mogu spasiti i sebe i ove tvrtke koje posjeduju. Dapače, čak i tvrdim da poglavito kada je riječ o malim poslodavcima da su oni daleko veće žrtve čak i od radnika koji rade u njihovim tvrtkama. Ono što je međutim najgore kad govorimo o ovoj gospodarskoj krizi koja na ovim prostorima traje od '90-e godine ili prije toga je počela, poglavito od vremena rata i nakon 2007. ona najvitalnija generacija koja je znači u neki posao krenula pred 20 godina, pustimo one ljude koji su sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji sada ima znači negdje 50, 55, 60 godina i znači ona je naprosto vis-a-vis te krize gotovo bih se usudio reći gospodarski izgubljena generacija. Jednom riječju njihovo vrijeme polako prolazi ili je prošlo. Evo zamislimo samo ovu zadnju presudu Trgovačkog suda u Zagrebu glede slučaja "Franak" ili "Švicarca". Građanima se jamči povrat novaca a poduzetnicima jer su pod navodnicima "profesionalci" ne. Nema šanse, ja kažem, da nijedna tvrtka sa kamatom većom od one koja primi ili prima država za plasman svojih obveznica takoreći preživi. Želio netko vjerovati ili ne danas su najprivilegiranija radna mjesta u javnom servisu i nije bitno da li je riječ o općinama, da li je riječ o gradovima, da li je riječ o državi, da li je riječ o agencijama, da li je riječ o županiji ili županijama, da li je riječ o državnim firmama, da li je riječ o komunalnim službama ili carinama. Da li je itko ili ikoga od vas netko pitao ajde daj pomogni mi dobiti posao u tamo nekoj maloj firmici? Možda, ali uglavnom ljudi pitaju pomogni mi da dođem do posla u nekom Vodovodu, u nekoj Hrvatskoj elektroprivredi, u što ja znam u nekim Cestama, Autocestama točnije pomogni mi da dođem do posla iza onih tvrtki iza kojih stoji proračun bilo lokalne samouprave bilo države. I zato mislim da treba biti maksimalno fleksibilan. Treba razumjeti, apsolutno treba razumjeti potrebe države jer bez uredne naplate poreza, doprinosa, ostalih davanja koje država mora prikupiti nema ni naših plaća, nema ni plaća 270 tisuća ljudi od zdravstva, socijale, što ja znam školstva pa nadalje, carinika, policije, ne može, nema mirovina, nema zdravstva, nema servisiranja javnog duga itd., itd. Međutim, usuđujem se reći i to da su mali poduzetnici u ovom trenutku gotovo iscrpili, ne gotovo nego iscrpili su zadnju rezervu, zadnju priliku imam dojam da su dobili sada nakon što su krenuli ovi reprogrami jer je i bankama bitno da se servisiraju njihove obveze. Znači zadnju priliku su dobili u bankama i stoga država mora dati priliku kroz taj reprogram ali da dobro je da država ide sa izmjenom ovoga članka 5.glede anuiteta točnije glede kamatne stope. Ovako kako je to bilo postavljeno ta kamata je iznosila 10 i više posto. Sada će iznositi negdje između 6,5 do 12%. Ali čekajte gospodo, tko može od ovih malih koji su u problemima pratiti kamatu od 10 do 12%. Ja mislim da bi maksimum trebao bit onaj od 6,5% kojega država ili nešto niži dobija za ovaj plasman svojih obveznica. Postavlja se i pitanje da li će banke definirati svoju kamatu? Malo prije je zamjenik ministra govorio o kvaliteti koletarala. Znači onaj tko ima bolji da se tako izrazim taj bon taj će plaćati manju kamatu, onaj drugi će plaćati koji je zasigurno u većim problemima veću kamatu. Nije cilj ja kažem u ovom trenutku samo naplatiti dug od tog malog ili ne znam kakvog poslovnog subjekta već mora biti primarni interes države spasiti tvrtku da sutradan ponovo mogu plaćati i poreze i doprinose, da mogu ostati na životu, da mogu plaćati i kamatu ako dospiju u neke rokove kada ne izvršavaju svoje obveze da se jednostavno ta gospodarska aktivnost ne ugasi. Pa ako sam zakon glasi da prijedlog Zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom, znači naglas je na gospodarsku krizu to ne znači da su za ovaj trenutak u kojem su se našli poduzetnici oni sami krivi ili isključivo krivi. Da, vjerojatno u jednome dijelu ali moramo ih pustiti da prodišu jer pitanje u protivnom šta će biti za godinu ili dvije dana. Ja znam ljude koji su imali recimo 20 radnika, sada imaju možda 2 i sami rade. Znam ljude koji su pred nekoliko godina imali 7 ili 8 radnika i naprosto sada sami rade i pokušavaju zadržati i spasiti ovo što imaju. Tko je tu krivac da oni ne mogu poslovati, a imali su 20 ljudi? Npr. 10 godina su imali 20 ljudi, kroz 10 godina oni su isplatili tisuću plaća, tisuću doprinosa, pa to je minimalno kroz 10 godina 5 milijuna kuna ne računajući PDV ne računajući zakupe, ne računajući sve ovo ostalo što ovdje slijedi. Koliko su robe kupili? U tome se zapravo radi. Obveze treba podmiriti ali shvatite da je gospodarstvo poglavito ono malo usuđujem se reći pred čistilištem. Što znači nama Europa, to ćemo vidjeti. Ja kažem veliku šansu. To je jedna nova prilika, jedna velika ne znam šansa, ne znam nužda, ali ja se isto tako bojim da ćemo se doslovce naći pred čistilištem. Pred nekoliko dana čitam u Jutarnjem listu ako se ne varam da li u Virovitici, Vinkovcima ne znam gdje ne, netko prodaje šećeranu za 1 milijardu kuna. I taj veliki snažan kaže ili ću je sada prodati ili ću propasti na dugi rok. E sada ako tako razmišlja ulaskom u EU netko tko je velik koji nešto prodaje za milijardu kuna, a kako da razmišljaju ovi mali. Gospodarstvo je gospodo pred čistilištem, a mnogi će naprosto proći kroz ovih nekoliko godina pakao kako bi mogli preživjeti, kako bi mogli podmirivati obveze prema radnicima, kako bi mogli podmirivati obveze prema državi, kako bi jednom riječju mogli opstati. Moj je dojam, ne moram biti u pravu, da je težina krize 2013.ista ako ne i veća teža od one u kojoj se zemlja ili gospodarstvo našlo 2009., 2010.godine. čak bi se usudio reći da najteže nije pred nama. Pogledajte samo kakva je sezona. Nije dobra, nije onakva kakvom smo se nadali. Zato i poreznike valja upoznati sa tom zbiljom. Ključne odredbe jesu ovaj članak 4., članak 5. O kojima sam nešto govorio. I ono što mislim da bi korektno bilo da odmah se počinje zakon primjenjivati, već danas tako reći ili da neko uputstvo dobe poreske uprave na terenu i da kamata ne iznosi više od one koja je prva spomenuta 6,5% jer iznad toga pitanje da li će to hrvatsko, istarsko, slavonsko, dalmatinsko, međimursko gospodarstvo moći podnijeti. Sve u svemu dobro da imamo takav zakon. ne bi bilo dobro da je to zadnji takav zakon o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom, dobro je da se izlazi u susret gospodarstvu, ali još jedanput ponavljam pitanje što to gospodarstvo uopće može u ovom trenutku osim nadati se da će sutradan biti bolje.
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom po klubovima zastupnika. Na redu je klub SDP-a Hrvatske i poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite poštovana zastupnice.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre, poštovane kolegice i kolege. Zakon o naplati poreznog duga je interventna mjera kojom je Ministarstvo financija odnosno Porezna uprava u do sada dva navrata ili možemo reći tri ako uključimo i onaj zakon prethodne vlade u posljednje dvije godine omogućavala gospodarskim subjektima reprogram poreznog duga nastalog zbog gospodarske krize. Na maksimalno 36 mjeseci i uz povoljnu kamatnu stopu. Sada se Zakon donosi, bolje reći produžava po treći put jer su još uvijek aktualni razlozi zbog kojih je donesen. Predstavnici predlagača kažu da se donosi posljednji put. Dakle, ovo je posljednja šansa ili možemo slikovito reći zadnji vlak u koji poduzetnici mogu uskočiti da bi eto uhvatili priključak za reprogram poreznog duga. U reprogram se mogu uključiti oni poduzetnici koji se do sada nisu uključivali u reprogram, oni koji se nisu uključivali u predstečajnu nagodbu a po procjenama porezne uprave takvih je otprilike 59 tisuća kao i oni kojima je reprogram odobren u jednom od prethodna dva puta ali je u međuvremenu ukinut jer porezni obveznici nisu uredno podmirivali obveze. U reprogram se ne mogu uključiti poduzetnici koji imaju nepodmirene dugove i prema dugim vjerovnicima a ne samo prema poreznoj upravi i to iz razloga jer ovaj Zakon rješava samo porezne dugove. Naravno uključujući i doprinose. Još jedan uvjet za uključivanje u ovu mjeru je da porezni dužnik uredno izmiruje porezne obveze od 1. veljače 2013. godine. Zakon o naplati poreznog duga jedan je od 3 međusobno komplementarna Zakona koji čine jedinstvenu zakonsku platformu za rješavanje problema nelikvidnosti u Hrvatskoj. Drugi Zakon je Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi a treći je Stečajni zakon. Do sada se u mjeru reprograma uključilo preko 16 i pol tisuća poduzetnika sa zahtjevima za reprogram dugova teškim 9,4 milijarde kuna. Dodamo li ovim podacima da je u postupak predstečajne nagodbe do sada ušlo preko 4 tisuće i 3 stotine dužnika oko 40 milijardi kuna različitih nepodmirenih obveza, dakle što poreznih, što raznih drugih jer taj drugi Zakon ne rješava samo porezne nego i druge obveze. Očito je da su poduzetnici oba ova Zakona prepoznala kao kvalitetne instrumente insolvencijskog prava kao dobre alate kojima mogu riješiti problem svojih nepodmirenih dugova. Naime, u početku su vlasnici i uprava poduzeća bili dosta nepovjerljivi prema ovim modelima spašavanja i restrukturiranja tvrtki no sada se taj proces sve više uhodava, svi akteri nagodbe od samih poduzetnika do revizijskih tvrtki već dobro znaju što treba napraviti i interes poduzetnika za ova dva modela plaćanja dugova raste. Nedvojbeno je da je jedan od značajnih pod navodnicima "motivacijskih faktora" za poduzetnike i snažna politička volja aktualne Vlade da se problem nelikvidnosti zaista riješi jer je to jedan od uvjeta gospodarskog oporavka. Naime, rješavanje problema neplaćanja bilo je jedno od predizbornih obećanja aktualne koalicijske Vlade s time da je taj problem označen kao apsolutno prioritetan. Da podsjetim, s istim smo se problemom suočili i u razdoblju 2000.-te do 2003. godine i tada smo ga uspješno riješili. Učiniti ćemo to i ovaj puta iako je situacija danas neusporedivo teža i neusporedivo složenija. Dakle, poduzetnici su prepoznali tu odlučnost Vlade da im prije svega pomogne i kroz reprogram dugova i kroz predstečjanu nagodbu ali isto tako i odlučnost da sve koji ne uspiju kroz ova dva modela briše s gospodarske scene kroz stečaj s likvidacijom. Naime, zadatak Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi nije samo da jednokratno počisti stare dubioze već da stoji trajni sustav koji više neće dopustiti neplaćanje obveza i stvaranje dugotrajnih dugova. Morati će se plaćati u zakonskim rokovima, a tko to neće ili htjeti ili moći učiniti morati će ići ili u predstečajnu nagodbu ili u likvidaciju. Jasno je da se i Zakonom o naplati poreznog duga i Zakonom o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi nastoji sačuvati što veći broj tvrtki i što veći broj radnih mjesta. Dakle, da se želi stvoriti stabilan gospodarski sustav koji će osigurati kontinuirano punjenje državnog proračuna. Nažalost, jasno je i to da će u tom procesu značajan broj tvrtki koje su širile zarazu neplaćanja biti izbrisane iz sudskog registra. U trenutku kada se donosio prvi Zakon o posebnoj mjeri naplate poreznog duga, to je dakle bilo u proljeće 2011. godine blokirane račune imale su 74 tisuće poslovnih subjekata. A nepodmireni dugovi iznosili su 45 milijardi kuna. ¾ nelikvidnih poslovnih subjekata bilo je blokirano duže od godinu dana. Svaki treći subjekt bio je blokiran duže od 5 godina. I ti subjekti bili su praktički mrtvi. No, njihovi vlasnici otvarali su nove tvrtke, 2.-, 3.-, 4.-, 5.- i tako redom. Čim bi nagomilali dugove na jednoj otvarali su sljedeću. Takvu praksu potvrđivao je podatak da je tog trenutka u Hrvatskoj bilo registrirano 290 tisuća poslovnih subjekata ali je tek manje od polovine ili da bude sasvim precizna njih 46% bilo živo. Dakle, aktivno je radilo. Ali tu nije kraj neslavnoj statistici. Svaki drugi aktivni poslovni subjekt nije imao niti jednog zaposlenog radnika. Dakle, više od polovine hrvatskog gospodarskog korpusa činili su fantomski gospodarski subjekti. Fantomski subjekti koji su širili neviđenu zarazu nelikvidnosti. Na kraju da rezimiramo kakvi su do sada postignuti rezultati putem reprograma dugova, ali i putem predstečajne nagodbe. Ukupne dospjele nepodmirene obveze na dan 30. travnja ove godine iznosile su nešto više od 37 milijardi kuna što je bilo za milijardu kuna manje nego krajem ožujka ove godine. U istom mjesecu 2011. godine te su obveze iznosile 45 milijardi kuna. Dakle, već po tom smanjenju iznosa vidimo pozitivne pomake u … . / . razini nelikvidnosti. Posljednji službeni podaci govore da su 31. svibnja ove godine razmjeri nelikvidnosti dodatno smanjeni na 36,7 milijardi kuna. Kakav je doprinos Zakona o reprogramu poreznog duga, smanjenju razine nelikvidnosti? Od ukupno 16,5 tisuća podnesenih zahtjeva za reprogram 9,4 milijarde kuna poreznih dugova, pozitivno su riješena 9643 zahtjeva za porezni dug od 4,7 milijardi kuna, dakle za točnu polovicu prijavljenog duga. Pritom je važno naglasiti da je naplata po odobrenim reprogramima vrlo dobro, odnosno iznosi 88% odnosno kako je bio maločas rekao ministar 90%. Kad pak je u pitanju Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi situacija je sljedeća. Od ukupno zaprimljenih 4340 zahtjeva za predstečajnu nagodbu teških 42 milijarde kuna do sada je riješeno oko 3000 zahtjeva, 328 zahtjeva vrijednih preko 7 milijardi kuna riješeno je pozitivno dakle prihvaćeni su planovi restrukturiranja, dok je 2631 zahtjev riješen negativno ili je odbačen, odnosno za njih je automatski pokrenut stečaj s likvidacijom i njihov dug se briše iz evidencije nepodmirenih obveza. Za nekoliko mjeseci nelikvidnost bi se prema procjenama Ministarstva financija trebala smanjiti na razinu između 15 i 20 milijardi kuna za što će naravno opet najviše zasluga imati provođenje projekta predstečajnih nagodbi. Nakon što se do jeseni gospodarstvo očisti, da tako slikovito kažem, od financijskih dubioza i prekomjernih dugova te nakon što se provede restrukturiranje javnih poduzeća i nakon što se sanira zdravstveni sustav steći će se uvjeti za dosljednu i punu primjenu zakonskih odredbi o rokovima plaćanja od 30, odnosno 60 dana. Dakle, kad država kao veliki generator neplaćanja sredi situaciju u svojim redovima i kad proces predstečajnih nagodbi dovede do značajnog smanjenja razine nelikvidnosti tada će se svi morati pridržavati rokova plaćanja ili će za neplaćanje snositi predviđene zakonske posljedice. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Imate jednu repliku na vaše izlaganje. Poštovani zastupnik Dražen Đurović, izvolite.
Hvala. Pa evo zastupnice Jelaš, ja razumijem da svatko od nas treba branit svoju političku poziciju i kad smo u poziciji moramo podupirat Vladu i to je sasvim logično, ali ova razina lažnog i neutemeljenog optimizma koji ste vi danas iznijeli, koja ne počiva u svojoj raspravi, koja zaista ne počiva ni na čemu, mislim da je tvrditi da ćemo kroz nekoliko mjeseci nelikvidnost svesti na 15 do 20 milijardi kuna, da će u sanaciju zdravstva mislim zaista evo živi bili pa vidjeli, riječi vam se pozlatile, ali zaista ne vidim na čemu te teze počivaju, a vidjet ćemo i za par mjeseci kakva će bit nelikvidnost.
Odgovor na repliku,poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Kolega Đuroviću, pa zaista mi je žao što vas nisam nimalo uvjerila. Dakle ja nisam ovo govorila isisajući iz prsta, govorila sam koristeći podatke, podatke Ministarstva financija i podatke Porezne uprave. Dakle ako se tim podacima ne može vjerovat, ja ne znam čemu se može vjerovat. Ja se iskreno nadam da će se to dogoditi.
Hvala lijepa. Na redu je klub HDZ-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Evo pred nama se nalazi praktički treći zakon s kojim se nastoji riješiti rak rana poreznog knjigovodstva, a ne nelikvidnosti jer ako vi nekome nešto oprostite ili netko nekome ne plati u konačnici uvijek ostane onaj tko nije dobio svoje novce i taj u konačnici uvijek ostaje nekom dužan. To je ono kad govorimo o predstečajnim nagodbama. Međutim, ovo što je meni kod ovoga zakona sporno i s tim ću početi, prvo za razliku od onog zakona kad smo govorili o obrtnicima koji su prestali s obrtničkom djelatnošću a ostali su dužni, tamo se jasno u zakonu naznačilo da se radi o otpisu kamata, a da glavnica duga može ići u reprogram, a ovdje čitajući zakon očigledno se kamate ne otpisuju nego glavnica plus kamata ide u reprogram. I sad se postavlja pitanje, tada sam rekao da je onaj zakon nepravedan, onda se postavlja pitanje i sad i ovaj zakon je nepravedan, jer ako nekome opraštate kamate, a on se bavi isto poduzetničkom djelatnošću, a drugom koji ima organizacijski oblik drugačiji njemu ne opraštate kamate nego mu dajete mogućnost da vrati dug u 60 rata. Ako je to drugačije, dakle ako se kamate postigne dogovor o reprogramu brišu, a ostaje samo glavnica onda bi to trebalo naznačit u zakonu. To se iz zakona ne vidi. Dakle u zakonu se govori o ukupnom dugu i zato me zanima čemu razlika jer porezni dužnik je porezni dužnik. Bez obzira na organizacijski oblik gospodarska kriza je pogodila i obrtnike i poduzetnike, ali ako znamo da negdje oko 64% blokiranih poduzetnika su tvrtke bez ijednog zaposlenoga onda vjerojatno oni obrtnici koji su se našli u problemima su baš što se tiče tog zapošljavanja kvalitetniji jer imaju bar jednog i više zaposlenih jer u tom obrtu radi taj obrtnik i možda još netko. Ali kažem, o tome vjerojatno će kasnije zamjenik ministra jasnije odgovorit pa onda ćemo moći o tome raspravljat. Međutim ono što mene naprosto čudi, jer ja sam siguran i to ću ovdje otvoreno reći, da je to iz HDZ-a netko napravio prije 4-5 godina danas bi se protiv njega vodila istraga, bio bi u Remetincu da je napravio ovakvu istu stvar. Ja to ovdje otvoreno kažem jer za taj dug se znalo i prije, međutim nitko se naprosto s obzirom na neke kvalifikacije koje su se radile nije usudio neke stvari napraviti. Jer gledajte, koji razlog je poreznog duga? Ako netko nije platio porez na dodanu vrijednost, a naplatio je sve svoje račune onda nema nikakvog razloga da on ne plati taj porez na dodanu vrijednost. Dakle, on je od onoga kome je učinio uslugu, naplatio taj PDV i ti novci su došli u tvrtku. To praktički nisu njegovi novci, to je samo transmisija između njega. On je taj koji je naplatio taj porez za državu. Ako su neplaćeni doprinosi onda treba vidjeti da li je on isplatio plaće i što se događalo. Dakle, ne mogu se svi porezni dugovi gledati jednako i ne mogu svi imati potpuno isti kriterij. I druga stvar, to ponavljam u ovom Saboru i ponavljat ću stalno. Jedan od razloga za uvođenje OIB-a je bio rješavanje nekakvih lančanih tvrtki gdje se je jedna tvrtka, napravi se dug prema vjerovnicima, napravi se dug prema državi i onda se otvori druga tvrtka i tako se ide u nedogled. Tu je naprosto isto treba napravit analizu da se vidi da li postoji veza između nekih tvrtki koje su u ovom trenutku itekako aktivne i normalno funkcioniraju i rade praktički sa istim osnovnim sredstvima u kojima su nekad radili ovi porezni dužnici. Dakle, i to je jedan od razloga zašto prema ovom zakonu smo dosta oprezni kad govorimo o njemu. I druga stvar, kad sam rekao ono malo prije što bi se dogodilo nama iz HDZ-a ja kad sam postao ministar onda sam u prijedlogu proračuna za 2005. godinu u Zakonu o izvršenju proračuna predložio da se porezni dug može plaćati u deset rata s tim da se na te rate plaća zatezna kamata kolika je bila. Kolegice i kolege, pogledajte u fonogram rasprave pa ćete vidjeti koje optužbe su dolazile tada s lijeve strane. Zato sam rekao ovo što bi se dogodilo da je netko od nas predložio. Dakle, i tada je postojalo onih koji su zbog ovog ili onog razloga došli u probleme, nisu mogli platiti porezni dug. Jasno se sa Zakonom o izvršenju državnog proračuna po točno određenim uvjetima dala mogućnost da ravnatelj Porezne uprave donese rješenje da se nekome da obročna otplata da može porez plaćati u 10 rata s tim da plaća zateznu kamatu koliko je tada bila 15 ili 18%. Tada je to bilo bogohulno. Tada to nije bilo dobro. Međutim, danas je ovo jako dobro i ovo je genijalno. Ono što također trebamo gledati kad se govori o otpisu poreznog duga a to je kolika je imovina onih kojima se otpisuje porezni dug. Jer gledajte, ako je netko napravio nekoliko milijuna poreznog duga, ako je naplatio sve svoje fakture, dakle prema vjerovnicima ako je sve naplatio onda se postavlja pitanje di su ti novci završili. Treba vidjeti kolika je njegova privatna imovina i bez obzira što tvrtka i privatna imovina nisu povezane, ali sigurno ako netko je napravio milijunski dug ima i znatnu imovinu pa prema tome ne vidim razloga zašto bi netko stjecao privatnu imovinu, netko prodavao svoju imovinu da podmiri porezni dug jer imate puno slučajeva gdje su mnogi poduzetnici prodali svoju imovinu, vikendice, brodove, kuće, dali pozajmicu svojim tvrtkama i na takav način rješavali porezni dug da bi se mogli javiti na javne natječaje i sudjelovati u gospodarskim procesima u Republici Hrvatskoj. Jer vi znate da ni na jedan javni natječaj koji raspisuju državne tvrtke i država ne možete se javiti ako imate porezni dug. Dakle, to su sve činjenice u kojima mi živimo i onda moramo vidjeti da li smo pravični prema onima koji su iskoristili sva moguća sredstva da uredno, redovno posluju, da zaštite svoju firmu i ono što je najbitnije da zaštite djelatnike firme. Jer ako vi imate majstora sve ćete poduzeti da ga zadržite, jer danas sutra kad vam krene posao taj posao i firma vam ništa ne vrijede ako ste izgubili te majstore koje ste imali u firmi. Dakle, to su činjenice i istina. I na kraju ispada da ćemo mi nagraditi onih 64% koji su dugovali ukupno negdje oko 63% ukupno blokiranih sredstava su njihova sredstva. To su tvrtke bez i jednog zaposlenog. Sljedećih 27, 28% su tvrtke od 1 do 5 zaposlenog, a prosjek zaposlenih u tih 27% tvrtki je 1,5% i oni vam čine ukupno 93 ili 94 blokiranih sredstava prema podacima FINA-e. Dakle, to je to. E sad, kad govorimo o tome da smo smanjili nelikvidnost za 4 ili 5 milijardi ta nelikvidnost nije smanjena, ona je samo administrativno prebrisana i smanjena temeljem ova tri zakona koja se donose ovdje u ocjeni stanja i osnovnog pitanja koja treba urediti zakonom, te posljedice koje će donošenjem ovog zakona proisteći. Dakle, nelikvidnost se administrativno smanjila i kažem u konačnici će opet bit netko tko neće dobit svoje novce. Definitivno da će država jednim dijelom biti, a isto tako bit će i veliki dio poduzetnika. Sam ovaj zakon po sebi je u principu vrlo jednostavan. On definira tko može pristupiti nagodbi sa Ministarstvom financija i reprogramu. Isto se tako definira koliki je to rok i govori se o kamatnoj stopi. Međutim, vrlo interesantno ako ta kamatna stopa bude kako neki govore 4,5% onda će ta kamatna stopa biti jeftinija od onoga po kojoj se kamatnoj stopi u ovom trenutku država zadužuje. Jer ove zadnje obveznice koje je država izdala na domaćem tržištu ako se ne varam kamatna stopa je 5,8%. Zna se da su trezorci najniža kamatna stopa i to se zna točno iz kojih razloga. Dakle, još jedan zakon koji se donosi koji ima kažem to načelo nepravednosti, jer ne definira one koji su u problemima i koji su u probleme došli stvarno zbog gospodarske i financijske krize koja je zavladala u svijetu, nego je uzela sve u paketu i na takav način će se pokušati administrativno riješiti likvidnost u Republici Hrvatskoj. To je ista priča oko predstečajne nagodbe. Pogledajte što se događa danas. Danas ako netko neće nekome platit samo kaže prijavi me, prijavi se u predstečajnu nagodbu i opet se na žalost javlja jedan lanac neplaćanja u Republici Hrvatskoj. I samo još nešto želim reći, zatezna kamata je bila uvijek i bit će kaznena kamata, ona je za one koji ne ispunjavaju svoje obveze na vrijeme i ona je uvijek bila viša od nekakve bankarske kamate jer ako vam je ta kamatna stopa niža od te bankovne kamatne stope onda vam je jednostavnije neplatiti državi porez jer praktički država se na taj način kreditira, a ne da morate prolaziti sve vratolomije kod poslovnih banaka da dođeš do kredita. Dakle, zakon koji zbog svoje nejasnoće i nedefiniranosti kome se stvarno želi pomoći, da li su to oni poduzetnici koji će biti sutra nekakva gospodarska aktivnost u RH. Kluba HDZ-a ne može podržati ovaj prijedlog zakona.
Hvala lijepa. Poštovani zastupniče imamo prijavljenu replika. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš i njena replika.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Kolega Šuker vi ste u svojoj raspravi rekli da se ovim zakonom rješava rak rana poreznog knjigovodstva, a da se ne rješava likvidnost. Gledajte, kroz ova dva alata, dakle Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi i ovim današnjim Zakonom o reprogramu riješit će se otprilike polovica evidentiranih dugova. Nažalost, ona druga polovica se neće moći naplatiti, država i vjerovnici će ostati kratkih rukava. Dakle, taj drugi dio gospodarstvenika otići će u stečaj i biti likvidiran. Meni je žao što evo vi sad tvrdite da se HDZ-ova vlada nije usudila napraviti ovaj potez koji eto sada radi aktualna Vlada jer ste se bojali da bi to bilo proglašeno kriminalnim djelom. Dakle, ja vas uvjeravam da je to vaše nečinjenje zapravo bio zločin. Dakle, to je bio zločin nečinjenja. Vi ste svojim nepoduzimanjem određenih mjera doveli do toga da se nelikvidnost eksplozivno širila. Dakle, da su u taj jedan začarani krug bili uvučeni i oni dobri gospodarstvenici. Danas su i oni loši i oni nemaju sredstava za plaćanje. Dakle, ilustrirat ću vam to jednim sasvim konkretnim životnim primjerom. Neki dan mi je rekao poduzetnik da je morao zalaufati jedan kompenzacijski lanac da bi podmirio dug za otpad od 2500 kuna. Nije li strašno, on je morao 8 poduzetnika u taj lanac obuhvatiti da bi nakupio 2500 kuna i podmirio dug za otpad. Dakle, doista u Hrvatskoj imamo jednu kulturu neplaćanja koja se je takvom činila 20 godina.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Gledajte kolegice Jelaš, ja neću koristiti teške riječi ali to je svojstvo SDP-a kad nema argumenata. Vidite mene pamćenje još uvijek dobro služi i sjećam se Zakona o dospjelim nenaplaćenim potraživanjima iz ožujka 2002. godine i onda je to važilo do ožujka 2003. pa je imalo produženo. Isto tako tada se govorilo o 22 milijarde nenaplaćeno, efekat toga nije bio niti milijarda kuna, a Porezna uprava se zatrpala i FINA s poslom, kažem krajnji efekt je bio takav kakav je bio. Kad sam govorio o tome što bi se dogodilo nekom ja sam samo rekao, a to možete pročitati u fonogramu rasprave u prijedlogu Proračuna za 2005. i 2006. godinu kako su kolege iz vašeg kluba pa i sadašnji ministar raspravljali o tome kad sam ja u zakon ugradio mogućnost, mislim ja kao ministar tadašnji a ministarstvo i Vlada predložili, dakle mogućnost otplate duga na 10 rata. Dakle, to je bilo bogohulno, katastrofa, podilazit će se ovako, onako i sad vi meni pričate o tome da je bio zločin nečinjenja. Pa mi smo činili neke stvari dakle, ali vi ste bili protiv toga. Međutim, stvar je u tome da sve ono što vi činite je divno i krasno, a sve ono što pokuša netko drugi činiti nije dobro. Ali ono što je najveći problem ovoga svega skupa je vaša zabluda da ste smanjili nelikvidnost. Vi ne možete smanjiti nelikvidnost sa čak manjim obimom novca koji se nalazi u tom novčanom krugu. Ne možete smanjiti nešto. Vi naprosto ako hoćete nešto smanjiti onda morate upumpati dodatnu količinu novca s kim ćete podmiriti obveze. Vi ste administrativno prebrisali nešto. Dakle, vi ste iz poreznog duga smanjili 4 ili 5 milijardi kuna zato što se postigao reprogram. Ako se sutra ti novci naplate neće se naplatiti iz nekog prošlog perioda nego će se naplatiti iz budućeg perioda. Međutim, postavlja se pitanje kako u situaciji kad je zarada sve manja i manja kako će netko u budućim poslovanjima moći podmiriti ovo što nije platio u prethodnim godinama.
Hvala lijepa. U ime predlagateljice poštovani zamjenik ministra financija Boris Lalovac.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa samo odmah kratko na izlaganje gospodina Šukera da odgovorim na neka pitanja. Pa upravo u mome uvodnom izlaganju nisam spominjao samo dva reprograma koja je napravila sadašnja vlast nego i reprogram koji je napravljen i za vaše Vlade. Znači, 2011. godine. Rekao sam čak i brojke. Tako da nije da stojim u vašu obranu, ali je znači reprogram i prije bio i da ne kažem da je identičan reprogram da je zapravo prepoznavanje gdje su bili gospodarski problemi. Tako da u ovome dijelu kada govorite da ga ne želite podržati na taj način zato što netko tko je imao vezana poduzeća je ili nije, znači on je identičan onome reprogramu koji ste vi donijeli 2011. godine. Tako da ako ga nije bilo ni tada nema ni sad, znači nije to razlog jer je identičan u tome dijelu. Ono kada ste rekli da je 4,5%, ne znam da li ste, ja nisam ovdje govorio o 4,5% kamati nego sam govorio o minimalnoj kamati od 6,5%. To je kamata koja je zapravo premija za rizik što sam vam rekao plus uvećana marža prema direktivama EU, odnosno prema komisiji koji će biti amandman. Jer ovakva definicija koja nam je tu nažalost ne može proći tako da je minimalna kamata 6,5%. Znači, ne 4,5%. Dalje, vezano za ovaj dio gdje je pisanje glavnice i kamate nažalost ne možemo, prije je bila mogućnost da se mogla jednokratno kamata, međutim tu smo dobili od komisije da bi to bila potpora i u ovome dijelu reprograma može ići glavnica i kamata. Ne može samo biti, zato i stoji ukupan dug. Znači, ne možemo razdvojiti kamatu iako smo u prošlim dijelovima reprograma to stavljali sada nažalost ne možemo zbog komisije koja bi taj dio da bi otpisali kamatu smatrala potporom to smo se s njima iskonzultirali. I u pravu ste ovaj dio je ukupan dug zajedno s glavnicom i kamatom. Dalje, istina je da je u ovome dijelu nelikvidnosti je taj dio 64% bez zaposlenih ali svaki mjesec ajmo reći analiziram ta poduzeća i uglavnom se radi o građevinskim projektnim kompanijama. I to su veliki problemi i to je jedan dio koji evo i ovaj mjesec kada smo smatrali jer ih pratimo ušli su nam da ne kažem dva mlada dečka sa desetak kompanija koja su kasnije koja smo vidjeli blokirana su dva velika nekretninska biznisa i oni su nam samo ovaj mjesec umjesto da nam se smanji daljnja nelikvidnost ušli sa povećanjem likvidnosti od milijarde kuna. Tako da najveći dio i ovo što ste spominjali tu postoji jedan dio kompanija koji ne posluje ali veliki dio kompanija je nekretninski biznis. I tu moramo naći zajednički nalog, zato smo i rekli njima neće ovaj dio reprograma sigurno pomoći jel oni su taj cjelokupni biznis ako ne možete prodati reaktivirati nekretninu jel ona završena nije završena i zato to zajedno probamo naći s bankama model kod ovih kompanija koji nemaju zaposlene, generiraju veliku nelikvidnost, na koji način odmrznuti te nekretnine jer se radi isključivo o nekretninskom biznisu. Tako kada govorimo o administrativnoj … samo brisanja nije sto samo administrativna mjera brisanja zato što ako vratimo taj nekretninski biznis koji sada je blokiran zapravo mi smo stavili te nekretnine u funkciju, sutra će se koristiti se, plaćat će se porez na njih, porez na promet. Tako da u tom dijelu ne radi se samo o administrativnom nego o velikom dijelu nekretninskog biznisa. I ovo što ste vi spominjali svakako i to sam ja osobno govorio da je sustav OIB-a izvrsna stvar gdje vidite ako se multipliciraju kompanije i ako ste primijetili u mom izlaganju u Zakonu o predstečajnoj nagodbi sam vam rekao da preko milijardu kuna smo obustavili postupka predstečajne nagodbe zato što su postojale došle su ajmo reći provjere da vidimo da li je došlo do toga proboja, ovo što se putem OIB-a on može povezati kod njih smo obustavljen je taj postupak. Tako da mi koristimo svakako OIB i ne bi mogli da tog OIB-a nema ne bi mogli izvršiti to povezivanje, tako da prilikom odobravanja i ovoga reprograma i u predstečajnoj nagodbi kontroliraju se upravo da li su postojale tzv. kružne prijevare jer ne želimo sutra u tom dijelu reprogramirati one koji su pokušali kroz te kružne prijevare ne samo prevariti državu nego i ostale vjerovnike. Tako da se taj dio kontrolira i da je u tom dijelu je svakako značajno pomoglo i korištenje sustava OIB-a. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Poštovani zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine zamjeniče ministra, moj dio rasprave je bio na određeni način da vas isprovociram da kažete ovo što ste rekli tako da kolegica Jelaš vidi da nije bilo zločina nečinjenja. Jer možete se smijati kolegice koliko god hoćete ali ima određeni alati koji su napravljeni da bi Vlada danas mogla raditi ovaj posao. Između ostaloga je to OIB. A kada budete upoznali tehniku OIB-a onda se nećete uopće smijati. Dakle jasno je da nakon otplate od 10 rata koja je bila u Zakonu o izvršenju proračuna kada je gospodarske ekonomska kriza eksplodirala onda je 2011.donesen Zakon o reprogramu. Dakle tek toliko da se ovdje javno kaže da ništa nije počelo 2011.nego da je neko činio neke stvari i prije. Međutim kada se radi o otpisu duga onda ljudi koji se bave financijama ne mogu se nikako složiti da u isti koš budu oni koji se bore da prehrane sebe i svoju obitelj i zaposlene i one koji mešetare. Ali nažalost među ovim neplatišama je puno mešetara i njima nema oprosta. I nije istina da će se aktiviranjem nekretnina ovi novci vratiti natrag. Ne, to je obveza za onaj period prije, a ovi svi porezi koji će doći aktiviranjem nekretnina to su porezi koji bi se tako i tako da nije bilo gospodarske krize platili u budućim vremenima. Zato kažem nama je neprihvatljivo da se ne radi podjela o vrsti poreznog duga i druga stvar drago mi je, a to smo govorili kada je bio onaj prvi zakon kada su se otpisivale kamate da otpis kamata je potpora i da je pitanje kako će biti taj tretman što se tiče Bruxellesa. I logična stvar da od 1.7. Hrvatska se više ne može igrati kako misli na domaćem terenu nego moramo poštivati pravila koja nam jesu. I ponavljam, ne 1/10 milijuna je država platila potraživanja radnicima u stečaju, samo još jednu rečenicu molim vas, za one koji su otvorili novu firmu a radnike su ostavili u staroj firmi gdje nije bilo ništa.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. sada je na redu klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče ministra sa suradnikom, zastupnice i zastupnici. Nakon ove dvije vrlo zanimljive rasprave ja bih rekao jedne bez ljutnje onako rigidno porezničke i ove druge pune optimizma ja bih rekao također bez uvrede bez ikakvog pokrića klub HDSSB-a vrlo jednostavno dakle što se tiče ovog zakona Zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom u ovom prijedlogu kako je napisan će podržati. E sada, sama nelikvidnost takva kakva jest sa 45 na 39 ili možda na 37 milijardi kuna što je smanjena i uopće pitanje pozicije te nelikvidnosti o ukupno po gospodarskoj krizi u kojoj se nalazi RH da li je ta nelikvidnost uzrok gospodarske krize, da li je ta nelikvidnost posljedica gospodarske krize ili da li je ta nelikvidnost jedan kotačić, jedan zupčanik u mehanizmu produbljivanja te gospodarske krize. I sada ovisno o tome s koje pozicije tko gleda taj pojam nelikvidnosti na taj način onda i percipira moguća rješenja. Ako ćemo gledati ovako tvrdo poreznički, ja bih rekao, da tko je dužan nema oprosta, nema reprogram, eventualno ali u cijelosti uz zatezne kamate i na kamate i tu završava, i tu mi završavamo. I onda imamo je li, niz situacija, dakle, ljudi koji su bili neodgovorni u poslovanju i čiji je dug od 100 nečega danas iznosi 1500 nečega. I niti onih 100, niti onih 1500, svi smo mi svjesni nikada vraćeni biti neće već ćemo mi dalje to nastavljati, dalje sa zateznim kamatama na dug od duga se nastavljati. I tako zapravo stalno, stalno taj lanac zatvoreni lanac rasta dugovanja posebno za doprinose i za neplaćeni PDV zapravo stalno povećavati. Zato smo mi kao klub podržali onaj prvi reprogram koji nam se inače puno više svidio bez obzira što on nije bio pravedan. Ali onaj reprogram koji je išao za otpisom kamata bio je zaista poticajan za one koji su bili dužni da u taj reprogram uđu. I bio je jedini način da se iz njih zapravo izvuče, izvuku svi oni napori ili sva ona sredstva koje … [[Govornik se ne razumije.]] imali da uđu u taj reprogram. Ovaj model reprograma gotovo je izvjesno da će polučiti sa vrlo malim rezultatima. Jer ovaj model reprograma znači uključuje reprogram i glavnice i kamata i još kao kredit kamatu na taj kredit što se taj iznos reprogramira. Posve je izvjesno da će ovaj model reprograma polučiti vrlo, vrlo niskim rezultatima i vrlo, vrlo slabim odazivom poduzetnika. Jer svi oni koji su mogli, koji su bili u poziciji su zapravo reagirali na ono što, na onaj prethodni model koji je zaista bio i povoljan za njih. I na neki način za one koji su to mogli otvorio je prostor da uopće prežive i da se uključe dalje u gospodarski život. Svi su svjesni toga i to se bez obzira s koje strane govorilo je li da 15 ili 20 milijardi od tog ukupnog nelikvidnosti je posve izgubljen novac. Nije to novac koji postoji, to je novac koji je postojao međutim, koji se je prelio, prelio je li kroz neplaćanja ili ne podmirivanje doprinosa. Koji se prelio prvo onima koji su ga izuzeli, potom u njihovu privatni imovinu, potom na njihove račune, dijelom u njihovu potrošnju. I tog novca više, ima ga ali više nije dostupan, pa nije dostupan ni poreznoj upravi. Teško da bi bio dostupan i američkoj poreznoj upravi a čisto sumnjam da je više dostupan hrvatskoj poreznoj upravi na način kako ona funkcionira. A u slučaju da porezna uprava pokaže bolju učinkovitost što je pokazala u posljednje vrijeme onda na scenu stupaju hrvatski sudovi koji dalje pokazuju već svoju, kako bih rekao, svoju dugogodišnju posvemašnu neučinkovitost i onda se zapravo manje-više gotovo pa ništa ne dešava. Naravno, ne treba biti pesimista, mi moramo negdje u nekom krugu ići naprijed. I nije sada ovo poziv na nečinjenje. Jer samo na skretanje pozornosti što mi zapravo kada se god vrtimo oko novca zapravo možemo sigurno završavati na problemu nefunkcioniranju sudbene vlasti koja konačno i danas pa i tijekom ove vlasti nije poslala u niti jednom slučaju zapravo jasnu poruku, pa ću to još ponoviti, to sam već govorio, da se krasti ne isplati. Porezna uprava govori ma nemojte krasti, izdajte račune, igrajte nagradne igra. Pa i financijska vlast govore, ma budite pošteni, plaćajte račune. Ali sudske poruke i nekog sudskog pravorijeka kao što ni naravno i u prethodnim godinama, tako ni za ovog mandata još nismo doživjeli da se zaista pokazao da netko tko je mešetario u ovoj državi, netko tko je od ove države krao, netko tko je u ovom lancu ove porezne nelikvidnosti stjecao milijarde, netko od onih 250 milijunaša u Hrvatskoj od kojih sigurno su neki postali milijunaši upravo na račun ovih 37 milijardi kuna da je netko od njih konačno i bio zaista pravosudno sankcioniran. E tu poruku još nismo doživjeli. Također su se spominjale fantomske tvrtke. Pa da fantomi i dalje postoje. Fantomi i dalje žive, nisu fantomi prestali, fantomi su i dalje tu među nama. I te fantomske tvrtke i dalje funkcioniraju i nije taj sustav završio. Taj sustav je i dalje aktivan. I nismo našli mehanizme da taj sustav dokinemo. I dalje, 10.-ta tvrtka po redu, i vi imate lanac tvrtki koje su nelikvidne i s 10.-tom tvrtkom vi ponovno dobivate sve potrebno da bi se uredno javili na javni natječaj, dobivali poslove na javnom natječaju. A porezni ste dužnik u onih prethodnih 9. I taj lanac nije završio. Ne znam kako ga dokinuti ali taj lanac nije stavljen, nije stavljen pod nadzor. Također se spominjala, rekao bih ona nesretna ili ova nesretna sanacija zdravstva koju je Ministarstvo financija sada provelo kroz zaduživanje. Mislim da vi u Ministarstvu financija uopće niste bili svjesni zapravo za što ste digli novac, što ste platili i što ste zapravo, iz čeg ste šupljeg prelili u prazno i kuda je tih nekoliko milijardi otputovalo. Mislim da bi bilo dobro, da bi bilo dobro da se problema jednog resora bavi taj jedan resor a ne da se mjere nižu u nekim vremenima a da zapravo ne znamo zašto ih činimo. Da ne znamo zašto smanjujemo jedan doprinos pa da nam onda na kraju godine u jednom sustavu nedostaju milijarde. Da mislimo da taj sustav ima unutarnje rezerve uštede kojih uopće nema, da mislimo da taj sustav može ostati isti kakav je danas a uopće ne može ostati, on se mora postupno promijeniti i da mislimo konačno da će država u vlasništvu koje su upravo one ustanove koje su najveći generator tog duga biti bolji vlasnik svih onih ustanova koje su manji dužnici, a koje je sada država na sebe preuzela ili kao država će njima bolje gospodariti. Mislim da u tom srazu nesporazuma između Ministarstva financija i Ministarstva zdravlja je nastala jedan potpuno rašomon koji će hrvatske građane vrlo skupo koštati, a Hrvatskoj državi ukupno ne donosi ništa. No da se vratim na kraju na ovaj prijedlog zakona. Žao mi je, vi ste to obrazložili što zapravo nije mogao u ovom krugu ići otpis i kamata, bez obzira što je to nepravedno, eto život je nepravedan, mnoge stvari su nepravedne pa i na kraju legalizacija ova nezakonitost izgrađenih objekata i … na neki način nepravedna prema onima koji su gradili ali donosi rezultat i sigurno bi jedna vrsta otpisa koja bi bila kao one prethodne donijela puno značajniji rezultat nego što će donijeti ovaj otpis. Također bih vas pozvao, ne znam da li postoji prostor, pa barem ako već ulazite u reprogram da ne obračunavate još i kamatu onima koji ulaze u reprogram, ne zbog toga što bi ja sad bilo koga štitio ili bi mi bilo stalo do bilo koga već jednostavno zbog realnosti koja je takva da u ovakvu vrstu programa jednostavno neće ući skoro nitko od nas, onda da će ući zaista zanemariv broj poduzetnika, odnosno da će on ukupno polučiti sa zaista zanemarivim rezultatom. Ali evo što se tiče nas i ovo kao jednu mjera koja nažalost neće puno pridonijeti, ali kao jedna mjera koja će možda eto malo pripomoći još da se možda očuva koje radno mjesto, klub HDSSB-a će podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje prijavljena je replika poštovanog potpredsjednika Milorada Batinića. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Naime, kolega Đuroviću drago mi je da ste podržali ovaj prijedlog zakona jer je dobar. Međutim, ne mogu se složiti u dijelu vaše rasprave kad ste spominjali da određeni postupci završavaju na sudbenoj vlasti i mislim da ću dobro citirati: i na kraju i za mandata ove Vlade sudbena vlast je spora, neučinkovita. Pa možda samo da se podsjetimo, trodioba vlasti je u Hrvatskoj: sudbena, zakonodavna i izvršna. Da li ste ili sam možda krivo shvatio, nadam se da znate da Vlada nema utjecaj na sudbenu vlast. U tom kontekstu je moja replika.
Odgovor na repliku, poštovan zastupnik Dražen Đurović.
Da, da, znam da vlast nema utjecaj na sudbenu vlast, ali ima utjecaja na kreiranje, funkcioniranje i na učinkovitost pravosudnog sustava. Na to sam mislio, nisam mislio na konkretne presude naravno, to je trodioba vlasti.
Dobro. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Srđan Gjurković. Izvolite.
Predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega evo ja sam zapisao ono što ste vi u svom izlaganju iznijeli, kažete prebacivanje iz šupljeg u prazno u smislu plaćanja i saniranja zdravstva i sraz nesporazuma i rašomona između Ministarstva financija i Ministarstva zdravstva. Dakle, ono što je jednostavno u smislu sanacije i plaćanja dugova zdravstvu je da su određeni medicinski preparati i lijekovi kupljeni, potrošeni i bili neplaćeni sa rokovima, ja mislim da je to došlo do nekih 280 dana i onda stvarno ne razumijem izričaj u smislu prebacivanja iz šupljeg u prazno. Pa ovo što mi kontinuirano odnosno hrvatska Vlada, ova koalicija radi da ono što se isporuči kao roba ili usluga da se mora platit i to u rokovima od 30 ili 60 dana, uz naravno sanaciju svih preuzetih otprije obaveza da se saniraju jer to je ono ključno za ili likvidnost ili funkcioniranje pravne države. Prema tome, ovo spominjanje šupljeg u prazno a plaćate nešto što ste kupili i potrošili, ne može bit šuplje u prazno nego doslovno plaćanje dobavljaču roba i to već nakon dugo, dugo rokova koji su prošli.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dražen Đurović.
Pa to se kolega zapravo odnosilo na to što je doprinos za zdravstvo smanjen za 2% bez ikakve projekcije na koji način će se taj sustav racionalizirat i potom je Ministarstvu zdravlja još u proračunu za 2012. uzeto negdje preko milijardu kuna i tu se ukupno radilo o nekoliko milijardi koji se jednostavno pojavljuju kao manjak tog sustava. Dakle, nije bilo nikakvog plana na koji način zapravo taj manjak koji je bilo jasno da će nastajat, a manjak je i prethodnih godina uz ovakav proračun postojao oko milijardu, dvije. Nije bilo nikakvog plana ni koncepcije kako će se taj manjak za koji je bilo posve jasno da nastaje, kako će se on sanirat. I sad kad je nastao praktički post festum, a bilo je jasno da će nastat, u trenutku smanjenja doprinosa za zdravstvo, u trenutku smanjenja proračuna Ministarstva zdravlja sad post festum ćemo podići kredit i na teret poreznih obveznika, uz zaduživanje od nekih 6% mi ćemo zapravo dodatno zaduživat državu za nešto što je bilo posve izvjesno jer ta razina troškova je postojala otprije. Prema tome, zato kažem da iz šupljeg u prazno. Mislim ne može se neka mjera poduzet, a da se ne zna koje posljedice će donijet ni kako ćemo se mi njima prilagodit u vremenu koje dolazi.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika. Na redu je klub HNS-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Srđan Gjurković. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Dakle klub HNS-a podržat će Prijedlog zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom i nakon, kako su moji prethodnici neki rekli, nakon jednog optimističkog odnosno pesimističkog pogleda na ovaj zakon i jednog neutralnog sa podrškom recimo uz ovu podršku kluba HNS-a ovom zakonu, malo se u biti raspravljalo o strani poduzetničke pozicije sa pogledom na ovaj zakon. Dakle, naravno da politika ima svoje stavove. Svaki zakon naravno nikad nije ni idealan ni savršen, ali ono što je ključno koliko ovaj zakon u implementaciji zbog čega on i postoji može donijeti potrebne efekte, a oni su vezani za likvidnost sustava. Naravno, dobrim dijelom sigurno ovaj zakon koji je u najavi Ministarstva financija kao zadnji prijedlog za reprogramiranje dugova je i najavljeno da nakon ovoga nema više reprogramiranja dugova, da u biti onda ide dobrim dijelom apsolutno likvidacija svih onih tvrtki koje nisu u stanju podmirivati svoje obaveze i čišćenje tzv. tvrtki bez zaposlenih što dobrim dijelom i je ono što je i kolega iz opozicije rekao, znači računovodstveno. Ali cijela i je, cijeli cilj ovoga u biti zakona i kompletne porezne reforme, ovo je jedan dio toga, da u biti i računovodstveno i realno ono što je bitno se likvidnost svede na onu razumnu, normalnu mjeru u roku plaćanja 60 dana, a to znači da će dio trebat bit čišćen likvidacijom i brisanjem kao uopće zaduženjem računovodstveno, a jedan dio apsolutno u onom segmentu da se plate porezni dugovi. Dakle, ono što sam spomenuo sa aspekta poduzetnika svakom poduzetniku kojem ovaj zakon pomogne u reprogramu poreznog duga, a naravno pomoć je svima onima koji su u pozitivnoj namjeri radeći na tržištu imajući poslovni rizik, jer poslovni rizik je jedan od osnovnih elemenata poduzetničkog poduhvata je došao u priliku da još jednom osigura mogućnost da tvrtka živi. Dakle, kad govorimo o tri u biti reprogramiranja tri porezna zakona koja su bila za reprogramiranje dugova i broj od 16559 zahtjeva za reprogramiranje znamo da je u predstečajnoj nagodbi sad negdje oko 4 i pol tisuće, negdje 21000 tvrtki je u biti u problemima sa plaćanjima u odnosu sa državom, u odnosu sa vjerovnicima. Znamo da imamo oko 92000 pravnih osoba poduzetnika micro, malih, srednjih, velikih. Znači, to je oko 25% u biti poduzetnika koji su u problemima. Dakle, kad računamo prema evidenciji brojkama i činjenicama da je 25% poduzetnika u problemima samo zato što su se javili, a ima onih što se uopće nisu javili, vjerojatno se neće javiti nego će ići u likvidaciju. Činjenica je da ovakav jedan potez Vlade Republike Hrvatske, odnosno donošenjem novog Sabora Republike Hrvatske, odnosno donošenje novog zakona Sabora Republike Hrvatske izlazi se u susret poduzetnicima i daje im se još jedan prostor da mogu udahnuti zrak, da mogu reprogramirati u odnosu na državu, da im država bude partner jer još je trenutak u kojem se nalazimo u poslu u gospodarstvu, trenutak u kojem nisu završile predstečajne nagodbe. One su dobrim dijelom tijekom, posebno one najveće, a te najveće u biti su i za sobom vukle i nelikvidnost i neplaćanje posebno kooperantima, dobavljačima itd. i dosta se poduzetnika u biti javljalo i govorilo, a što ćemo mi idemo u predstečajnu nagodbu, dugujemo državi, moramo dio otpisat, moramo dio možda dokapitalizirat, nelikvidni smo, povući će nas to nizbrdo. Dakle, sam ovaj zakon u biti osigurava taj prostor da država, Vlada Republike Hrvatske osigura mogućnost da svima onima koji jesu u ovim predstečajnim nagodbama ne čimbenici da su pokrenuli predstečajnu nagodbu, nego njima oni koji su u predstečajnim nagodbama duguju i tu se oni moraju sagnuti, otpisati ili isto dio dokapitalizirati da im Vlada Republike Hrvatske, Ministarstvo financija zahvaljujući ovom Saboru ako se ovaj zakon donese, a vjerujem da hoće osigura taj prostor da im omogući da ono što su uložili, ono šta imaju prava na naplatu a moraju u biti otpisat da kroz bar porezni dug koji su obveznici mogu prolongirati. I to je jedna od ključnih stavki, neću reći priča o ovome zakonu i to je ovaj zakon koji u biti omogućava tu još jednu priliku ali i objektivnu, realnu i potrebitu s obzirom na procese koji se rješavaju sa predstečajnim nagodbama, procese koji se rješavaju sa rješavanjem nelikvidnosti, procese koji se rješavaju kroz i taj Zakon o financijskom poslovanju koji još u punoj mjeri nije stupio na snagu sa plaćanjima od 30 i 60 dana. Prema tome, država, Vlada Republike Hrvatske kao partner nudi mogućnost da olakša u onom segmentu u kojem može, naravno vodeći računa o situaciji da se ovo ne, otpisom kamata ne događa eventualno situacija da se sve to skupa poništava u Europskoj komisiji zbog definiranja potpora. I u tome je u biti cijela bit ovoga zakona da osigurava u biti poduzetnicima u vremenima, u osjećaju Vlade Republike Hrvatske da nije još vrijeme u kojima je likvidnost i financijsko poslovanje u pravom smislu došlo na ono što mi želimo, a to znači plaćanje 30, 60 dana sa ovim predstečajnim nagodbama koji se nisu riješili, da se osigura poduzetnicima baš koji su u tom jednome začaranome krugu i onom dijelu predstečajnih nagodbi kao vjerovnici da im se osigura jedan prostor i to je jedan od onih zakona koji zaista možemo reći da je apsolutno u korist poduzetnika. Naravno uvijek se prihvaćaju i mogu se razumjeti određene kritike da li ovako ili onako, da li ova kamata ili ona kamata, jesu ili uključeni ovi ili oni. Ali ovdje je kolega Šuker jasno rekao da je ovo jednostavan zakon. I ja ću samo i ovo u ime kluba HNS-a reći da ovakvi su u biti zakoni oni zakoni koji su nama potrebni, da su jasni, da im ne treba puno obrazloženja, a u biti da su jako funkcionalni. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Replika poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Da kolega Gjurković ovo je vrlo jednostavan zakon da nema članka 7. A u članku 7. se lijepo kaže tko može pristupiti ovoj nagodbi. I onda je vrlo interesantna odredba da se kaže onaj tko je uredno podmirivao svoje obveze od 1. veljače na ovamo. I sad onaj tko je znao da će ovaj zakon stupiti na snagu si je mogao stvoriti preduvjete, međutim ima ovdje nešto što boli zdrav razum a to je kaže ako si je netko isplaćivao dividende, udjele u dobiti itd. pa možete misliti koliko je to savjestan poduzetnik ako si je isplaćivao dividendu, a da ostaje poreznog duga. Ne da njemu ne bi trebalo reprogramirati dug nego bi mu trebalo kresnuti duplu kamatu.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Srđan Gjurković. Izvolite.
Poštovani kolega naravno da i u ovom jednostavnom opisu, odnosno ograničenju poduzetnicima koji mogu sudjelovati u ovom prolongiranju odnosno reprogramu duga sasvim je jasno da oni koji su izvlačili novac, a duguju porez nisu baš ti koji bi trebali tražiti reprograme duga. Jer, prvo morate platiti sve svoje obaveze što državi, što vjerovnicima pa onda pretpostavljam izvlačiti dobit odnosno stvarati na određeni način sigurno i nelikvidnost izvlačenjem dobiti a neplaćanjem dobavljačima ili neplaćanjem poreza državi i ako je blokiran od strane drugih vjerovnika. Pa sigurno da je to jedan od dobrih uvjeta jer on osigurava da zaista samo tvrtke koje imaju mogućnost za daljnji opstanak mogu se javiti, a oni koji su blokirani od drugih vjerovnika imaju Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi pa se tamo trebaju nagoditi i sa vjerovnicima i sa državom za svoj dug.
Hvala lijepa. Idemo na raspravu kluba Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru i poštovanu zastupnicu Nansi Tireli slušamo.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovani zamjeniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Evo kao što je rekao kolega Gjurković jedan kratak i jasan zakon. Ja definitivno danas imam problema sa svojim razumijevanjem jer meni ovaj zakon nije jasan pogotovo članak 7. toga zakona o kome ću nešto reći malo kasnije, ali bih evo htjela nekoliko riječi u samom uvodu. Kada donosimo ovakve zakone onda sigurno kada ih svatko od nas ide čitati postavi si jedno isto pitanje. Da li se ovaj zakon donosi zbog države, odnosno namirenja poreznih dugovanja u korist proračuna ili ih se donosi uistinu zbog poduzetnika, gospodarske situacije koja je u Hrvatskoj, velike nelikvidnosti u koju su poduzetnici i obrtnici došli i dakle koji je taj razlog? Čuli smo od zamjenika u njegovom uvodnom izlaganju da je primarni interes države spasiti tvrtke od propasti. I da je tome tako ja bih rekla bravo, slažem se, super, konačno smo počeli razmišljati o poduzetništvu, konačno smo počeli razmišljati o modelima koji će nam nekako pomoći da gospodarska situacija bude bolja. Međutim, ono gdje griješimo definitivno jeste to, a to smo već danas čuli u današnjim raspravama što mi ne odvajamo poslovne subjekte. Definitivno bi morali odvojiti one poslovne subjekte koji nemaju zaposlenih, poslovne subjekte koji postoje samo na papiru i negdje u nekakvim registrima i koji su u toku svog poslovanja ostvarili određene porezne dugove koji su kao takvi ostali otvoreni od onih poslovnih subjekata koji su na tržištu desetljeće, dva desetljeća, koji zapošljavaju po desetke ljudi, koji svaki mjesec u svim ovim godinama u državni proračun uplaćuju i poreze i doprinose, ali koji su zbog takve gospodarske situacije i klime koja jeste u Hrvatskoj došli u probleme. Država mora shvatiti da su joj poduzetnici partneri, a prvi tko to mora shvatiti jeste Porezna uprava. Mi danas ovdje govorimo i o kamati, odnosno o referentnim kamatnim stopama i koliko će one utjecati na postotak kamate koje će porezni obveznik plaćati. Ono što me zabrinjava jeste nedavni slučaj u jednoj našoj Poreznoj upravi gdje je zbog zastare i zbog toga što porezna tijela nisu radili posao koji su trebali raditi u zastaru otišlo u dva poslovna subjekta 70 milijuna kuna, a u jednom poslovnom subjektu 80 milijuna kuna. Dakle, u tri poslovna subjekta država je izgubila preko 150 milijuna kuna zbog porezne zastare jer Porezna uprava nije odreagirala. Ono što još više zabrinjava jeste činjenica da šefica tog Poreznog ureda i dalje uredno obavlja svoj posao i da nitko nikome ne odgovara zbog čega smo 150 milijuna kraći u državnom proračunu. I sada donosimo jedan ovakav zakon u čijem članku 7. piše sljedeće pa bih molila evo zamjenika da mi onda to kasnije objasni. Dakle, mi donosimo ovaj zakon sad u 7. mjesecu 2013. i pravo na reprogram imaju oni poslovni subjekti koji imaju nenaplaćenog poreznog duga nastalog do 31. siječnja 20013. godine. Dakle, radi se o nekakvom razmaku od svojih 5, 6 mjeseci zavisi od koga dana gledamo. E sad, kažemo da ovo donosimo zbog poreznih obveznika da bimo im olakšali poslovanje, stavili smo granicu 31.siječnja 2013.do kada mogu imati dug. U roku od 60 dana od donošenje ovog zakona mogu podnijeti zahtjev za reprogram, ali im se zahtjev neće odobriti ukoliko taj porezni obveznik nije bio uredan porezni obveznik nakon 31.siječnja 2013.godine. Po meni bi to ovako mojim blesavim razmišljanjem i zaključivanjem značilo samo jedno, da su svi porezni obveznici morali znati da će se u 7.mjesecu donijeto još jedan reprogram i da su onda bez obzira što su imali dug sa 31.1.veljaču, ožujak, travanj, svibanj i lipanj morali uredno podmiriti odnosno da su morali platiti sve poreze i doprinose koje su za te obveze u tim mjesecima bili dužni da bi sada u 7., 8.ili 9.mjesecu zavisi u tih 60 dana roka koliko predaju zahtjev za reprogram, mogli uopće ući u reprogram. Dakle tu mi stvarno nema nikakve logike. I jednostavno ono što mogu zaključiti jeste sljedeće, da se onda taj reprogram odnosi na nekakve prijatelje koji su već unaprijed u veljači znali da će se mogućnost reprograma donijeti u 7.mjesecu i koji su onda od veljače dalje uredno podmirivali svoje obveze. Evo tu bi molila objašnjenje. I druga stvar koja me interesira jeste ako je blokiran dakle ne može ući u reprogram onaj porezni obveznik koji je blokiran od strane drugih vjerovnika. Dakle ako jedan porezni obveznik radi na tržištu to znači da ima obveze i prema proračunu što se tiče poreza i doprinosa, ali da bi uopće ostvario obvezu plaćanja bilo kakvog poreza i doprinosa morao obavljati nešto, dakle nešto mora raditi. dakle da li je to proizvodnja, da li pružanje usluge, da li je bilo što drugo. Ali da bi obavljao svoju osnovnu djelatnost normalno je da posluje sa nekakvim vjerovnicima. I ako već pričamo o onim poslovnim subjektima koji su zbog gospodarske krize došli do problema onda je za vjerovati da je jedan dio nemogućnosti plaćanja poreznih obveza i doprinosa upravo i taj što imaju nekakav određeni dug prema nekakvim vjerovnicima. E sada ako bimo to išli tumačiti onda ispada da je bitno taj reprogram samo zbog jedne stvari, dakle ja ću ti dati reprogram ako imaš podmirene sve obveze prema svim vjerovnicima ali si evo igrom slučaja državi ostao nešto dužan pa sada ulazimo u reprogram i to ako si od veljače dalje bio uredni platiša. Kako je netko mogao biti uredan platiša ako od države traži reprogram za nekakvo svoje dugovanje? Meni to stvarno nije jasno i tu bi molila objašnjenje. I ono što ću svakako još jedanput evo napomenuti kao i toliko puta do sada donosili smo evo to je treći reprogram na tragu toga da pomognemo poslovnim subjektima, ali ono što stvarno mislim da bi trebalo i da bimo se morali naučiti da bimo morali shvatiti država mora postati poslovni partner odnosno mora biti partner svim poduzetnicima koji ostvaruju i koji doprinose tom nekakvom jačanju gospodarstva u RH, a ne da nam se događa da određeni pravni subjekti budu kažnjeni sa milijunskim iznosima u nekakvom poreznom nadzoru da ih nitko neće primiti, ne želi primiti, da mole da ih se sasluša da bi se vidjelo što bi se i kako moglo napraviti. I mislim kada bimo uspjeli riješiti jedan dio tog našeg vlastitog mentalnog sklopa da shvatimo da nisu svi porezni obveznici lopovi, da nisu svi obrtnici ti koji kradu i varaju državu, da nije ta fiskalna blagajna nužna baš svugdje pod izlikom da moramo uvesti reda u naše financije jer jedino tako možemo, mislim d bi situacija što se tiče poduzetništva, da bi situacija što se tiče naplate poreznog duga itekako bila drugačija iz jednostavnog razloga što bimo se osjećali partnerima, znali da možemo razgovarati, znali da nas se čuje i da bi se onda promptno moglo odreagirati. I još jedanput svi porezni obveznici nisu isti, ima itekako razlika. Mi se moram naučiti razlikovati ne samo mikro-makro i srednje poduzetnike s obzirom na ostvaren dohodak, s obzirom na broj zaposlenika nego isto tako moramo uzeti u obzir i neke druge kriterije, a to je dugoročnost prisustva na našem tržištu, godine koliko se određeni poduzetnik bavi određenim poslom, sve ono što je on u tim svojim silnim godinama rada doprinio toj našoj državi i nama svima zajedno i na taj način moramo početi funkcionirati jer ako tako ne počnemo onda nam uzalud ovakvi reprogrami. Ukoliko smo mi danas rekli ovo je treći i zadnji zbog toga što smo mi rekli da je zadnji ništa se neće popraviti i nijedan porezni obveznik neće zbog toga što smo mu mi rekli više nećeš moći ući u nekakav reprogram moći poboljšati svoje poslovanje da bi on te svoje obveze platio jer zna da više nema mogućnosti ulaska u reprogram. Dakle to su sve neke stvari koje moramo, konačno moramo početi razmišljati o njima i moramo početi kažnjavati ljude koji su u Poreznoj upravi jer sada po ovome u kratko vrijeme imamo situaciju u kojoj se borimo sa fiskalnim blagajnama na tržnicama gdje to opravdavamo pravnom nekakvom sigurnošću, a paralelno s tim otpisujemo 150 milijuna kuna zbog zastare u jednoj Poreznoj upravi. I to je igrom slučaja nešto što je izašlo u novine, nešto što smo mogli pročitati, nešto što znamo a postavlja se pitanje koliko je još takvih predmeta odnosno takvih poreznih dugovanja ušlo u zastaru i o koliko se njih nije pričalo. Reprogram je dobar ali na ovakav način generalizirajući sve osnovne subjekte nerazvrstavajući ih po nekakvoj težini dugoročnosti, po onome kakvi su porezni obveznici, da li dobri, loši ili srednji bili u svom nekakvom poslovanju stavljajući u isti koš firme koje nemaju niti jednog zaposlenog, koje na tržištu ne funkcioniraju već godinama, nego su tu sa nekakvim dugom koji država želi, mora i treba naplatiti sa onima koji uredno posluju i dalje pokušavaju doprinijeti zasigurno nije dobro. I mislim da bismo konačno trebali raditi nekakve analize sa takvim analizama dolaziti a ne pričati o tisućama poslovnih subjekata a u tim tisućama poslovnih subjekata ne vidimo ama baš nikakve razlike.
Hvala i vama. Imamo prijavljeno nekoliko replika. Prvi se javio Damir Kajin, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] sa gotovo svakom riječju koja je ovdje rečena. Svi poslodavci nisu lopovi, svi jednostavno nisu isti. Ja tvrdim da je 90% možda ovih malih poslodavaca i u težoj poziciji od radnika koji rade kod njih. I isto tako se slažem da ovaj Zakon, zakonski prijedlog ne može biti zadnji u nizu. Logika ovog Zakona kada se prijeti da je to zakon u nizu je kako izvući onu zadnju lipu od onih poduzetnika koji su dužnici prema poreznoj upravi. Ovakvi zakoni, ja bih rekao moraju se donašati i ubuduće, u protivnom pitanje je što će naprosto biti. Slažem se isto tako da se, da 31. 1. 2013. mora se protegnuti na današnji dan. Govorimo o ovom članku 7. U protivnom što će se dogoditi? U protivnom se gotovo nikoga neće preprogramirati. Ili gotovo nikoga i svrha Zakona se kao takvoga neće ostvariti. Pa ako ste od 31. 1. 2013. uredno poslovali pa to onda znači da niste nekih velikih problema imali ni do 31. 1. 2013. godine. A opet će se dešavati problemi. I te buduće mi moramo isto kroz neke zakone jednostavno zaštititi. I konačno neka svi shvate da država ništa ne daje. Država pruža još jednu šansu to je bitno. Kako da naplati svoja dugovanja koja joj propadaju. Kako država daje ako naplaćuje kamate od 12%. Pa gdje imate, pa to su zatezne kamate. Pa to nije igra i to moraju shvatiti ljudi i u Ministarstvu financija. Ako netko uzima kamatu od 12% onda ne daje nego gotovo da uništava tvrtku koja plaća tih 12%. I zato apeliram na onu kamatu od 6,5%.
Hvala. Izvolite odgovor Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin, izuzetno mi je bilo drago kada ste rekli da se slažete, ja, inače se rijetko slažemo… … [[Upadica se ne čuje.]] dobro, pa nitko ne traži od države da daje, nije država tu da daje nego država je tu da bude jedan mehanizam ali jedan mehanizam koji će biti pošten prema svima. Ovakvim donošenjem Zakona sa 31.1. i cijelom ovom pričom dalje ne ispada baš da smo prema svim jednaki. Ona si možemo postaviti pitanje zašto je to 31. 1. zašto nije 28. 2.? Zašto nije 31. 3.? Ako već ulazimo u reprogram, ako kao što je pomoćnik, zamjenik rekao da svaki mjesec prate koliko i što se dešava, dakle, zahvaljujući OIB-ima itd. onda to znači da Ministarstvo financija svaki mjesec ima saldo toga koliko njih je ušlo u problem, koliko njih nije uspjelo taj mjesec isplatiti plaću ili doprinose. I to samo znači da svaka tri mjeseca Ministarstvo financija vrlo jednostavno i lako može napraviti analizu što nam se u protekla tri mjeseca dogodilo i tražit razlog zbog čega nam se to dogodilo. Ono što je vrlo bitno jeste to da li poduzetnici postaju isključivi problem ne platiša i da li je nelikvidnost isključivo vezana uz gospodarsku situaciju. Ili postaje netko ne platiša zbog nekih drugih stvari. Zato apeliram na pojedinačni pristup, na pristup partneru. Mi moramo shvatiti da i poduzetniku moramo dati informaciju da on jeste partner porezne uprave i da porezna uprava jeste spremna s njim komunicirati, razgovarati.
Hvala. Sljedeća replika Ivan Šuker. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Tireli, gledajte ovaj članak 7. bi bio dobar i vjerodostojan kada bi imao jednu drugu odredbu jer ovdje se kaže u stavku 3. podstavak 3. ako je blokiran od strane drugih vjerovnika. A što ako je on problem poreznog duga i blokada je od drugih vjerovnika došla zbog toga što njemu netko nije platio. Dakle, takav ne može reprogramirati dug. Jer ako s jedne strane postavljamo da netko ne može pristupiti ovom procesu, dakle, ne može dobiti pozitivno rješenje zato što je njega blokirao nekakav njegov vjerovnik. A što ako je on u te probleme došao zbog toga što njemu netko nije platio. Dakle moramo, tu moramo postaviti gospodine zamjeniče ministra nekakvo načelo pravičnosti. I to je, zato sam rekao u raspravi, da naprosto ni jedan dug nije isti. Svaki dug ima svoju različitost i ne može se generalno, evo ovaj članak 7. najbolje pokazuje kako nejednako gledamo na nekoga. Dakle, meni netko nije platio ja zbog toga nisam platio državi i svojim dobavljačima i ja ne mogu pristupiti reprogramu. A ja recimo nisam nekoga blokirao i taj će moći pristupiti reprogramu zato što je znao da će se ovakav Zakon donesti i onda je prije 10 dana uplatio poreze za proteklih 6 mjeseci. Mislim govorim, banaliziram stvari, ali nažalost može se tako dogoditi kad imate ovako nepreciznu odredbu kad niste definirali na koga se odnosi ovaj zakon. Ponavljam, ako je netko isplatio dividendu ili udio u dobiti o njemu uopće ne treba raspravljat, njemu treba još kresnut kazneni porez ako nije podmirio sve obveze prema državi i ako je ostao nekom drugom dužan. Ali zato postoje onih 64% bez ijednog zaposlenog i to su te tzv. projekt firme koje su nažalost mnoge u ovoj državi zavile u crno.
Hvala. Imamo odgovor, kolegica Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo kolega Šuker, da, slažemo se u tome da tu se otvara jako, jako veliki prostor i da evo sa samo tim jednim člankom vidimo da nismo svi u jednakopravnom položaju što nije dobro. Nije dobro jer mi moramo ukoliko želimo nešto napravit moramo imat tu nekakvu pravnu sigurnost i točno u svakom trenutku moramo znat što nam je činiti, koje su naše obveze, ali isto tako koja su naša prava u odnosu na sve druge poslovne subjekte koji posluju na tom istom našem tržištu. Mi sada pričamo ovdje o vjerovnicima. Ja ću evo iskoristit priliku pa postavit još jednu drugo pitanje. Što kada država iskoristi članak čini mi se 135. Općeg poreznog zakona gdje ide u porezni nadzor poslovnom subjektu, dakle subjektu koji je 20 godina na hrvatskom tržištu, prilikom tog poreznog nadzora blokira povrata predporeza u iznosu od milijun i 2 milijuna kuna jer je poslovni subjekt izvoznik, pod izlikom da sumnjaju kako on neće platit kaznu koja mu bude izašla iz tog poreznog nadzora. I mi ovdje pričamo o reprogramu, gospodarstvu da bismo zadržali radna mjesta i zadržali malo tog gospodarstva i obrta koga imamo. Zato je svaki slučaj sam za sebe. Zbog toga trebamo napravit razliku između poslovnih subjekata tko je tko i tko je što do sada radio. I nisu u poreznoj upravi da ne kažem što da ne znaju s kim imaju posla. Na kraju krajeva i sam ste rekao znamo što je OIB, možemo pogledat nekakvu kronologiju, možemo pogledat tko je bio kakav platiša ili neplatiša i tko je što u državi radio i koliko je platio ili nije platio.
Hvala. Sljedeća replika Srđan Gjurković. Izvolite kolega.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Kolegice, dakle u vašoj raspravi koja je dosta toga obuhvatila vi govorite u biti između ostalog da je ovaj jednostavan zakon, a tražite s druge strane pojedinačni pristup, odnosno selektivni pristup. Ovo je jedan od u biti najboljih zakona koje smo mi po meni imali u Hrvatskom saboru jer on uopće nema dvojbi, po ničemu, a obuhvaća širok spektar poduzetnika sa normalno ograničenjima koji su sasvim jasne da ako je netko izvlačio novac za dobit, a nije platio porez ne može tražit da mu se da reprogram. I drugo, ako je u blokadi onda ga se upućuje, ali to ne piše ali je to valjda logično, na Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi čime u biti on nije u mogućnosti uopće ne samo servisirat svoje obaveze nego je u situaciji da mora ići u predstečajnu nagodbu. Prema tome, jednostavnost ovog zakona je po meni i pokazatelj na koji način bi ubuduće predlagač trebao radit tako da ne ostavlja dvojbe i da ne očekujemo nekakve nove naputke koje bi Ministarstvo eventualno moglo po takvom pitanju, po pitanju zakona i tumačenja mora …. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor, kolegica Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolega Gjurković, nisam ja rekla da je jednostavan zakon, vi ste rekao da je zakon jednostavan, a ja sam rekla da sam glupa i da tu jednostavnost ne razumijem, evo da tako budemo čisti i zato sam pitala da mi se objasni ovaj članak 7. Vi pričate o blokadi vjerovnika, ali tu i jeste problem. Ukoliko pričamo da u reprogram može ići netko tko je imao dug sa 31.3., a sad u 7., 8. ili 9. mjesecu želim ući u reprogram i imam blokiran račun od mog vjerovnika koji me blokirao kad, u 5. mjesecu, u 6. možda. Ja ne mogu ući u reprogram. Dakle to su te stvari koje ovdje nisu do kraja rečene koliko se god vama taj zakon činio jednostavan. I na kraju, od silne te priče koliko je zakon dobar, a trebam nam jer nam treba, nužno nam treba zbog poduzetnika, doći ćemo u situaciju da će vrlo mali broj njih koji jesu sad u problemu moći u biti i iskoristit taj reprogram. I šta smo onda mi napravili, ništa. Zbrku, dodatno razočaranje, dodatnu averziju prema Poreznoj upravi i prema državi i prema svemu onome što se želi napravit jer se radi na način pod izlikom da je sve dobro i lijepo i krasno i onda dođemo na teren i shvatimo da na terenu ništa ne možemo realizirat jer ni sami ne znamo što smo rekli da bi trebalo i kako napravit.
Hvala lijepa. I zaključno, završno u ime predlagatelja, zamjenik ministra Boris Lalovac. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici, zahvaljujem na vašoj raspravi vezano za navedeni zakon. Da, ovdje je većina koja razgovara o ovim slučajevima, razgovara i o pojedinim slučajevima i vjerojatno da svakog poreznog obveznika pitate svatko ima svoje gledište na postupanje dijela Porezne uprave. Ja tu mogu svakoga poslušati i savjetovati, ali ono što od mene kad budete tražili i ako tražite da ne mogu raditi niti želim raditi nikad mimo zakona ni zakonskih akata. Tako da bez obzira na kakve probleme nailazili uvijek ćete moći dobiti podršku i savjet, međutim za pojedina rješenja za pojedine konkretne slučajeve postoje institucije na koji način ih se rješavaju i ako u ovome slučaju što je najvjerojatnije gospođa Tireli uvažena zastupnica govorila i za poreznu zastaru. Svakako uvijek postoje prijave i reagiranja i Državnog odvjetništva i svih onih koji su zapravo ukoliko je u određenom dijelu zakon prekršen i nastala određena zastara za takva saznanja znate svakako ja sam uvijek tu da se informira, a za institucije da djeluju i da se postupaju u tom dijelu, morat će se reagirati oni koji zapravo prema tom redoslijedu i trebaju. Kada govorimo zašto određeni datum 31.1., zašto ne 28.2. zašto ovakav ili onakav datum moram napomenuti da je u ovih godinu i pol dana ovo je treći reprogram. Znači, svatko je koji je mogao u tekućem izvršavanju obveza to izvršiti. Međutim, ono kada i razgovaramo u konačnici sa poduzetnicima kojih mnoštvo i prima u Ministarstvo financija ispada da svaki put imaju samo problem sa Poreznom upravom. Međutim, kada otvorimo širu priču nije to samo potez Porezne uprave, jer to je kratkoročno rješavanje. Onda su problem neplaćanja dobavljača, plaćanja ili ne plaćanja banaka koji uglavnom imaju kažu a banke moramo platiti, inače mi banke uzimaju nekretninu, a Porezna uprava ili drugi nekakvi dobavljači ako dođu na red. Tako da u dosta razgovorima sa poduzetnicima i takvih je bilo rasprava. Ali mi upravo govorimo da je Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi ključni onaj zakon da se kompanija na ispravan način restrukturira. Da li će ovaj reprogram poreznog duga riješiti probleme neće, jer on ne rješava ukupno dugovanje, jer on samo daje predah od kojih hajmo reći, kratkoročni predah ako imate poreznih problema. Međutim, u konačnici, u većini kompanija je, a da ne kažem nemoguće danas u ovo doba nelikvidnosti problema visoke nenaplativosti kredita u banaka, u dobavljačima. Nemoguće da samo su problem sa državom. Znači, problem je cjelokupnog sustava nelikvidnosti, cjelokupnog sustava. I zbog toga je najbolji i cijelo vrijeme i poduzetnike usmjeravamo na financijsko poslovanje Zakon o financijskom poslovanju. Jer to je ona istinska restrukturiranje tog poduzeća kada mu i banka otpiše zatezne kamate, kada mu i dobavljači 30% ili 40% otpišu. I onda je u tome dijelu. Većina njih je padala u zamku da ne kažem reprograma poreznoga duga gdje su samo dobili tri, četiri, pet mjeseci i onda ponovo nakon 5 mjeseci nisu mogli izvršavati svoje porezne obveze. Nisu mogli. Jednostavno to je istina. Tako da i cjelokupno restrukturiranje firme onaj ispravan način. Ovo je još jedan alat gdje poduzetnici se, hajmo reći imali su i strah protiv te predstečajne nagodbe. Zašto? Zato što je to jedna bila novina. Oni nisu znali kako će uopće to funkcionirati taj zakon, u kojem će elementu, kako će on uopće izaći, da li će se uspjeti dogovoriti, bili su u strahu jer je iza toga zakona išao stečaj. Međutim, sada imamo vrlo dobra, da ne kažem izvrsna rješenja gdje imamo jako velik broj kompanija koja je izašla sa pozitivnim rješenjima i sve više i više kompanija ulazi upravo zbog tog načina. I zbog toga iskreno rješavanje reprograma je samo da ne kažem kap u moru. Pravi ispravni put restrukturiranja kompanije je predstečajna, gdje i u tome možete, u Zakonu o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi možete dobiti također ovu dio odgodu i reprograma tog duga i da vam se prilagodi u onom dijelu novčanog tijeka nego što je to ovdje. Ovdje što je bitno kada smo govorili o kamatnoj stopi. Na žalost to sam vam bio rekao jednostavno kamatna stopa će se kretati između tih 6% i 12 ali to je jednostavno po direktivama EU da ne bude se proglasila kao potpora, o tome se govori. Znači, da ne možete preglasiti to kao potporu, u tome i zato nije naša intencija bila da naplaćujemo 12%. I znamo da nitko ne može vratiti tih 12%. Ali ako smo rekli ako može nekakav koleteral da bude 6% u tome dijelu. Znači, nemamo zakonske i tehničke mogućnosti da kažemo da će ili biti beskamatno ili da će biti manje. Ali slažem se da danas kamatnu stopu od 12% svakako teško može itko vraćati, teško može itko vraćati. To se svakako slažem s vama. Ali kažem vam ponovo tu nismo imali mogućnosti, jer se smatra ako je ispod da je potpora. I također, da li će vjerovnik odblokirati. Ništa mu ne znači reprogram poreznog duga ako mu banka i dalje ne želi dignuti tu blokadu, ništa mu ne znači taj reprogram. Ali zato govorimo ako uđe u predstečajnu nagodbu i ako postoji blokada na kompaniji prijavi se firmi u predstečajnoj nagodbi se blokada mora dizati, mora se skidati ta blokada i onda se zajedno sa bankama pregovara i Porezna uprava da pregovaraju da vidimo koji je taj novčani tijek u budućnosti da će to moći kompaniji zadržati. I zato kažemo financijsko poslovanje, iako možda u samom tom nazivu je izgledalo … [[Govornik se ne razumije.]] dosta je odbacivalo ljude što će se dogoditi ako ne uspije. Međutim, pokazalo se da velike kompanije su uspjele i to je poticaj da se na taj način treba restrukturiranje firme. Ovo je jedan od instrumenata ali nije spasonosni, neće dati, znamo da neće dati velike rezultate ali smo htjeli i u tom dijelu koji se nije javio u predstečajnu nagodbu da mu damo još jedan kroz ovaj reprogram jer se jednostavno boji izlaza rezultata njegovog da proba taj dio reprogramirati. Ali na žalost i zato u ovom dijelu je bio i prvi reprogram i drugi reprogram i predstečajna nagodba i zbog toga smo stavili da je u ovoj godini nekako izvršavao obveze jer oni su cijelo vrijeme mogli svaki put doći u Poreznu upravu ili kroz FINA-u reprogramirati taj svoj porezni dug. Mogli su ga raditi i sa 22., 28.2. i 31.3. i prošle godine. Oni svaki dan mogu doći ukoliko imaju problema da ga mogu reprogramirati, ali moraju zadovoljavati zakonske uvjete da mu taj dio duga predstavlja teret da on ne može tekuće izvršavati. Tako da evo, zahvaljujem na vašoj raspravi. Ja vjerujem, znam da vas neće zadovoljiti moj odgovor na vaše pitanje, ali postupanje pojedinih dijelova Porezne uprave kažem vam sve prijave koje dobijem ja ću vas svaki put ću vas saslušati, primiti ali ne mogu ulaziti i ne želim jednostavno u rad drugostupanjskog ili drugih institucija. Postoje u tome dijelu institucije i svatko treba nositi svoj dio odgovornosti ako je napravio grešku u tome dijelu moramo, ali onda moramo raditi na drugim instrumentima i da možda i promijenimo nešto u sustavu ako vidimo da je neki porezni obveznik oštećen, da mu dajemo nekakve druga mehanizme koji je tu štetu napravio i prouzrokovao da on to može na taj način zaštititi svoje poslovanje, znači kroz instrumente zakonodavne vlasti. I ako imate tu prijedloge svakako o tome dijelu uvijek možemo razgovarati. Evo još jednom zahvaljujem i nadam se da ćete podržati ovaj zakon.
Hvala i vama zamjeniče ministra, imamo dvije replike. Branko Vukšić se prvi javio, izvolite.
Uvaženi zamjeniče ministra, gospodine Lalovac. Kažu da su iz poslovanja u neoliberalnom kapitalizmu izbačeni odavno etika i moral. Kaže da novac ne poznaje moral, novac ne poznaje etičnost, a društvo bez etike i društvo bez morala je upravo ovakvo društvo kao što smo mi. Mi smo egzemplar za to. Sad je pitanje kao i kad smo govorili o legalizaciji bespravno sagrađenih objekata rekli smo da je to i pravno i etičko pitanje. Tako je ovo i pravno i etičko pitanje. Recimo što je sa onima koji su prodavali svoju imovinu da bi podmirili sve svoje dugove, da bi mogli platiti porez, da bi mogli obeštetiti vjerovnike jer su se držali etičnosti, moralnosti, plaćali su. Mnogi su isplaćivali dividende, nisu plaćali državi porez [[Upadica: I otišlo u zastaru.]] da ili otišlo u zastaru. Prema tome, ovo je duboko pitanje, ovo nije pitanje redaka ovoga. Ali pošto smo postali neetično i nemoralno društvo vrlo teško je vama sada podvući crtu i ispraviti sve ono što smo krivo napravili u svih 23 godine. Tako da mislim da ovaj prijedlog zakona o naplati poreznog duga neće ništa spasiti u Republici Hrvatskoj.
Hvala. I još jedna replika, Damir Kajin. Izvolite kolega.
Apsolutno slažem se sa svima ovdje u ovoj dvorani da ovaj zakon valja podržati, ovaj zakon je život i ja sam sto posto za. No, ne može biti ovdje kraj. Nakon ovoga zakona morat će doći neki budući zakon. Netko je spominjao neke rokove od 5 mjeseci. Pa ljudi u očaju uzimaju te neke kredite na 5 mjeseci da podmire svoje obveze, a unaprijed znaju da u 5 mjeseci neće ništa napraviti. Ma upropastit će se za 12 ili za 24 naprosto mjeseca. Bolje bi im bilo da zatvore već danas ali eto toliko su pošteni da žele naprosto iza sebe ostaviti čiste račune. Pitali ste da li znamo grešnike? Na primjer ako netko radi jedan rotor u Puli šest, sedam, ne znam koliko mjeseci duže od roka pa nitko ne može raditi i upropašteni su svi oni mali dućančići i one male tvrtke. A šta da radite? Koga da tužite? Hrvatske ceste? Da tuže ne znam grad, da tuže državu, da tuže predsjednika države? Šta će naprosto napraviti? Da, još jedanput će reći. Ovaj zakon valja podržati i između ostalog jer se ovi rokovi ili otplata tih kredita ako se ne varam može servisirati kroz 30 mjeseci ili 36, pardon tri godine. Tako je. Međutim, gdje je problem. Problem je u toj kamati od 6 do 12% pa recimo u Europi da nas naprosto ne uguši. Pa gdje u Europi plaćaju kamatu od 12%? Pa to je kamata kakve niti poslovne banke u Republici Hrvatskoj koje sve drže stranci ne iznosi 12%. Reći ću još jedanput zakon je dobar, pomognimo tvrtkama, ali isto moramo shvatiti. Mali poslovni subjekti nisu veliki, veliki su u nekoj bitno drugačijoj situaciji i imajmo na umu da ovu državu drže mali poslovni subjekti ne samo veliki.
Hvala. Nema odgovora. Zahvaljujem. Zahvaljujem zamjeniku ministra sa suradnikom. Ovime zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ br. 438, rasprava o tekstu zakona je završena. Vlada je podnijela amandmane nakon roka utvrđenog Poslovnikom Hrvatskog sabora. U skladu s člankom 199. Poslovnika Hrvatskog sabora dajem na glasovanje prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade Republike Hrvatske. Molim da se izjasnimo tko je za to? hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da smo većinom glasova, 85 glasova za i 1 glas protiv i 39 suzdržanih, prihvatili prijedlog Vlade da odlučujemo i raspravljamo o amandmanima. Molim predstavnika predlagatelja poštovanog zamjenika ministra financija Borisa Lalovca da obrazloži amandmane. Amandman broj 1.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Amandman broj 1 članak 5. mijenja se i glasi: na reprogramiranu glavnicu poreznog duga sukladno članku 4. ovoga zakona primjenjivat će se osnovna referentna kamatna stopa uvećana za maržu za rizik pojedinog poduzetnika prema pravilima o državnim potporama sadržan u priopćenju komisije o reviziji načina određivanja referentnih i diskontnih stopa. Stavak 2. je prilikom određivanja marže za rizik za pojedinog poduzetnika sukladno priopćenju Komisije iz stavka 1. ovoga članka, uzima se kategorija rangiranja naziva loš-financijske teškoće, a razina kreditnog osiguranja ovisno o ponuđenom instrumentu osiguranja može biti visoka, normalna i niska. Znači ovome amandmanu smo zapravo i tijekom rasprave već u mom uvodnom izlaganju je bio naveden da će biti amandman i gdje se ovaj dio usklađuje sa jedinstvenim izračunima na europskom tržištu gdje je do sada u zakonu postojala referentna kamatna stopa trezorski zapis Republike Hrvatske na 364 dana plus uvećano za maržu. Budući da smo na tržištu Europske unije primjenjujemo jedinstvena pravila i zbog toga ovaj amandman. Kažem, bio je već raspravljen u samom uvodnom izlaganju.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Nitko se ne javlja za raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem amandman Vlade Republike Hrvatske broj 1 na glasovanje. Tko je za amandman? Hvala lijepa. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da smo većinom glasova, 85 glasova za i 40 suzdržanih glasova, prihvatili amandman broj 1 Vlade Republike Hrvatske. Time je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 2 poštovani zamjeniče ministra.
Amandman broj 2 zapravo se odnosi isto kao na amandman broj 1, a vezano je za kolateral. On bi sada glasio ovako: U članku 6. iza stavka 2. dodaju se novi stavci 3. i 4. koji glase: radi ostvarivanja prava na povoljniju kamatnu stopu na reprogramiranu glavnicu poreznog duga sukladno ovom zakonu poduzetnik je u zahtjevu dužan priložiti odgovarajući instrument osiguranja plaćanja. Instrumentima osiguranja plaćanja poreznog duga smatra se neopoziva garancija banke, založno pravo na nekretnini, bianco zadužnica potpisana od strane solventnog jamca platca i jamstvo druge osobe čija imovina odgovara u visini poreznog duga. Znači kamatna stopa može biti povoljnija od ove koja je trenutno, zapravo ukoliko priložite određeni instrument osiguranja plaćanja. Znači do sada je bila ajmo reći jedinstvena, a ovaj način kada imate i nekakav određeni kolateral kamatna stopa može biti niža nego što je trenutno.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu broj 2 Vlade Republike Hrvatske. Poštovani zastupnik Ivan Šuker u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege. Vlada naočigled sa jednom promjenom tehničkom otvara veliko diskrediciono pravo da neko odlučuje tko će i po kakvoj kamatnoj stopi plaćat dug. Logična je stvar ako netko nije podmirio porezne obveze da se on nalazi u stanovitim financijskim problemima i vrlo vjerojatno je da taj vrlo teško može dati kolateral da bi dobio nižu kamatnu stopu kako predlaže Vlada Republike Hrvatske. Prema tome, ovim se otvara mogućnost za velike malverzacije da još kad imate onaj članak tamo gdje vi ne možete dobiti reprogram duga ako je vas vjerovnik blokirao, a istovremeno nitko ne govori o tome da ste vi vjerojatno u probleme došli zbog toga što vama netko nije platio. Prema tome, ovo je druga diskreditirajuća odluka i sad definitivno nakon ovoga klub Hrvatske demokratske zajednice ne može podržati ovaj zakon.
Hvala lijepa. Ima li još prijavljenih za raspravu? Nema. Zaključujem raspravu. Dajem amandmanom broj dva Vlade Republike Hrvatske, tko je za, na glasovanje. Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da smo većinom glasova, 84 glasa za i 38 glasova protiv prihvatili amandman broj dva Vlade Republike Hrvatske. Time je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim dizanjem ruke da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 84 glasa za, 35 glasova protiv i 3 suzdržana glasa donesen Zakon o naplati poreznog duga uzrokovanog gospodarskom krizom u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I prelazimo na: - Konačni prijedlog Zakona o istraživanju i eksploataciji ugljikovodika, drugo čitanje, P.Z.E. br. 366.; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo, Odbor za zaštitu okoliša i prirode. Izvješća ste primili. S nama je u ime predlagatelja zamjenik ministra gospodarstva Alen Leverić sa suradnikom. Zamjeniče ministra uvodno? Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče uvažene zastupnice i zastupnici. Kao što znate u cilju povećanja konkurentnosti na području rudarske djelatnosti u Republici Hrvatskoj te stvaranja preduvjeta za svrhovito i učinkovito gospodarenje mineralnim sirovinama poglavito za istraživanje i pridobivanje eksploatacije ugljikovodika, znači nafte i plina izradio se novi Zakon o rudarstvu koji je usvojen u Hrvatskom saboru. Te slijedom promjena gospodarskog okruženja i sve većeg interesa inozemnih investitora kojemu je u svrhu ulaganja potrebno omogućiti viši stupanj pravne sigurnosti i fleksibilnosti u realizaciji poslovnih interesa, istraživanja i pridobivanja, odnosno eksploatacije ugljikovodika ukazala potreba reguliranja ove specifičnosti, specifične problematike na način koji je definiran i prihvaćen u svjetskoj praksi odnosno izrađen je Konačni prijedlog Zakona o istraživanju i eksploataciji ugljikovodika. Prilikom izrade Konačnog prijedloga Zakona uzeta je u obzir dugogodišnja svjetska praksa prihvaćena u mnogobrojnim zemalja koje uspjeh svoga gospodarstva zasnivaju na eksploataciji ugljikovodika kao i stavovi zemalja članica Europske unije u odnosu na inozemne investitore. U sklopu, u Republici Hrvatskoj je odobreno 60 eksploatacijskih polja ugljikovodika, 13 istražnih prostora ugljikovodika od čega 57 eksploatacijskih polja smješteno je u kopnenom dijelu Republike Hrvatske a od toga na jednom eksploatacijskom polju ugljikovodika skladišti se plin u geološkim strukturama. Dok se tri eksploatacijska polja ugljikovodika nalaze u epikontinentalnom pojasu Republike Hrvatske. Nadalje, u epikontinentalnom pojasu Republike Hrvatske do sada je temeljem tri koncesije izgrađeno, odnosno postavljeno 19 platformi a na 2 eksploatacijska polja ugljikovodik u epikontinentalnom pojasu u 2012. godini pridobivene količine plina iznosile su 1,2 milijarde kubika, odnosno 59% od ukupne pridobivenih količina plina u Republici Hrvatskoj. S druge strane Jadrana u epikontinentalnom pojasu Talijanske Republike je temeljem 40 koncesija izgrađeno, odnosno postavljeno 107 platformi na kojima je u 2012. godini pridobiveno više od 5 milijardi kubika plina. U Republici Hrvatskoj trenutno imamo samo jednog koncesionara za eksploataciju ugljikovodika, znači trgovačko društvo INA, Industrija nafte d.d. Zagreb, odnosno koncesionara podzemnog skladišta plina trgovačko društvo PSP Okoli. Ovim Zakonom daje se mogućnost podjele koncesije na više investitora jer uobičajeno je da zbog visine ulaganja i složenosti samog posla iz eksploatacije u ove vrste ulaze dva ili više investitora odnosno zajedno pa bi koncesija bila podijeljena na sudionike sukladno njihovom udjelu u projektu. Važno je istaknuti da vlasništvo nad cjelokupnom dokumentacijom i svim podacima vezanim za ugljikovodike pripada isključivo Republici Hrvatskoj te investitor ima obavezu čuvanja istih i predaje istih nadležnim institucijama. S obzirom na karakter radova i posljedice koje bi se mogle proizaći iz nepažnje prilikom izvođenja rudarskih radova investitor je tijekom cjelokupnog trajanja ugovora obavezan imati sve propisano osiguranje i dati police na uvid prilikom početka izvođenja samih radova. Značajne novine koje se ovim Prijedlogom, Konačnim prijedlogom Zakona su sljedeće, uvodi se jedinstveni postupak izdavanja dozvole i sklapanje ugovora za eksploataciju. Imamo Ugovor istraživanje i podjele eksploatacije ugljikovodika i Ugovor o istraživanju i eksploataciji uz obavezu plaćanja naknade i poreza odnosno postoji mogućnost kombinacije navedena dva ugovora. Jasno se definiraju ovim Konačnim prijedlogom Zakona obaveze i prava investitora i Vlade Republike Hrvatske. Investitore se omogućuje korištenje zemljišta za izvođenje rudarskih radova uz jednostavniji i učinkovitiji postupak rješavanja imovinsko pravnih odnosa bilo na državnom zemljištu ili u vlasništvu fizičkih ili pravnih osoba. Propisala se jasna obaveza investitora o pridržavanju svih važećih propisa koji se odnose na zaštitu prirode i okoliša, zdravlje i sigurnost ljudi i imovine te sanacije područja na kojem su se izvodili rudarski radovi. Investitori se prilikom potpisa ugovora definirati iznos bonusa i naknade i Zakonom je određeno formiranje Agencije za ugljikovodike i nadležnosti iste, odnosno nacionalnog trgovačkog društva čija bi osnovna djelatnost bilo istraživanje eksploatacija energetskih mineralnih sirovina. Isto tako Hrvatska kao punopravna članica Europske unije u navedeni Konačni prijedlog Zakona implementirana je Direktiva 94/22 europskog, EZ odnosno sve ostale direktive koje se tiču isto skladištenja, skladištenja ugljik dioksida te ostale direktive koje se odnose na istraživanje i eksploataciju ugljikovodika. Isto tako Zakonom o istraživanju i eksploataciji ugljikovodika i donošenjem odgovarajući propisa iz materije istraživanja eksploatacije ugljikovodika te potpisivanje odgovarajućih ugovorima kojima bi se definirala prava i obaveze investitora osigurala bi se pravna sigurnost investitorima koji bi bili spremni u takve projekte uložiti znatna financijska sredstva. A istovremeno bi Republika Hrvatska imala priliku bez većih ulaganja doći do gospodarstvu važnih energetskih resursa. Odnosno Republika Hrvatska preuzima pravnu stečevinu Europske unije u vezi sa geološkim skladištenjem ugljik dioksida. Tijekom rasprave u prvom čitanju u Konačnom prijedlogu Zakona izvršene su određene i nomotehničke i strukturne izmjene stoga evo, toliko od uvodnog dijela. Hvala.
Hvala i vama. Da li u ime Odbora izvjestitelji žele? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U prvom čitanju u ovom Zakonu Klub Hrvatskih laburista iznio je 5, 6 ozbiljnih prijedloga, upozorenja i molbe predlagateljima ili predstavnicima predlagatelja koji su bili tada u dvorani. A u cilju da dobijemo što kvalitetniji Zakon. Vidim sada da u ovom tekstu Zakona za drugo čitanje niti jedno to upozorenje, prijedlog ili sugestija koja je bila davana nije ozbiljno proučena niti ugrađena u tekst. Si postavljam pitanje da li je to zbog nerazumijevanja ili namjere ali doista onda postojanja namjere da zakon bude baš takav kakav je napisan sa nizom opasnosti koje on sa sobom nosi. Osim što ću pokušati bez načelne rasprave nego ću se držati samo pojedinih odredbi predloženog Zakona dali smo i dva amandmana i nadam se da iz Kluba ili redova vladajućih opet nećemo biti optuživani za neprimjerenu raspravu o ponašanju u Hrvatskom saboru jer nećemo imati isto mišljenje kao oni ili predstavnike Vlade. Prvo želim konstatirati da je u trenutku kada je Hrvatska ostala bez INA-e naftaplina svjetski priznate kompanije za istraživanje, eksploataciju nafte i plina i prodajom INA-e MOL-u u Hrvatskoj je praktički prestalo svako ozbiljno istraživanje ugljikovodika. I platili smo za to visoku cijenu mi kao država. A netko se na tome jako obogatio i bogatiti će se i dalje zbog ovakvog Zakona. Pa idemo redom. Članak 6. stavak 4. omogućava agenciji još jednoj od agencija da u svakom trenutku zatraži bilo koje podatke i ili informacije od investitora vezano za ispunjenje obaveza sukladno zakonskim uvjetima. Načelno dosta dobra odredba ali fali niz dodataka i upozoravam da pravo Agencije da zatraži podatke nije jamstvo a cijele, suština naših primjedbi ići će u interesu, smjeru zaštite interesa Republike Hrvatske kada su pitanje rudno bogatstvo. Može doći do prijepora o podacima koje je agencija zatražila. Može doći u prijeporu do toga da li su dati svi ili nisu dati svi podaci koje je agencija tražila. Pravo Agencije da provjerava te podatke koje je dobila nije upisana u Zakon. Nije upisana mogućnost, pravo Agencije da u slučaju spora traže ekspertizu ili vještačenje. Agencija ima pravo zatražiti točka. I dobiti će ono što dobije. Da li postoji prijepor u tim podacima, ništa. A ta Agencija postoji zato da štiti nacionalne interese kako bi mogla provjeravati, nadzirati investitora da li radi u duhu ovoga Zakona i ugovora ne samo o istraživanju nego i o eksploataciji. Moćno oružje države kroz tu agenciju mora biti to da Agencija ima pravo provoditi ekspertize, vještačenje i ulaziti u spor pa i u najmanjoj sumnji da investitor nije dostavio sve te podatke. A što oni i koliko oni vrijede doći ćemo i do toga. Članak 22. stavak 5. definira obvezatni sadržaj ugovora, pa između ostalog u jednoj od mnogobrojnih alineja da je sastavni dio pravo vlasništva nad geološkim informacijama dobivenim u tijeku izvršenja ugovora. I to je dobro. Da se to, da je to sastavni dio ugovora. Međutim, članak 41. i 42. koji malo pobliže objašnjavaju koji su to podaci koji su u vlasništvu Republike Hrvatske i koji 5 godina nikome ne smiju biti otkriveni zbog pomanjkanja vremena, neću ih citirati iz članka 41. i 42. nego ću postaviti sljedeće pitanje. Tko i kako u ime Republike Hrvatske nadzire što sada već koncesionar zna, do kojih podataka je došao? Ovdje piše da ih ne smije otkriti. A sadržaj tih podataka? Dakle, do kojih geoloških podataka je koncesionar došao u vrijeme istražnih radnji? Što je sve otkrio, kakvo, s obzirom na izuzetno veliki razvoj tehnologije mogućnost utjecaja Hrvatske države na čuvanje tih tajni vrijedi samo onda ako će imati mogućnost nadziranja do čega se sve došlo? Hrvatska je na Bloku H1 u Siriji, a informacije o nalazištu vrijednog preko 20 milijardi dolara su bile tajene sve do trenutka kraja 2004., trenutka prodaje INA-e, a znate tko je u ime INA-e i za račun INA-e na tom užasno vrijednom polju, odnosno bloku kako je to ispravnije govoriti, ne znam zašto ne prihvatite taj izraz koji vam geolozi stalno predlažu, radio? Prije nego su počeli pregovori o kupnji INA-e od strane MOL-a to je radila MOL-ova tvrtka iz Budimpešte koja je pomoću EK tehnologije raspolagala sa svim podacima što se tamo nalazi. I Hrvatska vlada o tim podacima nikad nije bila obaviještena niti je ikad javno objavljeno što se u Siriji pronašlo. Ovaj zakon omogućava da usred Hrvatske u Panonu, Jadranu ili na Dinaridima dođemo u istu situaciju da koncesionar od Hrvatske države sakrije pola podataka do kojih je došao i mi ostajemo bespomoćni. Ako nam dakle ta škola nije bila iz Sirije dosta onda idemo u Jadran. Izabela, Sjeverni Jadran i Marica ili Edina i Adžip – ima li Hrvatska država u ovom trenutku sve točne podatke koje imaju talijanski partneri ne samo geološke nego i u količini pri dobivene količine energije, odnosno plina i nafte? To tim više što je u ovom zakonu predviđeno da Državni inspektorat periodično u terminima ugovorenim u ugovoru ima pravo kontrolirati … količinu energije. Još mu se mora valjda dva dana prije najaviti da bi ovi uređaje poštelali da brojke pašu. Dakle, mi i sad na ovim primjerima koje iznosim nemamo mehanizme stalne kontrole i stalnog nadzora niti Rudarskog inspektorata niti ove agencije. Članak 14. govori i precizira u postupku prije raspisivanja natječaja određivanje granica istražnog prostora. To je jedna od najvažnijih stvari tko će i na temelju kojih kriterija na karti Hrvatske ucrtati istražni prostor br. 1., istražni prostor br. 2., br. 3., br. 4., br. 5., 30., 60. I što mislite kada se budu određivali ti istražni prostori za natječaj, a na natječaj ide taj istražni prostor, će to biti rađeno trokutom i olovkom po karti Hrvatske ili temeljem već nekih postojećih podataka o geološkim istraživanjima? A tko sve te podatke za Hrvatsku ima? Hrvatska najmanje, uvjeravam vas da najmanje, a strani partneri najviše. Nekome je to smiješno, netko se može ceriti na to naravno jer nije razgovarao s geolozima koji rade 40 godina na tom poslu i koji su izbušili sve bušotine u Hrvatskoj i koji su Blok H1 u Siriji ostvarili u korist Hrvatske. Koji su 40 godina radili na tome i koji upravo na to upozoravaju da strani partneri imaju više podataka nego Hrvatska država o tome gdje će se ići bušiti. Članak 45. govori o zbrinjavanju CO2, utiskivanju u geološke strukture. Minimum pristojnosti bi bio da zabranimo utiskivanje CO2 koji nije nusprodukt nastao na teritoriju RH da nam se ne dogodi da iz inozemstva dolazi CO2 kojega ćemo u geološke strukture u Hrvatskoj uvrstiti. Takve prepreke u predloženom zakonu nema. Nadalje, kada na jednom istražnom polju netko pronađe ili počne eksploataciju može se dogoditi da 5 ili 10 km dalje postoje ogromna nalazišta koja on nije otkrio. Da li vlasništvo toga što on nije otkrio, a postoji, je njegovo samo zato što ima koncesiju na koncesijsko polje, odnosno istražno eksploatacijsko područje ili to ostaje u vlasništvu RH? To je naš drugi amandman kojega smo dali i smatramo da bi iza članka 19.trebalo dodati novi članak koji bi to regulirao, a upravo ponukan iskustvima iz Sirije. Na tom istom bloku … Amerikanci su imali 6 probnih bušotina i rekli su da tamo nema ničega. Onda je došla INA Naftaplin i samo na tri prve bušotine koje su napravili otkrili rezerve i nalazišta koja su procijenjena preko 20 milijardi dolara. Ako ovaj amandman koji smo ponudili ne bude prihvaćen može se dogoditi da zbog ugovora i koncesijskog prava onaj koji jednom taj ugovor dobio polaže i pravo na nalazišta plina ili nafte koja se naknadno otkriju. Želim vjerovati da ova dva amandmana a pisala ih je struka, ne politika, budu razmotrena od strane stručnjaka, a ne političara. Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti Znanstveno vijeće za naftu i plin je također dala nekoliko prijedloga od kojega ja samo izdvajam da pitanje definiranje visine rudne rente treba biti predmet zakona, ne podzakonskih propisa i oni smatraju dakle vidite takvi populisti poput HAZU i Znanstvenog vijeća za naftu i plin smatraju da bi bilo dobro da se u zakonu definira da ona iznosi između 10 i 20% na pridobivene količine. A ovaj zakon upućuje na to da će odluku o tome donositi ne Sabor kroz zakon nego na prijedlog nekakvog povjerenstva Vlada RH. Rudna renta je bila i bit će tema kao i vodna renta velikih i čestih rasprava ne samo zbog interesa RH nego i lokalne zajednice, lokalne samouprave. to nemojmo smetnuti s uma kada razgovaramo o tome. Ako bez zakonskih kriterija i jasnoće u odredbama propustimo i uđemo u natječaj i sklapanje ugovora bez prava državnih tijela kontrole bilo da se radi o rudarskom inspektoratu ili ovoj agenciji koja će u svakom trenutku imati pravo ne samo zatražiti nego izvršiti provjeru svih podataka u fazi istraživanja i svih podataka i činjenica o fazi eksploatacije, može nam se ponoviti situacija da na temelju procjene eksploatacijske vrijednosti sklapamo dugoročne ugovore kao što smo to napravili za područje sjevernog Jadrana s talijanskim partnerom kada se ugovor sklopljen na procijenjenu vrijednost od 11,6 milijardi kubika, a polje Anamarija završno sa krajem prošle godine samo jedna bušotina je dala 40 milijardi prema službenom brojaču. Oni koji se razumiju u varanju o brojaču kažu to je možda polovina stvarno pridobivene količine jer u ime Hrvatske na toj Anamariji godinama nikog nije bilo i po ovom zakonu na svim istražim poljima i bušotinama nikoga i neće biti. Tu vidimo glavne probleme ovog zakona i smatram da ova dva amandmana koja su dana je minimum stručnosti struke da prihvati i ugradi u prijedlog zakona.
Hvala. Imamo jednu repliku Ivan Šuker. Izvolite kolega Šuker.
Hvala lijepo. Ja mislim da kolega Lesar slažem se s ovim što ste rekli ali mislim da ne možemo uspoređivati neka vremena. iskreno govoreći da možda tada nije sklopljen ugovor s ENI-jem mi vjerojatno danas ne bi s obzirom … situaciji bili vjerojatno ne bi imali nijednu bušotinu u sjevernom Jadranu. Međutim ono što je možda najveća kvaliteta tog ugovora je to što smo mi napravili plinovod do Zagreba i što smo praktički napravili infrastrukturno da se Hrvatska može opskrbljivati plinom s više pravaca jer praktički mi možemo koristiti u dogovoru s Talijanima 100% onoga što se izbuši u sjevernom Jadranu. Međutim mi danas nismo u takvoj poziciji, nismo da tako kažem pod mus da moramo nešto napraviti i koristeći to iskustvo što nam se dogodilo u sjevernom Jadranu, koristeći ona iskustva koja smo imali u Siriji u Egiptu i negdje drugdje gdje smo imali uspješnih i neuspješnih stvari mi moramo donijeti zakon da na takav način zaštitimo svoje prirodno bogatstvo jer glupo je reći da međunarodne institucije ne znaju što Hrvatska ima pod zemljom, to je naprosto smiješno. Osobito u vrijeme hladno ratovske podjele Berlinskog zida kada smo bili malo ovdje, malo ondje normalno da im je bilo u interesu kako Hrvatsku mogu kontrolirati i sigurno da imaju sve te podatke, prema tome nemojmo se mi zavaravati da će doći netko na ćoravo u Hrvatsku investirati i … na nešto točno zna što hoće. Prema tom mi i ekološki i gospodarski moramo s ovim zakonom zaštiti svoje interese. Ali kažem ovaj slučaj ENI-INA nam jasno ukazuje da se moramo na drugačiji način ponašati. A isto tako treba reći koji je bio razlog zašto se tada na takav način radilo jer danas smo govorili o Petrokemiji, Petrokemija ne može funkcionirati profitabilno dok nema jeftinog plina.
Hvala. Imamo odgovor kolega Lesar. Izvolite.
Kolega Šuker ja se mogu sa vama složiti jer zapravo moram vjerojatno više znate jer ste sudjelovali u tome ovoj dodanoj vrijednosti ugovora sa talijanskim partnerom. Moguće. Međutim, mi smo tih godina propustili mogućnost da s drugim partnerima rješavamo problem opskrbe plinom naročito recimo izgradnjom još barem dva potrebna skladišta za skladištenje plina što je prestala bilo kakva rasprava nakon, da, problem novaca. I uvijek ćemo konstatirati da je problem novaca pa je i najjeftinije u naj, kada je plin najskuplji u ogrjevnoj sezoni ga valja onda uvoziti. Ali u pravu ste, nitko izvana neće doći i na ćoravo u Hrvatskoj početi bušiti. Upravo u tome upozoravam. Ako je netko doista toliko naivan da će itko doći i na ćoravo početi bušiti u 21. stoljeću, podatke imaju. I na teritoriju sjeverozapadne Hrvatske prije četiri godine taj isti MOL je vršio najmodernija ispitivanja geološke strukture naročito u Međimurju. Bili su tamo prisutni tri mjeseca. I u Baranji. I u Baranji. I tornjeve … [[Govornik se ne razumije.]] Pa mogu sada na karte Hrvatske nacrtati. I zato pitam, određivanje granice istražnog prostora koliko će to koštati, koliko će to vrijediti kada neki činovnik na karti bude određivao upravo ta granica, granica istražnog prostora. To je ono čega me je užasno strah.
Hvala. U ime Kluba SDP-a Igor Rađenović. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvaženi zamjeniče ministra sa suradnikom. Pa evo sa nešto manje informacija od zainteresiranih subjekata od gospodina Lesara ali sa nešto više povjerenja u struku i dobru volju predlagača da predloži Zakon koji će biti u punom interesu Republike Hrvatske a uvažavajući i vrijeme i da se radi o drugom čitanju, evo dozvolite da u najkraćim crtama dakle iznesem zašto i kako će Klub SDP-a podržati ovaj Prijedlog Zakona. Dakle, svima je, svima je jasno da je na regulaciji energetskog sektora danas a osobito u budućnosti i da bez kvalitetne regulacije i ona koja nas tjera sa dolaskom u Europu ali i zbog vlastitog interesa ali i zbog pronalaženja što je moguće više energetske samodostatnosti jer je zapravo teško zamisliti ekonomski rast Republike Hrvatske bez što je moguće više a kamoli na industrijalizaciju o kojoj maštamo, teško je zamisliti bez kvalitetnije i učinkovitije opskrbe energentima. A dakako najbolje je da te energente nađemo kod sebe jer su onda oni, ne samo zbog blizine i najjeftiniji i najpovoljniji sa svojom količinom. Stoga budući da svih ovih godina, zadnjih godina bilježimo pad proizvodnje i nafte i zemnoga plina, o razlozima ne bih previše govorio, razgovarali smo i kod prvog čitanja, očigledno postoji dobra potreba za ovim Zakonom. Napredak novih tehnologija sigurno da otvara mogućnost da se i na nekad otkrivena ležišta, a eventualno i neka nova stave u komercijalnu funkciju uz poštivanje svih ovih dakle informacija i dakako da mnoge energetske kompanije a to su zaista divovi koji se i sa znanjem i sa a osobito sa novcem ne mogu čak niti mjeriti sa nekim državama pa i našom državom koja je mala. Dakako da se dakle stave ta i tehnologije koje one imaju dakako da je potrebno da tehnologije koje nose da se premosti dakle ta insufincijencija koju objektivno male zemlje imaju i da pokušamo pronaći nešto što je moguće i da i na najsloženijim terenima i uostalom to je i INA dok je bila tako snažna govori o tome koji … [[Govornik se ne razumije.]] je radila u inozemstvu. Ali su se uvijek nalazišta i te velike i tako moćne kompanije rade to u kooperacijama i zajednički. Prema tome zajednički pokušamo pronaći neka nova rješenja. I ta znanja i iskustva koja imaju naši stručnjaci i u ovim institucijama i dobili smo svi klubovi i od sindikata i od mnogih drugih institucija mnoge prijedloge sa stručne prirode, ali mislim da, primjedbe, ali mislim da upravo ta znanja koja ima hrvatski čovjek i hrvatski stručnjak da će koristiti sutra i INI ali možda i nekim drugim kompanijama koje nisu nužno hrvatske ali kada dođu u Hrvatsku budu hrvatske i koriste dakako i rastu ukupnog gospodarstva. Dakle, zaključili smo na prvom čitanju da je dobro da bolje reguliramo to područje i da je ovaj Zakon, bilo je dosta rasprave da li Zakon o rudarstvu, da li u lex specijalis, odabrali smo dakle da donesemo novi Zakon. I da tu moramo dakako voditi brigu dakle i o utrci sa konkurencijom i prilagođavanju zapravo konkurencijama. Pod konkurencijom mislim i na zemlje u samom i bližem i u daljem okruženju. Jer koliko god mi o sebi mislili da smo najveći i najvažniji i najljepši ipak postoji prilična konkurencija na ovom području i bilo bi dobro da i temeljem ovog Zakon privučemo najkvalitetnije investitore kod sebe a da dakako poslije benefita imamo i mi kao zemlja i oni kao kažem u svom core bussniesu dakle u pronalaženju nafte i plina. Stoga rekoh dileme oko toga da li u lex specijalisu ili ne smo razriješili i očigledno oko toga više nema spora. Vjerujem da neće biti ni u diskusijama ostalih klubova. Ono što je bitno da smo i u ovaj Zakon uzeli dakle u obzir dugogodišnju svjetsku praksu onih koji, najbolju svjetsku praksu onih zemalja koje dakle imaju sličnu situaciju i koje i dio svog gospodarskog uspjeha zapravo baziraju na eksploataciji nafte i plina. Spominjana je i Norveška koja je u tom pogledu cilj ali i mnoge druge zemlje. Netko reče ako se dobro sjećam u zadnjoj diskusiji da smo dijelom i prepisali te zakone. Pa ako i jesmo dobro je da smo tako napravili ukoliko su oni zaista najbolja svjetska praksa. Dakle cilj ovoga Zakona biti će omogućiti državi sa jedne strane dobro gospodarenje prirodnim resursima. Ali s druge strane i investitorima treba dati punu pravnu sigurnost i fleksibilnost u realizaciji projekata kada govorimo o ovoj konkurenciji jer inače se oni ovdje neće pojaviti. Najkraće, dakle najznačajnija pitanja govorio je i ministar uvodno, ali ono što je najznačajnije to je praktički uvođenje tog jedinstvenog postupka za izdavanje dozvole i sklapanje ugovora. Dakle, na temelju jednog javnog natječaja u jednom postupku što do sada nije bio slučaj i to je ono što dakle omogućuje transparentnost, omogućuje konkurentnost. Ugovorom definirana jasna prava i obveze. I ono što je bitno vlasništvo nad cjelokupnom dokumentacijom, dakle i svim podacima pripada Republici Hrvatskoj. I sa te strane kažem to je vrlo važan vrlo važna informacija. Oko ovih tajni, oko svega, kolega Lesar je očigledno puno bolje upućen, ali mislim da sa te strane sa ovim ugovorom dovoljno osiguravamo. Naravno, benefit zakona i bolje omogućavanje korištenja zemljišta uz jednostavniji i učinkovitiji postupak rješavanja imovinsko-pravnih odnosa što je kod nas nažalost uvijek problem. Ono što je posebno važno to su maksimalni najveći standardi u zaštiti prirode i okoliša, jasna obveza koja se investitoru propisuje u podržavanju svih važećih propisa koji se odnose na zaštitu prirode i okoliša, zdravlja i sigurnosti ljudi, imovine te potrebe za sanacijom područja na kojem bi se izvodili rudarski radovi. Kažem, prema uvjeravanju struke, a ja struci i predlagaču u tom pogledu vjerujem, ti standardi su viši nego u nekim pa i razvijenijim zemljama od nas i susjedama od nas, od Italije nadalje i mislim da je to dobar put. Možemo ih samo poboljšavati, a ne ići korak dalje. Dakle, cilj ovog zakona je dati šansu da po najvišim, najvećim ekološkim, ali i poslovnim standardima iskoristimo ona bogatstva koja kimamo, da ovaj dakle put koji smo imali prema dole sutra krenemo prema gore u cilju razvoja kompletnog gospodarstva. Imamo sa jedne strane i zakon mora omogućit da potencijalni investitor ostvari svoj interes, ali dakako da sa druge strane ima i punu pravnu sigurnost budući da u ove projekte zaista mora uložiti znatna financijska sredstva kojih Republika Hrvatska očigledno, a i INA i dok je bila u državnom vlasništvu i sad nije imala dovoljno. Prema tome, potrebno je sa te strane osigurati pravnu sigurnost. Što su izmjene, najkraće dakle. Na prijedlog kluba zastupnika članak 9., članak 64., uvažene su primjedbe u tom dijelu, manje primjedbe, manjeg obima. Za članak 40. bio je prigovor i to je bio zapravo najznačajniji prigovor dva najveća kluba i HDZ-a i SDP-a, ali i još nekih kolega i Odbora za gospodarstvo kojim predsjedam. Drago mi je da smo taj članak … sa one financijske strane zaista nije mogao funkcionirati. Prema tome, uvažene su stvari koje su mogle biti uvažene. Bilo je još nekih prigovora, oni nisu ali dobro, ne može nikad biti idealno. Dapače, vjerojatno predlagatelji znaju bolje od nas laika ili barem većine nas laika. Što reći na kraju, nakon dva čitanja mislim da smo uspjeli izbalansirati ovaj zakon i da ovaj zakon ukoliko jest zaista korištenje pozitivnih iskustava onih koji imaju daleko više iskustava od nas, ali i iskustava koje dakle su i na području Republike Hrvatske, ali i zahvaljujući jakoj tvrtci INA-i naftaplinu na području drugima. Ukoliko je ta iskustva uspjela ugraditi u ovaj zakon onda vjerujem da smo uspjeli donijeti dobar zakon, dakako uz punu zaštitu ekološku što je conditio sine quanon svega i da će ovaj zakon omogućiti dakle poticanje investicija u tom pogledu, a onda i gospodarskog zamašnjaka u svakom pogledu, da će osim energetske bilance i energetske samodostatnosti nadamo se i vjerujemo da će potaknuti investicije svakog drugog područja jer zato Hrvatska sposobnosti ima i kroz prenamjenu brodogradnje itd., itd. Još ako nam se posreći da nešto i nađemo, ubodemo što bi narod rekao ili plina ili nafte gdje ćeš veće sreće. Zadnja rečenica, klub SDP-a podržat će ovaj zakon. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba HDZ-a Đuro Popijač. Izvolite kolega Popijač.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolege, zamjeniče ministra. Evo nažalost kao i što je to bilo prilikom prvog čitanja, rasprava o ovom važnom zakonu gurnuta je sad namjerno ili slučajno ali evo događa se zaista u kasno doba, nakon cijelog dana nekoliko važnih zakona i vjerojatno je i samom predlagatelju kao što je i meni i nama žao što ovaj zakon nije dobio priliku da se raspravi u nekakvim svježijim terminima pa da i javnost ima priliku čuti što se to događa i iz razloga što je i on najavljivan kao jedan od praktičkih strateških zakona koji bi trebali osigurati regulativu za nekakav budući gospodarski potencijal koji se eventualno krije i u ovom samom zakonu i u razlogu zbog kojega se donosi. Kao što su to i ranije govornici spominjali, dakle i raspravom u prvom čitanju nastojali smo ukazati i na brojne nedostatke koje sam zakon ima i evo dobro je i zapravo i rijetkost da ste jedan broj tih primjedbi uvažili, da ste nešto i promijenili. Recimo taj bivši članak 40. koji zaista je bio neodrživ i u kojem se radilo o definiciji nekih financijskih obveza investitora, način distribucije dobiti recimo i slično, što je u našem pravnom sustavu izuzetno bogato izregulirano u mnogim drugim aktima i mnogim drugim zakonima. No, iako je taj članak potpuno izbrisan ipak u nekim odredbama ovog zakona i dalje postoje definicije za koje se može u najmanju ruku reći da su dvojbene i ja zaista u ovom kasnom vremenu ću samo spomenuti još neke svari koje čini mi se da nisu dobre ovdje i zbog kojih ovaj zakon ima problema. Tako npr. članak 22. definira tipove ugovora koje će država sklopiti s investitorom i to su ugovori o istraživanju i podjeli eksploatacije ugljikovodika i ugovor o istraživanju i eksploataciji uz obavezu plaćanja naknade i poreza. Što se tiče same tehnike odnosa sa investitorima, partnerima, neki su to i ranije spominjali, ovakav tip eksploatacije nafte i plina u Hrvatskoj je naravno poznat već 40, ako ne i više godina. Dakle tako je radila INA, nešto je i to je i danas ti primjeri u praksi i žive. Evo spominjana je praksa koja se događala na Jadranu, znači zajedničko ulaganje uz onda određen broj godina s kojim se to ulaganje nadoknađivalo, odnosno isplaćivalo u vidu isporuke plina strateškom partneru. A što se tiče naknade, naravno to je postojeća praksa eksploatacije plina i nafte od strane INA-e. No međutim, iz kog razloga se stalno gura u ovaj zakon da će se nečim definirati, ugovoriti plaćanje poreza, odnosno obveza prema državi i svega onoga što država očekuje, odnosno što je u našem pravnom sustavu izregulirano. Dakle, vi ovdje već sugerirate da će možda ovi poslovni subjekti imati drugačiji porezni i sav drugi tretman što se tiče javnih davanja, nego svi drugi poslovni subjekti koji funkcioniraju po zakonima Republike Hrvatske. Da li je to namjerno ili slučajno ja to ne mogu pretpostaviti, ali to može u određenom momentu imati zaista vrlo negativan utjecaj jer će investitor tražiti da ugovori porez jer vi to tako ovdje navodite. Pa kakvi porez on može ugovoriti, oni su vjerojatno i isto tako obveznici svih poreza i davanja kao i svi drugi. Zato napominjem da bi i primjena ovog zakona u tom segmentu mogla imati probleme, pa to pogledajte da li je to zaista nužno ili to možete još uvijek popraviti. Nadalje, zaista ne razumijemo zašto se dozvola za eksploataciju daje ovdje na 30 godina s tim što je i vrijeme istraživanja ulazi u taj period, a u Zakonu o rudarstvu je predviđeno 40 godina. Evo na žalost status i uloga tijela državne uprave i dalje, odnosno daklem i samog ministarstva i predviđene agencije nije doživjela bitnije, odnosno gotovo nikakve promjene i očito da nemate hrabrosti dakle oformiti kada već to radite pravu agenciju, ozbiljnu agenciju za naftu i plin. I ova uloga je zapravo pa neću reći beskorisna, to bi bilo pregrubo i teško. Ali sve to što sad ova agencija je navedena to je moglo raditi ojačano ministarstvo što osobno mislim da ga je trebalo i činiti u smjeru Ministarstva gospodarstva u smjeru energetike i čitavog energetskog sektora, odnosno energetskog dijela gospodarstva. Sama agencija ovdje ima ulogu evo pomoći investitoru, ima nekakve i kontrolne mehanizme. Miješaju se tu uloge agencije i Državnog inspektorata. Jedan set ovih nadležnosti koje se ovdje daju ukazuje na jedno administrativno birokratsko tijelo i ne očitava stvarno ono što agencije za, slične agencije u svijetu rade i kakvu ulogu imaju. Ali moram priznati da se posebno ovdje postavlja pitanje što znači ta nadležnost agencije, dakle iz članka 6. iz stavka 2k. gdje se kaže da agencija podnosi izvještaj Europskoj komisiji o svim općim poteškoćama s kojima se susreću investitori prilikom pristupa ili provođenja aktivnosti traženja provođenja aktivnosti. Tu imate grešku. Istraživanja i/ili eksploatacija ugljikovodika u trećim zemljama na koje im bude ukazano uz poštivanje poslovne tajne. Sad o kojim poteškoćama će to agencija obavještavati Europsku komisiju? Za one investitore koji imaju poteškoće u Hrvatskoj ili ovdje piše u trećim zemljama. Pa za koje je to treće zemlje ova agencija nadležna? Opet imam dojam da je to netko koristio materijal iz nekih drugih zemalja i da nije dovoljno precizno i jasno iščišćeno sve što ne spada u naš evo regulatorni okvir. Provjerite to šta to znači, koje će to izvještaje za probleme u trećim zemljama podnositi agencija izvještaj Europskoj komisiji. Nadalje, ovaj zakon ima svrhu i cilj omogućiti ovo područje maksimalno otvoreno prema potencijalnim investitorima, a koji bi trebali biti i najveće svjetske kompanije. Zato je meni potpuno neshvatljivo kako se čitav članak 8. mogao ovdje naći. Govori se o pravu na sudjelovanje u javnom nadmetanju i ovdje se na žalost ponavlja i ono što se dogodilo i u Zakonu o investicijama i što je nekakva intencija i stalni problem našeg zakonodavstva. Umjesto da se ovakvim zakonima kojim nastojimo poboljšavati investicijsku klimu unapređujemo čitav poduzetnički okoliš mi ćemo sve napraviti kako bi ugurali još dodatna ograničenja još birokratskih obveza. I kako će na primjer … [[Govornik se ne razumije.]] danas se spominje u novinama od vašeg ministra i … [[Govornik se ne razumije.]] i neki drugi veliki svjetski igrači, kako će se moći natjecati ako gledamo ovaj članak 8. tko se ne može natjecati. I piše se da gospodarski subjekti se mogu natjecati, odnosno da se ne mogu oni koji imaju nepodmirena dugovanja s osnova javnih davanja, neplaćanja naknada za eksploataciju mineralnih sirovina, korištenja šuma, šumskog zemljišta, poljoprivrednog zemljišta itd. Kako će ti svjetski igrači dokazivati i kome i za koja javna davanja i u kojoj zemlji svoju vjerodostojnost, odnosno kako će pretpostaviti ove uvjete, kako će ih osigurati na kraju. E onda to nije dovoljno i onda još kažemo koje su sve potvrde potrebne, pa se traži potvrda Porezne uprave, pa Državnog inspektorata da fizička osoba ili pravna osoba nije zatečena u nezakonitom istraživanju mineralnih sirovina. Gdje? U Meksičkom zaljevu, Africi, u Iraku ili gdje ako je to … [[Govornik se ne razumije.]] ili je to domaća pravna osoba koju je formirao … [[Govornik se ne razumije.]] za eksploataciju. Gledajte i onda piše potvrda tijela nadležnog za upravljanje državnom imovinom. Kakve oni veze imaju s tim? Zbog nečega ili itd. Pa tu se moramo odlučiti. E onda dolazi problem EU i tu članak 8. sa stavkom 4. isto ima problema gdje će subjekti koji su, jer mogu i moraju zbog slobode kretanja roba, kapitala i poslovnog nastana, ako je registriran u EU onda mora sve to donijeti od adekvatnih institucija koje postoje u EU. A što ako ne postoje takve? Ako tamo ne postoji nadležno tijelo za upravljanje državnom imovinom kakvu će potvrdu netko iz EU tko je tamo registriran, a želi kod nas raditi, donijeti? Kako? I zato govorim da je opet netko vjerujem želeći štititi, uvijek imamo taj problem, ne znam što, zakomplicira stvar … [[Govornik se ne razumije.]] i praksa zapravo nemogućim i na kraju imamo i problema kakvih imamo da nitko živ ne želi ovdje investirati i doći bilo što raditi. Ovo je zanimljivo naravno područje. Ono će biti predmet interesa ali će u praksi ovo potencijalno bi moglo izazvati ogromne probleme. Evo još nešto što sam uočio i što zaista ovo sve skupa govorim dobronamjerno jer osjećam da bi se tu moglo dogoditi svašta je i evo jedna obveza koju ste ovdje naveli što ja moram priznati ne razumijem kako će se to realizirati. Kaže u poglavlju transport putem cjevovoda i kaže investitor je u okviru izloženja … [[Govornik se ne razumije.]] radova obvezan, to je članak 35., izgraditi lokalni cjevovod kao priključak eksploatacijskog polja s magistralnim cjevovodom a koji će biti u njegovom vlasništvu sukladno uvjetima ugovora. I sad kažemo da ćemo naći nafte na Jadranu. Hoćemo li mi onda graditi cjevovod iz platforme koja će crpiti naftu do čega? Do Krka tamo gdje je prva točka JANAF-ovog jer je on jedini magistralni cjevovod za naftu i tog zapravo centra? Što to, kako ćete to provesti? Za plin mogu pretpostaviti jer je plinski magistralni vod dosta premrežio čitavu Hrvatsku ali ne razumijem gdje će se priključivati oni koji će pronaći naftu u Međimurju evo kao što to Lesar potencira? Znači, da će morati raditi cjevovod ili će i u Jadranu umjesto kao što to ne znam rade u svim morima svijeta pune tankere sa sirovom naftom, ove morate raditi za cjevovod do prvog magistralnog voda. Možda ja to dobro ne čitam, možda ste nešto drugo mislili, možda to je bukvalno ovako shvaćeno a kako ću drukčije? Zakon je zakon. Pa bi to možda isto trebalo razmotriti što to znači. I tako vjerojatno sad još jedna pomnija analiza bi možda i pronašla još silu ovakvih dvojbenih stvari zbog kojih bi implementacija ovog zakona moglo biti problema. I još samo jednu riječ, ne znam zašto je trebalo ovdje stavljati ovaj zakon Poglavlje 3. – trajno zbrinjavanje plinova o geološkim strukturama. Koliko sam se god trudio to nikakve veze sa namjerom ovog zakona nema. Dakle hoćemo CO2 pumpati u prazne ove geološke strukture. Ali koji CO2? Dakle, onaj koji je negdje proizveden i koji je višak vjerojatno. Pretpostavljam da ste morali to riješiti to nekim zakonom zbog EU, niste imali kud pa ste ga natrpali u ovaj. Ali on nema veze sa zakonom koji ima ovakav naziv istraživanje i eksploataciji ugljikovodika jer se ovdje definira način na koji će se davati koncesije za ovu djelatnost. Dobro, ako to negdje treba, treba, ali šteta je bilo gurati to u ovaj zakon jer on je možda mogao imati i još neke kvalitetnije odredbe. Sugeriram, ako je to moguće, da se još jednom ovo pročešlja, da se dobro to izanalizira možda nekim i trećim čitanjem, ništa se neće dogoditi. Vi ovdje pretpostavljate da ćete u roku od godine dana tek formirati agenciju, odnosno do godine dana. Zakon stupa sad na snagu, a agencija će profunkcionirati za godinu dana. A veli ministar da će nafta kako je rekao danas u novinama poteći za dvije godine. Ne bude to išlo, to jednostavno se vremenski ne može napraviti. Zašto ovdje agenciju trebate formirati za godinu dana? Bojim se da upravo iz ovih razloga što ima dosta nedorečenih stvari ovdje, dvojbenih, da nismo spremni podržati ovaj zakon premda on ima dobru namjeru i bilo bi dobro da ga zaista uputimo u treće čitanje da se još jednom to isfiltrira i da se doda nova kvaliteta i dodatna kvaliteta tome. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I u ime Kluba zastupnika HNS-a Petar Baranović. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine zamjeniče sa suradnikom, poštovane kolegice i kolege. Odmah u uvodu da kažem da će klub HNS-a naravno podržati ovaj zakon. Ono što smatramo pozitivnim i to smo istaknuli i tijekom rasprave u prvom čitanju to je da je zbog važnosti ovog zakona dobro što se ovaj zakon donosio po normalnoj proceduri u dva čitanja i razvidno je kad se čita tekst ove završne varijante da su predlagatelji zakona ipak uzeli u obzir dio sugestija kojima se mijenja u jednom dijelu i suština pojedinih članaka, a isto tako su uvažili i određene primjedbe nomotehničke naravi. Za početak potreba za donošenjem ovog zakona prema nama u HNS-u proizlazi iz dvije činjenice. Jedno je činjenica da je Hrvatska energetski ponovno ću ponoviti ovisna zemlja, kao i niz drugih uostalom zemalja u svijetu što nas naravno ne odvraća od namjere da tu bilancu popravimo koliko je to maksimalno moguće i da se poveća proizvodnja energenata u kontekstu ovog zakona radi se o ugljikovodicima. A drugi bitan razlog je što je dosadašnja pravna materija koja je pratila ovu gospodarsku djelatnost pokazala u općem kontekstu rudarstva znači eksploatacije ne samo ugljika nego i rudnih bogatstava, mineralnih sirovina određene manjkavosti odnosno postojeće pravne norme koje smo imali do sada na snazi su stvarale vrlo naglašenu pravnu nesigurnosti zapravo su sve ozbiljnije ulagače odvraćale od namjere da se upuštaju u takvu poslovnu avanturu na području RH. Sama činjenica da se razdvajao postupak natječaja za istraživanje za istražna polja od postupka za eksploataciju dovodila je do pravne nesigurnosti i do situacija koje su bile apsurdne. To je posebno bitno upravo u ovoj subdomeni istraživanja i iz razloga što su istraživanja nafte puno skuplja, odnosno ugljikovodika i zemnog plina puno skuplja, puno zahtjevnija, kompleksnija od recimo relativno jednostavnijih istraživanja kada su primjerice u pitanju mineralne sirovine. Ovaj zakon je tu anomaliju uklonio i mi smatramo da on kao pravni okvir daje puno veću sigurnost budućim investitorima. Postojeće stanje kada je u pitanju istraživanje eksploatacija ugljikovodika u Hrvatskoj 60 eksploatacijskih polja, 13 istražnih, 57 polja na kopnu i 3 polja u epikontinentalnom pojasu dakle ne u teritorijalnim vodama i u onom dijelu nacionalnih granica ali svakako u području proširene jurisdikcije nad kojom Hrvatska ima pravo. I bitan je zakon i bitne su šanse koje proizlaze unapređenjem pravne materije koja ovo prati iz razloga što Hrvatska ima epikontinentalni pojas vrlo velike površine. Radi se o nekih 23 tisuće kilometara četvornih otprilike od koje je veliki dio batimerijski kada su u pitanju dubine izuzetno pogodan za istraživanje. Ono što je još od prednosti ovaj zakon donio to je primjerice mogućnost da se više tvrtki više pravnih osoba više zainteresiranih udruži i da dijele koncesiju. To je bitno s obzirom da i praksa u svijetu pokazuje da je čitav niz takvih slučajeva gdje se zbog kompleksnosti i zahtjevnosti pa i same financijske težine istraživanja udružuje više kompanije. To do sada kod nas nije bio slučaj. U zakon su ugrađene određene odredbe koje štite vrlo jasno interese RH pa ću primjerice tako navesti odredbu da sva dokumentacija i sve ono što proiziđe iz istraživanja postaje vlasništvo RH. Isto tako je jako bitno da se precizno i izričiti zahtjeva garancija financijska u slučaju incidenata koji nisu nažalost nemogući u ovoj djelatnosti, traže se vrlo jasne i garancije i osiguranja u slučaju incidenta. Predviđene su dvije vrste ugovora sa potencijalnim koncesionarima. Oni ugovori koji se baziraju na podjeli dobivenih ugljikovodika kroz fazu eksploatacije u određenim omjerima, a isto tako je moguća i varijanta plaćanja koncesijske naknade i poreza. Spominje se naravno i mogućnost kombiniranog ugovora. Mi u HNS-u smatramo da je ovaj prijedlog zakona u svojim osnovama vrlo sukladan odnosno da prati sve standarde ovakve pravne materije koje su na snazi u drugim zemljama članicama EU, a kako smo od nedavno i mi sastavni dio tog kruga zemalja tako je naravno da i Hrvatska uskladi svoje norme i standarde u ovom području sa standardima drugih članica EU. Naglašavam zadovoljni smo što je predlagatelj zakona prihvatio dio mogući dio sugestija i primjedbi koje su iznijeli i zastupnici i druge stranke a i neki saborski odbori u Hrvatskom saboru. podržavamo ovaj zakon i nadamo se da će kao što je najavio ministar i kao što je najavljuje hrvatska Vlada, a i sam tekst zakona on kroz neko kraće primjerno vrijeme donijeti rezultate. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Sutra ćemo krenuti sa raspravom objedinjenih točaka iz predloženog dnevnog reda 11.i 12. znači: A)Prijedlog godišnjeg izvještaja o izvršenju državnog proračuna Republike Hrvatske za 2012. godinu, pod točkom B B)Prijedlog godišnjeg izvještaja o primjeni fiskalnih pravila za 2012. I točka 12. Izvješće o obavljenoj reviziji Godišnjeg izvještaja o izvršenju Državnog proračuna za 2012. Godinu. Doviđenja do sutra i želim vam ugodan nastavak dana. SJEDNICA PREKINUTA U 19,38 SATI.
Konačni prijedlog Zakona o istraživanju i eksploataciji ugljikovodika, drugo čitanje, P.Z.E. br. 366. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika HNS-a i Klub zastupnika Hrvatskih laburista. Molim predstavnika predlagatelja poštovanog zamjenika ministra gospodarstva Alena Leverića da se očituje o Odboru za zakonodavstvo amandman br. 1.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman br. 2.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman br. 3.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman br. 4.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Iscrpili smo amandmane Odbora za zakonodavstvo. Klub zastupnika HNS-a, amandman.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Klub zastupnika Hrvatskih laburista, amandman br. 1. Poštovani zamjeniče ministra.
Ne prihvaća se budući da je isto već utvrđeno odredbama članka 4. i točkama 5., 10. i 13. odnosno člankom 26. stavka 6.
U ime kluba Hrvatskih laburista poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Ovim novim 20. člankom koji smo predložili … [[Govorniku isključen mikrofon.]]
Priključite se, uključite se.
Štitimo imovinu Republike Hrvatske. Naime, investitoru se dozvoljava eksploatacija ugljikovodika samo iz geoloških slojeva u kojima je prijavio komercijalno otkriće ugljikovodika i koje je potvrđeno. Ima slučajeva da se u razdoblju eksploatacije utvrde rezerve ugljikovodika i u drugim geološkim slojevima koje nakon prijave i potvrđivanja komercijalnog otkrića ugljikovodika trebaju pripadati RH. Mislim da se moglo to uvažiti, molim vas glasovanje.
Molim da se izjasnite o amandmanu br. 1. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista koji Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 2. istog kluba zastupnika, poštovani zamjeniče ministra.
Ne prihvaća se zato što Direktiva Europskog parlamenta i vijeća 2006/60., 2001/80., 2004/35., 2006/12., 2008/1. ne dopuštaju navedeno ograničenje.
U ime kluba podnositelja amandmana poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Pa i ovaj 45. članak koji smo nadopunili zapravo vodi u interesima RH i ovim prijedlogom sprečava se mogućnost zbrinjavanja uvezenog CO2, recimo što bi u utrci za profitom, a što je naglašeno u RH moglo dovesti do ugrožavanja zdravlja ljudi, prirode i okoliša. Molim da se izjasnimo o amandmanu.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnite o amandmanu br. 2. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kojeg Vlada ne prihvaća. Molim tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za i 26 glasova protiv donesen Zakon o istraživanju i eksploataciji ugljikovodika u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Javio se za riječ poštovani Nedžad Hodžić u ime Kluba nacionalnih manjina. Izvolite.