Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Melita Župevc do 12. ure, gospa Polonca Komar, gospa Irena Tavčar, gospa Jasmina Opec, dr. Andreja Črnak Meglič, mag. Barbara Žgajner, gospa Aleksandra Osterman, gospa Ljudmila Novak, gospa Alenka Pavlič, gospod Bojan Starman, dr. Vinko Gorenak, gospod Zvonko Černač, gospod Roberto Battelli, dr. László Göncz do 16. ure, gospod Mihael Prevc od 13. ure dalje, gospod Matjaž Han od 12. do 15.30 ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKLICNEM IN STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev predloga zakona Mateji Pučnik.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v parlamentarno proceduro vložili spremembo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju z namenom čim bolje povezati vzgojno-izobraževalni sistem s potrebami gospodarstva. V zadnjih letih se še vedno srečujemo z nizkim vpisom v poklicne srednje šole. Propad številnih podjetij v zadnjih letih je povzročil upadanje zanimanja delodajalcev za izvajanje poklicnega izobraževanja in hkrati povzročil tudi upad ugleda določenih poklicev. Sočasno se soočamo z veliko strukturno brezposelnostjo mladih in po drugi strani s pomanjkanjem določenih poklicev, ki že kar izginjajo iz regije. Da bi se izognili brezposelnosti mladih ter hkrati zagotavljali tehnološke in obrtne storitve, si želimo znova povezati izobraževalni sistem in gospodarstvo. Obstoječo zakonodajo poklicnega izobraževanja zato želimo nadgraditi oziroma dopolniti, da se ob obstoječem sistemu omogoči še dualni sistem. Dualni sistem kombinira vajeništvo, torej praktično delo v podjetju, in poklicno izobraževanje v šoli, ki predstavlja teoretični del in smo ga v slovenskih šolah pred leti že izvajali, danes pa ga najbolj uspešno izvajajo v Nemčiji in Avstriji. Obdobje, v katerem smo imeli dualni sistem že uveden, je bilo prekratko, da bi lahko zaživel v vsej svoji polnosti, in eden izmed razlogov, da je zamrl, je tudi v uvajanju medpodjetniških izobraževalnih centrov. Šole in medpodjetniški izobraževalni centri sicer ponujajo dober teoretični in tudi del praktičnih znanj, vendar pa je treba priznati, da določenih praktičnih znanj ne bodo mogli nikoli ponuditi v takšni meri, kot to lahko storijo obrtniki in podjetniki v vsakem trenutku. Dijaki bodo lahko nemudoma nadaljevali svoje delo v svoji panogi, ne da bi potrebovali dodatne mesece usposabljanja, ki pomenijo dodatne stroške tako podjetju kot dijakom. Dovolite, da v nekaj točkah predstavim bistvene rešitve, ki jih v zakonu predlagamo. V srednješolsko poklicno izobraževanje torej vpeljujemo dualni sistem poleg sedanjega šolskega modela, tam seveda, kjer je to mogoče. Bistvo dualnega sistema je, da odgovornost za vajenca prevzame delodajalec in tako se vzpostavi kultura vzgajanja dobrega kadra. Vajenci v podjetju imajo najmanj 60 % praktičnega izobraževanja, dijaki v poklicni šoli najmanj 50% in dijaki v štiriletni strokovni šoli najmanj 20 %, saj smo mnenja, da je treba med izobraževanjem vsem dijakom ponuditi čim več praktičnega dela. Vajenec bo lahko po novem tudi odrasla oseba, ki je brezposelna, saj so dodatna znanja veščine in prekvalifikacija nujno potrebni. Vajencu se čas na praktičnem izobraževanju šteje v delovno dobo, kar bo zagotovo dobra stimulacija pri odločanju za poklicno izobraževanje. Zavedamo se, da je zaradi tega treba popraviti in vnesti spremembe tudi v Zakon o delovnih razmerjih, ki bodo zagotovile plačilo prispevkov. Sprva bi za plačilo prispevkov poskrbela država s črpanjem evropskih sredstev, po letu 2020 pa iz lastnih sredstev države približno tako kot za porodnice. Za te spremembe delovnopravne zakonodaje je do uveljavitve zakona še dovolj časa. Zavedamo se, da ima zakon velike finančne posledico, zato postavljamo njegovo uveljavitev v leto 2016. Pri vsem tem pa bo seveda ključnega pomena uspešno črpanje evropskih sredstev. Gospodarstvo je še vedno v trajajoči recesiji in težko izplačuje nagrade za vajence in mentorje. Zato se pretežni del tega za enkrat prenese na državo. Država bi tako do leta 2020 plačevala nagrado vajencem v celoti s koriščenjem evropskih sredstev preko pametne specializacije, nato pa del plača delodajalec in del država. Spoštovani poslanci in poslanke! Glede na to, da imate koalicijski partnerji tako v prejšnji kot tudi v sedanji koalicijski pogodbi zapisano, da je tudi vaš cilj čim bolj tesno povezati izobraževalni sistem s potrebami trga dela in da tudi vi pišete o ponovni vzpostavitvi vajeništva v poklicnem izobraževanju, se na tej točki očitno vsi strinjamo in imamo danes možnost in priložnost, da besede preidejo h dejanjem. Zato poslanskim skupinam predlagamo, da zakon v prvi obravnavi podprejo in da ga v nadaljevanju, če je potrebno, skupaj popravimo, dopolnimo in ga čim prej pripeljemo do uveljavitve. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer doktorju Mirku Pečariču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport.
Spoštovani predsednik, poslanke, poslanci, lep dober dan! Predlagane spremembe Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je vložila skupina poslancev, s prvo podpisanim Jožetom Tankom, obnavljajo zakonsko ureditev vajeništva, tako da v skoraj nespremenjeni vsebini povzemajo poglavje o vajeništvu, kakor je bilo urejeno v Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju v letu 1996. Uresničevanje tega zakona je v letih 1996–2005 nasprotno pokazalo, da tako urejeno vajeništvo ni dosegalo svojih ciljev, zaradi česar je takratna ocena ministrstva, ki ga je vodil doktor Milan Zver, pokazala, da niso bili ustvarjeni ustrezni pogoji na strani delodajalcev, da bi se vajeništvo lahko uspešno razvijalo. Ob tem je treba poudariti, da so bile takratne zakonske rešitve usklajene z Zakonom o delovnih razmerjih, medtem ko je bila ta materija v letu 2013, ko je začel veljati nov zakon o delovnih razmerjih, izločena. Uvedba vajeniškega sistema pomeni v temelju spremenjen odnos do praktičnega izobraževanja, saj se temeljna odgovornost za izobraževanje vajenca prenaša na delodajalca. Zgledi vajeništva, ki ga poznajo tudi druge primerljive države v Evropski uniji, še zlasti pa dualnega sistema, kakršnega poznajo v nemško govorečih državah Srednje Evrope, opozarjajo, da gre predvsem za vprašanje statusa vajenca, ki je izenačen oziroma primerljiv s statusom delavca. Iz tega izhaja tudi zakonska ureditev področja, ki ni povsem šolska zakonodaja. V Evropski uniji poteka obsežna pobuda zlasti Zvezne republike Nemčije, da bi se dualni sistem uveljavil širše tudi v drugih državah članicah Evropske unije, čemur se je tudi naša država pridružila. Izkušnje, ki jih imamo v Sloveniji, kažejo, da je za uspešno delovanje vajeništva potreben predvsem konsenz med socialnimi partnerji in obsežne spodbude s strani javnih sredstev. Pogovori, ki jih je zlasti z organizacijami, delodajalci na delovni ravni opravilo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, so pokazali, da se delodajalci zavedajo pomena dualnega sistema oziroma vajeništva, da pa za enkrat v tem sistemu vidijo predvsem nove obveznosti za delodajalce in stroške, ki jih s tem sistem prenaša nanje, ne pa tudi dodane vrednosti, ki bi upravičila te stroške. Zato pričakujejo obsežne državne spodbude oziroma spodbudo s strani javnih sredstev. Predlagani zakon temelji na prepričanju, da je mogoče s spremembo zakona urediti celotno problematiko vajeništva. V nasprotju s predlagatelji Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport pripravlja predlog zakona oziroma predlog sprememb Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki odpira možnost uvedbe vajeništva, če le bodo izpolnjeni pogoji glede financiranja iz javnih sredstev in če bodo v celoti urejena tudi druga statusna razmerja in iz tega izhajajoče obveznosti delodajalcev in države. Ta koncept je bil tudi dogovorjen v partnerskem dialogu ob pripravi novega socialnega sporazum. Finančne posledice, ki jih predvideva predlagana novela zakona, nimajo realne podlage niti v državnem proračunu niti v sredstvih evropskih kohezijskih skladov. Predlagano besedilo zakona ostaja konceptualno v dosedanjih okvirih, saj opredeljuje pravice dijakov in postopke za izrekanje vzgojnih ukrepov. To je torej drugi del tega predloga zakona. Nasprotno se uveljavlja koncept, da je treba vzgojno ukrepanje in postopke, ki so izrazito pedagoško vprašanje, urejati na ravni šole. Posebej je treba urediti izključitev iz šole, ko gre za omejevanje pravice do izobraževanja, ki je zavarovana z mednarodnimi konvencijami in z ustavo Republike Slovenije. V tem primeru je treba seveda z zakonom opredeliti tiste najhujše kršitve, ki pomenijo omejitev pravice dijaka do izobraževanja. Urediti je treba postopek izrekanja izključitve in samo pravno varstvo. V zadnjem času se na vseh ravneh izobraževalnega sistema zaradi razlogov, ki ne izvirajo iz izobraževanja, ampak iz socialnih stisk mladih in njihovih staršev, kažejo znaki naraščanja tako imenovanega fiktivnega vpisa. Predlagani zakon tudi te problematike ne ureja dovolj podrobno. Gre za zelo občutljivo področje, saj se ne sme zgoditi, da bi zaradi preprečevanja zlorab statusa omejevali svobodo do izobraževanja. Na ministrstvu je zato pripravljen predlog, ki to materijo ureja bolj celovito in podrobno. Glede na navedene argumente Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev. Vlada Republike Slovenije bo v zakonodajni postopek vložila svoj predlog zakona, ki bo uredil predloženo tematiko v širšem sistemskem smislu. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, državni sekretar, sodelavci, kolegice in kolegi! Sredi preteklega leta je Evropska komisija oziroma oba komisarja, pristojna za področji izobraževanja in dela naznanila začetek evropskega zavezništva za vajeništva. Zavezništvo je zamišljeno kot eden izmed ukrepov Evropske unije proti brezposelnosti mladih, njegov namen pa izboljšanje kakovosti in ponudbe vajeništev v Evropski uniji na podlagi široke partnerstva ključnih deležnikov na področju zaposlovanja in izobraževanja. Cilj ukrepa je tudi spreminjanje odnosa do vajeništva obenem pa opredelitev najuspešnejših programov vajeništva v Evropski uniji in oblikovanje ustrezne rešitve za posamezne države članice. Krščanski demokrati na vseh ravneh našega dela opozarjamo, da je v izobraževanju potrebno tesnejše povezovanje teorije in prakse, še posebej v srednješolskem, strokovnem in poklicnem ter na visokošolski ravni. Strokovno, poklicno in srednje šolstvo imajo pomembno vlogo pri razvoju kadrov na razvoj občin, regij in države. Zavzemamo se za povezovanje teorije s prakso ter za doseganje višjih ravni znanja. Posebej se tega zavedamo v zaostreni gospodarskih razmerah, ko še zadnji dvomljivci spoznavajo, da slovenski izobraževalni sistem ne zna in ne zmore odgovarjati na potrebe slovenskega gospodarstva. Po naši oceni je preveč tog in samozadosten ter premalo ciljno odgovarja na potrebe gospodarstva. Ravno zato krščanski demokrati v svojem programu predlagamo razvoj različnih programov strokovnega izobraževanja ter povezovanje šolskega sistema z delodajalci. Predlog zakona, ki je pred nami, gre v smer, da vpeljuje sistem vajeništva ko delodajalec izvaja izobraževanja skupaj s šolo. Vajencu delodajalec in šola pripravita osebni izobraževani načrt, ki podpira tako standarde znanja in kompetence kakor tudi vajenčeve močne učne lastnosti. Vajenec bo tako pridobil kompetence pri praktičnem izobraževanju. Za nas je pomembno tudi dejstvo, da socialno partnerstvo ostaja temelj poklicnega in strokovnega izobraževanja. V državah z uveljavljenimi sistemi poklicnega izobraževanja in usposabljanja, kot so Nemčija, Danska, Nizozemska in Avstrija, je brezposelnost med mladimi nižja. To ugotovitev potrjuje komisija v svojih pregledih zaposlovanja in socialnih razmer v Evropi, ki kažejo, da so vajeništva in pripravništva pogosto odskočna deska za stalno zaposlitev. Ob prebiranju mnenj Vlade Republike Slovenije o predlaganem zakonu kolegov iz SDS pa vidimo, da je Slovenija na tem področju žal še v kameni dobi. Vlada, kljub temu da je Evropska komisija vajeništvo določila za ključni element jamstva za mlade, ki ga je Komisija decembra 2012 predlagala kot del svežnja ukrepov za zaposlovanje mladih, v svojem mnenju predlagane rešitve zavrača in jih označuje za neprimerne za Slovenijo. Glede na nesprejemljivo stopnjo brezposelnosti mladih je nujno, da si odgovorni za izobraževanje in zaposlovanje skupaj prizadevajo za olajšanje prehoda mladih Evropejcev iz šole v poklicno življenje, pravita tudi evropska komisarja. Tako znano to zveni, žal pa trenutna vlada tega poziva ne sliši. Poslanki in poslanca Nove Slovenije bomo Predlog spremembe Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podprli.
Hvala. Magistrica Lejla Hercegovac bo predstavila stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavnici Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju v rednem postopku v prvi obravnavi je predstavila poslanska skupina SDS. V razpravi, ki smo jo imeli na koordinacijskem sestanku in s predstavniki Vlade, smo se dogovorili, da ta zakon vsekakor je en korak naprej v poklicnem in strokovnem izobraževanju ampak, veste, mi se vsi v bistvu zavedamo in želimo, da se vsak zakon naredi v sistemski obliki. Zaradi tega Pozitivna Slovenija tega zakona ne bo mogla podpreti. Hvala.
Hvala tudi vam. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! V Sloveniji danes, ko poslušate mlade, praviloma ne slišite več želja tako, kot so običajno bile skozi vse generacije in so običajne v vseh drugih evropskih državah, ko si mladi postavljajo cilje biti zdravnik, biti dober mehanik, biti karkoli. Mladi se pogovarjajo približno takole: "A ti boš šel v Avstrijo, a vi boste potem šli v Nemčijo?, Ti, ko doštudiram, bom šel v Novo Zelandijo, v Avstralijo ..." In tako naprej. O perspektivah doma praktično ne razmišlja nihče. In ne boste verjeli, na zelo podoben način razmišljajo žal tudi slovenski podjetniki. Ko se pogovarjajo o tem, ali imajo že odprte račune in dodatna podjetja ali pa kar prenesene sedeže podjetij najmanj na avstrijsko Koroško, praviloma zdaj že v Nemčijo, nekateri tudi mnogo dlje. In tako odhaja tisto, kar predstavlja prihodnost vsake države. Sem so dolgoletne vlade tranzicijske levice pripeljale to državo. In eden od načinov, kako preseči to problematiko, je tudi, da se stopi iz izobraževalnega paleozoika, ki je tako značilen za Slovenijo, kjer se vedno nove in nove gore mladih odločajo za gimnazije, potem gredo na študij družboslovja in potem obogatijo vrste nezaposlenih na zavodu za zaposlovanje. Tako približno zgleda povprečen slovenski študij. Pri nas je delež tistih, ki se vključujejo v gimnazije, in delež tistih, ki gredo na visokošolsko izobraževanje, neprimerljivo večji, kot je recimo v sosednji Avstriji. Toda tam pa je zaposlenost mladih neprimerljivo večja, kot je v državi Sloveniji. In očitno je, da je tukaj nekaj hudo narobe. In v Sloveniji je vendarle čas, ko bi lahko nehali odkrivati toplo vodo in se slepiti, da je Slovenija nek briljant, svetovna posebnost, ki lahko vse po svoje ureja, tako kot je tranzicijska levica ves čas dopovedovala lepo Sloveniji in Slovencem, zato da je obdržala svoje monopole, kajti v tem je v resnici vsa igra, zato da se nekatere univerze, nekatere srednje šole krepijo, vse ostalo, kar bi predstavljajo zdravo konkurenco, naj se pa vnaprej uniči. Ravno tako kot na področju podjetništva. Kar je postavila sedanja predsednica vlade kot izhodišče svojega dela, treba je krepiti javno upravo. Pa sem jo že desetkrat vprašal, naj mi pove eno državo na svetu, kjer so s krepitvijo javne uprave razrešili gospodarsko krizo, pa še do danes nisem dobil odgovora, mogoče je bil tisti petkov kongres odgovor na to vprašanje, ampak o tem kdaj drugič. Ko bo njen odhod, bo najbrž ob odhodu lahko povedala, kako je s to zadevo. Povezati gospodarstvo in pa tiste, ki se izobražujejo, je model, ki je v Avstriji uveljavljen, ki ga tam pozna več kot 40 % odstotkov mladih, ki se preprosto izobražujejo kot vajenci v podjetjih, se pri tem seznanjajo z življenjem, dejanskim delovanjem podjetij, se seznanjajo tudi s podjetništvom kot takim in po drugi strani pridobivajo tisto ustrezno znanje, ki ga potem lahko uspešno prodajajo na trgu delovne sile, s katerim lahko normalno živijo. V Sloveniji se porablja gore denarja, s katerimi služijo neki zaslužni profesorjih na nekaterih zelo znanih fakultetah, jih ne bom našteval, zato da se proizvaja študente in potem diplomante, ki preprosto nimajo nikjer nobene zaposlitve. Celo za nekatere poklice, ki sploh nimajo primerjave v svetu in jih ni mogoče nikjer drugje potem zaposliti. In ko postavimo v SDS predlog zakona, ki vendarle to rešuje, rešuje na evropsko primerljiv način, se tudi Evropa kot celota zavzema za uveljavljanje dualnega sistema, za uveljavljanje vajeništva, se vlada postavi na tisto običajno stališče, ki je zgolj odraz političnega prestiža, da ta zakon pa ni dobro pripravljen, da bo vlada nekoč pripravila nek celovit zakon. Ja, dobro jutro, kaj ste pa delali do zdaj? Saj mi smo ta zakon pripravili samo zato, ker smo čakali, da bo vlada prišla s tem zakonom, pa ga ni bilo. Čas pa kaže, da so stvari ne samo pereče, ampak, da je Slovenija pred nacionalno katastrofo. Še enkrat povem, to, kar ste povzročili vi s tem zadolževanjem, ker ste dobesedno v ljudeh uničili vsako perspektivo, ker ste uničili perspektivo podjetništva in zdaj vsi bežijo ven, mladi, mlade družine, podjetniki, vse tisto, kar predstavlja v najbolj pozitivnem pomenu besede elito naroda, in se obenem še oklepati političnega prestiža, to je nekaj, kar morda lahko pove o vas zelo veliko, žal pa pove tudi, kakšna bo prihodnost te države, če se nekaj bistveno, bistveno ne spremeni. In zaradi tega je treba uvesti dualni sistem in ne to kar zavrniti, češ, saj bomo mi nekoč pripravili. Danes je zakon tu, ta zakon je lahko osnova, ta zakon bi lahko amandmirali, samo treba mu je dati možnost, da sploh gre skozi zakonodajni postopek. Zaradi tega ker časa ni več, gospe in gospodje! 28,8 milijarde razlogov je za to, da vam povem, da tega časa ni več. To je namreč 28,8 milijarde evrov dolga, ki ste ga nakopali na glavo samostojne Slovenije. Od tega je približno 20 milijard neto dosežek dveh vlad tranzicijske levice, Boruta Pahorja in Alenke Bratušek. In zato ne reči, da ni denarja. Denar je za vse mogoče in nemogoče neumnosti, ki ste jih počeli, očitno ga pa ni za tisto, kar predstavlja prihodnost države – za uvedbo takega izobraževanja, ki bo evropsko primerljiv, in, kar je bistveno, ki bo povezal gospodarstvo in pa sistem izobraževanja in mlade v enoto, ki bo dajala potem poklice, znanje, znala v mladih spodbuditi tiste kvalitete, ki jim potem omogočajo zaposlitev, najbolje v podjetjih, kjer bi to izobrazbo tudi pridobili. To je model, ki ga Avstrija koristno uporablja, zato je Avstrija bistveno bolj razvita od Slovenije. Tudi to je eden od teh razlogov. To je model, ki ga pozna Nemčija. Slovenija po ustavnopravnem sistemu sodi v rimsko-germanski ustavni prostor. In jasno je, da bi Avstrija, Nemčija morali biti naš zgled. Ampak spet se postavi staro vprašanje. Ja, tisto, kar tam deluje, za Slovenijo ni primerno, morda bomo enkrat nekaj celovito uredili, nekaj drugače. To ni noben argument, gospe in gospodje! Čas teče in časa zmanjkuje. Zaradi tega je skrajni čas, da se uveljavi dualni sistem izobraževanja in da se preusmeri velik del mladih, tistih, ki imajo te kvalitete, ki imajo te sposobnosti, da se jim jih pomaga razviti in da si pridobijo tisto izobrazbo, ki jim bo potem dejansko koristila v življenju, s katero bodo lahko gradili svojo blaginjo in blaginjo države, skupnosti kot celote. Proizvajati orjaško število visokošolsko izobraženih ljudi, ki potem nimajo kam, nekateri celo s tako izobrazbo, ki sploh ni primerljiva s tisto v kateri koli zahodni državi in preprosto tam niso zaposljivi, to nima nobenega smisla, to strahovito veliko stane. Jaz tudi verjamem, da to tistim zaslužnim profesorjem na tistih treh univerzah, za katere trdite, da so zadosti za celo Slovenijo, omogoča zelo, zelo lagodno in zelo, zelo dobro življenje. Ampak ne omogoča pa dobrega življenja tej državi. Ta država potrebuje dualni sistem izobraževanja, da bodo mladi v njej spet videli perspektivo, da bomo izobraževali ljudi za poklice, ki jih država potrebuje, ki jih potrebuje slovensko podjetništvo in gospodarstvo, da bo tudi podjetništvo tudi s tem videlo perspektivo tu in zdaj. Ne da bodo kamorkoli pridemo na teren, ko hodimo s poslansko skupino, podjetniki pripovedovali: "Veste, potem pa dobimo univerzitetno izobražene inženirje, pa mi ne vemo, kaj s temi ljudmi početi. Pridejo iz srednje šole, oni so mogoče nekateri še nekaj uporabni, ampak večina tistega, kar jim pa tam dajo kot znanje, je pa za nas čisto brezpredmetno. Mi rabimo dve, tri leta, da jih ponovno izobražujemo, to grozno veliko stane." Tako približno zgleda v praksi sistem izobraževanja, ko pride izobraženec iz slovenskega tako hvaljenega sistema izobraževanja v podjetje. In to, kar smo zdaj slišali, je bil posmeh. Malo pred tem v besedah, zdaj pa direkten, s strani tistih, ki pač drugače ne znajo razmišljati. Pa pojdite še sami malo in vprašajte podjetnike, kaj si mislijo o tistih, ki pridejo kot direkten produkt iz slovenskega sistema izobraževanja na srednjem ali na visokem šolstvu. Tisto, kar potrebuje podjetništvo, je ljudi, ki jih lahko takoj, ko končajo svoje izobraževanje, polno vključijo v svoj proces, kajti samo na ta način potem tudi oni vidijo tam interes, da se tem ljudem posvečajo. Ne da ve, če bo nekoga poiskal na trgu delovne sile, bo porabil še nekaj let za to, da ga bo usposobil, da mu bo potem lahko normalno delal v podjetju. To je pač samo podvajanje stroškov, in potem je edini smisel, da se to lepo vzpostavi na tisti način, ki očitno že v praksi deluje. Kaj pomeni dve, tri leta dodatnega izobraževanja v podjetju? To je točno tisto, kar je v Avstriji ali pa Nemčiji vajeništvo. Samo da tam nekaj k temu prispeva država, en del tega potem v tistem delu, ki ga ne more opraviti podjetje, opravi tudi šola, in na koncu, ko konča svoje izobraževanje, praviloma tak dijak oziroma vajenec ostane v tistem podjetju, kjer je to izobrazbo opravil. Če se tam izkaže, če se pokaže, da je dober sestavni del tima – in v veliko, veliko primerih je to tako. Ta sistem deluje in je produktiven in ta sistem Slovenija nujno potrebuje. Zato je predlog, ki smo ga dali v SDS, več kot upravičen in skrajni čas je za njegovo uveljavitev.
Hvala. Besedo ima mag. Majda Potrata, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik, spoštovani gospod državni sekretar s sodelavko in sodelavcem, poslanke in poslanci! Preden v osmih točkah naštejem razloge, zakaj Socialni demokrati tega zakona ne bomo podprli, naj zastavim neko uvodno, zelo bistveno vprašanje. V uvodnem poglavju, kjer so navedeni tekstovni razlogi, zakaj SDS predlaga zakon, gre za dobeseden prepis gradiva, ki nam ga je predstavljalo Ministrstvo za šolstvo še v času ministrovanja gospoda Turka. Tukaj se zdaj zastavlja vprašanje, čigava last so predlogi zakona. Ali so to last neke politične opcije ali so to last vlade? Šest strani teksta je dobeseden prepis iz zakona, o katerem govorim. Zdaj se pa lotevam nekega drugega temeljnega razmisleka; nacionalni zakonodaji je prepuščeno, kako bo uredila področje izobraževanja. Res pa ima izobraževanje kot pomembno prioriteto zapisano tudi Evropska unija. Ni mogoče spregledati zahteve Evropske unije o povezovanju izobraževanja in trga dela. Vendar ne kaže spregledati tudi ciljev, ki si jih je postavila Evropska unija o odstotku tistih, ki naj dosežejo srednješolsko izobrazbo pa tudi visokošolsko izobrazbo. Nemogoče je pristati na tezo, da je rešitev mogoče videti v dualnem sistemu, kajti vajeništvo ne pripelje niti do popolne srednješolske izobrazbe. Torej je treba v zvezi s tem, kakšno izobraževanje in kolikšno stopnjo izobrazbe naj mladi dosežejo, pretehtati in si zastaviti vizijo. Ta pa mora biti zvezana z nacionalnim konsenzom. Ne more nekdo ponujati nekih hipnih rešitev kot vsesplošno odrešujoče rešitve. Sicer pa – kako to, da so v Avstriji in tudi drugod z našimi diplomanti tako zelo zadovoljni, pa naj gre za tiste, ki končajo poklicno izobraževanje, strokovno ali visokošolsko? Samo mi trdimo, da naše izobraževanje ni nič vredno. Zelo zanimivo stališče. In zlasti zanimivo zaradi tega, ker prihaja iz vrst poslanske skupine, ki je že dvakrat imela šolskega ministra. In zdaj naj navedem, zakaj Poslanska skupina Socialnih demokratov predloga SDS o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ne bo podprla. Prvič, ker je ta predlog rezultat zmedene in hipne šolske politike SDS. V zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju namreč predlagajo spremembe, ki so nekoč v zakonu že bile. Gre za določila o vajeništvu. Ta so bila del zakona vse od sprejetja leta 1996 do leta 2006, ko so ta določila iz zakona črtali s povsem novim zakonom Milana Zvera. Poleg določil o vajeništvu so v predlog vključili še nekaj drugih popravkov. V uvodnih določilih predloga zakona iz leta 2006 je med drugim zapisano: »Dualni sistem, kakršnega je uvedel zakon iz leta 1996, predpostavlja posebno vajeniško razmerje, ki ni povsem primerljivo z rešitvami v primerljivih državah, kjer gre za posebno obliko delovnega razmerja." Predstavniki Obrtne zbornice Slovenije so kmalu po uveljavitvi zakona kritično presojali te zakonske rešitve, saj so pričakovali proračunska sredstva ali druge spodbude, denimo davčne olajšave ali druge oblike spodbud za tiste, ki izvajajo praktično usposabljanje vajencev. Na neustrezno uveljavljanje statusa vajencev so opozorile evalvacijske študije, ki so bile opravljene tudi s strani tujih ekspertov v okviru programa Phare Mocca. Prav tako so te študije pokazale, da je treba temeljiteje modernizirati izobraževalne programe za pridobitev srednje poklicne in srednje strokovne izobrazbe. V obrazložitvi k novemu 5. členu, ki je določil skupno izvajanje izobraževanja med šolo in podjetji je, bilo zapisano, "ob opuščanju dualnega sistema kot posebne programske oblike poklicnega izobraževanja s posebnim statusom vajenca se uveljavlja sodelovanje šole in delodajalca kot obvezen način izobraževanja, ki lahko uspešno zagotovi poklicno in strokovno izobraževanje, ki je naravnano k zagotavljanju poklicnih zmožnosti." Maja 2006 je namreč državni zbor opravil razpravo o novem zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju, s katerim so bile vpeljane te določbe, ki jih s tem predlogom želi reaktivirati SDS, in so bile takrat povožene. Naj citiram še iz utemeljitve takratnega ministra Milana Zvera, kaj prinaša sedanji zakon, " [[…]]predvsem želimo, da bi naše šole bile bolj odzivne tudi na potrebe gospodarstva. Tudi od socialnih partnerjev želimo več sodelovanja oziroma omogočiti večje vključevanje socialnih partnerjev v področje poklicnega in strokovnega izobraževanja, ne samo obeh zbornic, ki morata sodelovati tako na področju načrtovanja, projektiranja, kakor tudi izvajanja programa. Skratka, ta odzivnost oziroma sodelovanje s socialnimi partnerji mora biti kar se da tesno, če želimo, da bo tudi šolski sistem oziroma naša ponudba zadovoljila gospodarstvo." In kje je zdaj usklajenost s socialnimi partnerji? No, lahko bi vam citirala še recimo gospoda Mihaela Prevca, kaj je v mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke povedal, pa gospoda Grimsa, kaj je povedal v mnenju Poslanske skupine SDS. Gre torej preprosto za uveljavljanje nečesa, kar je SDS iz zakona leta 2006 črtala. Drugi razlog, ker gre za stare rešitve, ker se niso obnesle. Spomnimo, predlagane rešitve so bile v zakonu med leti 1996–2006 in so se izkazale za neustrezne. Tako tudi v Beli knjigi piše, da na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja delujeta na Finskem dva tipa poklicnega izobraževanja, šolska in vajeniška oblika, v Franciji, Avstriji in Nemčiji pa imajo tri tipe poklicnega izobraževanja, šolska in vajeniška oblika, ki pripravljata za vstop na trg dela, in šolska oblika, ki pripravlja za vstop v terciarno izobraževanje. V Sloveniji se lahko glede na dva tipa splošnega izobraževanja primerjamo z Avstrijo in Nemčijo, glede tipov poklicnega in strokovnega izobraževanja pa ne, saj se vajeništvo v Sloveniji ni uveljavilo. V šolskem letu 2009–2010 smo imeli zgolj 56 vpisanih vajencev. V Nemčiji država in zvezne dežele spodbujajo delodajalce, da odpirajo učna mesta za praktično usposabljanje vajencev. V letu 2009 so namenili 14 milijonov evrov subvencije. No, zanimivo je, da so predlagatelji sami omenili 20 tisoč potencialnih vajencev, v našem predlogu, v tem predlogu, ki ga danes obravnavamo, pa SDS omenja 10 tisoč vajencev. Primerjava o številu prebivalstva je zanemarljiva, menim da, glede na to. Tudi ni mogoče spregledati tega, da je vajeništvo na Finskem, ki ima enega najuspešnejših šolskih modelov, namenjeno kot alternativna oblika izobraževanja odraslih. In dodam naj samo še to, kar so predlagatelji tudi zanemarili, v Sloveniji imamo enega najnižjih odstotkov osipništva v evropskih izobraževalnih sistemih. Samo nekaj odstotkov osnovnošolcev ne nadaljuje srednješolskega izobraževanja. Tudi to je treba imeti v mislih, ko se lotevamo sprememb šolskega sistema. Tretji razlog, ker je v koalicijskem usklajevanju že osnutek novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Ta z določilom o statusu vajenca vnaša pravno podlago za to, da se vajeništvo umesti v sistem. Poleg tega omenjeni predlog ministrstva povzema veliko večino rešitev, ki so bile pripravljene v času ministrovanja Žige Turka in so bile tik pred koncem druge Janševe vlade predstavljena tudi naši poslanski skupini. Del njih je sicer tudi v predlogu novele SDS, a ni aktualiziran in je zato precej necelovit. Četrti razlog, ker je status vajenca treba urediti v Zakonu o delovnih razmerjih. Zakonske rešitve izpred leta 2006 so bile usklajene tudi z Zakonom o delovnih razmerjih, ta materija pa je bila leta 2013 iz njega izločena. Uvedba vajeniškega sistema pomeni v temelju spremenjen odnos do poklicnega izobraževanja, saj se temeljna odgovornost za izobraževanje vajenca prenaša s šole na delodajalca. Zgledi vajeništva, ki ga poznajo druge države v Evropski uniji, še zlasti pa dualnega sistema, kakršnega poznajo v nemško govorečih državah Srednje Evrope, denimo v Avstriji, Švici in Nemčiji, nas opozarjajo, da gre predvsem za vprašanje statusa vajenca, ki je izenačen ali vsaj primerljiv s statusom delavca. Iz tega izhaja tudi zakonska ureditev področja, ki ni predvsem šolska zakonodaja. Peti razlog, ker predlog ni usklajen s partnerji, s katerimi bi moral biti. Izkušnje, ki jih imamo v Sloveniji iz obdobja, ko je bilo vajeništvo sestavni del sistema poklicnega izobraževanja v Republiki Sloveniji, kažejo, da je za uspešno delovanje vajeništva potreben konsenz med socialnimi partnerji in obsežne spodbude iz javnih sredstev. Izkazuje se, da se delodajalci zavedajo pomena dualnega sistema oziroma vajeništva na vseh ravneh izobraževalnega sistema, da pa zaenkrat v tem sistemu vidijo predvsem nove obveznosti za delodajalce, stroške, ki jih sistem prinaša zanje, plača oziroma nagrada, prispevki, drugi prejemki, oprema učnega mesta, zavarovanja, obremenitve mentorjev in tako dalje, ne pa tudi dodane vrednosti, ki bi upravičila te stroške. Šesti razlog, ker naj bi zakon začel veljati šele s 1. septembrom 2016, kar je dodaten dokaz neresnosti predloga. Sedmi razlog, ker nimajo niti osnovnega finančnega pokritja. Letno bi potrebovali 70 milijonov evrov, do leta 2020 naj bi jih v celoti kril državni proračun. Prav tako bi država v celoti krila stroške za izbor delodajalcev do leta 2020. Finančne posledice torej nimajo realne podlage niti v obstoječih sprejetih proračunih, niti v predvidenih sredstvih evropskih kohezijskih skladov. To, da postavljajo začetek veljavnosti v leto 2016, je čisto banalen razlog, ker bi morali imeti predvidena sredstva v proračunu, teh pa ni. Zakaj ne pustiti potem ureditve tega področja tistemu, ki bo skrbel tudi za zagotovitev finančnih sredstev, to pa je vsekakor izvršna veja oblasti, ki je tudi dolžna osnovne zakone sistemske narave pripravljati? In osmi razlog za zavrnitev, ker se predlog necelovito dotika tudi nekaterih drugih rešitev, glede vzgojnih konceptov v šoli in fiktivnih vpisov, ki jih bo ustrezno uredil tudi vladni predlog. Vprašanje vzgojnih načrtov je pa tako poglavje zase, o katerem bo verjetno še tekla beseda. Vse to so torej razlogi, zaradi katerih Poslanska skupina Socialnih demokratov tega predloga zakona ne bo podprla.
Hvala tudi vam. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani podsekretar, sodelavka, sodelavec, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je v postopek vložila največja opozicijska stranka, je med poslance prišla ravno v obdobju, ko je tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport v zaključni fazi priprave predloga spremembe istega zakona. Po podatkih naj bi osnutek vladnega predloga prinašal celovitejše spremembe na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja, v katerega so v zadnjih 20 letih socialne, gospodarske in družbene spremembe korenito posegle, ga naredile neprivlačnega in žal neupravičeno neperspektivnega. Prav tako je bil vladni predlog v fazi priprave usklajevan tudi z zainteresirani deležniki, zato bi bilo iz teh razlogov smiselno, da podpremo njenega in ga v fazi sprejemanja po potrebi seveda tudi dopolnimo. Sicer pa je poglavitna točka obravnavane spremembe zakona ponovna uveljavitev vajeniškega sistema. Vrnitev vajeništva v Državljanski listi načeloma podpiramo, vendar pa opozarjamo na morebitne težave, ki se lahko pojavijo v praksi, saj je veliko vprašanje, ali obstaja zadostno število delodajalcev, ki bi bili na takšen sistem pripravljeni. Poleg učnih mest in izkazanega interesa bi morali imeti tudi ustrezno znanje. Slednje je zlasti pomembno v začetni fazi vajeništva, ko vajenec ne prispeva k delu, ampak lahko za delodajalce predstavlja tudi določeno breme. Dokler torej ne bi bilo dovolj mest pri delodajalcih, je smiselno razmišljati tudi o učnih delavnicah oziroma prostorih za vajence. Do takšnih in podobnih težav bi pri ponovni uvedbi vajeniškega sistema najverjetneje prihajalo v praksi, zato že vnaprej ministrstvu predlagamo, da razmisli o tem, da bi se zakon v tej točki uveljavljal postopoma oziroma z določenim prehodnim obdobjem. Pri obravnavani spremembi zakona ne moremo mimo stališč in argumentov Vlade, ki ugotavlja, da predlagana sprememba zakona skoraj v nespremenjeni obliki povzema poglavje o vajeništvu v Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju iz leta 1996, ki pa naj ne bi dosegal svojih ciljev ravno iz razloga, ker niso bili ustvarjeni ustrezni pogoji na strani delodajalcev, da bi se vajeništvo lahko uspešno razvijalo. Torej je prihodnost vajeniškega sistema odvisna tudi od dogovora države s socialnimi partnerji, tega momenta pa v predlagani spremembi zakona ni razbrati. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Danes imamo na dnevnem redu izredno pomembno tematiko, o kateri bi morali tako poslanci kot tudi vsi odgovorni v izvršni veji oblasti in izobraževanja oziroma znanstvenoraziskovalna stroka in gospodarstvo razpravljati bistveno bolj pogosto. Gre namreč za vsebine, ki so ključne za razvoj slovenske države, družbe ter gospodarstva v prihodnje in jih nikakor ne smemo pometati pod preprogo oziroma si, kot to počne aktualna vlada, zatiskati oči, da je s tem področjem, se pravi s poklicnim in strokovnim izobraževanjem, vse v najlepšem redu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke trdimo, da temu še zdaleč ni tako. Korenita reforma slovenskega izobraževalnega sistema po celotni vertikali, od osnovne šole pa do terciarnega izobraževanja, je nujna. Ne nazadnje nas k temu opominja že nekaj časa negativni trend padanja na lestvici konkurenčnosti. V okviru te reforme je treba preveriti tudi srednješolsko poklicno in strokovno izobraževanje, ki po našem mnenju še zdaleč ne opravlja svoje funkcije, posledično pa interes za vpis v tovrstne programe že vrsto let pada. A za dosego večje stopnje popularnosti tovrstnega izobraževanja moramo najprej spodbuditi zanimanje za vsebine s področja tehnike in tehnologije v osnovi šoli. To pa bo mogoče doseči šele takrat, ko bo v predmetnikih zagotovljeno višje število oziroma tovrstne vsebine in horizontalna povezanost teoretičnih predmetov s področja naravoslovja s tehnološko tehničnimi predmeti, da torej že v sami osnovni šoli povežemo teorijo s prakso in tako učencem spodbudimo zanimanje za tehnične vsebine. Učencem moramo začeti predstavljati, da je prihodnost tudi v poklicih, kjer si bodo tudi umazali roke, če se lahko tako izrazim, oziroma v poklicih, ki jim bodo zagotovili zaposlitev. Tako bi se posledično povečal tudi vpis v strokovne in tehniške izobraževalne programe, veliko pa bi pridobilo tudi gospodarstvo. Dejstvo namreč je, da imamo na eni strani izjemno veliko število visoko izobražene populacije, ki ne najde zaposlitve, primerne svoji izobrazbi, medtem ko dnevno slišimo uspešna razvojna usmerjena podjetja, po veliki večini gre za izvoznike, da jim primanjkuje specialnih znanj, znanj, ki jih slovenski šolski sistem skoraj da ne ponuja več, ker pač niso popularna. Pa čeprav je zaposlitev s temi znanji in veščinami zagotovljena, saj povpraševanje po njih presega ponudbo. Zato je uvedba sistema vajeništva v slovenski izobraževalni sistem, kar ureja ta predlagana novela Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke primeren odgovor na to trenutno krizno situacijo. Menimo, da je uvedba neke vrste dualnega sistema izobraževanja potrebna predvsem s stališča zagotavljanja dolgoročne stabilnosti določenih gospodarskih panog. Pozitivni zgledi nekaterih držav, kot so Avstrije, Švice, Nemčije, Finske, ki imajo uveden dualni sistem, jasno kažejo, da je to smer, v katero bi moral biti usmerjen naš šolski sistem. Najbrž ni treba posebej poudarjati, da so naštete države med gospodarsko najuspešnejšimi v Evropi. Kot je v svojem mnenju povedala vlada, je za uspešno delovanje vajeništva potreben konsenz med socialnimi partnerji in obsežne spodbude iz javnih sredstev. Delodajalci se zavedajo pomena dualnega sistema oziroma vajeništva na vseh ravneh izobraževalnega sistema, vendar se uvedbe tega nekoliko bojijo predvsem zaradi povečanje stroškov in seveda tudi obveznosti. Zato pričakujejo obsežne spodbude iz javnih sredstev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tako kot predlagatelji zakona ocenjujemo, da je rešitev o financiranju iz javnih sredstev mogoča iz sredstev finančne perspektive 2014–2020, zato bi se morali socialni partnerji že sedaj jasno dogovoriti o načinu uvedbe vajeništva in uvrstitvi le-tega v ustrezne operativne programe, s čimer bi se določil način financiranja iz evropskih sredstev. Kot rečeno, poslanka in poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podrli kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospa Marija Plevčak bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem prisotnim! V stranki in v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo prepričani, da je edino pravilno, da je izobraževalni sistem tesno povezan z gospodarstvom. Svoje pa pove tudi stanje na zavodu za zaposlovanje, kar bi poleg vsega ostalega moralo biti tudi razlog za premišljeno ukrepanje na področju vseh stopenj šolanja. Da obstaja neskladje med izobraženostjo iskalcev zaposlitve in potrebami trga delovne sile in da je to neskladje treba odpraviti, se strinjajo tako izobraževalni zavodi kot tudi delodajalci. Dejstvo je tudi, da po koncu izobraževanja, bodisi na poklicni, srednješolski ali višji strokovni oziroma univerzitetni stopnji, predvsem gospodarski sektor ugotavlja, da pridobljena znanja ne zadoščajo in ne ustrezajo potrebam in zahtevam sodobnih delovnih in proizvodnih procesov. Zato smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev prepričani, da je pri oblikovanju izobraževalnih programov treba nujno izkazati dialog z gospodarstvom in negospodarstvom zaradi ugotavljanja razvojnih tendenc in potreb po kadrih ter načrtovati takšno kakovost učnih izidov in kompetenc, da bodo dijaki zaposljivi takoj po koncu šolanja ali pa da se bodo lahko izobraževali naprej. Delodajalci, ki izvajajo praktično usposabljanje z delom, imajo velik vpliv na nadaljnji razvoj mladih in njihovo uspešno poklicno kariero in posledično tudi na njihovo življenje. Povezovanje izobraževanja in praktičnega usposabljanja z delom je eno izmed pomembnejših področij uvajanja mladih v delovni proces in njihovo zaposlitev. V državah članicah EU, ki imajo uveden dualni sistem poklicnega izobraževanja, je tudi nizka stopnja brezposelnosti mladih. Na primerih dobrih praks, uveljavljenih v državah članicah EU, bomo uvedli sistem poklicnega izobraževanja, ki bo temeljil na vajeniškem pristopu. To smo v dogovoru o sodelovanju v Vladi Republike Slovenije za obdobje 2014–2015 zastavili koalicijski partnerji. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je ponovno uvajanje dualnega načina izobraževanja v poklicnem izobraževanju smiselno. Vajeniški sistem izobraževanja naša država že pozna, torej to ne bi bila nikakršna novost. V obdobju 10 let, nekako med letom 1996 in 2006, smo imeli tovrsten način izobraževanja že zakonsko urejen. Predlagatelji zakona, Poslanska skupina SDS, s tem predlogom zakona praktično v celoti kopira ureditev dualnega sistema, ki je veljal v Republiki Sloveniji pred letom 2006. Tega leta je bil ta sistem ukinjen, in sicer s strani takratne vlade ravno pod vodstvom SDS. Kot razlog za ukinitev dualnega sistema je bilo navedeno, da so predstavniki Obrtne zbornice Slovenije kmalu po uveljavitvi zakona kritično presojali zakonske rešitve, saj so pričakovali proračunska sredstva ali druge spodbude, predvsem davčne olajšave ali druge oblike spodbud za tiste, ki izvajajo praktično usposabljanje vajencev, in da so na neustrezno uveljavljanje statusa vajencev opozorile tudi evalvacijske študije, ki so bile opravljene tudi s strani tujih ekspertov. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se zato sprašujemo, ali predlagatelj danes obravnavanega zakona meni, da so v današnjih aktualnih razmerah rešitve izpred 18 let res primerne, da se v identični obliki vpeljejo v popolnoma drugačno gospodarsko in finančno situacijo v državi, kot je bil daljnega leta 1996. Seveda dvomimo v to, da bi se ta rešitev ustrezno ujela tudi s sedaj veljavnim izobraževalnim sistemom. In ne nazadnje se je treba vprašati še to, kako bodo dijaki zaščiteni v delovnopravnem smislu, saj novi zakon o delovnih razmerjih instituta vajeništva več ne ureja. Poslanke in poslanca Demokratične stranke upokojencev ne zavračamo možnosti za ponovno uvedbo dualnega izobraževalnega sistema v poklicnem izobraževanju, ne moremo pa tega predloga zakona oceniti kot primernega. Pri oblikovanju tako pomembne materije je absolutno nujno sodelovanje strokovnjakov s področja izobraževanja, predstavnikov delojemalcev in delodajalcev, saj so le usklajene rešitve lahko tudi v praksi dobre rešitve. Ta vlada je k pripravi tega področja že pristopila, pri oblikovanju uspešnega delovanja vajeništva pa bo izhajala iz konsenza med socialnimi partnerji. Predvsem pa je nujno, da bo zaščita vajenca, ki nastopa tako v vlogi delavca in dijaka, na prvem mestu.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej pa dobi besedo predlagateljica Mateja Pučnik.
Hvala lepa za besedo še enkrat, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Uvodoma bi želela povedati, da ta predlog zakona, ki je danes na vaših mizah, ni identičen tistemu iz leta 2012. Če si boste zakon dobro prebrali, boste videli, da tam niti besede ni namenjene dualnemu izobraževanju. Je pa res, da tiste raziskave in teorije, ki so predstavljene, uvodoma temeljijo na nekaterih dejstvih in raziskavah. In tega ni moč zanikati in tudi ne zanikamo, ker dejstva so dejstva in mi si zdaj nekih novih podatkov, nekih novih kriterijev pač ne moremo izmisliti. Dovolite mi še, glede na to, da je tistih uvodnih pet minut zelo kratkih in hitro mine, da mogoče malo bolj podrobno in natančno navedem razloge za spremembo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju in opišem tudi rešitve, ki spremembo tega zakona v poslanski skupini ponujamo in predlagamo. Poglejte, v Sloveniji imamo skoraj sto trideset tisoč brezposelnih ljudi, od tega je več kot trideset tisoč mladih brezposelnih ljudi in največji delež od tega so to iskalci prve zaposlitve. Mi se v Sloveniji že zadnjih več kot deset let pogovarjamo predvsem o strukturni brezposelnosti. Ker po eni strani se soočamo z velikimi številkami, velikim številom brezposelnih ljudi, po drugi strani pa nam mladih ljudi, ki bi opravljali določena dela in poklice, enostavno primanjkuje. Za to veliko brezposelnost je zagotovo v veliki večini kriva gospodarska kriza, ki že nekaj let kosi po Sloveniji. En del odgovornosti pa zagotovo mora prevzeti tudi vzgojno-izobraževalni sistem, ki v zadnjih desetih, petnajstih letih na trg dela dejansko producira zelo težko zaposljivo delovno silo. Res je, da se je v zadnjih letih vpis v srednje poklicne in strokovne šole nekoliko povečal. Še zmeraj pa so te številke absolutno neprimerljive in so še zmeraj premajhne v primerjavi z vpisom v gimnazije. Pri nas se še zmeraj več kot 40 % otrok vpisuje v gimnazije, tudi takšnih med njimi, ki nimajo dovolj visokih sposobnosti, da bi gimnazijo, bom rekla, z lahkoto izdelovali. In so potem tukaj velike, velike duševne stiske in veliko denarja vloženega za različne inštrukcije, da ti mladi potem gimnazijo izdelajo do konca. In potem se zgodi, da niso priučeni za noben poklic in se nimajo kje zaposliti in se potem vpišejo na fakulteto. Nekateri zato, da fakulteto resnično končajo, drugi tudi zato, kot smo že danes govorili, mislim da je državni sekretar govoril o problemu fiktivnih vpisov. Tako v tem dejansko je problem, po drugi strani pa verjetno že vsakdo izmed nas je tudi imel kdaj vsake toliko časa kakšno priložnost, ko je bilo treba poiskati mojstra, ko je bilo treba poiskati človeka, ki ti pride domov nekaj popravit, ko potrebuješ, ne vem, ko adaptiraš hišo ali karkoli druge, kako težko je takšnega mojstra in kvalitetnega delavca najti. Dejansko se soočamo s strukturno brezposelnostjo, ko po eni strani imamo viška, predvsem na družboslovnih predmetih, diplomantov družboslovnih smeri, kjer primanjkuje delovnih mest, po drugi strani pa nimamo ljudi, ki bi se zaposlovali lahko v določenih poklicih, ki nam jih v nekaterih regijah že prav zmanjkuje. Problem je tudi v tem, da ti deficitarni poklici, govorim o livarjih, kovačih, tesarjih, zidarjih, tudi kuharjih in natakarjih, da pri nas ne uživajo dovolj velikega ugleda. Predvsem tudi zaradi propada mnogih firm, ki so šle v stečaj, kjer so delavci ostali brezposelni. Ker je zanimanje za te poklice postalo tako majhno, so ti poklici postali manj zahtevani ni pa po drugi strani tudi manj plačani. In jaz ne morem verjeti, ko mi povedo ljudje, s katerimi govorim tudi v poslanski pisarni in razmišljam, kako je mogoče, da ima lahko avtoklepar ali avtoličar v Avstriji tisoč 600 evrov plače, in to tisoč 600 evrov neto plače, ne bruto, ko se pa pri nas plače delavcev, zaposlenih v avtomehaničnih delavnicah, gibljejo okoli minimalne plače. Ne vem, ali je v Avstriji res zavedanje, da potrebujemo dobrega mojstra in kvalitetno opravljeno delo, ki nam zagotavlja varno vozilo in potem tudi zagotavlja varno vožnjo, toliko večje, kot pa je pri nas v Sloveniji. Resnično se sprašujem, zakaj pri nas vpis v poklicne šole še vedno velja za nekaj manjvrednega. Meni je groza in mi je žal, ko moram kaj takega povedati na glas, ampak jaz imam osebne izkušnje s tem, ko so se otroci, učenci 9. razreda, ko smo se pogovarjali, kam se bodo vpisali, ko slišim s strani staršev, ah, na poklicno šolo se pa že ne boš vpisal, to bi bila pa sramota. Tako še danes zmeraj nekateri starši razmišljajo. In tako razmišljajo tudi mnogi mladi. In zato imamo mi danes tako veliko brezposelnost in predvsem strukturno brezposelnost. Naša naloga je in naloga vzgojno-izobraževalnega sistema je, da k temu problemu dejansko pristopi, in to bi bil že zadnji čas, se mi zdi, da tisti prvi vlak bi že zdavnaj morali ujeti, in se bojim, da z odlaganjem tega zakona nam bo še tisti zadnji vlak ušel. Zato smo v poslanski skupini mnenja, da je treba tudi pri nas ponovno uvesti dualni sistem oziroma sistem vajeništva v srednjih poklicnih šolah. Mi smo takšen dualni sistem v Sloveniji že imeli in smo ga že poznali. O tem ste predhodniki že govorili. In seveda je bil podoben nemškemu dualnemu sistemu, saj velja za najboljšega v Evropi. V Nemčiji se lahko po dualnem sistemu mladi izobražujejo za več kot 350 poklicev. Tudi vrednotenje in ocenjevanje tako praktičnega kot teoretičnega znanja je skoraj po vsej Nemčiji poenoteno z redkimi izjemami. Vajeništvo pri njih se lahko izvaja od 3 do 5 dni, odvisno od dogovora s podjetjem, nekatere druge države imajo tudi en teden v podjetju, en teden v šoli, lahko obstaja tudi pol leta, polletje v šoli in polletje v podjetju. Takšen sistem smo mi tam od leta 1997 do mislim da leta 2005 ali 2006 v Sloveniji poznali. Ta dualni sistem po nemškem sistemu danes prevzemajo vse evropske države, vsaj tiste najbolj razvite evropske države. Zaradi dobrih rezultatov, ki jih daje ta dualni sistem, je tudi dokazano, da tiste države, ki ga imajo v svojem izobraževalnem sistemu, so tudi veliko lažje in tudi veliko hitreje izšle iz gospodarske krize. In to je dejstvo. Zato je tudi priporočilo Evropske unije, da naj se poskuša dualni sistem uvesti v vseh članicah Evropske unije, se pravi tudi v Sloveniji. To v svojem pisnem mnenju pa tudi v ustnem podanem mnenju gospoda sekretarja podaja tudi vlada, hkrati pa sporoča, da tega zakona ne podpira. Vlada v svojem mnenju kaže, in tudi danes smo s strani ene izmed koalicijskih strank slišali, da je ta zakon nekritično identičen tistemu iz leta 1996, kar zagotovo ni res. Je pa dejstvo, da je povzet po nemškem sistemu, da je podoben tudi finskemu sistemu, kar je dobro in prav. Saj ne moremo mi v Sloveniji odkrivati na tem področju tople vode, ponovno odkrivati Ameriko. Zakaj? Naša naloga je, da se ozremo po Evropi in tiste stvari, ki v Evropi delujejo, poskušamo implicirati in uvesti tudi v našo zakonodajo, seveda z določenimi prilagoditvami, ker je to odvisno tudi od gospodarskega položaja, pa mogoče zgodovine, gospodarstva, podjetništva in tako naprej. Jaz ne trdim, da je bil dualni sistem izpred 10, 15 let nazaj idealen. Zagotovo so bile kakšne pomanjkljivosti, ki so se pokazale tekom izvajanja tega izobraževanja. Je pa dejstvo, da smo danes mi 10 let pametnejši in da se danes Slovenija nahaja v drugačnih gospodarskih časih kot takrat. Danes imamo torej možnost da tisto, kar smo takrat v zakonu mogoče spregledali, kar ni bilo dobro, tudi popravimo. Torej zakon ni identičen prejšnjemu, ker prelaga ta naš predlog večjo odgovornost za vajenca na delodajalca, ki si bo lahko sam vzgojil dobrega delavca in mu bo tudi v interesu, da takšnega dobro usposobljenega mladega človeka potem tudi zaposli, in to brez tistega procesa uvajanja in začetnega usposabljanja, ki tako delodajalcu kot mlademu novemu zaposlenemu pomeni zopet nove in nove finančne obremenitve. Ta predlog zakona ponuja več praktičnega dela kot v preteklosti, kot sem že prej povedala, samo pri delodajalcu in ne več v šoli. Zato se mi zavzemamo, da bi 60 % praktičnega dela imeli vajenci, 50 % tisti v poklicnem izobraževanju, 20 % pa tudi za dijake v štiriletnih strokovnih šolah. To je zagotovo novost, smo pa mnenja, da je treba vsem tistim, ki se šolajo v strokovnem poklicnem izobraževanju, ponuditi čim več praktičnega dela. Šole sicer dobro opravljajo svoje poslanstvo, tudi medpodjetniški izobraževalni centri imajo v poklicnem izobraževanju veliko vlogo, ampak tudi šole in ti medpodjetniški izobraževalni centri bodo morali priznati, da lahko ponudijo kvalitetno teoretično osnovo, tiste praktične osnove, torej praktičnega dela, pa zagotovo ne morejo v takšni meri ponuditi, kot lahko to storijo delodajalci, se pravi, obrtniki in podjetniki v vsakem trenutku. Novost v zakonu je tudi ta, da je lahko vajenec odrasla oseba, ki nujno potrebuje nova znanja, nove veščine, morda tudi prekvalifikacijo, da lahko ponovno vstopi v sistem zaposlovanja. Seveda pa so mu potem predmeti, ki jih je ta oseba že nekoč opravila v formalnem štiriletnem izobraževanju, tudi priznani. Novost je tudi ta, da se vajencu obdobje, ki ga preživi pri delodajalcu, v celoti šteje v delovno dobo, ne samo polovica, kot je bilo v zakonu izpred 10, 15 let. In zagotovo bo to dobra motivacija za mlade, da bodo z večjim veseljem in večjo motiviranostjo stopali v sistem poklicnega in strokovnega izobraževanja. Seveda pa je poleg tega, da motiviramo mlade, da se bodo vpisovali v poklicne šole in dualni sistem, treba motivirati tudi delodajalce, torej obrtnike in podjetnike, da si bodo tega sistema vajeništva oziroma vajencev v svojem podjetju sploh želeli. Tudi iz najnovejših dokumentov in zahtev, ki jih verjetno tako Vladi kot tudi nam poslancem v Državni zbor pošiljajo na primer iz Obrtno-podjetniške zbornice – mislim, da smo ravno v petek vsi skupaj dobili dokument, in tudi v tem dokumentu je moč zaslediti, da se ponovno zanimajo in da obstaja interes po vnovični uveljavitvi dualnega sistema pri nas. Je pa dejstvo, da je nemogoče in nerealno pričakovati, da bodo podjetja, še posebej v času te velike krize, ko se velika večina, žal, teh podjetij še zmeraj iz meseca v mesec bori z likvidnostjo in komajda spravijo skupaj za plače svojih zaposlenih, da bodo pa zdaj ti širokih, odprtih src in rok v svoja podjetja vabili vajence. Ker dejstvo je, da vajeništvo prinaša nek finančen zalogaj, neko finančno breme. In zato je ta predlog zdaj drugačen od tistega izpred 15 let in je verjetno tudi drugačen od tistega, ki ga bo predlagala Vlada. Mi si namreč želimo, da bi bila država tista, ki bi za čas gospodarske krize – mi predlagamo letnico 2020 – prevzela del bremen, ki jih nekemu podjetju, torej delodajalcem, prinaša vajeništvo. Da bi prevzela breme plačevanja socialnih prispevkov in nagrad za vajence. To je mogoče narediti, je pa res, da je treba zaradi tega popraviti tudi določene zakone na področju delovnopravne zakonodaje. Verjetno bo treba poseči v Zakon o delovnih razmerjih, kjer je treba urediti status vajenca, ker je res, kar ste prej povedali, da ta status ni zavezan samo s šolsko zakonodajo, ampak tudi z delovnopravno zakonodajo, pa seveda tudi Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ampak drugače kot tako, da se država obveže in da vendarle nekaj sredstev nameni tudi vajeništvu, bo nemogoče privabiti tako dijake, da se vpisujejo v dualni sistem, kot delodajalce, ki bi v ta sistem potem z veseljem vstopali. Država ima namreč pri zagotavljanju finančnih sredstev veliko večje možnosti kot delodajalci, torej kot gospodarski sektor, ker država lahko uspešno črpa evropska sredstva. In točno se ve, koliko sredstev je moč počrpati iz Evrope v novi finančni perspektivi, kjer mislim da je za Slovenijo namenjenih več kot 4 milijarde evrov. Je pa res, da je to naloga Vlade in ministrstva, ne samo šolskega ministrstva, ampak tudi ostalih ministrstev, da pripravijo takšne operativne plane, po katerih bo ta finančna sredstva v Evropi sploh moč počrpati. In za ta dualni sistem je mogoče črpati sredstva v okviru Strategije pametne specializacije, ki pa je bila, žal, kolikor imam jaz podatke, pa me bodo mogoče gospodje iz ministra opozorili ali pa me popravili, da je bila ta pametna specializacija v Bruslju že dvakrat zavrnjena. In tukaj pa je potem problem, da v Evropi očitno denar je, ampak mi ga v Slovenijo ne znamo spraviti. Tukaj pa je naloga tako vlade kot ministrstev, da se na tem področju bolj angažirajo. Jaz se spomnim, ko sem ministra za izobraževanje, znanost ni šport, dr. Pikala konec prejšnjega leta spraševala, kako je ministrstvo za izobraževanje uspešno na področju črpanja evropskih sredstev, in takrat mi je minister dr. Pikalo zagotovil, da je ministrstvo zelo uspešno, da so počrpali tisto, kar so si zadali in da bo tako tudi v bodoče. Mislim, da je to izjavil minister tudi na eni novinarski konferenci v začetku tega leta. In če je to res, je to dobro, in jaz to absolutno podpiram. Če se da prioriteta vajeništvu, tako kot zdaj mi ponujamo s tem predlogom sprememb zakona, sem prepričana, da se ta sredstva da piskati. Tudi Ministrstvo za izobraževanje bo v tem kontekstu moralo pripraviti skupaj v sodelovanju verjetno z ministrom za gospodarstvo takšen operativni program, ki bo v tudi v Bruslju držal vodo. Mislim, da je bila prej še ena opazka, ki jo tudi želim pokomentirati, in sicer da kažemo s tem, ko postavljamo zakon v leto 2016, torej njegov začetek, neko neresnost. Jaz želim povedati, da to enostavno ni res. Je pa res, da hkrati govoriti, da nimamo zagotovljenih sredstev v proračunu, potem se pa čuditi, da damo mi zakon v leto 2016, je pa čisto sprenevedanje. Mi ta zakon postavljamo v leto 2016 ravno zato, ker o proračunu za leto 2016 mi še nismo govorili. In bomo verjetno govorili ali pa bo očitno o tem govoril drug parlament, druga vlada. Ampak zdaj čakati na to, da bi se ta zakon spet ne potrdil in se zavrnil in čakati na sistemsko rešitev, kot jo predlaga vlada, verjemite, tudi ta čas bo šel mimo in bo zopet konec leta 2015 in zopet ne bo za leto 2016 zagotovljenih sredstev v proračunu, kar bi bilo resnično škoda. Če lahko država zagotovi vse te milijarde, ki se vržejo za sanacijo bančnega sistema, potem bi se tudi ta sredstva za nekaj dobrega in nekaj novejšega, po evropskem sistemu peljanega v naš vzgojno-izobraževalni sistem, morala najti. Toliko zaenkrat, hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Katarini Hočevar, pripravi pa se gospod Franc Bogovič. Izvolite, gospa Hočevar.
Hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar s sodelavci in drugi prisotni, prav lepo pozdravljeni! Mene osebno ne moti, če kakšno rešitev ali pa, bom rekla, idejo poberemo iz preteklosti ali če se tako izkaže v praksi, da uvedemo nekaj, kar smo imeli uvedeno pred desetimi leti. Vendar je pa pri tem treba tudi pogledati, kaj se je v teh desetih letih spremenilo, kaj je drugače. Za ta konkreten tekst zakona moram že ugotoviti, da so nekatere rešitve neskladne z drugimi zakoni in izražajo tudi nepoznavanje tako sodobnih šolskih praks in pa tudi položaja delavca, ki ni enak kot v prejšnjem sistemu vajeništva. Recimo, da bomo konkretna, za vpis zdravstvenih razlogov, ki so razlog za prekinitev vajeniške pogodbe, potem v 5.e členu je recimo navedeno, da delodajalec skrbi, da bo vajenec redno obiskoval šolo. Oprostite, jaz mislim da to ne more biti naloga enega delodajalca, pri katerem je vajenec na praksi, da bo še skrbel za to, da bo redno obiskoval pouk. Malo sem se nasmehnila tudi ob zapisu, da mora delodajalec skrbeti za pravilne medsebojne odnose med delavci in vajenci. Pa v bistvu sprašujem tudi predlagatelje, kaj konkretno so s tem mislili. Poglejte, imeli smo en sistem deset let, potem smo to spremenili v letu 2006. In odgovor na tisti sistem, ki očitno ni imel največjega interesa med delodajalci, je bilo tudi ustanavljanje tako imenovanih medpodjetniških izobraževalnih centrov. Lahko se strinjamo, da so mogoče tudi v praksi problemi, ampak ideja teh centrov je bila ravno to, da bi postali eni podjetniški inkubatorji, ki so organizacijsko ločeni iz same šole in da naj bi sodelovali s podjetji, kjer bi učenci oziroma dijaki pridobivali praktične izkušnje. V strokovnih svetih teh medpodjetniških centrov morajo biti tudi predstavniki gospodarstva. Vem za primere, ko so podjetja, uspešna slovenska podjetja tem medpodjetniškim centrom zagotovila opremo, da so se dijaki na tej opremi vadili, učili oziroma tudi razvijali inovativne ideje. Marsikje pravijo, da tudi ti medpodjetniški izobraževalni centri na en način prispevajo tudi za razvoj regije. Seveda najbrž ni vse tako rožnato, ampak malo sem skeptična do tega, da imamo 10 let en sistem, potem uvedemo nekaj drugega, ker v praksi sploh še ne more dajati rezultatov, pa že stremimo, kaj bomo spet spremenili. Tu to kaže na eno nestabilno poslovno okolje. Jaz mislim, da ni problem v tem, kakšen sistem imamo, vajeniški ali dualni ali usmerjeno izobraževanje. Zanimivo je to, kar je kolegica Potrata izpostavila, zakaj pa naše delavce v Avstriji kar radi sprejmejo širokih rok. Jaz mislim, da je večji problem v nefleksibilnosti delovnih razmerij, v tem, da nismo uspeli speljati takšne reforme trga dela, ki bi bila ustrezen suport oziroma ustrezen institut in orodje gospodarstvu. A veste, če en obrtnik, en podjetnik se bori s težavami, še za svoje delavce težko skupaj spravi za plače, bo najbrž še toliko težje sprejemal odprtih rok vajence oziroma tiste, ki vsaj v začetni fazi potrebujejo tudi velik vložek. Delodajalci, če se gredo zdaj eno učenje oziroma vajeništvo, seveda potrebujejo učna mesta, potrebujejo interes in potrebujejo tudi znanje. In če takrat v tistem obdobju, ko nam je šlo bolje kot danes, smo vsi danes priznali, da velikega interesa med delodajalci ni bilo, se jaz sprašujem, ali si to lahko privoščimo v teh razmerah oziroma ali ne bi raje naredili prepotrebno reformo trga dela, znižali stroške dela. In verjemite, novo zaposlovanje in pa tudi razne prakse in vajeništvo, to pride samo od sebe. Ko sem študirala tale predlog zakona, sem poklicala tudi nekaj delodajalcev, ki so se v preteklosti vajeništva obveznih praks posluževali v večji meri. Njihov odgovor je, nimam se časa s tem ukvarjati, vzamem nekaj študentov, vidim, kdo se izkaže, in tudi če izvajajo zdravstveno storitev, so mi rekli, vzamejo tistega, ki zna tudi za metlo prijeti. Tako da moj razmislek oziroma moja debata gre v smeri, ali res država lahko posega na vsa področja življenja ljudi oziroma državljanov in da si mogoče moramo priznati, da ne glede na to, kakšen sistem imamo, ekspertov, ne vem kakšnih inovativnih strokovnjakov, ki bodo takoj iz šolskega sistema dajali odgovore na prihodnost slovenskega gospodarstva – to je najbrž utopija. Življenje nas kali celo obdobje in sigurno so potem delovno razmerje, izkušnje, praksa, kompetence tisto, kar pridobimo z leti, in idealnega sistema, tako kot ga ni pri volilnih sistemih, ga najbrž ni tudi v tem primeru. Jaz ne nasprotujem temu, da opravimo debato ali da nastane en širši konsenz tudi stroke, kakšno izobraževanje in kakšen sistem pri poklicnem izobraževanju si želimo. Bi pa rada opozorila, ko je danes veliko govora tudi o evropskih sredstvih, da prav poklicno izobraževanje smo tudi z evropskimi sredstvi prenovili v letu 2006. Pojdite na spletno stran Centra za poklicno izobraževanje in razne oblike, mehatronik, gospodar na podeželju, so to, kar je bilo financirano iz evropskih sredstev. In ti programi so se prenovili v letih 2006–2007. Ali je v letih 2013–2014 že čas za spreminjati [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Franc Bogovič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Lep pozdrav, predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Naj v uvodu izrazim zadovoljstvo, da je ta tema na dnevnem redu v Državnem zboru. Mislim, da govorimo o ključni temi, glede katere bi zagotovo morali najti konsenz v politiki, skupaj s socialnimi partnerji in ugotoviti, kaj je v šolskem sistemu v Sloveniji v redu in kaj ne. Sam sem tudi tega mnenja, da na tem področju res ne bi bilo treba biti preveč strikten pri varčevanju, ampak ugotoviti dobre in slabe strani današnjega sistema. Čestitke predlagateljem za pripravljeno gradivo. Ocenjujem, da je to eno bolje pripravljenih gradiv, ki smo jih dobili na mizo poslanci v tem času v Državnem zboru iz vrst opozicije. Vidim, da gospa Potrata odhaja, ki je prej imela polemiko, in želim tudi njej povedati, da res ne razumem tega, da se sprašujemo v tem parlamentu, čigave so avtorske pravice nekega gradiva. Kot da govorimo o neki zasebni zadevi, govorimo o tem, kakšno šolstvo želimo imeti. Oprostite, kolegice in kolegi, če nekdo v nekem obdobju, ko je bil na ministrstvu in je neko gradivo do neke faze pripravil, čakal leto, leto in pol, da ga mogoče vlada posvoji ali prilagodi, pa se s tem nič ne zgodi, ne vidim prav nobenega presedana, če ga prinese v državni zbor. Imate ga v rokah sedaj predstavniki koalicije, vlada, izboljšajmo to gradivo po vaši meri, dajte svoj prispevek k temu. Nikakor pa ne, da se sedaj delijo očitki, kdo je katero gradivo uporabil. In kot je bilo rečeno s strani predlagateljice, ključni podatki se ne spreminjajo. Jaz mislim, da imamo v Sloveniji šolski sistem v veliki meri zavožen. Ne želim iskati nobenega krivca za nazaj. Ve se, kdo je bil minister, kdo ni bil minister, po drugi strani pa tudi ne razumem tega, da se danes sprašujemo, ali je po šestih, sedmih, osmih leti čas za spremembe v tem sistemu. Leto 2006 je bilo omenjeno, da so bile neke spremembe predvidene. S čim se je Evropa ukvarjala v letu 2006? Globalizacija, selitev dela tja, kjer bodo delali za nas na pol zastonj. Se pravi, pošljimo delo na Kitajsko, Indijo, Vietnam, ne vem katere, predvsem azijske države. Evropejci bomo – kaj? Borzni posredniki, pravniki, ekonomisti. Na tej logiki je bila najbrž tudi zgrajena bolonjska reforma, ki je podoben fiasko na področju izobraževanja, kot je bil izobraževalni sistem, ki smo ga uvedli sredi 80. let, ko smo uvedli usmerjeno izobraževanje v Sloveniji. Kakšno imamo situacijo v Sloveniji na področju šolstva? Mi imamo zgledno urejene vrtce, imamo vrtce, v kateri vrtec po otroku stane na mesec od 400 do 500 evrov, se pravi 5 tisoč do 6 tisoč evrov je strošek v otroškem vrtcu na leto. Res je, da 80 % tega zneska plačajo približno občine, 20 % starši. V vrtcih imamo odlične normative, kako morajo biti urejeni igralni prostori. Približno 200 tisoč evrov znaša strošek za en oddelek vrtca. Tu ni imel nihče nobenega problema na Ministrstvu za šolstvo naložiti staršem in občinam. Oddelek stane, kot sem dejal, 200 tisoč evrov, medtem ko stane otrok v vrtcu 5 tisoč do 6 tisoč na leto. Od tu naprej imamo devetletni program osnovne šole. Tudi tu so bili uzakonjeni normativi, ki jih slovenske občine enostavno še do danes niso izpolnile, čeprav bi morali biti izpolnjenji že desetletja nazaj, ker je zopet zelo bogato narejeno. In verjamem, da bi bil lahko del prihrankov v tem sistemu. Imamo danes šole, kjer bi bilo mogoče pogledati, ali bi bilo mogoče po nekaj šol skupaj združiti, pa imeti skupne ravnatelje, imeti skupno računovodstvo in podobno. Nikakor ne govorimo o ukinjanju katerekoli podružnične šole ali česa podobnega. Zagotovo bi se dalo kaj narediti pri tej organizaciji. Imamo šole, kjer danes učno pomoč opravljajo profesorji pri otrocih. Varstvo vozačev opravljajo profesorji. Mogoče se da tukaj prihraniti. Imamo zopet šolski sistem, kot sem dejal, kjer investicije vodijo občine, noben problem normative velike in za moje pojme lahko poiščemo prihranke v osnovnem šolstvu. Naj povem izkušnjo, ko je omenila kolegica, kaj je v osnovni šoli, ko sem sicer že kar desetletja nazaj zaključeval osnovno šolo in nič kaj drugače danes ni med učitelji. Prvo je bilo: "Pojdi v šolo zato, da ti ne bo treba delati." Dajmo enkrat povedati otrokom: "Pojdite v šolo zato, da boste znali delati in trdo boste morali delati." In to naj šolski sistem najprej osvoji, ker se bojim, da ga še marsikje ni osvojil danes. Drugo, ko sem se odločal med gimnazijo in srednjo tehnično kmetijsko šolo, mi je učitelj, ki mi je svetoval poklic, dejal: "Menda ja ne boš šel v kmetijsko šolo, kot je šel tvoj brat, da boš kmet celo življenje." Tudi tega se dajmo naučiti in cenimo vse poklice, od kmeta, do orodjarja, do strojnika, do univerzitetnega profesorja. In tu mislim, da moramo marsikaj v glavah spremeniti. Imamo srednješolski sistem, kjer gre danes 40 % otrok v gimnazijo, 40 % v štiriletne srednješolske programe in samo 20 % v te dve in triletne šolske programe. Ko sem bil župan v nekem mestu, mestu Krško – kaj smo delali? Skupaj z gospodarstvom smo opremljali srednjo tehnično šolo. Danes ima ta srednja tehnična šola problem, da ima povečan vpis strojnih tehnikov. Upam, da ste uskladili, celo name so se obrnili, da če bo potrebna pomoč, da bo en oddelek za strojnega tehnika več, me bodo prosili za pomoč. Ker se niso name obrnili, verjamem, da ste jim to ugodili in se vam zahvaljujem za to. Ampak mi moramo to spodbujati. Noben problem ni spodbujati v okolju, ki se zaveda, kaj je tehnična kultura. V firmah, v občinah imate eno najbolj opremljenih šol, ampak ne zato, ker bi država ta denar zagotovila, ampak zato ker se lokalno okolje in ker se gospodarstvo zaveda, da mora biti dobra šola. In ko pridejo otroci na informativne dneve, tudi moj sin je v tej šoli zdaj, so bili navdušeni nad šolo in so bili tam. In to moramo narediti. Nekje govorimo o milijardah, in za božjo voljo, ne govorimo, da je problem 100 tisoč, 200 tisoč evrov ali pa 2, 3, 5 milijonov za takšne zadeve. S Slovensko ljudsko stranko smo bili gostje v baden-württembergškem parlamentu v Stuttgartu mesec nazaj in sem spraševal o šolskem sistemu. Kolegice in kolegi, Baden-Württemberg, v deželi, kjer se proizvede mercedes, kjer se proizvede porsche in vse, kar je še ostalo, pa kjer je cilj, da bo BDB na podeželju enak, kot je v mestu, gre skoraj 50 % otrok v Fachschule. In kaj je Fachschule? To, kar kolegi predlagajo. Vajeništvo. Z 18, 19 leti končajo izobraževanje. Zadnji dve leti do tri leta intenzivno izobraževanje na delovnem mestu. 28 ur izobraževanja je na delovnem mestu, 12 v učilnici. In je ravno to, kar se tu govori. To pelje naprej Baden-Württemberg, to pelje naprej Bavarsko, to pelje naprej Avstrijo. Kje iščemo mi vzorce? Mi iščemo vzorce in želimo pripeljati otroke, teh 80 % do konca srednje šole, potem pa, ker nimajo perspektive: razkropite se po univerzah. Ko sem bil župan, smo naredili prvo štipendijsko shemo v državi v občini Krško. Dve tretjini štipendije v prvem letu je plačala občina, eno tretjino podjetje, da smo zvabili srednješolce ali tiste, ki so šli študirat, v podjetja. In danes je v Krškem največji delež tistih, ki je zdaj preko socialnega sklada v shemi vključenih, ki so povezani z gospodarstvom. Da se to narediti. Vendar to se ne bo zgodilo, kot je prej kolegica dejala, samo od sebe, mi bomo pa neke druge zakone sprejemali. To moramo mi usmeriti in tu je naša prihodnost, to je izhod iz krize. Tu ne govorimo o milijardah, tu govorimo o desetinah milijonov evrov. Kje se jih da prihraniti v šolskem sistemu, sem vam omenil že doslej. Pojdimo naprej na visoko šolstvo. V Krškem smo se tudi, bom kar z veseljem povedal, ustanovili menda edino tehnično fakulteto v državi v teh zadnjih desetih letih, Fakulteto za energetiko, skupaj z Univerzo v Mariboru, je članica Univerze v Mariboru. V prvem letu je bilo vpisanih 40 energetikov izrednega študija, gospodarstvo se je zavedalo, da je treba imeti tako fakulteto. In prvo leto je preživela fakulteta z izrednim študijem. Zakaj je morala z izrednim študijem? Zato ker je v okviru mariborske univerze takšna delitev, da ta fakulteta dobi približno 2 do 3 tisoč evrov po glavi človeka, prej sem pa omenil, da stane v vrtcu otrok 5 do 6 tisoč evrov. To dopuščamo v tej državi. To dopuščamo, da imajo študenti Fakultete za energetiko, zaposljivi poklici, naša perspektiva na marsikaterem področju, polovico manj dodeljenih sredstev po glavi, kot je to v vrtcu. Ali je kaj narobe ali ni narobe s tem? Medtem ko imajo druge članice znotraj univerze pa po 5, 6 tisoč evrov, ker so stare in ker se novih bojijo in ker jim komolce rinejo med rebra. Zakaj? Zaradi vpisa. Zato ker imamo mi pa dovolj vpisa na nekih drugih fakultetah, pa dobimo ekonomiste, dobimo pravnike, dobimo organizatorje menedžmenta, dobimo organizatorje dela, poklice prosvete, poklice zdravstva, poklice sociale, upravne delavce, politologe, obramboslovce in podobno. Strukturo imamo povsem porušeno, pa tako mislimo, da je naša generacija sposobna, da 80 % procentov po srednji šoli pošljemo na fakultete. V Baden-Württemberg jih gre 50 % 18, 19 let starih delat in se dodatno izobražujejo ob delu. Mi pa tu govorimo o izobraževalnih konceptih. Tu je problem izobraževalnih koncepto. Pridemo na isto temo, ali se bomo zadolževali ali bomo pa delali pa imeli socialo. To moramo enkrat v tej državi presekati in za moje pojme je tu polje v tem delu. Jaz verjamem, da se je treba prej s socialnimi partnerji in z ostalimi dogovoriti o teh zadevah. Čas je! Ampak, za božjo voljo, ne glejmo zdaj, ali je nekdo posvojil neko gradivo, ki ga je neka ministrska ekipa delala v enem drugem sestavu, in je to danes ključni problem. Niste pregledali vseh zakonov in znotraj nekih zakonov ni usklajeno z vsemi zakoni. Desetletje je, pa desetletje sprememb in svet se je na glavo obranil v 10 letih, dajte, za božjo voljo, spoznati to enkrat. 10 let nazaj so vsi mislili, da bodo mešetarili po celem svetu pa afne guncali in da bo za to eno milijardo pa pol najbolj razvitega sveta delalo 5, 6 milijard Azijcev in Afričanov in ne vem koga. Ne, ne bo se! Svet se je obrnil in mi bomo morali zase delati. V novi finančni perspektivi – kaj je cilj Evrope? Povečati industrializacijo. Koga pa rabimo? Obramboslovca, politologa ali rabimo "fahmana"? In tu se moramo obrniti enkrat in se zresniti in začeti o problemu govoriti, o realnem problemu, ne pa o političnem problemu sedmih strank, ki se ne znamo za nič več zmeniti v tej državi. In preidimo na to točko. Čestitke za gradivo, z veseljem bom to podprl, kljub temu da najbrž ne bo večine. Mogoče se pa celo v tem tednu da tudi večino za to dobiti.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi pa se gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa, spoštovani predsednik gospod Veber. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Za začetek naj povem, da sem prav zadovoljen danes prišel v to dvorano. Noveliranje Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju terja od vseh nas poglobljen razmislek, morda tekom razprave kakšno minimalno adaptacijo, predvsem pa realizacijo. Sem pa nekoliko slabe volje, ker vidim, da večino tukaj ta trenutek v tej dvorani zagotavlja opozicijska stran, ne vem, kaj je razlog. Morda zato, ker je predlog novele zakona prišel s strani opozicije ali pa, kar je bolj verjetno, politična kriza v tej državi. Glede dualnega sistema oziroma glede zavezništva za vajeništvo smo članice in člani Odbora za zadeve Evropske unije konec lanskega leta poglobljeno razpravljali in tudi dali zeleno luč za stališča, ki jih je zastopala Republika Slovenija v institucijah Evropske unije. Pa morda bi želel povedati naslednje. Razprava, da smo šele pred kratkim spremenili poklicno izobraževanje, je, oprostite, deplasirana. Treba se je zavedati, da je tudi Slovenija del globalnega sveta, treba se je zavedati, da so spremembe v našem življenju, v globalnem svetu izjemno izjemno dinamične in da se je torej treba zelo hitro z veliko frekvenco, ampak seveda domšiljeno in premišljeno se je treba tem dinamičnim spremembam v svetu prilagajati. Tukaj je naša naloga, kolegice in kolegi zakonodajne veje oblasti, da usmerjamo te spremembe v izobraževalnem procesu v naši državi. Večkrat rad pravim, da smo v tej poosamosvojitveni zgodovini v Sloveniji veliko dosegli. Veliko smo dosegli. Smo pa gotovo mnoge stvari zanemarili ali pa naredili narobe. Ampak pustimo, za nazaj se čas ne da zavrteti. Naredimo spremembe danes, da bo naš jutri boljši. Signali in statistika kot brezposelni mladi so dovolj zaskrbljujoči, da strnemo vrste in sprejmemo dobre rešitve. Pa morda se nekoliko vrnem na začetek evropske koalicije za vajeništvo ali, mislim, da je boljši prevod, kot ga dejansko bolj uporabljamo, zavezništvo za vajeništvo. Evropska komisarka za izobraževanje in kulturo, večjezičnost in mlade gospa Vassiliou ter komisar za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje gospod László Andor sta v nemškem Leipzigu na tekmovanju World skills, lani mislim, da je bilo julija, naznanila uradni začetek evropskega zavezništva za vajeništvo. Ta bi naj pomagala v boju proti brezposelnosti mladih z izboljšanjem kakovosti in ponudbe vajeništev v Evropski uniji na podlagi širokega partnerstva ključnih deležnikov na področju zaposlovanja in izobraževanja. Evropska unija si bo prizadevala tudi za spreminjane odnosa do vajeništva, obenem pa opredelila predvsem najuspešnejše programe vajeništva v Evropski uniji in oblikovala ustrezne rešitve za posamezne države članice. Zdaj ko govorim o vajeništvu, bi rad povedal, da se vsi zavedamo, da je odločitev za poklic dejansko že v osnovi šoli, kar logično sklepam, da je treba v osnovni šoli osnovnošolcem predstaviti konkretno, kako deluje mizar, kako delujejo na splošno različni poklici. Še več, treba je vzgojiti ljubezen, ljubezen do oblikovanja lesa, do oblikovanja kovin, do oblikovanja plastike in tako naprej. In tudi jaz sem pogovarjam z osnovnošolci, z učitelji in pravijo, da so glede poznavanja poklicev zelo koristni obiski osnovnošolcev v obrtnih delavnicah, ki jih vodijo in so lastniki tisti ljudje, tisti gospe in gospodje, ki so dali skozi dualni sistem, ki so bili nekoč vajenci in tako naprej, danes pa so mojstri z mojstrskim izpitom. Tam pravzaprav otroci, osnovnošolci vidijo, kako lepo je biti mizar ali pa katerikoli drugi poklic. Dajmo lepo prosim, strnimo vrste, opravimo razpravo danes in potem tudi v naslednji fazi [[…]] [[izklop mikrofon]]
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi pa se gospod Dragan Bosnić. Izvolite, gospod Čuš.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v parlamentarno proceduro vložili spremembe Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Namen samega zakona je čim bolj povezati izobraževalni sistem z gospodarstvom in potrebami gospodarstva. Sam menim, da bi morali tako razmišljati vsi tukaj v tem državnem zboru, da bi tudi malo bolj prisluhnili in razumeli tiste, ki ustvarjajo dodano vrednost in ki sami služijo denar. Pa ne govorim zdaj za Državni zbor, tudi širši javni sektor, da bi potem cenili ni spoštovali vsakega, ki služi na lastno pest. Danes je v šolskem sistemu in tudi procesu izobraževanja premalo poudarkov na znanju pa praksi, predvsem recimo praktičnem razmišljanju veliko pa je lahko rečemo predvsem teorije, raznih drugih teoretikov, in to je pripeljalo tudi do tega, da se veliko govori, v praksi pa vse izgleda drugače. In zaradi tega je tudi danes Slovenija tam, kjer je. Raziskava Mladina 2010, ne bom zdaj govoril, da to pravim jaz, da to govori opozicija, da to govori SDS, ampak raziskava Mladina 2010, ki jo je izvedel Urad za mladino pod okriljem takratnega ministrstva za šolstvo, kaže, da je v celotnem sistemu izobraževanja v Sloveniji moč zaznati pomanjkanja poklicnega svetovanja in kariernega usmerjanja, povezava med izobraževalnim sistemom in trgom dela je slaba in ni čudno, da slovensko šolstvo ni učinkovito, saj slednje vsako leto izobrazi drugačne profile, kot jih gospodarstvo dejansko potrebuje. Danes se tudi soočamo z rekordno brezposelnostjo med mladimi in menim, da sta za tudi to stanje med mladimi predvsem odgovorna vzgoja in pa izobraževanje. Nekaj se mora storiti doma, v družini, tudi sam pri sebi, nekaj pa ti seveda da šola. In to slabo stanje na področju brezposelnosti mladih vpliva na to, da imamo danes preko 33 tisoč brezposelnih mladih do 29. leta starosti. Po drugi strani, da smo po zadnjih raziskavah ravno Slovenci tisti, ki se najstarejši osamosvajamo v Evropski uniji, po drugi strani pa imamo samo v državnem stanovanjskem skladu 8 tisoč praznih stanovanj. V zadnjih letih se še vedno tudi srečujemo z nizkim vpisom v poklicne srednje šole, propad številnih podjetij v zadnjih letih pa je povzročil upadanje zanimanja delodajalcev za izvajanje poklicnega izobraževanja in upad ugleda določenih poklicev. Tukaj bi se tudi rad navezal na proces degradacije poklicnega izobraževanja, s katerim je začel takratni minister za šolstvo, mislim da gospod Gaber, ko se je kar naenkrat v nekaj letih močno povečal vpis na gimnazije in močno upadel vpis na poklicno izobraževanje. Da bi se izognili brezposelnosti mladih ter hkrati zagotavljali tehnološke ter obrtne storitve, si želimo znova povezati izobraževalni sistem in gospodarstvo. Obstoječo zakonodajo poklicnega izobraževanja želimo nadgraditi, tako da ob obstoječem sistemu omogočimo še dualni sistem. Dualni sistem kombinira vajeništvo v podjetju in poklicno izobraževanje v šoli ter smo ga v slovenskih šolah pred nekaj leti že izvajali. Pri nas je imel dualni sistem izobraževanja podobne značilnosti kot nemški, finski ali avstrijski. V Nemčiji se lahko mladi izobražujejo v več kot 350 poklicih po dualnem sistemu, pri čemer so standardi znanja tako za praktični kot teoretični del poenoteni v celotni državi. Vajeništvo se lahko izvaja v podjetju od tri do pet dni na teden, podjetje pa je odgovorno, da so dijaki in vajenci zavarovani in da dobijo standardno kakovostno znanje. Določeno seveda za vsako panogo. Vajenci pa lahko svoje znanje dopolnijo poleg enega podjetja še v katerem od drugih in si tako razširijo svoje znanje. Dualni sistem se je v Sloveniji izvajal od šolskega leta 1996/1997 na poklicnih srednjih šolah, ki trajajo tri leta. Pogoj je bila sklenjena učna pogodba med delodajalcem, vajencem in njegovimi zakonitimi zastopniki. Praktični del je večinoma potekal pri delodajalcu, teoretični pa v šoli. Vajenec je za svoje delo prejel nagrado, učna doba pa se je vajencu ob izpolnjenih pogojih štela v zavarovalno dobo. Učno pogodbo je bilo treba registrirati pri obrtni ali gospodarski zbornici. Register teh pogodb je vodila Obrtna zbornica Slovenije. Dovolite, da v nekaj točkah predstavim bistvene rešitve, ki jih v zakonu tudi predlagamo. V srednješolsko poklicno izobraževanje se vpeljuje dualni sistem poleg sedanjega šolskega modela, torej tam, kjer je mogoče. Bistvo dualnega sistema je, da odgovornost za vajenca prevzame delodajalec in tako se vzpostavi kultura vzgajanja dobrega kadra. Tesen stik in sodelovanje gospodarstva ter vzgojno- izobraževalnega sistema. Pristojne zbornice preko razpisa izberejo potencialne delodajalce, ki potem sodelujejo z dotično poklicno šolo iz svojega okolja. Vajenci imajo najmanj 60 % praktičnega izobraževanja, dijaki v poklicni šoli najmanj 50 % in dijaki v 4-letni strokovni šoli najmanj 20 %, kar je seveda novost. Smatramo pa, da je treba tekom izobraževanja vsem dijakom ponuditi čim več praktičnega znanja. Vajencu se je čas na praktičnem izobraževanju šteje v delovno dobo, kar bo zagotovo dobra stimulacija pri odločanju za poklicno izobraževanje. Zavedamo se, da bo zaradi tega treba vnesti tudi spremembe v Zakon o delovnih razmerjih, ki pa bodo zagotovile plačilo prispevkov. Sprva seveda v tej finančni perspektivi iz sredstev Evropske unije, ki zato v teh letih namenja res velike vsote denarja in dvomim, da bi sploh morali mi iz našega proračuna kaj prispevati. Seveda če se bi lotili črpanja evropskih sredstev resno, ne pa tako kot danes. Po letu 2020 pa bi se ta sredstva zagotavljala v najslabšem primeru, še enkrat ponavljam, v najslabšem primeru iz državne blagajne. Vajenec je lahko tudi odrasla oseba, ki je brezposelna, saj so dodatna znanja, veščine ali prekvalifikacije nujno potrebne. Splošni predmeti, ki so jih odrasli že predhodno opravili v srednjem formalnem programu, pa se mu priznajo. Zakon bo omogočal tudi modularnost glede na program ter institucijo. Dijaki in vajenci bodo lahko vpisani v matično šolo, nekatere module pa bodo lahko obiskovali v drugih šolah. S tem se bo bistveno razširila ponudba učnih vsebin za dijake in vajence ter hkrati se bo tudi racionaliziral sam sistem. Ker je gospodarstvo še vedno v trajajoči recesiji, težko izplačuje nagrade za vajence in nagrade mentorjem, se pretežni del tega prenese na državo, ki s subvencijami delodajalcem spodbuja zanimanje teh za izvajanje izobraževanja, pri tem pa uspešno črpa evropska sredstva. Pričakujemo, da bodo podjetja zaradi stimulacij, ki bi jim morale slediti tudi davčne spodbude, pripravila programe vajeništva in uspešno začela s prestrukturiranjem izobraževanja. Zavedamo se, da ima zakon določene finančne posledice, zato bi začel veljati v letu 2016, pri čemer je nujno črpanje in koriščenje evropskih sredstev. Država bi tako do leta 2020 plačevala nagrado vajencem v celoti s koriščenjem evropskih sredstev preko pametne specializacije, potem pa bi bila tudi stvar dogovora. Tudi sami ne moremo vedeti, kaj bo takrat v bruseljski blagajni, za kaj bo namenjen denar, ampak prepričan sem, da bo brezposelnost mladih še naprej na agendi, saj gre za strukturni problem, s katerim se bo Slovenija ali pa tudi Evropska unija soočala naslednjih 40 let. Sedanji sistem in bodoči dualni sistem bosta sobivala. Dualni sistem se bo uveljavljal predvsem tam, kjer so uspešna podjetja in gospodarske družbe. To pa tudi pomeni, da se bo ugled poklica dvignil. Vajencem se bo omogočilo, da se čas praktičnega izobraževanja šteje v delovno dobo, kar bo dodatna spodbuda mladim za odločitev za poklicno izobraževanje ter redno napredovanje iz letnika v letnik. Primerjalne analize sistema poklicnega in strokovnega izobraževanja v 25 evropskih državah kažejo na to, da je povsod prisoten trend krepitve povezovanja poklicnega in strokovnega izobraževanja s trgom dela, da je prisoten trend izboljševanja povezav med različnimi izobraževalnimi potmi. Tudi na seji Državnega sveta danes je bilo govora, da je to seveda dodaten finančni strošek, ampak ko mi mladi pomislimo, koliko denarja v preteklosti je šlo za marsikatero bedarijo, svinjarijo, rop, se počutimo zapostavljene. Zato tudi bi bilo seveda smiselno razmišljati o novem medgeneracijskem dogovoru, koliko sredstev za katero generacijo, ker dejstvo je, da je ravno mlada generacija največji poraženec krize, v kateri se še žal vedno nahajamo in verjetno se vsi lahko strinjamo, da s takšno politiko, ki je do mladih zelo neprijazna, se zadolžujemo s hitrostjo 1 milijona evrov na uro v sili v tujino. Prej je tudi mag. Grims povedal, da danes mladi več ne razmišljajo, kje se bodo zaposlili, za kaj se bodo izobraževali, ampak predvsem v katero državo bodo šli. Politika je mladim torej ukradla prihodnost, dajmo vsi pokazati neko pripravljenost za prepotrebne reforme, spremembe kljub trenutnemu dogajanju v slovenski politiki in dajmo sprejeti na prvem branju predlog sprememb. Če ste konstruktivni v koaliciji, bi pričakoval, da bomo v teku zakonodajnega postopka predlog izboljšali, da bomo s tem ne zadovoljni mi tukaj, ampak predvsem tisti, ki potrebuje učinkovit izobraževalni sistem. Hvala.
Hvala. Besedo ima, gospod Dragan Bosnić. Pripravi pa se, gospod Jakob Presečnik. Izvolite, gospod Bosnić.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz bi prispeval še en delček oziroma moje razmišljanje je vezano na problematiko, ki jo obravnavamo danes. Stališče naše poslanske skupine je povedala kolegica, ampak jaz bi se vrnil k izvirnemu grehu, ki generira težave v strokovnem in poklicem izobraževanju. Nekaj o tem je bilo že povedanega. Namreč delo. Če je delo vrednota, potem težav ni. Če se delo razvrednoti, so pa problemi. Bilo je povedano, da je nekoč nekdo rekel, češ, uči se, da ne boš rabil delati. Jaz bi rekel, da je škoda, da ta ni bil kaznovan. Nekdo bi pač moral nositi odgovornost za to, kar govori. Če zdaj rečem, ne boš rabil delati, to pomeni, da si brezposeln. Potem lahko rečem, uči se zato, da boš brezposeln [[..]]Težko bi se strinjal s tem. Osnovno sporočilo, kot ga jaz vidim, je: uči se, da boš lahko delal in da boš lahko kakovostno kvalitetno delal. In zdaj poklicno in strokovno izobraževanje. V tem parlamentu na Odboru za izobraževanje je bila gostja ravnateljica ene osnovne šole, ki je govorila o tem, kam gredo boljši učenci in kam gredo slabši učenci. In je tudi šlo to nekaznovano. Deliti osnovnošolce na boljše in slabše je enako grešno, kot je tisto, kar sem prej povedal. In zdaj si predstavljajte enega otroka, ki mora biti v kategoriji slabših, ker pač ne more priti nekam na podlagi točk in potem mora živeti s to stigmo slabšega. To je katastrofa. Vsak otrok mora biti uspešen vsaj v eni zadevi, ki jo v življenju počne. Govorimo tudi o tem iskanju talentiranih. Pač nekje moraš biti, ali rišeš dobro, ali si dober v športu, matematiki, v čemerkoli. Živeti neuspešen je pa težko in nekateri so kar prisiljeni se sprijazniti s tem, ker pač so kvalificirani kot takšni. Ko govorim o tem, da se poiščejo talentirani, ne pozabimo na eno dejstvo, da talentirane lahko najdejo zgolj tisti, ki vedo, kaj iščejo. Se pravi, netalentirani ne bo talentiranih našel. Če se vrnem nazaj na problematiko, ki jo obravnavamo danes. Če bi delu dali določen pomen, govorim generalno, če bi ga res ovrednotili, če bi rekli, da je neka vrednota kakršnokoli delo, potem mislim, da se s težavami, s katerimi se srečujemo danes, ne bi srečevali. Če se usposabljaš za nek poklic, ki od tebe zahteva tudi neke določene spretnosti, ne zgolj znanja, potem je treba, da te spretnosti tudi treniraš. Ko sem na usklajevanju govoril s predstavniki vlade, sem dojel rešitev in jo tudi sprejel takšno, kot je. Ampak ključni problem, kot ga jaz vidim, je pa postaviti delo kot vrednoto, vrniti nazaj delo kot vrednoto. Če se iz gimnazije, kjer sem poučeval, nekdo prepiše na kuharsko šolo, in pri tem gre za dijaka, ki ima vse ocene odlične, se ne bi smelo zgoditi, da ga nekdo vpraša:" Kaj je s teboj, si ti normalen, saj pa ja imaš vrhunske ocene?" Ampak štos je v tem, da rad kuha. Nič ni narobe s tem. Zelo rad kuha. Celo rekel mi je, francoščina mi bo zelo koristila, moraš pač nastopiti, pa francoščina in kuhanje to gre skupaj. In če bomo to razvijali, saj tukaj v tem zakonu gre kar za nekaj všečnih, tudi ta opcija o reševanju vzgojne problematike, o avtonomiji šole recimo, če še to omenim, je zelo všečna, tudi razvija nekega osebno odgovornega človeka, in to mi potrebujemo. Mi potrebujemo ljudi, ki so uspešni pač na tistem področju, ki ga prepoznajo oziroma jih kot takšne potencialno nekdo spozna z vso odgovornostjo, jim omogoči, da pridejo do nekega zaključka in potem vse to, kar je bilo v njih investiranega, tudi vrnejo družbi. Jasno, če govorim o družbi, ne govorim globalno, govorim lokalno, se pravi govorim o slovenski družbi, ki je v njih investirala. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, pripravi pa se mag. Majda Potrata. Izvolite, gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, gospod državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi, vsem tudi v mojem imenu prisrčen pozdrav! Zagotovo je izobraževalni sistem v Sloveniji eden od sistemov, ki potrebuje reformo. Mi smo bili žal uspešni ali pa delno uspešni, kakor kdo vzame, vsaj začasno uspešni, pri reformi pokojninskega sistema, vemo, da nič ne naredimo, celo ministra ali ministrice nimamo na področju zdravstva, nimamo zdravstvene reforme, kjer na vseh področjih škripa, od finančnega do organizacijskega in še katerega. Poskuša se delno urejati reforma dela, zagotovo pa je to področje, ki ga obravnavamo danes, potrebno temeljite reforme. In edini razlog, se mi zdi, ki bi lahko stal pri zavračanju tega predloga, da mogoče, ampak tega ne morem ocenjevati, ker jaz nisem še nikoli v nobenem od mandatov sodeloval direktno na Odboru za izobraževanje, tako da s temi stvarmi, priznavam, se nisem mnogo ukvarjal. Ogromno pa sodelujem z gospodarstvom, z menedžerji, ki razlagajo težave v gospodarstvu, zaradi tega torej je reforma potrebna. In mogoče, kot sem prej začel, mogoče edini razlog za zavračanje je to, da tako na hitro z nekaterimi členi ni možno vsega tega zajeti in da je potrebna resnično temeljita reforma. To verjamem, je edini razlog, ki bi lahko mogoče celo stal. Nobenih drugih razlogov ne poznam oziroma vsi razlogi govorijo za to, da je treba reformo narediti. Niti to, kar je žal rekel gospod državni sekretar uvodoma, da ta predlog zakona nima realne podlage niti v državnem proračunu. Ja, to je sicer res, vendar če bomo še dolgo vztrajali pri tem sistemu, ki ga imamo, potem bodo ti prilivi v državni proračun čedalje manjši in bomo čedalje bolj revna država. Jaz sem prepričan, ker gre razvoj naprej, da se nam ni pretirano treba ukvarjati z nemškim, avstrijskim, švicarskim sistemom. Krasni sistemi so, treba je seveda tudi prekopirati, nekaj tega dela naredimo, če se ozremo nazaj. Mislim, da je bil sistem usmerjenega izobraževanja največji problem in največja napaka v našem izobraževalnem sistemu, ker smo imeli do takrat ta dualni sistem v bivši Jugoslaviji kar dobro vpeljan, dobro uveden, saj konec koncev je izhajal še iz bivše Avstro-Ogrske. Seveda ob pogledu na te sisteme, ki odlično, predvsem gospodarsko in na vseh drugih področjih, živijo v Nemčiji, Avstriji, Švici, pa še kje, pa bi lahko na ta način seveda vpeljali temeljito reformo. Jaz se spomnim v preteklosti raznih diskusij, kjer so prevladovale predvsem neke liberalne usmeritve, torej vsak mlad človek se naj odloči za izobraževanje, kamor si želi. To je do neke mere sicer v redu, vendar če nima realnem osnove, potem naprej za življenje države, za življenje gospodarstva, potem zagotovo to ni prava usmeritev. Treba je ponuditi mladim ljudem tista izobraževanja, ki bodo na koncu rezultirala tudi v zaposlitvah na področjih, ki bodo dale neko dodano vrednost. Jaz mislim, da premalo sprašujemo gospodarstvo. Ko hodim po firmah, se pogovarjam z menedžerji, ki dejansko ne dobijo kadra. In tisti, ki ga pa dobijo, je mnogokrat neustrezno izobražen in ga izobražujejo na delovnem mestu v firmi. Tisti kadri odhajajo danes, ki so izobraženi na delovnem mestu, v inozemstvo, ne takoj iz šol, zagotovo pa ne iz družboslovnih šol ali iz gimnazij. Ti kadri pa zagotovo ne odhajajo v tujino. Če na drugi strani pogledamo izobrazbeno strukturo poslank in poslancev, predvsem mlajših, vidimo, da večina prihaja iz teh šol, družboslovnih gimnazij in tako dalje, izredno malo iz tehničnih usmeritev. Pri tem je zagotovo gospodarstvo izredno zainteresirano, tako veliko kot malo, obe zbornici, ali pa vse zbornice. V roke sem dobil eno študijo Društva za razvoj tehničnega izobraževanja. Pred leti je to društvo naredilo oceno stanja tehničnega izobraževanja v Sloveniji. Samo na kratko. Kritični so do predmetnika v osnovnih šolah, kjer je v devetih razredih osnovnih šol to umanjkanje oziroma nimamo več tega predmeta s področja tehničnega izobraževanja. Na ta način se bistveno zmanjšuje možnost za razvijanje poklicnih motivacij za tehnično, tehnološko področje pri srednjem izobraževanju. Tudi učitelji tehnike in tehnologije čedalje pogosteje opažajo, da imajo učenci težave pri transferju in uporabi znanja ter pri motoričnih spretnostih. Na ta način se tudi posledično praktično večina mladih ljudi vpisuje v gimnazije. In še nekaj glede samega študija na fakultetnih oziroma univerzitetnih nivojih. V tem primeru je narejena ena raziskava, kam se vpisujejo zlati maturanti. Tam so po vrsti napisani medicinska fakulteta, filozofska fakulteta, pravna fakulteta in še naprej nekaj fakultet, nobenega praktično ni z vpisom na področje strojništva, elektrotehnike, računalništva, kemije, gradbeništva in tako dalje. In rezultat v našem gospodarstvu in kadrih v našem gospodarstvu je pa tak, kot je. Zaključil bom, da še kolegom pustim kakšno minuto, da bom seveda z veseljem podprl ta predlog zakona v prvi obravnavi, verjamem pa, da ga je treba še temeljito dodelati za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Presečnik. Na vrsti je magistrica Majda Potrata.
Hvala za besedo. No, najprej bi rada spomnila na to, da je Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju leta 2006 dobil splošno podporo in da je takrat minister Zver rekel, "… lahko bi dejal, da je danes tukaj nenavaden dan glede na konstruktivno razpravo. Očitno je področje poklicnega in strokovnega izobraževanja izletelo iz cone ideoloških in kulturnih spopadov, in to mi je zelo všeč". Zakaj sem to citirala? Zaradi tega, da bi se nehali prepričevati o tem, kdo je zagovornik poklicnega in strokovnega izobraževanja in kdo se potrebnosti te vrste izobraževanja domnevno ne zaveda. Sama sem imela takrat največ težav s 6. členom, ki je urejal vprašanje slovenščine v zakonu. Ta člen ni bil po moje korektno zapisan v predlogu, ko je omogočal, da tuji strokovnjaki izobraževanje opravljajo v tujem jeziku in šele potem se je v amandmirani obliki v zakon zapisala ta oblika, ki omejuje delež uporabe tujega jezika, dijaku pa omogoča, da je njegovo znanje preverjano v slovenščini. Toliko glede tega. Potrebnosti strokovnega in poklicnega izobraževanja smo se in se zavedamo vsi. Je pa ob tem treba znova povedati, da je bil leta 2006 iz zakona umaknjen dualni sistem, je bilo vajeništvo umaknjeno. To pa ne pomeni, da ni bilo te povezave med izobraževanjem in delom. Treba je pogledati šesto poglavje veljavnega zakona, kjer je v členih od 31. do 45., se pravi kar 15 členov od vseh 95, kolikor jih ima cel zakon, namenjenih ravno povezovanju izobraževanja in dela. In tam so vpeljani MIC-i. Smisel MIC-ev je pri sodobnem, hitrem tehnološkem napredku po moje bistvenega pomena, ker si v izobraževanju v MIC-ih posamezniki, ne glede na to, ali gre za mlade ali za izobraževanje tistih, ki prihajajo iz dela, zagotavlja pridobivanje kompetenc za delo na najbolj strokovno zahtevnih in tudi dragih strojih. Zato je pri tem izobraževanju vedno silno pomembna tudi pripravljenost delodajalcev za to, da sofinancirajo oblike izobraževanja, ker je po moje interes slehernega delodajalca, da da v roke drag sodoben stroj nekomu, ki zna z njim dobro ravnati. Ampak to je en del problema, kjer mislim, da nas čaka še velika odgovornost, da se bo to razmejevanje med zasebnim in javnim tudi gibalo v smer sofinanciranja zasebnega tam, kjer gre za izrazite interese zasebnega sektorja. Mi pa se seveda pogovarjamo v glavnem o sistemskih rešitvah, ki pa so utemeljene v financiranju iz javnih sredstev. Zdaj, to je po moje tudi treba reči, da je napačen pogled, če mislimo, da bo za delo usposobljen nekdo celo svojo poklicno kariero. Dejstvo je, da so ti časi minili, da bo posameznik v svojem življenju opravljal več poklicev in da bo to usposabljanje za delo dobivalo izjemen pomen. Zdaj bi se lotila tistega dela, ki ga moram pojasniti v zvezi s pripravo zakona. Zakaj sem o tem govorila? Zaradi tega, ker ponavljam, vajeništvo je bilo leta 2006 umaknjeno iz zakona. In tudi leta 2013, ko je prišla februarja ekipa tedanjega ministrstva, ki ga je vodil minister Turk, v našo poslansko skupino, tega dela predlagani zakon ni imel. Jaz imam ta predlog zakona tu pri sebi. Takrat je bilo predlaganih 35 členov, če še prehodne in končne določbe štejem, jih je zakon imel 42, in zakon vajeništva oziroma dualnega sistema ni predvideval. Od februarja leta 2013 do aprila leta 2014 je SDS odkril dualni sistem. Mene to niti ne bi motilo, če ne bi iz tega predloga zakona, v katerem ni dualnega sistema, bilo prepisano večino uvodnih odstavkov. Jaz sem šla te odstavke pregledat. Veste, zelo zanimivo je, kaj je izpuščeno. Mednaslovi so izpuščeni, izpuščen je recimo del o socialnem partnerstvu, o praktičnem usposabljanju pri delodajalcih, o dijakih s posebnimi potrebami in silno pomembno poglavje – zaključek. Kaj namreč ta zaključek pravi? Gospa Pučnik, bi prosim poslušali, ker tudi vam govorim. Tu je namreč bilo zapisano: "Ocenjujemo, da temeljitejše sistemske spremembe poklicnega in strokovnega izobraževanja niso potrebne. Treba pa je spremeniti oziroma dopolniti nekatera določila." In je šest stvari, ki jih je treba dopolniti. Vpeljava dualnega sistema, tako kot je v predlaganem predlogu zakona SDS, pa je obsežnejša sprememba. Namreč ta sprememba obsega 29 členov in še skupaj s prehodnimi in končnimi določbami ima 32 členov, to je več, kot eno tretjino ali blizu tretjine veljavnega zakona. Črtano je tisto, kar so na ministrstvu pod ministrom Turkom ugotovili, da temeljitejših sistemskih sprememb poklicnega in strokovnega izobraževanja naš sistem ne potrebuje. In zanimivo je tudi nekaj, da od čisto prepisanih stvari, celih odstavkov prepisanih, 6 strani prepisanega gradiva, od grafikonov in podobnih reči, je zanimivo, kaj je izpuščeno. V tem gradivu pri evalvaciji programskih rešitev se ta odstavek, to je drugi odstavek v Turkovem predlogu, v predlogu SDS je pa to na 4. strani drugi odstavek, je tam pisalo: "Vendar se je uvajanje dualne oblike v Sloveniji izkazalo kot neustrezno, zato je bila opuščena." V predlogu za časa ministra Turka je torej bilo ugotovljeno, da dualni sistem ni dal ustreznih rešitev in da je bilo zato opuščeno. No, zdaj je pa zanimivo, kaj pa piše kot zadnja poved ali sklep tega odstavka na 4. strani, piše, "uvajanje dualne oblike ni uspelo zlasti zaradi tega, ker gospodarstvo ni prepoznalo potrebe po vzgoji kakovostnega, strokovnega kadra ob načrtovanju vizije razvoja podjetij." Torej je gospodarstvo krivo, da je dualni sistem propadel. Zato je zame presenečenje, da nekateri izrekajo, kako kakovosten je ta predlog SDS, ko pa umanjka socialni dialog, ko umanjka soglasje, ko ni soglasje med delodajalci, tistimi, ki bi morali biti pomemben deležnik vajeniškega ali dualnega sistema. Tega ni. Kar nekaj je v tem predlogu zapisano, čeprav predlog uvaja celo poglavje, ki se mu reče Vajenci, drugo poglavje Vajenci. In zanimivo je, da ko so se poleg tega inkorporiranega poglavja, ki se začne s 5a. členom in se s črkami nadaljuje, zanimivo, da potem jim sredi teksta, sredi zakona vajenci kar umanjkajo in so sami dijaki. Ta kakovosten predlog, tako je bil razglašen, nima pri vseh členih podnaslovov. Obrazložitve so zelo zelo kakovostne, res zelo kakovostne. Recimo, z novim 5a. členom se uvaja nov termin "vajenec" ter opredeljuje medsebojno pravno razmerje. Z novim 5b. členom se določa oblika medsebojnega pravnega razmerja ,vajeniška učna pogodba, ki ureja medsebojne pravice in dolžnosti. Tako. To so pa obrazložitve. Zelo kakovostne. In ker se je gospod Vizjak že oglasil, da boste popravili recimo pri 8b. členu dijaki, tujci, kar naenkrat so tujci samo dijaki, vajenci pa ne. To so zelo zanimive stvari, kako se skozi ta zakon kaže naglica, s katero je bil predlog pripravljen in je v resnici odsev neke nekonsistentnosti, s katero v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne soglašamo. Ko govorite o tem, kako bi morali podpreti in kako bi bilo treba biti konstruktiven [[…]]Ja, konstruktiven je mogoče biti ob dobrih predlogih, ob dobrih zakonskih predlogih. Mi tudi kakšnega drugega poslanskega zakona ne podpiramo, ker je nekonsistenten, ker ne prinaša sistemskih rešitev in ker menimo, da ni ustrezen odgovor za urejanje področja, ki bi ga bilo treba urediti, ampak ni ustrezno urejeno. Ko govorimo o tem, bi vam jaz zdaj lahko še citirala, kako ste se lotevali teh stvari. Jaz tu berem, "primerjalne analize sistemov poklicnega in strokovnega izobraževanja v 25 evropskih državah kažejo na to…" Ja, kje, kdo je opravil to primerljano analizo? Zanimivo je to, da je v opombah, opomba je sicer pripisana, pa piše,"… več o rešitvah v drugih državah, bolj podrobno smo analizirali Finsko, Francijo, Nemčijo in Avstrijo …"– kdo mi, SDS? Ne bo držalo zaradi tega, ker v primerjalnem gradivu imate samo tri države: Nemčijo, Avstrijo in Finsko. Niti Francije nimate zapisane, na katero se sklicujete v gradivu. Jaz bi vam lahko tu še naprej dokazovala, kako je to prevzeto gradivo, in to je naredila poslanska skupina, ki je menda za falsificiranje zelo, zelo občutljiva. Jaz ne bi imela nič proti, če bi kje v tem sprotnem spremnem besedilu bilo napisano, da je to povzeto po pripravljenem gradivu, ki je bilo pripravljeno takrat in takrat. Ampak še enkrat povem, to je potem gradivo ministrstva ne pa poslanske skupine. Tisto, kar bi bilo treba tudi še povedati. Tukaj je predvidenih 70 milijonov sredstev za vzpostavitev tega dualnega sistema. To bi bili predvideni stroški za eno leto. Postopoma bi rastli od dvajsetih na petdeset, do sedemdeset milijonov. Vsi stroški gredo na račun države. Ko ste govorili ali pa zanemarili dejstvo, da so v zasebnem sektorju vpeljane tudi nekatere druge stimulacije za zaposlovanje mladih ljudi, so recimo tako stimulacije za prve zaposlitve, so stimulacije za tiste, ki zaposlijo brezposelno osebo z zavoda za zaposlovanje, je vprašanje pripravništva in cele vrste stimulacij, ki obstajajo. Zdaj jaz ne vem, ali bodo potem tiste stimulacije tudi tekle vzporedno ali kako, ker evropska sredstva so vendarle omejena, in se bo treba odločiti, čemu bomo dajali prednost. Samo iz državnih sredstev oziroma iz javnih sredstev nekaj, kar je pravzaprav v prvi vrsti interes lastnikov, delodajalcev, je težko računati. Kot rečeno, ko se sklicujemo na to, da so odgovori z ministrstva, da so evropska sredstva dobro počrpana, so za namene, za katere so bili razpisi. Če ste natančno prebrali primerjane države, bi rada povedala, da tisti, ki ste sklicujete na Nemčijo in ste dajali za primer Nemčijo, je potrebno povedati, da je usposabljanje za poklic v Nemčiji tako zelo razvito, da bi bilo dobro, če bi si šel kdo ogledat, v kakšnih okoliščinah se vajenci izobražujejo. To je pridobivanje kompetenc, pridobivanje sposobnosti za delo na najbolj zahtevnih strojih, ki je takšno, da tisti, ki se tam izobražujejo, nimajo težav s slabo samopodobo, o kateri je kolega Bosnić govoril. Da ne govorim o tem, da so na svojem delovnem mestu potem tudi zelo zelo dobro plačani. Pri nas se je pa treba vprašati, ali bomo našli res zdaj takoj 10 tisoč delovnih mest, kot je tukaj v predlogu napisanih, za vajence. 10 tisoč možnosti kar takoj za zaposlovanje? Pojdite se malo pogovarjat z mikropodjetniki, z obrtniki, koliko novih delovnih mest so pripravljeni razviti. Ja, če bodo dobili, in jih tudi razvijejo za tisto leto stimulacije, potem pa delovno mesto ugasne. Kar malo poglejte, kaj se dogaja. Zame je silno pomembno, da se oblikujejo kakovostna delovna mesta, ki bodo zagotavljala tudi minimalno varnost. Ne pa, da bomo tudi za vajeništvo izobraževali vajence, ki kasneje ne bodo imeli zagotovljenega dela. To je pomembno vprašanje, ob katerem ne kaže zamahniti z roko. Tudi tisti, ki bodo izobraževalci, od leta 2006, ko smo sprejeli veljavni zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, se je marsikaj spremenilo. Med drugim smo obvezno članstvo v zbornicah ukinili. Bo treba urediti, regulirati tudi to vprašanje, kdo bo tisti, ki bo imel licenco za izobraževanje. Teh reči, ki jih je treba v zvezi z dualnim sistemom razrešiti na sistemski ravni, je veliko. Jaz se pa tistih, ki zadevajo Zakon o delovnih razmerjih in po katerih bo moral biti mlad človek zavarovan, da tako rečem, sploh dotaknila nisem. To niso stvari, ki bi jih bilo mogoče takole z neko pavšalno sodbo, sklicujete se na sistemske rešitve, pa teh sistemskih rešitev še ne vem koliko časa ne bo. In vi ste kooperativni. Oprostite, to so bistvene stvari. Te sistemske rešitve morajo biti vgrajene, mladi ljudje morajo biti zavarovani zlasti zaradi tega, ker vemo, v koliki meri so zdaj mladi ljudje izkoriščana poceni delovna sila v okviru prekernih zaposlitev. To je resno vprašanje, morajo biti stvari ustrezno zapisane, kako dolgo pa bo trajal socialni dialog za spremembo delovnopravne zakonodaje, pa vam jaz ne znam povedati. Če pogledate v starem vajeniškem sistemu, dualnem, je vajenec, ki je bil več kot štiri ure na delovnem mestu, imel tudi pravico do odmora. Zdaj pa vi veste, kako delodajalci gledajo na odmor za malico. Poleg tega se je treba zavedati, koliko so stari mladi ljudje, ko v vajeniško razmerje vstopajo. Saj so s 15 letom opravilno sposobni, ampak vendarle so to lahko 15, 16-letniki, in je na te stvari, da so zavarovani, da morajo biti zavarovani, se je treba tudi sklicevati in na to tudi misliti. Vprašanj, ki jih torej razpiramo, je zelo veliko in jaz ne morem zadeve presojati po ločnici koalicija: opozicija, ker tako se je zdaj pokazalo v mnenjih poslanskih skupin. Opozicija meni, da je to krasen zakon, odlično pripravljen, v koaliciji pa menimo, da so manjkale v zakonu sistemske rešitve. In ne zameriti – kdo ima več možnosti pripraviti sistemsko ustrezne predloge zakonov, tudi zaradi medresorskega usklajevanja in večjega aparata? Da so na ministrstvih bolj usposobljeni kaže tudi to, da ste prepisali zakon iz tiste različice, ki je nastala na ministrstvu. Jaz torej ne morem podpreti tega predloga zakona. Da pa ne bo od tod do večnosti nastajal novi predlog, pa je zagotovilo v tem, da smo se že seznanili s predlogom, ki ga pripravlja ministrstvo. Hvala.
Hvala lepa, mag. Majda Potrata. Na vrsti je gospod Jože Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Pred sabo imamo izjemno pomemben zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Jaz sem do sedaj razbral, da ta ločnica, o kateri je predgovornica pravkar govorila, da ta ločnica koalicija, baje neobstoječa koalicija, kot so predstavniki koalicije v zadnjih dneh govorili, opozicija, da tu ne gre ločnica po tej meji. Mnogi so tudi resni in trezni in se zavedajo, da je tu treba nekaj narediti, tudi v dosedanji koaliciji. In če je to glavno vprašanje, da je v obrazložitvah tega zakona neka argumentacija, ki je bila pripravljena že 2006. leta, potem se meni ne zdi čuden ta sedanji krah koalicije oziroma največje stranke. Potem je to logična zadeva, če je to najbolj pomembno pri tej zadevi. Glejte, vsi se strinjajo, večina tistih, ki se zaveda, da od nečesa v tej državi je treba živeti, da je treba od dodane vrednosti živeti, da podpora gospodarstvu ni samo fraza, ampak da brez tega enostavno ne bomo preživeli, vsi tisti se zavedajo, da je treba tudi na področju izobraževanja teh poklicev narediti spremembe. Se pa tu vidi, nekateri poslanci, poslanka, pa tudi z ministrstva, da želijo sedeti, kot se reče, na teh gnilih jajcih, na klopotcih, žlapertki, kakor rečemo na Štajerskem, ko se zgodi takrat, ko se koklja usede na tista jajca, ki se niso izvalila. In taka koklja navadno, če gremo v metafore iz življenja, shira na gnezdu, ona se sicer trudi, sedi tam, ampak ker se ne morejo izvaliti piščanci, do bridkega konca tam sedi. In to se je zgodilo s sedanjo vašo vlado. Vi že dolgo sedite na klopotcih, že dolgo, in praktično nimate več aktivnih, svežih jajc v gnezdu, da bi se lahko kaj izvalilo iz tega. In to kar naprej zagovarjate, gospe in gospodje. Moram reči, ko sem predhodno razpravo poslušal in prej državnega sekretarja, da je izgleda vaš moto postala tista Menartova pesem Vse je zaigrano, vse je šlo k hudiču. Kar mi da življenje, je kot ničla k niču. Absoluten negativizem je postalo ideja in geslo te vlade. Še posebej izgleda na šolskem ministrstvu. Če gremo malo nazaj. Izvirni greh je bil narejen v osemdesetih letih, ko se je ukinil ta dualni sistem in vajeništvo, ki je bilo pri nas ravno tako razvito kot v sosednji Avstriji, ker je izhajalo iz istih korenin in je prinašalo iste dobre rezultate. Vendar si je takrat malo pred tem Kardelj izmislil, da je treba uvesti usmerjeno izobraževanje, gospod Gaber je bil potem dolga leta izvajalec, ki je ugotovil takrat, da se iz špice gimnazije rekrutira opozicija prejšnjemu enostrankarskemu sistemu, in je bilo treba tisto klasično gimnazijo povoziti. Zdaj smo v drugi skrajnosti. In potem je prišlo do tega pogubnega usmerjenega izobraževanja. In gospa Potrata je bila vsa leta apologet tega usmerjenega izobraževanja, ideološki nosilec dostikrat teh zmot, ki so nas pripeljale do sedanje situacije. In kar naprej je glavna tendenca, da se vse te zmote ohranijo, da se politični, ideološki cilji tega usmerjenega izobraževanja in vseh teh zmot prenašajo iz dneva v dan naprej. Mi pa ugotavljamo in ugotavljajo tisti, ki so v gospodarstvu, obrti, mene so danes klicali trije podjetniki, ki so bili dolga leta tudi v obrtni zbornici, da naj že končno nekaj naredimo iz tega, da tako več ne gre. In sedaj so glavne obrazložitve. Saj jaz nimam nič proti, če gospa Potrata brani vse to s pozicije usmerjenega izobraževanja iz osemdesetih let. Naj brani, ampak naj se pa drugi zavedajo, da je to povoženo, zapravljeno, da nam je naredilo silno škodo in da večina pa le ne more pristajati na te stvari, ki jih življenje nikakor ni potrdilo in so bili zgolj ideološki mehanizmi ,kako obvladovati slovensko družbo. To pa se vam je v veliki meri posrečilo. Ko državni sekretar pravi, da boste celovitost problematike spet sistemsko rešili – ja, če vam pa povem, da ste sedaj sedeli na teh gnilih jajcih. Vse se ne izvali. To poslušam vsak dan pri vsakem zakonu, kako boste nekaj celovito in sistemsko rešili. Upirate se na ta način. Dopolnite to zadevo, če bo čas. Ampak čakati nimamo kaj, tudi če bo naslednja vlada, to je treba danes sprejeti oziroma če bodo volitve, iti naprej, ne zablokirati, kot je tehnologija sedanje vlade. Vse kar je dobrega iz opozicije blokirati. Ne delati več tega. Ko je gospod Bogovič tu govoril o nemških izkušnjah, koliko se tam ljudi vpisuje po njihovo v Fachschule. Pri nas tudi v poklicnem izobraževanju. Ampak, recimo, pri univeriztetnih programih so tudi zelo "fahschule", mnoge. Samo da ven pridejo "fahidioti", žal, ki solijo pamet celotni slovenski družbi in jo usmerjajo. Posledica tega je, da so nekateri sistemi proizvedli ogromno količino "fahidiotov", ki nimajo obzorja in krojijo usodo slovenske družbe. Jaz ne vem, pri nas pravzaprav usmerjajo šolstvo že dolgo dolgo časa kadri iz Fakultete za družbene vede. Večina se jih ne zaveda, kaj ta družba potrebuje oziroma njeno gospodarstvo za preživetje. Večina se tega ne zaveda. In sedaj smo v isti situaciji. Očitno je glavna maksima obvladovanje družbe obvladovanje ljudi. Pravočasno poslati določene strukture ljudi na cesto, da bodo pač tisto, kar je pozitivno, zaustavili. To je tehnologija, ki se uresničuje vsak dan. Ob tem zakonu danes, treba ga je v prvi obravnavi sprejeti, dograditi z vsem, kar je sprejemljivo pri nas. Jaz vem, da čisto kopirati danes po 30 letih brezumja ne moremo na področju šolstva. Ne moremo kopirati avstrijskega vzorca, ga moramo prilagoditi, ampak kljub temu iti na to, da bo naše gospodarstvo imelo zdrave kadre, da bo lahko delalo, da bo ta dualni sistem, to vajeništvo, ki je pravzaprav dolga leta držalo prejšnji jugoslovanski sistem pokonci, da je normalno deloval na terenu. Drugače bi propadel prej. Sedaj pa se tako krčevito upirate. Upam, da so vsaj sporočila z Brda toliko, da bodo nekateri prišli k pameti in podprli tisto, kar je potrebno za to družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Mag. Majda Potrata, replika.
Hvala. No, da bi bila apologet, je nemogoče, apologetka pa tudi nisem bila, zaradi tega, ker je iz mojega življenjepisa razvidno, da nisem opravljala nobene omembe vredne vodstvene funkcije v šolskem sistemu. O nujnosti tega zakona pa le toliko. O nujnosti je povedal predlagatelj, to je SDS, sam čisto vse. Zakon naj bi začel veljati 1. septembra 2016. Silna naglica, po polžje. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Ivan Grill, za njim Franc Pukšič in Janja Napast.
Hvala lepa za besedo. Gospa Potrata, tudi če bi Vlada pripravila ta zakon, ki ga danes kritizirate, in če bi bil za vas perfekten, ne bi mogel veljati prej, kajti finančnih sredstev za to pač v proračunu ni. In iz tega razloga smo tudi v naši poslanski skupini možnost uveljavitve leta 2016 zapisali. Je pa seveda zagotovo res, da bi ta zakon potrebovali včeraj ali pa te spremembe in ne šele v najkrajšem možnem času. Vsi nekako ugotavljamo tudi tukaj v razpravah, ali pa vsaj večina, predvsem pa naši gospodarstveniki, da je v bistvu od usmerjenega izobraževanja, ki je bila takrat ena prva izmed večjih napak sprememb, vsaka nova sprememba na slabše. Žal je temu tako. Kljub nekim mogoče tudi dobronamernim poizkusom, da bi se šolski sistem pri nas spreminjal v smeri, da bi iz našega šolstva dobivali mlade, izobražene, predvsem pa takšne, da bi lahko čim prej začeli tudi čim bolj neodvisno ali pa samostojno delati. In to predvsem poudarja gospodarstvo. Naša poslanska skupina v bistvu zdaj že enih sedem, osem let hodi po Sloveniji, obiskuje predvsem gospodarska podjetja in ga ni skoraj gospodarstvenika, ki ne bi bil kritičen na naš šolski sistem. Večinoma izmed njih pravi, da ko dobijo diplomanta, naj bo to tudi iz srednje šole ali pa iz fakultet ali visokih šol, praktično z njim ne morejo v nekem doglednem času v bistvu narediti nič oziroma ni tistih pričakovanih rezultatov. In se veliko začne ukvarjati, ko ga ocenijo, da je pač pripravljen, da se uči neke nove zadeve, govorimo o nekem diplomantu, ga začnejo v bistvu šele v samem podjetju učiti. Žal, glejte, je temu tako. Ker spadam v tisto generacijo, ko je bil pri nas že vajeniški sistem uveden, sam sicer nisem to fazo dal čez, ker sem začel s srednjo šolo, ampak sem pa bil skupaj na praksi in tudi začel delovno razmerje z dijaki oziroma vajenci, ki so končali poklicno šolo in tudi bili v procesu vajeništva, se je žal takrat izkazalo, da je bil ta način uspešen. Mlad človek, ki se je v šoli, predvsem pa v podjetjih v bistvu izobraževal, kalil, predvsem pa spoznaval tisto teorijo tudi v praksi, je bil bistveno bolj uspešen. Predvsem pa so tudi sami podjetniki oziroma podjetja videla, kateri je perspektiven, kateri se zanima za posel in takega so seveda tudi z veseljem vzeli. Zdaj je pa v bistvu, roko na srce, skoraj da vsak, ki išče delo, za delodajalca neznanka. Ne vedo, niti kaj zna, kakšen je recimo po svojem karakterju, koliko ima delovnih navad, ne nazadnje koliko se je pripravljen tudi učiti novih stvari in tako naprej. Zato je tukaj taka bojazen delodajalcev, da zaposlujejo tudi mlade ljudi. Predvsem tiste, ki jih ne poznajo. In če zdaj rečemo, da naš šolski sistem ni tisto, kar bi vsi pričakovali – kdo je temu kriv? V prvi vrsti je to zagotovo država, predhodne vlade, poskusi posameznih ministrov, ki so bili, v to sem trdno prepričan, za določene spremembe tudi iz nekih osebnih interesov ali pa tudi interesnih skupin, kjer so prenavljali tako sistem kot tudi programe, ker so v tem videli neko priložnost za dodatne zaslužke in so pač šli v spremembe, ne glede na to, da bodo te posledice slabe. Tudi koncept izobraževanja je bil v tem smislu dejansko zgrešen. Sistem financiranja je po moje tudi eden izmed pomembnih razlogov, da imamo, kljub temu da nekateri hvalijo, kako so naši diplomanti, pa naj bodo v srednjih šolah ali pa tudi naprej, mednarodno primerljivi in dosegajo visoka znanja. Ni res temu tako. Dajmo vprašati profesorje na fakultetah, kakšni so maturanti, ki pridejo na fakultete, v primerjavi z obdobjem dvajset let nazaj ali pa mogoče deset, petnajst let. Pogosto ali pa večinoma pravijo, da je njihovo znanje bistveno slabše. Žal je tako in se namesto da bi začeli z nekim novim nivojem ali pa z nivojem, ki ga zahteva fakulteta, z izobraževanjem naprej, ponavljajo snov ali pa tiste ključne zadeve iz srednje šole. In zakaj je temu tako? Ker je sistem financiranja zagotovo nedomiseln, kajti srednje šole, velikokrat sem tudi s strani nekaterih učiteljev bil kot poslanec deležen kritike in opozoril, da so v času zaključevanja ocen nekateri celo, ne ravno šikanirani, ampak opozorjeni, nagovorjeni s strani ravnateljev, da marsikoga spustijo naprej, ki snovi ne obvlada – govorim o dijakih, ker so pač po glavarinah šole plačane in se pač bojijo za zmanjšanje prihodka. Na ta način marsikakšnega, ki bi moral ponavljati razred ali pa mogoče niti ni dorasel nekemu programu, ga spustijo čez. Danes je tukaj bilo govora tudi, da bi morali za takšen zakon imeti dogovor s socialnimi partnerji oziroma dosežen dogovor. Načeloma se s tem lahko vsi strinjamo. Vendar – ali pričakujemo, da bodo naši delodajalci, vsaj tiste njihove reprezentativne institucije s tem soglašale? Bojim se da ne, ker ne nazadnje to lahko pomeni tudi nek strošek za podjetja. Ampak dobra podjetja, ki vedo, kaj pomeni kader, se bodo s takšnim konceptom strinjala, zagotovo. In jim ni problem, da bi imeli tudi vajence na praksah, da bi se z njimi lahko v mlajših letih spoznavali, soočali, predvsem pa jim dajali tista potrebna znanja, ki jih bodo, če bodo pri njih nadaljevali kariero, uporabili. Tista podjetja, ki pa samo kritizirajo, ki pravijo, da je naš šolski sistem zanič, sami pa ne bi za to bili pripravljeni nič narediti, pričakujejo, da bomo v šolskih klopeh nekako izšolali mlade, v narekovajih, strokovnjake, ki jih bodo lahko neposredno v svojih procesih uporabili To žal ne gre. In tukaj bo treba tudi z nekim mogoče tršim dialogom tudi z delodajalci ta sistem vajeništva sprejeti. Jaz sem prepričan, in tudi sam se spomnim, vajenec, ki je prišel prvi dan v podjetje, nekateri še celo šole niso videli takrat, ker je bilo tako, da je bil lahko najprej na praksi, pa potem v šoli, je res, da je praviloma vsak prvi dan pometal. Ampak saj to ni bilo nič slabega. Vendar pa se je lahko tudi, če ni imel še nekega izobraževanja v šoli, se je skozi učenje s svojimi mentorji zelo kmalu učil procesov, ne nazadnje tudi discipline, klime v podjetjih. In to je tisto, kar je izredno pomembno. Ko je prej eden tukaj ugibal, kaj to pomeni, da je za nekega mladega lahko dualni sistem tudi nek napredek v izboljševanju ali pa utrjevanju odnosov ali pa spoznavanju odnosov. To je tukaj ena izmed pomembnih zadev, da se vidi, kako podjetje dejansko diha, kakšni so odnosi med ljudmi, med nadrejenimi, podrejenimi, in tak mlad človek je tudi v šoli povsem drugačen. Zato sem prepričan, da je ta sistem edini perspektiven. To bo Slovenijo naredilo bolj konkurenčno v prihodnje, če bomo čim prej takšen zakon sprejeli. Tudi če ima vlada pripravljen tak podoben koncept, pa če ga bo uspela, če se ne bodo tu stvari spremenile zaradi politične situacije, kakršna je, dajte ga čim prej v proceduro in ga tudi začeti uvajati. Včeraj bi bilo prepozno. In še komentar. Mislim, da je ravno kolegica, ki je zdaj prišla, povedala eno pravilno dejstvo, da naše mlade ljudi v tujini radi sprejemajo, da jih radi zaposlujejo. Seveda jih, se strinjam. Ampak tukaj je treba poudariti, da predvsem mladi ljudje, tisti, ki so dobri, ki so uspešni, ki so inovativni, ki so željni izzivov, gredo v tujino. Taki gredo. In marsikakšen, ki gre v tujino, prime za takšno delo, ki ga v Sloveniji ne. Ima lahko fakultetno izobrazbo, ne vem kakšno, pa bo tam prijel za takšno delo, ki mu bo ustrezalo glede na njegove sposobnosti, zmožnosti, predvsem pa, da bo imel službo. In v tem je tista razlika, da pri nas nekdo, ki ima diplomo s takšnega ali drugačnega področja, če ne bo ustrezno delo imel, dela ne sprejme. Je pa res nekaj, da Slovenci smo znani bili in smo še vedno, da smo inovativni in da smo ne nazadnje tudi iznajdljivi, sposobni, pridni in tega žal ne znamo izkoristiti. Tujci pa so tukaj bolj vešči. Ne glede na to, da je napoved, da se ta zakon vsaj s strani aktualne, upam, da še koalicije, ne bo podprl, je ta razprava zelo koristna in bi jo bilo treba nadaljevati tudi skozi vladni zakon, če ga bodo res vložili oziroma pripravili, pa da se ta zadeva še bolj celovito pripravi, ker pač tukaj nekateri v razpravah navajajo pomisleke, da ta zakon ni dovolj celovit, sistemski. Dajmo to pot nadaljevati. To je nujno potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa in lep pozdrav! Veste, nekaj zadev je, ki so temeljne. Sigurno je ena od temeljnih zadev tudi šolski sistem, potem delovanje državnega aparata, pogoji za gospodarjenje. In vsega tega žal že nekaj časa pri nas ni. Če se spomnite, tam do 1981. leta, do usmerjenega izobraževanja smo imeli takšen dualni sistem in bil je odličen. Nekateri, ki smo danes tukaj, smo ga dali tudi skozi, tudi sam osebno, in še danes sem ponosen na tisto, kar sem se naučil pri mojstru kot vajenec, kasneje kot pomočnik in z lahkoto prišel iz nepopolne srednje šole, torej s triletnega programa, kot vajenec tudi na fakulteto., Seveda z nekim trudom, sprejemnimi izpiti in potem nisem hodil po fakulteti do 30. Leta, tako kot danes marsikateri, ki konča gimnazijo ali kaj jaz vem kaj podobnega. Ampak niti ni to toliko pomembno. Pomembno je, da imamo razmerja nekje normalna. Poglejte, koliko je danes družboslovcev, naravoslovcev bistveno manj hodi po raznih Sparih, Mercatorjih, Magni v Avstriji in tako dalje, z drugo stopnjo ali celo z magisterijem, doktoratom. Po skladiščih, trgovinah, prelagajo, nosijo s polic gor dol in tako dalje. Zadeve, tako kot so nastavljene, so katastrofalne. In še nekaj. Zelo hitro se bo treba lotiti, čeprav sedanji razpad koalicije govori o tem, da ima več možnosti to pripraviti ministrstvo. Ja, normalno, ampak tega niste naredili. Te možnosti, ki ste jo imeli, niste izkoristili. Treba bo tako renovirati šolski sistem, renovirati birokracijo, da boš dobil gradbeno dovoljenje v 14 dnevih tako, kot je to pač v sosednji Avstriji, da bodo pogoji za gospodarstvo, kmetijstvo, drobno obrt in nujno potrebno bo, denarja pa je dovolj, o tem ni dvoma, pri teh tajkunih, ki so ga odpeljali ven, nujno bo treba zaseči to premoženje. In potem bomo seveda našo državo spravili nazaj v stečaje. Vendar kako dolgo se bo SD in njej [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Pukšič. Na vrsti je Janja Napast, za njo Franc Breznik, Jožef Kavtičnik in Alenka Jeraj.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice! Predstavniki ministrstva, lepo pozdravljeni! Jaz danes ne bom dolgovezila glede poklicnega izobraževanja in tako naprej, kajti o tem smo že kar veliko besed spregovorili na odboru, in vsi se zavedamo, da imamo v Sloveniji problem mobilnosti mladih oziroma pretoka mladih na trg dela. Prednostna naloga je mladim zagotoviti nemoten prehod iz šolanja v zaposlitev. To je tudi naloga politike. In me žalosti, da poslušam tukaj predvsem razprave, ki mogoče spominjajo malce na prejšnji sistem in politikantstvo in tako naprej. Cilj politike se je bolj odzivati na potrebe trga dela, bolje bi se morale prilagoditi potrebam podjetij in ponujati več jamstev glede kakovosti in mobilnosti ter možnosti za mlade. Evropska podjetja trenutno zagotavljajo delovna mesta za usposabljanje za približno 9,4 milijona dijakov in študentov. Vajeništvo opravlja približno 40,5 % vseh dijakov iz 27 držav članic. Če pogledamo statistiko oziroma nekatere evropske študije, ki so bile narejene, je več kot 30 % brezposelnih oseb po 25 letu brezposelnih že več kot 12 mesecev. Splošna stopnja zaposlenih mladih je v zadnjih štirih letih padla za skoraj 5-odstotnih točk, kar je 3- krat več kot pri odraslih. Gospodarski stroški nevključevanja mladih na trg dela so ocenjeni na več kot 150 milijard evrov letno ali 1,2 % bruto domačega proizvoda Evropske unije. Torej je pri nas, ko je stopnja brezposelnosti mladih do 25 leta med najvišjimi v Evropi, reforma, lahko govorimo o reformi šolskega sistema, nujno potrebna. Sicer je res, da je slovenska šola v svetovnem vrhu in so dosežki nekaterih šol tudi, če pogledamo evropske najbolj uspešne države, nad povprečjem. Torej tudi nad finskim povprečjem, kjer je šolski sistem najbolj razvit. Vendar se moramo sprijazniti tudi z dejstvom, da je recimo Hrvaška že prehitela Slovenijo. Slovenija je tudi na področju poklicnega izobraževanja na repu Evropske unije. Če tukaj pogledamo malce širše, potem mogoče tudi ne bi imeli več toliko problemov in težav s formalnim in neformalnim izobraževanjem in priznavanjem neformalnega izobraževanja. Sicer je do sedaj veljal rek Mislim, torej sem, vendar to ne drži več. Tako kot tudi ne več, da ugledno gledamo na tiste poklice, kjer ni potrebno toliko izobraževanja. Mogoče bi bilo treba to miselnost spremeniti. S tem zakonom bi nekako predrli membrano za odpravo ovir za mobilnost mladih. Če že govorimo, da je Slovenija mlada država in kaj smo počeli v teh 20, 25 letih, seveda kritika leti na vse nas kot tudi na podjetja. Ko slišimo tudi kritike iz razpadajoče koalicije, da ta zakon ne ureja izobraževanja sistemsko, ampak je treba krivdo mogoče iskati tudi v podjetjih, ki do sedaj niso znala vlagati v razvoj in nova delovna mesta, ampak so nekako gledali v mistične algoritme finančnih trgov, v tvegane sklade, finančne produkte in tako naprej. In v razvoj in nova delovna mesta sploh niso vlagali, da bi lahko vlagali tudi na finančne trge in tudi v ljudi. Kronična težava slovenske kulturne politike je, da imamo res nerazvit sistem vrednotenja kulture. Tudi talent in kreativnost je pri mladih vse bolj upadala. Tako da se je tudi ustvarjalnost in iznajdljivost pri mladih zmanjšala. Če je mlad brezposeln, je nekako posledično obsojen na socialno izključenost in takrat govorimo o generacijskem konfliktu. Kajti mladi nimamo več dostopa niti možnosti, da bi prišli zraven. Takšna usoda nas mladih v naši državi je res žalostna. Recimo, če pogledamo en primer. Jaz sem se vpisala na splošno primerjalno jezikoslovje, kjer je število vpisnih mest približno 50 na leto. V prvem roku se jih vpiše recimo 7, 8, v drugem se zapolnijo vsa mesta, potem pa, ko pogledamo realno številko, ko se vpišemo v 2. letnik, pa potem vidimo, da pride naprej 5, 6 komadov. In eden najboljših nasvetov, ki sem jih dobila od ene izmed najbolj uglednih profesoric na naši fakulteti, na našem oddelku, ki je predavala tudi na Harvardu, pa me je vedno opozarjala na pomen civilizacijskih vrednot, vrlin in tako naprej, da se jih premalo zavedamo tukaj v slovenski kulturi, da bi si morali izkušnje pridobivati predvsem na trgu in da naj vseskozi iščemo priložnosti, kje bi se lahko izpopolnjevali. Jaz sem nekako tipičen primer tistega mladega človeka, gimnazijca, ki se mi zdi, da vseeno nekaj znamo, pa smo zelo malo vredni. In mogoče bi za konec povedala še en aktualen slovenski vic, ki sem ga slišala pred tednom. Na ljubljanski tržnici se srečata dva gimnazijca, pa prvi reče drugemu: "Živio, kje si ti? Nisem te videl sto let. Sem slišal, da si končal arhitekturo." Pa reče drugi: "Sem, sem, povprečje sem imel 9,8 pa sem naredil magisterij pa zdaj doktorat pripravljam." Pa reče prvi: "Vsa čast, zmeraj sem vedel, da si genij. In po koliko imaš zdaj radič?" Komentar na to sem dobila: "Ha, ha!" Poslanski humor. In res upam, da se bodo stvari na tem področju premaknile, kajti mladi smo res malce obupani in zato tudi bežimo in zato se tudi spopadamo z begom možganov. Hvala lepa. Jaz bom ta zakon podprla.
Hvala lepa, gospa Napast. Gospod Franc Breznik je na vrsti.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala. Vesel sem, da lahko danes kot član Slovenske demokratske stranke komentiram pripravo nekega zakonskega osnutka, spremembe Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ker menim, da odpravlja velik del problemov, ki smo jih imeli v Sloveniji v zadnjih dvajsetih letih. Mislim, da sem na eni izmed svojih prvih razprav tukaj v tem državnemu zboru večkrat, ne samo na prvi, ampak v več mojih razpravah razlagal o nekih mojih izkušnjah, ki sem jih pridobival v dveh sistemih, nemškem, avstrijskem sistemu, predvsem pa tudi na podlagi izobraževanja, tako imenovanega dualnega šolskega izobraževanja. In razlagal sem celo vrsto zgodb, pozitivnih zgodb najvišjih blagovnih znamk, ki izhajajo marsikdaj samo iz tega dualnega šolskega sistema. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta država ni reagirala na potrebe gospodarstva že več kot dvajset let. Ta država je zelo rigidna predvsem v šolski politiki in menim, da je tudi šolska politika eden izmed glavnih krivcev za nastalo situacijo. Ni produktov šolskega sistema, govorim pa predvsem o produktih srednješolskega, gimnazijskega sistema in pa predvsem torej visokošolskega, višješolskega, visokošolskega predvsem pa univerzitetnega izobraževanja, Ti sistemi živijo neko drugo življenje, kot ga živi gospodarstvo. In tukaj je ta problem! Poglejte, v javnem sektorju smo te kadre, ki jih trg ni konzumiral, zaposlovali v javni upravi. Tu je ta začaran krog vsega tega. Poglejte, spoštovane kolegice in kolegi, ko ste v vrtcu, ste navadni ljudje v vrtcu. O kakšnih poklicih otroci razmišljajo? Razlagajo, da bo mizar, razlaga da bo popravljal avtomobile, da bo zdravil ljudi, razlagajo da bo nekoč vozil vlak, marsikateri otrok, da bo deloval na nekem buldožerju, da bo izdeloval različne izdelke, popravljal različne predmete. Ste kdaj slišali katerega otroka, da bi rekel, da bo diplomirani obramboslovec, diplomirani upravni organizator. Ste kdaj slišali katerega otroka, da to razlaga? Nikoli. Kaj se zgodi s populacijo teh otrok preko šolskega sistema, da se potem nekako odločajo po gimnaziji, da bodo filozofi, da bodo sociologi, da bo cela vrsta nekih poklicev, ki jih trenutno trg ne prenese. Poglejte, to ni kritika. Ni kritika v celoti univerzitetnega prostora, ampak gre za razmerja v družbi, gre za razmerja, ki so totalno porušena. Nemčija, 180 let vrhunsko inženirstvo, je pred časom vlade Schröderja imelo alarm v šolskem sistemu, ko je bilo manj kot 30 % vpisanih na tehnične fakultete, manj kot 30% populacije. Alarm. Sistem, ki je dal preko inovacij dizel motor, Wanklov motor, Otto motor, ki je začel izdelovati cepeline, v bistvu lahko rečemo, da so tudi Nemci bili populacija, ki je prva šla v vesolje. Ne smemo pozabiti njihovega raketnega inženirstva, v katerem imamo tudi Slovenci del doprinosa, vse kar je naredil recimo Wernher von Braun in vse ostalo. Torej gre za neverjeten narod, ki danes uživa sadove tega inženirskega dela in sadove tudi njihovega dualnega šolstva, populacije v srednješolskem sistemu. Zakaj govorim? Jaz sem živel to življenje, živel sem kot inženir v Siemensu, živel sem potem, ko sem diplomiral iz ekonomije, kot prodajnik multinacionalnega slovenskega podjetja Rogaška Kristal, ko sem nekako dajal pokale, izdelane v Sloveniji, največjim igralcem pola na najbolj renomiranih turnirjih, kjer je bilo slovensko znanje. Spomnim se, ko je prišel Bill Clinton v Slovenijo – kaj je kupil? Si je šel pogledat družboslovno fakulteto FDV ali je šel v trgovino Rogaške in kupil za 16 tisoč evrov kristalnih vrhunskih manofakturnih izdelkov? Poglejte, spoštovani kolegice in kolegi, tu je naša prihodnost. Tisti, ki bo mizar, mojster svojega poklica, bo trg naredil njegovo ceno. Ni pomembno šolstvo. Največje zgodbe na svetu, največjih biznismenov, največjih glasbenikov, ki niso končali akademije, in so vrhunski, vrhunski ljudje, posamezniki. In te zgodbe je treba ljudem povedati, mladim ljudem. Poglejte, to mizo. Trg ne zanima, ali ta človek zna Sonetni venec na pamet, ampak pomembno je, da je ta miza izdelana vrhunsko, kvalitetno, iz najboljšega lesa, z najvišjo dodano vrednostjo in da bo na njej na dolgi rok pisalo Made in Slovenija. To je naša zgodba. Tako kot moj kolega, ki izdeluje čevlje, prodaja jih v Moskvi, Mario Hercog, prodaja v Moskvi, v Hamburgu, čevlji stanejo med 2 do 3 tisoč 500 evrov. Nosijo jih največji zvezdniki na svetu. In poglejte, človek je čevljar. Kdo je bolj pomemben? Ali nekdo, ki konča doktorat, ali tisti, ki naredi te čevlje? Ceno dela trg in na trgu smo vsi ljudje in tam si določamo z eno ozko specializacijo, da si na enem področju najboljši. To so te zgodbe in te zgodbe so lahko zelo enostavne. In to, glejte, še enkrat poudarjam, ni kritika družboslovja, čeprav v mojih besedah bi lahko rekel, da sem kritik, ker družboslovje bi vsem tistim izdelkom, ki smo jih imeli, moralo dati dodano vrednost. In ta dodana vrednost je, da bi morali raziskovati tuja tržišča, morali bi kreirati nove blagovne znamke, vse tisto, kar bi dalo dodatno vrednost naši manofakturi. In tu je ta manko družboslovja. Torej cele vrste smeri, ki smo jih razvijali, gospodarstvo ni preneslo. Marsikdaj tudi na račun gospodarstva. Torej naša podjetja niso na tako veliki razvojni stopnji, da bi lahko določene kadre s FDV konzumirala. Tudi tu je en del kritike, tako da obstaja tudi tu del kritike. Ampak v tem trenutku alarm, ki sloni, imamo več kot 20 tisoč mladih z univerzitetno izobrazbo na tržišču, v Avstriji v tem trenutku imajo 4, 3-procentno brezposelnost, med mladimi 8 %, mi imamo preko 20 %. Glejte, dualni šolski sistem v Avstriji kaže neverjetno dobre učinke. Njihove parole, kot so: Ausbilden durch Lehre, 80 % Einwohner brauch keine akademische Ausbildung, govori ravno o tem primeru. 80 % populacije končuje študij v dualnem šolskem sistemu, 20 % jih študira, tistih 20 % je vrhunskih. Mi pa ljudi, ki niso talentirani, ne moremo sponzorirati ali pa dajati, da bomo čakali 15, 20 let, da bodo v šolskem sistemu končali magisterij. Vsak od nas posameznikov je za nekaj sposobnih. In te ljudi, glejte, moramo usmeriti pravilno. In to je tudi pri nas, v naši miselnosti, v vrednotah naše družbe tisto, kar nam lahko da te učinke. Nekdo, ki je mojster svojega poklica, je enakovreden meni in marsikomu, ki je končal univerzo. To je tisto in njihovo ceno bodo iskali trgi v Sloveniji in v tujini. Poglejte, dokler te miselnosti ni pri nas poslancih, dokler te miselnosti ni v šolskem sistemu in dokler te miselnosti ni tudi pri starših, ki marsikdaj krojijo usodo svojih otrok, potem, tudi če ta zakonska novela uspe, ne moremo doseči vsega tega, kar bi lahko dosegli. Samo vzrok in posledica tega, kar sem govoril prej v Nemčiji in Avstriji, bo dalo tisto. Zato še enkrat prosim, spoštovane kolegice, kolegi, podprite ta zakon, to je res nekaj dobrega, nekaj dobrodošlega v naš sistem, neka osvežitev in verjamem, da bo pokazal svoje učinke. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kavtičnik.
Hvala lepa. Izredno me veselijo te razprave o našem izobraževalnem sistemu. Za razliko od nekaterih, moram reči, da zadnja razprava mi je bila všeč. Za razliko od nekaterih, ki so nekako s strahom gledali na naše izobraževanje, moram reči, da gledam sam optimistično. Naš izobraževalni sistem, tako primarni, sekundarni, terciarni je dober. Kajti producira dobre kadre, dokazano, v svetu dobre iskane kadre. Je pa res, da je razkorak med izobraževanjem in gospodarstvom vedno večji. In to ni dobro. To smo danes ugotovili, ugotavljamo, ugotovili smo že prej. Tu je treba nekaj narediti. Na tem področju je država pred leti ustanovila, mislim da leta 2003, 2004, medpodjetniške izobraževalne centre, s katerimi je želela direkten odgovor izobraževanja za potrebe gospodarstva. Ustanovilo se je 19 takšnih MIC-ev, od tega jih mislim da 6 ali 7 zelo dobro deluje. Delujejo tisti, za katere so gospodarske družbe ugotovile, da jih potrebujejo. To pomeni, da ni treba in ne smemo kazati s prstom samo na nek sistem, recimo na izobraževanje, kako izobraževanje izobražuje slabe ali neprimerne kadre za takojšne potrebe gospodarstva, ampak se je treba tudi vprašati, kaj pa gospodarstvo, govorim o zbornicah, tako obrtno-podjetniške kot gospodarske zbornice, kaj so pa one naredile in kaj želijo narediti, da bi ponudile roko izobraževanju in bi skupaj naredili nekaj takšnega, kar bi koristilo njim. Poglejte, pred leti je bilo veliko teh ponudb za mlade, v katere poklice naj gredo, da se lahko zaposlijo, dobijo štipendije, dobijo delovna mesta in tako naprej. V zadnjem času je tega vedno manj. Sam sem šel skozi nek tak proces. Od leta 1965 je moj oče, ko je prevzel obrtništvo, sem jaz bil nekako v družini kot mlajši sin nek vajenec. In sem šel skozi ta proces, in vem, kaj to pomeni. Veste kaj? Doma so me naučili, da je delo vrednota. Da se ne smeš sramovati nobenega dela. In tukaj se začne, v družini, pri vzgoji, ali otroci imajo dovolj dela, ali je za njih vsako delo častno, ali delajo doma tisto, kar morajo delati in ali imajo takšne zglede tudi v svojih starših. Potem pa je nadgradnja tega sistema in dodatek k temu je izobraževalni proces. Imamo v šolah, danes smo se dotikali tudi osnovne šole, imamo tehnični pouk, imamo naravoslovne dneve, tehnične dneve, kjer se otroci seznanijo z določenimi procesi dela. Od sedmega razreda naprej se seznanjajo z različnimi poklici, jih uvajajo v različne poklice. Vendar prepričan sem, da je tega premalo in da ti tudi o tej organizaciji, o spremembi Zakona o osnovni šoli bi lahko začeli razmišljati tudi zaradi tega. Pomeni, na celi črti, v celem segmentu bi bilo treba nekaj narediti, ampak to ne tako na hitro, ampak premišljeno in seveda v dogovoru z vsemi, ki v tem procesu sodelujejo. Pomeni, z gospodarstveniki in tudi z odgovornimi na področju izobraževanja. V šoli je tako. Šola pade in zraste z učiteljem. Učitelj je tisti. Mi lahko še tak sistem naredimo, mi lahko sprejmemo še takšne zakone, in če nimamo najbolj kvalitetnih ljudi, ki delajo z mladimi, potem nam tak sistem ne bo nič pomagal. Ker ste omenili danes Finsko, na Finskem se gredo najboljši kadri izobraževat za učiteljske poklice. In tisti potem delajo z mladimi. In to, kar je kolega Bosnić danes omenil o prepoznavnosti nadarjenosti in tako naprej, v šolah imamo dober sistem, dobro izdelan sistem ugotavljanja nadarjenih učencev. Ko učenec prepozna svojo nadarjenost, potem mora graditi na tem. Mi mu moramo pa omogočiti, da on izkoristi ves svoj potencial. Zato mora biti šolski sistem tak, da lahko vsak otrok izkoristi svoj potencial maksimalno, da ima enake pogoje kot vsi ostali, ne glede na to, v kakšni družini živi, kakšna so socialna razmerja v njihovi družini. In tukaj v parlamentu smo se veliko o tem pogovarjali. Žal so včasih kakšni dobri predlogi bili spregledani in se niso potrdili, čeprav vsi mislimo dobro otrokom, vsi mislimo dobro našim državljankam in državljanom, samo poti ali gledanja, kako priti do tistih ciljev, imamo drugačna. Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju je že bil v veljavi, leta 2006 se je prekinil. Evalvacijske študije, ki so bile opravljene s strani tujih eksperimentov v okviru programa Phare Mocca so opozorile na neustrezno uveljavljanje statusa vajencev, prav tako so te študije pokazale, da je treba temeljiteje modernizirati izobraževalne programe za pridobitev srednje poklicne in srednje strokovne izobrazbe. Meni so predstavniki ministrstva dejali, da ta predlog, ki so ga sedaj pripravili in je že nekje v javni razpravi, sledi tej evalvaciji in tem strokovnim mnenjem, ki so bila podana, in da se pripravljajo pogovori z vsemi sodelujočimi partnerji, to je z gospodarstvom, s sindikati in vsemi tistimi, ki naj bi jim ta zakon dajal take rezultate, kot si jih želijo. Jaz pozdravljam tudi to namero SDS, s katero so prišli v državni zbor in to razpravo, pričakujem pa, da bo tudi ministrstvo prisluhnilo in da bo uporabilo vsa ta vprašanja, vse te odgovore, tudi pri pripravi njihovega zakona. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kavtičnik. Sprašujem še dr. Mirka Pečariča, državnega sekretarja, če želi besedo v imenu Vlade. Potem še predlagateljica in konec razprave v prvem delu. Izvolite, dr. Mirko Pečarič.
Hvala lepa. Najprej bi se opredelil do vsebine, kjer je bilo govora o tem, da smo mi trdili, da gre za popoln prepis prejšnjega zakona. Mnenje Vlade jasno govori o tem, da gre za skoraj nespremenjen povzetek iz poglavja o vajeništvu, torej to govori mnenje Vlade. Predlagatelji so večkrat povedali, da bo s predlogom zakona izpostavljena tudi večja odgovornost delodajalca. To je res, vendar že sedaj so skeptični do te dodane vrednosti, ki jo bodo lahko vajenci pokazali. Od leta 2006 so pravzaprav ohranjeni vsi elementi vajeništva, razen statusa vajeništva, tako da bi se ga sedaj lahko pravzaprav nemoteno tudi posluževali, če bi se s tem strinjali. Vse te razprave so bile zelo koristne, dobrodošle, pravzaprav bi lahko sklenil misel, da se vsi strinjamo z uvedbo dualnega sistema, da je treba bolj povezati teorijo s prakso, da je potreben bolj fleksibilen izobraževalni sistem, kar kaže konec koncev tudi sprejet program jamstva za mlade. Vlada ne zavrača vajeništva, še kako sliši poziv Evropske komisije po tej ureditvi, zaradi česar, kot rečeno, smo pripravili predlog zakona, ki sledi Evropi, je evropsko primerljiv in povezuje izobraževanje z gospodarstvom. Je pa res, da je treba za nek dober model vajeništva povezati na eni strani tako različne resorje, od izobraževanja, dela in gospodarstva, vključno s sindikati in zbornicami. Pri vajeništvu gre bolj za vprašanje zaposlovanja kot pa izobraževanja. Večkrat je bil omenjen nemški dualni sistem, pa vendar tam zbornice imajo poklicno članstvo, ne pa tako kot je pri nas, kjer je bilo obvezno članstvo odpravljeno. Spremembe torej so dobrodošle, se z njimi strinjamo, zaradi česar, kot rečeno, smo pripravili predlog zakona, ki vsebuje tako status dijaka kot uvedbo vajeništva, kot pravico do izobraževanja za vse tujce, ki so davčni zavezanci, izenačujemo pogoje izobraževanja odraslih z mladino v formalnem, poklicnem in strokovnem izobraževanju. Določamo pogoje za vpis v izobraževanje, v poklicne tečaje in pogoje za vpis dijakov s posebnimi potrebami. Tako o spremembah se ne le sprašujemo, pač pa tudi aktivno pristopamo. Kar se tiče našega predloga zakona v primerjavi s predlogom skupine poslancev, lahko ugotovimo, da je bil predlog skupine poslancev objavljen mesec dni pred našim predlogom na e-demokraciji. Predlog vlade bo v javni razpravi do 18. maja, potem bo šel v vladno proceduro. Je pa bistvena razlika, da predlog skupine poslancev predvideva začetek uresničevanja njihovega predloga s 1. septembrom 2016, medtem ko predlog vlade predvideva uresničevanje z naslednjim šolskim letom. Kar se tiče sredstev, že sedaj sprejeto jamstvo za mlade vsebuje ukrep spodbujanja delodajalcev za vajeništvo, tako da v letih 2014, 2015 namenja za ta del 8,7 milijonov od skupnih 30 milijonov, ki so namenjena kot sredstva v novi perspektivi. Kar se tiče naših dijakov je bilo že omenjeno, da na nekaterih področjih so zelo dobri. Pri tekmovanjih na evropskem mednarodnem merilu so pravzaprav v vrhu, tako da ni vse tako črno. Pravzaprav tudi pri brezposelnosti recimo dijakih oziroma študentih z višjo izobrazbo beležimo zgolj 3 do 4 % brezposelnosti. Kar se tiče neposredne povezave v vpise v poklicno izobraževanje in pa vajeništvo, da bo zaradi tega večji vpis, gre le za neko posredno povezavo, ne neposredno, pa še ta bo imela zgolj spremembo strukture v notranji strukturi vpisa na te poklicne šole. Za naš zakon oziroma vladni predlog poteče javna razprava 18. maja ,potem bo šel na Vlado in v katerem urejamo v širšem smislu status študenta oziroma dijaka vajenca in vsa ostala spremljajoča vprašanja, institute, tako da bo lahko vajeništvo v polni meri tudi zaživelo. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. Pečariču. Še predlagateljica gospa Mateja Pučnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, še enkrat, spoštovana podpredsednica. Jaz moram reči, da sem zadovoljna z razpravo, ki je potekala danes v teh treh urah, mislim, da smo opravili konstruktivno razpravo in kljub pomislekom nekaterih posameznikov lahko sklenem, da se vsi, kot tudi vladni predstavniki, strinjamo, da so spremembe poklicnega in strokovnega izobraževanja nujno potrebne. Meni je žal, da nekatere posameznike moti očitno samo to, da smo predlog zakona in spremembo tega zakona vložili v opozicijski Slovenski demokratski stranki, češ, ideja je dobra, samo niste pač pravi vlagatelji. Poglejte, še enkrat, podatki o 130 tisoč brezposelnih mladih ljudeh, od tega več kot 30 tisoč mladih brezposelnih in tistih iskalcev prve zaposlitve. In od podatkov, da bomo imeli v letošnjem letu samo 0,5 ali 0,6-odstotno gospodarsko rast in zaenkrat žal še ne moremo govoriti o kakšnem gospodarskem razcvetu, čeprav bi si tega vsi želeli, vsi ti podatki kličejo po teh spremembah, tudi po spremembah vzgojno-izobraževalnega sistema in po bolj tesnem in čim hitrejšem mislim tudi v terminskem, se pravi srednješolskem izobraževanju, v tesni povezanosti s potrebami trga dela. Ravno zaradi tega predlagamo, da se poleg tega našega strokovnega poklicnega izobraževanja, ki v tem trenutku v Sloveniji že poteka, in poteka dobro in nimamo na to nobenih pripomb, da se skladno s tem uveljavi v ta sistem tudi dualno izobraževanje, torej kot dodatno ponujen del izobraževanja. In mi obstoječega sistema poklicnega izobraževanja s tem ne rušimo, ampak ga samo dopolnjujemo še z eno opcijo. In če je ta sistem dober za večino evropskih držav, predvsem tistih visoko razvitih gospodarskih držav, resnično ne vidim nobenega problema in nobenih težav v tem, da ta dualni sistem ne bi mogel biti dober tudi za Slovenijo. Seveda z nekimi popravki, mogoče v kakšni drugačni različici, zagotovo pa, kot sem že prej dejala, tu nam neke tople vode ni treba odkrivati. Po tesnem sodelovanju kličejo tudi delodajalci. Po podatkih Obrtno-podjetniške zbornice je zaslediti tudi interes za vajeništvo. Se pravi, tudi oni se strinjajo, da se ponovno uvede sistem vajeništva v naš izobraževalni sistem, je pa res, da imajo pomisleke, ker to vajeništvo pomeni za določena podjetja tudi določene nove finančne obremenitve. In ravno zato smo zakon spisali tako, da se vsaj v tem začetnem delu, v teh začetnih letih, ko je Slovenija še zmeraj v globoki gospodarski krizi, naši delodajalci, ki bi vstopali v sistem vajeništva, tudi razbremeni in da del teh bremen, ki jih prinaša vajenec, prevzame država. Že prej sem povedala, da ima država več možnosti za črpanje finančnih sredstev in da je treba dati poudarek na uspešno črpanje finančnih sredstev in za ta dualni sistem je to mogoče preko Strategije pametne specializacije. Po drugi strani je zagotovo treba motivirati tudi mlade, tudi tiste, ki se vpisujejo v srednje poklicne šole, da bi se za sistem vajeništva bolj z veseljem odločali. In tudi tu ponujamo rešitev, da se delovna doba vajencu za tisti čas, ki ga preživi v tovarni, torej v podjetju ali pri obrtniku, v celoti šteje v delovno dobo, torej v zavarovalno dobo. Še enkrat bi želela poudariti, mi se zelo dobro zavedamo, da je zaradi sprememb tega zakona treba poseči tudi na področje delovnopravne zakonodaje. Da je treba spremeniti določene člene tudi v Zakonu o delovnih razmerjih, tudi v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. In v tem ne vidimo nobenega problema. Tu si želimo, da skupaj poiščemo rešitev. Lahko te spremembe predloži Vlada, lahko jih pripravite v koaliciji, lahko jih pripravimo tudi mi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, imamo za to dovolj strokovnjakov, to smo že dokazali. Mogoče še to, ko govorimo, da k temu niso pristopili oziroma da ta naš predlog zakona ni usklajen s socialnimi partnerji. Tudi mi se strinjamo in pozdravljamo rešitev, da se vzpostavi sodelovanje tudi s sindikati, ki delujejo na področju vzgoje in izobraževanja, tudi s pristojnimi zbornicami. V nadaljevalnem postopku, v naslednjih obravnavah je zagotovo dovolj časa, da se vse te segmente povabi k sodelovanju in da poiščemo takšno rešitev, ki bo optimalna in bo zakon še izboljšala. Za konec še enkrat pozivam vse koalicijske poslance, da o tem našem predlogu zakona premislijo in da premislijo tudi o tem, kaj želimo s tem zakonom doseči in kaj ta naš zakon prinaša. Dejstvo je, da tega sistemskega zakona, o katerem govorijo predstavniki ministrstva, mi res še nismo videli, jaz niti ne vem, da obstaja, ker ga pač Vlada po enem letu in pol ni predložila v Državni zbor, zato smo se mi odločili, da naredimo prvi ta korak. Dejstvo je tudi, in mimo tega ne moremo in si ne moremo zatiskati oči, da smo zopet na pragu nove politične krize, da ne vemo, ali bomo imeli jutri še vlado ali je ne bomo imeli. Ne vemo, ali bodo volitve julija, kot pravijo, ali bodo morda res tretji teden v septembru. In ravno zaradi tega je toliko bolj pomembno, da se vsi skupaj zavedamo, da so te spremembe nujno potrebne in da časa, da bodo pretekle vse te javne razprave glede zakona, ki ga ponuja Vlada, mogoče sploh ne bodo izvedljive. Mislim pa, da še lahko ujamemo tisti čas in lahko vsi skupaj ta zakon pripeljemo do življenja. Za konec želim še enkrat povedati, da mi nikakor ne trdimo, da je ta zakon idealen. Zagotovo ni, saj stvari nastajajo dobre tekom nekih usklajevanj in dograjevanj. Trdim pa, da je lahko dobra osnova. In če tu stopimo skupaj, sem prepričana, da ga lahko dopolnimo, tudi popravimo, tako da bo sprejemljiv za vse. Morda na koncu samo še misel, da skrb za našo mladino in njihov hiter in uspešen vstop v delovni sistem ne more biti skrb samo levih ali desnih. Mladi morajo biti naša skupna skrb, in to želimo s tem zakonom tudi dokazati, zato si želimo tudi podpore s koalicijske strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika Državnega zbora, še kdo razpravljati. Prosim, da se z dvigom rok k razpravi prijavita tudi predstavnica predlagatelja gospa Mateja Pučnik in predstavnik Vlade, gospod državni sekretar, če obstaja želja za dodatno razpravo. Želi morebiti kdo razpravljati? Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Očitno smo v poslanski skupini najavili premalo časa, zato sem hvaležen za teh dodatnih 5 minut. Kot sem že v svoji prvi razpravi dejansko na to problematiko opisal nek evropski pogled, bi tukaj tudi nadaljeval. Dodajam, da so zavezništvo za vajeništvo praktično s svojo skupno izjavo podprli Evropska komisija, predsedstvo Sveta ministrov Evropske unije ter sindikati in organizacije delodajalcev na evropski ravni, Evropska konfederacija sindikatov, BUSINESSEUROPE, Evropski center za podjetja z javno udeležbo in podjetja splošnega gospodarskega pomena, Evropsko združenje obrti ter malih in srednje velikih podjetij spodbuja pa ukrepe, ki bodo prejeli podporo iz Evropskega socialnega sklada, pobude za zaposlovanje mladih, ter novega programa Evropske unije za izobraževanje, usposabljanje in mlade Erasmus Plus. Zakaj to naštevam? To so resursi, to so potenciali, ki so na nek način na razpolago tudi za našo državo, za Slovenijo. Zato pravim, da je tako pomembno, da o tej vsebini razpravljamo, da razpravljamo o zavezništvu za vajeništvo in da dejansko te resurse, ki čakajo tudi na Slovenijo, vendarle izkoristimo, in to čim prej. Tudi v luči te krize, ki je tukaj ali bo nastopila jutri ali pojutrišnjem. Mi moramo delati. Mladi ne smejo še bolj čutiti krize, kot jo čutijo sedaj. Vse deležnike pozivamo, da se vključijo v evropsko koalicijo oziroma v evropsko zavezništvo za vajeništvo in prispevajo k obsežnejšemu in boljšemu vajeništvu v Evropi, sta povedala komisarja v skupni izjavi. To sta namreč komisarja, komisarka za izobraževanje, kulturo, večjezičnost in mlade gospa Vassiliou ter komisar za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje gospod László Andor. Mi v Novi Sloveniji pa dodajamo: vajeništva imajo ključno vlogo v boju proti brezposelnosti mladih, saj z njimi mladi pridobivajo spretnosti in izkušnje, ki jih iščejo delodajalci. Jaz mislim, da smo si tukaj vsi enotni. V državah z uveljavljenimi sistemi poklicnega izobraževanja in usposabljanja, kot so Nemčija, ki je mimogrede, kar smo tudi na Odboru za zadeve Evropske unije razpravljali, ponudila državam članicam pomoč. Zakaj ne bi takšno pomoč, ki jo nekdo nudi, sprejeli? Se pravi, v državah, kot so Nemčija, Danska, Nizozemska in Avstrija, je brezposelnost med mladimi nižja. To ugotovitev potrjuje komisija v najnovejšem trimesečnem pregledu zaposlovanja in socialnih razmer v Evropi, ki kaže, da so vajeništva in pripravništva pogosto odskočna deska za stalno zaposlitev. Zato so vajeništva ključni element jamstva za mlade, ki ga je Komisija že decembra leta 2012 predlagala kot del svežnja ukrepov za zaposlovanje mladih, Svet pa ga je sprejel aprila 2013, torej že v času vlade Alenke Bratušek. Gospe in gospodje, mi moramo združiti moči in ukrepati takoj ter tako zagotoviti, da naši mladi pridobijo spretnosti, ki jih potrebujejo za uspeh v osebnem in poklicnem življenju. Glede na nesprejemljivo stopnjo brezposelnosti mladih je nujno potrebno, da si odgovorni za izobraževanje in zaposlovanje skupaj prizadevajo za olajšanje prehoda mladih Evropejcev iz šole v poklicno življenje. To je še moj drugi prispevek in še enkrat izražam podporo temu predlogu novele zakona in jaz računam, da bo toliko zdrave pameti prisotno v tej dvorani in upoštevaje trenutne situacije, da to zakonodajno materijo podpremo in nadaljujemo postopek v državnem zboru.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da želi. Glede na to, da je bil poziv za prijavo za razdelitev časa, v tem je težava, prej smo imeli razdelitev časa in zaradi tega vam [[…]] Izvolite, postopkovno, gospod Matevž Frangež.
Spoštovana gospa podpredsednica, saj nočem komplicirati razprave, ampak prej je bilo nekaj tonov v razpravi takih, na katere se mi zdi res pomembno reagirati. Gospod Pukšič je prej govoril o tem, na kak način je mlada generacija, izobražena generacija praktično nezaposljiva, češ, da nimajo znanj, da delodajalci ugotavljajo, da so neuporabni in podobno. Jaz mislim, da ni korektno v tem državnem zboru govoriti o mladih, pa naj bodo izobraženi na tak ali drugačen način, skozi strokovno in poklicno izobraževanje ali skozi univerze. Na tak način to lahko govorijo samo ostareli fosili, ki več nimajo stika z realnostjo in ki ne vidijo, da so nove generacije oborožene z novimi znanji, novimi pristopi in da je pravzaprav internetni svet njih oborožil z mnogimi, mnogimi orodji.
Predlog, gospod Frangež.
Gospa Brunskole, jaz bi pričakoval, da take razprave, ki so nekje nad tlemi in nimajo stika z realnostjo, preprečite. Naša mlada generacija je nezaposljiva iz drugih razlogov in ne zaradi lastnih sposobnosti. V prihodnje pričakujem, da boste takšne razprave dosledno preprečevali, ker niso korektne.
Hvala lepa za vaš postopkovni predlog, čeprav je nekoliko vaša razprava bila tudi nekoliko ostra. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O JAVNIH FINANCAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besed predstavnici predlagateljev predloga zakona gospe Romani Tomc.
Hvala lepa za besedo, spoštovana kolegica. V Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo Zakona o javnih financah, in sicer z namenom, da izboljšamo oziroma poskusimo zagotoviti pogoje za izboljšanje likvidnosti slovenskega gospodarstva. Zaradi kreditnega krča in zaradi manjšega priliva likvidnih sredstev v gospodarstvo, so podjetja prisiljena podaljševati plačilne roke ali pa pogosto svojih obveznosti sploh niso zmožna plačati. Problematika plačilne nediscipline v Sloveniji ni nov pojav. Prisotna je že dlje časa in sprejetih je bilo že kar nekaj zakonov, ki so imeli vsi po vrsti namen, da izboljšajo razmere na tem področju. Kljub temu pa gospodarstveniki še vedno in vsak dan posebej opozarjajo, da ostaja nelikvidnost v gospodarstvu eden ključnih problemov, ki hromi njihovo poslovanje. K odpravi teh težav naj bi na nek način pripomogla tudi sanacija bančnega sistema, ki naj bi povzročila, da bo v gospodarstvo prišlo več denarja in da bo gospodarstvo na ta način bolj likvidno, vendar pa temu ni bilo tako. Zamude pri plačevanju in dolgi plačilni roki privedejo zelo pogosto, da tudi zdrava podjetja, ki pravzaprav tudi v začetku sploh niso imela nobenih likvidnostnih težav, preidejo v nek brezizhoden položaj, ko zaradi zunanjih dejavnikov tudi sama začnejo pri plačevanju svojih obveznosti in se tako na nek način zapletejo v ta krog, ki povzroča splošno plačilno nedisciplino v Sloveniji. Res je, da je skrb za likvidnost in solventnost v prvi vrsti skrb vsakega podjetja samega. Ta mora namreč zagotavljati ustrezen denarni tok in preverjati bonitete svojih kupcev, vendar pa je delovanje plačilnega sistema kot takega tudi v rokah države. Eden izmed načinov, kako lahko država pripomore k reševanju tega problema je tudi skrajšanje plačilnih rokov, ki jih država upošteva pri plačevanju svojih računov oziroma svojih obveznosti sama. Mi se zavedamo, kakšen plačilni rok je v veljavi sedaj, ampak dejstvo pa je tudi to, da je zelo veliko problemov povezanih tudi s tem, da država v predpisanih rokih, ki so zakonsko določeni, ne poravnava svojih obveznosti. Kot rečeno, s predlaganimi spremembami tega zakona želimo zagotoviti, da se v tej težki situaciji izboljša položaj gospodarstva, da država pripomore k temu. Verjamemo, da zaradi tega ne bo nobenih finančnih učinkov, pač pa bo samo likvidnostni tok malce drugače razporejen. Ne nazadnje pa je država tudi zelo velik naročnik v okviru javnega naročanja in lahko javna naročila izvede samo takrat, kadar ima zagotovljena sredstva za poplačilo svojih obveznosti. Hkrati s tem predlogom za skrajšanje plačilnega roka, pa da ne pozabim tudi pri tem ne samo države kot neposrednega proračunskega uporabnika, pač pa tudi vseh posrednih proračunskih uporabnikov, to nadgrajujemo tudi s tem, da se plačilni roki ne urejajo več v Zakonu o izvrševanju proračuna vsako leto oziroma za vsak proračun posebej, ampak da to postane neko splošno pravilo in kot tako se prenese v splošni zakon, to pa je Zakon o javnih financah. Verjamemo, da bo na ta način lahko država bistveno pripomogla k reševanju problema nelikvidnosti in v tej težki situaciji na svoj način pomagala podjetjem, da prebrodijo krizo s čim manj problemi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, magistrici Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Hvala gospa, podpredsednica. Spoštovani gospe in gospodje poslanci! S predlagano novelo zakona se posega v dva predpisa, Zakon o javnih financah in Zakon o izvrševanju proračunov, in sicer z namenom, da se skrajšajo roki za plačilo obveznosti iz javnih blagajn ter da se s premestitvijo te vsebine v Zakon o javnih financah poudari trajna narava določbe. Pri presoji primernosti predlaganih sprememb je treba upoštevati, da so plačilni roki, določeni z letnim zakonom, ki ureja izvrševanje proračuna, skladni z roki, ki jih določa Zakon o preprečevanju zamud pri plačilih, s katerim je v slovenski pravni red v relevantnem delu prenesena evropska direktiva, ki določa ukrepe za boj proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih. Čeprav so plačilni roki določeni z letnim zakonom, takšno je tudi napotilo ZJF, se ti ne spreminjajo pogosto. Zadnje spremembe glede določanja plačilnih rokov so bile uveljavljene v letu 2009 oziroma 2010. S temi spremembami se je določil plačilni rok tudi za posredne proračunske uporabnike, ki pred tem ni bil posebej določen, in sicer na način, da je praviloma plačilni rok za neposredne uporabnike proračunov trideseti dan, za posredne uporabnike pa največ trideset dni. Hkrati se je takrat prvič bistveno razširila tudi možnost predplačil iz proračuna. Pred navedenima spremembama so bili plačilni roki za neposredne uporabnike proračunov določeni tako, da je bil plačilni rok za investicijske odhodke in investicijske transfere šestdeseti dan, za plačilo drugih obveznosti pa trideseti dan. Iz navedenega izhaja, da se z zakonskimi določbami v zadnjih spremembah plačilni roki niso podaljševali, ampak nasprotno, skrajševali. V povezavi s predlaganim skrajšanjem plačilnih rokov je treba upoštevati tudi 54. člena Zakona o javnih financah, ki določa, da je treba pred izplačilom preveriti in pisno potrditi pravni temelj in višino obveznosti, ki izhaja iz verodostojne knjigovodske listine. V zvezi s tem je za preprečevanje napak treba v skladu s podzakonskimi akti posrednih in neposrednih uporabnikov proračuna Republike Slovenije finančno poslovanje organa organizirati tako, da se določijo naloge med skrbnikom pogodbe, skrbnikom postavke, predlagateljem odredbe in strokovnimi službami. V vsaki od teh služb so določene kontrolne naloge, ki morajo biti opravljene, preden se lahko izvrši plačilo računa. Poleg obveznosti vseh naštetih kontrol je pomembna tudi priprava podatkov za likvidnostno izvrševanje proračunov ter ureditev izplačil denarnih sredstev na podračunih. Vladna ocena je, da predlagani petnajstdnevni rok ne onemogoča izvedbo vseh opisanih nalog. Glede na vse navedeno in glede na to, da je plačilni rok za neposredne in posredne uporabnike proračunov skladen z zahtevami Evropske unije, Vlada meni, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o javnih financah ni primeren za nadaljnjo obravnavo in predlagamo Državnemu zboru, da predlaganega zakona ne podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Alojz Potočnik.
Hvala. Spoštovani, bom kratek, vendar nedvoumen. Težav ni možno rešiti zgolj s spremembo treh členov Zakona o javnih financah. Predlagano spremembo ne moremo obravnavati ločeno od Zakona o preprečevanju zamud pri plačilih, ki je sistemski zakon. 1. člen, samo spomnim, govori o ukrepih za odpravo plačilne nediscipline, torej o ukrepih, ki zadevajo enega glavnih razlogov, ki ga predlagatelji opisujejo v razlogih za predlagano novelo. Posebej bi pozornost usmeril na 11. in 12. člen Zakona o preprečevanju zamud pri plačilih, torej tista člena, ki govorita o plačilnih rokih, kadar je dolžnik javni organ, in o določitvi plačilnega roka, če ta ni dogovorjen. S tega vidika skupina ocenjuje, da je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o javnih financah, tako kot je pripravljen, neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Predloga zakona ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predstavila svoje stališče, in sicer gospa Romana Tomc.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Pa spregovorimo nekaj najprej o plačilni nedisciplini in težavah z likvidnostjo, ki jo imajo v slovenskem gospodarstvu. Plačilna nedisciplina predstavlja problem iz več vzrokov, ovira tekoče poslovanje, povečuje nezaupanje med poslovnimi partnerji, zmanjšuje medsebojno sodelovanje, vpliva na poslabšanje gospodarske rasti in seveda upočasnjuje s tem tudi razvoj gospodarstva. Gre za neke vrste verižno reakcijo, ko slabo likvidna podjetja, ki zamujajo s plačili, vplivajo tudi na gospodarske subjekte, s katerimi poslujejo. Le-ti zaradi neprejetih plačil opravljenih storitev zamujajo s plačili za svoje obveznosti. S tem se začne začarani krog plačilne nediscipline in se ponavlja in vse težje in težje ga je presekati. Po navedbi podatkov, ki jih je pripravila tudi Gospodarska zbornica Slovenije in jih je objavila tudi javno na svojih spletnih straneh, so temeljni razlogi za plačilno nedisciplino naslednji. Ni realnega denarja iz domačih prihrankov, tujega denarja, s katerim smo financirali preteklo rast, pa ni dovolj. Kreditni krč, banke ne posojajo ali pa je pogoje za pridobitev kreditov s strani malih podjetij skoraj nemogoče izpolniti. Med temeljnimi razlogi Gospodarska zbornica navaja tudi neetičnost, nemoralnost in protizakonitost neplačevanja ter izsiljevanje dolgih plačilnih rokov od malih podjetij predvsem s strani velikih, ekonomsko močnih podjetij. Kot četrti, zelo pomemben razlog Gospodarska zbornica navaja, da je država, nacionalni, regionalni in lokalni nivo ter vsa državna podjetja zelo slab plačnik. Problem je tudi, da državna javna naročila kot merilo pri izboru upoštevajo le najnižjo ceno. Država je pogosto slab vodja projektov javnih naročil in investicij, ne ukrepa, ko podizvajalci za nesporno opravljeno delo niso plačani, in se zato z izvajanem projektov zamuja. Prav tako se Gospodarska zbornica ozira na nosilce sodnih postopkov, ki se po njihovem mnenju ukrepov za zmanjšanje plačilne nediscipline niso resno lotili. S predpisano skrbnostjo nad izvajanjem postopkov so obšli skrb za čim hitrejše reševanje poslovnih in vse bolj življenjskih problemov malih podjetij, ki si ne morejo privoščiti dolgotrajnih in zapletenih sodnih postopkov. Četudi bi bili ti postopki na koncu vendarle uspešni, bodo ta mala podjetja zaradi težav vmesnega izčrpavanja podjetij do pravnomočne razsodbe v njihovo korist že zdavnaj propadla. Plačila zaostajajo zaradi objektivnih razlogov v širšem okolju iz tako imenovanih poslovnih razlogov drugih že prej, v krizi pa je seveda ta problem še toliko večji. In ugotavljajo, da ukrepi države na tem področju, ki so bili narejeni doslej, niso bili učinkoviti. Razlog? Zakon o preprečevanju zamud pri plačilih, obvezni pobot, podaljševanje plačilnih rokov niso dali želenih učinkov in neposredna plačila podizvajalcem se ne izvajajo. Nedisciplina pri plačilih najbolj vpliva na nelikvidnost in nesolventnost malih in srednje velikih podjetij, ki se na ta način ob nedostopnih posojilih, ki jih ne zagotavljajo banke, največkrat znajdejo v težavah. Posledično seveda iščejo rešitve. In te najdejo na tri načine. Prvi izmed njih je zmanjševanje stroškov, kar pomeni varčevanje pri administrativnem poslovanju, pomeni odpuščanje delavcev, pomeni selitve proizvodnje na območja, kjer so stroški na proizvod precej manjši, prilagajanje proizvodnje na raven zmanjševanja povpraševanja, zmanjšanje plač delavcev, zmanjšanja odstotka sredstev, namenjenih za razvoj in tako naprej. Na drugi strani takšna podjetja iščejo nove ali dodatne vire financiranja, s katerimi bi izboljšali likvidnost. S tem namenom iščejo predvsem premostitvena posojila oziroma se dodatno zadolžujejo, odprodajajo svoje deleže in povečujejo svoje zamude pri plačilih. Tretji način, s katerim poskušajo premostiti slabo likvidnost, pa je prelaganje ali odpovedovanje predvidenih investicij in načrtov širitev poslovanja. Posledično to seveda pomeni lahko tudi prelaganje ali celo zavrnitev novih poslov. Dejstvo je, da je plačilna nedisciplina zelo omejujoča za razvoj in za delovanje gospodarstva. Pa naj to ponazorim s popolnoma konkretnimi številkami, ki izhajajo izpred nekaj dni, najdemo pa jih lahko na spletnih straneh AJPES, kjer so objavljena poročila o poslovanju subjektov z neporavnanimi obveznostmi. Ugotovimo lahko, da je bilo marca v Sloveniji 6 tisoč 744 pravnih oseb, ki so imele blokirane račune. Bilo je hkrati tudi 8 tisoč 682 samostojnih podjetnikov, ki so imeli blokirane tekoče račune oziroma transakcijske račune. Povprečni znesek, dnevni znesek dospelih neporavnalnih obveznosti je za prve znašal kar 746 tisoč evrov, med tem ko za samostojne podjetnike 136 tisoč evrov. Nadalje zelo skrbi podatek, da je v lanskem letu na račun tega, da niso dobili plačila od države, 266 upnikov vložilo izvršbo zaradi neplačevanja države. Seveda bi morala država poravnati svoje obveznosti v 30 dneh, kot pravi zakon, ali celo prej v nekaterih primerih. Ampak tega pogosto ne počne in to določilo se spoštuje zgolj v izjemnih primerih. Glede na to, da se pa zaostruje likvidnostna situacija tudi v proračunu, pa je seveda v nadaljevanju pričakovati, da bodo tukaj razmere vse slabše. Kot je omenila že državna sekretarka, se mi tudi zavedamo, da sedanji roki, ki so določeni v ZIPR-u, ne odstopajo od povprečnih rokov, ki se uporabljajo tudi v drugih državah. Prav tako se zavedamo obstoja direktive Evropskega parlamenta iz leta 2011 o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih. Ta določa običajne roke, ki naj bi bili tam med 30 in 60 dnevi. Ampak hkrati pa velja opozoriti tudi na eno določilo te direktive, ki pravi, da praviloma imajo javni organi varnejše, predvidljivejše in bolj stalne prelive prihodkov kot podjetja. Poleg tega lahko mnogi javni organi pridobijo financiranje ob ugodnejših pogojih kot podjetja. Hkrati so javni organi manj odvisni od stabilnih poslovnih odnosov za dosego svojih ciljev kot podjetja in dolgi plačilni roki ter zamude pri plačilih javnih organov za blago in storitve vodijo do neupravičenih stroškov za podjetja. Zato je primerno uvesti posebna pravila za trgovinske posle dobavljanja blaga ali izvajanja storitev za javne organe s strani podjetij zlasti glede plačilnih rokov. Vsega tega se mi zavedamo in seveda direktiva dopušča, da so ti roki tudi drugačni. Še en podatek bi omenila ob koncu, da bomo vedeli, kako zelo problematično je to področje nelikvidnosti. Pred časom smo tudi tukaj v Državnem zboru sprejeli Zakon o preprečevanju zamud pri plačilih, ki naj bi bistveno izboljšal likvidnostno situacijo pri podjetjih. Ampak po podatkih, ki izvirajo, mislim da celo iz včerajšnjega ali predvčerajšnjega dne, ko so bili objavljeni rezultati četrtega kroga večstrankarskega pobota v letu 2014 kažejo, da so dolžniki v ta četrti krog prijavili svoje obveznosti v skupnem znesku 547 milijonov evrov in še nekaj, pobotanih pa je bilo od vsega tega zgolj 36 milijonov. To je borih 6,6 % od vseh prijavljenih terjatev. Jaz sem prepričana, da se tudi Vlada zaveda, in seveda koalicija, da razmere v Sloveniji so danes daleč od normalnih, da ne moremo govoriti o normalnem poslovnem okolju za poslovanje slovenskih podjetij. In seveda tudi zelo težko primerjamo tako imenovane normalne plačilne roke v Sloveniji s tistim, kar imajo druge države oziroma kar predpisujejo direktive. Naša pobuda in naš predlog sprememb zakona je izključno namenjen temu, da pomagamo podjetjem v tej situaciji, da se zavemo, kako zelo težko je njihovo poslovanje v sedanjih trenutkih, da kriza še zdaleč ni končana, da smo pravzaprav šele na sredini ali celo na začetku sredine te krize, da bančni sistem, ki bi moral podjetjem pomagati, ne deluje tako, da bi jih suportiral s krediti. Na drugi strani pa je država, Vlada, koalicija v vseh svojih nastopih, tudi v koalicijski pogodbi, reformnem programu, v vseh dokumentih obljubila velike projekte, sodelovanje države pri zagonu investicijskih projektov in kot taka nastopa ne samo kot velik naročnik, ampak tudi kot velik plačnik. In ta velik plačnik lahko s hitrejšimi plačili, s solidnejšimi plačilnimi roki zelo veliko pripomore k temu, da bo likvidnost tudi pri gospodarskih subjektih, pri čemer posebej opozarjamo na mala in srednja podjetja, večja. S tem sprejetjem našega predloga verjamemo, da bi zelo zelo pomagali malemu in srednjemu gospodarstvu, in upam, spoštovani kolegi, da boste ta predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Da bo morda nekoliko jasneje o čem govorimo, velja poudariti, da govorimo o predlogu zakona, ki predvideva skrajšanje plačilnih rokov proračunskih uporabnikov na 15 dni. Da ne bomo ustvarili prevelikih pričakovanj, da to pomeni skrajšanje vseh plačilnih rokov in da bodo mala in srednja podjetja tudi pri poslovanju med seboj odslej zavezana plačevati v roku 15 dni. Ob tem želim spomniti, da smo se v letih 2009 in 2010 veliko ukvarjali z vprašanjem plačilnih rokov neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov. Takrat smo dosegli pomemben napredek. Spomnimo, pred takratnimi spremembami so bili plačilni roki določeni samo za neposredne proračunske uporabnike, in sicer za investicijske odhodke in investicijske transferje 60. dan, za plačilo vseh obveznosti pa 30. dan. S takratnimi spremembami smo uveljavili plačilni rok neposrednih proračunskih uporabnikov kot 30. dan, medtem ko za posredne proračunske uporabnike največ 30 dni. S tem smo takrat prispevali k bistvenemu skrajšanju plačilnih rokov, seveda pa je bil v tistem mandatu sprejet tudi Zakon o preprečevanju zamud pri plačilu. Velja se pridružiti pozivom nekaterih predgovornikov, da bi veljalo oceniti, ali so bili s tistim zakonom doseženi pomembni napredki ali ne. Jaz rezultata 36 milijona evrov pobotanih terjatev od skupno več kot 600 milijonov evrov prijavljenih v četrtem krogu večstranskega pobota niti ne štejem kot neuspeh. Pri tistem zakonu mene, resnici na ljubo, bolj skrbi to, da smo takrat z administrativnimi ukrepi pravzaprav posegli na polje civilnega prava, za katerega bi morala veljati visoka stopnja dispozitivnosti, torej tudi avtonomije volj strank pri določanju bistvenih sestavin njihovih medsebojnih poslov. In plačilni roki so takšna sestavina. Zato bi veljalo pogledati, kaj se je s tem zakonom zgodilo. Obstaja namreč močan vtis, da se je pri mnogih subjektih, še posebej v gospodarstvu, efektivni plačilni rok pravzaprav podaljšal na tisto skrajno možnost 120 dni. To je še posebej mogoče ugotavljati pri poslovanju dobaviteljev z velikimi gospodarskimi sistemi. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlaganemu zakonu nasprotovala, menimo, da v dani situaciji ne omogoča optimalnega načrtovanja likvidnosti pri poslovanju države in da je pravzaprav v preteklosti na tem področju bil storjen pomemben korak naprej. Še naprej pa velja opozoriti, da v Sloveniji ne smemo zamenjevati dva problema, ki utegneta voditi pravzaprav do napačne diagnoze. Jaz že dalj časa opozarjam, da v Sloveniji ni problem s plačilno nedisciplino, torej vprašanjem, ali imam voljo izpolniti svojo obveznost, ampak z vprašanjem neplačevitosti, to je odsotnosti sposobnosti, da poravnaš svoje obveznosti. Od diagnoze pa je odvisen tudi nabor zdravil in ukrepov, ki jih bomo uporabili za odpravo problema. Recept za odpravo problema je nadaljevanje gospodarskega okrevanja še naprej in nadaljnje aktivno soočanje države z gospodarsko situacijo in vplivanje na to, da velike gospodarske vozle tudi znotraj prestrukturiranja gospodarstva čim bolj aktivno in uspešno rešimo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Marko Pavlišič bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlagatelji v obrazložitvi predloga zakona najprej ugotavljajo, da je Slovenija edina država, ki je še vedno v gospodarski krizi in da je plačilna nedisciplina največji problem slovenskega gospodarstva. Niti eno, niti drugo ni res. Gospodarska kriza in njena najbolj rušilna specifika, visoka brezposelnost, na žalost vztraja v kar nekaj evropskih državah, se je pa v Sloveniji v zadnjem času zaznalo znake začetka okrevanja, ki pa jih bosta malo in srednje gospodarstvo ter prebivalstvo na žalost začutilo šele čez nekaj časa. Plačilna nedisciplina je vsekakor težava. V letu 2013 so po podatkih GZS plačilni roki presegali 120 dni. Še večja težava pa je, da pogosto izstavljeni računi sploh niso poravnani, ker podjetja zaradi medsebojne prepletenosti dolgov propadajo. Država je na tem področju v bistvu dokaj zgleden partner. Svoja plačila v glavnem opravlja v 30- dnevnem roku, kar jo postavlja med najboljše plačnike. Ali bi skrajšani plačilni roki države pripomogli k izboljšanju gospodarskih razmer v Sloveniji? To je seveda možno, ampak ob pregledu zakonodaje, ki ureja plačilne roke, lahko ugotovimo, da je ta oblikovana v skladu z določili Evropske unije in da v ničemer bistveno ne odstopa od evropskega povprečja, kar nakazuje, da plačilni roki ne morejo biti glavni vzrok za nastanek ali vztrajanje krize. Da ne bo pomote, ta zakon ne govori o plačilnih rokih na splošno, ne govori o plačilnih rokih, s katerimi imajo podjetja največ težav, ta zakon govori zgolj o plačilnih rokih države. Morda bi skrajšani roki nekoliko povečali likvidnost nekaterih podjetij, ki poslujejo z državo, in seveda bi to odgovarjalo marsikateremu politiki prijateljskemu podjetju. A bistvenega, širšega vpliva na gospodarstvo verjetno ne bi imeli. Plačilna nedisciplina ni vzrok naših težav, temveč le simptom nečesa globljega. Vzrok za težave slovenskega gospodarstva je namreč, da se niti leve, niti desne stranke s tradicijo ne želijo odpovedati svojim vrtičkom v državnih podjetjih, kamor na vodilna mesta nastavljajo politične kadre, ki podjetja bodisi načrtno izčrpavajo ali pa vodijo tako slabo, da ta zapadejo v težave. O strankarskih interesih in političnem vodenju podjetij bi verjetno kaj znali povedati tako na levi kot na desni, o sposobnosti ljudi, ki so jih kadrovali. O tem, kako so bile pogojene njihove odločitve, pa lahko marsikaj izvemo v medijih. Samo spomnimo se na nekatere najbolj odmevne primere, kot so Časar, Mišič, Lovšin, Golob, Kovačič in tako dalje. Vmešavanje politike v gospodarstvo je pripomoglo k temu, da je slovensko gospodarstvo danes v veliki meri nekonkurenčno in prezadolženo. Še vsakič, ko se je resno nakazala možnost začetka sprememb pri vodenju in začetek privatizacije, so se stranke s tradicijo zbale in začele s slepilnimi manevri za zaščito svojih interesov, pa naj si bo to s predlogom, kot je današnji, ustanovitvijo novih podjetij za sekanje drv ali kakšno drugo genialno idejo. Seveda vse to nujno potrebujemo zaradi zagotovitve dobrobiti malega človeka, zagotovitve gospodarskega okrevanja ali zaščite nacionalnega interesa, če sem lahko malce ciničen. Predlog zakona, ki je pred nami, tako razumemo kot še enega v vrsti slepilnih manevrov, ki je všečen in daje občutek magične rešitve za zagon gospodarstva, a se ne dotika bistva. Ne dotika se apetitov politike po gospodarstvu. Dokler ne bomo odstranili politike in države iz večine podjetij, do takrat naše gospodarstvo ne bo zmožno razvojnega preboja, pa tudi če plačilne roke države skrajšamo na en dan, pa tudi ne, še država začne poslovati z nekaterim tako ljubo gotovino.
Hvala. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, državna sekretarka, gospe poslanke in poslanci! Plačilna nedisciplina je nedvomno eden ključnih problemov našega gospodarstva. Ko se enkrat plačila obveznosti začnejo zamikati po dobaviteljski verigi navzdol, se po navadi pojavijo hudi zapleti za vse udeležence, ki nimajo močnih likvidnostnih rezerv. Mi imamo nešteto primerov, ko so se podjetja zlomila in končala v stečaju zgolj zaradi tega, ker po številnih odlogih plačil za svoje dobave oziroma svoje storitve niso zmogla zagotoviti dovolj likvidnosti za nadaljevanje poslovanja. In na ta način je Slovenija izgubila prenekatero delovno mesto. Izključno zato, ker je plačilna nedisciplina, torej podaljševanje rokov, odlaganje plačil in podobno postalo že splošno uveljavljena poslovna praksa, ki se je mnogi poslužujejo. Predhodne vlade so sicer zaznale ta problem, saj je gospodarstvo aktivno opozarjalo nanj, vendar prenekateri ukrepi niso prinesli želenih rezultatov; na primer obveznih pobot terjatev. Takrat je bilo tudi večkrat rečeno, da naj država najprej razčisti pri sebi glede rednega plačevanja, potem pa bo to tudi lahko zahtevala od drugih. Resnici na ljubo, čeprav imajo proračunski uporabniki plačilne roke omejene na trideset dni, pa so v praksi po številnih pričevanji ti roki celo daljši. Pred dobrima dvema letoma je Gospodarska zbornica Slovenije opravila anketo, kjer je večina vprašanih zatrdila, da državne inštitucije kot tudi številne občine v veliki večini poravnavajo svoje obveznosti za blago in storitve med enaintrideset in sto dvajset dnevi. Kršenje 30-dnevnega zakonskega roka je torej tudi s strani države nekaj povsem običajnega. Spoštovani! Pri tem podatku se zadeva ustavi. Kako se naj država učinkovito bori proti plačilni nedisciplini, če še sama ni zmožna zagotoviti plačila v zakonsko opredeljenih rokih? Kako naj država od podjetja zahteva, da se še bolj aktivno posvetijo načrtovanju poslovanja in rednim plačilom, če pa še sama ni sposobna zagotoviti sredstev za svoje dobavitelje v zahtevanih rokih? Nesporno dejstvo je, da se tako neposredni kot posredni proračunski uporabniki financirajo iz vnaprej pripravljenih in sprejetih proračunov, torej imajo veliko večino sredstev že zagotovljenih v okviru svojih načrtov. S tega vidika je nedopustno, da prihaja do tovrstnih zamud, čeprav bi moral denar biti zagotovljen. Novela Zakona o javnih financah, ki so jo pripravili v SDS, napeljuje k skrajšanju plačilnih rokov za neposredne in posredne proračunske porabnike s 30 dni na 15 dni. Če vemo, da se celo 30-dnevnega roka javni porabniki težko držijo, je res vprašanje, kaj bi se zgodilo ob krajšanju teh rokov. Bi se kršitve plačilnih rokov nadaljevale tako kot do sedaj? V Slovenski ljudski stranki to zakonsko novelo razumemo kot poskus spremembe plačilne organizacije širšega javnega sektorja. Pred vsakim javnim razpisom ali naročilom bo treba dejansko zagotoviti tudi namenska sredstva. In ko je predviden obseg sredstev zagotovljen, potem tudi krajši plačilni rok ne bi smel biti problem. Še posebno zato, ker je ključni vladni protiargument proti sprejetju te novele, da v predlaganem obdobju 15 dni ni možno izpeljati ustreznih kontrol dobavljenega blaga. V svojem mnenju tako navajajo številne kontrolne postopke, ki morajo biti izvedeni od prevzema blaga ali storitev. Človek pa se zgrozi nad tem obsegom zahtevane administracije in se vpraša, kako sploh vse skupaj še funkcionira. V Slovenski ljudski strani smo zato prepričani, da če se želi država uspešno spopadati s problematiko plačilne nediscipline v gospodarstvu, potem mora najprej počistiti pred svojim pragom. Zato podpora poslancev Slovenske ljudske stranke tej noveli, zato da se o tem problemu še naprej pogovarjamo in iščemo nadaljnje rešitve, kako slovenskim podjetjem olajšati delo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Marija Plevčak bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predlagane rešitve glede skrajšanja plačilnega roka tako za neposredne kot posredne proračunske uporabnike terjajo po našem vedenju tehtno analizo finančnih posledic za državni proračun. Predvsem pa prednosti, s katerimi bi nas prepričali, da je skrajšanje plačilnega roka tako zelo upravičeno. Ker takšna analiza ni bila podana, argumenti za skrajšanje rokov pa nas niso prepričali, smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev odločili, da premik v smeri, ki ga predlaga predlagatelj, ni sprejemljiv. Ta dvotedenski premik plačila ne bo doprinesel k vsesplošnemu povečanju plačilne discipline, še manj pa k izboljšanju gospodarske likvidnosti in s tem povezane gospodarske rasti ter zmanjšanju brezposelnosti. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev ocenjujemo, da ta predlog ne zasleduje v dovolj veliki meri načela učinkovitosti in gospodarnosti, v okviru katerih naj bi se prispevalo k učinkovitejši plačilni disciplini. Po našem mnenju gre za predlog, s katerim se ni mogoče uspešno zoperstaviti ustaljeni slovenski problematiki plačilne nediscipline. Zgolj določitev 15-dnevnega roka ne reši tega problema, ne izboljša likvidnosti. Sedaj veljavni 30-dnevni rok je po naši oceni primeren, zato ne vidimo potrebe po spreminjanju. Je pa res, da se niti država ne drži rokov, ki jih je uzakonila. Naj spomnim, da je bil lani povprečni plačilni rok države 49 dni, torej kar 19 dni zamude po zakonsko določenem 30-dnevnem roku. V poslovnem svetu pa so se podjetja držala maksimalnega zakonsko določenega 60-dnevnega roka plačila. Zatorej menimo, da glede na to, da država ureja pravni red, naj bo tudi zgled. Zato ne potrebujemo nikakršnih sprememb, le dosledno spoštovanje in izvajanje predpisanega. Ponavljam, le dosledno spoštovanje in izvajanje predpisanega. V okviru splošne razprave pa smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev odločeni, da predlogu zakona ne bomo dali podpore.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, spoštovani predsednik! Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Danes obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah se nanaša na problematiko plačilne discipline ali bolje rečeno plačilne nediscipline v naši državi. Kar nekaj zakonodajnih ukrepov je bilo sprejetih z ureditvijo področja plačilne discipline, vendar rezultatov na tem področju niso prinesli. Sprejet je bil poseben zakon, konkretno Zakon o preprečevanju zamud pri plačilih, kjer je bil določen kot najdaljši rok za plačila blaga in storitev med gospodarskimi subjekti 60 dni in le izjemoma je dopusten daljši rok. Z zakonom je bil uveden institut obveznega pobota, a rezultatov ta osnovni zakon ni dal. Z novelo tega zakona v letu 2012 smo uvedli nov instrument, izvršnico, kot instrument plačila ali zavarovanja plačila z namenom povečanja plačilne discipline. Toda tudi izvršnica po dobrem letu in pol od njene uzakonitve ni prinesla rezultatov. Podatki AJPES izkazujejo, da se plačilna disciplina v zadnjem letu ni uredila. Iz podatkov, ki jih vodi AJPES in se nanašajo na plačila z naslova sodnih sklepov davčnega dolga in stroškov davčne izvršbe, je razvidno, da se je število poslovnih subjektov z dospelimi neporavnanimi obveznostmi nad 5 dni neprekinjeno v lanskem letu povečala za skoraj 40 %. Povečalo se je tudi število zadev v blokadah. Povprečni dnevni znesek dospelih neporavnanih obveznosti se je povečal za petino. Še slabši so podatki o številu neplačil pri samostojnih podjetnikih. Po podatkih Gospodarske zbornice so v podjetjih, ki ne ponujajo ekskluzivnih nepogrešljivih proizvodov in storitev, plačilni roki v povprečju dolgi že 120 dni in več. Delež računov, kjer se zamuja s plačili, se je v preteklem letu povečal. Med dejavnostmi, kjer so zamude pri plačilih še vedno največje, so dejavnosti gradbeništva, trgovine in predelovalne dejavnosti. Plačilna nedisciplina ostaja torej velik problem v našem gospodarstvu, predvsem pa je velika ovira za tuje poslovne partnerje in tuje investitorje, ko se odločajo za poslovanje v našem poslovnem okolju. Sicer se tudi v tujini soočajo s problemom daljšanja plačilnih rokov, vendar so obveznosti poplačane v pogodbeno dogovorjenih rokih oziroma obstajajo v primerih zamud dobre prakse, ki se dosledno spoštujejo. V primeru zamude s plačilom, se poslovnega partnerja o tem v naprej obvesti in pove razlog za zamudo ter se določi nov plačilni rok, v katerem je plačilo tudi dejansko izvedeno. Takih poslovnih praks mi še nismo osvojili. Kar se tiče plačilne discipline v naši državi, je očitno, da samo s spremembami zakonodaje cilja – skrajšanja plačilnih rokov in odprave zamud pri plačilih ni mogoče doseči. V Sloveniji ostaja bistveno večji problem, ta pa je izvrševanje sprejete zakonodaje. Tu pa ne moremo kazati s prstom samo na državni zbor. Krščanski demokrati ugotavljamo, da je velik problem na strani nadzornih organov, ki bi morali skrbeti za izvajanje zakonodaje ter kršitve dosledno sankcionirati, pa temu žal ni tako. Večinoma pa so nadzorni organi sami sebi namen, posebej pa se je treba zamisliti nad dejstvom, da se zakonskih določil glede plačilnih rokov ne drži niti država. Po zakonskih določilih bi morala država svoje obveznosti poravnati v najpozneje 30 dneh. To določilo pa država spoštuje le izjemoma – pri nepogrešljivem blagu in storitvah, sicer pa ga mirno in brez vseh sankcij krši. Nova Slovenija – krščanski demokrati smo prepričani, da je država tista, ki bi se prva morala držati predpisov in biti pri izpolnjevanju prevzetih obveznosti vzor. Vse dokler bo država tista, ki krši predpise glede rokov izpolnjevanja obveznosti, doslednega spoštovanja zakonskih plačilnih rokov ne moremo zahtevati od državljanov ali poslovnih subjektov. Krščanski demokrati bomo zakonske rešitve, ki skrajšujejo plačilne roke za obveznosti države s sedanjih 30 na 15 dni, podprli, saj menimo, da je to ena izmed rešitev, ki bi lahko pripomogla k skrajšanju plačilnih rokov. Seveda le v primeru, če se bodo zakonsko določeni roki plačil v praksi tudi izvajali. Kot rečeno bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah podprli oziroma bomo glasovali za sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo dajem mag. Katarini Hočevar, pripravi pa se gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospa Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Na prejšnji seji smo podprli novelo zakona o kmetijstvu, kjer smo določili postopno zmanjšanje plačilnih rokov za hitro pokvarljivo blago oziroma za hrano. Potrdili smo jo mislim da z veliko večino, če ne celo brez glasu proti. Vsi smo imeli dober namen, da dobijo tisti, ki proizvajajo hrano oziroma to blago ponujajo na trg, denar prej v roke. Kaj se pa zdaj dogaja v praksi? V praksi se dogaja, da podjetja, ki odkupujejo od naših proizvajalcev, proizvajalce silijo v različne aranžmaje, silijo jih, da poslujejo preko tako imenovanih faktoring podjetij, to se pravi v prodajo terjatev z diskontom in v praksi se dogaja, da ta podjetja, ki to blago odkupujejo oziroma prodajajo podjetjem, ne dobijo plačila prej, ampak še kasneje in dobijo manj, ker ta podjetja, ki se ukvarjajo z odprodajo terjatev, si vzamejo tudi svoj delež pogače. Pa čeprav smo vsi imeli dober namen, sem prepričana, skupaj z ministrstvom in tudi z opozicijo, ki ste ta predlog podprli. In nauk te zgodbe je – kaj? Država naj se ne vmešava oziroma naj se vmešava čim manj, ker s svojim vmešavanjem prevelikokrat naredi več škode kot koristi. Zdaj pa če nadaljujem s predlogom SDS, ko predlagajo skrajševanje plačilnih rokov za neposredne proračunske uporabnike. Strinjam se s tem predlogom v kontekstu, da če država ne plača čim prej in hitro, kako naj potem temu zgledu sledi tudi gospodarstvo oziroma podjetja, ki poslujejo na trgu. In vaš predlog seveda razumem v kontekstu, da želite reči, država naj bo zgled pri plačilni disciplini. Vendar je pa drug problem. Če želimo to idejo, ta vaš predlog udejanjiti, rabimo v proračunu več obratnega kapitala, rabimo enostavno povedano več denarja. In več države velikokrat pomeni tudi več denarja, in sprašujem predlagatelje, kje vidijo ta dodatni finančni vir. Jaz sem ta vaš predlog pripravljena podpreti, če mi postrežete z odgovorom kje dobiti alternativne vire. Logično je, da, če bomo zdaj zmanjšali plačilne roke in vse plačevali v 15 dneh, saj v prvi fazi v proračunu potrebujemo več denarja. In ko v Državnem zboru prevelikokrat tako lahkotno stresamo ideje in predloge, velikokrat vsi skupaj, pa s tem ne želim kazati s prstom na nikogar, pozabljamo oziroma se premalokrat vprašamo, kako bodo ti predlogi udejanjeni v praksi, kaj bodo povzročili na terenu. Tako je bilo tudi pri noveli Zakona o kmetijstvu, in bojim se, da je tako tudi s tem vašim, pa čeprav sem prepričana da dobronamernim, predlogom. Sklenila bom z mislijo, da danes obravnavamo dva predloga s strani SDS. Sama mislim, da je obema predlogoma skupno troje. Predlagate več države, predlagate več davkoplačevalskega davka in, če sem malo ostra bi rekla, da predlagate praktično novo zadolževanje ali pa alternativne vire, ki mi jih boste pač verjamem v nadaljevanju pojasnili. Vse to troje ni lastno Državljanski listi, sem bila pa do danes prepričana, da ni lastno niti stranki predlagatelja. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem predlagatelju. Gospa Romana Tomc, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Rada bi se oglasila v imenu predlagatelja in pojasnila, da tukaj je zelo, zelo daleč od tega, da mi predlagamo novo zadolževanje, in posebej izpostavljamo, da ne gre za dodatna finančna sredstva. Nobenih dodatnih finančnih sredstev ne bo potrebno, nobenih dodatnih finančnih sredstev. Ko sem pozorno poslušala tudi državno sekretarko, se pravzaprav ob ta dodatna finančna sredstva, ki naj bi bila po vašem mnenju nujna, nič obregnila. Kajti ne gre za to. Nič več denarja ne bo treba. Če je treba plačati 100 enot svojega dolga, potem jih je treba pač plačati 100 enot. Gre za to, ali bomo 100 enot plačali v 30 dneh ali v 15 dneh. To pa seveda na drugi strani pomeni izključno pametno uravnavanje denarnega toka. Samo za to gre, da imaš denar, država kot neposredni proračunski uporabnik ali pa posredni proračunski uporabniki, da takrat, ko naročijo blago, ko naročijo storitev, ko gredo v izvedbo investicije, da imajo za to zagotovljena finančna sredstva v proračunu. Saj drugače pa sploh ni mogoče nabavljati blaga in storitev in česarkoli v javnem sektorju. To je jasno pravzaprav vsakomur, tudi če ni delal v javnem sektorju. Tako pač te stvari potekajo, zato pa imamo tudi proračun, kjer v proračunu načrtujemo, koliko sredstev bo določenih za nek namen. In to, kar mi predlagamo, še enkrat povem, nobenih dodatnih finančnih sredstev. In ta teater okoli dodatnega zadolževanja, oprostite, to pa res presega vse meje. Gre samo za uravnavanje denarnega toka. Jaz sem v stališču poslanske skupine zelo jasno izpostavila, da se zavedamo, da predlagamo nekaj več, da so običajni roki v Evropi, v drugih razvitih državah 30 dnevni, ampak običajno je tudi to, da se v teh razvitih državah država oziroma tisti, ki naročajo blago, držijo svojih pogodbenih obveznosti in plačujejo v tistih rokih, ki so za to v zakonu predpisani. Pri nas pa temu ni tako. In 266 izvršilnih postopkov, ki so jih sprožile gospodarske družbe, ker jim država ni plačala – ne, ker jim ni plačala v roku, ampak ker jim sploh ni plačala – govori o tem, da država pač ni dobra plačnica, ni solidna plačnica. Zdaj želimo na ta način, s takšnim predlogom gospodarstvu pomagati, naši nameni so najboljši, nobeni takšni, kot so bili v nekaterih stališčih poslanskih skupin izpostavljeni. Nikomur ne želimo, da bi prišel prej na vrsto, da bi bil drugače obravnavan, da bi imel poseben status v teh postopkih javnega naročanja. Nikomur. Naš predlog je usmerjen v celotno gospodarstvo, v izboljšanje položaja v celotnem gospodarstvu. Na nobenega posebnega ne cilja in je napisan in predlagan z najboljšimi nameni. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Replika, mag. Katarina Hočevar.
V svoji razpravi sem jasno povedala, da razumem vaš predlog kot dobronameren. Prvo obravnavo vsakega zakona razumem tudi tako, da si izmenjamo stališča in mnenja. In sem prepričana, da ko bo ta razprava zaključena, bomo še kakšno pametno misel oziroma tudi kakšne dileme razrešili. Ampak želela sem samo poudariti, da če želimo plačati prej, bo vsaj v začetni fazi povečan pritisk na javne finance in proračun. Glejte, to je zame logično, ne vem, bodo pač še drugi kolegi povedali oziroma da bomo to do konca razprave razčistili. To sem želela poudariti. Hvala.
Hvala. Postopkovno. Gospod Pavlišič, izvolite.
Hvala za besedo. Postopkovno bi predlagal, če lahko gospe Romani Tomc sprintate obrazložitev, kaj je to obratni kapital. Pa naj kar preberem: "To so sredstva, ki jih podjetje oziroma država nujno potrebuje za uspešno tekoče poslovanje. To so zaloge, terjatve do kupcev, denar in obveznosti do dobaviteljev. Cilj upravljanja obratnega kapitala je biti dovolj likviden za poplačilo poslovnih zahtev in kratkoročne obveznosti." Če zaradi skrajšanja plačilnega roka znižamo obveznosti do dobaviteljev za polovico, je treba za isti znesek povečati denarna sredstva. In za to moramo dobiti ta sredstva – po mojih izračunih je to 160 milijonov. Ponavljam svoj postopkovni predlog, da to definicijo sprintate in izročite gospe Romani Tomc. Hvala.
Hvala, gospod Pavlišič, ampak že sami ste s svojo razpravo pokazali, da pravzaprav nima smisla kopirati gradiva, ker ste deloma sami pojasnili in tudi ta razprava je temu namenjena, da se izmenjajo stališča. In zagotovo tudi ta predpis lahko predlagatelj pogleda kadarkoli. Besedo želi kot predlagateljica gospa Romana Tomc.
Hvala lepa. Odzvala bi se na postopkovni predlog v okviru besede predlagatelja. Se zahvaljujem, gospod Pavlišič, za vašo skrb. Zelo so mi razčiščeni pojmi, kaj je to obratni kapital, pa tudi kaj je likvidnost oziroma solventnost, plačilna nedisciplina in podobni pojmi. Seveda jih med seboj ločim. In še enkrat, trdim, da naš predlog posega samo na področje uravnavanja likvidnosti proračuna, denarnega toka in nima nobene zveze s kakšnimi dodatnimi potrebami po finančnih sredstvih. In ne rabim prav nobenih izpisov, da bi to vedela. Če jih vi rabite, je pač vaša stvar. Hvala lepa.
Hvala. Besedo bi lahko imela gospa Marjana Kotnik Poropat, vendar trenutno ni v dvorani. Naslednji razpravljavec je mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki predlagamo rešitev skrajšanja plačilnih rokov za posredne in neposredne proračunske uporabnike do naročnikov bodisi storitev bodisi investicijskih projektov in ostalega, ker s tem enostavno želimo vplivati na boljšo likvidnost slovenskega gospodarstva, torej na prejemnike teh sredstev, ki izkazujejo določeno terjatev do države, pri čemer pa naj ne bi trpela in ne bo trpela likvidnost oziroma izvrševanje proračuna. Mi smo v zadnjih mesecih pogosto slišali in brali, da se je država precej zadolžila, da ima veliko prostih sredstev in da izvrševanje tako refinanciranja najetih posojil kot tudi financiranja proračuna in vseh prevzetih obveznosti s sprejetjem proračuna ni problem in ni ogroženo. Še več. Premierka je zagotovila, da v letošnjem letu ni več potrebe po dodatnem zadolževanju, da je torej denarja dovolj. In če ima država za kritje vseh svojih obveznosti tako proračunskih kot drugih denarja dovolj, potem res ne vem, kje naj bi bil problem v likvidnostnem smislu in tudi sicer, da poravnava svoje obveznosti do naročnikov kar se da hitro. Jaz soglašam z državno sekretarko, da je treba narediti pred izplačili ob prejetju računov določene kontrole, vendar hkrati tudi menim, da je možno te kontrole narediti v relativno kratkem času, če seveda le-te kontrole niso preveč zbirokratizirane in če je v ospredju cilj, da se tudi tukaj ponudi roka gospodarstvu. Jaz menim, da je ta naš predlagani zakon en pomemben korak k izboljšanju pogojev poslovanja gospodarstva, k izboljšanju njihove likvidnosti in da je ne nazadnje tudi korak proti temu, kar navaja gospa Katarina Hočevar, da bi za prejšnje plačilo bilo treba najemati oziroma iskati druge financerje z določenimi diskonti. Poglejte, ko tako analiziramo ukrepanje aktualne vlade na področju gospodarske politike oziroma izboljšanja poslovnega okolja ali olajšanje poslovanja gospodarstva, moram reči, da mi skoraj ne pade na misel noben konkreten ukrep, ki je bil izveden in ki bi vsaj v nekem delnem obsegu pomagal slovenskemu gospodarstvu. Poznam pa precej ukrepov, ki so negativno vplivali na poslovanje gospodarstva. To so vsi ukrepi v povečevanje davčnih bremen pa tudi trošarin. Jaz osebno menim, da bi do takšnih predlogov, kot je danes na mizi, morali imeti v mislih tudi to, ali se sploh zavedamo, kdo lahko naš voz potegne iz te nezavidljive situacije, kdo lahko torej Slovenijo popelje iz krize in ustvarja nova delovna mesta. To je zgolj slovensko gospodarstvo, pa tudi kakšna investicija od zunaj. Zato bi bilo resno treba graditi na teh ukrepih in podpreti ukrepe tudi opozicije, čeprav s stisnjenimi zobmi, ker to izjemno neradi počnete in imate res eno hudo cepljeno averzijo do tega. Ampak, spoštovani, če bomo kdaj razumeli, kdo tudi nam poslancem zagotavlja plače pa celi armadi javnega sektorja, potem bomo tudi razumeli, da je to naša primarna naloga, da pomagamo tistim, ki v tej državi ustvarjajo in se jim omogoči, da ustvarjajo še več in zaposlujejo še več, zlasti mladih. Tako bi res prosil za neko benevolenco do tega predloga, zato da dosežemo naš skupni cilj. Ko poslušam tudi premierko zadnje čase, ko govori o tem, kako ji je z ekipo uspelo Slovenijo pripeljati iz krize v neke boljše čase, in začne naštevati nekatere argumente za to, nekatere številke, je prva številka padec obrestnih mer za najeta posojila, druga je podatek o gospodarski rasti v zadnjem kvartalu, potem so pa že, meni se zdi da, neha, me resno zanima, s katerimi ukrepi misli premierka, da je popeljala Slovenijo po tej boljši poti. Pravzaprav je enega izmed teh ukrepov v celoti izničila pred nekaj dnevi. Finančni trgi so se že odzvali na zadnje težave koalicijskih strank, še posebej Pozitivne Slovenije, in izničili kompletni argument premierke, da zagotavlja politično stabilnost tej državi. Tako da eden izmed teh argumentov, ko govorimo o nekem nakazanem izhodu iz krize, je povsem izničen. Drugi, ko govorimo o tem, da je po 6, 7 kvartalih gospodarskega padca prvi kvartal gospodarske rasti, pa me resno zanima, katerim svojim ukrepom ta vlada pripisuje ta učinek,,na podlagi katerih ukrepov se naj bi to zgodilo. Ker jaz teh ukrepov ne poznam. Pa mislim, da tudi gospodarstvo ne pozna teh ukrepov, ker seveda tega ne pripisujejo domačim razmeram, temveč zgolj nekemu okrepljenemu povpraševanju na tujih trgih in posledično večjemu izvozu. Tako da, spoštovani, ne imeti, prosim vas, tako odklonilen odnos do takšnih predlogov, kot je ta. Jaz se z vami strinjam, da to ni odločilen ukrep oziroma tak ukrep, ki bi popeljal Slovenijo iz krize, je pa en kamenček v mozaiku, ki lahko pomaga zlasti slovenskemu gospodarstvu. Da bo država kar se da hitro, jaz mislim, da v najkrajšem možnem času tako neposredni kot posredni proračunski uporabniki plačevali to, kar so naročili in za kar imajo v svojih finančnih načrtih in v državnem proračunu zagotovljena sredstva, da bodo to tudi plačali. In še enkrat, res ne vidim potrebe po takšnem podtikanju, češ, da s tem predlogom dodatno obremenjujemo javne finance in potrebo po zadolževanju. Jaz mislim, da je bilo s strani predstavnice predlagatelja zelo jasno povedano, da če je treba plačati račun 10 tisoč ali 100 tisoč evrov, če ga plačamo v 15 dneh, če imamo za to v sprejetem proračunu rezervirana sredstva in so na računu, ker smo se za to zadolžili nedavno, potem res ne vidim, od kod bi morali najemati, tako gospodarsko rečeno, kredite za obratni kapital. Jaz ne vem, spoštovana državna sekretarka, če v terminologiji javnih financ obstaja izraz obratni kapital, poznajo ga pa v gospodarskih subjektih, ko potrebujejo denar za razne namene, zlasti za razne materialne stvari ali pa tudi storitve, da nekaj proizvedejo in potem to kasneje prodajo in za to rabijo nek premostitven kredit. Ampak v primeru javnih financ ni tako, čeprav tudi kdaj potrebujejo javne finance kratkoročne kredite za izvrševanje proračuna oziroma za zagotavljanje likvidnosti državnega proračuna. Ampak še enkrat, ob vseh teh izjavah in zadolžitvah, ki smo jih imeli v zadnjem obdobju, milijardnih, mimogrede, koncem lanskega leta smo se zadolžili za 1,5 milijardo evrov pri neznanemu investitorju pod relativno neprivlačnimi pogoji, pred nedavnim smo se zopet zadolževali, in mora biti tega denarja res veliko, če vsi govorijo, da ga je dovolj oziroma premierka, ki je prva verjetno poklicana, da to ve, da ga je dosti za letošnje leto in da ne potrebujemo dodatnega denarja za letošnje leto. Spoštovani, jaz bi res prosil nekoliko več korektnosti do predlagateljev in ne nazadnje tudi več objektivnosti do tega, kar je namen samega predloga zakona. Namen je pa en sam, kako pomagati gospodarstvu in dodatno ne postavljati javne finance v kočljiv oziroma nezavidljiv položaj.
Hvala. Besedo bi lahko imela gospa Marija Plevčak, ki je ni v dvorani. Naslednji, ki bi lahko dobil besedo, je mag. Ivan Vogrin, ga ravno tako ni v dvorani. Potem mag. Matej Tonin, ga trenutno ni v dvorani, zato dajem besedo gospodu Marku Pavlišiču. izvolite. Pripravi pa se mag. Marko Pogačnik. Gospod Marko Pavlišič, izvolite.
Hvala za besedo. Že v sami razpravi je bilo omenjeno, da ima več tisoč ali pa deset tisoč podjetij blokirane račune. Sprašujem tukaj predlagatelje, koliko manj jih bo po morebitnem sprejetju te novele. V vašem gradivu to ni omenjeno. Tega odgovora tam notri ne dajete. V bistvu je prav, da ga ne dajete, ker je odgovor nič. Podjetja nimajo blokiranih računov zaradi tega, ker bi nekaj dobile od države plačano ali neplačano v 15 ali 30 dneh, ampak enostavno zato, ker sploh ne dobivajo plačil, in to ponavadi od drugih subjektov, ne s strani države. Takšnih s strani države je bore bore malo. Predlog te novele tega problema ne rešuje. Če ste to želeli s tem reševati, vam to ne bo uspelo. Glede tega, kar smo že prej omenjali, potrebe po dodatnem obratnem kapitalu oziroma po dodatnem denarju, ki ga povzroči ta sprememba. Jaz se tu absolutno strinjam s tem, da če imamo mi proračuna, ne vem, 9 milijard evrov, je čisto vseeno, ali teh 9 milijard plačamo v 30 dneh ali v 15 dneh ali recimo, da se polovica od tega plačuje po računih, je čisto vseeno, ali plačamo to v 30 ali v 15 dneh, 4 milijarde je 4 milijarde. Vendar tisti trenutek, ko uvedemo ta zakon, pa je potrebna sprememba. Ko preidemo s 30-dnevnega plačilnega roka na 15-dnevni plačilni rok, je pa v tistem trenutku ali v nekem krajšem obdobju treba plačati to razliko. In če na hitro preračunamo, recimo, če imamo mi zaradi 30-dnevnega plačevanja trenutno odprtih recimo 300 milijonov faktur, če preidemo na 15-dnevno, je treba pač to plačati takoj sedaj. In po mojem izračunu prinese to potrebo po dodatnih 150 milijonih. Ta izračun sem sam opravil na hitro, ker ga vi niste v svojem predlogu opravili. Tako da ne morem govoriti tukaj o nekih številkah, lahko da sem se zmotil. Vendar je potreben za ta namen, recimo od 100 do 150 milijonov evrov dodatnega, ko vsi vemo, kje jih lahko dandanes dobimo – samo z dodatnim zadolževanjem. Če bi ta predlog zakona bil vložen korektno, bi tudi ta podatek bil notri, in bi lahko operirali z nekimi realnimi ciframi. Tako pa smo prepuščeni nekim ocenam. Ker gre tukaj za predlog zakona, ki nalaga potrebo po nekem dodatnem obratnem kapitalu, ki pa naj ga zagotovi finančni minister, kot ga bo pač zagotovil, tega predloga nikoli ne bomo videli, ko bo SDS v vladi. Takrat s tem predlogom predlagatelj ne bo prišel v Državni zbor. To je tipičen opozicijski predlog, kjer se pokaže, da se nekaj dela, zato da se dela, v resnici se pa ne pogledajo vse posledice, ki jih takšen zakon predlaga. Če sem se pa zmotil, pa če boste takrat, ko boste v vladi, prišli s takim predlogom, potem pa verjamem, da boste dobili podporo tudi od marsikoga drugega. Plačilna disciplina je v Sloveniji definitivno problem. Sam sem, dokler nisem vstopil v parlament, deloval ves čas, 20 let v gospodarstvu, malo več kot eno leto sem v Državnem zboru, in takrat sem spoznal tudi to plat, ki se dogaja v Sloveniji. Tako dobro vem, o čem tukaj govorimo. Vendar plačilna disciplina praktično nikoli ni bila problem pri plačilih s strani države in s plačili iz proračuna. Plačilna nedisciplina je problem pri plačevanju drugih subjektov, ne teh, ki jih imamo danes tu v okviru tega zakona v obravnavi. Ta novela zakona se tega problema ne dotika niti od daleč. Samo zelo posredno. Seveda če nekdo dobi plačano prej, morda računamo, da bo potem on plačeval še hitreje naprej. Vendar to so zgolj, bom rekel, več ali manj prazne domneve. Če nekdo želi plačati, lahko plača tudi prej že sedaj. Ob tem se dajmo spomniti še ene podobne zgodbe, ki smo jo zakuhali ali ste jo zakuhali, mene takrat še ni bilo tukaj, pa prav tako z najboljšimi nameni. In sicer je šlo za plačilo podizvajalcem. Uzakonilo se je, da je treba plačevati ne več glavnemu izvajalcu, tistemu, ki je dobil nek razpis, ampak je treba plačevati podizvajalcem. Vsi vemo, zakaj je do tega prišlo. Zato ker je glavni izvajalec zadrževal svoja sredstva in ni plačeval podizvajalcev, zato smo to, "kao", z zakonom rešili. Kaj se je tu zgodilo v praksi? V praksi se je zgodilo to, da potem neka občina, ki recimo gradi vrtec, mora plačevati svojim podizvajalcem. Vendar račune še vedno likvidira glavni izvajalec. Ker občina nima nadzora nad celotno zadevo, se pravi, glavni izvajalec potem mora potrditi račune podizvajalcem, sporočiti občinam in občine potem to plačajo. V bistvu kaj smo naredili? Naredili smo dodatno administrativno breme izvajalcem. Občini in podizvajalcem. Vsem. Tukaj potem nastopa še nekaj zanimivih težav. Ko podizvajalci pričakujejo, da bo občina plačala, občina pa ne more plačati, ker glavni izvajalec tega računa noče likvidirati in potem je "kriva" občina s tega vidika in so krivi župani, ker v bistvu ne smejo plačati, ampak podizvajalec pa pričakuje plačilo od občine. In smo naredili znova eno krasno zmedo na tem področju, vse z najboljšimi nameni, tako kot jih imamo tudi danes. In veste, kaj se je potem na koncu zgodilo s temi podizvajalci? Glavni izvajalci so začeli ustanavljati svoja podizvajalska podjetja, ki so potem tiste prave podizvajalce začele najemati kot podpodizvajalce. In še vedno so vsa plačila šla direktno glavnemu izvajalcu, ki je potem zadrževal, se pravi, pravih podizvajalcev z najboljšimi nameni znova nismo rešili. Zato glejte, pri vseh teh všečnih predlogih je treba biti zelo pozoren, kaj se potem dogaja v praksi in kaj dejansko dosežemo.
Hvala. Predlagatelj, in sicer Romana Tomc.
Repliko bi imela, če lahko.
Imate možnost kot predlagatelj.
Repliko bi imela.
Repliko? Prav.
Želim repliko, ker se želim navezati točno na tisto, kar je gospod Pavlišič govoril, in še enkrat poudariti, da se jaz zelo dobro zavedam, da s tem predlogom zakona mi ne bomo nikakor rešili splošne problematike plačilne nediscipline v Sloveniji. To tudi ni naš namen oziroma bi bil namen, vendar bi potem morali to urediti kje drugje, morda v Zakonu o gospodarskih družbah ali pa kje drugje, ne pa v Zakonu o javnih financah. Govorimo o Zakonu o javnih financah, ki obravnava plačevanje posrednih in neposrednih proračunskih uporabnikov. In samo na te mi apeliramo, kot na tiste, ki naj sedaj, zato da bi pomagali gospodarstvu, da bi dodali en majhen delček, prispevali majhen delček v izboljšanje likvidnostne situacije gospodarstva. Kar zadeva pa vaše izračune, gospod Pavlišič, mislim, da ste omenili 150 milijonov evrov. Jaz sicer res ne vem, kje ste to dobili, ker teh 15 dni, poglejte, država dobi prihodke iz nekega naslova, po navadi v največji meri z naslova davkov. Če v tistem hipu ne plasira tega denarja naprej v svoje obveznosti, recimo izplačuje socialne transfere ali plačuje račune, ta denar naloži in od tega naloženega denarja potem dobiva obresti. In samo za morebitno razliko v obrestih, ki bi bile manjše zaradi 15 dni naloženega denarja, bi v najslabšem možnem primeru šlo. Ne pa za cel znesek. Ker če bi držala ta teorija, ki jo vi predstavljate, potem če bi država plačala nekaj 15 dni prej in bi za to rabila 150 milijonov evrov novega denarja, ja, potem pa ne bi bilo treba plačati decembra, recimo. V teku se ta zadeva zapelje tako, da v končni fazi potrebuje država točno enako denarja v enem ali pa drugem načinu. In še enkrat poudarjam, gre izključno za denarni tok in za vprašanje likvidnosti. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo bi lahko dobil mag. Marko Pogačnik, vendar ga ni v dvorani. Naslednji bi lahko dobil besedo gospod Jožef Horvat, ga tudi ni v dvorani. Besedo ima gospod Jože Tanko. Gospod Tanko, imate besedo. Ne želite razpravljati. Se odpoveduje razpravi. Naslednji bi lahko dobil besedo gospod Roberto Battelli, ga ravno tako ni v dvorani. Naslednja je gospa Iva Dimic, je ni v dvorani. Naslednji razpravljavec bi lahko bil gospod Franc Jurša, ga tudi ni v dvorani. Gospa Romana Tomc kot SDS? Ne. Sprašujem, če želi mogoče predstavnica vlade besedo. Da. Besedo ima mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Nedvomno je vprašanje plačilne nediscipline v Sloveniji problem. Vendar ocenjujemo, da s predlaganim predlogom zakona tega problema ne naslavljamo. V okviru neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov konkretni podatki sistema MFERAC kažejo, da neposredni proračunski uporabniki plačujejo račune v 30 dneh z nekaterimi izjemami. Te izjeme se zgodijo predvsem ob koncu vsakega koledarskega leta. Večji problem predstavljajo posredni proračunski uporabniki in pa druge javnofinančne blagajne, kjer konkretnih podatkov o konkretnih plačilnih rokih v tem trenutku nimamo. Ampak ključno je vprašanje, kako zagotoviti, da bodo neposredni in posredni proračunski uporabniki plačevali račune v zakonsko določenih rokih in predvsem, kar smo zaznali kot ključen problem, da ne bo prišlo do zadrževanja prejetih računov prej, preden so vneseni v sistem, ko plačilni rok tudi dejansko začne teči. In rešitev, ki jo vidimo za ta problem, ni v spremembi zakonskega roka za plačila, ampak v preprečitvi tega zadrževanja računov. Zaradi tega se s 1. januarjem prihodnje leto uvajajo obvezni elektronski računi, ki bodo evidentirani od trenutka, ko bo dobavitelj račun izstavil v sistemu UJP net, ne glede na to, ali jih bo proračunski uporabnik že prevzel ali ne, ampak ustvarjen bo nadzor nad tem, da dejansko do tega zadrževanja računov ne bo moglo priti in s tem naj bi se povečala tudi plačilna disciplina s strani neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov, ne glede na to, ali gre za državni proračun ali gre za katero drugo javno blagajno. V razpravi je bilo kar veliko govora o tem, ali so potrebna dodatna sredstva ali ne. Celotna razprava se je vrtela o plačilih računov, se pravi o plačilih za opravljane dobave blaga in storitev oziroma za opravljene investicije. Če pogledamo v letošnji proračun, ugotovimo, da je za ta namen predvideno 600 milijonov evrov iz državnega proračuna za izdatke za blago in storitve in 631 milijonov evrov celoletni odhodki za investicijske odhodke, ne za transfere, samo za investicijske odhodke. Ker državni proračun posluje po plačani in ne po fakturirani realizaciji, to dejansko pomeni, da je treba v letu, v katerem se skrajšajo plačilni roki, zagotoviti dodatna sredstva za plačilo obveznosti, ki bi sicer zapadle v naslednje leto. In to so obveznosti za približno pol meseca. Če predpostavimo, glede na to, da pri roki ni podrobnejših podatkov, da so investicijski odhodki in pa odhodki za blago in storitve enakomerno porazdeljeni tekom leta in tekom meseca, to pomeni približno 51 milijonov evrov dodatnih pravic porabe, ki jih je treba zagotoviti za letošnje leto. To niso dodatna likvidnostna sredstva, ki jih je treba zagotoviti, to so dodatne pravice porabe, ki jih je treba zagotoviti v letu, v katerem se v katerem se ukrep uvede ali pa se zavestno odločiti, da ob koncu leta plačilni roki ne bodo spoštovani. Skratka, nesporno je, da je tako kot nekaterim drugim anomalijam v našem sistemu treba pozornost nameniti tudi preprečevanju zamud pri plačilih s strani neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov, ocenjujemo pa, da je treba k temu problemu pristopiti z ukrepi, ki bodo zagotovili, da bodo dejansko zakonsko določeni plačilni roki spoštovani in njihovo nespoštovanje tudi sankcionirano, ne pa, da same roke zakonsko skrajšujemo do neobvladljivih meja. Ne nazadnje ni pomemben tudi podatek, da s predlagano spremembo Zakona o javnih financah postane neuporabna tudi kazenska določba, ki je vezana na 52. člen Zakona o javnih financah in ne bi bilo mogoče na tej podlagi niti sankcionirati tistih, ki se v nasprotju z zakonom dogovorijo za daljše plačilne roke. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi predlagatelj besedo? Besedo dajem gospe Romani Tomc.
Ja, hvala lepa. Vendarle še enkrat, da zaključim svoje misli ali pa še enkrat poudarim, da je bil ta predlog zakona predlagan z najboljšimi nameni, da se slovenskemu gospodarstvu, posebej malemu in srednjemu gospodarstvu v teh težkih časih zagotovi neke vrste pomoč državi v tem smislu, da se država odpove delu svoje likvidnosti na račun tega, da bo gospodarstvo bolj likvidno. Še enkrat bi izpostavila, da menim kljub vsem navedbam, da do kakšnih resnejših težav v proračunu zaradi tega ne bi smelo in ne bi prišlo. Državna sekretarka je povedala, da gre v tem primeru za povečanje pravic uporabe, ampak poglejte, na eni strani pravice uporabe, na drugi strani neke kontrolne točke, ki jih mora opravljati država oziroma njeni uradniki, ki ne morejo izvesti nekega plačila v 15 dneh. In to je bil največji argument državne sekretarke za to, zakaj vlada tega predloga zakona ne podpira. Zaradi tega ga ne podpira, ker v 15 dneh država ne more izvesti vseh postopkov, ki so predvideni za to, da pride od tega, da recimo račun pride v hišo, in da je na koncu tudi plačan. Ker v vmesnih fazah obstaja tako zelo veliko nekih ljudi, ki morajo potrditi s svojim podpisom verodostojnost ali pa karkoli že na tem računu, da to traja več kot 14 dni. To je seveda zastrašujoče. Se ne bi rajši pogovarjali o tem, kako bi zmanjšali število teh postopkov, da bi račun, ki nedvomno stoji, ki ga nekdo potrdi, ki za tem stoji, lahko bil naslednji dan plačan? Če ga nismo sposobni zaradi birokratskih postopkov plačati v 14 dneh, je pravzaprav zelo žalostno za državo. Tega ne bodo rešili niti elektronski računi, prav gotovo ne, čeprav si mnogo od tega obetate, ampak problem tega, da je potrebnih več faz v potrjevanju tega dokumenta, ki naj bi bil kasneje plačan, bo potrebnih tudi potem, ko bomo imeli enkrat elektronski način. Jaz se zdaj čudim pa še eni stvari ob tem. Državna uprava in tudi sicer, ne samo ožja državna uprava, vsi subjekti naj bi delovali tako, da bi vse dokumente, ki jih prejmejo v hišo, evidentirali takoj, ne pa jih spravljali po predalih. In jaz se sprašujem, če se to dogaja, ker jaz ne verjamem oziroma se ne bi smelo to dogajati, da se računi kar nekje malce založijo za nekaj časa in se šele naknadno vnesejo v sistem, ker državna uprava vendarle uporablja nek sistem, ali je to elektronsko pisarniško poslovanje, ali so neke druge vrste sistemi. In to vnesejo uradniki z zamikom – zakaj? Zaradi tega, ker hočejo na ta račun pravzaprav, ne vem, kako bi temu rekla, na nedovoljen ali nepravi način podaljšati rok za plačilo nekemu dobavitelju. Se vam zdi to prav, da uradniki skrivajo račune po predalih in na ta način podaljšujejo plačilne roke. To je popolnoma nesprejemljivo. In tudi zato jaz mislim, da je ta razlog, da je ta naš predlog toliko bolj utemeljen. S tem ko v bistvu to navajate kot enega od razlogov, zakaj do gospodarstva denar ne pride čim bolj hitro [[…]]V bistvu je težko verjeti, da se to dogaja. To se ne bi smelo dogajati. To se ne bi smelo dogajati. Nekako gospodarstvo, ne vem, če še verjame, ampak vsaj je verjelo, da država posluje po nekih strogo urejenih birokratskih pravilih, kjer je vse predpisano, kjer če drugega ne, tisti račun, ki ga pošljejo, če ga pošljejo včeraj in danes pride na nek naslov, da je danes tudi evidentiran v sistem. Ampak ni. Ker ga nekdo spravi v predal in počaka 14 dni, da teče še malo časa in da bo zadeva kasneje plačana. Ob tem se sprašujem še nekaj, če se to dogaja. Vsak račun ima določene elemente računa. Eden od elementov računa je tudi rok plačila. A je tako? Je tako. A ta rok plačila pa nič ne pomeni? Saj vendar ne gre kar tako po domače. Saj rok plačila ni vezan na to, kdaj nekdo prejme račun, pa ga postavi v predal, pa ga potem čez nekaj časa evidentira, ampak je rok plačila odvisen od tega, kako sta se naročnik in njegov dobavitelj dogovorila. In kot sta se dogovorila in kot piše na računu, kdaj je rok plačila, ta rok bi se moral spoštovati. Če se ni spoštoval oziroma če se ne spoštuje, je to kršenje zakonsko določenih pravil. V zakonu že sedaj obstajajo neki roki, ki se kršijo, in to ugotavljate vsi. Ne nazadnje to potrjuje tudi vlada, pravi celo, da se kršijo ob koncu leta bolj kot običajno. To je pravzaprav nesprejemljivo, in to škodljivo prakso bi bilo treba na nek način omejiti. Ta predlog, ki ga mi predlagamo v kontekstu skrajšanja plačilnega roka, še vedno verjamem, sem prepričana, da bi bil lahko en majhen kamenček v tem, da se likvidnost v gospodarstvu izboljša in da država pri tem ne utrpi prav nobene škode, prav nobene škode. Če pa je treba, in očitno je treba prilagoditi birokratske postopke temu, da bo sistem zmogel sproducirati v 14 dneh pač ta postopek, ki bo na koncu rezultiral v plačilu, potem bo treba pa pač to birokracijo odpraviti. Jaz sem prepričana, da v vaši vladi obstaja minister, katerega življenjsko poslanstvo je preprečevanje nepotrebnih birokratskih postopkov in bo prav gotovo navdušen, da bo lahko tukaj tudi sodeloval. Še enkrat bi seveda vse kolegice in kolege pozvala, da ta zakon, ki je res predlog sprememb zakona, ki so res dobronamerne, podprejo, če želijo oziroma če res stojijo za besedami, da želijo v teh težkih časih čim bolj pomagati predvsem malemu in srednjemu gospodarstvu. Hvala.
Hvala tudi vam. Vsi razpravljavci, ki ste želeli razpravljati, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni izraženega interesa za razpravo, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 24. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 14.50 uri. Hvala.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora.Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev, zato vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo spremembe Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju zagotovo podprli, saj smo tudi sami predlagatelji teh sprememb. Tekom razprave smo zelo natančno in podrobno pojasnili, kaj želimo s spremembo tega zakona tudi doseči. Glavna intenca zagotovo gre v smeri, da se v tem času velike brezposelnosti in velike gospodarske krize omogoči čim bolj tesno in čim hitrejše povezovanje našega izobraževalnega sistema s potrebami trga dela. Prepričani smo, da bodo v skladu s tem zakonom delodajalci vstopali v vajeniški sistem, ki jim bo omogočil, da tekom izobraževanja, torej srednješolskega poklicnega izobraževanja, po svoji meri izobrazijo in opremijo mladega dijaka z vsemi potrebnimi veščinami in znanjem, da bo tako potem zelo hitro zaposljiv in da ga bodo tudi sami verjetneje tudi lažje zaposlili. Iz razprave danes je bilo moč razbrati, da tudi v nekaterih poslanskih skupinah kot tudi s strani vlade podpirajo ponovno uvedbo dualnega sistema, zato bi bilo tudi resnično škoda in ne bi bilo prav, da bi bil ta predlog zakona danes zavrnjen samo zato, ker prihaja iz opozicijske Slovenske demokratske stranke, in da bi potem tudi čakali na vladni predlog, za katerega vlada pravi, da ga pripravlja oziroma da je že v javnem usklajevanju. Ampak mimogrede, jaz sem ta vladni predlog pregledala in sistem vajeništva uveljavlja samo v enem členu s samo enim stavkom. Tako da žal o nekih sistemskih rešitvah tukaj ni moč govoriti. Še zadnjič poudarjam in pozivam, da je naš zakon lahko dobra osnova, dobra osnova, da ga skupaj potem v nadaljnji proceduri dodelamo in ga dopolnimo, in to tako v sodelovanju z vlado kot z vsemi socialnimi partnerji, tudi pristojnimi zbornicami, tudi pristojnimi sindikati, da bo končni izdelek v korist našim mladim in v korist našemu gospodarstvu. Torej v korist vsej državi. Kot sem že na začetku povedala, bomo v poslanski skupini predlog zakona zagotovo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 41. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet,,zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o javnih financah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o javnih financah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Lahko odločimo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o žičniških napravah za prevoz oseb po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti 2. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti eden. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Predlog zakona bo dodeljen v obravnavo Odboru za finance in monetarno politiko kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kot je bilo že izpostavljeno na predstavitvi stališč poslanskih skupin, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nikakor ne moremo razumeti te ihte in tudi vladnega valjarja v Državnem zboru, ki hiti s spremembami zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Dejstvo je, da se ta zakon bolj kot ne spreminja že zadnjih nekaj let in obžalujemo, da se spet pogovarjamo o zakonu, ki bo, lahko rečemo, izboljšal položaj in pa življenje športnih funkcionarjev, ne pa tistih, ki nam prinašajo rezultate, torej o športnikov. Če je norma za to, da kot športnik greš na olimpijske igre, zelo težka in zahtevna, ugotavljamo, da je norma, da greš kot športni funkcionar na zabavo in na dopust na olimpijske igre, toliko večja. Zaradi tega seveda v Poslanski skupini SDS takšnega predloga zakona sprememb ne moremo podpreti. Po drugi strani se nam spet zdi, da gre za politizacijo slovenskega športa, spet bo privilegij pri odločanju o delitvi sredstev Fundacije za šport pridobil Olimpijski komite Slovenije. In če lahko rečemo, ti večni športni, pardon, politični funkcionarji v slovenskem športu se tega zelo veselijo. Glede na to, da ta krog ljudi že danes razpolaga z ogromnimi sredstvi, nam nikakor ni jasno, zakaj bi zdaj radi to zadevo spet delali netransparentno in tudi korupcijsko. Tudi sodbe KPK in Računskega sodišča so pokazale, da pred spremembami Zakona o lastninskem preoblikovanju, ki so bile sprejete v drugi Janševi vladi, je bilo kar nekaj ljudi, ki so bili zasačeni ne samo s prsti, ampak lahko rečem dobesedno s komolci v marmeladi. Spoštovana koalicija vlade Alenke Bratušek, dokler še boste, bi človek razumel to vašo ihto, da sprejemate takšne odločitve, ki so v škodo ne samo Sloveniji, ampak tudi slovenskemu športu, ampak nikakor pa ne moremo razumeti, da boste na mesto odločanja dodeljevanja finančnih sredstev za delovanje slovenskega športa postavili spet tiste, ki so v preteklosti bili obsojeni za koruptivna dejanja, za nečedna dejanja in pri tem jih boste še naprej podpirali. V Slovenski demokratski stranki tega nikakor ne moremo podpreti. Menimo, da smo s spremembami pred letom oziroma dvema zagotovili neke nove demokratične standarde v športu in takšne standarde, mislim, da si zasluži tudi Republika Slovenija.
Hvala. Glasujemo o zakonu. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 33. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O SPREMEMBAH KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN VELIKIM VOJVODSTVOM LUKSEMBURG O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE SRBIJE O IZMENJAVE IN MEDSEBOJNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN SVETOM MINISTROV BOSNE IN HERCEGOVINE O IZMENJAVI IN MEDSEBOJNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. (Za je glasovalo 74.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ZDRUŽENIH ARABSKIH EMIRATOV O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA, S PROTOKOLOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. (Za je glasovalo 73.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Pod točko a) prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog o izvolitvi Helene Papež v sodniško funkcijo, in sicer na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. Prehajamo na razpravo poslanca in besedo dajem mag. Ivanu Vogrinu, ki se je prijavil k razpravi, vendar ugotavljam, da ga ni v dvorani, zato zaključujem razpravo. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi Helene Papež v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. (Za je glasovalo 46.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Pod točko b) prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije za ugotovitev in oceno delovanja ekstremističnih skupin. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prehajamo na predstavitev poslanskih skupin. Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Se odpoveduje. Gospod Dragutin Mate bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. V imenu Poslanske skupine SDS bi želel pojasniti, kako bo naša poslanska skupina glasovala glede tega oziroma kakšno mnenje ima. Državni zbor je konec januarja 2013 ustanovil Preiskovalno komisijo glede ocene delovanja ekstremističnih skupin v Sloveniji. Med drugim naj bi preiskovalna komisija ugotovila, v kakšnih okoliščinah in kako delujejo ekstremistične skupine, ugotovili naj bi varnostno tveganje na tem področju in če je potrebna kakšna sprememba zakonodaje na tem področju in kakšne so pomanjkljivosti glede tega. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo večkrat poudarjali in seveda tudi danes poudarjamo, da je varnostno tveganje in ogroženost države, da to področje aktivno spremlja več organov, ki so zadolženi za to, ki redno poročajo tudi Državnemu zboru, Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, in lahko ugotovimo, da je stopnja ogroženosti na tem področju na srečo v Sloveniji še vedno ocenjena s stopnjo nizko. Tako je bilo tudi v zadnjem poročilu, ki smo ga pred kratkim prejeli v Komisijo za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Prav tako bi želel povedati, da smo se s to tematiko dlje časa ukvarjali v okviru Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb in v lanskem letu 5. junija sprejeli tudi poročilo, v katerem smo predlagali, da pride do več sprememb zakonodaje, našteli področja zakonodaje, vladi predlagali kaj naj naredi, naj ustanovi medresorsko delovno skupino, naj pripravi predloge za spremembo v šestih mesecih, vendar vlada, ki jo vodi Pozitivna Slovenija, premierka, ki je tudi podpisala zahtevo za to preiskovalno komisijo, se temu pozivu parlamenta ni odzvala. Nismo dobili nobenega poročila, nobenega odgovora in kolikor vem, v parlamentu nismo bili seznanjeni z nobenimi aktivnostmi, ki bi jih vlada naredila na tem področju. Tukaj se vidi, kako pravzaprav je od samega začetka ta preiskovalna skupina namenjena nekemu političnemu delovanju, ne pa resnim zakonskim spremembam. Od takrat, ko je organ tega državnega zbora ugotovil, da so potrebne določene spremembe, predlagal to vladi, je poteklo že veliko, veliko časa, kmalu bo eno leto, in vlada ni naredila na tem področju ničesar. Prav tako so se v javnosti pojavile različne trditve, da so se posamezniki, ki so sodelovali na demonstracijah, urili in usposabljali v vojašnicah oziroma v zaprtih območjih Slovenske vojske, zato je Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb letošnjega leta 18. februarja ponovno preverjala dejstva v zvezi s tem. Na seji je bil prisoten tako minister za obrambo kot tudi direktor Obveščevalno-varnostne službe Ministrstva za obrambo in dobili smo nedvoumne in jasne odgovore, da Slovenska vojska ni nikoli usposabljala posameznikov, ki bi pripadali ekstremističnim skupinam, ne pred letom 2013, ne leta 2012 in tudi nikoli prej. Še več. Na zahtevo Komisije za proučevanje ekstremističnih skupin smo dobili več poročil Sove, policije, OVSE, ki so nedvoumno in jasno zapisali v teh poročilih, da ni zaznati, da bi med demonstranti bile organizirane skupine povezane z ekstremističnimi skupinami. Seveda tudi izurjeni niso bili na takšen način. Poudarjajo pa, da je šlo za nepovezane posameznike, huligane, navijaške skupine, ki so se naključno povezale na samem dogodku. Ko vzamemo to celoto v obzir, lahko ugotovimo, da pravzaprav preiskovalna komisija nima več pravega dela, nima več nobenega pravega smisla, v katero smer naj gre. Ugotovitve imamo nedvoumne in jasne, kakšna je stopnja ogroženosti v državi, jasne imamo tudi predpostavke in cilje, ki jih želimo, določene spremembe zakonodaje, kar je bilo ugotovljeno že lani junija in vlada ni naredila nič na tem področju. Seveda imamo jasna poročila policije, ko je nedvoumno zapisano v njenih poročilih, da nasilneži na demonstracijah v letu 2012 niso bili izurjeni v vojski, niso bili povezani z ekstremističnimi skupinami, zato v naši poslanski skupini menimo, da preiskovalna komisija nima nobene osnove za nadaljnje delo oziroma so odgovori, ki bi jih naj [[…]] [[Izklop mikrofona]]
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima mag. Ivan Vogrin, ki ga še vedno ni v dvorani. Naslednji razpravljavec je gospod Jožef Jerovšek, pripravi se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Trije člani, gospod Mate, Pukšič in Tonin in jaz kot nadomestni član te preiskovalne komisije, smo protestno izstopili iz preiskovalne komisije. Izstopili smo zaradi ogabnega scenarija in manipulacije, ki ga je skupaj z zunanjimi skupinami pritiska in skupinami za propagando in poneumljanje ljudstva pripravila predsednica komisije gospa Dimitrovski. Mimo vednosti članov iz opozicijskih strank je gospa Dimitrovski samovoljno oblikovala vrstni red pričanja pred preiskovalno komisijo. Iz seznama oseb, ki so bile sicer omenjene v neki anonimki, vendar na seji sami so vsi protestirali, da takšnega vrstnega reda ne bi nikdar sestavili. Da bi prvega klicali gospoda Partljiča, nekdanjega kolega. Tu je sedel, kot gospod Pukšič vedno. Potem gospo Vesno Godina, potem filozofa Borisa Vezjaka, novinarja Sašo Lorenčiča. In ravno ta scenarij je bil. Prvi dan izpeljati ta pričevanja. Ker je bilo tako, so že vnaprej imeli tiskovne konference, kjer so pljuvali po opozicijskih poslancih. In če ne bi preprečili tega scenarija na sami seji, potem bi naslednji dan poleg pisateljev protestiralo še Društvo sociologov preko Vesne Godina, društvo filozofov preko gospoda Vezjaka in Društvo novinarjev preko gospoda Lorenčiča. To je bil zahrbtni scenarij. Ta zahrbtni scenarij se je skušal realizirati v polni meri. Tudi mi smo protestirali ob tem in preprečili nadaljevanje. Vendar ker sem jaz bil prvič imenovan za nadomestnega in sem bil na prvi seji te preiskovalne komisije in hkrati zadnji zaradi te manipulacije in te zahrbtnosti. Seveda sem jaz nespeč poslanec na sejah in sem sodeloval v razgovoru z gospodom Partljičem, ki ga je pred preiskovalno komisijo pripeljala izključno gospa Dimitrovski na podlagi scenarija. Ni res in je laž, da sem ga s komerkoli iz proslulega nacističnega režima primerjal. Ni res in je laž! Ampak to je bilo vnaprej določeno. Žal je gospod Partljič sodeloval v tem scenariju. Že na seji je imel teatralne vložke, žal. In kot bivšemu poslancu se čudim, da je v takšne scenarije pristal. Potem pa so na podlagi tega, seveda si pa ne bom nikdar pustil vzeti pravice, da bi protestiral in opozarjal na to, kar je Hitlerjev režim delal med vojno v Mariboru in Štajerskem. Teror, ki je pripeljal aprila 1941 tudi mojega očeta v zapor. Bil je zaprt med prvimi. Vedno bom tudi povedal, da je nekdo zlorabil vstajnike v Mariboru, ko jih je pošiljal na domove občinskih svetnikov cel teden zvečer, ponoči. In tisti pohodi so bili replika nacističnih pohodov in zapiranja zavednih Slovencev. In to bom verjetno lahko vedno povedal. To je bilo zlorabljeno skozi pisune. Slišim, da nekateri od teh pisunov, ki so po časopisih, so iz družin, ki so bile najbolj nemškutarske med vojno. Zato ker sem jaz iz zavedne slovenske družine, takrat in vedno. In seveda jaz sem pričakoval, da se bo gospa Dimitrovski kdaj opravičila za to manipulacijo. Na sami seji je prebrala pamflet, ki ga ni sama pisala. Slišal sem, kdo ji ga je pisal. Pamflet par excellence. In tisti pamflet in vse tisto se je uporabljalo za polivanje gnojnice po tistih, ki smo tam razpravljali. S tem da sem jaz ljubljanske vstajnike in tiste, ki so nastopali iskreno in pravilno, vedno podpiral. Ne pa tiste pamfletarje in tiste, ki delajo scenarije, ki so jih poslali kot zlorabo na ulice. In o tem bomo verjetno v parlamentu lahko govorili tudi naprej. Zaradi tega smo protestno izstopili. Vem, da se bo ta gonja proti nam nadaljevala, vendar tukaj povejmo, neupravičeno. Gospod Partljič je pa, žal, naknadno sodeloval pri tej gonji. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Dragutin Mate.
Hvala lepa. Jaz bi želel tudi v lastnem imenu pojasniti nekaj zadev v zvezi z delovanjem preiskovalne komisije. Že od samega začetka je to delovanje bilo relativno nenavadno in kakršnikoli resni predlogi za to, da bi nekatere stvari premaknili, so se postavili na zelo nenavadne načine. Nalašč ne bom uporabljal nekaterih drugih besed. Večina sej, razen zaslišanj, je bila zaprtih za javnost, zato danes na odprti seji ne moremo nekaterih podrobnostih govoriti, o katerih bi želel govoriti. Pa vendarle, na odprtih sejah smo bili pri pričanju ekspertnih prič priča tudi temu, da so nekatere ali pa vsaj ena od teh prič dokazano zavajala, najmanj zavajala preiskovalno komisijo, ko je dajala, da je v slovenski javnosti najmanj 150 ekstremistov po podatkih policije, ki lahko kadarkoli tako ali drugače reagirajo. Policija je naslednji dan, naslednji dan v izjavi za javnost zanikala to trditev. Sam sem postavil vprašanje ministru Pličaniču, ker ta gospod, ki je to izjavil, je uslužbenec ministrstva za pravosodje in tam zadolžen za varnostne zadeve, bil je tudi klican kot uslužbenec tega ministrstva, če imajo kakšne podatke v zvezi s tem. Seveda je ministrstvo odgovorilo, da ne zbirajo podatkov, da jih nimajo in da je to njegova lastna izjava. Slovenska javnost je bila s to izjavo precej vznemirjena, bili so članki več kot teden dni v zvezi s tem. Komisija ni ukrenila ničesar. Še več. Izglasovali smo, da ne bomo proti takšni osebi vložili tisto, kar moramo in bi morali. Namreč priča, ki laže pred preiskovalno komisijo, je kazensko odgovorna. Komisija ni izbrala te moči in napora, da bi to naredila. Potem so se pa v lanskem letu zgodili dogodki, da smo prejeli anonimni dopis, v katerem je bilo navedenih kar nekaj stvari. Trije poslanci, člani te komisije smo predlagali z dopisom predsednici komisije, da obravnavamo anonimno kazensko ovadbo zoper določene osebe in se dogovorimo, kako naprej s to anonimno kazensko ovadbo. Od predsednice smo dobili dopis, ki nas je napeljevala oziroma direktno napisala, da ni nobene potrebe po tem in da če želimo karkoli v zvezi s tem, da naj napišemo dokazni sklep, na podlagi katerega bomo zahtevali zaslišanje vseh teh oseb oziroma oseb, za katere menimo, da je potrebno. To smo seveda tudi storili. Izgovor predsednice, da ne bomo imeli tega sestanka, je zelo nenavaden, čuden. Če se želimo dogovarjati v parlamentu in če želimo narediti korake naprej, je seveda potrebno, da se o tem pogorimo in najdemo rešitve. Temu je sledilo vse tisto dogajanje, ki je sledilo potem za prvim zaslišanjem. Zaradi vseh teh zavajanj javnosti, zaradi manipulacij, ki so se pri tem dogovarjanju zgodile, predvsem pa zaradi tega, ker sem že prej opisoval, da imamo nedvoumna in jasna poročila tako Policije, Sove, vojaške obveščevalno-varnostne službe, da v Sloveniji oziroma pri demonstracijah ni šlo za posameznike ali skupine, povezane z ekstremističnimi skupinami, ki bi izvajale nasilje, da je to dejstvo, ki so ga ugotovili. Zaradi tega menim, da takšna preiskovalna komisija nima več svoje prave vloge, zato sem se skupaj s kolegi, ki so bili člani te komisije do danes in nadomestnimi člani, odločil, da pri takšnem delu več ne bom sodeloval. Vse odgovore imamo pred seboj, ki jih potrebujemo v zvezi s tem. Organi, ki so pristojni za pregon in odkrivanje kaznivih dejanj, so jasno in nedvoumno povedali, kaj je s tem. Prav tako nam Sova, Policija, vojaška obveščevalna služba redno pošiljajo poročila o stopnji ogroženosti v zvezi z ekstremizmi v Sloveniji. .Ta poročila imamo, jih vidimo in vemo, kako je s tem v Sloveniji in na srečo je stopnja ogroženosti nizka. Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb je nedvoumno lani junija ugotovila, katere zakonske spremembe so potrebne. Vendar predsednica vlade Alenka Bratušek, ki je bila med podpisniki za to preiskovalno komisijo, ni naredila skupaj s svojo vlado ničesar, da bi spremenila zakonodajo. Vlada in koalicija nimajo resnih namenov spreminjati zakonodajo na tem področju. Hvala.
Hvala tudi vam. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika teh članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Obrazložitev glasu. V lastnem imenu? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Pukšič.
Da bo minuto krajše, zato v lastnem imenu. Kolegi pred mano so povedali, povem pa, da v Slovenski ljudski stranki tega predloga nadaljnje sestave komisije ne bomo podprli. Preiskovalna komisija o delu ekstremističnih skupin v Sloveniji je nastala v Pozitivni Sloveniji takrat, ko je bila še v opoziciji. Kot je že bilo rečeno, ima vse instrumente vladanja v rokah in bi lahko realizirala tiste sklepe, ki so bili sprejeti na Komisiji za obveščevalne in varnostne službe. V tej komisiji je namreč, mislim da več kot polovica članov, ki so bili v preiskovalni komisiji ekstremističnih skupin in v komisiji za obveščevalne varnostne službe smo vse sprejeli soglasno – soglasno vse politične stranke. Potem pa pridemo na eno drugo komisijo o isti temi, pa seveda se razlikujemo oziroma koalicija izvaja neko politično manipulacijo okrog tega. Politična manipulacija je bila okrog anonimke in zaslišanja prič, ko je predsednica brez da bi se pogovorila, čeprav je to po zakonu njena pravica, pa vendarle, pogovorila s predlagatelji dokaznega sklepa, šla od sredine navzdol, namesto da bi šla od začetka. Verjetno bi po prvih, dveh, treh ugotovili, da ni potrebno več kakršnihkoli zaslišanj. Ampak tako pač v življenju je. Pravijo Vse se vrača, vse se plača. Če delaš nekorektno, dobiš tudi nekorektne odgovore. Strokovna priča z Ministrstva za pravosodje pa ni, tako kot je rekel kolega Mate, ni tako milo, ampak je definitivno trdila, da to tako je, da imamo 150 ekstremistov, ki jih lahko angažiramo. A nobena od organizacij, noben dopis tega ni potrjeval. Mi tega ne bomo podprli.
Hvala. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jožef Jerovšek.
Tudi sam tega predloga sestave komisije za naprej ne bom podprl. Ne da članom, ki so danes imenovani, ne bi zaupal, ampak ker je bila ta komisija tako grdo, nizkotno zlorabljena, da se je naredil scenarij polivanja gnojnice in govorjenja o ne vem kakšnih nizkotnih namenih parlamenta. Pljuvalo se je parlament na vse možne načine z vnaprej pripravljenim scenarijem, v katerem so žal sodelovali tudi nekateri, od katerih tega ne bi pričakoval na takšen način. Nizkotno, zavržno. In če bi potrdil danes to komisijo, bi te člane ponižal, ker bodo šli spet v nek scenarij, ki ga je žal gospa Dimitrovski izpeljala na enem primeru, kjer bi zopet na novo nižali ugled tega parlamenta. Zopet bi ti ljudje bili pred možno diskriditacijo. Tako kot sem na edini seji, na kateri sem bil imenovan, prvi in zadnji, ugotovil, da se ne sme delati. Ker sem bil v številnih preiskovalnih komisijah, tudi predsednik preiskovalne komisije, a nikdar se v tem parlamentu ni tako delalo. Ni se zlorabljala preiskovalna komisija na takšen način, čeprav so to politične komisije. Tako se v prihodnje ne sme delovati in jaz celo pozivam kolege, ki so danes predlagani v to komisijo, da od tega odstopijo, kajti celotna preiskovalna komisija je bila, zdaj se to ve, imenovana zato, da bi se z gnojnico polivalo eno stranko. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 9. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 24. sejo zbora. Hvala za danes in nasvidenje jutri.