Spoštovane poslanke in poslanci, kolegice in kolegi, gospa in gospodje, gospod minister, državna sekretarka! Začenjam z nadaljevanjem 22. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne moreta udeležiti poslanca Branko Grims in Jakob Presečnik. Vse lepo pozdravljam. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA – PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O IZENAČEVANJU MOŽNOSTI INVALIDOV. Državni svet je na svoji 24. izredni seji, 2. novembra 2010, zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov. Za obrazložitev zahteve Državnega sveta dajem besedo predstavniku Državnega sveta, gospodu Borisu Šuštaršiču. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zakon o izenačevanju možnosti je za slovenske invalide zelo pomemben in tudi bistveno dopolnjuje sistem slovenskega invalidskega varstva. To je eden od redkih zakonov, ki je bil na nivoju državne uprave in vlade pripravljen v popolnem soglasju z uporabniki, to je s slovenskimi invalidi, kljub temu da zajema samo en del nujnih pravic, ker pač nimamo več na razpolago javnih finančnih sredstev, je večina invalidov konsenzualno ta zakon v celoti podprla. Ko pa je ta zakona prišel v Državni zbor, se pristojna Zakonodajno-pravna služba ni zadržala samo na pregledu tega zakona in njegove skladnosti glede ustave in zakonodaje, ampak je prešla to mejo in se spustila tudi v definiranje invalidskega varstva in invalidskih organizacij na področju civilne družbe. Tukaj je nastalo štiri oziroma pet bistvenih napak, ki so tudi razlog, na osnovi katerega je Državni svet izrekel odložilni veto na ta zakon. Gre za opustitev definicije, ki je že bila v zakonu in usklajena na nivoju Vlade, da so opustitve primernih prilagoditev diskriminatorno dejanje. To je eno od ključnih vprašanj sodobne državne, invalidske politike na nivoju EU. Druga stvar je, kako invalidi volijo svoje predstavnike. Tukaj sta sedaj v zakonu dve napaki. Prva temelji na opustitvi načela prostovoljnosti, namreč zakon je sedaj tako definiran, da pravzaprav obvezuje vse invalidske organizacije, da morajo participirati, čeprav je celotni sistem od ustave navzdol grajen na prostovoljnosti vzdrževanja in delovanja invalidskih organizacij. Drugi princip, ki je bil tukaj opuščen oziroma poteptan, je pa princip avtonomnosti civilne družbe, kajti invalidi v civilni družbi so popolnoma avtonomni po naši ustavi in sistemski zakonodaji, kako volijo svoje predstavnike, in jim zakon ne more predpisovati meril za to ravnanje. Svet za invalide Republike Slovenije ima nezadostne pristojnosti glede prevzete obveznosti slovenske države glede implementacije in kontrole nad izvajanjem Konvencije o pravicah invalidov, kajti 33. člen te konvencije, ki jo je Slovenija seveda sprejela in je pri nas veljavna, zavezuje, da država na tem področju vzpostavi nek neodvisen organ, ki ima približno enake atribute, kot jih ima varuh človekovih pravic. Iz tega organa je bil izločen predstavnik invalidskih podjetij, čeprav je to v Sloveniji zelo pomemben segment realnega ekonomskega sektorja. Za primer vam lahko povem, da vsi zaposleni v invalidskih podjetjih predstavljajo približno velikost treh Preventov. Zakaj je argumentirala Zakonodajno-pravna služba, da je to treba izločiti, je nerazumljivo, kajti tisti invalidi, ki so integrirani v realno delovno in socialno okolje, seveda ne rabijo nobenega predstavništva preko invalidskih podjetij. Nazadnje bi še omenil javna naročila za center za gluhe in naglušne. To je način, ki bo prinesel bistveno večje stroške in bi morali uporabiti bolj racionalno obliko. Spoštovane poslanke in poslanci! Naprošam vas v imenu slovenskih invalidov, da glasujete tako, da se bodo te napake, te pomanjkljivosti uredile znotraj slovenskega parlamentarnega sistema. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa, gospod Šuštaršič. Zahtevo za ponovno odločanje je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici odbora dr. Andreji Črnak Meglič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ponovno vsi skupaj lepo pozdravljeni! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 21. nujni seji dne 10. 11. 2010 obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada in ga je le-ta sprejel na 21. seji 26. 10. 2010. Seji odbora so prisostvovali predlagatelji zahteve, predstavnice Vlade in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odbor je prejel naslednja gradiva: zahtevo Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade in pripombe k mnenju Vlade k zahtevi, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov. Mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki se v zvezi z zahtevo glede na svoje pristojnosti ne opredeljuje do utemeljitev Državnega sveta, ki se nanašajo na vsebinska vprašanja, temveč le do navedb Državnega sveta, ki so pravne narave, je na seji odbora podrobno predstavila predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odbor je prejel tudi mnenje Vlade, ki ga je na seji odbora predstavila predstavnica Vlade. V njem so podrobneje pojasnjeni razlogi, zaradi katerih Vlada zavrača posamezne navedbe Državnega sveta. V svojem mnenju pa se je Vlada strinjala tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je bilo podano na predlog zakona. Predstavnik Državnega sveta je v uvodni obrazložitvi podrobneje predstavil razloge za zahtevo po ponovnem odločanju o zakonu, v nadaljevanju pa sta mnenje Vlade in mnenje Zakonodajno-pravne službe predstavili še bolj podrobno predstavnici obeh teles. V krajši razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da obravnavani zakon predstavlja enega najpomembnejših zakonov na področju invalidskega varstva, zato je škoda, da se sprejetje zakona zatika zaradi pomislekov o štirih členih, ki usodno ne vplivajo na samo vsebino zakona in na pravice, ki jih le-ta prinaša invalidom. Dejansko se je iskalo najboljše rešitve med željami in možnostmi. Zavračanje nekaterih predlaganih rešitev je utemeljeno na pravnih argumentih, ki opozarjajo na neskladnost z zakoni in ustavo, argumenti proti tem opozorilom pa niso bili utemeljeni na podoben način. Po opravljeni razpravi je odbor glasoval s sedmimi glasovi za in dvema glasovom proti o naslednjem mnenju: Zakon o izenačevanju možnosti invalidov je ustrezen. Odbor predlaganega mnenja ni sprejel z zahtevano večino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem predstavniku Vlade gospodu ministru za delo, družino in socialne zadeve. dr. Ivanu Svetliku. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod Šuštaršič! Vladno stališče do mnenja Državnega sveta je bilo že opredeljeno in tudi poslano, zato mi dovolite, da opozorim samo na nekaj, po našem mišljenju bistvenih vprašanj. Zakon o izenačevanju možnosti je imel vseskozi veliko podporo v vseh fazah priprave, torej podporo vseh zainteresiranih skupin, vključno z invalidskimi organizacijami, dokler v zakonodajnem postopku Nacionalni svet invalidskih organizacij Slovenije ni bil zapisan z malo in ne z veliko začetnico. To pa je bilo po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora Republike Slovenije treba storiti, ker niso vse reprezentativne in druge invalidske organizacije, ki delujejo na državni ravni, povezane v obstoječi nacionalni svet invalidskih organizacij. Tudi njim pa je treba omogočiti sodelovanje pri vprašanjih, ki jih določa o izenačevanju možnosti invalidov. Zakon je v svoji vsebini celovit in skladen, dopolnjuje pravni red na področju invalidskega varstva ter pomembno prispeva k odpravljanju stanj, ki so diskriminacijska do invalidov. Ob tem pa bo z ukrepi za izenačevanje možnosti invalidov odpravil tudi tako imenovane sive lise na področju premagovanja ovir pri vključevanju v družbo za invalide s senzornimi okvarami oziroma težko gibalno ovirane invalide. Poleg tega pa zagotavlja tudi sofinanciranje izvajanja posebnih socialnih programov in klicnega centra za gluhe, ki invalidom omogočajo večjo socialno vključenost oziroma dopolnjujejo ponudbo javnih služb. Menimo, da razlogi v obrazložitvi zahteve Državnega sveta Republike Slovenije za ponovno odločanje o zakonu niso utemeljeni. Zakon namreč v vsakem pogledu izboljšuje življenje invalidov in ustvarja enake možnosti za njihovo vključevanje na vseh področjih življenja in bi njegovo nesprejetje invalidom povzročilo škodo. Tako vidimo osrednjo dilemo pri odločanju v tem, ali bomo s tem zakonom izboljšali invalidsko varstvo v korist invalidov, kar ta zakon tudi zagotavlja, ali pa bomo ohranjali izključujočo vlogo sedanjega nacionalnega sveta invalidskih organizacij, ki ne vključuje, kot rečeno, vseh, ki na tem področju delujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima v imenu Slovenske nacionalne stranke gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Navkljub nekaterim utemeljenim in upravičenim pripombam in kritikam Nacionalnega sveta invalidske organizacije Slovenije v Slovenski nacionalni stranki načeloma podpiramo predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidov, pa četudi nekateri niso v celoti zadovoljni s predlaganim zakonom kot celoto in imajo pri določenih podrobnostih oziroma tistih nekaj členih tudi utemeljene pripombe in pomisleke. Na koncu smo se po temeljiti razpravi v poslanski skupini vseeno odločili, da bomo glasovali vsak po svoji vesti, kajti nekatere pripombe, kot sem omenil, so dokaj utemeljene. Navajajo se nekatere nedorečenosti, ohlapnosti, postavljenih časovnic, premajhne dostopnosti storitev invalidom kot tudi celostne pomanjkljivosti glede boja proti diskriminaciji invalidov. O tem je možno razpravljati in tudi polemizirati, utemeljevati razloge, kajti dejstvo je, da je praktično res nemogoče spisati takšen zakon, kateremu ne bi kdo mogel najti kakšno pomanjkljivost ali nedorečenost. Vsekakor pa sta namen in cilj zakona dobra, posebej če pri tem izpostavim samo 6. člen, ki izrecno opredeljuje prepoved diskriminacije invalidov pred državnimi organi, organi državne lokalne samouprave ter izvajalci javnih pooblastil in služb. Sam zakon vključuje različne ukrepe za izenačevanje možnosti invalidov predvsem glede zagotavljanja tehničnih pripomočkov za premagovanje ovir v okolju. Med ukrepi za izenačevanje možnosti invalidov gre v prvi vrsti izpostaviti pravico do sofinanciranja pripomočkov za premagovanje komunikacijskih ovir, plačila stroškov prilagoditve vozila in vzpostavitve klicnega centra za gluhe in naglušne osebe. Invalidi so namreč skupina, ki je v določenem okolju še vedno izpostavljena v določeni meri diskriminacije, zato menim, da imajo med drugim tudi kazenske določbe velik pomen za spoštovanje zakonskih določb in s tem povezano učinkovito preprečevanje odprave diskriminacije, vse v namen zagotoviti invalidom enake možnosti na vseh področjih življenja. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve obljublja, da bo iz državnega proračuna sofinanciralo tudi izvajanje posebnih socialnih programov, ki invalidom omogočajo večjo socialno vključenost oziroma dopolnjujejo ponudbo javnih služb. Sofinancirani bodo zlasti programi, ki omogočajo samostojnejše življenje invalidom, ki omogočajo aktivno življenje in delo invalidov, ki nudijo psihosocialno pomoč invalidom in njihovim družinam, programi zagovorništva in samopomoči in tako naprej. Skratka, navedeno je mnogo pozitivnih rešitev v tem zakonu. V Slovenski nacionalni stranki to vsekakor smatramo kot zelo pozitivno. S čisto vestjo lahko povemo, da se v Sloveniji zavedamo zavez, ki nam jih nalaga Konvencija o pravicah invalidov, sploh pa, če pomislimo, da v Sloveniji med nami živi 7 % do 9 % prebivalcev, ki so takšne ali drugačne vrste invalidi, in lahko rečemo, da se odnos do invalidov v Sloveniji generalno, temeljito spreminja v pozitivno smer. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki, kot sem rekel, glasovali po svoji vesti in upam, da bodo vsi kolegi poslanci iz Slovenske nacionalne stranke se pridružili mojemu mnenju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem še enkrat lep pozdrav! V Liberalni demokraciji Slovenije Zakon o izenačevanju možnosti invalidov podpiramo, ker prinaša vrsto dobrih rešitev za bolj kvalitetno življenje invalidnih oseb, njihovo lažje vključevanje v delovne in izobraževalne procese, prav tako pa tudi postavlja okvire za boj proti vsem oblikam diskriminacije invalidnosti. Državni svet je veto utemeljeval na sprejetih amandmajih Državnega zbora, ki naj bi bistveno spreminjale koncept in namen zakona. V LDS menimo, da namen in rešitve v zakonu niso bistveno spremenjene, kot zakonodajno telo pa nismo mogli spregledati mnenja in pripomb Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, le-ta je v svojem mnenju opozorila Državni zbor na nekatere neustrezne rešitve v zakonu, ki jih je potrebno popraviti. Zato je bilo sprejetih nekaj amandmajev, ki pa niso bistveno posegli v vsebinske rešitve zakona, ki so ga podpirale tudi invalidske organizacije. Naj ponovno izpostavim nekaj vsebinsko pomembnih rešitev v zakonu, zaradi katerih ga bomo v LDS podprl, in želimo, da čim prej stopi v veljavo. Po ocenah v Sloveniji živi med 7 % in 9 % prebivalstva, ki so invalidi in ker invalidnost vpliva na življenje družin in sorodnikov, pomeni, da se vsak dan z invalidnostjo srečuje še večje število ljudi. Diskriminacija invalidnosti oziroma invalidnih oseb se je pojavila bodisi prikrito ali vsem na očeh, včasih je tako zakoreninjena, da je ostali državljani niti ne opazimo, saj je pogojena s tem, da je družba v celoti prilagojena povprečnemu državljanu, ki ne pozna omejitev, ki jih predstavlja invalidnost. Za učinkovito odpravljanje diskriminacije je potrebna ustrezna zakonodaja in šele ta nam skupaj z ozaveščanjem in potrebno pozornostjo državnih in nevladnih organizacij daje možnost, da Slovenija dolgoročno postane invalidom bolj prijazna družba in ki bo zagotavljala enakopravno uživanje vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin invalidnim osebam. Zakon ureja prepoved diskriminacije pred državnimi organi in organi lokalne samouprave, izvajalci javnih pooblastil in služb, omogoča enakopravno sodelovanje invalidov v vseh postopkih, torej pomoč na sodiščih, v postopkih pred drugimi organi, opredeljena je prepoved pisanja, ki bi diskriminiralo invalidne osebe, in ureja pravico do vstopa do vključujočega življenja, do izobraževanja, kulturnih dobrin, načina bivanja, obveščanja, javnega prevoza in podobno. Invalidnim osebam s senzornimi okvarami, torej slepi, slabovidni, gluhi, naglušni, gluhoslepi ter invalidi z govornimi in več motnjami, ki potrebujejo pripomočke za premagovanje komunikacijskih ovir, bo z zakonom omogočeno sofinanciranje pripomočkov. Zakon tudi jasno ureja procedure za financiranje in tehnično prilagajanje vozil ter definira potrebne prilagoditve v javnem prevozu, ki bodo omogočile lažjo mobilnost invalidnih oseb. Zelo pomemben rezultat zakona bo vzpostavitev klicnega centra za gluhe in naglušne, ki bo omogočal osebam z okvaro sluha pridobivanje različnih informacij o delu državnih in lokalnih organov, izvajalcev javnih pooblastil in javnih služb ter o storitvah javne narave. Z izenačevanjem možnosti invalidom bomo pripomogli k višanju stopnje zaposlenosti in vključevanje v izobraževanje. To je dolgoročno tudi edina zanesljiva pot za preprečevanje izključenosti invalidnih oseb iz družbe, in zmanjševanje tveganja revščine, ki je med invalidnimi osebami bistveno višja kot pri ostali populaciji. Sprejem zakona je pozitiven korak naprej pri izboljšanju stanja na področju zagotavljanja enakih možnosti invalidnim osebam, zato ga v LDS podpiramo in bomo ponovno glasovali zanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Andrej Magajna.
Spoštovane kolegice in kolegi! Smo pred ponovnim odločanjem o enem od zelo pomembnih zakonov, ki ureja položaj invalidov, njihovo varstvo in zavarovanje. Zakon o izenačevanju možnosti invalidov prinaša mnogo pozitivnih vsebin, to smo že danes slišali na več mestih. Pri skrbnem tehtanju argumentov za in proti smo menili, da je zakon potrebno potrditi. Veliko zadev je bilo že navedenih, ne bi vseh ponavljal. Gre za odpravo tistih osnovnih sivih lis, ki so sedaj pojavljale na področju komunikacijskih ovir, boljši položaj glede diskriminatornosti prejšnje ureditve, boljše vključenosti invalidov in tako dalje, da ne bom ponavljal vseh argumentov, ki so jih predstavili sogovorniki. Ob tem smo nekoliko žalostni, da le ni prišlo do preseganja pripomb nacionalnega sveta invalidskih organizacij. Mnoge od teh so bile tudi utemeljene, nekatere so bolj formalistične, pravne narave, nekatere pa tudi ne; vendar če tehtamo pozitivne in eventualne slabosti, je pravzaprav naše mnenje, da je treba zakon kot tak zaradi vsega, kar nam prinaša, podpreti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Spoštovani! Že v samem uvodu stališč Poslanske skupine SD bi želela poudariti, da je bila pri sprejemanju Zakona o izenačevanju možnosti invalidov tako na strani Vlade kot tudi na strani poslank in poslancev posvečena velika pozornost želji, da ga sprejmemo čim prej in zagotovimo pravni okvir za to, da se za invalide zagotavljajo enake možnosti na vseh področjih življenja. Ocenili smo namreč, da Slovenija potrebuje zakon, ki bo celovito in sistemsko pristopil k odpravljanju in preprečevanju diskriminacije na podlagi invalidnosti. Besedilo predloga zakona o izenačevanju možnost invalidov, ki ga je pripravila Vlada, je nastalo na podlagi dialoga s predstavniki invalidskih organizacij in invalidov, kar priznavajo tudi predlagatelji zahteve o ponovnem odločanju o zakonu. Tudi pri obravnavi predloga v Državnem zboru smo se trudili v čim večji meri prisluhniti pripombam in sugestijam predstavnikov invalidov. Pri tem smo iskali največjo možno mero kompromisa glede možnih ukrepov, ki smo jih želeli vgraditi v predlog zakona, na drugi strani pa upoštevati tudi omejitve, ki jih določijo socialno-ekonomski pogoji in pravni okvir delovanja naše države. Ker se zavedamo, kako pomemben je zakon, ki smo ga čakali tako dolgo, smo ga poslanci in poslanke Državnega zbora v tretji obravnavi tudi sprejeli. Pri tem smo mnogi poudarili, da zakon o izenačevanju možnosti invalidov kot rezultat številnih kompromisov in pravnih omejitev ne predstavlja idealne rešitve, vseeno pa je pomemben korak naprej za bolj kakovostno uveljavitev pravic invalidov na vseh področij življenja ter njihovo bolj enakopravno vključevanje v družbo. Prav, zaradi tega obžalujem, da se sprejem tega, za invalide tako pomembnega zakona odlaša z vetom na točkah, ki niso dovolj utemeljene in so tako po mnenju Vlade kot pravne službe Državnega zbora vprašljive z vidika presoje skladnosti z ustavo in pravnim redom Republike Slovenije. Ob tem Državni svet obrazložitev za zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o zakonu o izenačevanju možnosti invalidov le-to utemeljuje na štirih določbah zakona, od katerih pa se nobena neposredno ne nanaša na ukrepe za zagotavljanje pravic invalidov, ki jih prinaša zakon. Menim, da smo poslanke in poslanci s sprejetjem zakona pokazali tako osebno kot tudi politični senzibilnost za potrebe invalidov, podporo prizadevanju za odpravo njihove diskriminacije in voljo, da se jim omogoča čim boljše vključevanje v družbo. Tak zakon potrebujejo tako invalidi kot slovenska družba v prizadevanjih za čim večjo uveljavljanje človekovih pravic. V Poslanski skupini SD smo mnenja, da zakon o izenačevanju možnosti invalidov, četudi vključuje določene kompromisne rešitve, pri ponovnem odločanju o njegovi primernosti ne bi smel naleteti na ovire, ki bi preprečile njegovo uveljavitev, še zlasti zato, ker utemeljenost strokovnih pomislekov, ki sta jih izrazila Vlada in Zakonodajno-pravna služba, le-teh poslanci ne bomo smeli spregledati ob morebitnem obravnavanju zakona. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato ponovno pritrjujemo, da je Zakon o izenačevanju možnosti invalidov ustrezen. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Marijan Pojbič.
V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona o izenačevanju možnosti invalidov ne bomo podprli. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da je na področju, ki ga prekriva predlagani zakon, nujno potrebno sprejeti boljše rešitve, kot veljajo sedaj, vendar pa dikcija pripravljenega zakona ne rešuje problematike na način, ki bi bil sprejemljiv za večino invalidskih organizacij. Zato je Državni svet sprejel odložilni veto na ta zakon z obrazložitvijo, da osnovni problem zakona o izenačevanju možnosti invalidov predstavlja velik razkorak med vsebino, ki jo narekuje naslov zakona, ter dejansko vsebino zakona, torej, da pozitivne rešitve v korist invalidov opredeljuje v precej skrčenem obsegu. Na podlagi stališča večine invalidskih organizacij je tudi v Državnem svetu prevladalo mnenje, da je bil predlog zakona pred vložitvijo amandmajev koalicije na pripravljeni zakon sprejemljiv za večino invalidskih organizacij, ker je bil zakon z njimi usklajen. Vendar po sprejetju amandmajev v drugi obravnavi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter na plenarnem zasedanju Državnega zbora so sprejeti amandmaji pomembno spremenili koncept zakona. Prav to je tudi eden ključnih razlog za nasprotovanje predlaganemu zakonu oziroma izglasovanemu odložilnemu vetu Državnega sveta na ta zakon. Torej, to so glavni razlogi, zakaj v Slovenski demokratski stranki temu zakonu ne bomo pritrdili, saj se je ponovno prikazalo, in to ponovno poudarjam, da Vlada Republike Slovenije pri pripravi zakona ne posluša in ne upošteva tistih, ki jih ta zakon obravnava, temveč ponovno vztraja pri slabo pripravljenem zakonu, ki bo po naši oceni polovično reševal predmetno problematiko, namesto da bi prisluhnila invalidskim organizacijam in predlagala zakonodajo, ki bi bila pisana na kožo tistim, ki jih predmetni zakon obravnava in to so invalidi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da so bile pripombe naše poslanske skupine ob sprejemanju tega zakona skozi parlamentarno proceduro tehtne, in ker sta jih Vlada in koalicija preslišali, bomo temu zakonu nasprotovali, z žalostno ugotovitvijo, da invalidi, ki ta zakon še kako potrebujejo, ponovno ne morejo biti zadovoljni. V Slovenski demokratski stranki upamo, da se bo ta vlada še pred koncem mandata spametovala in bo pri pripravi zakonodaje začela upoštevati tudi socialne partnerje in tiste skupine državljank in državljanov Republike Slovenije, na katere se predmetni zakon nanaša.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Tukaj smo, ker je pač Državni svet sprejel zahtevo, da ponovno odločamo o Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov. Kot osnovno težavo Državni svet navaja prevelik razkorak med vsebino in naslovom zakona, ki naj bi pozitivne rešitve v korist invalidov opredeljeval v precej skrčenem obsegu. V Poslanski skupini Zares-nova politika v svoji predstavitvi stališča ne bomo ponavljali argumentov, ki jih je Državni svet že predstavil. Ob tej predstavitvi stališča pa bomo ponovno izrazili odločitev, ki je nasprotna odločitvi Državnega sveta, ne glede na ponavljajoče se stališče, izraženo med prejšnjimi obravnavami predloga zakona, naj ponovim osnovne prednosti zakona in razloge za njegovo ponovno potrditev. Po naši oceni zakon v prvi vrsti ustrezno ureja področje enakih možnosti in nediskriminacije invalidov. S svojo vsebino ustrezno dopolnjuje obstoječo zakonodajo, saj z njo prispeva k celovitejšemu pristopu pri odpravljanju in preprečevanju diskriminacije na podlagi invalidnosti. Obširna razprava o njegovi vsebini, o njegovi pomembnosti in ponekod nezadovoljivosti rešitev je potekala tako na obravnavi na matičnem delovnem telesu kot na 20. in 21. redni seji Državnega zbora. Ponovno poudarjam, da smo razpravljavci takrat poskusili upoštevati kar se da veliko število dobronamernih predlogov, tako s strani invalidskih organizacij, zastopnika enakih možnosti pa seveda tudi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Ob tem se sicer lahko strinjamo, da je obširnost razprave porodila dvom o kakovosti priprave vsebine zakona in njegovih osnovnih rešitev ter ciljev v smeri maksimalno ustreznega urejanja področja, pripravljenega na ustreznih strokovnih izhodiščih ali pač pod pritiskom nelegitimnih in parcialnih interesov, vendar lahko na koncu z gotovostjo trdim, da smo v naši poslanski skupini prepričani, da je zakon dobronameren in koristi invalidom, ne glede na izrečene dvome in pritiske, ki smo jih bili deležni. In prav invalidi kot posamezniki, ne zgolj invalidske organizacije kot institucije, skratka invalidi kot posamezniki in njihove koristi nas vodijo k ponovni potrditvi tega zakona. Rešitve v zakonu so dobrodošle zato, da natančno določimo dolžnosti, ki jih imajo pri preprečevanju diskriminacije država, lokalne skupnosti in ostali. Ključna naloga zakona je sistemsko preprečevanje diskriminacije na eni strani in spodbujanje enake obravnave na drugi strani. Po drugi strani pa izglasovani veto na zakon in vse polemike, ki so se na to temo odvijale v preteklosti, jasno nakazujejo potrebo po kompleksnih pristopih in drugačnih izhodiščih za ureditev tega področja. Izhajamo torej na predpostavki neprilagojenosti in nedostopnosti okolja, ki je razlog za postavljanje invalidov v neenakopraven položaj, ne pa na neprilagojenosti invalida do okolja. Kljub upanju, da bo zakon ponovno potrjen, pa je dejstvo, da nas še vedno čaka ogromno napora in velik korak od medicinskega razumevanja k socialnemu delu reševanja invalidske problematike še vedno ostaja. To je namreč edina pot, s katero bomo sledili načelu inkluzivnosti in individualnemu pristopu. V Poslanski skupini Zares-nova politika bomo, kot rečeno, predlog zakona ponovno podprli. Verjamemo, da je pisan na kožo tistim, ki jih zadevamo. Morda ni pisan na kožo tistim, ki te zadeve predstavljajo izhajajoč iz predpostavke o začetku reševanja omenjene problematike. Aktivno sodelovanje v vseh potrebnih nadaljnjih razpravah o ustreznejšem urejanju tega področja, vključujoč vsa resorna ministrstva, katerih področje dela pokriva predmetno problematiko, je seveda po našem mnenju nuja. Ponavljamo pa, da se prvi stik z državnimi institucijami zgodi že zelo zgodaj, že v fazi socialnega varstva pri otrocih, kasneje v šoli, zato je tudi oziroma predvsem tam treba storiti tiste prve korake, ki bodo razumevanje reševanja problematike invalidov premaknili z medicinskega k socialnemu pojmovanju. Če ne, bodo le-ti ostali v začaranem krogu odvisnosti od pomoči tistih, ki njihovo zaupanje in odvisnost lahko tudi zlorabijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, minister! Uvodoma sem dolžan povedati, da je bila v pripravo Zakona o izenačevanju možnosti invalidov vključena široka zainteresirana slovenska javnost. Rezultat tega sodelovanja je bilo kompromisno besedilo predloga zakona, ki pa ni pokrilo vseh pričakovanj slovenskih invalidov, vendar so pristali na kompromisno rešitev, upoštevajoč ekonomsko-socialne okoliščine slovenske družbe. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo v redni obravnavi zakon tudi podprli, saj je bil z amandmaji pripravljen v smeri, kot so zahtevali invalidi in v skladu s pripombami Zakonodajno-pravne službe. Glede na glasovanje 26. 10. 2010 v Državnem zboru je ob tretjem glasovanju 54 poslank in poslancev glasovalo "za" in nihče "proti". Stališče Slovenske ljudske stranke je takšno, kot je bilo pri glasovanju v tretjem branju. Ocenjujemo, da je predlog zakona vendarle korak k izboljšanju izenačevanja možnosti invalidov. Tako se enakopravno vključujejo v družbo, omogočeno jim je ustvarjanje kariere in, tretjič, možno je njihovo enakopravno vključevanje v politične in druge družbene aktivnosti. V drugem branju na matičnem delovnem telesu smo poslanci Slovenske ljudske stranke predlagali amandma k 19. členu, s katerim smo predlagali poenostavitev postopka za pridobitev pripomočkov za invalide in opozorili na nepravilnosti ter nesprejemljivost določbe, da bi centri za socialno delo izbirali in istočasno izdajali odločbe o pripomočkih. Naš amandma je bil smiselno tudi povzet in upoštevan. Zakon o osebni asistenci – namreč, zakaj ga omenjam, omenjam ga zaradi tega, ker govori o pripomočkih –, je sicer v normativnem delu Vlade za leto 2010. Javna obravnava tega zakona je bila že zaključena, zakon pa naj bi posredovali v proceduro Državnemu zboru letošnje poletje, vendar je letošnje poletje mimo, torej tu Vlada zamuja. V predlogu, kot sem že omenil, so predvidene med drugim tudi storitve osebne asistence, ki so namenjene pomoči in spremstvu, tako pri izobraževanju kot asistenca na delovnem mestu, asistenca pri drugih dejavnostih in aktivnostih, v katere bodo invalidi aktivno vključeni. Torej očitno je zakon o izenačevanju možnosti invalidov neusklajen s predstavniki invalidov in njihovih organizacij na nekem manjšem področju, na katere je opozoril Državni svet. Sicer pa to pravilo poznamo: dva pravnika, tri mnenja. Skratka, prav bi bilo, da bi ministrstvo oziroma Vlada vse te pripombe, če jih ni, uskladila, vendarle smo v Slovenski ljudski stranki prepričani, da bi zakon, če bi ne bil potrjen, prinesel več škode kot koristi našim invalidkam in invalidom v Sloveniji. Zato, še enkrat, v Slovenski ljudski stranki bomo glasovali v skladu z glasovanjem, kot smo glasovali pri tretjem branju Zakona o izenačevanju možnosti invalidov in iz izpisa glasovanja se vidi – nihče ni glasoval proti zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru in državni sekretarki, kolegicam in kolegom! Pri ponovnem odločanju o predlogu zakona o izenačevanju možnosti invalidov je stališče Poslanske skupine DeSUS enako prejšnjemu, torej ga bomo podprli tudi ob tem glasovanju. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je zakon treba razumeti kot bistveni korak naprej v prizadevanjih po zagotavljanju in udejanjanju enakopravnih možnosti vključevanja invalidov na vseh področjih družbenega življenja. Zelo pomembno je, da se zavedamo, da ta zakon prinaša s prepovedjo diskriminacije na podlagi invalidnosti ter z določitvijo v zakonu navedenih ukrepov, namenjenih izenačevanju možnosti invalidov, okvir za družbo kot celoto. Zakon o izenačevanju možnosti invalidov se v splošnem smislu dotika vseh področij družbenega življenja, kjer mora biti obravnava do invalidov še posebej pozorna. Seveda je jasno, da je mišljen kot splošni krovni zakon, saj so za uresničevanje pravic invalidov prav tako v smislu izenačevanja možnosti enakopravnega uresničevanja človekovih pravic pomembni tudi drugi področni predpisi. Ta zakon prinaša mnogo novih in dobrih rešitev za invalidne osebe in seveda njihove najbližje osebe, saj se vsi skupaj morajo soočati z zelo različnimi ovirami, ki ne omogočajo enakovrednega in kvalitetnega vključevanja invalidov v vsakdanje življenje. Državni svet zavrnitev zakona utemeljuje na podlagi in razlogih, ki so bili izpostavljeni tekom same obravnave zakona in glede katerih je bilo jasno povedano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, kar se je v oblikovanju končnega in sprejetega besedila zakona tudi upoštevalo. Očitki, zaradi katerih Državni svet zahteva zavrnitev zakona, so zato v pravnem smislu neutemeljeni. V skladu s tem bo Poslanska skupina DeSUS ponovno podprla zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav, hkrati vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju v skladu z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 9. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. IN 18. TOČKO DNEVNEGA REDA. Po dogovoru na Kolegiju predsednika Državnega zbora bomo v okviru 17. in 18. točke dnevnega reda opravili skupni uvodni predstavitvi o PREDLOGU SPREMEMB PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2011 IN O DOPOLNJENEM PREDLOGU PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2012. Predlog sprememb proračuna in dopolnjeni predlog proračuna je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade, ministru za finance dr. Francu Križaniču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da vam na kratko predstavim najprej predlog sprememb državnega proračuna za leto 2011. Ta proračun je visoki zbor že sprejel, vendar v zelo visokem znesku, glede na javnofinančne prilive, in to je treba sedaj uskladiti in mi predlagamo, da to izvedemo že pred začetkom leta, se pravi ne z rebalansom, ampak s popravljenim proračunom. Državni proračun za leto 2011 je bil sprejet že konec leta 2009 ob bistveno drugačnih makroekonomskih izhodiščih in predvsem bistveno drugačni fiskalni kapaciteti državnega proračuna. Javnofinančna situacija, v kateri se je tudi in predvsem zaradi finančne gospodarske krize znašla Slovenija, je zelo zmanjšala naše javnofinančne prihodke, davčni prihodki bodo tudi v letu 2011 nižji od tistih, ki so bili pobrani leta 2008, in to kar za 920 milijonov evrov, ponavljam, 920 milijonov evrov manj bomo imeli davčnih prihodkov, kot smo jih imeli 2008. Ne morem mimo dejstva, da je na nižje javnofinančne prihodke poleg krize vplivala tudi zadnja davčna reforma, in tudi tokrat ne morem mimo dejstva, da znižani fiskalni kapaciteti niso sledile ustrezne strukturne reforme. Kljub vsemu imamo dva davka, ki sta izrazito pod vplivom gospodarskega ciklusa, to je davek od dohodka pravnih oseb in dohodnina, del dohodnine se tudi črpa iz rezultatov poslovne aktivnosti in z dvigom gospodarskega cikla je tudi tukaj pričakovati izboljšanje, tako da z izboljšanjem gospodarskih razmer se bodo javnofinančne razmere vendarle krepko popravile. Proračunski primanjkljaj kot razlika med prihodki in odhodki državnega proračuna bo v letu 2010 po naših zadnjih ocenah znašal 1,8 milijarde evra ali 4,9 bruto domačega produkta, v letu 2011 pa se bo proračunski primanjkljaj, skladno s predloženimi spremembami proračuna, znižal za 0,4 % bruto domačega produkta na 4,5 % BDP, v letu 2012 pa še dodano za 0,9 in bo znašal 3,6 % BDP. Proračunski prihodki bodo znašali 8,3 milijarde evrov, kar je pol milijarde evrov manj od načrtovanih prihodkov po sprejetem proračunu in 0,3 % milijarde evrov več, kot znaša ocenjenega realizacija celotnih proračunskih prihodkov v letu 2010. Odhodki državnega proračuna bodo skladno s predloženimi spremembami v letu 2011 znašali 10 milijard evrov, kar je 400 milijonov evrov manj kot v sprejetem proračunu, se pravi, predvidevamo, da bomo s spremenjenim proračunom privarčevali 400 milijonov evrov. Pri tem se znižujejo tako rekoč vse kategorije odhodkov. Jesenska napoved gospodarskih gibanj Umarja je nekoliko spodbudnejša od pomladanske, gospodarska rast bo letos predvidoma 0,9 %, kar je 0,6 % nad pomladansko napovedjo. V letu 2011 bo gospodarska rast porasla na 2,5 %. Razmere na trgu dela se prilagajo s časovnim zamikom, zato v letu 2011 Umar pričakuj zgolj njihovo umirjanje, ne pa bistvenega izboljšanja. Pri napovedovanju prihodkov za leto 2011 in 2012 smo izhajali iz ocene dejanske realizacije letošnjih prihodkov, upoštevali jesenske napovedi Umarja, upoštevali še oceno in sprejete spremembe davčnega sistema. Ocena realizacije prihodkov letošnjega leta je za okoli 70 milijonov evrov nižja od ocene ob pripravi rebalansa. Največje razlike so pri dohodnini, nižja je za 28 milijonov evrov predvsem zaradi višjih vračil dohodnine po letnem obračunu ter večjega učinka v začetku leta uvedenih dodatnih davčnih olajšav od načrtovanih. Spremembe so tudi oziroma poslabšanje je tudi pri davku na dodano vrednost, za 15 milijonov evrov je manj pobranega davka in davka na promet motornih vozil za 18 milijonov evrov. Nižje so tudi ocene prihodkov iz proračuna Evropske unije za 12 milijonov evrov. Po drugi strani je ocena nedavčnih prihodkov za leto 2010 za 11 milijonov evrov višja od ocene ob pripravi rebalansa predvsem zaradi višjih realiziranih prihodkov iz naslova klirinškega dolga Rusije. V Predlogu sprememb Proračuna Republike Slovenije za leto 2011 načrtujemo 8 milijard 329 milijonov evrov prihodkov in v tem 6 milijard 766 milijonov evrov davčnih prihodkov, 469 milijonov evrov nedavčnih prihodkov, 35 milijonov evrov kapitalskih prihodkov, donacij in transfernih prihodkov ter milijardo 59 milijonov evrov sredstev iz proračuna Evropske unije. Iz gibanja deleža davčnih prihodkov v bruto domačem produktu v obdobju 2007–2012 je razviden vpliv gospodarskega cikla na davčne prihodke. V obdobju visoke gospodarske rasti se je nateklo nekoliko več prihodkov, v letu 2009, ko je prišlo do preobrata v konjunkturnem gibanju, pa se je delež davčnih prihodkov v BDP znižal za 20,7 % na 17,8 % ali za skoraj 3 odstotne točke. Na dohodkovni strani državnega proračuna je najprej treba poudariti, da je v preteklem letu kar nekaj novosti. Zelo resno smo se lotili priprave tako imenovanega programskega proračuna, zato boste mogoče najprej začudeni in presenečeni ob listanju in pregledovanju letošnjih proračunskih dokumentov. Predvsem so razlike pri obrazložitvah. Veliko truda je bilo vloženega v določanje ciljev in kazalnikov. Zavedamo se, da letos prav gotovo še ni vse popolno, vsekakor pa je narejen napredek, ki ga bomo morali v naslednjih še nadgrajevati. Vse države, ki so se že lotile tako imenovanega programskega proračuna, so za popolno uveljavitev rabile več let, in tudi mi ne bomo izjema. Vsekakor pa so postavljeni temelji, da bodo odločitve v prihodnosti, kaj in koliko financirati z javnim denarjem, tudi kdaj kakšen program ukiniti, lažje in bolj transparentne. Odhodki državnega proračuna so razdeljeni in prikazani po 16 razvojnih in državotvornih politikah, skozi te politike se izražajo in izkazujejo tudi prioritete te države. Vesel sem, da lahko rečem, da je socialna varnost še vedno največja prioriteta te vlade, in seveda naše celotne države. Največji delež odhodkov državnega proračuna se tudi v letu 2011 namenja za politiko socialne varnosti, in sicer 2,5 milijarde evrov. Tudi povečanje odhodkov v primerjavi z letom 2008, se pravi pred kriznim letom, kaže, da se najbolj, za 430 milijonov evrov ali 21 %, povečujejo odhodki, namenjeni za socialno varnost. To kaže, da se kljub predvidenim ukrepom – in potrebno je poudariti, da ti ukrepi ne posegajo v same pravice, ampak samo v rast – Slovenija še vedno ohranja kot socialna država. Da pa bo Slovenija lahko ostala socialna država, je treba naše gospodarstvo okrepiti in mu omogočiti boljšo konkurenčnost, našim državljanom pa dobro in kvalitetno znanje, s katerim bodo to dosegli. Odhodki, namenjeni za politiko visokega šolstva, znanost, tehnologijo in informacijsko družbo, se v letu 2011 v primerjavi z 2008 povečujejo za 220 milijonov evrov ali za kar 45 %. Se pravi, tu je spodbuda razvojnemu preobratu. V letu 2011 bomo za to politiko namenili 707 milijonov evrov. Obenem se sredstva za politiko podjetništva in konkurenčnosti, v primerjavi z letom 2008, v letu 2011 povečujejo za 112 milijonov evrov – podobno za 44 %. Tako bo za to politiko v letu 2011 namenjeno 370 milijonov evrov, skupno za obe razvojni prioritetni politiki milijardo 77 milijonov evrov ali dobre 3 % bruto domačega produkta. Odhodki proračuna, namenjeni politiki trga dela, se v letu 2011, če jo primerjamo z letom 2010, znižujejo, kar pa je logična posledica umika protikriznih ukrepov, kljub temu pa se v primerjavi z letom 2008 sredstva za ta namen povečujejo za 191 milijonov evrov ali kar za 100 %. V letu 2011 bodo ta sredstva znašala 379 milijonov evrov. Tudi sredstva za politiko izobraževanja in športa se povečujejo za 60 milijonov evrov glede na leto 2008, sredstva za politiko prometa in prometne infrastrukture pa podobno za 60 milijonov ali 10 %. Po moji oceni smo poiskali pravo ravnovesje med socialno naravnanimi in razvojnimi programi in to ravnovesje je potrebno, da bo Slovenija našla pot iz krize in iz nje prišla boljša in močnejša. Spoštovane gospe in gospodje. Ob letošnjem proračunu največkrat omenjene besede letijo na ukrepe, ki so potrebni, da se lahko državni proračun naravna tako socialno kot razvojno. Omenil sem že, da s predlogom interventnega zakona ne ukinjamo nobene pridobljene pravice, ampak omejujemo njihovo rast za to leto, ki bo leto varčevanja. Verjetno je prav, da so pri varčevanju udeleženi vsi, ki so prejemniki javnih sredstev. Še enkrat poudarjam in želim, da se še večkrat ponovi, da nikomur pravic ne jemljemo in jih ne znižujmo, omejena je samo rast, ki je ni mogoče financirati. Na koncu naj še enkrat poudarim, da sta proračuna, ki sta pred vami, kompromis med socialnim in razvojnim, da se proračunski primanjkljaj znižuje, in sicer bo v letu 2011 znašal 4,5 % in leto 2012 3,6 % BDP-ja, da se z nižjim proračunskim primanjkljajem manj povečujejo stroški, povezani s servisiranjem odplačil javnega dolga. In še enkrat, da se z ukrepi, ki so vključeni v državna proračuna, ne ukinja nobena pridobljena pravica. Če na kratko povzamem še Dopolnjen predlog Proračuna Republike Slovenije za leto 2012, potem moram povedati, da je pripravljen v skladu s 159. členom Poslovnika Državnega zbora. Glavna razlika med prvotno vloženim predlogom proračuna za leto 2012 in dopolnjenim predlogom proračuna za leto 2012 se nanaša na manjšo spremembo programske klasifikacije odhodkov ter na zagotavljanje dodatnih sredstev za tekoče izvajanje RTV dejavnosti za narodne skupnosti. V programski klasifikaciji odhodkov se v okviru politike 13 – Nacionalna varnost, obramba in zunanje zadeve – naziv podprograma 130201 spremeni tako, da se glasi Temeljne naloge policije. Sprememba naziva je predlagana zaradi uskladitve z Zakonom o policiji. Skupen obseg odhodkov, načrtovanih v finančnem načrtu Urada za narodnosti Vlade RS, se z dopolnjenim predlogom proračuna za leto 2012 v primerjavi s prvotnim predlogom proračuna zvišuje za 300 tisoč evrov, povečanje je namenjeno tekočemu izvajanju RTV dejavnosti za narodne skupnosti. S tem Vlada smiselno povzema amandma Komisije za narodni skupnosti, s čimer sledi cilju podpore avtohtoni manjšinam ter s tem prispevka k obstoju in razvoju narodnih skupnosti. Zaradi tega povečanja se za enak znesek znižuje prvotno načrtovana sredstva rezerv v finančnem načrtu Ministrstva za finance. Spoštovane gospe in gospodje! Upam, da bosta proračuna, sprejeta v dokaj težki fazi spopada s posledicami krize, podprli in omogočili nadaljevanje razvojnega preobrata in vzdrževanje socialne kohezije naše družbe. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Sprašujem tukaj prisotne ministrice in ministre, ali želi še kdo dopolniti obrazložitev proračuna. Ne. Zaključujem predstavitev stališč Vlade. Predlog sprememb Proračuna Republike Slovenije za leto 2011 in Dopolnjen predlog Proračuna Republike Slovenije za leto 2012 je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem najprej predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču za predstavitev poročilo odbora k Predlogu sprememb Proračuna za leto 2011.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane ministrice in ministri, kolegice in kolegi! Odbor je predlog sprememb državnega proračuna za leto 2011 kot matično delovno telo obravnaval na 30. nujni seji 12. 11. 2010. Odboru so bila posredovana mnenja naslednjih zainteresiranih delovnih teles: Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, Odbora za promet, Odbora za zdravstvo, Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Odbora za gospodarstvo, Odbora za zunanjo politiko, Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, Komisije za nadzor javnih financ, Odbora za okolje in prostor, Odbora za obrambo, Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, Komisije za narodni skupnosti, Komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu ter Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. V poslovniškem roku so amandmaje vložile Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke k različnimi uporabnikom za zmanjšanje posameznih podprogramov v okviru teh uporabnikov; poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares in Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije k različnim uporabnikom za povečanje posameznih podprogramov v okviru teh uporabnikov ter k uporabnikom Ministrstvo za finance za povečanje podprograma Pokojnine; Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije prav tako za povečanje podprograma Pokojnine; Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti k uporabniku Urad za narodnosti Vlade Republike Slovenije za povečanje podprograma Podpora nevladnih organizacij in civilne družbe ter Komisija za narodni skupnosti kot zainteresirano delovno telo prav tako za povečanje podprograma Podpora nevladnih organizacij in civilne družbe. Odboru je bilo posredovano tudi pisno mnenje Sodnega sveta, ki predloga sprememb proračuna ne podpira, saj so predvidena sredstva za delovanje sodstva in Sodnega sveta po njegovi oceni prenizka. Odboru je bilo v vednost posredovan še dopis Zveze delovnih invalidov Slovenije, v katerem zveza predlaga ohranitev višine proračunske postavke Spodbujanje zaposlitve brezposelnih oseb za leto 2011 na enaki ravni kot v letu 2010. Zainteresirana delovna telesa, z izjemo Komisije za narodni skupnosti, niso oblikovala svojih amandmajev, sprejela pa so posamezna stališča in sklepe, ki so razvidni iz njihovih mnenj. Odbor o vsebini predlaganih sprememb proračuna ni razpravljal, opredelil pa se je do vloženih amandmajev. Na podlagi tretjega odstavka 166. člena Poslovnika Državnega zbora je odbor sprejel tudi svoj amandma k uporabniku Državna volilna komisija za povišanje podprograma Dejavnosti političnih institucij za 3 milijone evrov, sredstva pa se zagotovijo z zmanjšanjem podprograma Plačila sredstev v proračun Evropske unije v okviru uporabnika Ministrstvo za finance. Z amandmajem se zagotovijo sredstva za izvedbo zakonodajnega referenduma o Zakonu o Radioteleviziji Slovenija, ki bo potekal 12. decembra 2010. Državna volilna komisija za izvedbo razpisanega referenduma v letu 2011 namreč nima zagotovljenih dovolj sredstev. V okviru obravnave posameznih amandmajev je odbor podprl oba amandmaja poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares in Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, ki omogočata, da se v letu 2011 opravi uskladitev socialnih transferjev, pokojnin in plač javnih uslužbencev za 25 %, kot je to določeno v zakonih, ki urejajo to področje, in amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Ni pa podprl amandmaja Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, amandmaja Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, ki bi omogočil usklajevanje samo pokojnin v višini 50 %, ter amandmaja Komisije za narodni skupnosti. Predstavnica predlagatelja je odbor ustno seznanila s stališčem predlagatelja o posameznih amandmajih, pri čemer Vlada podpira oba amandmaja treh koalicijskih poslanskih skupin, podpira amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, ne podpira pa amandmaja Komisije za narodni skupnosti, amandmaja Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ter ne podpira amandmaja Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Predstavnica predlagatelja je opozorila še na potreben redakcijski popravek naziva podprograma 13.020 Temeljna policijska dejavnost, ki bi se moral pravilno glasiti Temeljne naloge policije. Predlagano je bilo, da se ta popravek izvede pri pripravi končnega besedila oziroma izvirnika sprememb proračuna. Odbor takšnemu predlogu za realizacijo potrebnega popravka naziva podprograma ni nasprotoval.
Hvala lepa. Besedo dajem članici odbora gospe Renati Brunskole za predstavitev poročila odbora k Dopolnjenemu predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Odbor je Dopolnjeni predlog državnega proračuna za leto 2012 kot matično delovno telo obravnaval na 29. nujni seji 12. novembra 2010. V poslovniškem roku sta amandmaje vložili Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke k različnim uporabnikom za zmanjšanje posameznih podprogramov v okviru teh uporabnikov za skupni znesek 181 milijonov 260 tisoč 944 evrov in posledično znižanje primanjkljaja ter Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije k uporabniku 1611, Ministrstvo za finance, za povečanje podprograma 100301 Pokojnine za 27 milijonov 234 tisoč 8 evrov. Odbor o vsebini dopolnjenega predloga proračuna ni razpravljal, opredelil pa se je do obeh vloženih amandmajev. Predstavnica predlagatelja je odbor ustno seznanila s stališčem predlagatelja o obeh amandmajih, pri čemer Vlada amandmajev ne podpira, ker ju ocenjuje za neprimerna. V okviru opredelitve do posameznih amandmajev odbor ni podprl nobenega izmed vloženih amandmajev k Dopolnjenemu predlogu proračuna republike Slovenije za leto 2012. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo v imenu Poslanskega kluba LDS gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Pozdrav ministricama, predstavnikom Vlade, kolegicam in kolegom! Seveda proračun, še posebej, če govorimo na eni strani o spremembi potem pa o pogledu naprej za leto 2012, je zagotovo za to državo ključna in pa pomembna stvar. Zaznamuje ga v glavnem in je posledica spremenjenih gospodarskih razmer in s tem zmanjšanega priliva davčnih in drugih virov v proračun. Posledica tega je, da je potrebno varčevanje oziroma nižanje predvsem na strani odhodkov, ob tem pa je treba biti iskren in pa pošten ter priznati, da bi morali že pri pripravi proračuna za leto 2011 biti bolj fiskalno strogi in bolj natančno načrtovati proračunske prihodke kot pa tudi odhodke, vse v enostavnem, preprostem cilju zasledovati fiskalno konsolidacijo. Seveda pa se očitno v tistem času nismo povsem zavedali globine, predvsem pa dolgotrajnosti krize, saj je bilo to vprašanje in dilema, s katero se je ukvarjal celoten razviti svet. Proračuna za leto 2011 in 2012 sta zato na prvem mestu varčevalna. Po našem mnenju gresta glede na javnofinančno situacijo v pravo smer, saj zmanjšujeta na eni stani odhodke in s tem tudi proračunski primanjkljaj. Tako bo proračunsko primanjkljaj v letu 2010 predvidoma 1,8 milijarde evrov ali 4,9 % BDP, medtem ko bo v prihodnjem letu zmanjšan za 0,4 % BDP oziroma bo znašal 4,5 % BDP. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije bi radi tudi pohvalili prizadevanje Vlade, da se odhodki državnega proračuna s predlaganimi spremembami v letu, ki prihaja, zmanjšujejo za več kot 350 milijonov evrov. Da je proračun varčevalno naravnan, dokazuje tudi zmanjšanje odhodkov na tako imenovanih nerazvojnih postavkah, medtem ko se sama investicijska sredstva kljub krizi povečujejo. Kot že večkrat tudi tokrat v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije opozarjamo na samo strukturo proračuna, ki je namreč po našem mnenju preveč rigidna in za krizne razmere preveč nefleksibilna, saj zaradi zakonskih obveznosti ne dopušča kaj dosti manevrskega prostora. Ob tem pa bo potrebno tudi v prihodnosti razmišljati predvsem o morebitnih prihajajočih novih krizah, pa tudi nekriznih časih, kjer bi se lahko hitreje in bolj učinkovito odzvali na izzive, ki jih prinaša jutri. Zato tudi menimo, da je potrebno prenehati ponavljati že znano dejstvo, da so bile v preteklosti zamujene priložnosti, ko se ob davčni reformi ni prestrukturiralo tudi odhodkovnega dela proračuna. Potrebno si je postavljati ključna vprašanja, kako iti naprej, in iskati rešitve. In prav to je tisto delo, ki ga sedaj pospešeno opravlja sedanja vlada, pa čeprav za te namene v zelo neprijetnem in neugodnem času. Če gremo skozi pregled strukture samega proračuna za leto 2011, ugotovimo, da je glavni trend močan upad prihodkov državnega proračuna, ki je posledica padca bruto domačega produkta. Če je ocena realizacije prihodkov za leto 2010 okrog 8 milijard evrov, se s spremembami proračuna za leto 2011 prihodki s predvidenih 8,8 milijard klestijo za okoli pol milijarde evrov, in sicer na predvidene 8,3 milijarde, obenem pa so v proračunu ob močnem varčevanju predvideni odhodki v višini 10 milijard evrov. To ima za posledico še vedno relativno visok proračunski primanjkljaj, ki seveda nominalno znaša 1,7 milijarde evrov, kar predstavlja 4,5 % BDP, vse skupaj pa rezultira v posledičnem zadolževanju, ki bo v letu 2011 znašalo tam nekje okrog 3 milijarde evrov. Na prihodkovni strani pa so največji izpadi od načrtovanih predvideni pri davku od dohodka pravnih oseb in pri dohodnini, za okoli 100 milijonov pa se zmanjšujejo prihodki tudi iz naslova drugih davkov na blago in storitve. Da Vlada dejansko res varčuje, dokazujejo tudi podatki, da se na postavki tekočih odhodkov sredstva zmanjšujejo za okoli 150 milijonov evrov, največ na postavki plače in izdatki za blago in storitve, kot tudi pri transferjih v javne zavode. Ob tem je potrebno poudariti, da se transferji za zagotavljanje socialne varnosti povečujejo, in sicer kar za 75 milijonov evrov, kar dokazuje, da država ob vsej krizni obremenjenosti še kako skrbi za varnost državljanov, kljub zmanjšanju investicijskih odhodkov. Za okoli 185 milijonov evrov pa se v globalu tako imenovani investicijskih dohodki povečujejo za več kot 120 milijonov glede na oceno realizacije v letu 2010. Precej podobna slika kot za leto 2011 se nam ne izkazuje tudi v letu 2012, kjer so sicer načrtovani prihodki malenkost višji, kar naj bi bilo posledica napovedane 3,1 % realne rasti BDP-ja, na odhodkovni strani pa so v letu 2012 glede na leto 2011 za okoli sto milijonov povečujejo sredstva, kjer so povečanja opazna predvsem pri investicijskih odhodkih, ki so tudi del spodbujanja gospodarske rasti. Tako se za novogradnje, rekonstrukcije, adaptacije v letu 2012 namenja 361 milijonov evrov, kar je za skoraj sto milijonov evrov več, kot v letu poprej. V B bilanci so v letu 2011 največje spremembe opazne pri danih posojilih in povečanju kapitalskih deležev, in sicer gre za povečanje v višini okoli 400 milijonov, največ za posojila v tujino, in sicer v višini 140 milijonov evrov, ter pri povečanju kapitalskih deležev v družbah, ki so v državni lasti, in sicer s sedanjih skromnih 40 milijonov na predvidenih 250 milijonov evrov. Kar pa se tiče vsebinskih sprememb v proračunu 2011, smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zadovoljni in pozdravljamo popravke v smeri večanja sredstev za podjetništvo, za konkurenčnost, in sicer za dodatnih 73 milijonov evrov, kar v teh časih ni majhen denar, še posebej spodbudno pa je, da se povečujejo sredstva za poslovno okolje za podjetništvo in konkurenčnost. Nekoliko manj pa smo navdušeni nad dejstvi, da se zmanjšujejo sredstva na postavki za spodbujanje rasti in razvoja podjetij. Se pa za namene pospeševanja razvoja podjetništva in konkurenčnosti močno povečujejo sredstva v B bilanci, kjer se s spremembami proračuna načrtuje dodatnih okoli 400 milijonov evrov. Tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije delimo splošno usmeritev Vlade, da je potrebno zagotavljati predvsem pogoje za uspešno vzpostavljanje podjetij, prav tako pomembno pa je, da Vlada tudi s proračunskimi sredstvi pospešuje vlaganja v tista zdrava podjetja, ki so nosilec in gonilo prihodnjega razvoja Slovenije. Vse preveč, kljub alarmantnim dogajanjem v posameznih podjetij, posvečamo pozornost tistim, ki po vsej verjetnosti nimajo več možnosti dolgoročne rasti in razvoja, predvsem pa ne ustvarjajo dovolj dodane vrednosti, da bi bila konkurenčna v globalni ekonomiji. Tudi če pogledamo okolje, katerega del smo, to Evropo, se moramo zavedati preprostih dejstev, da nas vse bolj dohitevajo hitrorastoča azijska gospodarstva, in to ne predvsem ali pa zaradi poceni delovne sile, temveč nas dohitevajo in prehitevajo, kar je zaskrbljujoče, na tehnološkem in inovacijskem področju. Zato je za zagotavljanje tako socialne države kot tudi našega življenjskega standarda bistvenega, ključnega pomena prav zavedanje, da so podjetja tista, ki to socialno državo in pa standard vzdržujejo in omogočajo. In če se vrnemo na sam proračun, lahko manj zadovoljstva izrazimo s proračunom za leto 2012, saj se na področju podjetništva in konkurenčnosti sredstva zmanjšujejo za okroglih 100 milijonov evrov. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenija se zavedamo dejstva, da je to posledica zmanjševanja pravic, ki izhajajo iz črpanja evropskih sredstev, vendar menimo, da mora ministrstvo in celotna Vlada v najkrajšem možnem času zagotoviti dodatne načine oziroma dodatne poti dostopa do finančnih virov; predvsem za razvoj podjetništva in konkurenčnosti se nam v tem zdita ravno podjetništvo in konkurenčnost ključna postavka. Na področju visokega šolstva, znanosti in tehnologije v letu 2011 ne moremo biti tudi zadovoljni z nižanjem postavk, kljub temu pa na tej resnično razvojni politiki sredstva v letu 2011 še vedno ostajajo glede na pretekla obdobja na precej višji ravni kot v letih pred krizo, saj je za naslednje leto predvidenih 700 milijonov evrov sredstev, medtem ko smo v letu 2009 namenili temu okoli 620 milijonov evrov. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo tudi mnenja, da je potrebno še več napora vložiti tudi v samo reformo visokega šolstva kot takšnega in več delati tudi na tako imenovanih mehkih neproračunskih vsebinah. Še več skrbi pa nam zbujajo načrtovani odhodki v letu 2012, saj se sredstva za znanstveno-raziskovalno dejavnost in tehnološke projekte občutno zmanjšujejo, kar po naši oceni ni dobro, zavedamo se pa, da kaj veliko izbire ali drugih možnosti tudi nimamo. Pomemben upad zmanjševanja sredstev je zaznati področju izobraževanja in športa ter na politiki prometa. Za naslednjo leto se tako zmanjšujejo sredstva za vlaganje v železniško infrastrukturo in promet, kar ni spodbudno, če želimo na eni strani dosegati cilje mobilnosti in zmanjšati vplive na okolje, pa tudi zasledovati prepotrebne gospodarske cilje z razvojem železniške infrastrukture. Sicer se s proračunom za leto 2012 sredstva za vlaganje v železniško infrastrukturo povečujejo, vendar pa je potrebno tudi poskrbeti, da se dinamika samih vlaganj pospeši. V Poslanskemu klubu Liberalne demokracije Slovenije pa na področju prometa posebej izpostavljamo tudi problematiko avtobusnega linijskega prevoza, kjer se zmanjšujejo sredstva, s čimer bomo še dodatno prispevali k povečevanju na eni strani osebnega prevoza, kar zagotovo negativno vpliva na okolje, prav tako pa predvsem tistim, ki nimajo lastnih prevoznih sredstev, dodatno onemogočili večjo mobilnost. Zato apeliramo na Vlado, da tudi na tem področju ponovno prouči in poskrbi mogoče za eventualne ustreznejše rešitve. Za leto 2012 je tudi zaznati občutno povečanje sredstev na področju trajnostnega upravljanja z naravnimi viri in izgradnjo okoljske infrastrukture, kar je pomembno, pohvalno, saj so ta sredstva vezana v veliki meri na črpanje evropskih sredstev, za katere pa se moramo zavedati, da so časovno pogojena in tudi omejena. Ob vsem tem je pa pomemben tudi poudarek, da Slovenija tudi s tem varčevalnim proračunom ohranja zelo visoko raven sredstev za trg dela in socialno varnost, za kar se skupaj namenja skoraj 3 milijarde evrov in kar predstavlja skoraj tretjino vseh proračunskih izdatkov. To dokazuje, da se Vlada in ta koalicija še kako zavedata pomena socialne varnosti predvsem tistih, ki so v tej državi najbolj ogroženi. Zagotovo se ob sprejemanju teh dveh proračunov ne da izogniti tudi problematiki usklajevanja socialnih transferjev, pokojnin, plač v javnem sektorju. Ta dva proračuna sta namreč nerazdružljivo povezana z interventnim zakonom, ki v trenutni obliki predvideva četrtinsko usklajevanje vseh prej omenjenih kategorij. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bi želeli jasno povedati, da smo pripravljeni podpreti to četrtinsko usklajevanje, če imamo do vseh družbenih skupin enakopraven odnos. Pripombe, želje in pobude, ki jih na parlament naslavljajo stranka DeSUS in slovenski upokojenci, so za nas legitimne in upravičene, žal pa se zavedamo dejstva, da nečesa, česar nimamo, ni moč deliti. Kajti, v Sloveniji namreč niso na slabem dohodkovnem položaju le upokojenci, čeprav se zavedamo njihovega položaja, še posebej tistih z najnižjimi pokojninami in prejemki. Skrbi nas, ker je v podobno slabem položaju tudi veliko število brezposelnih, diplomantov, ki čakajo na prvo zaposlitev, pa tudi velik del srednjega razreda občuti krizo in je ogrožen njihov gmotni položaj. Postavljamo vprašanje, kaj se zgodi v tej državi in s to državo, če bomo porušili medgeneracijsko solidarnost. Če ljudje, vsi, vse starostne kategorijo ne bomo zaupali v sistem in ne bomo plačevali prispevkov, se zatekali k raznim oblikam dela na črno ali pa izogibanju prispevkov preko različnih oblik organizacij, espejev. Obenem pa se je treba zavedati, da ima velika večina upokojencev tudi svoje otroke in vnuke, ki bodo morali v prihodnje plačevati v pokojninsko blagajno in proračun, zato da servisiramo javni dolg, ki nastaja v teh kriznih časih. Vprašanje velikega pomena za vse nas skupaj je tudi, ali smo generacijam, ki prihajamo, res pripravljeni naložiti še dodatno breme na že tako negotovo prihodnost in se vprašati predvsem to, kdo bo za to nosil odgovornost. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se zavedamo težav, izzivov časa, predvsem pa odgovornosti, ki jo nosimo v tem času, ter dejstva, da je kriza precej bolj globoka in trdoživa, kot smo vsi skupaj predvidevali na samem začetku. Zato razglašamo, da bo Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije podprl oba predlagana proračuna. Proračuna pa morata tudi sovpadati s strukturnimi spremembami našega družbenega okolja, s katerimi smo zagotovo predolgo odlašali. Te spremembe so nujne, če želimo v prihodnosti zasledovati cilj višje, boljše kvalitete življenja. Zadolževanje je podobno kot v gospodinjstvu le kratkoročna, prehodna rešitev, ki pa jo je treba na koncu tudi drago plačati. Enako je tudi pri proračunu, kjer nam odhodki iz naslova obresti že najedajo razvojna sredstva, zato resnično moramo v teh časih poseči tudi po nepriljubljenih in varčevalnih ukrepih. Odgovorna, resna politika se mora zavedati nastalega položaja in se odlepiti od visokoletečih besed in od besed preiti k dejanjem. Tudi sama politika kot takšna in kot celota vseh strank v Državnem zboru mora prevzeti del lastne krivde, da je v tej državi vedno manj zaupanja v institucije države. Čas je, da se vprašamo, kaj lahko spremenimo, da ustavimo erozijo zaupanja v ljudi in državo. Treba je nehati s poceni političnim obračunavanjem in v teh težkih časih čim bolj konstruktivno poiskati najboljše, usklajene rešitve. Vsi skupaj upamo na boljši jutri, ta zagotovo pride, ampak ne bo prišel sam po sebi, zato pa moramo tudi kaj vsi skupaj postoriti, če ne želimo, da nas drugi in čas ne prehitijo. Zagotovi si vsi v Sloveniji želimo biti uspešna družba z visoko kvaliteto življenja, s kakovostnim sistemom izobraževanja, z dobro plačanimi delovnimi mesti, če želimo biti družba z varno starostjo in kvalitetno zdravstveno oskrbo. Vsaka druga pot, vsaka drugačna razmišljanja od teh ciljev in opustitev določenih dolžnih realnih dejanj nas ne vodijo v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Naj za uvod povem, da ko govorimo o proračunih 2011 in 2012, imamo, tudi če ne bomo tega izgovarjali, implicitno v mislih še nekatere druge zakone in odloke, ki so s tem neposredno povezani, in o čemer bomo govorili še v naslednjih nekaj dneh v našem parlamentu. Zato se jaz tudi ne bom zatekel v metodo, ki bi naštevala različne številke po posamičnih politikah, po posamičnih projektih, programih, podprogramih in tako naprej, zavedajoč se, da tudi te številke, tudi če so bile skrbno pripravljene in zapisane, v naslednjih dveh letih ne bodo vzdržale čisto nespremenjene. Bolj pomembno je, da se zavedamo nekaterih temeljnih ciljev in o tem, kakšen odnos ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev Solidarnost do tega, bom skušal spregovoriti v nekaj stavkih. Najprej: tisto, česar se seveda moramo vsi zavedati, je, da moramo znati nekolikanj več pozornosti nameniti tako prihodkovni strani kot politikam na odhodkovni strani, da ne bi ta veliki zev, ta velika razpona med prihodki in med našimi proračunskimi odhodki še nadalje povečevala primanjkljaje in javni dolg. Na dolgi rok si seveda tega ne more privoščiti prav nobena družba in država in tudi Republika Slovenija ne. Sem bodo usmerjene naše misli in prizadevanja in podpora, kadar bo potrebna vladnim ukrepom. Zavedamo se, da ko govorimo o proračunih 2011 in 2012, govorimo pravzaprav o zelo velikih spremembah, ki so s tema proračunoma nekako nakazane. Začetek ali pa najava teh velikih sprememb je bila vzpostavljena že, ko se je pisala izhodna strategija in ko se je predstavljal proračunski memorandum. Približno tako mi to razumemo. Potem ko je za nami doba ali pa čas velikih padcev gospodarske rasti in družbenega bruto proizvoda in ko je to bilo pospremljeno tudi z velikim padcem konkurenčnosti, z neugodnim poslovnim okoljem, je treba nameniti temu področju bistveno večjo pozornost. Obdobje, ki je pred nami in ki ga začrtujeta tudi oba proračuna, o katerih govorimo, je obdobje, ko se moramo usmeriti k povečevanju konkurenčnosti, h krepitvi našega gospodarstva z zelo različnimi načini – samo s spreminjanjem davčnega okolja to zagotovo ne bo šlo in tudi ne bo šlo tako, da bi davčno okolje v nedogled samo izboljševali. Najbrž bo potrebno kdaj v prihodnosti reči kakšno besedo tudi o nečem, česar se danes pravzaprav ne upamo dotakniti in se imenuje davek na dodano vrednost. Tako vsaj menimo v naši poslanski skupini. Krepitev gospodarstva, krepitev podjetništva, krepitev konkurenčnega okolja je namenjena predvsem temu, da bomo na ta način lahko povečali investicije, da bomo s povečanimi investicijami lahko zagotavljali več in boljših, kvalitetnejših delovnih mest, torej namenjeno je temu, da bomo napravili tehnološki preboj, ki bo omogočal tudi višjo dodano vrednost in vse, kar iz tega posledično sledi. Če imamo na eni strani ambicijo krepiti našo gospodarsko situacijo in moramo na drugi strani priznati, da je v zadnjih letih – in tudi danes je še tako – veliko pozornosti namenjeno ravno socialni kohezivnosti. To je tudi dobro. Vendar je tudi, kar se tiče socialne kohezivnosti in ukrepov in sredstev, namenjenih temu, treba najti pravo mero, kajti tudi to ne gre v nedogled, da se škarje ne bi čisto preveč razprle. Trend izdatkov za socialno kohezivnost, za amortiziranje številnih slabosti, ki so se pokazale kot posledice gospodarske in finančne krize na tem področju amortiziranja, bomo morali najti neko drugo mero, ne na ta način, najbrž, da bi zmanjševali sredstva, ki so potrebna za pomoč posameznikov, pač pa, da bomo zmanjševali maso sredstev za to, kar pomeni, da moramo na drugi strani zagotoviti čim več vzgona, ki bo omogočal polnjenje vseh javnih blagajn. Torej, ta proračuna, ki sta sedaj v obravnavi, usmerjata že dokaj določno v to, kaj moramo storiti na področju socialnih in drugih reform. Najprej, kar se tiče pokojninskega sistema, smo v naši poslanski skupini prepričani, da se ga v resnici moramo lotiti, vendar smo skeptični glede na nekatere posamične rešitve in glede hitrosti izvajanja predlaganih rešitev. Ne podpiramo pa kakšnega posebnega, ekskluzivnega statusa tistih, ki so prišli v obdobje, ko pridobijo status upokojenih, razen tistih, ki so na meji ali celo pod mejo revščine. Torej, že v preteklih letih smo, pa tudi danes zagovarjamo stališče, da se mora tudi na tem področju marsikaj korenito spremeniti, vendar bi zlasti takrat, kadar gre za interventne ukrepe, morali biti naklonjeni temu, da ne bi bili tako linearni, da ne bi prizadeli vseh enako, ampak da bi imeli nek prag, izpod katerega se interventni in drugi ukrepi na kvaliteti življenja posameznikov, ki so na robu revščine, ne bi smeli poznati. Veliko je takšnih, ki imajo status upokojenih, pa lahko brez slehernih problemov prenesejo tudi hude ukrepe, zaostritve, kakršne se nakazujejo, nekateri pa ne bodo mogli prenesti niti najmanjših, zato ker so že sedaj v situaciji, ko svoje tekoče življenje komaj obvladujejo ali pa ga ne več, kar se financiranja tiče. V prihodnjih letih oziroma že precej prej bodo morali biti narejeni tudi veliki strukturni obrati na nekaterih drugih področjih. Čeprav je res, da proračunski memorandum največ pozornosti posveča ravno pokojninskemu sistemu, se nam zdijo tudi nekateri drugi sistemi vsaj enako pomembni. Predvsem menimo, da je treba zagotoviti vse tisto, kar je predpogoj za to, da bomo lahko prešli v družbo z višjo dodano vrednostjo. Za to pa potrebujemo verjetno drugačna delovna mesta, za to potrebujemo sodobnejše znanje, veliko raziskav, veliko inovacij in prenosa tehnoloških dosežkov v realni sektor, v gospodarstvo. Torej, tudi na tem področju bodo potrebne reforme, takšne, ki bodo imele za posledico bistveno hitrejši izhod iz krizne situacije, v kateri sedaj smo, in ki ne bodo pretirano prizadele tistih, ki so potrebni socialnih pomoči. Potrebna bo tudi, v to smo prepričani, temeljita reforma oziroma sprememba sistema javne uprave pri nas; bodisi da gre za to, v kar merijo sedaj ukrepi za izhod iz krize, bodisi zato, ker bo treba prestrukturirati ustroj države, javne uprave, pa tudi drugačno organiziranje pokrajinske in občinske samouprave. Pri teh različnih ukrepih, pri teh različnih reformah ne bo nihče izvzet. Prav vsakogar se bo to dotaknilo, zato je treba biti tolikanj bolj pozoren in tolikanj bolj tankočuten, ko razmišljamo o tistih, ki so na ravni svojega standarda izpod povprečja ali pa celo na ravni ogroženosti svojih eksistenčnih potreb. Izvzeta ne bodo tudi ne področja gospodarstva, gospodarski subjekti. In prepričani smo, da če sedaj zagovarjamo potrebo po tem, da se omogoči gospodarstvu čimboljše okolje za ponoven vzpon, bomo morali v prihodnosti govoriti tudi o tem, koliko bo to gospodarstvo vračalo v prihodnjih letih, kajti preveč enostransko ponderiranje ukrepov samo na pleča državljank in državljanov bo seveda skrhalo socialno kohezivnost in bo imelo zagotovo tudi zelo neprijetne politične posledice, če se bo seveda v to smer šlo. Mi bomo ocenjevali uspešnost dela Vlade in tudi koalicije, vseh tistih, ki moramo kaj prispevati pri reševanju težke situacije, v kateri smo, po ciljih, ki si jih bo Vlada zastavila, po realnosti, da se te cilje tudi v resnici doseže, in po tem, kako bo distribuirano breme za doseganje teh ciljev. Zelo pozorni bomo pri tem na spremljanje rezultatov, ki jih obeta Vlada, in sicer na ta način, da bo čim bolj zaustavila nadaljnje upadanje delovnih mest, da bo torej znala kreirati čim večjo delovno aktivnost, ostajanje ljudi v delovno aktivni situaciji, in da bo pomagala pri odpiranju novih delovnih mest, ki jih še kako potrebujemo. Torej stopnja delovne aktivnosti se mora pri nas povečati in k temu je treba strmeti tudi z ukrepi, ki si jih zastavlja. Implementacija sodobnih znanj, raziskav, inovacij, višanje produktivnosti dela, ki bo lahko preneslo tudi višje dohodke, višje plače in višje prispevke v javne blagajne. To je eden izmed ciljev, ki mu verjetno vsi sledimo in za katerega upamo, da ga bomo uspeli tudi realizirati. Nujno je pri tem nekako ustaviti padec domačega povpraševanja, kajti ta trenutek vidimo, da so trendi negativni, bodisi da gre za potrošnjo oziroma povpraševanje domačega prebivalstva ali države, in upamo, da so visoke številke, ki govore o povečanem izvozu in o visokih investicijskih vrednostih, tiste, ki so realne, kajti samo te bodo lahko zagotovile čim bolj blag izhod iz krize. Sam pa mislim, da danes ni več čas, da bi govorili o tem, kako bomo iz krize izšli zelo zmagovito, zato ker je množica tistih, ki jih bodo ukrepi in situacija depreviligirali na stopnjo, ko bodo komaj preživeli. Posledično temu lahko pričakujemo tudi konsolidacijo javnih financ, kar je, danes vidimo, v ospredju vseh razmišljanj in je tudi prav, da o tem razmišljamo, vendar je ta konsolidacija javnih financ najbolj odvisna od tega, koliko bomo znali prispevati k povečanju družbenega produkta v naši državi. Ob tem ko v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Solidarnost podpiramo, temeljne usmeritve Vlade, ko podpiramo temeljne cilje proračunov za leti 2011 in za 2012, menimo, da je prav, da vendarle na nekatere stvari, s katerimi pa nismo v celoti soglasni, tudi omenimo. Prvi naš očitek je očitek glede linearnosti. Mi menimo, da bi bilo dobro, če bomo v prihodnosti našli tudi takšne ukrepe, ki bodo v resnici bolj obremenili tiste, ki so zmožni prenesti obremenitev, in manj ali pa skorajda ne tistih, ki so bolj občutljivi na sleherno, tudi majhno spremembo. Takih je v Republiki Sloveniji zelo veliko. Računamo torej na to, da bodo ukrepi vse bolj dobro ciljani, merjeni in da bomo to družbeno kohezivnost, ki smo jo sedaj kondicionirali z velikimi izdatki na področju bolj pasivne politike, ohranili. Ko govorimo o teh ukrepih pasivne politike mislimo tudi na ukrepe, ki niso bili namenjeni samo zaposlenim ali brezposelnim ljudem, čeprav navzven tako izgleda. Veliko sredstev je bilo namenjenih skozi različne sheme, veliko sredstev je bilo namenjenih tudi skozi subvencioniranje skrajšanega delovnega časa, veliko sredstev je bilo namenjenih tudi za čakanje na delo, ki so prav tako in neposredno povezani z našim gospodarstvom in jih mi razumemo kot pomoč gospodarstvu, zato da je lahko vzdržalo tiste najhujše trenutke in da bo lahko pričelo sčasoma z novim zagonom. Dediščina, ki jo je Vlada skozi te različne ukrepe in dogajanja v preteklosti podedovala, ni ravno zelo spodbudna. Vemo in ponavljamo, da v tistih boljših letih, ki so bila zamujena, ni bilo ustvarjenih rezerv ne samo na državni ravni v smislu javnih financ, ni bilo potrebnih rezerv tudi v realni ekonomiji ustvarjenih zato, ker je bilo najbrž preveč razmišljanj usmerjenih v lastniške konsolidacije in spremembe in kar nas je seveda tudi pahnilo precej nazaj. In tisti, ki danes to najbolj občutijo, niso prispevali prav nič. Oni so samo tisti, ki morajo nositi breme teh negativnih posledic. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev Solidarnost naj povem to za sklep, da torej bomo podprli predlagane spremembe proračuna za leto 2011 in dopolnjen predlog za leto 2012, pri čemer poudarjamo, da so bili amandmaji, ki so bili sprejeti na matičnem delovnem telesu, amandmaji, ki jih podpiramo tudi mi, in da tudi mi nekaterih amandmajev, ki so skušali povsem zopet linearno in brez ciljanosti zmanjšati javnofinančni primanjkljaj, kar je sicer pravi cilj, vendar na napačen način, tako vsaj menimo. Podprli bomo torej splošno usmeritev, spremljali bomo, kaj se bo v prihodnosti dogajalo, in računamo, da če bodo ocene, ki so danes zapisane, prepoznane tudi kot ne dovolj natančne, da bomo znali sanirati posledice. Torej, oba predloga proračuna lahko računata na podporo vseh treh poslancev Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Besedo ima gospod Laszlo Göncz v imenu narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, ostali predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Kot sem že v preteklih tednih večkrat poudaril, tudi v narodnih skupnosti oziroma njuni pripadniki se zavedamo izredno perečega in neprijaznega družbenega stanja, ki je z vidika pripravljanja in sprejemanja proračuna še posebej otežujoča okoliščina. Želim zgolj poudariti, da bi podporo predlogu sprememb proračuna za leto 2011 in dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2012, ki bi lahko zadovoljila večino vseh zainteresiranih, vključno s političnimi subjekti, bilo danes težko pričakovati. Tudi v naši poslanski skupini imamo določene pomisleke pri nekaterih postavkah splošnega pomena, kar izhaja predvsem iz različnih interpretacij do reševanja najvažnejših nalog na področju javnih financ, gospodarstva, sociale in nekaterih drugih področjih, povezanih z izhodom iz krize, vendar pri spreminjanju omenjenih proračunov želimo delovati kljub temu konstruktivno. S tem izražam naše prepričanje, da je glede na okoliščine še posebej nujno funkcioniranje države, zato je pomembno, da se predlagani proračun za leto 2012 oziroma spremenjeni proračun za leto 2011 sprejmeta. Z vidika poslanske skupine avtohtonih narodnih skupnosti v zvezi s predlaganima proračuna želim poudariti dvoje; zadovoljni smo, da se je Vlada kljub izrednim finančnim gospodarskim razmeram, razen izjem, o čemer bom še spregovoril, držala obljubo, da se sredstva za dejavnosti narodnih skupnosti nominalno ne zmanjšujejo. In drugič, da na področju najbolj pereče problematike, to je zagotavljanje že dosežene ravni RTV dejavnosti narodnih skupnosti, kjer so bili prvotno predlagani zneski zmanjšani oziroma prenizki in v takšnem obsegu ne bi mogli s tem izvajati programe, je Vlada pokazala pripravljenosti za dogovor in tako smo uspeli z amandmaji zagotoviti, bom rekel, minimalni nivo finančnih sredstev, s katerimi se bodo lahko programi še izvajali. Želim pa poudariti, da v okviru predloga proračuna za leto 2012 je na kontu ministrstva za kulturo, za potrebe izvajanja kulturnega programa avtohtonih narodnih skupnosti zmanjšan znesek v primerjavi s tekočim letom in letom 2011 za približno 66 tisoč evrov, kar je v našem primeru zelo velika razlika. Zmanjšani znesek žal ne bo zadoščal za izvedbo zelo pomembnih programov na področju kulture, ohranjanja jezika, umetnostne in ljubiteljske dejavnosti in tako dalje, zato pričakujemo, kot je to tudi vodstvo ministrstva sicer v razpravi poudarilo, da se tega problema zaveda in da bo ta problem poskušalo reševati v sodelovanju z narodnima skupnostima. Procentualno je zmanjšan tudi znesek na področju zagotavljanja, bom rekel, simbolnega zneska v podporo gospodarski osnovni narodnih skupnosti, ker pa gre za kompleksno vprašanje, se v to vsebino sedaj ne bom spuščal, vendar pa od Vlade pričakujemo, da bomo na temu področju uspeli zadeve sanirati in tudi vsebinsko nekoliko dopolniti in preoblikovati. Na koncu naj še enkrat poudarim, da bova oba proračuna oba poslanca naše poslanske skupine podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Predlagane spremembe proračuna za leto 2011 in predlog dopolnjenega proračuna za leto 2012 temeljita na podlagi predvidenega gibanja javnofinančnih prihodkov ter zaveze Vlade o znižanju javnofinančnega primanjkljaja pod 3 % bruto domačega proizvoda do leta 2013. Strategija Vlade je zastavljena na podlagi fiskalne konsolidacije s fiskalnim pravilom, ki omejuje rasti odhodkov, ter z izvedbo strukturnih reform na področju pokojninskega in zdravstvenega sistema ter na podlagi institucionalnih reform. Seveda pa je zaradi zelo velike proračunske rigidnosti Vlada omejena pri zmanjševanju javne porabe. Zakonske obveznosti proračuna namreč presegajo že 80 % državnega proračuna. Zaradi tega je Vlada že za leto 2010 pripravila ukrepe, ki so na podlagi interventnega zakona zmanjšale obveznosti v proračunu za leto 2010 v višini 400 milijonov evrov. Pri tem je potrebno poudariti, da so dodatne zakonske obveznosti nastale zaradi predvolilnih in ostalih sprememb, ki jih je prejšnja vlada sprejela in so znašale skoraj 400 milijonov evrov. Zaradi tega je bil Vladi na voljo manjši manevrski prostor za protikrizno delovanje, kot je bil na voljo, recimo, še v letu 2004, kar je razvidno iz gibanja ciklično prilagojenega primanjkljaja in naraščanja deleža zakonskih obveznosti v celotnem proračunu. Dejstvo je, da bi bili prihodki brez izvedbe davčne reforme v letu 2010 višji za 3 % BDP-ja oziroma okoli 1,2 milijardi evrov. Res je sicer, da je bilo z davčno reformo razbremenjeno gospodarstvo in v manjši meri prebivalstvo, vendar pa so imeli od te davčne reforme največ najbogatejši, tukaj verjetno lahko omenim tudi tako imenovane tajkune. Seveda pa ni problem v tem, da je davčna reforma razbremenila gospodarstvo, problem je v tem, da niso bili v prejšnjem mandatu sorazmerno znižani javnofinančni odhodki. Rast odhodkov konsolidirane bilance javnega sektorja za 34 % do leta 2008 glede na leto 2004 in naraščanje zakonskih obveznosti je precej zmanjšalo manevrski prostor za delovanje te vlade v času krize. Poročilo Evropske komisije glede stanja javnih financ namreč kaže, da je prejšnja vlada pustila slabše stanje javnih financ, kot ji je bilo predano v letu 2004. Prav tako ima Virantova plačna reforma dvakrat višje učinke, kot jih je napovedal. Višina potrebnih sredstev za odpravo plačnih nesorazmerij je namreč 800 milijonov in ne 400 milijonov, česar pa Vlada ni mogla uresničiti, ker tega denarja enostavno ni kje vzeti. Zaradi zaveze o zmanjševanju primanjkljaja z varčevanjem so v dopolnjenem predlogu novega interventnega zakona omejene zakonske pravice v letih 2011 in 2012. Na podlagi dopolnjenega interventnega zakona, ki določa četrtinsko usklajevanje pokojnin, socialnih transferjev in plač javnih uslužbencev, bo omogočen prihranek v višini 410 milijonov evrov. Pri tem je potrebno poudariti, da če navedenih ukrepov v interventnem zakonu ne bi sprejeli, bi to zahtevalo znižanje investicijskih vlaganj oziroma ukinitev investicijskih odhodkov državnega proračuna, kar pa pomeni, da bi država izgubila mehanizem za spodbujanje gospodarske rasti, delovnih mest in posrednih prihodkov za financiranje pokojnin, socialnih transferjev in plač javnih uslužbencev. Predlagano četrtinsko usklajevanje pokojnin, socialnih transferjev s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares in LDS je ukrep, ki omogoča kljub teži situacijsko izboljšanje socialnega stanja omenjenih skupin. Pri tem je potrebno poudariti, da predlog Vlade o zamrznitvi pokojnin, socialnih transferjev in plač javnega sektorja ni več na mizi, ker kot socialni demokrati menimo, da je kljub težkim časom potrebno ohraniti socialno občutljivost za ljudi v socialni stiski. Vlada je predlagala kompromis, ki ni bil sprejemljiv za naše koalicijske partnerje, za eno koalicijsko partnerico. Če kompromis ni dosežen, bi bilo povsem normalno, da se vrnemo na izhodiščni položaj, torej k zamrznitvi. Odločili smo se drugače v poslanskih skupinah, ki so bile prej omenjene. Zavedamo se, da je Vlada s težavo našla sredstva, namenjena temu kompromisu, a če jih je našla, naj ostanejo za namen usklajevanja in pomembno sporočilo: zamrznitve ni, tudi usklajevanje pokojnin ni zamrznjeno. To je to. Več ni možno v tem trenutku. Z vidika kritike interventnih ukrepov je potrebo poudariti, da so predlagani ukrepi primerljivi ukrepom držav članic Evropske unije, ki imajo podobno višino primanjkljaja in podobne napovedi gospodarske rasti. Glede na dejstvo, da Vlada sprejema ukrepe, ki bodo spodbujali rast gospodarstva, je delno usklajevanje socialnih transferjev, pokojnin in plač javnih uslužbencev ukrep, ki bo na srednji rok vplival na izboljšanje socialnega položaja prebivalstva Slovenije oziroma zmanjšal potrebe po socialnih transferjih ter z ukrepi spodbujanja gospodarske rasti vplival na večanje produktivnosti, kar bo posledično omogočilo večjo rast plač in s tem posledično večjo rast pokojnin. Vlada je morala interventno ukrepati, ker bi bil brez vladnih ukrepov proračunski primanjkljaj v letu 2012 čez 6 % BDP oziroma višji za dobro milijardo evrov, kar se pa ne sme zgoditi, ker moramo pokazati jasno namero o zniževanju primanjkljaja. Če tega ne bi storili, se bi poslabšala boniteta gospodarstva, kar bi poslabšalo okrevanje gospodarstva. Recesijo smo preživeli dokaj uspešno, glede na sprejete ukrepe, ki so ohranili delovna mesta in spodbujali gospodarsko rast. Kljub nižji gospodarski rasti v letu 2010 je rast brezposelnosti nižja od predvidene. Seveda pa so k manjši brezposelnosti prispevali protikrizni ukrepi, ki so pripomogli k temu, da je Slovenija ohranila 28 tisoč 500 delovnih mest, od tega 8 tisoč delovnih mest na podlagi Zakona o delnem subvencioniranju delovnega časa, 17 tisoč delovnih mest na podlagi Zakona o delnem povračilu nadomestila plače in 3 tisoč 500 delovnih mest na podlagi ukrepov male vrednosti, ki so namenjeni za podjetja, ki so v času krize zašla v težave, subvencije za prezaposlitve, za samozaposlitve. Stopnja brezposelnosti v letu 2010 je še vedno med nižjimi med članicami Evropske unije in je boljša od pričakovanja ob spomladanski napovedi. Res je, da je v oktobru 2010 povečanje števila brezposelnih tudi zaradi sezonskih učinkov, ker je jesen čas, ko se iztečejo mnogi študentski statusi, v tem času je vedno povečan priliv prvih iskalcev zaposlitve. Na podlagi predvidevanj Urada za makroekonomske analize in razvoj bo brezposelnost ob koncu letošnjega leta dosegla med 103 in 105 tisoč brezposelnih oseb, pri čemer je rast brezposelnosti letos občutno nižja kot lani, naslednje leto naj bi se še malenkost povečala, nato pa na uradu pričakujejo izboljšanje razmer in padec pod 100 tisoč brezposelnih. Vendar pa je treba pogledati tudi zaposlovanje na trgu dela. V prvih 10 mesecih leta 2010 se je namreč zaposlilo 47 tisoč 356 brezposelnih oseb, kar je skoraj 19 % več kot v primerljivem lanskem obdobju. Seveda pa Slovenija v letu 2011 ukinja ukrepe skrajšanja delovnega časa in čakanja na delo. Gospodarska rast v letu 2011 bo namreč na višini 2,5 % bruto domačega proizvoda, kar pomeni, da ti ukrepi ne bodo več potrebni. Zaradi tega so bolj potrebna sredstva za prestrukturiranje gospodarstva, ki so v proračunu znatno povišana. Seveda bi lahko bila gospodarska rast v letu 2011 in 2012 višja, vendar pa so razmere v gradbeništvu slabše, kot je kazalo spomladi. Padec gradbenih investicij je največji v stanovanjski gradnji, ki se sooča s finančnimi težavami in nakopičenimi zalogami. Precej nižje kot v preteklih letih so tudi investicije v gradnjo infrastrukturnih objektov, kjer smo zaključili intenzivno izgradnjo cestnega omrežja, pa tudi v tem segmentu je težava pomanjkanje virov sredstev za zagon novih projektov. Zaradi takšnih gibanj v gradbeništvu se bodo investicije letos še zmanjšale na cca 3,5 %, čeprav se na drugi strani že od druge polovice lanskega leta krepijo investicije v opremo in stroje, kar je povezano s povečano izkoriščenostjo proizvodnih zmogljivosti, zlasti pri izvoznikih. Dejansko sta gradbeništvo in poslovanje z nepremičninami dejavnosti, ki sta se v letih pred krizo nadpovprečno zadolževali in dosegli nadpovprečne stopnje rasti dodane vrednosti. Padec gradbene dejavnosti v letu 2009 je med dejavnostmi najvišji. Prav takšno je stanje v letu 2010. Tako so investicije v prejšnjem mandatu s pomočjo prejšnje vlade pregrevale gospodarstvo, sedaj pa zavirajo okrevanje gospodarstva zaradi tega pregrevanja. Že podatki o rasti dodane vrednosti v gradbeništvu od leta 2005 do 2008 kažejo, da je bilo to področje napihnjeno. Leta 2005 je gradbeništvo ustvarilo 5,85 % BDP, leta 2008 pa že 7,33 % BDP. Največji delež BDP je bil v tretjem četrtletju 2008, ko je gradbeništvo ustvarilo 7,86 % bruto domačega proizvoda. Prav tako podatki o rasti investicij v gradbeništvo kažejo napihnjenost gradbeništva. Petletno povprečje rasti investicij v gradbeništvo je bilo od leta 2002 do leta 2006 3,9 %, leta 2007 pa je bila rast že 17,1 % in leta 2008 10,1 %, kar je precej več od evroobmočja, to je namreč znašalo leta 2007 2,1 % rast investicij v gradbeništvo. Kljub 2,5 % gospodarski rasti pa bodo proračunski prihodki v letu 2011 manjši od prihodkov v letu 2008, kar je seveda posledica krize. Tako bodo proračunski prihodki v letu 2011 znašali približno 8,3 milijarde evrov, kar je samo 248 milijonov več kot v letu 2010. Odhodki bodo znašali 10 milijard evrov, kar je približno odstotek BDP-ja oziroma 357 milijonov evrov manj kot v sprejetem proračunu. V primerjavi s sprejetim proračunom za leto 2011 se torej znižujejo tako rekoč vse kategorije odhodkov, razen investicijskih odhodkov in investicijskih transferov, ker je treba ohraniti sredstva za spodbujanje gospodarske rasti in zaposlenosti. Zaradi navedenega se sredstva za investicije in investicijske transfere povečujejo za več kot 45 % oziroma za 446 milijonov evrov v letu 2011 glede na leto 2008. V letu 2012 je predvidena še dodatna rast sredstev za investicijske odhodke in investicijske transferje. Na podlagi zastavljenih proračunov se bo javno finančni primanjkljaj v letu 2011 znižal za 1 odstotno točko in bo znašal 1,69 milijarde evrov ali 4,5 % BDP-ja. V letu 2012 bo primanjkljaj 3,6 % BDP-ja in v letu 2013 malenkost pod 3 % BDP-ja. Tako bomo javnofinančni primanjkljaj v treh letih znižali za 2,4 odstotne točke. V Poslanski skupini Socialnih demokratov priznavamo, da je dinamika znižanja primanjkljaja počasnejša od predvidene zaradi več razlogov. V letu 2011 je namreč predvidena nižja rast davčnih prihodkov glede na dejstvo, da je zastavljeno znižanje primanjkljaja v letu 2011 z zamrznitvijo odhodkov in na podlagi rasti davčnih prihodkov brez povišanja davkov je višji primanjkljaj od predvidenega. Glede na dejstvo, da države Evropske unije, vključno s Slovenijo, ukinjajo protikrizne ukrepe, izvajajo fiskalne konsolidacije ter na podlagi izvajanja valutnih vojn, če jih lahko tako poimenujemo, ki zvišujejo vrednost evra, je hitrejše zniževanje primanjkljaja nevarno z vidika zmanjševanja spodbujanja gospodarske rasti in zaposlenosti. Vendar pa je glavni strukturni ukrep, ki tehta pri ocenjevanju tveganj države in ohranitve njene bonitete, izvedba pokojninske reforme, poleg proračunske konsolidacije. V primeru neizvedbe te reforme ali neizvedbe konsolidacije javnih financ bi to vplivalo na znižanje bonitete države, kar bi poglobilo krizo in poslabšalo možnost okrevanja gospodarstva, ki se je v dobrih časih preveč zadolžilo tudi s pomočjo, ki smo jo videli v preteklem mandatu. Glede na zastavljeno proračunsko politiko v letu 2011 in 2012 je največ sredstev namenjenih za politiko socialne varnosti, in sicer skoraj 2,5 milijarde evrov v letu 2011 in skoraj toliko v letu 2012. Seveda se odhodki za socialno varnost v primerjavi z letom 2008 najbolj povečujejo, in sicer za 431 milijonov evrov glede na dejstvo, da politika socialne varnosti zajema programe socialnega varstva, varstva otrok in družine, pokojninsko in invalidsko varstvo, dolgotrajno oskrbo, varstvo obolelih in urejanje sistema, zato je povečanje sredstev predvsem namenjeno povečanim potrebam za politiko socialne varnosti. Glede višine sredstev sledi politika izobraževanja in športa v višini dobre 1,4 milijarde. Vlaganje v izobraževanje in usposabljanje je namreč bistvenega pomena, če želimo doseči dolgoročni razvoj in napredek ter se odzivati na tehnološke in demografske spremembe. Zaradi pomembnosti izobraževanje in usposabljanja pri ustvarjanju ekonomskih, socialnih in drugih rezultatov gre za prioriteto države na vseh ravneh in zato je kot splošni oziroma glavni cilj v okviru formalnega izobraževanja zagotoviti dostopno in kakovostno vzgojo in izobraževanje za vse ter zagotoviti najmanj 13 let šolanja za vse. Pri tem je potrebno poudariti, da se v politiki izobraževanja in športna najbolj izrazito povečujejo sredstva za štipendije: s 97 milijonov v letu 2009 na 120 milijonov v letu 2011 ter na 143 milijonov v letu 2012. Če skupaj združimo politiko visokega šolstva, znanosti, tehnologije in informacijske družbe – 707 milijonov evrov – ter politiko podjetniške konkurenčnosti, ugotovimo, da je v letu 2011 namenjenih sredstev za razvojni preobrat v višini 1 milijarde evrov oziroma 2,88 % bruto domačega proizvoda. V letu 2008 je bilo za ta isti namen realizirano 777 milijonov evrov ali 2,1 % BDP. Povečanje sredstev za politiko visokega šolstva, znanosti, tehnologije in informacijske družbe je pomembno z vidika zasledovanja cilja pospešenega prenosa znanja v trikotniku visoko šolstvo, znanost in gospodarstvo. Povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije s spodbujanjem inovativnosti in podjetniških vlaganj v raziskave in tehnološki razvoj ter vzdržnega povečanja gospodarske rasti z večanjem tehnološke zahtevnosti in deleža znanja v izdelkih, postopkih in storitvah – zaradi tega je še tako pomembno povečanje sredstev v proračunu za to politiko in za politiko podjetništva in konkurenčnosti. To je tudi razvidno iz proračuna, ker je v proračunu za leto 2011 večje povečanje sredstev za poslovno okolje, za podjetništvo in konkurenčnost, kjer je sredstev desetkrat več glede na proračun v letu 2010. Prav tako je v proračunu za leto 2011 vidno povečanje sredstev za turizem. Seveda pa ni pomembna samo višina sredstev, ki se namenja v proračunu, pomembno je doseganje zastavljenih ciljev. Zaradi tega je pomembna dolgoročna strategija, ki jo bo pripravil nacionalni program visokega šolstva od leta 2011 do leta 2020 s ciljem – družba znanja. Sočasno s strategijo visokošolskega izobraževanja se tudi pripravlja nova raziskovalna in inovacijska strategija Slovenije za obdobje 2011–2020, pri čemer je bila upoštevana tudi strategija EU 2020. Glede na to, da je poraba za raziskave in razvoj v Sloveniji še vedno pod povprečjem EU 27, je v strategiji načrtovano povečanje javnega vlaganja v raziskave in razvoj do višine 1,2 % BDP do leta 2020. Prav tako je potrebno pregledati celovito paleto ukrepov Vlade, ki pa ni razvidna zgolj v proračunu, je pa razvidna v izhodni strategiji in shemah pomoči gospodarstvu ter posredno preko SID banke, ki je do konca leta 2009 izdala že več kot 2 milijardi evrov kreditov za pomoč gospodarstvu, v prvi polovici leta 2010 pa še 400 milijonov novih kreditov. Prav tako pa je v oktobru 2010 SID banka razpisala za 350 milijonov razvojnih sredstev za spodbujanje trajnostne gospodarske rasti in razvoja, varovanja okolja, podjetništva in ustvarjanja novih delovnih mest z višjo dodano vrednostjo. Vlada je tudi 1. julija 2010 sprejela koncept razvojne platforme, ki bo potekala preko SID banke kot nacionalne razvojne in spodbujevalne institucije, kar lahko postane pomemben instrument novega slovenskega razvojnega modela. Zaradi tega bo razvojna platforma eden od ključnih ukrepov, ki bo pripomogel k prestrukturiranju gospodarstva v višanju dodatne vrednosti poleg ukrepov, ki jih je Vlada že izvajala na gospodarskem področju. Je pa dano jasno sporočilo gospodarstvu z višanjem minimalne plače. Potrebno je dolgoročno ohraniti delovna mesta, ki bodo ustvarjala višjo dodano vrednost in omogočala dostojno življenje. Pri tem je potrebno omeniti, da je do nizke ravni minimalne plače pripeljal predvsem usklajevalni mehanizem, ki ga je določil zakon o minimalni plači leta 2006. Ta zakon je določil, da se minimalna plača usklajuje z inflacijo, ki je upoštevana kot podlaga za pripravo državnega proračuna, ni pa bilo vgrajene varovalke v primeru hitrejše dejanske inflacije od upoštevane v uskladitvi. V letu 2006 je minimalna plača zaostajala za nominalno rastjo bruto plače zasebnega sektorja za dobri dve odstotni točki, v letu 2007 za slabe 4,5 odstotne točke. Leta 2007 je minimalna plača realno celo padla za več kot odstotek. Zaradi takšnih gibanj minimalne plače se je tudi razmerje do povprečne plače močno znižalo, v obeh letih skupaj za skoraj tri odstotne točke. Pri zmanjševanju brezposelnosti je ključno vlogo prevzela razvojna politika trga dela in strukturni ukrepi na trgu dela. Danes smo glasovali o enem od strukturnih ukrepov na področju trga dela. Zakon o malem delu je predlagal povečanje zaposlovanja brezposelnih, mladih in upokojencev, kar je eden od ključnih ukrepov z vidika povezovanja omenjenih skupin s trgom dela. Za povečanje zaposlovanja je Vlada tudi sprejela ukrepe na davčnem področju, ki so upoštevani v rebalansu proračuna za leto 2010. Uvedba davčnih olajšav za zaposlovanje mlajših od šestindvajset let in starejših od petinpetdeset let, ki so trajno brezposelni, bo omogočila davčno spodbujanje zaposlovanja do šestnajst tisoč brezposelnih. Vsekakor pa so potrebne strukturne reforme na trgu dela, ki jih pripravlja ta vlada za večjo zaposlenost in večjo odpornost gospodarstva na zunanje vplive oziroma zunanje šoke. Neizvedene reforme v prejšnjem mandatu so oteževale prilagajanje gospodarstva finančni in gospodarski krizi. Glede na dejstvo, da je še vedno pomembna vloga aktivne politike zaposlovanja pri zmanjševanju brezposelnosti, ohranja Vlada pomembno višino sredstev za aktivno politiko zaposlovanja. Aktivna politika zaposlovanja namreč vsebuje vse aktivnosti za svetovanje in pomoč pri iskanju zaposlitve in je namenjena šolajoči se mladini, zaposlenim delavcem v postopku izgubljanja zaposlitve, predvsem pa je namenjena brezposelnim osebam. Pri politiki prometa in prometni infrastrukturi je že v letu 2010 vidno povečanje sredstev za železniško infrastrukturo, ker je Vlada postavila prioriteto hitrejšega financiranja obnove oziroma izgradnje železniške infrastrukture. Temu tudi sledijo spremembe v proračunih za leto 2011 in leto 2012. Glede kritike s strani opozicije, da ni ukrepov za nova delovna mesta, je potrebno pojasniti, da so ti očitki zgrešeni. Vlada je že sprejela davčne ukrepe za spodbujanja zaposlovanja poleg ukrepov aktivne politike zaposlovanja, ki zagotavlja nova delovna mesta preko javnih del, subvencij za samozaposlovanje. Potrebno je tudi pogledati ukrepe Vlade, ki spodbujajo gospodarsko rast z dodatnimi sredstvi za investicije, sredstvi za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti ter z vlaganjem v izobraževanje ter z dodatnimi sredstvi za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj. Pri tem pa je že omejeno delovanje SID banke pri prestrukturiranju gospodarstva. Prav smešno je, da isti kritiki opozarjajo, da država preveč troši. Zadolževanje države v predlaganem obsegu še vedno spodbuja gospodarsko rast in ohranjanje obstoječih ter ustvarjanje novih delovnih mest. Glede zadolževanja in upravljanja premoženja je potrebno omeniti, da je Vlada pripravila reformo upravljanja javnega premoženja. Z ustanovitvijo Agencije za upravljanje kapitalskih naložb se bo profesionalno upravljalo državno premoženje in bo preprečeno politično vmešavanje v poslovanje podjetij, ki so v državni lasti. Za isti namen se ustanavlja tudi nepremičninski sklad, ki bo upravljal stvarno premoženje države. Očitno pa je, da kritiki dejansko kritizirajo spodbujanje gospodarske rasti, ohranjanje socialne varnosti, kljub temu da v preteklosti ni bilo narejene nobene zaloge za slabe čase, v katerih smo se znašli. V dveh letih mandata te sedanje vlade je bilo predlaganih kar nekaj ukrepov, da ne rečem tudi kakšen paket, ki bi precej povečal primanjkljaj in bi v primeru izvedbe poslabšal boniteto države, kar bi pripeljalo Slovenijo ponovno oziroma v novo recesijo. Seveda pa smo sedaj na križišču med ukrepi, ki bi sledili Nemčiji, in nasprotovanju reformam in varčevanju. Nemčija ima namreč najvišjo gospodarsko rast po združitvi ter brezposelnost, ki je nižja od predkriznega obdobja. Uspešno okrevanje Nemčije pa ni naključno. Nemčija je izvedla strukturne reforme, prestrukturirala gospodarstvo in prišla iz finančne in gospodarske krize kot zmagovalka. Ja, pa tudi opozicijo imajo tudi verjetno drugačno. Pri tem ne smemo pozabiti [[...]] [[oglašanje iz klopi]] No, če že polemizirava, saj lahko, če dovolite, gospod podpredsednik, mislim, da to ni stvar [[...]]
Ne bi dovolil dvogovorov.
Dobro. Seveda pa smo sedaj na križišču med ukrepi kot sem dejal, ki bi sledili Nemčiji, in nasprotovanju reformam in varčevanju. Pri tem ne smemo pozabiti, da Nemčija še naprej izvaja strukturne reforme, tudi pokojninsko, s povečanjem upokojitvene starosti na 67 let do leta 2029, pa čeprav ima Nemčija manjše demografske težave od Slovenije. Zaradi tega morda s pretiranim optimizmom pričakujem razumevanje opozicije za izvedbo potrebnih interventnih ukrepov ter strukturnih ukrepov za boljše življenje Slovenk in Slovencev. Rušenje reform pa dejansko pomeni oškodovanje okrevanju gospodarstva in slabšanje socialnega položaja Slovenk in Slovencev, če ne danes, na daljši rok zanesljivo. Neizvedba fiskalne konsolidacije in pokojninske reforme bi privedla do znižanja bonitete države, kar pomeni težje in dražje zadolževanje gospodarstva, prebivalstva in same države ter tudi občin. Neizvedba pokojninske reforme tudi pomeni, da bi Slovenija ohranila visoko tveganje javnih financ, kar pomeni, da bi z znižanjem bonitete tudi začeli izgubljati delovna mesta ter zaradi nevzdržnosti javnih financ tudi tuje partnerje oziroma tuje investitorje. Seveda pa mora Vlada poleg navedenih reform izvesti še spremembe plačnega sistema, pripraviti nov zakon o negospodarskih javnih službah, zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo ter ostale ukrepe, ki bodo zagotovili vzdržnost javnih financ in povečali potencialno gospodarsko rast. Sedanje zategovanje pasu in izvedba strukturnih reform bo prinesla dolgoročne koristi. Ne morem pristati na to, da bi se Slovenija zadolževala preko svojih zmožnosti, zaradi tega je pripravljena pokojninska reforma. Že leta 2005 smo skupaj z Evropsko komisijo, z Mednarodnim denarnim skladom in domačimi ekonomskimi strokovnjaki opozarjali, da je potrebna pokojninska reforma. V primeru, da bi bila pripravljena takrat, leta 2005, bi bila lahko blažja. Kljub temu pa je Vlada pripravila dobro reformo z vidika medgeneracijskega sporazuma. Prav tako pa ta pokojninska reforma preprečuje padanje pokojnin, ki jih omogoča obstoječi pokojninski sistem oziroma zakon, ki ga imamo. Zaradi tega bodo posledice pokojninske reforme višje pokojnine ob malo kasnejšem upokojevanju. Predlagano proračunsko ravnotežje med izdatki za razvoj, socialo in varčevalnimi ukrepi bo omogočilo spodbujanje gospodarske rasti, kar bo vplivalo na izboljšanje socialnega položaja upokojencev, prejemnikov socialnih transferjev in tudi ne nazadnje zaposlenih v javnem sektorju. Predlog četrtinskega usklajevanja socialnih transferjev, pokojnin in plač javnih uslužbencev v letu 2011 ne ruši tega ravnotežja, omogoča pa lažje preživljanje čez mesec že v tako težkem obdobju okrevanja gospodarstva. Zaradi tega, ker je potrebno ohraniti zaveze v konsolidaciji proračuna in ohranitev zaupanja v ekonomsko politiko bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla spremembe proračuna za leto 2011 in predlog proračuna za leto 2012. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani ministri, državni sekretarji, spoštovane kolegice in kolegi! V obravnavi imamo dva pomembna dokumenta, torej predlog za spremembo proračuna za leto 2011 in proračun za leto 2012. Zakaj? Namreč ta dva proračuna sta nastala praktično po dveh letih mandata te vlade, torej po nekem obdobju, ko bi lahko Vlada tudi z zakonskimi, sistemski podlagami zagotovila v teh proračunih drugačen pristop, nekaj novega, skratka, udejanjila lastno vizijo. Dovolj je bilo časa, časa je bilo dve leti in odveč je danes tarnanje glede na neke predvolilne bombončke, darila prejšnje vlade, ki so zabetonirala javne finance in odhodke v prihodnje. V dveh letih bi lahko speljali vse možne zakonske procedure in podlage za drugačno načrtovanje izdatkov in tudi prihodkov v državni proračun. Torej, dve leti nastajata proračuna – po dveh letih mandata te vlade – in se nanašata na preostali dve leti mandata te vlade, kar pomeni, da bi lahko sedaj odsevala tudi dejansko neko drugačno, boljšo pot vodenja te države, kot je ta vlada rada napovedovala. Pogosto smo slišali očitke, da smo z brezplačno prehrano v srednjih šolah, da smo z vrtci, da smo ne nazadnje z ukinjanjem nekaterih davčnih prihodkov, kot je davek na izplačane plače, otežili delo te vlade in je sedaj zelo, zelo težko, ker je še nastopila kriza. V teh dveh letih, gospodje, bi lahko prestrukturirali sistemske podlage za odhodke in prihodke po lastni meri. Gre tudi za dva proračuna, to je prva točka, ki jo želim poudariti: imeli ste dovolj časa postaviti sistemske podlage za drugačno, novo, boljšo politiko vodenja države in trošenja javnega denarja. Drugo, kar je; ta dva proračuna sta zaznamovana s krizo in s tako imenovano izhodno strategijo, s katero je ta vlada pohitela. Proračuna sta neke vrste del izhodne strategije, vendar odstopata od izhodne strategije. Mi smo v opoziciji pozdravili izhodno strategijo te vlade, kajti v njej so bili postavljeni zelo jasni cilji, še posebej nam je bil všeč ambiciozen cilj zmanjševanja proračunskega primanjkljaja. In v tem proračunskem dokumentu oziroma v teh dveh proračunskih dokumentih je že pohojen ta ambiciozen cilj in se predvideva kar za 1 % točko, v obeh proračunih, praktično večji primanjkljaj, kot pa je bilo postavljeno z izhodno strategijo. Torej, to postavlja tudi vse ostale številke, vse ostale določbe izhodne strategije pod neko relativno komponento, noto, pod vprašanj. In letos januarja sprejeti dokument je očitno zopet ena izmed mrtvih črk tudi politik te vlade. In tretje, kar je pomembno za ta dva dokumenta. Lahko bi odseval eno politiko skozi prioritete, začrtane prioritete te vlade in ta politika bi se lahko odsevala skozi številke, bila bi konkretno napisana in bila bi lahko tudi podprta s konkretnimi ukrepi. In ne nazadnje bili bi lahko postavljeni tudi konkretni cilji. Ali je to, kar imamo danes na mizi, to, o čemer govorimo? Žal ni. Pravzaprav smo priča neke kontinuitete, pravzaprav skoraj neke vrste indeksacije, deformirane zaradi krize, nekateri prihodki in odhodki se spreminjajo zaradi eksternih vplivov, vplivov okolja torej, eksterni vplivi so ti, da gospodarstvo vplačuje manj davka in je treba to skozi proračun upoštevati in da imamo več brezposelnih, kar je zopet treba zaradi plačil zakonskih obveznosti za te ljudi zopet pokriti. Torej imamo neke vrste prilagoditev starih konceptov načrtovanja proračuna novim, eksternim razmeram, kot so posledice krize in nič drugega, spoštovani. V štirih letih ta vlada ni bila sposobna narediti tistega, kar je vedno obljubljala - da bo naredila prestrukturiranje javnih financ, da bo naredila to državo modernejšo, bolj vitko, da bo naredila tudi bolj učinkovito in ne nazadnje, da bo naredila tudi bolj konkurenčno gospodarstvo, na znanju temelječo družbo in podobno. Spoštovani, ali je bilo karkoli v teh dveh letih doseženega in ali so kakršnikoli nastavki, da bo to v prihodnjih dveh letih doseženo v teh proračunih? Moram, žal, ugotoviti, da smo daleč, daleč od te napovedi. Še posebej pa je postalo zdaj že koalicijskim poslancem smešno govoriti, da bi lahko krizo izkoristili kot priložnost. Pa bi jo lahko. Majhna, vitka ekonomija, prilagodljiva družba, kot je slovenska, z dvema milijonoma prebivalcev in razmeroma odprtim gospodarstvom bi lahko krizo bolje izkoristila za priložnost, za prestrukturiranje nekaterih gospodarskih panog z nizko dodano vrednostjo v tiste z višjo. Lahko bi torej nadomestila propadla delovna mesta v industrijskih gigantih, kot je bila, na primer, Mura, z delovnimi mesti v tehnološko razvitih podjetjih, in bi torej lahko že danes žela sadove tega kriznega prestrukturiranja. Ali smo to naredili? Po vseh statističnih kazalcih ne. In tudi po vseh napovedih ne bomo, niti v naslednjem letu, kaj šele do leta 2012. In to pravzaprav skrbi. Vlada si niti ni zadala nobenega ambicioznega cilja skozi te proračune. Na primer, ambiciozen cilj bi bil, da bomo izboljšali konkurenčnost slovenskega gospodarstva po mednarodnih lestvicah za toliko in toliko mest in dosegli takšne rezultate. Kajti napreduje se relativno vizavi naših konkurentk, saj tudi naše gospodarstvo, ki je odprto, tekmuje v mednarodnem prostoru in mora tekmovati s temi, in mi moramo biti boljši, ne pa slabši od drugih. V nasprotju s tem so rezultati zadnjih dveh let porazni. Izgubljali smo konkurenčnost in še marsikaj, delovna mesta. Torej, lahko bi si zadali tudi cilje ustvarjanja novih, visokoproduktivnih delovnih mest, toliko in toliko, desettisoče ali celo še kakšna ambicioznejša številka. Nič od tega! V teh proračunskih dokumentih imamo pravzaprav obstoječe stanje, leto 2008 in cilj za leto 2014. Nobenega vmesnega indikatorja, kaj šele jasnega ukrepa za dosego nečesa napisanega, kar je bolj ali manj fantazija kogarkoli. Prav to zamujeno, da nismo krize izkoristili za neko prestrukturiranje gospodarstva, da nismo s tem odprli nekih novih delovnih mest, ki bi generirala dodano vrednost, davke in posledično prilive v proračun, da nismo ne nazadnje tudi izpolnili ciljev lastne izhodne strategije glede konsolidacije javnih financ, zmanjševanja javnega dolga. To so dejstva, s katerimi sta obremenjena ta proračunska dokumenta in odsevata pravzaprav neko kontinuiteto zadnjih dveh prehojenih let. Čez štiri leta bomo govorili samo še o bistveno slabšem stanju, kar se tiče javnih financ, kajti javni dolg bo večji, ničesar pa nismo naredili na odpravi vzrokov za to stanje. No, in tu je pravzaprav že moja naslednja intervencija. Proračuna ohranjata vse slabosti izpred leta ali dveh let mandata te vlade. Torej, ohranjajo se trendi pretiranega primanjkljaja in posledično zadolževanja. Ohranjajo se torej nestabilne razmere v javnih financah, še posebej zaradi tega, ker se ni nič naredilo na tem, da bi na podlagi gospodarske aktivnosti okrepili prihodkovni del proračuna, veliko se je pa naredilo na tako imenovanem odhodkovnem delu, še posebej teh tako imenovanih tekočih odhodkov. Torej imamo zares alarmantne zadeve v javnih financah. Če pogledamo številke, imamo za leto 2011 kar približno 1,7 milijarde evrov primanjkljaja ob dobrih desetih milijardah odhodkov. Mimogrede, leta 2009 proračun, ki ga je pripravila še prejšnja vlada za leto 2009, ki je bil narejen v najbolj konjunkturnih časih, je predvideval za sto milijonov manj odhodkov kot ta proračun v kriznih časih. Torej, ko prej poslušamo o, ne vem, nekih ukrepih za pregrevanje gospodarstva, imamo pravzaprav za sto milijonov na odhodkovni strani nižji proračun v tistih najlepših letih, kot je pa predlog za danes. In da ne govorimo o primanjkljaju takrat, ki je bil planiran na približno sto petindvajset milijonov evrov, sedaj je pa milijardo šesto oseminosemdeset oziroma slabo milijardo sedemsto milijonov evrov. Torej želim poudariti, da je ta odhodkovni del proračuna res pod nekontrolo. Vlada, ne rečem, da ne poskuša nekaj znotraj proračunskih dokumentov lepotnega privarčevati, vendar bom v nadaljevanju predstavil številke, ki govorijo, da gre bolj ali manj za odmikanje in zamrznitev oziroma odmikanje nekaterih izdatkov, ne pa za reševanje vzroka za te izdatke oziroma odpravo pritiska na te izdatke. Torej to je prva ugotovitev, da se ohranjajo ti trendi primanjkljaja, posledično velikega javnega zadolževanja. Naj omenim pri tem javnem zadolževanju oziroma naraščanju javnega dolga dejstvo, da bi pri tako vrtoglavem zadolževanju bili že zdavnaj, verjetno tudi v nezavidljivi situaciji, v kakršni sta Grčija in Irska, če ne bi ta vlada pričakala svojega mandata z rekordno – ali pa bi rekel z enim izmed najnižjih javnih dolgov v evroobmočju in seveda Evropski uniji. Ta vlada je pričakala svoj mandat pri 22,5 % bruto domačega proizvoda javnega dolga, ki se je sedaj povzpel že na blizu 40 % v temu letu in če bi ga pričakala tam nekje pri 60, 70 %, potem bi bili tam, kjer so Grki oziroma kjer bo očitno še katera druga država Evropske unije. Torej, ko prej slišim, da ni nobene zaloge za slabe čase – ja, spoštovani, kje bi vi bili, če te zaloge ne bi bilo danes? Torej, bog nam pomagaj, kaj bo na koncu tega štiriletnega mandata ob tako vrtoglavem zadolževanju in posledičnem naraščanju javnega dolga, kar resno že načenja tudi nekatere bonitetne ocene – banke so jih že tako ali tako izgubile in posledično jih bo čutila tudi država. In to bo še poslabšalo konkurenčni položaj Slovenije v prihodnje in vse indekse, ki merijo stabilnost naše ekonomije, perspektivnost naše ekonomije in ki so ne nazadnje mednarodno pomembni za prihodnost naše države in našega gospodarstva. Še en problem je – ali pa več; naslednji je ta, da ima Vlada neke kronične težave z načrtovanjem javnih financ. Poglejte, tukaj imam tabelo načrtovanih oziroma sprejetih proračunov in kasneje seveda tudi rebalansov in prav prislovično se Vlada vedno zmoti pri načrtovanju prihodkov, oceni jih kar precej bolj optimistično, kot se potem zgodijo, in potem se skozi rebalans vse skupaj popravlja in pri tako togi zakonodaji s področja javnega naročanja in planiranja izdatkov, ki jih ima država in ves javni sektor, je neke optimalne investicije in izdatke sploh nemogoče planirati. Če imate vi sprejeti proračun, recimo, danes za leto 2011 in potem že približno januarja 2011 veste, da bo marca, aprila rebalans in potem se čaka na ta rebalans, potem je rebalans pod streho enkrat junija in potem že vsi vedo julija, da bo rebalans še oktobra, in potem se seveda ta reč vrti in znova odmika. Zaradi tega imamo tudi velike težave z realizacijo na nekaterih, sploh investicijskih odhodkih, ki so zaradi te negotovosti pravzaprav vedno tudi pod vprašajem. Poglejte, v sprejetem proračunu za leto 2009, ki ga je sprejela še prejšnja vlada, je bilo planiranih slabih 9 milijard prihodkov in dobrih 9 milijard odhodkov. S prvim rebalansom, ki je bil v letu 2009 sprejet, se je znižalo prihodke samo za približno 200 milijonov, pri čemer se je, poglejte, povečalo odhodke za kar 800 milijonov. Ampak seveda, potem je sledila streznitev. Pri drugem rebalansu leta 2009 so bili prihodki znižani kar za 800 milijonov. Poglejte, kakšna težava z načrtovanjem: v letu 2009 pravzaprav pol leta pred drugim rebalansom je nek planer na ministrstvu ali kjerkoli precenil prihodke kar za 800 milijonov evrov oziroma za 10 % vseh prihodkov. In podobo za leto 2010 sprejeti proračun 8 milijard 600 prihodkov in seveda 10 milijard 400 oziroma skoraj 10 milijard 500 odhodkov, nakar se zgodi rebalans, ki zniža prihodke za pol milijarde. Za pol milijarde so se pri načrtovanju proračuna 2010 zmotili in ga potem popravili in seveda za pol milijarde potem tudi znižali odhodke. Potem zelo podobno: proračun 2011 8 milijard 800 prihodkov in 10 milijard 300 odhodkov in seveda prvi rebalans že 8 milijard 300 samo prihodkov. Spet za pol milijarde. Vlada ima, očitno, za pol milijarde na nek način neke sistemske napake ali v softverju ali v glavah, da jih preveč, bi rekel, predvidi na prihodkovni strani. Seveda je to velika težava, ki bo verjetno zaznamovala tudi proračune prihodnjih let in seveda potrebe po rebalansih. Poudaril sem, kaj to pomeni! To pomeni, da bo se ta težava odražala pri planiranju odhodkovne strani zaradi teh pogostih rebalansov. Torej, spoštovani, to je druga vaša težava. Prva je kronični primanjkljaj, druga je ta konstantno kronična težava pri načrtovanju. S tem bi še nekako živeli. Ampak, kaj je pa tista tretja, po mojem najbolj bistvena težava, ki pa se res, se mi zdi, vleče že od začetka mandata te vlade in traja in bo trajala tudi naprej: ne odpravlja se vzrokov za neuravnotežene javne finance, ampak se le odlaša s problemi. Če vi mislite, da boste z zamrznitvijo pokojnin, socialnih transferjev, z zamrznitvijo plač v javnem sektorju, z zamrznitvijo napredovanj uslužbencev v javnem sektorju rešili te tekoče odhodke, da jih bo v bodoče manj, se hudičevo motite. Ne boste se jih, ker bodo udarili čez čas morebiti še z dvakratnikom po pritiskih na te fiksne javne odhodke. Torej, namesto da bi odpravili vzrok za naraščajočo tekočo porabo, odlašate s pritiski te tekoče porabe na aktualni proračun in bo že nekako potem, kasneje. Leta 2012, 2013 bomo pa že telovadili in naredili nekaj. To se mi zdi, da je seveda ključni problem, ki se odslikuje tudi skozi številke. Zadnji statistični podatki pravijo, da je v Sloveniji že 160 tisoč javnih uslužbencev, da jih je Pahorjeva vlada pridelala 4 tisoč 300, da jih je bilo od avgusta do danes ali do oktobra novih tisoč. To lahko berete v današnjem dnevnem časopisju. Mi imamo nek trend naraščanja zaposlenih v javnem sektorju. Pravijo, da zlasti zdaj v šolstvu v zadnjem času, ker pač smo bili v novem šolskem letu in je bilo treba nekatere učitelje zaposliti in da je to to. Glejte, ko sem zadnjič malo gledal po statistiki, če smo že ravno pri tem šolstvu, pa se bom potem še pri teh priljubljenih agencijah ustavil. Pri šolstvu smo pravzaprav ugotovili, da imamo v slovenskih šolah približno 7 učencev na enega strokovnega delavca. Odmislimo tehnični kader, to se pravi direktorje, pa kakšne hišnike pa čistilke. Torej na te, ki se ukvarjajo strokovno z vzgojno-izobraževalnim delom, je 7 učencev na enega delavca in približno 8 učencev na enega učitelja. Leta 1982 je bilo približno 2-krat toliko učencev na enega učitelja. Torej smo uspeli v nekem obdobju podvojiti število učiteljev na učenca oziroma strokovnih delavcev in jaz bi rad videl tisto študijo ali pa tisti argument za to, ki bo pričal tudi, da se je znanje naših otrok ali pa ne vem kaj, dvakrat poboljšalo. Prepričan sem, da je krivulja celo nasprotna, torej je res, da je nekje neko optimalno število učiteljev na učenca oziroma obratno, potem pa se zadeva že lomi in upogne. Pravzaprav nismo uspeli in nismo nikoli ukrotili tega naraščajočega pritiska javnih uslužbencev na tekoče odhodke in tudi ne skozi ta proračun niti skozi zakonodajo, ki bi generirala prihodnje proračune, se tega problema niste lotili. Spoštovani iz Vlade! Kriza je bila priložnost, da bi tudi na nek način zarezali in se soočili s temi problemi, pa se žal tega ne vidi. Prej sem omenil tudi te nesrečne agencije. Poglejte, ustanovljenih je bilo ničkoliko agencij. Rekli ste, da boste zaposlili ljudi v agencijah iz ministrstev, iz oddelkov, sektorjev, ki so že zdaj opravljali podobna dela na različnih resorjih, in da bo to sedaj učinkovitejše. Poglejmo Agencijo za upravljanje s kapitalskimi naložbami. Ta agencija bo imela izjemno pomembne naloge. Že zdaj se kaže. Namreč, zdaj je menda že ona kriva za zamenjavo gospoda Rotnika v Termoelektrarni Šoštanj. Ministrica ni nič vedela, predsednik Vlade ni nič vedel, ta kapitalska naložba je očitno sedaj pod agencijo in ne vem, ali so tam naročili. Torej, predsednik Vlade je govoril celo o revoluciji na polju upravljanja s kapitalskimi naložbami. Veste, koliko ima ta agencija letnega proračuna za leto 2011? 317 tisoč evrov. Torej ta agencija bo s 317 tisoč evri upravljala z vso energetiko, upravljala z Luko Koper, s Telekomom, upravljala s celim finančnim sektorjem, bankami in zavarovalnicami. 317 tisoč evrov verjetno zadošča za šest, sedem plač ali pa osem letnih plač ljudi z neko izobrazbo. Kaj šele s kakšno študijo ali pa kakšnimi strokovnimi podlagami, recimo, za združevanje energetskih stebrov ali ne nazadnje tudi z učinkovitim upravljanjem kapitalskih naložb. Kako si torej predstavljate, da ne bo ta agencija čisto navadna fikus firma, ki bo samo priročni izgovor politiki, da je upravljanje kapitalskih naložb daleč, skratka ne bo pa ne kadrovsko, ne finančno, ne nikakor opremljena, da bo lahko sploh resno opravila s temi naložbami. Torej želim vam povedati, kako se lahko te agencije izrodijo in so same sebi namen in priročni izgovor in se na nek način še huje ali pa še bolj neproduktivno reši nek problem kljub deklarativnim prizadevanjem za umik politike iz gospodarstva. Torej na tak način, spoštovani, boste res zelo težko obvladovali vzroke za situacijo pri teh odhodkih. Naj vam, recimo, ponazorim še z enim podatkom, izjemno problematičen način strukture odhodkov, ki je pogojen z vsemi temi neobvladovanji tekočih odhodkov. Zdravo pravilo financ ali stabilnosti kakršnihkoli blagajn je to, da primanjkljaj ne sme biti večji, kot so investicije. Torej, primanjkljaj je lahko tolikšen, kot so investicije, približno, ne pa večji. Pri nas imamo primanjkljaj 1,7 milijarde oziroma 1,688 milijarde evrov, investicijskih odhodkov in investicijskih transferjev skupaj v proračunu za leto 2011 pa imamo pod milijardo in pol. To se pravi, mi imamo manj investicij, kot imamo primanjkljaja. Kaj to pomeni, spoštovani?! To pomeni, da s primanjkljajem financiramo neko tekoče delovanje te države. Zdaj pa jaz vas sprašujem - ali je to zdravo?! Ali je to zdravo?! Jaz še razumem, da bi imeli primanjkljaj za neke strateško pomembne investicije in posledice zadolževanja. Takšne investicije, ki bodo vrnile to vloženo z dodano vrednostjo, ki jo bodo te investicije prinesle bodisi z zaposlitvijo gospodarstva bodisi z nekim dvigom konkurenčnosti – ne vem, to so vsi ti infrastrukturni projekti. Vendar, spoštovani, iz teh podatkov, ko so investicijski transferji in investicijski odhodki večji od primanjkljaja, se seveda nikakor ne moremo temu približati, razen če se plačilo sredstev v EU proračun ne šteje kot investicijski odhodek – upam, da ne. Torej, prva stvar, da se ne odpravljajo vzroki – sem povedal: nič se ne naredi na prestrukturiranju odhodkov in s sistemskimi podlagami za prestrukturiranje odhodkov. Drugi problem je, da Vlada je prestreljena z neučinkovitimi ukrepi za večjo gospodarsko aktivnost in ustvarjanje novih delovnih mest. Mislim, da bi to moral biti drugi cilj, poleg prestrukturiranja odhodkov, narediti državo bolj vitko, bolj učinkovito, njen državni aparat prilagoditi novim izzivom naših državljanov, seveda bi morali tudi denar plasirati v učinkovite ukrepe za dvig konkurenčnosti gospodarstva in ne nazadnje odpiranje novih delovnih mest. Kakšne imamo dejansko številke na tem področju? Omenjeno je bilo že to, da smo diametralno drugje kot Nemčija. Nemčija, kot sem slišal, je zdaj že pri stopnji brezposelnih oziroma pri številu brezposelnih, kot je bila pred krizo. Mi smo bili pred krizo pri 60 tisoč brezposelnih, danes jih imamo 102, 103 tisoč. To se pravi, mi smo skoraj podvojili, če bi štel še tiste, ki so v teh začasnih ukrepih za ohranjanje delovnih mest, bi verjetno bili pri številki 120 tisoč, kar je gotovo dvakrat toliko kot pred krizo. In kaj so Nemci naredili? Prav to, kar smo v opoziciji predlagali! S temi intervencijskimi ukrepi države za spodbujanje gospodarstva so marsikoga ohranili pri življenju. Spomnite se samo subvencij za nakup novega ekološkega vozila, s čimer so Nemci kar precej pomagali svoji avtomobilski industriji in, hvala bogu, tudi nam, ker smo vključeni v dobaviteljsko industrijo prav te nemške avtomobilske industrije. Kaj bi bilo če ti Nemci in Francozi ne bi teh ukrepov uvedli,? Bog pomagaj,! Torej smo se "šlepali" na nekaterih njihovih ukrepih v preteklosti. Lastne ukrepe smo razvijali – ne vem, minister jih bo zagotovo pohvali, gospodarstvo in opozicija jih kara. Poglejte samo ukrepe za odpravo kreditnega krča. Banka Slovenije kot neodvisni regulator ocenjuje, da še danes zaradi nekih izjemnih kreditnih aktivnosti slovenskih bank pri menedžerskih odkupih, pri lastniških konsolidacijah ne morejo, nimajo kapitala za podporo tistem perspektivnim projektom gospodarstva, zlasti iz strukture malih in srednje velikih podjetij. To ugotavlja Banka Slovenije, ne opozicija, ta grda nadloga, ki vam samo greni namere pri vladanju. Torej, to so ugotovitve in gospodarstvenikov in Banke Slovenije. In ne mi, prosim, reči, da je kreditni krč odpravljen. Morebiti za nekatere res ni odpravljen, na primer za projekt Grepa oziroma Stožic, ki so kljub še neizpolnitvi pogojev glede najemnih pogodb za novi trgovski center v Stožicah že dobili prvo polovico prve tranše kredita, 25 milijonov evrov s strani državnih bank, oziroma prednjači tu Nova Ljubljanska banka.,Pa naj mi še kdo pove, da je to gospodarski projekt, da to ni politični projekt, da to ni politični projekt in to bomo še v tem parlamentu tudi verjetno obravnavali. Torej, na eni strani neka toga struktura porabe in odhodkov tega proračuna, na drugi strani ni prihodkov, ker ni učinkovitih ukrepov iz naslova oživljanja gospodarstva, zato se seveda ta nesrečni primanjkljaj seli iz proračuna v proračun in javni dolg povečuje iz proračuna v proračun. Ob takih alarmantnih podatkih, ko govorimo o milijardah, je, spoštovani minister, nesmiselno govoriti o petih milijonih povečanja izdatkov za, ne vem, tehnološki razvoj ali za ono, drugo in tretjo investicijo, ker je to kaplja v morje problemov, ki jih odseva ta proračun, ki je ne nazadnje samo posledica stanja v javnih financah in ne nazadnje v slovenskem gospodarstvu in v slovenskem prebivalstvu, ki je v glavnem že sedaj na ravni, da bolj prejema transferje, kot pa da ustvarja novo vrednost. Dovolite mi, naj opozorim še na zadnji velik problem, to se pravi, poleg teh dveh je še tretji problem, zakaj ne odpravljamo vzrokov. Prioritete skozi proračun so sicer napisane, nikjer pa iz njih ne moremo razbrati učinkovitih ukrepov in ciljev, ki bodo že v prihodnjih letih zagotavljali in dali možnost spremljanja doseganja teh prioritet. Ena izmed pomembnih prioritet je dvig konkurenčnosti gospodarstva. Povedal sem že, da smo po eni lestvici padli za 20 mest, po eni za 8 mest, da so slovenske banke izgubile svoje bonitetne ocene in da jih bo posledično zgubila tudi država, zaostrili se bodo torej pogoji za najemanje novih posojil s strani državi. Kaj dela Vlada na tem področju? Namesto da bi z ukrepi pravzaprav spodbujala dvig konkurenčnosti in si zadala nek cilj glede konkurenčnosti, predlaga nove in nove predloge, ki samo še negativno vplivajo na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Ne bom pogreval predloga Ministrstva za gospodarstvo, da bi seveda posledično imeli višje cene električne energije, kar je bilo nameravano s tisto načrtovano reorganizacijo. Govoril pa bom o pokojninski reformi. Pokojninska reforma ima v svojem bistvu tudi večjo dodatno obremenitev za gospodarstvo, kajti osnova za obračun prispevkov se predvidi tako, da bo predstavljala večje obremenitve gospodarstva. Namesto da bi odpravljali eno rakrano slovenskega gospodarstva, kar je prevelika obremenitev dela in plač – nasprotno, gremo v smeri, da jo bomo še bolj obremenili in s tem seveda upali, da bomo razbremenili gospodarstvo, naredili gospodarstvo tako, da bo lahko pokrivalo nenehne nove in nove zahteve javnega sektorja po novem in svežem denarju. Tega slovensko gospodarstvo ne zmore ob taki politiki. Dvignili ste že trošarine – trošarine po naših ocenah predvidevajo približno za 400 milijonov več prihodkov leta 2011, kot jih je bilo leta 2009 po prejšnjem predlogu proračuna. 400 milijonov več iz naslova trošarin. Namreč, v proračunu leta 2009 je bilo predvidenih tisoč 152 milijonov evrov prihodkov iz naslova trošarin, sedaj za leto 2011 je po vašem predlogu 1,5 milijarde in 16 milijonov, torej za slabih 400 milijonov več. Hočem povedati, da so to vse ukrepi, ki gredo kontra, ki ne gredo v smeri dviga konkurenčnosti, ampak ki dušijo slovensko gospodarstvo. Vi si pa obetate iz naslova slovenskega gospodarstva za 20 % več davka od dohodka pravnih oseb v letu 2011, kot je ocena realizacije za leto 2010. Enostavno ni mogoče! Če greste z ukrepi pobijat gospodarstvo, pričakovati od tega gospodarstva, da bo plačeval več davkov od dohodka pravnih oseb – ne bo in ne more! To je spet ena tista cvetka tega proračuna, ki kaže na težavo z realnostjo načrtovanja. Načrtujete torej za 81 milijonov več prihodkov iz naslova davkov od dohodka pravnih oseb, kar, mimogrede, predstavlja 20 %, v letu 2011 glede na oceno realizacije v 2010, zdaj še ne moremo govoriti o realizaciji, ker je še več kot en mesec do konca leta. Torej, želim samo povedati, da ni ukrepov ali pa so neučinkoviti za to, da bi dajali tisto, kar se pričakuje od tega obubožanega gospodarstva. Torej, spoštovani, naj zaključim s to ugotovitvijo, da je Slovenija, in ta vlada, daleč od tega, da bi krizo izkoristila kot priložnost, vsaka kriza je priložnost za marsikoga, vsakdo izmed nas je bil kdaj v kakšni osebni krizi, stiski, problemu. Iz nje je lahko izšel boljši kot pred tem, kriza je vedno lahko priložnost, priložnost je lahko za človeka, priložnost je lahko za družino, priložnost je lahko za državo. Mi smo se zdaj že, tako bi rekel, malo navadili na krizo, žal, in smo daleč od tega, da bi bila kriza lahko priložnost za nas, očitno je ta kriza in ta vlada zamujena priložnost za Slovenijo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Potočnik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala. Spoštovani! Danes poteka najpomembnejša politična in ekonomska razprava v letošnjem letu, ki bo zaznamovala tudi prihodnji dve leti. Predlog sprememb državnega proračuna za leto 2011, dopolnjen predlog proračuna za leto 2012 in predlog zakona o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize predstavlja temeljne vladne akte ekonomske, javnofinančne politike, razvojne oziroma izhodne reformne politike države. Vlada z njo vstopa v drugo polovico svojega političnega mandata, ki bo, kot kaže, ravno tako ali pa še bolj naporna in viharna kot prva. Leti 2011 in 2012 predstavljata leti političnih, ekonomskih izzivov in priložnosti. Ekonomskih zato, ker se je dosedanji slovenski ekonomski model, tako kot tudi v nekaterih mnogih preostalih državah, izkazal za premalo razvojnega, trajnostno naravnanega in socialno vzdržnega. Pred nami je urbi et orbi dokaz, da je gospodarska kriza še tu, kot kaže, da nikoli več ne bo tako, kot je bilo. In tudi ne gre zgolj za gospodarsko krizo, razen če v temu zboru vlada mišljenje, da je celotna politika samo ekonomska politika. Slovenija potrebuje politiko, ki mora izhajati iz dolgoročnih ciljev, ki mora odgovoriti na zahteve naših državljanov, pričakovane Evropske unije in globalnih finančnih trgov. Pretekli razvoj smo gradili na verjetno pretiranem zadolževanju, zato Evropska komisija zaradi fiskalne in dolžniške krize stopnjuje ekonomski in proračunski nadzor, saj želi večjo fiskalno harmonizacijo, kar naj bi znižalo dolžniška tveganja članic in celotne Evropske unije. Poleg tega mora Slovenija paziti na odzivnost finančnih trgov in ne nazadnje na bonitetno oceno države. Tukaj gre predvsem za presojo naše skupne zadolženosti in sposobnosti odplačevanja, saj je naša država precej zadolžena navzven in je njen prostor manevrsko precej omejen. Stanje in projekcije javnofinančnih agregatov kažejo, da so problemi v javnih financah ne samo prehodne, ampak tudi in predvsem strukturne narave. Ohranjanje visokih primanjkljajev bi povečalo problem dolgoročne vzdržnosti javnih financ. Tako je cilj, ki si ga je zadala Vlada, v čim krajšem času in v čim večji meri zmanjšati tveganje za stabilnost javnih financ v obdobju finančne krize. V javnofinančnem svetu zgodba ni nova; na eni strani padajoči davčni donosi oziroma napovedano postopno povečanje z zelo visoko stopnjo tveganja in na drugi naraščajoči izdatki za socialne prejemke. Torej mirujoča gospodarska aktivnost, v nekaterih panogah celo močna oseka, in hkrati, tu je Vladi treba pritrditi in priznati, stabilna socialna zaščita. Povsem jasno je, da mora politiko vzdrževanja statusa quo in političnega kupčkanja nadomestiti politika sprememb, reform, če hočete, in prestrukturiranja oziroma politika odrekanja. Slovenija se sicer lahko gre neko lokalno politično retoriko in lokalne politične obrede posameznih interesnih skupin, toda Slovenija kot majhna država globalnih trendov ne more spremeniti, lahko se spremeni zgolj sama. Potem gre z več optimizma pričakovati, da se bo podprto z domišljenimi in izvedenimi ukrepi povečala samozavest in motiv za gospodarsko napredovanje in rast. Zgolj s političnimi prerivanji okoli delitve kolača javnih financ, brez izvirnih političnih in družbenih idej bomo obsojeni na ponavljanje vaj in jalovo setev. Imunski sistem javnih financ je namreč pri nas načet, poseg je neodložljiv. V nasprotnem primeru se lahko pridružimo skupini evropskih bolnikov, poimenovanih s kratico PICS. V Poslanski skupini Zares smo se odločili, da bomo pri omenjenih predlogih aktov Vlado podprli. Pritrjujemo misli, da kapitalizem, in tu smo, lahko deluje le, če delujeta, dovolite mi reči, protestantska etika in tako imenovano odlaganje zadoščenja, odrekanja, ko porabništvo ni zadnji lexaurin na poti do sreče. Je slednja intervenca izšla iz teh spoznanj? Če je, je pravi korak na poti v drugačno ravnanje in obnašanje. S tem želimo upravičiti pričakovanja državljanov v učinkovitejše delovanje države. Stabilnost sveta je negotova, morda celo na kocki, in mi smo njegov del: vsi, od tistih s častitljivo starostjo, do tistih, ki šele prihajajo. Presodili smo, da so omenjeni akti potrebni, medsebojno dovolj in primerno vsebinsko usklajeni in se zato nadaljnjih razprav vzdržujemo, ker temeljne pripombe in rešitve, večino, ne vseh, smo že uveljavili v obravnavi na delovnih telesih. Kar je treba storiti, je neodložljivo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani ministri, državne sekretarke, sodelavci, kolegice in kolegi! Februarja letošnjega leta smo obravnavali izhodno strategijo Vlade za obdobje 2010–2013. V Slovenski ljudski stranki smo takrat ta dokument podprli, kljub temu da smo menili, da strategija temelji na predpostavki, da je finančna in gospodarska kriza že mimo. Strategija je med drugim navajala konsolidacijo javnih financ kot temeljni ukrep ekonomske politike. Zakaj govorim, da je navajala, torej v pretekliku: zato, ker očitno ta izhodna strategija ne daje pravih rezultatov. Celo Vlada s predlogi proračunov negira usmeritve iz te strategije. Že takrat smo v Poslanski skupini SLS opozarjali, da je varčevanje v javnem sektorju premalo ambiciozno zastavljeno. Takrat smo predlagali, da bi si Vlada za cilj morala zastaviti zmanjšanje javnofinančnih odhodkov vsaj za 10 % na letnem nivoju. Del privarčevanega pa nam ni niti za spodbudo gospodarstvu, kar bi olajšalo prebroditi krizo. Vlada je, na primer, v izhodno strategijo zapisala, da bo znižala stroške dela v javnem sektorju, da bo zniževala število zaposlenih v javnem sektorju za cca tisoč 600 letno. Dogaja pa se ravno obratno. Od začetka mandata te vlade je število javnih uslužbencev naraslo za več kot 4 tisoč. Danes smo že slišali, da letos za tisoč. Že januarja na primer, ko smo obravnavali opozicijski paket protikriznih ukrepov, smo opozarjali na ključni problem, s katerim se bo morala soočiti politika v naslednjem obdobju, in sicer, kako zmanjšati obseg javne porabe in kako razporediti razpoložljiva javnofinančna sredstva, da bi dosegli čim večjo konkurenčnost in gospodarsko rast. Takrat smo dejali, da brez razbremenitve gospodarstva na eni strani in zmanjšanje javne porabe na drugi strani ne vidimo možnosti za izhod iz finančno-gospodarske krize. Osnovna filozofija kakršnihkoli programov, paketov ali ukrepov za izhod iz gospodarske krize bi morala biti zmanjšanje javnofinančnega primanjkljaja. Predvsem bi to moralo temeljiti na odhodkovni strani javnih financ, torej na zmanjšanje porabe tam, kjer to ni nujno potrebno. Ob sprejemanju rebalansa proračuna za leto 2010 je Urad za makroekonomske analize in razvoj ocenil, da predlagani rebalans proračuna za leto 2010 ne predvideva posegov v odhodke z bolj s sistemskimi ukrepi, temveč pomeni le uskladitev odhodkov z nižje ocenjenimi prihodki in tako ne bo prispeval h konsolidaciji javnih financ. Pa poglejmo proračuna za leto 2011 in 2012, ki sta danes predmet razprave. Za začetek najprej nekaj o sestavi oziroma obliki predlaganih proračunov. Po našem mnenju gre za popolnoma netransparenten proračun, ki onemogoča primerjave s preteklimi leti in kar je najhujše, onemogoča jasno in transparentno spremljavo stroškov javnega sektorja tudi v prihodnje. Strukturo proračuna, tako imenovani programski proračun, smo oblikovali oziroma ste oblikovali po posameznih programih in politikah, ki pa onemogočajo celotni zainteresirani javnosti, in tako predvsem davkoplačevalcem, vpogled v stroške izvajanja tega programa. Kolikšen je strošek dela, kolikšni so materialni stroški, kolikšni so drugi stroški itn.? Torej, javnemu sektorju s strukturo proračuna, takšnim, kot je danes pripravljen, dajemo dodatno potuho za njihovo negospodarno, neekonomično, predvsem pa nejasno poslovanje. To, kar imamo na mizi, bi lahko bila priloga; priloga v obliki proračuna, takšnega kot smo ga poznali do sedaj, in zanima me, kaj bodo na takšen proračun dejali gospodarstveniki; tisti gospodarstveniki, ki se iz dneva v dan soočajo s stroški, s stroški surovin, s stroški dela, stroški energije, stroški zalog in tako naprej in tako dalje. Če teh posameznih postavk nimamo pod kontrolo – in iz tega proračuna pač izhaja, da jih ne bomo mogli imeti pod kontrolo –, se nam ne piše najbolje. Po naši oceni bi bilo nujno potrebno spremeniti samo logiko funkcioniranja ministrov in tudi javne uprave. Namreč logika, ki sedaj obstaja in se ni spremenila in se bo tudi težko spremenila v bodoče, v prihodnje, seveda če ne bomo vsi na tem trdo delali, je pogumna. Namreč logika potrošništva. Vsi ministri, uradni in vse agencije, torej vsi proračunski uporabniki se pri pripravi proračuna borijo za to, pravzaprav je to mesarsko klanje, kako bodo dobili na razpolago več proračunskih sredstev za svoje programe. In potem so seveda tisti, ki si izborijo večji delež, več proračunskih sredstev, proglašeni za zmagovalce, in tisti, ki morda pri tem niso tako radikalni, ki si izborijo manj, so proglašeni za poražence. Če to primerjamo z gospodarstvom, je tam logika popolnoma drugačna. Torej, tam ni potrošniške logike, ampak je gospodarska logika. Tam so namreč tisti, ki znajo izdelek izdelati s čim manj stroški, po navadi zmagovalci, ne tisti, ki za to potrošijo več. In to logiko bi bilo v prihodnje potrebno vpeljati tudi pri pripravi proračunov naše države. V letu 2011 bomo imeli 1,7 milijarde evrov primanjkljaja, v letu 2012 predvidevamo novih 1,4 milijarde evrov primanjkljaja. Torej v dveh letih bomo porabili dobre tri milijarde več, kot jih bomo imeli dejansko na voljo. To je približno tako, kot bi vsak mesec zapravili tisoč evrov ob plači 800 evrov. Vsaki gospodinji v tej državi, in to mislim v pozitivnem besede, je jasno, da tako preprosto ne gre in da to vodi v bankrot in katastrofo. Še več, bodimo natančnejši. Proračun je v osnovi sestavljen iz dveh delov: iz predvidenih prihodkov in zastavljenih odhodkov. Če malo bolj razmislimo, vidimo, da predvideni prihodki v proračunih temeljijo na makroekonomskih predpostavkah, ki temeljijo na nekih prihodnjih, negotovih in bolj ali manj točnih oziroma netočnih napovedih in ugibanjih. Če pogledamo naprej samo prihodke, ki so predvideni iz proračuna Evropske unije, torej tako imenovano črpanje evropskih sredstev, vidimo, da ti ne temeljijo niti na napovedih in ugibanjih, ampak so žal zgolj neka želja, da ne bom rekel pobožna želja. Zakaj tako trdim? Iz zaključnega računa proračuna za leto 2009 je razvidno, da je od predvidenih 814 milijonov evrov bilo realiziranih le 596 milijonov evrov, torej 220 milijonov evrov manj od predvidenega, kar je direktno povečalo predvideni proračunski primanjkljaj. Podatki za leto 2010 so še bolj zaskrbljujoči. Po zadnjih podatkih, ki so nam, poslancem, bili posredovani na zadnji seji Odbora za lokalno samoupravo 10. novembra, to je prejšnji teden, je od predvidene dobre milijarde evrov sredstev, ki naj bi jih pridobili iz proračuna Evropske unije, do tega trenutka realiziranih samo dobrih 500 milijonov evrov. To pomeni, da se predvideni primanjkljaj 1,8 milijarde evrov lahko povzdigne na neverjetnih 2,3 milijarde evrov, kar sploh ni tako nerealno, če vemo, da razpisov za koriščenje evropskih sredstev pravzaprav ni. Zato toliko bolj ne moremo razumeti te vlade, da nikakor ni pripravljena bolj zategniti pasu in se osredotočiti na tisti del proračuna, ki je lahko stoodstotno obvladljiv. To so proračunskih odhodki. Ti ne temeljijo na nikakršnih ugibanjih in napovedih. Ti so lahko točno takšni, kakršne si zastavimo, da bodo. Vendar logika je drugačna. Porabljali bomo toliko, kot mislimo, da potrebujemo. Očitno ni dovolj, da smo na lestvici svetovne konkurenčnosti padli za 20 mest, to, kar je že bilo rečeno, na 52. mesto med 58 državami. Za nami so se uvrstile le, po naših podatkih, Bolgarija, Romunija, Argentina, Hrvaška, Ukrajina in Venezuela. Indeks konkurenčnosti se računa na podlagi kombinacije kazalnikov v posameznih skupinah in podpodročjih. Na nekaterih posameznih področjih smo celo še na slabšem mestu. Na primer, pri merjenju učinkovitosti države na 53., pri merjenju poslovne učinkovitosti pa na predzadnjem, 57. mestu. Očitno tudi niso dovolj vse bolj glasna opozorila iz tujine, niti ne slabi zgledi, ki jih imamo vsak dan na televizijskih ekranih, Grčija, očitno tudi Irska, ki bi nas morali skrbeti. Ni dovolj tudi 100.000 brezposelnih. Še nečesa nikakor v Slovenski ljudski stranki ne moremo razumeti. Leto 2008, po besedah trenutne koalicije, izvor vsega hudega in vseh naših trenutnih in bodočih težav – takšnih ali drugačnih –, leto brezglavega razmetavanja denarja, leto debelih krav, kot v zadnjem času radi rečemo, leto, ko po drugi strani po dolgem času ni bilo proračunskega primanjkljaja, ko bi se, po vaših besedah, moralo veliko veliko privarčevati. Po tej logiki bi se danes in v prihodnjih letih, ki vsekakor še ne bodo brez posledic gospodarske krize, moralo potrošiti manj, predvsem na tistih področjih, ki nimajo ničesar s to finančno in gospodarsko krizo. Ker so več kot očitno manjši tudi prihodki in ker bi se že leta 2008 lahko in moralo kaj prihraniti, je logično, da bi danes, ko nam gre slabo, obseg porabe morali znižati vsaj na nivo leta debelih krav, torej na leto 2008. Jaz trdim, da še več. V letu 2008 je bilo 8 in pol milijarde evrov prihodkov in 8,4 milijarde evrov odhodkov. Torej naj ponovim: v letu 2008, letu največjega gospodarskega vzpona in razcveta v zgodovini slovenske državnosti. Ampak, ne. Vi ste pravzaprav odkrili nek nov kazalec, ki se mu reče strukturni primanjkljaj, kazalec, ki kar naenkrat najuspešnejše proračunsko leto spreobrne v najslabše in po drugi strani vašo razsipniško in nevarčevalno finančno politiko prikaže kot najboljšo in edino primerno rešitev za slovensko prihodnost. In sedaj, ko je kriza neizprosna, v letu 2010 predvidevamo 2,8 milijarde odhodkov in prihodkov za 8,1 milijarde, v letu 2011 10 milijard odhodkov, prihodkov 8,3 milijarde in v letu 2012 10,1 milijarde odhodkov in prihodkov 8,7 milijarde. Ob dejstvu, naj še enkrat ponovim, da ocena prihodkov temelji na ugibanjih in željah, odhodke pa se da 100 % točno načrtovati. In kje bomo varčevali? Zelo nazoren pri tem je zakon o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize, ki je pred nami. Po naši oceni je nedopustno, da se ob nepripravljenosti države ali javnega sektorja, da bi resneje varčevala, poskuša varčevati na račun socialno najšibkejših slojev, čeprav je bilo – in to vedno znova ponavljam – do sedaj je na področju sociale s strani te vlade storjenega največ in veliko. In to je potrebno priznati. V tem primeru govorimo o zamrznitvi socialnih transferjev. To so na primer otroški dodatki, dodatki za nego otroka, dodatki za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka, da ne naštevam več, dodatki za pomoč in postrežbo. Govorim o varčevanju na račun mladih družin in otrok, ko bi se z malo dobre volje veliko večja sredstva dalo prihraniti na drugih področjih porabe, predvsem državne uprave in njenega aparata. Govorim o varčevanju pri upokojencih, ko se zamrzuje usklajevanje pokojnin, s čimer se Slovenska ljudska stranka ne strinja. Pri 1,8 milijarde letnega primanjkljaja se za 100 milijonov evrov država spravlja na najšibkejše – seveda, tu je pravzaprav najenostavneje! Po drugi strani pa bomo namesto razbremenjevanja gospodarstva obremenjevali vse po vrsti: od gospodarstva, pravnih in fizičnih oseb do kmetijstva in tako naprej. V zadnjem času vseskozi spremljamo, še posebej tam od poletja naprej, takšne ukrepe; denimo dvigovanje trošarin, dvigovanje upravnih taks, razmišljanje o grozljivem davku na nepremičnine in ne nazadnje tudi na spremembo Zakona o dohodnini, kjer bomo s 4 milijoni evrov obremenili slovensko kmetijstvo. V Slovenski ljudski stranki obeh proračunov ne bomo podprli, ker se s takšno politiko in s takšno logiko preprosto ne moremo strinjati. Iz tega razloga smo pripravili za vsako leto po en amandma, ki je namenjen predvsem varčevanju, varčevanju na tistih proračunskih postavkah, ki s to finančno in gospodarsko krizo nimajo preprosto nič, in v teh amandmajih k proračunoma 2011 in 2012 predlagamo, da se poraba vrne na leto 2008 in zniža za 5 %. S takšnima amandmajema bi v letu 2011 privarčevali 191 milijonov evrov, v letu 2012 181 milijonov evrov. Torej, vrnimo se na porabo iz leta 2008 na tistih proračunskih uporabnikih, ki niso povezani s to finančno gospodarsko krizo, ki nimajo ukrepov, bom rekel, socialne politike, ukrepov na področju gospodarstva, konkurenčnosti in tako dalje, ampak na tistih področjih, ki s tem preprosto nimajo nič. Vrnimo se na tisto porabo in znižajmo to porabo za minimalno 5 % in privarčevali bomo veliko sredstev, ki jih lahko namenimo po eni strani za zniževanje primanjkljaja ali pa tudi za kakšne ukrepe, o katerih se danes pogovarjamo. Veliko proračunskih uporabnikov je tukaj navedenih, prebral bom samo nekatere s prve strani tega amandmaja, denimo: Državni svet, Varuh človekovih pravic, Informacijski pooblaščenec, Ustavno sodišče, Državna revizijska komisija, najbrž tudi Državni zbor. Pred kratkim smo dobili v svoje pisarne nove monitorje. Ne vem, čemu je bilo to treba. Zame je bil stari monitor popolnoma v redu, sem lahko enako delal, kot delam zdaj z novim monitorjem in bi najbrž tudi s tem še lahko počakali tudi v naši hiši. Podobno je tudi pri vseh ostalih proračunskih porabnikih. Potrebna pa je volja, tako kot je predsednik Vlade rekel, železna volja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav predstavnikom Vlade, kolegice in kolegom! V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2011, kakor tudi ne predloga proračuna za leto 2012. Razlog za našo odločitev, da ne podpremo omenjenega akta, je seveda napovedana zavrnitev realizacije pokojnin in socialnih transferjev. Po naši oceni je država posegla in dosegla najnižjo točko v izžemanju dohodkov slovenskih državljank in državljanov, ki svoje pokojnine so pošteno zaslužili, in tistih, ki jih do pokojnine še čaka nekaj let. Po naši oceni argument premierja in ministra za finance, da se bo zaradi polovičnega usklajevanja podrl cel proračun in bodo onemogočene vse investicije, ne vzdrži resne presoje. Noben proračun ne more pasti zaradi zneska, ki ga v Poslanski skupini DeSUS želimo nameniti za usklajevanje pokojnin. Pa se na tem mestu spomnimo, koliko denarja smo porabili za reševanje krize v Grčiji. 384 milijonov evrov – verjetno bomo toliko porabili – in koliko ga še nameravamo porabiti za tako imenovano stabilnost evroobmočja. 2 milijardi in 73 milijonov! Za javni sklad, za regionalni razvoj smo predvideli poroštvo v višini 30 milijonov evrov, za poroštvo Darsa pa 329 milijonov evrov. Konec leta 2009 sta na državna ramena padla 102 milijona evrov iz naslova poroštev podjetij, ki niso zmogla plačevati posojil. V tem primeru gre za tako imenovane sporne terjatve, saj je njihova izterjava zelo malo verjetna, če ne celo neverjetna. Naj omenim tudi nepobrane davke. Največji delež pobranega davka obsega davčni dolg. Le-ta je 30. junija lanskega leta znašal 856,77 milijona evrov, od tega 452 milijonov aktivnega ali lažje izterljivega dolga. Nepobranih sredstev za pokojnine in invalidsko zavarovanje pa je za 175,73 milijona evrov, od tega 105 milijonov aktivnega dolga. Torej, če bi država znala pobrati tisto, kar bi morala, torej prispevkov za pokojninsko blagajno, bi bilo na voljo dovolj denarja za usklajevanja, ne samo za polovično, ampak kar za 100 %. Iz predloga obeh aktov je razvidno tudi, da Ministrstvo za finance načrtuje povečanje dohodnine. Zato se nam na tem mestu postavlja vprašanje, kdo bo plačal toliko več dohodnine, ko vsi verjetno veste, da so socialno ogroženi državljani in državljanke oproščeni plačevanja dohodnine. Takšnih pa je v naši državi vse več, kar posledično pomeni tudi manj pobrane dohodnine. V Poslanski skupini DeSUS, kot rečeno, ne bomo podprli predloga obeh aktov, kajti po naši oceni Vlada ni ravnala razumno, ni prisluhnila našim pozivom in pozivom slovenske javnosti. Ker Vlada sama ni pripravila amandmajev k predlogu obeh aktov, s katerim bo namenila denar za vsaj polovično valorizacijo pokojnin in socialnih transferjev, smo poslanci naše poslanske skupine sami pripravili amandmaje, ki gredo v smeri odpravljanja krivic, ki jih bo povzročil sprejem obeh aktov v sedanji obliki. Seveda ob neutemeljenih očitkih Vlada ni pokazala niti trohice posluha za naše najšibkejše državljane, upokojence; za tiste, ki so odvisni od socialnih transferjev in jim je vsak dodaten evro več kot dobrodošel, saj nam niso naredili niti najmanjšega koraka nasproti. Še več, predsednik Vlada nam očita, da zahtevamo privilegije za določeno skupino državljanov. Včeraj sem na televiziji gledal, ko je starejši gospod izjavil, da se s to pokojnino, ki jo ima, ne more preživeti in da razmišlja, da bi najraje umrl. Takih in podobnih je v tej državi še več. Mogoče je to res, vendar pa še enkrat ponavljam, da gre za socialno najšibkejše prebivalce. Z varčevanjem pri tej kategoriji ljudi ne smemo in ne moremo graditi, vzdrževati dobrega stanja javnih financ, še posebej, če vemo, da država ne zna opraviti ene najbolj osnovnih nalog, to je učinkovito pobiranje davčnega dolga. Na koncu naj navedem najbolj pomembno dejstvo. Septembra smo v Državnem zboru na predlog Ministrstva za finance sprejeli predlog zakona o preoblikovanju Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, prenosu pravic in pooblastil DSU-ja na Slovensko odškodninsko družbo,.o naložbeni politiki Kapitalske družbe, pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter Slovenske odškodninske družbe. V 6. členu tega zakona so z določbo prvega odstavka zagotovljena namenska sredstva v višini 50 milijonov evrov, ki jih mora družba Kad vsako leto najpozneje do 30. septembra nakazati Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V drugem odstavku istega člena pa določbe določajo, da se na podlagi zakona, ki ureja pokojninsko in invalidsko zavarovanje in določa usklajevanje pokojnin, nakazilo uporabi za to usklajevanja, se pravi, pokojnin. Torej, če bi bila,izpolnjena določba omenjenega zakona, bi se pokojnine lahko polovično uskladile, vsi skupaj pa bi si prihranili kar precej hude krvi in sivih las, ki jih povzročajo trmasto vztrajanje Vlade, da bo prikrajšala najbolj ranljivo kategorijo naših državljank in državljanov. Za konec pa naj še vprašam to: Ali je mogoče, da je DeSUS ostal primerno žrtveno jagnje za preusmerjanje pozornosti z veliko večjih zneskov kot bi znašala višina polovične valorizacije? Grenak priokus nam pušča misel, da ne gre za 30 milijonov evrov, temveč v resnici za milijardo 200 tisoč evrov, kolikor je vreden nek projekt, na katerem se lomijo kopija za prevlado, in da je DeSUS-ovo prizadevanje za upokojence in prejemnike socialnih transferjev zlorabljeno za prekrivanje gromozanskih apetitov posameznikov po milijardnih zneskih. Vlada je pripravila predlog nacionalnega reformnega programa. V tabeli Ključni kazalniki gospodarske rasti za Slovenijo v letih 2009 do 2012 je predvidela rast za zasebno potrošnjo, in sicer v letu 2011 za 1 %, v letu 2012 pa 2 %. V Poslanski skupini DeSUS se sprašujemo, na koga računa Vlada, da bo več trošil? Navadni državljani ali tistih 100 najbogatejših Slovencev? Vlada se verjetno ne zaveda, da so največji potrošniki prav upokojenci, ki večina denarja, če jim sploh še kaj ostane po plačilu položnic, namenijo za nakup zdravil, hrane in oblačil, pa še to vedno pogosteje namenjamo kot obliko pomoči svojemu otrokom oziroma vnukom. Eden od očitkov poslancem DeSUS-a je bil tudi ta, da se v predlogu proračuna za leto 2012 uskladitev pokojnin in socialnih transferjev ne načrtujeta. Vlada naš amandma zavrača, češ da ne gre za znižanje, ki bi bilo povezano z interventnimi ukrepi na področju pokojnin, temveč za prenos nekaterih odhodkov v proračunske odhodke, zaradi česar je prišlo do spremenjenih zneskov. Še več, državna sekretarka je na matičnem delovnem telesu dejala, da je za leto 2012 z interventnim zakonom določeno, da se bodo pokojnine, socialni transferji in plače v javnem sektorju uskladile z ravnjo rasti življenjskih stroškov oziroma drobnoprodajnih cen, če bi bila ta rast večja od 2 %. Po naši oceni gre zgolj za navadno sprenevedanje, da to ni napovedana zamrznitev. Bodimo toliko pošteni in si priznajmo, da je to čisto preprosto napoved zamrznitve. Vsi vemo, kaj se da narediti s statistiko in da številke ter papir prenesejo vse, pa tudi to, da se med prvimi mehanizmi da prikazati, da rast življenjskih stroškov ne bo presegla te stopnje. Predsednik Vlade ob zavračanju polovičnega usklajevanja izjavlja, da ne more popustiti eni kategoriji prebivalcev. Naj mu ob tem postavimo še vprašanje: Ali obljuba, ki je bila dana s strani Vlade predsedniku sindikata vzgoje in izobraževanja, da se pokojnine zagotovo ne bodo usklajevale, zato da je pristal na podpis aneksa, ni popuščanje neki interesni skupini? Kaj pa je to drugega kot popuščanje sindikatom? Še več, Vlada s to obljubo dopušča, da omenjeni sindikat izsiljuje, omejuje ter odreka pravice slovenskim upokojencem, prejemnikom socialnih transferjev in tistemu delu javnih uslužbencev, ki ne spadajo v omenjeni sindikat, kar pa ni zanemarljiva številka. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je najlažje na nekoga drugega prevaliti krivdo za to, da razmere v državi niso take, kot si želimo. In prav to počneta premier in del Vlade, ker niso znali pripraviti ustreznih odgovorov na krizo, v kateri se je znašla država. Posega se po najnižjem orodju, torej najti krivca za nastalo situacijo, in to tokrat v naši poslanski skupini oziroma stranki. V Poslanski skupini DeSUS takšno podtikanje odločno zavračamo. Tudi v bodoče se bomo borili za tisto, kar se nam zdi prav za slovenske državljanke in državljane, saj vendar nismo glasovalni stroj, temveč stranka in poslanska skupina z jasnim in dobro zastavljenim socialnim programom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice z Vlade, gospoda ministra in predstavniki Vlade! Bistven korak te vlade je bil, da je sprejela proračunski memorandum, tako za leto 2011 kot leto 2012, kar je za Slovensko nacionalno stranko bistveni pogoj za oblikovanje proračunov za omenjeni leti. V svojem memorandumu in v proračunih je Vlada predvidela za leto 2011 znižanje bruto družbenega produkta za 0,4 %, znašal naj bi 4,5 %, oziroma primanjkljaja, ki naj bi znašal 4,5 % bruto družbenega produkta oziroma milijardo in 700, v letu 2012 pa naj bi bil proračunski primanjkljaj 3,6 % bruto družbenega produkta oziroma naj bi znašal milijardo in 420 milijonov. Pri napovedovanju prihodkov državnega proračuna za leto 2011 je bilo izhodišče Vlade ocena realizacije prihodkov za leto 2010 in napoved Umarja. Ob tem moramo povedati, da je bil proračun za leto 2011 sprejet že leta 2009, in sicer so to vsi elementi, ki jih mi upoštevamo ob bistveno drugačnih makroekonomskih izhodiščih. Davčni prihodki so se v teh dveh letih močno znižali. Ob spremembi proračuna za leto 2011 pridemo do zmanjšanje prihodkov za skoraj 550 milijonov, odhodki pa bodo po novem proračunu za leto 2011, če ga bomo sprejeli, nižji za 350 milijonov evrov. Torej je za skoraj 200 milijonov evrov razlike, torej 200 milijonov evrov prihodkov več bo manjkalo. Ob upoštevanju, da oba proračuna za leto 2011 in 2012, o katerih danes govorimo, slonita na zamrznitvi pokojnin, socialnih transferjev in plač v javnem sektorju, lahko sklepamo, da so ti ljudje, ki smo jih omenili, tisti, ki bodo Vladi privarčevali 450 milijonov evrov. Zakaj to omenjam? Zato, ker v Slovenski nacionalni stranki ne moremo mimo več milijard evrov težko letno porabo pri mnogokrat spornih javnih naročilih in nekaterih državnih nakupih in ne moremo mimo dejstva, da je v letih 2009 in 2010 Vlada za nakupe porabila več, kot je bilo porabljeno za različne nakupe v konjunkturnem letu 2008. To so pač dejstva, mimo katerih iti ne moremo. Poleg tega v Slovenski nacionalni stranki ne moremo mimo dejstva, da se Vlada močno zanaša na podatke Umarja ob tem, da je prav tako uradno banka Slovenije napovedala, da so podatki in predvidevanja Umarja preoptimistični. In kot je razvidno ali kot razumemo iz obeh dokumentov, navodil, napotkov ali pa napovedi Banke Slovenije Vlada pri oblikovanju obeh proračunov ni upoštevala. Dejstvo je, da je, še enkrat pravim, najpomembnejši dokument proračunski memorandum v preteklosti pa tudi zdaj spregledal veliko zadolženost slovenskih bank v tujini. Posledično je nastal kreditni zastoj. Ker ni kreditov, ni ukrepov za povečanje javnih investicij, ki pa so nujni prvi ukrepi v gospodarski krizi. Drugič. V Slovenski nacionalni stranki se zavedamo in trdimo, da je proračunski memorandum najpomembnejši dokument in namenjen Slovencem in Slovenkam, slovenski javnosti. Program stabilnosti, o katerem tudi slišimo veliko govoriti, pa je namenjen, to naj bo jasno, javnosti Evropske unije in ne nam. Zato je memorandum toliko bolj pomemben. Fiskalni svet je dal jasna izhodišča, da bi bil ciljni, normalni delež javnih izdatkov države Republike Slovenije 43 % BDP, in če bi ga mi ohranjali, bi Slovenija lahko do leta 2013 ohranila normalen primanjkljaj na 1 % BDP. Ob tem, da se iz podatkov obeh proračunov ne vidi še nečesa, kar pa je bistvenega pomena, to pa je, da je zasebni dolg slovenskih bank v tujini potencialni javni dolg države, ki pa tukaj - na žalost ne vidim. In da bi vsaj v Slovenski nacionalni stranki, pa verjamem, da bi mnogi v Vladi rekli ja tudi javnofinančnemu primanjkljaju, če bi bil nekoliko večji, če bi bil dejansko nastal zaradi edine možne dopustnosti, to pa je zaradi potreb po gospodarski rasti. In, ker govorimo o proračunih in številkah, je dobro vedeti tudi nekatere številke. Pri spremembi proračuna za leto 2011 lahko v bilanci vidimo, kot že rečeno, 500 milijonski znesek manjših prihodkov od predvidenih in pa 360 milijonov manj odhodkov od predvidenih v prvotnem oblikovanem proračunu za leto 2011, med katerimi je 146 milijonov tekočih odhodkov in pa kar velik znesek varčevanja na odhodkovni strani, 86 milijonov namenjen varčevanju pri plačah in prispevkih delodajalcev za socialno varnost. Ali je to prav ali ne, bo vsak presodil sam. Tudi investicijski odhodki te države so nižji za 186 milijonov, kar je po eni strani pohvalno, po drugi strani pa mogoče včasih tudi ne, kajti so tudi vsebine in stvari, ki jih ta država potrebuje in mora imeti. Na računu finančnih terjatev in naložb v proračunu za leto 2011 lahko ugotovimo, da so se dana posojila te države povečala za 400 milijonov. S 113 na 507. Na računu financiranja za leto 2011 pa lahko ugotovimo, da je zadolženost večja za 570 milijonov in pride na znesek 301 milijarde. Tudi, če pogledamo bilanco A in bilanco B, ki je nujna za vpogled vsaj osnovnih podatkov, smo v Slovenski nacionalni stranki, bom rekel po domače, zelo jezni, ker ugotovimo naslednje – pravzaprav ustavil se bom v posebnem delu, se opravičujem – ugotovimo, da se po vsem trudu po varčevanju, povedali smo kje, Nacionalni agenciji za kakovost v visokem šolstvu, jaz se opravičujem, niti ne vem, da obstaja, kaj šele, da vem, kaj počne, povečajo sredstva za 3,5 milijonov. Komisiji za preprečevanje korupcije se povečujejo za pol milijona evrov, Agenciji za upravljanje kapitalskih naložb za pol milijona evrov, Uradu za enake možnosti za 100 tisoč evrov, Uradu za varovanje tajnih podatkov se povečujejo izdatki za 100 tisoč evrov, upravljanju sistema javne uprave za 15 milijonov, Uradu za nadzor proračuna za 100 tisoč evrov, Uradu Republike Slovenije za intelektualno lastnino pol milijona evrov. Uradi, komisije, nekaj je pač takih, mogoče vi ste bolj poučeni in veste, kateri so to, jaz zanje prvič slišim, za nekatere, kar povečujemo izdatke. Ob dejstvu, da pa mirno versus temu v posebnem delu piše minus 76,5 milijonov za socialno varnost in mirno piše minus 3 milijone za zdravstveno varstvo. Za neke urade, komisije, agencije, novonastale, stare, zmešane, tri delajo, četrta je čisto nova, ki bo te tri nadomestila in tako naprej, pa lepo milijoni gredo. Po drugi strani, zdaj se vračam na bilanco A in B, vidimo, da je podjetništvu in konkurenčnosti, o bilanci A govorim, vzetih ali zmanjšanih 400 milijonov, visokemu šolstvu 25 milijonov, trgu dela 20 milijonov, izobraževanju in športu 97 milijonov, prometu 85 milijonov, kmetijstvu 14 milijonov, okolju 4 milijone. Socialni varnosti je odvzetih 22,5 milijonov, zdravstvu 4 milijone, političnemu sistemu 2 milijona, varnosti, obrambi 105 milijonov in zunanji politiki, javni upravi 15 milijonov in pa inštitutu pravne države, svobode in varnosti 40 milijonov. Dobro, podjetništvu in konkurenčnosti se v bilanci B, to je bilanci finančnih terjatev in naložb, vrača, daje se jim 393 milijonov, visokemu šolstvu plus 48, okolju plus 15 in energetiki, ki je že tako ali tako v bilanci A nekaj dobila, pa se da še 2,3 milijone evrov. Matematika, ki ima, kot pravijo po starem pregovoru: Vsak malar ima svoje oči. Danes smo slišali že številne primerjave z letom 2004, letom 2008, letom 2010, letom 2007. Primerjave so možne, tako kot se proračun piše, z izračunanimi indeksi, ki jih pogrešam, ampak jih žal ob obilici dela tudi drugod na drugih delovnih telesih nisem imel časa izračunati, ki so primerjava med v letu 2011 sprejetim proračunom v letu 2009 in med spremembami. To je ena od slik, ki nastane ob obrazložitvi zakaj, kateri razlogi so objektivne in subjektivne narave. In enako se za leto 2012 primerjajo podatki iz leta 2011, torej tistega, ki bo veljal, če bo veljal, če bo sprejet danes v primerjavi z letom 2012. Ob tem, da moram reči, da sem bil zelo razočaran, in tu gre kritika tako poziciji kot opoziciji nad proračunsko sejo matičnega odbora, ki je bila čista farsa. Farsa, posmešek, norčevanje državljankam, državljanom in tega Državnega zbora. Sam sem bil od opozicije na tej seji, kjer so se obravnavali proračuna za 2011 in za 2012, amandmaji, ki so bili predvideni, ter še intervencijski zakon. Pri koaliciji pa izgleda to tako, da imajo 3 na rezervi zaradi sklepčnosti, ki imajo ali pa nimajo veze z matičnim delovnim telesom. To ni fer in to ni pošteno. Ne zaradi mene. Zaradi ljudi. Zadeve so šle takole mimo. Tisti amandmaji, ki jih je predlagala koalicija, so bili sprejeti zaradi posledice interventnega zakona, o katerem bomo govorili. Ostali so bili avtomatično zavrženi, opozicija pa je izginila. Ne vem, če je to resen odnos do obravnave dveh proračunov, do desetih milijard denarja, osmih, se opravičujem, od katerega bodo dali večino davkoplačevalci, potem seveda lahko presodi vsak zase. V Slovenski nacionalni stranki smo se dogovorili, da bomo glede na razpravo o intervencijskem zakonu in o amandmajih potem dali odločitev, ali bomo ali ne bomo podprli obeh proračunov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. S tem prekinjam 17. in 18. točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INTERVENTNIH UKREPIH ZARADI GOSPODARSKE KRIZE V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Gospod predsednik, gospe in gospodje poslanci! Zakon o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize je sestavni del proračunskih dokumentov za leti 2011 in 2012. Skupaj z obema proračunoma in Zakonom o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leto 2011 in 2012 predstavlja zaključeno enoto. Namen zakona je stabilizacija javnih financ in zato začasno omejevanje rasti določenih izdatkov državnega proračuna, proračunov občin, Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Kaj je temeljna vsebina zakona? Zakon določa, da se ne usklajujejo transferji posameznikom in gospodinjstvom, pokojnine in druga nadomestila ter prejemki in plače v javnem sektorju, razen če bo rast cen življenjskih stroškov v letu 2011 višja od 2 %. V tem primeru se bodo vsi navedeni odhodki v letu 2012 uskladili v višini, ki predstavlja razliko nad 2 % rasti cen življenjskih stroškov v letu 2011. Omenim naj, da je bil ob razpravi o tem predlogu zakona na matičnem delovnem telesu sprejet amandma, ki nekoliko drugače usklajuje transferje posameznikom in gospodinjstvom in pokojnine v letu 2011, kar je za Vlado še sprejemljiv kompromis za to leto. Nadaljnja določba zakona je tista, ki določa izjemne ukrepe na področju vrtcev, in sicer podaljšuje prehodno obdobje za uveljavitev nekaterih njegovih določb. Zakon namreč določa, da se iz državnega proračuna vrtcem zagotavljajo tudi sredstva za sofinanciranje plačil staršev za otroke, ki so dopolnili starost petih oziroma štirih let, in sicer v višini 50 % plačila. Po predlogu interventnega zakona pa naj bi se prehodno obdobje za uveljavitev teh določb Zakona o vrtcih končalo s 1. januarjem 2013. Torej v letih 2011 in 2012 ne predvidevamo teh izplačil oziroma teh stroškov v proračunu. Tretji element zakona se nanaša na odpravo oziroma se je prvotno nanašal na odpravo plačnih nesorazmerij za javne uslužbence, vendar je bil ta del že spet na seji matičnega odbora iz zakona črtan, ker je bil v vmesnem času sprejet dogovor z reprezentativnimi sindikati, v drugem delu pa se nanaša na odpravo plačnih nesorazmerij za funkcionarje. Ta odprava plačnih nesorazmerij za funkcionarje se ne opravi in podaljšuje se ukrep. Ta velja pa za vse javne uslužbence, da jim redna delovna uspešnost ne pripada. Povečan obseg dela pa se izplačuje v odstotkih, v kakršnih se je izplačeval v letu 2010. Nadalje je predvidena omejitev napredovanj. Poleg navedenega se v predlogu zakona zmanjšuje obseg sredstev za sofinanciranje občinskih investicij. V skladu z Zakonom o financiranju občin bi se namreč moralo v letu 2011 občinam zagotoviti 5 % skupne primerne porabe, v letu 2012 pa 6 %. Ker tega obsega sredstev za ta namen v proračunu ni mogoče zagotoviti, zakon določa, da v letih 2011 in 2012 občinam za sofinanciranje investicij pripada 4 % skupne primerne porabe občin. Večji obseg sredstev bi ogrozil možnost tekočega izvrševanja proračuna. Naj ob koncu še enkrat poudarim, da s predlogom in Zakonom o interventnih ukrepih ne zmanjšujemo obstoječih pravic, ampak omejujemo njihovo rast. Ambicija tega zakona ni zagotavljanje strukturnih sprememb, ampak zagotavljanje vzdržnega stanja, ki nam bo omogočil v nadaljevanju te strukturne spremembe tudi uveljaviti. Predlagam vam, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Bogdanu Čepiču. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrici, ministru, državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je v okviru 29. nujne seje dne 12. 10. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije, s predlogom za sprejem po nujnem postopku, ki ga je Kolegij predsednika Državnega zbora potrdil na svoji 78. seji dne 8. 10. 2010. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora v okviru svojih pripomb poleg splošnih pripomb, ki zadevajo vprašanje narave interventnega zakona, uveljavitveno določbo in retroaktivnost zakonskega predloga. V nadaljevanju Zakonodajno-pravna služba k posameznim predlaganim rešitvam zakonodajno-pravne službe posreduje konkretne pripombe k vrsti členov in k naslovu besedila. Izmed kvalificiranih predlagateljev so amandmaje vložile Poslanska skupine Slovenske demokratske stranke amandmaje za črtanje 2., 3., 4. in 11. člena, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke za spremembo 1. člena ter amandmaje za črtanje 2., 3., 4. in 11. člena, kar bi pomenilo, da se socialni transferji, pokojnine, sofinanciranje otrok v vrtce in sofinanciranje investicij v občinah ne omejuje in se usklajujejo na osnovi že sprejete zakonodaje, in sicer polno. Omejevale pa bi se samo plače javnih uslužbencev in funkcionarjev. Poslanska skupina DeSUS je vložila amandmaje za spremembo 2. in 4. člena zakonskega predloga, ki bi omogočila, da se polovično uskladijo samo socialni transferji in pokojnine. Tri koalicijske poslanske skupine, Poslanska skupina Socialnih demokratov, Poslanska skupina Zares in Poslanska skupina Liberalne demokracije k 2., 3., 4., 6., 9., 10., 11. in 12. členu pa so z amandmaji predlagale, da se socialni transferji, pokojnine in plače javnih uslužbencev in funkcionarjev uskladijo v višini 25 % v posameznih zakonih po področjih določenega obsega uskladitve in k naslovu zakona. Ker predlog zakona ureja tudi plače sodnih funkcionarjev in sofinanciranje in investicijo občin, je bil po vložitvi v skladu z Zakonom o sodiščih, Zakonom o lokalni samoupravi in Poslovnikom Državnega zbora posredovan v mnenje lokalnim skupnostim in sodnemu svetu. Tako je v dodatnem delovnem gradivu Odbor prejel še mnenje Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, mnenje Odbora Državnega zbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je predlog obravnaval kot zainteresirano delovno telo, mnenje Sodnega sveta in pripombe k 11. členu predloga s strani šestinštiridesetih slovenskih občin z izrazi nasprotovanja dodatnemu zniževanju finančnih sredstev za investicije, ki pripadajo občinam na podlagi Zakona o javnih financah. Na seji odbora je minister, pristojen za finance, podal bistvene poudarke predloženih rešitev ob kratkem povzetku splošnega historičnega konteksta, globalne gospodarske in finančne krize, uvedenih potrebnih stimulansih, vse do postopne izvedbe razvojnega preobrata. V trenutni fazi odprave kriznih posledic skladno z Zakonom o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2011 in 2012 zadevni predlog z namenom stabilizacije javnih financ začasno omejuje rast določenih izdatkov državnega proračuna in proračuna občin, Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in hkrati določa, da se ne usklajujejo transferji posameznih gospodinjstev in druga nosila ter prejemki in plače v javnemu sektorju, razen če bo rast cen življenjskih stroškov v letu 2011 višja od 2 %. Razprava je bila osredotočena na osnovno besedilo. Pozornost odbora je bila namenjena posameznim amandmiranim določilom, hkrati predstavniki opozicijskih strank ob vrsti izraženih pomislekov besedilu niso izražali podpore. Ob obravnavi je Odbor ob redakcijskem amandmaju k amandmaju treh koalicijskih poslanskih skupin k 11. členu sprejel amandmaje treh koalicijskih poslanskih skupin, SD, Zares in LDS, k 2., 3., 4., 5., 6., 9., 10., 11., 12. členu in k naslovu zakona. Predhodno navedenih amandmajev Poslanske skupine SDS, Poslanske skupine SLS in amandmajev Poslanske skupine DeSUS odbor ni sprejel. V nadaljevanju je odbor glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so navedeni amandmaji vključeni v dopolnjen predlog zakona, sestavni del poročila, ki ste ga dobili.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik, še enkrat za besedo. Naj za začetek povem, da najbrž pri marsikom sama sintagma o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize poveča pozornost, zaskrbljenost, pri marsikom najbrž vzbudi tudi strah. Nič posebnega ni, če se to dogaja, kajti dogaja se zavoljo tega, ker se pričakovani scenariji ne odvijajo, kot bi želeli, ker se najbrž s tem pokaže, da nekatere ocene niso bile dovolj natančne ali so bile celo napačne. Pokaže se tudi, da smo se mogoče kje zaplanirali in napačno načrtovali. Razmere se v vsakem primeru ne izboljšujejo tako, kot bi radi. Na marsikaterem področju se zaostrujejo, poslabšujejo. Okoliščine, v katerih živimo, odstopajo od tistega, kar je bilo pričakovano, kar je bilo želeno. Najbrž smemo reči tudi, da so bili nekateri ukrepi, namen katerih je bil preprečiti pretirano krizo, premedli ali pa tudi časovno ne dovolj natančno tempirani. Recimo, takšni so bili verjetno ukrepi, ki smo jim rekli jamstvene sheme za gospodarstvo, pa tudi za posameznike. Prišli so skoraj zagotovo, vsaj po naši oceni, po oceni Poslanske skupine nepovezanih poslancev, prepozno, ob nepravem času. Seveda se moramo vsi zavedati tega, da se ne smemo prepustiti kakšnemu fatalizmu in da je potrebno poseči po ukrepih. To je Vlada tudi ocenila kot potrebno in nam predstavila. Ključne slabosti situacije so zagotovo najprej skromna gospodarska oživitev, prevelik javnofinančni dolg in primanjkljaj iz leta v leto v zadnjem obdobju,preskromno napredovanje posamičnih strukturnih reform, ki smo si jih obetali in ki jih napovedujemo, pa le s težavo storimo korak za korakom naprej. Verjetno pa je treba opozoriti tudi na nekatere ukrepe socialne države, ki so bili potrebni, ki so bili zelo obsežni, vendar so bili v razkoraku z rastjo produktivnosti in z rastjo dodane vrednosti. To preprosto v neskončnost ne gre, ker je razkorak prevelik in se lahko sistem sam celo sesuje. Vlada je zato ocenila, da je čas intervencijo. Ni edina, ki to ocenjuje tako, tudi stroka, tudi v politiki z različnimi predznaki se ocenjuje, da so potrebni interventni ukrepi. Treba je povedati, da to niso prvi interventni ukrepi. Pred leti smo imeli interventne ukrepe, da se je pomagalo tistim, ki imajo najskromnejše pokojnine. Kasneje smo pomagali tistim, ki imajo druge prihodke zelo skromne. Pomagali smo tudi gospodarstvu. Ampak, to so bili ukrepi, ki bi jim smeli reči ukrepi s pozitivno naravnanostjo. V zadnjem obdobju pa smo doživeli najprej polovično zamrznitev, čeprav gre to komu težko iz ust, pa vendarle gre za relativno zamrznitev in sedaj se predlaga pač tričetrtinska. Mi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev vemo, da brez ukrepov ne bi uspeli na dolgi rok razreševati problematike. Vemo pa tudi to, da smo ves čas predlagali, da bi se to nekoliko drugače delalo, da bi tisti, ki zmorejo več, tudi bistveno več prispevali, in da bi se postavila neka meja, neki prag, pod katerim se z interventnimi ukrepi ne bi šlo več v poslabšanje socialnih razmer. Zato bodo sedaj nekaterim zamrznjeni transferji na spodnji meji, zamrznjeni jim bodo na pragu ali celo pod pragom revščine, kar seveda ni dobro. Ker nismo uspeli najti boljših rešitev in ker je vendarle prišlo na Odboru za finance in monetarno politiko do neke vrste odjuge, za omilitev ukrepov, smo se tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev odločili, da nekoliko s stisnjenimi zobmi pa vendarle prispevamo tudi glasove za sprejetje tega zakona.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Matevž Frangež.
Spoštovane, spoštovani! Ob sprejemanju najpomembnejših javnofinančnih dokumentov je potrebno trezno, kritično in odgovorno presojati kondicijo naše države. Za socialno demokracijo je ključno, da s fiskalno politiko okrepimo okrevanje slovenskega gospodarstva, ne da bi s tem bistveno poslabšali življenjski standard naših ljudi. Pri tem stabilnost in vzdržnost javnih financ razumemo kot temeljni predpogoj za ojačitev šibkih, a zanesljivih znakov gospodarskega okrevanja, brez katerega utegnemo ogroziti ne le gospodarske rasti, ampak tudi doseženo in v času krize tudi uspešno ohranjeno blaginjo in varnost ljudi. Poglabljanje gospodarske in finančne krize dodatno pritiska na javne finance. Projekcije javnofinančnih agregatov kažejo, da problemi v javnih financah niso prehodne, ampak strukturne narave. Zato bi ohranjanje visokih primanjkljajev povečalo problem dolgoročne vzdržnosti javnih financ. Naša vlada je zato odločena, da s kratkoročnimi ukrepi zmanjševanja javnofinančnih odhodkov javne finance prilagodimo slabim gospodarskim razmeram. Z interventnim zakonom se z namenom stabilizacije javnih financ začasno omejuje rast določenih izdatkov državnega proračuna, proračunov lokalnih skupnosti, pokojninske in zdravstvene blagajne, da se zmanjša višina uskladitev oziroma revalorizacija. Tega ukrepa tudi Socialni demokrati ne sprejemamo z zadovoljstvom, ampak kot izraz trezne in odgovorne politike, ki se zaveda, da bi s poslabšanjem javnofinančne kondicije v temelju ogrozili gospodarsko okrevanje, načrt postopne stabilizacije javnih financ v okviru pakta stabilnosti in rasti, posledično pa tudi za ohranitev dolgoročne kondicije Slovenije, da ohrani socialno povezanost in kohezivnost družbe. V letu 2011 bodo ukrepi interventnega zakona omilili povečanje javnofinančnega primanjkljaja z učinkom okoli 450 milijonov evrov. Zato mora fiskalna prilagoditev danes in v perspektivi temeljiti na prestrukturiranju in postopnem zniževanju proračunskih in drugih javnofinančnih odhodkov ob realnem upoštevanju postopne rasti prihodkov, ki bo vsaj še v nadaljnjih dveh letih precej omejena. Plače in socialni transferji predstavljajo v državnem proračunu dobro polovico vseh odhodkov. Izpad prispevkov zaradi povečane brezposelnosti, nižjih plač in nelikvidnosti ter veljavni način usklajevanja pokojnin sta terjala aktiviranje dodatnih transferjev iz državnega proračuna. Spomnimo, da je naša Vlada zavestno in v interesu ohranitve socialne povezanosti družbe povečala raven socialnih transferjev za 44 %. V času krize je torej naša prva prioriteta zaščita ljudi in njihovega socialnega položaja. Socialni demokrati poudarjamo, da se Slovenija z navedenimi ukrepi uvršča med zmerne države, ki ohranjajo javnofinančno odgovornost, a pri tem ne posegajo v doseženo raven plač, pokojnin in socialnih transferjev, kot to počno in so prisiljene početi nekatere druge države. S sprejemom tega zakona bomo omogočili oblikovanje proračunskega ravnotežja med vlaganji v razvoj in ohranjanjem socialne varnosti. Pri tem pa z varčevalnimi ukrepi okrepili možnosti za spodbujanje gospodarske rasti, kar bo kmalu zagotovilo tudi izboljšanje socialnega položaja upokojencev, prejemnikov socialnih pomoči in tudi zaposlenih v javnem sektorju. Socialni demokrati bomo paket varčevalnih ukrepov, ki je predpogoj za sprejem državnih proračunov za leti 2011 in 2012, podprli. Pri tem opozarjamo, da bi nesprejetje tega zakona poglobilo gospodarsko krizo in poslabšalo okrevanje gospodarstva, česar si ne smemo in ne moremo privoščiti. Današnji dan bo s sprejemom tega zakona pa tudi proračunov za prihodnji dve leti na novo razmejil odgovorno politiko od neodgovorne politike. Tudi mi si želimo, da bi bili v naši družbi sposobni ohraniti družbeno pravičnost, da bi funkcioniranje pravne države dalo jamstvo za to, da se tiste, ki zlorabljajo to skupnost za kopičenje lastnih koristi, čim učinkoviteje preganja. V teh časih ne smemo dovoliti, da se ustvarja vtis, da je dobra večerja rezervirana samo za nekatere. Zato pozivamo k odgovorni politiki do države in odgovorni politiki do vseh naših ljudi, ne pa do kovanja kratkoročnih političnih koristi za samo nekatere.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Zvonko Černač. Prosim!
Spoštovana kolegica, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Če je kriza in glede na vsebino tega zakona Pahorjeva Vlada gospodarsko krizo načrtuje zdaj še za prihodnji dve leti, potem je treba na eni strani varčevati, na drugi strani pa sprejemati ukrepe za pospešitev gospodarske rasti in preko tega povečanje zaposlenosti in povečanje prihodkov v vse državne blagajne. Ne enega ne drugega ta interventni zakon ne ureja. Zakon zatiska preko varčevanja pri upokojencih, torej pokojninah, otrocih in ostalih pas pri tistih, ki so ta pas že stisnili do konca in ga zapeli na zadnjo luknjo. Ne varčuje pa Vlada tam, kjer bi bilo potrebno varčevati. Pahorjeva Vlada zadnji dve leti troši bistveno, bistveno več kot je prejšnja Vlada trošila v obdobju konjukture, ko se je poraba državnega proračuna gibala na ravni okoli osmih milijard evrov, sedaj pa se že drugo leto proračunski odhodki gibljejo skoraj na ravni desetih milijard evrov. Zadolževanje se je v teh dveh letih podvojilo, kar pomeni, da bo samo breme obresti v dveh letih znašalo toliko, kot po evropskih merilih lahko znaša primanjkljaj državnega proračuna. Ta interventni zakon prihaja za leti 2011 in 2012, torej za obdobje, ko večina držav v Evropski uniji že napoveduje hitrejšo gospodarsko rast, saj je za razliko od Pahorjeve Vlade večina vlad Evropske unije pravočasno sprejela potrebne varčevalne in ostale ukrepe, ki so rezultirali na eni strani v stabilizaciji javnih financ in na drugi strani v hitrejši gospodarski rasti. V trenutku, ko bi se morali pogovarjati o tem, da v prihodnjih dveh letih okrepimo gospodarsko rast, na drugi strani pa omejimo nepotrebne izdatke preko racionalizacije javnega sektorja predvsem državne uprave, se je Vlada odločila, da varčuje pri tistih, ki imajo najmanj in ki že tako in tako težko živijo iz meseca v mesec. Skrajni čas bi že bil, da bi nam Vlada pripravila celovit, konsistenten in operativno razdelan program s cilji, nosilci in roki, ki bi na eni strani pocenili delovanje države, na drugi strani pa okrepili gospodarsko aktivnost in s tem prihodkovno stran vseh javnih blagajn. Zakona tudi ni mogoče podpreti, ker zmanjšuje investicijska sredstva občinam, namesto da bi jih povečeval. Vir za to imamo, evropska sredstva, ki bodo v letošnjem letu realizirana približno v polovičnem znesku, ostalo bo torej skoraj pol milijarde neporabljenih in načrtovanih sredstev v letošnjem proračunu in ta bi lahko namenili za sredstva, ki bi povečala investicijsko aktivnost in vlaganje v posodobitev komunalne in družbene infrastrukture v lokalnih skupnostih. Vlada se je namenila varčevati pri upokojencih. Predvsem pri tistih z najnižjimi pokojninami. Pri tistih, ki prejemajo 200, 300, 400 evrov mesečno, je pomemben vsak evro. Verjetno bodo zamrznitev, če bo ta samo tričetrtinska, lažje preživeli tisti s tisoč evri pokojnine ali več. Ampak teh je malo, zakon pa bo veljal za vse enako. Vlada stiska pas tudi pri najmlajših, pri vrtcih, na tistem delu, kjer gre tudi za neko širšo politiko, ki se ji reče družinska politika. Kakšno je sporočilo vladne politike do mladih družin, če je Vlada zarezala pri otrocih, kjer je prihranek relativno majhen in znaša 11,8 milijona evrov na letni ravni? Ni pa istočasno zarezala pri nepotrebni in potratni javni porabi. Primer. Samo za delovanje novih paradržavnih inštitucij, ki se jim reče agencije in uradi in ki jih je ta vlada ustanovila in jih ustanavlja po tekočem traku, bo na letni ravni porabljenih bistveno več sredstev, kot znaša ta znesek, brez da bi iz tega dobili neko novo dodano vrednost. Na drugi strani v državi pada število učencev, ne pa tudi število tistih, ki zanje skrbijo. Imamo rigiden in zastarel sistem upravljanja v javnih sistemih, tako v šolstvu, zdravstvu, kot v javni upravi. Šolski minister je z eno potezo, ko je združil zimske počitnice, naredil gospodarstvu za 15 milijonov evrov škode samo v tednu dni. Torej, namesto da bi varčevali pri tistih, ki izvajajo javne storitve, varčuje Vlada pri uporabnikih. Če smo v zadnjih letih padali po vseh kazalcih, po enem gotovo nismo. Birokratski aparat se je okrepil, učinkovitost le tega pa se je celo zmanjšala. V tem primeru gre, spoštovana kolegica in kolegi, za nekonsistenten in gasilski pristop, ki je tudi neprimeren. Zaradi tega ga ni mogoče podpreti. Vlada stiska pas pri tistih, ki imajo najmanj, in daje tistim, ki imajo največ. Nič pa ne naredi na bolj racionalni porabi javnih sredstev in boljšem gospodarjenju ter upravljanju z njimi. Iz tega razloga ga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Naj čisto na kratko ponovim nekaj dejstev, ki sem jih navedel že pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke do predlogov proračuna 2011 in 2012. V letu 2011 bomo imeli 1,7 milijarde primanjkljaja, v letu 2012 novih 1,4 milijarde evrov primanjkljaja. Torej, v dveh letih bomo porabili dobre tri milijarde več, kot bomo imeli dejansko na voljo. To nas vodi, po naši oceni, v katastrofo. Vlada vodi takšno finančno politiko v popolni zavesti in zavedanju njenih posledic ob dejstvu, da njena ocena prihodkov lahko temelji le na ugibanjih in željah, odhodke pa bi se dalo sto odstotno točno načrtovati. V Slovenski ljudski stranki tega predloga zakona ne podpiramo, v kolikor bo ostal v takšni vsebini, kot je predlagan. Večkrat smo dejali, da je Vlada na področju sociale v teh dveh letih storila veliko, najbrž največ od vseh področij, ki jih je doletela finančno-gospodarska kriza. Zato ne razumemo, da bomo sedaj varčevali na socialno najbolj ogroženih državljankah in državljanih. Naj na začetku opozorim, da ta zakon govori o zamrznitvi pokojnin tistim upravičencem oziroma upokojencem, ki jih že prejemajo. Pokojninska reforma pa je nekaj drugega in to danes ni stvar razprave. Želi se namreč ustvariti neko vzdušje, da pokojninska reforma prinaša tudi zamrznitev pokojnin. Torej, pokojninska reforma ne prinaša zamrznitve pokojnin. Zamrznitve pokojnin prinaša ta zakon, ki ga obravnavamo danes, torej Zakon o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize. Pa vendarle se ne strinjamo s tem, da bi velik delež te krize ali posledic te krize na svojih plečih nosili prav tisti, ki so socialno najbolj ogroženi. Ne moremo se strinjati s tem, da bi zamrznili pokojnine. Ne moremo se strinjati s tem, da bi zamrznili socialne transferje. Ne moremo se strinjati s tem, da varčujemo pri otrocih v vrtcih. Ravno tako se ne moremo strinjati, da se varčuje pri sofinanciranju investicij lokalne samouprave. Menimo, da je vendarle možno ta izpad, ki tu ni tako velik, nadomestiti na nekaterih drugih področjih. Govorimo o, glede na obrazložitev predlagatelja, slabih 150 milijonih evrov za vsa ta področja, ki sem jih naštel. Zavedamo se, da je sestava proračuna težavna. Bi pa razumeli takšne ukrepe takrat, ko bi mnogi proračunski uporabniki prispevali bistveno, bistveno več k varčevanju. Človek dobi občutek, ko se sprehaja po določenih proračunskih uporabniki, da te finančne gospodarske krize za nekatere preprosto ni. In ko bi ljudje dobili občutek, da vsi po vrsti res zategujejo pas, vsi proračunski uporabniki, tako vladni kot nevladni, bi takrat najbrž razumeli tudi, da se zamrzujejo takšni transferji. Kot rečeno, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo pripravili amandmaje, ki iz zakona črtajo zamrznitev socialnih transferjev, zamrznitev pokojnin, zamrznitev uveljavitve določb Zakona o vrtcih ter zamrznitev sofinanciranja investicij lokalnih skupnosti. Če bodo sprejeti, bomo predlog zakona podprli. V nasprotnem primeru našega glasu ne bo deležen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Franc Jurša.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav predstavnikom Vlade, kot tudi kolegicam in kolegom! Zamrznitev pokojnin, plač v javnem sektorju in socialnih transferjev je za Vlado tehnično najlažji način brzdanja javnih izdatkov, a hkrati je to socialno najbolj občutljiv poseg varčevanja v javnih financah, ki ne samo, da prizadeva vse pričakovane pravice omenjenih skupin, temveč po besedah nekaterih lahko pripelje tudi do politične krize. Dopolnjeni predlog sicer blaži prvotno načrtovane zamrznitve tako, da je predlagana četrtinka za usklajevanje transferjev in pokojnin. Hkrati spreminja tudi področje plačilnega sistema javnih uslužbencev in funkcionarjev, kar je bilo dogovorjeno z ministrico za javno upravo v zameno za pristanek sindikatov na obrazložitev izvedbe plačne reforme. Da se v Poslanski skupini DeSUS ne strinjamo s tako hudim rezom na dohodke upokojencev, je znano že dolgo. Kljub našim prizadevanjem za omilitev v interventnem zakonu določene popolne zamrznitve s strani Vlade ni posluha, saj Vlada trmasto vztraja na svoji ponudbi. Za usklajevanje pokojnin je pripravljena ponuditi največ četrtinko. Predlog za polovično zamrznitev, torej ohranitev zatečenega usklajevanja, za proračun po besedah premierja in finančnega ministra naj ne bi bilo vzdržno. Simboličen znesek v znak solidarnosti za generacije, ki so to državo gradile, delale v primerjavi z danes v nemogočih delovnih razmerah in se tudi s prostovoljnim delom odrekle plačilu za delo in posledično višji pokojnini, je ponudba, ki je ponižujoča in nesprejemljiva. Stališče Vlade je, naj se breme fiskalne discipline prenese kot enakomerna porazdelitev bremen med različne generacije. To je danes v obliki dopolnjenega Predloga zakona o interventnih ukrepih na mizi, ki torej enači generacije upokojencev z uslužbenci javnega sektorja. Sprašujem se: Ali je primerno, da enačimo ti dve skupini, če vemo, da znaša povprečna pokojnina skupaj z varstvenim dodatkom 575 evrov in da znaša povprečna starostna pokojnina z varstvenim dodatkom 625 evrov? Približno 350 tisoč vseh upokojencev, kar je več kot polovica, prejema pokojnino do zneska 562 evrov. To je znesek ocene za prag revščine v naši državi. Nihče izmed zaposlenih v javnem sektorju, ki jih je okrog 160 tisoč, ne prejema plače, nižje od praga revščine. Povprečna plača javnih uslužbencev znaša približno tisoč 200 evrov, kar je bruto tisoč 825 evrov. To je približno enkrat več od povprečne pokojnine, ki znesek polovice povprečne plače doseže nekako šele skupaj z varstvenim dodatkom. Upokojencev zato nikakor ne gre primerjati z ekonomskim položajem javnih uslužbencev. Zato pogojevanje enotnega usklajevanja ne zdrži resne in trezne presoje tistih, ki menijo, da mora biti usoda v zategovanju pasu enaka in da so pogledi DeSUS zgolj sebično usmerjeni v nabiranje političnih točk skozi zastopanje parcialnih interesov določene populacije. Drugo, kar je treba razjasniti glede usklajevanja pokojnin, pa je naslednje. V finančni oceni za predlagane ukrepe za leti 2011 in 2012 je Vlada ocenila, da bi bilo treba iz proračuna zagotoviti 100 milijonov za usklajevanje pokojnin, če zamrznitve ne bi bilo. 28. septembra tega leta je bil sprejet Zakon o preoblikovanju Kapitalske družbe pokojninsko-invalidskega zavarovanja, ki določa obveznost nakazila 50 milijonov ZPIZ in namen porabe teh sredstev, to pa je usklajevanje pokojnin. Delež sredstev, ki so potrebna za usklajevanje pokojnin, se bo torej v prihodnjem letu črpal iz Kad z namensko porabo. Namembnost nakazila Kad je, da se ohranja vrednost pokojnin. Po besedah iz odgovora finančnega ministra na pisno poslansko vprašanje s prejšnje seje Državnega zbora teh 50 milijonov ni načrtovanih v proračunu in tudi ne v predloženem predlogu zakona. Torej, če ohranimo veljavno polovičko valorizacije pokojnin, to pomeni, da gre za polovico manjši znesek, ki pa ga je dolžan tako ali tako na podlagi zakona vsako leto zagotoviti Kad. Tudi iz tega razloga odločno vztrajamo pri svojem predlogu, saj bo na podlagi omenjenega zakona vsaj del vira zagotovljenega in namenjenega za usklajevanje pokojnin. Če pa je za redno usklajevanje pokojnin treba več, kot naj bi namenil Kad, pa je za nas nesprejemljiv odgovor, da javnofinančna sredstva te dolžnosti do upokojencev ne bi mogla zagotoviti in da ni mogoče brez popolne zamrznitve ali v predlogu zakona predložene zamrznitve doseči zadostne finančne vzdržnosti. Ni mogoče namreč kar tako pozabiti vseh tajkunskih zgodb, visokih odpravnin, ki so jih bili deležni funkcionarji družb v državni lasti, vseh odpustkov kapitalu z namenom zagotavljanja zdravih in novih delovnih mest, ki pa jih danes za 102 tisoč ljudi enostavno ni. V pokojninski blagajni je vrzel in posledica tega je večanje proračunske obveznosti, tudi zaradi znižanja prispevkov stopnje delodajalcem, zaradi česar se je v teh letih od leta 1996 nateklo [[...]]
Gospod Jurša, prekoračili ste čas, in to že za eno minuto. Moram reči, da sem vas pozabil opozoriti. Zdaj sem opazil 01.08 v rdečih številkah. To je pa huda zamrznitev. Prosim, da zaključite stavek. Prosim.
Saj sem rekel, da je to 8 milijard evrov manj v pokojninski blagajni. In tu bom končal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Ko smo govorili o proračunih za 2011 in 2012, smo bili enotni vsaj v tem, da se moramo oziroma se mora ta vlada izogniti visokim primanjkljajem in poskrbeti za vzdržnost javnih financ, in sicer z ukrepi. Vlada se je odločila za kratkoročne ukrepe. In sicer konkreten ukrep za Zakon o interventnih ukrepih. Vlada naj bi s tem omilila povečanje javnofinančnega primanjkljaja v višini 450 milijonov evrov. Brez uveljavitve tega zakona bi bilo potrebno v predlaganih proračunih, o katerih smo govorili, zagotoviti 100 milijonov za usklajevanje pokojnin, 35 milijonov za socialne transferje, 12 milijonov za subvencioniranje cene vrtcev in 303 milijone iz naslova plač in dodatkov javnih uslužbencev. Ker je Vlada očitno ugotovila, da tega denarja nima, je predlagala ta zakon. To je popolnoma razumljivo, da Vlada pač išče neko obliko kratkoročnih ukrepov. Vlada pa je predstavnica koalicijskih strank in prva stvar, ki nas potem začudi, je, da so v posameznih členih Vlada in te stranke neusklajeni. Če se je vlada odločila, da bo tako ukrepala, potem bi pričakoval, da bo koalicija pač takšne ukrepe podprla. Seveda me je zelo bolelo, ko sem videl na seji matičnega delovnega telesa, da ti isti, ki podpirajo, tudi mi vsi bomo morali enkrat stisniti pasove, na vseh koncih in krajih, če bo šlo tako naprej, zdaj to omilijo. Jaz sem dobil pač prispodobo, pride nekdo, te udari z bičem po hrbtu, potem prideš z božjo mastjo, z mažo in lepo to gladiš in rečeš, saj ni tako hudo. Kaj smo naredili? Slabo voljo, prepire, ljudje bodo jezni. Učinka tega zakona – 450 milijonov, pa s kakršnimikoli spremembami, sprejetji amandmajev ne bo. Ne bo takšen učinek ali pa celo učinka ne bo. Pa še eno stvar ne razumem, konkretno se bom obesil in govorim zelo objektivno na 11. člen, ki krši Zakon o financiranju občin, ker je določilo, kakšen odstotek se določa občinam, zapisan v zakonu, ampak to določilo se je kar spregledalo in se je postavilo neko drugo določilo. Recimo, tukaj bi bil jaz skeptičen. Tukaj iščem nek razlog, kjer Zakon o financiranju občin ne dovoljuje, da je ta zakon o interventnih ukrepih, po moji presoji, poglejte, po moji presoji, nad njim. In glede na to, da občine ogromno naredijo za državo in državljane, ogromno, prejemajo vse občine ogromno obveznosti, z veliko manj finančne podpore za te obveznosti, je za Slovensko nacionalno stranko konkretno vsaj ta del tudi nerazumen. Sicer pa bi bilo prav in pošteno, da se takšen zakon, če je res potreben, če je potreben, da se prihrani, da se izognemo 450 dodatnim milijonom iz ne vem kakšnih drugih virov, da se ta zakon o interventnih ukrepih sprejme v izvirni obliki. Kakršnokoli kupčkanje z amandmaji izniči ta učinek in v takšnem primeru bomo v Slovenski nacionalni stranki absolutno proti in temu zakonu in obema proračunoma, ker takšne trgovine se pa pač mi ne bi šli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Pozdrav ministru in pa ministrici ter sodelavcem! Kolegice in kolegi! Že takoj v uvodu želim povedati, da bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podprli predlagani zakon, ker se zavedamo resnosti situacije in zagovarjamo stališče, da morajo breme krize nositi tako tisti, ki ustvarjajo, kot tisti, ki preko javnih sredstev koristijo del ustvarjenega. Z ohranjanjem oziroma krepitvijo socialnih ukrepov v času krize pa skrbimo predvsem za to, da so tisti z najnižjimi dohodki, in tisti, ki ostanejo brez dela, deležni varnostne mreže. Ravno ta cilj zasleduje predlagani interventni zakon. Namreč, iskanje krhkega ravnovesja med razporejanjem bremena krize in pa na drugi strani iskanje novih ravnovesij vedno spremljajo družbeni pretresi, nezadovoljstvo, nesoglasja. Tako se s tem zakonom zopet nepriljubljeno, a nujno posega na področje socialnih transferjev, pokojnin pa tudi plač. S predlaganim zakonom se zato za razliko od drugih držav ne posega na vsebinsko področje posameznih pravic, temveč se le ohranja še komaj vzdržna pravic na letošnji ravni. Če bi namreč dopustili zakonsko predpisana usklajevanja, bi prišlo do že skoraj skrajne meje stabilnosti javnih financ, saj bi se morali za ta, lahko mu rečemo tudi nerazvojni del odhodkov, dodatno zadolževati. Ker pa se tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zavedamo, da življenjski stroški naraščajo in da so najnižji prejemki pri pokojninah, socialnih transferjih in tudi pri najnižjih plačah že tako ali tako na nominalno nizki ravni, smo podprli predlog, da se usklajevanja pri teh kategorijah odhodkov izvede v usklajevanju v višini 25 % ali večkrat popularno slišane četrtine. Glede na krizne razmere in na dejstvo, da bi resna stabilizacija javnih financ zahtevala popolno zamrznitev na eni strani ter glede na slab gmotni položaj tistih, ki prejemajo pokojnine in socialne transferje na drugi strani, pa menimo, da je četrtinsko usklajevanje žal primerna, kompromisna rešitev in pa edina, ki je mogoča. Vsekakor pa moramo izpostaviti, da ne podpiramo nikakršnih rešitev, ki bi zaradi njihove politične moči v ospredje postavljala zgolj eno skupino ljudi. V našem poslanskem klubu že dolgo zagovarjamo rešitev, da bi se ta usklajevanja na pokojninskem področju izvedla le v delu, da bi omogočil boljše pogoje za tiste, ki so v resnično najtežjem položaju. To se pravi, da se nesorazmerja, neskladja odpravljajo pri tistih, ki imajo najnižje pokojnine, a žal do sedaj še nismo bili uslišani. Razloge je potrebno iskati predvsem na drugi strani. Seveda pa se ob tem zavedamo tako zakonskih kot drugih omejitev. Vendar menimo, če bi bila volja, bi se lahko osredotočili na tiste, ki pomoč v tej državi ta trenutek resnično potrebujejo. Kot poslanci pa moramo imeti pred očmi odločanje o dejanjih, o zakonih predvsem, in sicer, da smo bili izvoljeni kot poslanke in poslanci vseh državljank in državljanov in da je družba medsebojno povezano tkivo. Zato je potrebno vse družbene skupine obravnavati enakopravno. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije gledamo na politiko kot urejanje skupnih oziroma družbenih področij v imenu vseh prebivalcev ne glede na njihovo politično ali interesno pripadnost. Iz tega naslova je potrebno bremena krize pravično, pošteno ter glede na njihov ekonomski položaj tudi enakomerno prerazporediti. Kot že povedano v uvodu, bomo v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Najprej bi vas rad opozoril, da bomo najprej opravili razpravo o členih in vloženih amandmajih. Takoj za tem pa tudi glasovanja. Tako bomo naredili zato, ker boste sedajle dobili tudi pregled vloženih amandmajev kot pripomoček za vaše odločanje. V razpravo dajem 2. člen ter dva amandmaja, in sicer Poslanske skupine SDS in Poslanske skupine SLS. Opozarjam, seveda, da sta amandmaja identična. Želi kdo razpravljati? Mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa. Torej, govorimo o 2. členu, predsednik?
O amandmaju vaše poslanske skupine k 2. členu oziroma Poslanske skupine SDS in Poslanske skupine SLS. Oba amandmaja, sicer ločena, sta identična. Prosim!
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Sam sem tudi že v obrazložitvi stališča poslanske skupine napovedal te amandmaje. Amandmaje, ki gredo v smer, da se iz zamrznitve nekaterih po naši oceni pomembnih socialnih transferjev, pokojnin in tako naprej, da se iz tega zakona o interventnih ukrepih to umakne. Še enkrat bi želel poudariti tudi nekaj drugega, kar se mi zdi, da je na nek način se ustvarila neka megla. Namreč, ljudje mislijo, da je zamrznitev pokojnin del pokojninske reforme. To je potrebno jasno danes povedati, da temu ni tako, da je pokojninska reforma ena in da je zamrznitev pokojnin drugo in da je to del tega zakona, s katerim se danes ukvarjamo. Torej, pri tem 2. členu predlagamo, da se ta člen črta. Namreč, menimo, da je vendarle potrebno razmisliti in videti, ali je prav, da bomo zamrznili otroške dodatke, dodatke za nego otroka, dodatke za veliko družino, dodatke ob pomoči ob rojstvu otroka, starševske dodatke, socialne pomoči, nadomestila brezposelnim, nadomestila za invalidnost, dodatke za pomoč in postrežbo in tako naprej. Mi vendarle menimo, da je mogoče teh nekaj manj kot 150 milijonov, ki so zajeti v teh treh zamrznitvah, torej teh socialnih transferjev, zamrznitve pokojnin, tisto, kar se tiče vrtcev in sofinanciranja investicij v lokalno in javno infrastrukturo, torej v občinah, prihraniti tudi v vseh tistih proračunskih porabnikih, ki po naši oceni trošijo preveč. To smo dokazali tudi z amandmajem, ki ga bomo vložili tako na proračun 2011, kot tudi na proračun 2012. Torej, da se poraba proračunskih porabnikov, ki nimajo nobene povezave s to finančno gospodarsko krizo, vrne na izhodiščno leto 2008, torej na leto debelih krav, kot velikokrat radi poveste, znižano za 5 odstotnih točk. Na ta način bi v letu 2011, kot tudi v 2012 prihranili nekaj manj kot 200 milijonov evrov. Mi predlagamo, da se ta člen črta, da ne bomo zamrznili socialnih transferjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmajih, vloženih k 2. členu? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SLS. Oba amandmaja sta, naj opozorim, vsebinsko enaka. Odpiram razpravo. Želi kdo razpravljati o amandmajih? Ugotavljam, da ne želi. Zato zaključujem razpravo o tem amandmaju in členu. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SLS ter amandma Poslanske skupine DeSUS. Pri tem ponovno opozarjam, da sta amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SLS vsebinsko enaka. Odpiram razpravo. Prosim? Ja. Bom kar zaprosil za prijavo, da ne bo kakšnih [[...]] Besedo ima Anton Urh. Sem opazil, Vili Rezman boste kot tretji, potem bomo še odpirali, če bo treba.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Poslanska skupina DeSUS je vložila na matično delovno telo amandma k 4. členu interventnega zakona. Vendar je bil ta amandma na matičnem delovnem telesu vehementno zavrnjen, zato je poslanska skupina ponovno vložila amandma v Državni zbor. Gre za usklajevanje, polovično usklajevanje pokojnin v letu 2011. Vlada nikakor ni privolila v 50 %, polovično usklajevanje pokojnin z rastjo plač v letu 2011. Naj povem, da je za to usklajevanje potrebnih približno 82 milijonov. V kapitalski družbi oziroma 50 milijonov je zagotovljeno z naslova Kada. Naj vas spomnim, da približno pred enim mesecem smo v tem Državnemu zboru sprejemali Zakon o kapitalski družbi in v 6. členu je eksplicitno napisano, da je Kapitalska družba dolžna vsako leto do 30. 9. položiti oziroma vplačati v ZPIZ 50 milijonov evrov namensko za usklajevanje pokojnin. Potrebnih je še 32 milijonov. Teh 32 milijonov pa Vlada ne namerava in jih tudi noče odobriti. Tukaj imamo neke pomisleke, ki pa niso kar tako. Poglejte, Vlada ima denar za grške upokojence. Vlada ima denar za stabilizacijo evra. To tudi podpiram. Vlada ima denar za, že tretjič, za dokapitalizacijo Ljubljanske banke. To je tiste banke, ki daje posojila različnim tajkunom in znanim Slovenkam in Slovencem. Ta vlada pa nima denarja za upokojence in to v višini 32 milijonov. Žalostno. Naj povem, da upokojenci niso socialna kategorija. Upokojenci so ekonomska kategorija in upokojenci so za svoje dohodke vplačevali dolga leta delovne dobe. In še to naj povem, da je 53 % od 530 tisoč upokojencev na robu revščine. Od tega 12 tisoč upokojencev prejema pokojnine pod 200 evri, 45 tisoč jih prejema pod 300 evri in pa 130 tisoč pod 500 evri. Denar, ki so ga upokojenci vlagali v ZPIZ, je bil v preteklosti uporabljen povsem za druge namene kot za pokojnine. Namreč, moramo vedeti, da so se z denarjem ZPIZ-a delale avtoceste, se je delal Karavanški predor, so se delala stanovanja. Tudi tista, ki so se potem prodajala za 10 tisoč mark in še ceneje. [[oglašanje iz klopi]] Po 10 tisoč mark, sem povedal.
Prosim za mir v dvorani!
Vlada je zelo malo ali skoraj nič pri tem proračunu naredila na prihodkovni strani. Namreč, prihodkovna stran proračuna bi bila lahko večja tudi, če bi vsaj delno zajezila sivo ekonomijo. Vemo namreč, da je siva ekonomija javno priznana od 5 milijard do nadaljnjih 9 milijard evrov. To je prav toliko, kot je proračun Republike Slovenije. Potem neplačevanje v pokojninski sklad, dolžniki. Mislim, da jih je za 840 milijonov in to Vlada ni naredila, da bi ti dolžniki vplačali v pokojninski sklad. Še več, spodbujala jih je. Včasih, ko je bil pokojni SDK, ni pustil izplačati mesečnega dohodka, dokler niso bili plačani prispevki za socialno in pokojninsko varstvo. Seveda je najlažje prihraniti ali odvzeti tistemu, ki je najbolj dostopen, to pa so upokojenci, to so socialno šibki, odpreti računalnik, pogledati številko in stvar je zaključena. Jaz bi mogoče tudi vam, spoštovani kolegi, zaželel, ko boste imeli pogoje za upokojevanje, da boste imeli bolj razumno vlado do starejše populacije, kot jo ima Vlada danes. Še nekaj, ko je Vlada privolila v 25 % povišanje pokojnin, moram takoj povedati, da upokojenci, kot sem že prej dejal, niso socialni transfer, ampak upokojenci tudi ne morejo biti žrtve javnega sektorja. Poslanska skupina DeSUS, v kolikor ne bo ta amandma sprejet, tudi ne bo podprla interventnega zakona. Poslanke in poslance naprošam, naj podprejo ta amandma. S tem bi omogočili, vsaj delno omogočili, da ne bi upokojencev pahnili v še večjo revščino, v kateri so trenutno. Dostojanstvo pa je precej njih tako ali tako izgubilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Z amandmajem k 4. členu želimo preprečiti zamrznitev pokojnin. Menimo vendarle, da je to preoster, preradikalen ukrep, da bi lahko ta ukrep nadomestili z marsikaterimi drugimi ukrepi. Večkrat sem poudaril, da bodo naša ministrstva v letu 2011 porabila za približno 10 milijard evrov, medtem ko so ta ista ministrstva v letu 2008 porabila za 8 in pol milijona evrov sredstev. Skratka, povečanje za milijardo in pol. In v dveh letih bomo tako porabili za 3 milijarde evrov več, kot bi lahko. Se strinjam z nekaterimi deli v proračunu, kjer se je treba spopadati s finančno gospodarsko krizo na področju sociale, na področju gospodarstva, na področju izboljševanja učinkovitosti in konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, so pa področja v tem proračunu, kjer ni nobenega razloga, prav nobenega razloga, da bi ti proračunski porabniki poviševali svojo porabo glede na tisto leto debelih krav. Ne razumem, da bomo zamrznili pokojnine tudi tistim, ne samo tistim visokim borčevskim pokojninam in še nekaterim drugim, ki imajo dobre pokojnine, ampak tudi tistim, ki imajo kmečko pokojnino, 100, 200, 300 evrov, ki čakajo na vsak evro povišice in tisti evro povišice jim je vreden več kot marsikateremu drugemu tisoč evrov. Več! In danes se pogovarjamo, da bomo tudi tem zamrznili, da ne bodo dobili tistega 1 evra, 2 ali pa 3 ali pa 10. Tudi sam imam v družini takšen primer, ženica stara preko sedemdeset let, še danes dela na njivi, z motiko. Ob 150, 180 evrski kmečki pokojnini. Celo življenje je delala! In sedaj se odločamo, da bomo tudi takšnim zamrznili, ne bomo jim sicer ničesar odvzeli, ampak ne bomo jim dali tistega, kar bi jim morda pripadalo glede na rast plač. Če v tem kriznem času iz različnih razlogov rastejo plače, je pošteno, korektno in fer, da rastejo tudi pokojnine za isti delež. Se mi zdi, da je to neka medgeneracijska solidarnost. Ali ne? O tem veliko govorimo. Menim, da je treba fokus varčevanja ciljati v tiste proračunske porabnike, ki s finančno gospodarsko krizo nimajo nič, zategniti pasove pri zaposlovanju v javnem sektorju, stisniti direktorje agencij, uradov in tako naprej, da nekaj prihranijo, za božjo voljo. To bi storil pravi predsednik Vlade! Nekajkrat sem že na to opozarjal v tej hiši. Naj udari po mizi in zahteva od vseh teh direktorjev, da naj nekaj prihranijo, ne pa da samo zahtevajo iz vreče brez dna, "še, še, dajte nam še, še, rabimo za računalnike, rabimo za drugo". Ni tega denarja! Hvala.
Besedo ima še Vili Rezman, ker sem že prej rekel, potem bo pa ponovno odprta prijava, javil se je pa tudi gospod minister. Se pravi Vili Rezman, minister in prijava. Prosim, Vili Rezman.
Hvala lepa gospod predsednik. Osebno sem danes že dva ali trikrat omenil, da tudi nisem zadovoljen s tem, da se gre zelo diferencirano z omejitvami in da breme nalagamo tudi tistim, ki so bodisi pod povprečjem prihodkov bodisi so na ravni ali pa ob pragu revščine. Vendar bi rad pri tem zavrnil vse tiste, ki skušajo z nekimi eksluzivizmi za svoje lastne interese in z denunciranjem, češ da se jemlje samo tistim, ki so najslabši, ker s tem se ne bi mogel strinjati. Poudarjam, da tudi, ko gre za pokojnine, gre v tem amandmaju, če bi bil sprejet, za to, da bi se omejevanje pokojnin sploh izničilo. In to ne samo tistim, ki imajo najskromnejše, ki imajo najmanjše. Tudi tistim, recimo, in takšnih je nekaj 10 tisoč, ki imajo dva ali trikrat večjo plačo od zaposlenega v javnem sektorju, ki čisti, ki dela neka druga opravila, ki res težko preživi. Zato mislim, da bi bilo prav, da bi tisti, ki se zavzemajo za to diferenciacijo, povedali, da torej gre za to, da se tiste, ki so najbolj ogroženi, zaščiti. In nobenega razloga ni, da bi ščitili tiste, ki imajo tisoč 500 ali kaj jaz vem, celo več evrov čeprav pokojnine. Drugo, kar bi rad ob tem rekel, je, če bi upoštevali vse amandmaje, ki so bili predlagani, bi se nam zgodilo, ne bi ostalo nič. Ostalo bi samo še omejevanje usklajevanja plač funkcionarjem, kar bi bilo sicer v redu, ampak od tega ne bi bilo v proračunu prav nobenega opaznega haska. To bi bilo res pretirano premalo ambiciozno. Zato pač opozarjam na to, da je treba tistim, ki zmorejo naložiti breme, tistim, ki ga ne zmorejo, ga ne bi smeli. Je pa verjetno prav, da ob tem poudarimo še nekaj, kar je šlo v vzporedni tok k tem omejitvam. V vzporedni tok so pa šli nekateri ukrepi in sprejeti zakoni. Nekateri že veljajo, nekateri bodo pa bodo vstopili v veljavo v naslednjem letu. Tam se je skušalo poskrbeti za tiste, ki imajo nizke dohodke, recimo, z Zakonom o minimalni plači, pa tudi s tistimi zakoni, ki bodo šele pričeli veljati, če govorimo o Zakonu o usklajevanju trga dela ali pa Zakonu o socialnih prejemkih. Bilo bi prav, da ne bi gledali samo enodimenzionalno oziroma da ne bi hote poudarjali samo tisto, kar je slabo v teh predlogih.
Hvala lepa. Prosim za prijavo. Jaz se opravičujem, prosim vas, da se boste še enkrat prijavili. Je to to? Če nima nihče nobenega ugovora k tej listi, bom dal najprej besedo mag. Andreju Vizjaku in potem po tej listi. Imamo prijavo ali nimamo? Pomotoma sem pritisnil še enkrat. Besedo ima mag. Andrej Vizjak. Prosim!
Hvala lepa. To je pa res nek unikaten način prijave, ampak dobro. Hvala lepa, predsednik. Jaz bom verjetno pri obrazložitvi amandmaja k 4. členu uporabil nekaj argumentov, ki sem jih nizal pri proračunu in proračunskih dokumentih, kajti tudi ta zakon in proračuna za prihodnji dve leti sta tesno povezana akta. Torej, tukaj imamo Zakon o interventnih ukrepih, ki varčujejo v glavnem neselektivno in seveda tudi na račun najšibkejših socialnih slojev v državi. Tudi na račun tistih, ki zelo težko vežejo konec s koncem sleherni mesec zaradi nizkih pokojnin, pa tudi ostalih prejemkov in transferjev. Vprašati se je treba, ali je Vlada izkoristila vse druge potenciale, da sedaj reže in seka tudi po teh ljudeh. V opoziciji menimo, da ne, da ima Vlada še veliko zaloge glede varčevanja marsikje drugje in da je težko prepričati prizadete, da so ti ukrepi nujni, ko pa gledajo preko TV ekranov nenehno bogatenje posameznikov, praviloma vodilnih v družbah v državni lasti ali pa kakorkoli povezanih vplivnežev z državnim kapitalom. Poglejte, samo en primer bom navedel, ki je tudi predmet enega zakona, ki smo ga vložili, pa verjetno bo predmet diskusije v tem parlamentu v kratkem. To je tako imenovano tiho družbeništvo. Imamo direktorja državnega podjetja gospoda Topleka, ki je bil tihi družbenik tihega družbenika v gradbenem podjetju Ptuj, ki je poslovalo s tem istim Talumom. Seveda, terjal je od lastnika oziroma nosilca tihe družbe 5 milijonov evrov zato, ker je bil notri tihi družbenik. Možakar si je predstavljal, da lahko pravzaprav tako obogati. Takih bi rekel primerov je še ogromno. Imamo gospo Hildo Tovšak in njene manevre s podjetji in z nepremičninami preko tujih firm in to ljudje gledajo. Po eni strani to ljudje gledajo, po drugi pa jim Vlada pravi, da ne more drugače, da so javne finance ogrožene, da se bo podrla država, če se bodo polovično usklajevale pokojnine. Jaz mislim, da to enostavno ni res. Še huje. Ni fer in ni korektno do teh ljudi, ki so plačevali prispevke v pokojninsko blagajno in zdaj pričakujejo, [[...]]
Prosim za pozornost v dvorani!
[[...]]da se jim bodo revalorizirali, da bodo ohranjali neko vsaj, kako bi rekel, delno realno vrednost, ne pa da se ne bodo čisto nič usklajevali ali pa [[...]]
V levem kotu dvorane prosim za mir! Se opravičujem.
[[...]]ali pa, da se bodo usklajevali samo četrtinsko, kot je zdaj, vidim nek kompromis. Vlada s tem odlaganjem in zamrznitvami ne bo rešila javnih financ. Vlada lahko reši javne finance s strukturnimi posegi v sistem odhodkov in tudi prihodkov. Šele na tak način se da pravzaprav tudi trajno na daljši rok stabilizirati in uravnotežiti javne finance. Tako, da bomo pa danes nekaj zamrznili, bo enkrat treba to odmrzniti. Ko bo odmrznjeno, bo nekdo terjal tisto zamrznjeno za nazaj, za kar bo imel čisto legitimne in legalne pravice. Problem bo takrat še večji in bo nekdo takrat bolj obremenjen, kot bi bil. Zato menim, da so te rešitve izhod, res takšen gasilski izhod v sili in so pravzaprav nesprejemljive zaradi tega, ker bo Vlada čez pol leta ali pa čez eno leto, ko bo problem še večji, prišla spet z novimi gasilskimi ukrepi, ki bodo še bolj prizadeli te iste ranljive in prizadete sloje. Torej spoštovani v Vladi, jaz sem vam danes že navedel en primer, pa ker takrat ni bilo, ne vem, če je bilo 5 kolegov, ga bom še enkrat navedel. Imamo šole v tej državi, kjer je menda toliko učiteljev, kot je učencev. Povprečje strokovnega delavca v slovenskem šolstvu je tako, da je na 7 učencev en strokoven delavec, če odmislimo ravnatelje, hišnike in snažilke. Če odmislimo tudi tiste, ki se ukvarjajo, ne vem, s prehrano pa s kurikulom ali ne vem še s čim na šolah, je menda en učitelj na 8 učencev. Pred kakšnimi dvajsetimi leti v tej državi je bilo dvakrat več učencev na učitelja. Veste kaj se je zgodilo? Ta, bi rekel, pregovorno modri minister za šolstvo, je naredil še nekaj. Predlagal je zakon, s katerim smo še bolj odrezali ustanovitelja od delovanja šole. Namreč, sedaj ima ustanovitelj zgolj neko mnenje pri imenovanju ravnatelja in je pravzaprav samoupravni sistem, ker imajo učitelji večino in določajo ravnatelja. Kar pomeni, da smo nastali en sistemski problem. Ko nam v nekem sektorju javnega dela javnih uslužbencev lahko zelo nekontrolirano odteka denar, nimamo na to skoraj nobenega vpliva in noben se nad tem ne zamisli. Ne mi prosim prodajati, da je zaradi tega, ker imamo tako razmerje med učitelji in učenci, večja kakovost izobraževanja. Kar ne potrjuje niti ena strokovna analiza in študija, da je ravno osem učencev na enega tista prava kombinacija. Želel sem samo na enem primeru povedati, kje nam odteka denar z debelimi profili iz državnega oziroma javnega sistema. Drug primer je tista agencija za upravljanje s kapitalskimi naložbami, ki je po mojem čisti navaden blef, čisto navadno prikrivanje politike pri posredovanju v gospodarstvu. Namreč, tista agencija bo od zdaj naprej grešni kozel za vse stvari, ki se bodo zgodile. Tudi sedaj je bila grešni kozel za odstavitev gospoda Rotnika iz vodstva v Termoelektrarni Šoštanj. Mimogrede, slišim, da je ta novi direktor danes lahko šele s policijo vstopil v podjetje. Kam pripelje ta vaša kadrovska paradigma. Kaj želim povedati? Želim povedati, da ima tista agencija za upravljanje s kapitalskimi naložbami 317 tisoč evrov proračuna za leto 2011. S 317 tisoč evri mi ne boste dopovedali, da se da upravljati z vsemi gospodarskimi družbami, ki jih upravlja ta agencija, torej z vso energetiko, celotnim finančnim sektorjem, zavarovalniškim sektorjem, Luko Koper, Telekomom in tako naprej. Kako bo 5 ljudi fizično upravljalo, kako bo hodilo samo na skupščine teh podjetij? Kako se bo pripravljalo z nekimi strokovnimi podlagami na takšne skupščine in tako naprej? Torej bo nekdo servisiral te ljudi. Servisirala jih bodo ministrstva. Ne mi potem govoriti, da bo agencija neodvisna pri upravljanju s temi kapitalskimi naložbami. Gre za eno masko, gre za en ščit politike pred očitki, da ona upravlja, kako bi rekel, prevaro do OECD-ja, ki ste mu prodajali to zgodbo, da je pa to nek nov pristop itn. Torej, kaj želim povedati? Želim povedati, da je načinov, kjer bi lahko država varčevala, nešteto. Nešteto in je žalostno, da v dveh letih delovanja te vlade teh ukrepov nismo dobili na mizo v okviru zakonov. Nasprotno, dobivali smo predloge za nove in nove paradržavne organe. Ni čudno, da se je število javnih uslužbencev v mandatu te vlade povzpelo na 160 tisoč in je za 4 tisoč 300 večje kot je bilo, ko je ta vlada zavzela svoje stole. Torej, namesto da bi v kriznih časih šli v nasprotno smer – jaz upam, da berete, kaj se dogaja v Angliji ali pa v nekaterih drugih državah, ko klestijo in radikalno posegajo tudi v javni sektor – se pri nas javni sektor razvija, kar lepo naprej, brez omejitev, kar je pravzaprav na pol samoupravno organiziran. Sploh ni čudno, da se tako razvija kot goba. Tukaj ste našli zdaj upokojence, pa ne samo upokojence, prejemnike socialnih transferjev, ki jih je pa treba priviti in stisniti do konca. Tukaj se potem greste tudi v koaliciji te politične igrice, DeSUS ja, DeSUS ne, kdo bo zdaj namesto njega in zdaj na koncu, če ta zadeva danes ne bo izglasovana, bo DeSUS zaslužil. Kaj pa mi tukaj na tej strani, ko bomo nasprotovali temu predlogu, pa nas je 27? Torej, hočem povedati, da se je ta stvar spolitizirala totalno, da je tudi krivična in da sploh ne bo dosežen cilj s temi predlogi. Soočeni bomo z novimi in novimi podobnimi gasilskimi predlogi, ki bodo odlagali s problemi, jim ne odpravljali vzrokov za probleme in torej kopičili problematiko, ki bo v prihodnosti samo še večja, problemi bodo težje rešljivi. Spomnite se napovedi tudi opozicije pred letom dni in pol, bolj ko boste odlašali s potrebnimi ukrepi za odpravo vzrokov tega, bolj bodo ti ukrepi boleči. In mogoče smo danes šele na prvi stopnici tega.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim!
Hvala lepa. Kakor kaže, se je ta politična igrica že razkrila. Ena stranka oziroma ene stranke igrajo na karto, da bi čim več glasov pridobile tako kot DeSUS. Druga ostala koalicija kupuje igralce, da bi zmagala v tej nogometni tekmi, in v bistvu, kdo bo plačal vse skupaj. Drage vstopnice bodo plačali upokojenci, da bodo gledali slabo igro, kjer bodo tudi sodniki goljufali, kakor jim bo pač uspelo. Govori se o, prej je kolega Vizjak rekel, Agenciji za upravljanje s kapitalskimi naložbami in tam je 317 tisoč evrov. To je ravno za plače za teh pet ljudi. Približno, če bo vsak imel okrog 5 tisoč evrov mesečne plače, je to ravno za tiste uslužbence, ki bodo tja hodili, delali bodo, kar bodo delali, mogoče bodo reševali križanke ali kaj podobnega. V bistvu jim ne bo potrebno nič delati, delalo bo ministrstvo oziroma Vlada, ki bo delala tako, kot se ji zazdi, kakor se ji dozdeva, da bo njej najbolj prav. Po drugi strani pa mečemo denar skozi okno povsod. 30 milijonov evrov na leto gre za Afganistan. Pa kaj bomo imeli od tega? Nič. Slovenska vlada financira nevladne organizacije na Kosovu. Kaj imamo mi od tega? Vmešavamo se v čudne zadeve, od česar ne bomo imeli popolnoma ničesar, razen da bomo nekoč plačevali še te stroške in še kakšne take zadeve. Ampak to ne zanima nikogar, ne zanima ministra, ne zanima predsednika Vlade, ne zanima nikogar v Vladi, kajti Vladi je vseeno, kaj se bo zgodilo in dogajalo, samo da bo vse skupaj mirno. In ker računa Vlada, da bodo tudi upokojenci do naslednjega mandata pozabili na razne obljube in kaj se jim je zgodilo, lahko gredo mirno skozi. Dejstvo je, da vemo, da ljudje pozabljajo na take obljube. Obljubljeno jim je bilo tisoč evrov pokojnine s strani DeSUS. Danes jim DeSUS obljublja, da se bodo za njih borili. Borili se bodo s svojimi glasovi. Glasovi vse ostale opozicije, ki se dviga – to ne šteje nič. Štelo bo samo eni stranki. Seveda bo koalicija na drugi strani s kupljenimi igralci igrala svojo igro. Mislim, da bi se morali ljudje malo zamisliti in premisliti o svojih potezah ter svojih razmislekih. Jaz upam, da bodo tudi kakšni neodvisni novinarji tisti, ki si še upajo pisati in ki jim Vlada ne določa, kaj smejo in česa ne smejo, šli v kakšno analizo in podali kakšno bolj realno sliko, kot jo videvamo tukaj.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Čepič.
Hvala za besedo. Zelo težka je razprava o tem, ko se pogovarjamo, kako usklajevati osebne prejemke vseh tistih, ki so na robu preživetja, ki sprejemajo vse te stvari in se komaj prebijajo iz meseca v mesec. Pri tem pa je že težje poslušati zavajajoče podatke, ki jih danes tu slišimo. Maloprej je govoril kolega poslanec o 30 milijonih za Afganistan. Ni res, 30 milijonov za vse mirovne operacije, ki jih daje Slovenska vojska za to. Največji del tega denarja gre pravzaprav za Kosovo in za plače vojakov, 400 in še nekaj jih je oziroma vsega skupaj verjetno blizu tisoč. To so naši ljudje, ljudje, ki so iz Slovenije poslani tja. Ampak tudi to je lahko preveč in bi bilo dobro, če tega ne bi bilo treba dati in če bi bil mir v svetu in ne bi bila ogrožena splošna varnost. Prav tako je težko poslušati, ko reče nekdo, da imajo upokojenci 200, 300, 400 evrov pokojnine. Verjetno res ima nekdo toliko, verjetno so takšni, ki toliko imajo. Ampak v Sloveniji je sprejeto, kolikšen naj bi bil mejni znesek najnižje pokojnine, ki pomeni 444,40 evra v letošnjem letu za polno pokojninsko dobo in za polno delovno dobo. To je tisto, o čemer soglašam s kolegi iz DeSUS, da pokojnina ni socialni transfer, ampak je zaslužena in je plod dela, ki ga je nekdo opravil. Zato so seveda različne pokojnine in so v različnih višinah. Nekdo, ki pa tega ne dosega, pa ima v Sloveniji, ki je socialna država, tudi možnost, da pridobi dodatne stvari, kar se imenuje na področju socialne politike varstveni dodatek. Za tistega, ki je upravičen do tega zato, da doseže minimalno pokojnino ali pa jo celo preseže zato, ker ima več družinskih članov, ki jih mora vzdrževati. Ko smo v treh poslanskih skupinah koalicije predlagali, če se že karkoli usklajuje, kljub temu da je bil prvoten predlog, da nič, potem mora biti to za vse kategorije, ki so financirane iz proračuna, tako socialnovarstveni dodatki, ker tudi tu so ljudje, ki ne dobivajo dovolj, da bi lahko preživeli, in sicer za vse, ki se jim pokojnine obračunavajo. Prav tako seveda javni uslužbenci. Tudi ti imajo minimalne plače, ki je, mimogrede, sedaj 562 evrov v Sloveniji. In verjemite, da tudi ti težko preživljajo. In teh ni malo – 4 tisoč 187 po podatkih Ajpesa v mesecu avgustu 2010 ali pa 39 tisoč 197 v realnem sektorju, ki dobivajo takšno plačo sedaj. In vsi ti financirajo tako proračun kot tudi porabo. In zaradi odnosa do teh ljudi, zaradi vseh teh je treba obravnavati vse kategorije ljudi enako. Moja zamera predlogu DeSUS, zakaj samo upokojenci, je prav v tem segmentu – zakaj pa ne vsi, zakaj ne vsi? Zakaj ne? Zakaj ne na drugačen način? Preprosto zaradi tega, ker so povedali, da to ni več 25 do 30 milijonov, kolikor je sedaj ta četrtinka, ampak to lahko preseže tudi 100 in več milijonov, ki jih pa v sistemu javnih financ v proračunu ni. Na Odboru za finance je bilo zelo jasno povedano, "v proračunu je še dobrih 500 milijonov evrov neposrednih investicijskih sredstev".Vsi tukaj govorimo, ker bomo potem obravnavali proračun, da je spodbujanje investicij tudi z državnim denarjem in denarjem lokalnih skupnosti eden od temeljnih razlogov zato, da bomo pognali ta voz gospodarske rasti naprej. Če bomo tudi ta denar porabili, in ne govorim, da ne bo pravično razdeljen, ampak če ga bomo porabili, tudi teh 500 milijonov spodbud za investicije ne bo možno iz proračuna, razen da bomo še dodatno zadolžili državo, še dodatno obremenili javne finance in posledično prišli v nezavidljiv položaj, ki bi seveda lahko pomenil scenarij kašne druge države, že znane. In ni res, vsaj po mojih podatkih, da bi 1 evro dali za krizo v Grčiji in te stvari. Dali smo poroštva, da so lahko Grki najeli kredit pod ugodnejšimi pogoji. Skupaj smo zagotavljali poroštveni zakon, da bi v primeru, če pride Slovenija v to krizo, lahko koristili ta mehanizem. In mislim, da je to pomembno. Zakaj? Zaradi tega, da bomo tudi upokojenci, prejemniki socialno varstvenih prejemkov, javni uslužbenci in vsi pravzaprav koristili te stvari. S tega vidika je smiselno, da podpremo interventni zakon tako kot je, da poskušamo uveljaviti to, kar je bilo predlagano in usklajeno z Vlado za to četrtinko, kakorkoli je to malo ali kakorkoli s tem dosegamo to, da tempo usklajevanja ne zamre. In mislim, da je tukaj največja dodana vrednost na tem področju. Tudi za malo, ampak gremo. Verjetno bo možno, seveda takrat, ko bomo sprejemali proračun za 2012, povečati ali za polovico ali za celo več, če bo gospodarska rast in situacija v javnih financah večja, in zato, da bomo lahko 2013, 2014, 2015 imeli polno usklajevanje in na ta način zadihali tudi nekoliko lažje. S tega vidika ne velja podpreti predloga poslanskih skupin Slovenske ljudske stranke in Slovenske demokratske stranke in prav tako ne amandmaja Poslanske skupine DeSUS, ampak velja tekst, ki je dan, tudi podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik! Kolegice in kolegi! Jaz sem že velikokrat v tem parlamentu, kakor tudi Slovenska demokratska stranka povedal, da se Vlada loti reševanja gospodarske krize v Republiki Sloveniji popolnoma na napačnem koncu. Lotila se je zamrznitve socialnih transferov, subvencioniranja pri plačilu vrtcev, financiranja občin, zamrznitve pokojnin in tako naprej, namesto da bi iskala rešitve tam, kjer so ključne. In to je tam, kjer je armada brezposelnih. Tam, kjer je 120 in več tisoč brezposelnih, za katere bi bilo potrebno poskrbeti, ustvariti pogoje, da bi se lahko zaposlili. Če bi bili ti pogoji ustvarjeni in če bi bilo sedaj tam 55 tisoč, kot jih je bilo leta 2008, Vlada teh problemov ne bi imela, ker se s tako problematiko sploh ne bi srečevala. Nedopustno, nerazumljivo je, da Vlada poskuša reševati problem gospodarske krize na upokojencih, tistih, ki imajo 200, 300, 400 in 500 evrov pokojnine. Na teh upokojencih poskuša reševati gospodarsko krizo. Ali se vam, dragi Socialni demokrati, zdi to pravi pristop? Ali je to pravi pristop? So vas za to volili? Zato so volivci volili to koalicijo, da bo reševala gospodarsko situacijo te države na najbolj ranljivih skupinah te države. [[oglašanje iz klopi]] Dovolite mi, dragi, imam [[...]]
Prosim mir v dvorani!
[[...]]pravico govoriti v tem parlamentu. Tega mi nihče ne bo vzel, niti vi, Socialni demokrati, ne. Te pravice mi niste dali vi, temveč so mi jo dali volivke in volivci. Zato imam pravico v tem parlamentu govoriti na način, kot si ga jaz predstavljam in je usklajen z redom, ki velja v Državnem zboru. Tam pa ne piše, v Poslovniku ne piše, s kakšnim tonom glasu mora kdo v tem parlamentu govoriti. Zato mi dovolite, da imam pravico povedati to, kar mislim, in me ne motite, [[...]] [[oglašanje iz klopi]]
Mir v dvorani!
[[...]]da nadaljujem svojo razpravo. Poglejte, ta vlada gradi svojo zgodbo reševanja te gospodarske problematike na ramenih najbolj ranljivih skupin v tej državi. In kdo so tisti? To so upokojenci, še enkrat bom ponovil, tisti, ki imajo dvesto, tristo, štiristo, petsto evrov pokojnine. Se je kdo izmed vas kdajkoli vprašal, ali je s to pokojnino možno preživeti ali je kdo vprašal te ljudi? Nihče, prepričan sem, v tem parlamentu sedaj, nihče! Ker vem, zakaj ne. Zato, ker nihče ni občutil tega problema, ker še nikoli nisem imel v žepu 300, 400 ali pa 500 evrov na mesec. Zato ne morete imeti občutka, kako je tistim ljudem. Bilo bi zelo pomembno, da bi se poskušali posvetiti tem ranljivim skupinam v naši Republiki Sloveniji, ki jih je vsak dan več, ampak tega niste storili. Greste kot valjar mimo vsega. Zamrznitve, trošarine [[...]]Nimam besed, pravzaprav kaj sploh še lahko k temu dodam. Zato smo v Slovenski demokratski stranki vložili amandma k 4. členu in amandma k 2., 3. členu. Ker ne pristajamo na filozofijo, ki vlada v tej koaliciji in v tej vladi, da je treba obremeniti tiste, ki imajo najmanj. To ni prava filozofija, to je skrajno zgrešen pristop vsake vladavine, vsakega vladarja. Verjemite mi, da Slovenke in Slovenci niso toliko nerazumni, da ne bi razumeli, da delate proti njihovim interesom. To je resnica, ki je ni možno zaobiti. Drage poslanke in poslanci, prepričan sem, da takšen zakon, kot ga je Vlada prinesla v Državni zbor, niti približno ni sprejemljiv za stanje v tej državi. In če še poudarim, poglejte na drugi strani, danes je kolega gospod iz DeSUS-a nanizal kar nekaj razlogov, zakaj ni mogoče podpreti zamrznitev pokojnin. Imamo denar, tako kot je rekel, za Grčijo, reševanje grškega problema. Imamo denar za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, ki ji je bilo izkazano v zadnjem času. Koliko skrajno neodgovornih potez je bilo potegnjenih in koliko denarja je zadaj v igri. Poleg tega, če samo pogledamo Dars in problemi s temi nesrečnimi avtocestami, gradnjami avtocest. 2 milijardi ali pa mogoče še več evrov je bilo zapravljenih zato, ker ni niso bili transparentni razpisi. Če pogledamo samo zadnji primer obiska Vlade v Ameriki. Torej dve, tri delegacije so zapravile 130 tisoč evrov! Saj ste prebrali, kaj piše v časopisih. Ali vas to ne skrbi? Ali se sprašujete, kaj počenja Vlada tam, ko lahko zapravlja takšno vsoto denarja? Tukaj pa se pogovarjamo, da je treba tistim, ki imajo 200, 300, 400 evrov, zamrzniti pokojnine! Ne razumem, enostavno ne razumem tega, da ta vlada ne spregleda, ta koalicija. Da ne govorimo o tajkunih, ki jih imamo na kubik v tej slovenski državi. Poglejmo gospoda Kramarja, kje je Ljubljanska banka danes, in dobil je milijon evrov odpravnine. Ali ni to zaskrbljujoče stanje v tej državi? In še bi lahko povedal, spoštovane kolegice in kolegi. Zato osebno ostro nasprotujem takšnim ukrepom, ki jih predlaga sedanja vlada, da išče rešitve v Državnemu zboru za gospodarsko socialno krizo na najbolj ranljivih skupinah. Še enkrat poudarjam, verjamem, da boste, spoštovane kolegice in kolegi iz poslanskih skupin koalicije, razumeli, da so to napake te vlade, ki niso sprejemljive za državljanke in državljane Slovenije, vsaj za tiste ne ali pa večino tistih, ki ne morejo preživeti. Pri teh zamrznitvah se niste vprašali, kaj pa tisti zaposleni, ki šest mesecev niso dobili plače, kako naj ti ljudje preživijo in tako naprej, za katere niso bili plačani socialni prispevki. Na tem niste storili nič. Tukaj pa se ukvarjate in počenjate stvari, ki so napisane v škodo večini državljank in državljanov Republike Slovenije, in jih pripeljete na popolna tla. Že tako ali tako nimajo dostojnega življenja, potem pa jim je treba vzeti še tisto, kar tako ali tako imajo najmanj. Na drugi strani se pa bohotijo, kot sem rekel, tajkuni in cela ta zgodba tistih, ki živijo krasno, ki imajo velikanske plače 10, 11, 12 tisoč evrov. Vsak dan gledaš v teh časopisih in bereš, koliko ljudi ima takšne plače. Kje je tukaj v tej državi tista medsebojna solidarnost? Kje je tukaj v tej državi tisto, kar je ključno, da lahko neka skupnost skupaj funkcionira? Mislim, da sta ta vlada in ta koalicija za naslednjih 100 let izgubili kompas, ne samo za ti dve leti, ki sta še pred njima. Prepričan sem, da bodo državljanke in državljani to znali na pravi način razumeti. Zato še enkrat povem, da bom amandma, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka, z velikim veseljem podprl. Absolutno pa bom glasoval proti temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič. Prosim!
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ko gre za varčevanje ali omejevanje porabe v običajnih razmerah, je prav, da se ohranijo razmerja med plačami, med pokojninami. Ko pa gre za izredne razmere, za krizo, takrat pa bi bilo bolje, da bi poiskali rešitev, ko bi tiste na dnu pustili na miru, pričakovali in uveljavili prispevek za reševanje iz krize tistih, ki imajo kaj več, ki niso sociala in bodo tako ali drugače tudi ob zamrznitvi svojih pravic preživeli to krizo. Seveda je interventni zakon naravnan v tej smeri, da se pač skuša čim bolj in med čim več državljani Republike Slovenije porazdeliti to breme krize in je napravljen tako, da se predlaga zamrznitev oziroma usklajevanje, četrtinsko usklajevanje pravic vseh v tej državi. Zahteva, da bi se ob takem predlogu samo eni skupini, denimo, upokojencem dalo več, se pravi polovico rasti plač, ta zahteva ne pomeni nič drugega kot to, da naj snažilka z minimalno plačo financira pokojnino tisoč 600 evrov neto. Nič drugega. Tisti, ki tako razume solidarnost, pač živi v enem napačnem svetu, kajti solidarnost pomeni to, da tisti, ki imajo, prispevajo za izhod iz krize in za ohranitev solidarnosti vseh onih, ki so že na robu revščine s svojo minimalno plačo, na meji 562 evrov zaenkrat in bodo, če se njihovi prihodki ne bodo usklajevali, šli pod to mejo, če ne za več, za stopnjo inflacije. To pomeni, da ta zakon ne rešuje problema v celoti, ampak žal do take spremembe, da bi bili dohodki, plače, pokojnine in socialni transferji zamrznjeni samo do neke meje, pač te rešitve ni. Je pa to, da dobijo vsi enako, še vedno bolje kot to, da dobijo eni manj zato, da bodo dobili več tisti, ki tega ne potrebujejo. Pri tem se seveda globoko zavedam, da je veliko več, 100 tisoč upokojencev tistih, ki imajo penzijo, pokojnino pod 600 evri, za katere bi bilo prav, da bi dobili kaj več, kot imamo na razpolago. Ampak tukaj nastopi tista težava, da v času, ko ni kje vzeti, ko je gospodarska kriza, pač ne moremo niti tega. Če bi bila ta možnost še uresničljiva, bi predlagal amandma, da se nobenemu v tej državi dohodki, če so edini, ne smejo znižati pod 562 oziroma do vsakoletnega praga revščine ne glede na to, kaj to za vse druge pomeni. Pri drugih, višje gor, pa zamrznitev, denimo. To bi bila pravičnejša rešitev od obstoječe, ampak ta hip tega ni mogoče narediti. Sem pa prepričan, da bi lahko čez pol leta ta zakon v tem smislu popravili, če bo treba zlasti še, če bo. Mislim, da je že nekje izračunan prag revščine nad tem zneskom, da ohranimo čim višjo, da ne rečem, v času krize, najvišjo možno stopnjo solidarnosti s strani vseh tistih, ki bomo to preživeli, če se nam zamrzne v celoti dohodke ali pa celo zniža, denimo plača. Res pa je, da je tistih z visokimi plačami premalo, da bi lahko napolnili, pomembno napolnili proračunsko blagajno in bi šlo bolj za kozmetične oziroma demonstracijske učinke kot pa za dejanski prihranek ob tem, da lahko mirno rečemo, da v tej državi pravzaprav nihče nima več visoke plače razen menedžerjev ali tistih, ki so na tak ali drugačen način, tudi na sporen način, prišli do premoženja in dela družbenega premoženja, s katerim danes upravljajo. Vsi drugi pa tako v državni upravi in realnem sektorju nimajo visokih plač. Žal jih v teh časih krize tudi ne bo mogoče bistveno popraviti. In s to realnostjo moramo računati. Zaradi te realnosti bom podprl ta zakon ob ponovni pripombi v tej smeri, da ni dovolj pravičen glede solidarnosti, ker bo nekaj vzel tudi onim, ki so tam spodaj, ki jim ne bi smeli vzeti nič, če bi hoteli govoriti o tem, da smo socialna država in solidarna družba. Tisti, ki pa več zahteva na račun drugega, pa zganja ta trenutek populizem in nabira politične točke na račun vseh drugih nas, ki želimo dobro vsem, ki rabijo in ki bi bili pripravljeni podpreti varianto, da prispevajo več tisti, ki to lahko. Lepa hvala. Mislim, da je ta zakon treba podpreti, tega amandmaja pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja. prosim za prijavo. Besedo ima Matjaž Zanoškar. Prosim!
Hvala, spoštovani predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! Najmanj toliko, kot si želim, da bi bil ta zakon sprejet, si želim tudi to, da bi bil sprejet in potrjen amandma k 4. členu, ki ga je dala Poslanska skupina DeSUS. Dali smo ga, ker smatramo, da so upokojenci že do sedaj v tem kriznem času dali svoj prispevek, da so si razdelili to breme in da so nase sprejeli to breme, tako kot vsi ostali. Zdi se nam, da je tisto zniževanje, usklajevanje za 50 % že lep dodatek in pa lep prispevek upokojencev k temu, da bi država lažje gospodarila in lažje živela. Danes, ko razpravljamo o našem amandmaju k 4. členu, pa se mi zdi pravzaprav zelo zelo žalostno, da so nekatere interpretacije v zvezi s tem in v zvezi z našo poslansko skupino popolnoma deplasirane in popolnoma napačne. Mi ne vlagamo tega amandmaja, da bi si pridobivali politične točke. Mi ne vlagamo amandmaja, da bi bilo popularni pri upokojencih ne kje drugje. Vlagamo ga, ker smatramo, da je prav, da se tudi pri tem intervencijskem zakonu poskrbi in pogleda na to zelo zelo ogroženo skupino, kakršna so upokojenci, ne rečem vsi, a velika večina je tistih, ki živijo na robu eksistence in na pragu revščine. In nikakor si ne moremo dovoliti, da bi se to njihovo stanje in njihova socialna izobčenost in socialna izoliranost nadaljevala še naprej. S 50 % usklajevanjem ne bomo dosegli veliko. Vendar je za upokojence tolažba, vsaj tistih nekaj evrov, ki jih bodo dobili, je neka tolažba. Predvsem pa je to, da bi se s to uskladitvijo v nadaljnjem zmanjševal ta razkorak med rastjo plač in rastjo pokojnin. Lahko bi se pogovarjali o kakšnih drugih transferjih, vendar tisto je lahko enkraten, kot je božičnica, kot je regres in tako naprej. Usklajevanje za 50 % pa je sistemskega značaja. Ta sistemski značaj bo ostal še naprej in pripomogel k temu, da bo ta razkorak vedno manjši in ne toliko velik, kot si ga ne želimo. Kdorkoli bi vložil tak amandma, tudi gospod Jelinčič, če bi ga vložil, bi ga mi silno radi podprli. Tako, da govorjenje o tem, da si pridobivamo neke politične točke, absolutne ne vzdrži in ni pravo. Ali je 32 milijonov, ki je potrebno za uskladitev 50 %, veliko? Ali je to zalogaj, ki ga država v tem trenutku ne zmore? Ali je to res tako usodnega pomena, da to ne gre? Jaz mislim, da ni tako velik denar. Sploh pa, če pogledamo vse argumentacije, ki so bile danes povedane, tudi takrat, pred mesecem ali dvema, ko smo preoblikovali kapitalske družbe in smo eksplicitno navedli v tem zakonu, da je 50 milijonov namenjenih za usklajevanje pokojnin. Tudi to nas moti, da bi se denar, ki je bil nekako zagotovljen, nekako izgubil in se interpretira, kot da tega denarja ni in da je usklajevanje nemogoče. Nekateri v tej dvorani smatrate, da je to izsiljevanje, izsiljevanje Poslanske skupine DeSUS pri sprejemanju interventnega zakona. Nikakor ne smatrajte, da je to izsiljevanje. Gre za nek pošten, nagnjen in pošten nagib, ki ga ne čutimo samo mi v Poslanski skupini DeSUS. Slišim, da ga čutite tudi drugi, da na ta minimalni del in z minimalno potezo ob sprejemanju interventnega zakona pomagamo in poskrbimo na nek način tudi za ta del, ki ga predstavljajo upokojenke in upokojenci. Predvsem pa tisti, ki so danes na robu eksistence in pa življenjskega minimuma. Tisti, ki zagovarjate, da je 25 % usklajevanje zadostno za njih, si pojdite pogledat pred Karitas, pojdite pred Rdeči križ, kjer stojijo naši upokojenci in čakajo na razdeljevanje hrane in finančnih pomoči. Tega nas mora biti strah oziroma to nas mora zaskrbeti. Potem pa verjetno ne bo več vprašanje, ali 25 % ali pa 50 % uskladitev. Seveda zavedamo se, da je država v težkem položaju in da je to breme vsekakor je treba razporediti. Pa naj se porazdeli na tiste, o katerih ste danes govorili. Na tiste, kjer je kaj porazdeliti in katere lahko obremenimo. Pokojnine in obremenjevanje pokojnin je možno takrat, ko je dovolj denarja, takrat, ko so pokojnine visoke. Danes, ko so pokojnine take, kot so, pa jaz mislim, da je vsaka poteza, ki bi zmanjševala te pokojnine in povečevala razkorak med pokojninami in pa rastjo plač, popolnoma nesmiselna in nespremenljiva. Zato Poslanska skupina DeSUS skupaj z ostalimi, ki ste danes razpravljali o tem amandmaju k 4. členu, upravičeno pričakuje in upa na vašo razsodnost in vašo konstruktivnost tudi, ko gre za to ciljno skupino, ki jo nekako pripisujete nam. Ne, ne, upokojenci so naši, so od vseh nas, ne samo od Poslanske skupine DeSUS in tako je bilo prav, da to razumete in tudi v takem smislu potrdite ta amandma k 4. členu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Klasinc.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz popolnoma razumem stališča stranke DeSUS, ker je to stranka upokojencev. Razumem, da želijo upokojencem najboljše. Ampak povejte mi enega poslanca v tem Državnem zboru, ki upokojencem in vsem prebivalcem te Slovenije ne želi najboljše. Ta vlada se od samega začetka maksimalno trudi predvsem za to, da poboljša življenje najrevnejšim. Ko se je začela kriza, spomnimo se vsi in takrat ste tudi vi, kolegi iz DeSUS-a, soglašali, da je ta vlada sklenila, da bo bistveno povečala sredstva za socialne transferje. To je zelo redko katera vlada v Evropski uniji naredila. Vsi so reševali banke, vsi so reševali razno razne združbe tistih, ki so povzročili to krizo, ki je v celem svetu. Sedaj pa poglejmo, kakšna je situacija v Evropi in širše v svetu. Povsod v javnem sektorju se plače znižujejo. Povsod se v javnem sektorju odpuščajo ljudje. Povsod se znižujejo pokojnine. Pri nas pa ne. Pri nas se pa nič ne znižuje, nič ne odpušča, ampak se skuša uskladiti, to se pravi, delno povišati. In vi pravite, da bi morali še bolj povišati kot lahko. 32 milijonov evrov, to so vam povedali že moji kolegi pred menoj. Ni 32 milijonov evrov, ampak pomnožimo z vsemi tistimi, ki jih morajo prav tako dobiti. Recimo, navajali ste te najnižje pokojnine. Mi smo v pripravi tega proračuna tudi predlagali, da bi pomagali tistim z najnižjimi, da bi reševali samo tiste z najnižjimi pokojninami, pa ni bilo soglasja. Ne, vse pokojnine je treba. Vam bom povedala, nekateri, tudi v moji širši družini, imajo na račun pokojnine, in hvala bogu, da je tako, dobro pokojnino, ki je bistveno višja od plač ljudi z visoko izobrazbo v javnem sektorju. Niso vse pokojnine problematične. Najnižje so problematične. In tukaj se strinjamo tudi mi in smo pripravljeni pomagati. Ampak tak amandma, razumite nas, ne moremo podpreti. In konec koncev slišala sem iz opozicije opozorila na tajkune. Dragi kolegi, tajkuni se v našem mandatu počasi, za moj okus prepočasi, procesirajo prek policije, prek tožilstva, prek drugih pristojnih organov. V vašem mandatu so se dogovarjali za svojo delitev dobičkov v kabinetu predsednika Vlade.
Hvala. Besedo ima gospod Černač. Imate repliko? Izvolite, gospod Vizjak.
Poglejte, spoštovana poslanka je pravkar izrekla, da se sedaj ti tako imenovani tajkuni procesirajo preko tožilcev, organov pregona. Da pa so se v nekem mandatu prejšnje vlade pa seveda, kako bi rekel, svobodno gibali in razvijali. Jaz bi vas opozoril na afero in nenazadnje tudi na proces Čista lopata. V mandatu prejšnje vlade so bili tisti, ki so na račun preplačanega avtocestnega križa olastninili ključna gradbena podjetja v tej državi, sedaj pa za te iste gospod Pahor hodi lobirat za posle v Libiji. Očiščenje, ne samo to. Proces nikamor ne steče in še več, začel se je proces proti tistim, ki so začeli ta proces. Proti tistim, ki so preiskovali in nenazadnje tudi priprli udeležence afere Čista lopata, tisti so sedaj v preiskavah. In gospodje, ki so predmet in bi morali biti že zdavnaj za zapahi, so deležni posebnih bonitet in obravnave. Torej, spoštovani, to želim replicirati, da ta navedba gospe pred menoj ni niti v približni korelaciji s kakršnimikoli dejstvi ali resnico.
Hvala. Besedo ima gospod Černač.
No, jaz mislim, da bi bili vsi veseli, če bi se v Pahorjevem kabinetu pogovarjali o tem, kako bodo delili dobiček v državnih podjetjih, pa se očitno ne. Se ne pogovarjajo, žal. Zaradi tega imamo tudi danes na tej mizi ta zakon, ker je povsod izguba. In tudi tam, kjer je ni, boste s temi policijskimi nastavitvami direktorjev počasi to izgubo ustvarili ali pa bodo dobički odtekli v druge sfere. Ko poslušam danes to razpravo med posameznimi poslanskimi skupinami vladajoče koalicije, predvsem v tistem delu, ko gre za stari DeSUS pa novi DeSUS, se spominjam tistih besed predsednika DeSUS, ko je pred volitvami govoril, da če imajo nekateri 100 tisoč evrov plače, si pa tudi upokojenci zaslužijo tisoč evrov minimalne pokojnine. In bi danes s te strani pričakoval, da boste vložili amandma, ki bo govoril o tem, da tisti, ki imajo manj kot tisoč evrov, če glede na razmere, ki jih ustvarjate z načinom vladanja, ni mogoče, da bi imeli minimalno tisoč evrov, da se vsaj tistim, ki imajo manj kot tisoč evrov pokojnine, le-ta normalno usklajuje še naprej ali pa vsaj 50 %, kot ste zapisali v interventni zakon za lansko leto. Toda tega niste storili. Populistično stari DeSUS zagovarja, da ostane tisto, kar ste sprejeli lani, novi DeSUS pravi, "ne, zdaj je treba tudi pri tem stisniti pas in nositi breme te krize". Moram reči, da je to dokaj neresno in neverodostojno. Javnost je pa očitno kar nasedla na te vaše igrice. Ne vem, v katerem kabinetu ste se to dogovorili, ampak očitno nekje je ta deal moral biti dogovorjen, ker točno veste, da bo ta zakon šel skozi in da je vse skupaj okrog tega neka predstava za javnost, preko katere si neka politična opcija malo bolj utrjuje pozicijo v javnosti in nič več. Druga zadeva. Mislim, da je bilo letos septembra, ko je premier v Državnem zboru odgovarjal na vprašanja poslancev in je med drugim izjavil, da se ne strinja z navedbami, ki smo jih poudarjali, da bo letos slabše, kot je bilo lani. Rekel je, da bo letos boljše, kot je bilo lani, in da tisti, ki govorimo, da bo slabše, nimamo prav. Pa smo ga spomnili na realizacijo 1–6 letos, iz katere izhaja, da se je v državni proračun nateklo za 120 milijonov evrov manj kot lani v enakem obdobju in odteklo iz njega 200 milijonov evrov več kot lani v enakem obdobju. In smo ugotavljali, da bo na podlagi vsega, kar nam je znano, letos slabše. Zdaj vas vprašam: Če bi bilo boljše, kot je povedal premier, čemu potem tak, slabši zakon? Lani je bilo 50 % usklajevanje pokojnin, letos ste ga najprej dali na 0 %, no, zdaj pa zagovarjate četrtinsko uskladitev. Prepričan sem, da bi danes z enako vehemenco vsi tisti, ki zdaj govorite, "ne, ne, saj je 25 % uskladitev dobra", zagovarjali tudi 0 % uskladitev. To ni najbolj resen pristop. Zaradi tega sem tudi v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke povedal, da takega pristopa ne moremo podpirati, ker kakorkoli obračamo, so se trgi okrog nas odprli, se odpirajo in to bo imelo pozitivne posledice tudi v Sloveniji. In namesto da bi ta trenutek Vlada izkoristila in prišla z ukrepi, ki bi vsaj delno nadoknadili zamujeno, kar ni storila lansko leto, poleg nekih restrikcij, vendar ne na teh področjih, kjer niso potrebne, je prišla z interventnim zakonom, kjer je najprej zabetonirala, nič se ne more usklajevati, ker je drugače krah, ker je to 450 milijonov evrov letno. Zdaj pa smo že ugotovili, da se pa nekaj da. Mogoče, če bi se še malo bolj pogajali, bi se dalo še nekaj več. Vsaj kar se pokojnin tiče in njihovega usklajevanja, ta znesek, ki je tu predviden, ne bo v ničemer ne ogrozil ne rešil javnih financ. Pristop pa kaže na to, da ste pripravljeni po tej poti iti tudi v letu 2013 in 2014. Do kdaj še? Vendarle bi bil že čas, da se naredi nekaj na prilivih v vse državne blagajne. Da se sprejmejo ukrepi, ki bodo preko povečanja gospodarske rasti in ustvarjanja novih delovnih mest omogočili, da bo več prilivov v vse državne blagajne in preko tega omogočena sredstva za izplačevanje tako transferjev kot vsega tistega, kar te blagajne zadeva. Pri čemer smo tudi že večkrat povedali, da v tistem delu, ko govorimo o odpravljanju slabosti rigidnih sistemov, ki jih imamo na vseh področjih praktično, v upravi, na zdravstvenem področju, v šolskem sistemu, da smo seveda tisti, ki te stvari, ki bodo odpravile te slabosti, podpiramo, tudi kar se tiče ustvarjanja reda pri socialnih transferjih in tako naprej. Vendar pa ne na tak, najbolj eleganten in birokratski način, kot ste se ga poslužili v lanskem letu, kar je bilo še mogoče nekako razumljivo. Vendar zdaj smo konec leta 2010, nismo priča takšnim številkam glede gospodarske rasti, ko smo bili priča lansko leto. Vi kljub vsemu prihajate oziroma vaša Vlada s še bolj restriktivnim zakonom kot v lanskem letu. In ocena finančnih posledic s 100 % zamrznitvijo pokojnin je okoli sto milijonov evrov, za 50 % okoli petintrideset in za 25 % okoli dvanajst. Zdaj pa poglejte, zdaj bi bilo pa res zanimivo videti te številke, če bi se res dali na nek nivo 500 evrov ali pa 600, kjer je nekje ena meja za neko dostojno življenje, in bi se te stvari ne usklajevale samo tistim, ki imajo več. Te številke bi bile potem relativno nizke, minorne pa tudi ne več problematične. Drži to, kar je bilo rečeno, ko so takšne razmere, ko je potrebno pristopiti k stvarem, je treba pristopati tudi selektivno. Nekomu, ki ima tisoč 500 evrov pokojnine, pomeni 50 evrov nekaj drugega kot tistemu, ki ima samo 300 evrov. Za tistega, ki ima 300 evrov, je 50 evrov ključnega pomena, za tistega, ki ima pa tisoč 500 pa ne. In enako velja pri plačah in pri vsem ostalem. Tudi ta pristop, ki je tukaj ubran, ni dober. Zaradi tega smo tudi predlagali, če je že tako in če je letos boljše kot lani, kar pravi vaš premier, potem ostanimo na tistem zakonu, ki ste ga sprejeli lani, 50 % usklajevanje, če je letos res boljše in bi naj bi bilo boljše v naslednjem in v naslednjih letih. Na dolgi rok bo ta zakon imel tudi psihološko zelo slabe posledice, ker zaradi te potuhe, ki se jo zdaj greste s to redukcijo tam, kjer se jo da najlažje narediti z nekim administrativnim ukrepom, ki je spisan v nekaj urah, ne bo vseh drugih ukrepov, ki bi bili nujni in bi jih bilo treba nujno sprejeti, če želimo na dolgi rok priti do tega, da se bodo javne finance stabilizirale in da se bo ta država nekako počasi preoblikovala v neko moderno, sodobno državo z učinkovitim državnim aparatom in sistemi, ki bodo normalno funkcionirali preko racionalizacije pri tistih, ki izvajajo te storitve, omogočili tudi najbolj kvalitetne usluge uporabnikom. Govorim o vseh teh sistemih, o katerih sem govoril prej. Zaradi tega bi bilo tudi s tega razloga prav, da se takšen zakon, kot ga imamo sedaj na mizi, ne sprejme. In istočasno, ko je govora o tem, da je treba pri tistih, ki so stisnili zadnjo luknjo na pasu, varčevati. Pred nekaj časa, ni dolgo tega nazaj, ste sprejeli 150 milijonov evrov za nek projekt na Darsu, ki je popolnoma nepotreben v teh razmerah, neko cestninjenje, satelitsko ali ne vem kakšno, ki ga nima še nobena država v Evropi. Slovenija je majhna tranzitna država, vinjetni sistem je tisti, ki je relativno poceni in najbolj ugoden za takšno državo, kot je Slovenija. 150 milijonov evrov – pa vam ni bilo problem tega sprejeti. Za Novo Ljubljansko banko očitno tudi ne bo problem sprejeti 200 milijonov evrov. Da ne govorimo o vseh drugih elementih, ki pomenijo neko gospodarjenje z javnimi sredstvi, pa da ne omenjam spet tega nesrečnega letala falcona, ki je samo v teh dveh letih požrl približno toliko, kot se bo prihranilo tukaj pri otrocih, na vrtcih. Iz tega razloga mislimo, da bi bilo prav, da se ohrani, kar se pokojnine tiče, takšno stanje, kot ste ga sprejeli že v lanskem letu, vsaj takšno stanje, če že drugega ni mogoče sprejeti. Hvala.
Hvala. Želite repliko? Izvolite!
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislim, da je prav, da tudi jaz enkrat repliciram, ker mislim, da se mi ne zdi niti korektno niti pošteno, da govorimo o tisoč evrih pokojnine, da je nekdo to obljubil in to se tiče predsednika DeSUS-a Karla Erjavca. Vsi točno vemo, ki hočemo vedeti, kaj je on rekel takrat, da, če imajo nekateri tajkuni v tej državi lahko milijonske v stotih milijonih ali pa tudi milijardah zneske kapitala, ki so si ga na takšen ali drugačen, predvsem pa nekorekten in tudi nepravilen način pridobili, imajo lahko takrat tudi vsi upokojenci tisoč evrov pokojnine. Prosim, bodite konkretni in pošteni in poskusite na takšen način o tem tudi razpravljati, kot je bilo rečeno. Vsi radi politično to izkoriščate in govorite laži. Če smo politiki, nam ni dano, da lahko lažemo. Moramo govoriti konkretno in pošteno in tako se mi tudi zdi prav. Tisti, ki ste omogočali, ki ste bili na oblasti, da so se ustvarili ti tajkuni, bi morali takrat, ko ste imeli v rokah žezlo, potegniti bremzo in zabremzati. Eni in drugi, dragi moji, eni in drugi ste imeli situacijo v svojih rokah. Lepo prosim, tako bi počeli, da tega ne bi bilo. Ker pa imam besedo, bom še rekel, ena četrtinka uskladitve pokojnin, spoštovani kolegi in kolegice, pomeni v povprečju en časopis Dela na mesec na upokojenca. Kaj to pomeni? En dan upokojenec ne bo bral časopisa. Če vam je to všeč, potem naj bo ta ena četrtinka. Mi smo predlagali usklajevanje na polovički, ker se zavedamo, da je ta država v težki gospodarski situaciji. Zakaj vežete zadevo na javne uslužbence in na toliko in toliko 100 milijonov? Dejansko nekaterim posameznikom, ki vodijo določene skupine upokojencev, tega ne bi smeli delati. Poskrbeti je treba za številko 253 tisoč upokojencev, ki živijo pod pragom revščine. V moji uvodni besedi, ko sem obrazložil stališče poslanske skupine, sem rekel, da me je zelo zabolelo včeraj, ko sem na televiziji videl, ko je en gospod v letih rekel takole – še enkrat ponavljam, ker vas takrat ni bilo veliko v tej dvorani – ko pogleda pokojnino in ko pomisli, da mora preživeti mesec, pomisli na to, da bi najraje umrl. Ampak teh ljudi, dragi moji, ni tako malo v tej državi. In to je zdaj tisto, za kar se ta stranka zavzema. Ne samo ta stranka, saj se tudi nekatere druge za to zavzemate, ampak, če se zavzemamo, če želimo tem ljudem pomagati, potem se z nekim korakom odločimo, da jim bomo pomagali, ne pa všečno govoriti.
Gospod Jurša, čas za repliko je žal potekel.
Bom končal. Ne bom naprej diskutiral, če me omejujete, ampak vseeno mislim, da je bilo prav, da sem na to zadevo opozoril.
Naslednjič se prijavite k razpravi pa boste imeli več časa. Ni replike na repliko. Imate proceduralni predlog? Izvolite!
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, replika ni bila namenjena pojasnilu napačnih navedb, ampak če sem poslušal kolego Juršo, sem dal približno tako primerjavo, kot jo je on povedal. Res, da nisem primerjal milijonov, pa tisočev minimalne pokojnine, ampak sem primerjal 100 tisoč evrov s tem, da si upokojenci zaslužijo v takem primeru 100 evrov. Moja izjava je bila glede vsebinskega konteksta popolnoma identična temu, kar je njihov predsednik takrat dejal. Ker sem pa ravno pri besedi, DeSUS je bil seveda del te vladajoče koalicije v prejšnjem mandatu. Hvala lepa.
Hvala. To ni bil ravno proceduralni predlog. Besedo ima gospod Jelinčič Plemeniti. Prosim!
Hvala lepa. Najprej bi pohvalil gospod Janjo Klasinc, ki je rekla, da se pa letos tajkune procesira. Res je. Moram reči, da me je prav razveselilo pred dnevi, ko sem videl, ko so v preiskovalni zapor peljali očeta dveh otrok, ker je eno leto 40 kriminalistov preiskovalo njegovo delo v Avto-moto zvezi in odkrilo, da je v žep vtaknil 250 evrov. Bravo. Velik uspeh slovenske policije. Velik uspeh notranje ministrice. Prav je, da je zaprt, kajti morda bi v tem času lahko vtaknil v žep še 5 evrov. Krasno, me zelo veseli, da se tako razvijata vaša demokracija in vaše lovljenje tajkunov. Se mi pa nekaj dozdeva, zdaj smo dobili na mizo en dokument, ki pravi: "Umikamo amandma k 11. členu, ki smo ga vložili danes, 16. 11." Podpisan je tudi vodja Poslanske skupine DeSUS, kar me nekako spominja na to, da gre tukaj za dobro uigrano in dobro premišljeno znotrajkoalicijsko igro. Kajti nekaj se vloži, nekaj se potegne ven in potem smo vsi zdravi, lepi in ljudje nam bodo ploskali. Seveda bodo upokojenci vedeli, da smo delali za njih, ampak na koncu nismo nič naredili. DeSUS bo ta amandma sicer zagovarjal, potem bo ugotovil, da amandmaja ni noter, bo zelo užaloščen, ampak na koncu bodo glasovali za zakon. Potem bodo pa rekli, naredili smo vse za vas, dragi upokojenci, in zagotavljamo vam, da boste še naprej imeli tisoč evrov penzije na mesec. Če vzamemo naprej, danes je bilo rečeno tudi, da smo dali Grčiji poroštvo. Ja, tudi poroštvo smo dali. Ampak dali smo ji tudi skoraj 400 milijonov evrov kredita in glede na to, da bi bilo v proračunu treba zagotoviti, v kolikor ne bi bil sprejet ta zakon, približno 400 milijonov evrov, se človek vpraša, zakaj smo pa dali Grčiji približno, tam je 450 milijonov, tukaj pa 400 milijonov evrov, zakaj smo pa Grkom dali, če sami za svoje ljudi nimamo. Zato, ker bomo svoje ljudi še naprej vlekli za nos, spoštovana koalicija. Jih vlečete in jih boste vlekli, ne vem do kdaj, dokler se bodo pustili. Slovenski narod zelo rad pusti, da se ga vlači za nos in vleklo se ga je za nos v avstro-ogrski monarhiji, pa potem med časom okupacije, pa potem po drugi vojni, najprej v prvi Jugoslaviji pred vojno, pa okupacija, pa druga Jugoslavija. Zdaj pa spet, s to razliko, da smo imeli takrat izgovore, da nas vlečejo za nos in tepejo po glavi tujci. Kaj bomo pa danes rekli? Res je, da večini teh ljudi, ki danes tolče po lastnih državljanih, lahko rečemo tujci. Morda nekateri tudi bodo tujci, ker, ko se bo spremenila oblast, bodo hitro pobegnili v tiste kraje, kamor so že poslali veliko denarja. Ampak, da se vrnem na to preljubo Grčijo. Država bo vzela kredit, da bo dala puf Grčiji. Tega denarja zagotovo ne bomo videli. Ampak ne to, mi smo šli, še huje, šli smo v poroštvo v višini 2 milijard 73 milijonov evrov in vsak pameten navaden kmet ve, da je poroštvo najhujša oblika finančne zaveze, ki poroka praviloma spravi na kant. Teh primerov je kolikor hočete. Ampak naše države to ne zanima. Kajti verjetno bo treba ta poroštva izplačevati, ko jih ne bo plačala Grčija pa v kratkem Irska pa Italija pa Portugalska pa da ne naštevam naprej, bo ta denar šel. Mi ga bomo dali, najemali bomo pa kredite, ki jih bomo plačevali po silni obrestni meri in bomo še tam izgubljali. Razen, če ne bomo šli v kakšno tako finančno transakcijo, kot je zdaj ta Nacionalni preiskovalni urad, kjer se bo že našla ena finta, da se bo koga ogoljufalo. Žalost je to, da se tukaj goljufa samo slovenske državljane. Evrope se ne bo dalo ogoljufati.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Hvala lepa. Spoštovani! Dovolite mi, da predstavim najprej okvir, potem pa odgovore na nekaj dilem, ki so se odprle ob razpravi na temo amandmaja ob tem členu. Prvič. Kaj se pravzaprav godi? Kaj se godi? Živimo v obdobju po koncu finančne krize, ki jo je povzročilo eno obdobje pet, šestletne hitre konjunkture s poceni denarjem in neučinkovitim plasiranjem vsaj dela investicijskih sredstev po svetu in pri nas, bolj v nekaterih bolj razvitih, najbolj razvitih državah, najmanj v relativno manj razvitih gospodarskih državah. Mi smo bili tu nekoliko vmes. Pričakovati je bilo, da se bodo dala ravnovesja v svetu, ki so se kazala zlasti v presežkih. Na eni strani na primer Kitajska, izvoznica nafte in drugih surovin, in primanjkljajih na drugi strani zlasti v Združenih državah Amerike z velikim zunanjetrgovinskim in javnofinančnim primanjkljajem, da se bo to izravnalo, da bo to potekalo skozi neko turbulenco, vendar v sodobnem svetu ni bilo pričakovati globlje krize. Ta se je zgodila po 15. septembru 2008, ko je prišlo do realizacije sistemskega tveganja in je velika sistemska svetovna banka Lehman Brothers zašla v težave, ki jih država ni reševala. In ko jih ni reševala, je prišlo do demonstracijskega učinka, "spill-over učinka", po vsem svetu, do strahu pred varnostjo plasiranja. Kreditni trgi so zamrznili. To je bilo ravno v trenutku, ko je nastopala nova vlada, kot se spomnite, in temu je sledila potem kriza globokega padca povpraševanja, za nas padca izvoza, nato padca gospodarske aktivnosti, zaposlenosti in potem je končno sledila sinhronizirana akcija držav. Ta se je odvijala v posebnem paketu stimulacij. Mi smo imeli dolžnost, da poleg tega, da je prišlo do precejšnjega upada javnofinančnih prilivov, do povečanja izdatkov za socialne transfere, potrošimo še 1,2 % bruto domačega produkta, razdelili smo ga, ta delež, slabih 400 milijonov, na akcije na trgu dela, s katerim smo zadržali karseda dosti delovnih mest in zlasti izvoznih podjetij v dobri kondiciji. Danes lahko že rečemo, da sta bila ta dva ukrepa, financiranje skrajšanega delovnega časa in financiranje ljudi, ki čakajo na delo, zelo uspešna, da sta zagotovila ustrezno kondicijo podjetjem, ki sedaj uspešno prodirajo na izvozne trge in povečujejo svoje tržne deleže, ne samo obsega svoje dejavnosti. Obenem smo drugi, manjši del, namenili za financiranje razvojnega preobrata. Tu smo imeli dejansko velik primanjkljaj, več deset let neaktivne razvojne politike. Tu nismo imitirali, oponašali najboljših praks malih odprtih gospodarstev, Finske, deloma tudi Avstrije, začeli smo že na koncu prejšnjega mandata in intenzivno na začetku tega mandata. Prvi rezultati se kažejo tudi v izboljšanih tehnologijah, dodatno izboljšani konkurenčnosti, ne na cenovnem področju, ampak na področju kakovosti, s katero je moč potem doseči večje tržne deleže in ustvarjati tudi večjo dodano vrednost. Padec javnofinančnih prilivov zaradi padca povpraševanja, povečanje transferjev za socialne izdatke kot sama spodbuda gospodarske rasti, ki je bila uspešna – pripeljala je do te rasti – je pa privedlo v velike primanjkljaje javnih financ. Mi imamo zgodovinsko velike primanjkljaje javnih financ, pa ne samo mi, ampak večina ostalih, tudi tisti, ki imajo manjše, ki jih v preteklosti skorajda niso imeli. In sedaj sledi obdobje sanacije teh javnih financ, zopet vzpostavljanja ravnotežja in to pač terja prihranke. Ustvariti te prihranke – možnih je več variant. Ena bi bila lahko izrazita s povečanjem davkov, vendar bi s tem ogrozili konkurenčnost. Druga bi bila z laissez-faire sistemom, da bi fiskalno pravilo, ki ga dejansko uporabljamo za uravnavanje javnofinančnega ravnotežja, zagotovili s spuščanjem cele vrste institucij. Tu bi bili prizadeti brez dvoma zlasti nekateri kraji, kjer se nahajajo institucije, ki bi se v procesu sinergijskih učinkov koncentrirale v večjih centrih. Saj vam je verjetno jasno, o čem govorim, pa ne bom direktno povedal, ker imam slabe izkušnje, če direktno povem, kakšne nevarnosti se vse godijo. Se pravi, mi ohranjamo s temi prihranki, ki so dejansko narejeni zato, da se zagotavljajo stabilni viri in se celo nekoliko povečajo, se pa ne povečajo v celoti, ker tega ni mogoče financirati v okviru fiskalnega pravila. Ohranjamo celotno bistvo socialne države in s tem namenom so ti ukrepi tudi oblikovani ali dizajnirani. Toliko za manjši uvod. Zdaj pa nekaj o odprtih dilemah. Prvič, Agencija za upravljanje kapitalskih deležev države je javni organ. Dejansko se bo financirala iz javnih virov. V to agencijo prenašamo oziroma se seli z Ministrstva za finance, z Oddelka za upravljanje s kapitalskimi deleži države oziroma z javno lastnino sedem zelo kvalificiranih kadrov, od tega dva izjemno močna, dva skorajda najmočnejša. Mi nismo nič, kako bi rekel, poskušali umikati kadrov. Najboljša na drugem mestu, dejansko pošiljamo tej agenciji kvalitetne ljudi. Pričakujemo, da bodo s 1. decembrom tam skupaj s svojo elektronsko opremo. Že sedaj sodelujejo, kar v prostorih ministrstva se odvija dejavnost te agencije. Mislim, da smo izbrali dobro vodstvo, da je kader kakovosten in da bo kos svojim nalogam. Drugič. Vprašanje različnih akcij države na kapitalskem trgu. To so akcije, kot je bilo pravilno ugotovljeno, kjer država vzame določen kredit, ga plasira naprej z višjim donosom in s pozitivnim učinkom za davkoplačevalce in za bilanco. Taki so krediti v Grčiji. tam imamo približno 2 % točki neto donosa. Tak bo učinek dokapitalizacije ljubljanske, mariborske banke, v kolikor se bomo lastniki za njo odločili. Verjetno se bomo. Potekala bo po knjižni vrednosti, ko se bo prodajalo, bo to dvakratnik ali 2,4-kratnik. Odprto je bilo vprašanje cestninjenja. Cestninjenje se ne financira, niti infrastruktura za morebitno elektronsko cestninjenje se ne bo financirala iz javnih financ. Morda bo za to potrebna garancija države, morda ne, odvisno od tega, kako se bo predlagatelj odločil. Potem sama raven pokojnin vendarle za 430 milijonov je večja oziroma bo večja v letu 2011, kot je bila oziroma raven transferjev, ki jo namenjamo za socialne zadeve, ne samo pokojninske, tudi ostale, bo za 430 milijonov večja 2011, kot je bila 2008. Tudi tistega dela, ki odpade samo na pokojninsko blagajno, Kad iz svojih profitov oziroma dohodkov ne bi mogel pokriti. Končno je še vprašanje nekaterih patološko visokih nagrad, ki so bile izplačane v letu 2008, kjer je prišlo do nekaterih presenetljivih formul in potem realizacija teh formul ob najbolj neugodnem času za ustvarjanje našega medsebojnega zaupanja. To smo reševali oziroma je ta visoki zbor rešil z uvedbo posebnega davka, tako da je 90 % teh ekstremnih ekscesnih dohodkov izplačanih lani, tudi obdavčenih. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Žerjav.
Hvala lepa. Dobro bi bilo povedati ob vsem tem zagovarjanju tega zakona še, kako naj ti ljudje z manj kot 500 evri preživijo mesec. Samo še to bi bilo treba povedati pa bi rešili vse probleme. Da ne bom pretiraval, ker imajo nekateri veliko manj kot 500 evrov na mesec. Samo še to moramo v Državnem zboru povedati, kako naj ljudje preživijo z manj kot 500 evri na mesec, pa mislim, da smo rešili vse. In to je odgovor na tisto, zakaj ne morejo participirati vsi. Zato, ker eni preprosto ne morejo participirati pri tem. Ne morejo. Ne gre. Jaz ne vem, kaj se dogaja v vaših poslanskih pisarnah, ampak jaz vam povem, da prihajajo v mojo poslansko pisarno v zadnjem času ljudje z dvema problemoma. Eden, ki je izpostavljen, so pokojnine, drugi problem, ki je, so delovna mesta. Ljudje prihajajo k meni, da bi jim pomagal iskati službo. In tisti, ki se zgražajo nad tem, da preprosto s to pokojnino, ki jo dobijo, ne morejo preživeti, na Murskem valu imamo pomurski poslanci vsak prvi ponedeljek v mesecu kontaktno oddajo, kjer lahko poslušalci kličejo nas poslance in nas tudi malo stresejo, kot se temu reče. Ampak na zadnjo oddajo je klicala gospa, gospod Göncz, boste potrdili, je povedala približno takole: "Tristo evrov imam plače, rada bi si kupila kurjavo, drva, ne morem, ne morem plačati položnic!" In tako, kot je gospod Jurša rekel, je tudi zaključila: "Najraje bi umrla." Jaz vem, da nam je nerodno, pa zdaj vsi gledamo v tla, ampak to je realnost te države. In ni prav, da štedimo na teh ljudeh. Jaz se strinjam z gospodom Žnidaršičem, ko je dejal, da bi bilo prav narediti razlike. Absolutno, ker so tudi take pokojnine, ki niso problematične, je pa žal veliko takšnih, ki pa so problematične in delamo sedaj tu res po dolgem in počez. Za razliko, ko pa se pogovarjamo o predlogu amandmaja, ki smo ga nekajkrat predlagali v Slovenski ljudski stranki, da bi pa po dolgem pa počez porezali porabo po nekaterih proračunskih porabnikih, to se pa ne da. To pa ne gre. Tam pa ne moremo posekati po dolgem in počez. Tu v tem primeru pa lahko zamrznemo vse in nikome ništa, kot se temu reče. In še nekaj na temo poroštva, pa je bilo že veliko rečenega. Bojim se, glede na to, kar se sliši sedaj v zadnjih dneh, da je bila situacija v Grčiji in je še veliko veliko slabša, kot je bila prikazana nazadnje, ko je bilo rečeno, da je grozno. Da bo iz tega poroštva nastala resna obveznost za ta proračun. Kaj bomo pa tedaj? In jaz ne bi kar tako zamahnil z roko ob tem poroštvu. Na koncu nas bo za to poroštvo še hudo hudo bolela glava.
Hvala. Gospod Rožej.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, ostali prisotni! Sicer se nisem mislil oglasiti, ampak mislim, da je prav, če že poslušamo demagogijo, da na drugi strani poslušamo tudi še kakšno drugo dejstvo. Jaz moram reči, da pri treh amandmajih, ki so vloženi k temu členu, moram pravzaprav priznati, da so amandmaji SDS-a in SLS-a konsistentnejši kot pa amandma koalicijskega DeSUS-a iz razlogov, ki jih je najbolje opisal že kolega Žnidaršič. Konsistentni so, ker pač skratka nikomur ne privoščijo, da bi mu karkoli umanjkalo oziroma od nikogar od tukaj navedenih v tem zakonu ne pričakujejo, da bi moral participirati pri bremenu te krize za razliko od DeSUS-a, ki pač meni, da mlade družine lahko participirajo, upokojenci pa manj. Jaz nisem čisto prepričan, da pa je tudi pri obrazložitvah SDS-a in SLS-a pravilno navedeno, da gre v primeru upokojencev za najbolj ranljivo skupino. Del med njimi je najbrž tak. Tudi kolega Žerjav je opisal tak primer. So pa seveda še druge ranljive skupine. Nihče izmed teh, ki ste utemeljevali, zakaj so upokojenci najbolj ranljiva skupina, dotikali ste se zgolj pokojnin, niste se dotikali ostalih socialnih prejemkov in niste se dotikali ene pomembne stvari, lastnine. Posredno se jo je dotaknil kolega Urh, ko je rekel, da so se iz pokojninske blagajne nekdaj gradila stanovanja, pa Karavanški predor. Jaz ne vem, kako je bilo s tem Karavanškim predorom. Vem, da jaz še zmeraj plačujem in da bodo moji otroci najbrž tudi plačevali cestnino za ta predor. Glede stanovanj, ki si jih je generacija, nekdaj aktivna, zgradila morda tudi iz sredstev ZPIZ-a, pa točno vem, da si jih je tudi ta ista generacija po Jazbinškovem zakonu lepo razdelila med seboj v enem aktu največje znotraj generacijske solidarnosti, ki jo je ta narod kdaj videl, in s tem ostale generacije, ki smo prišle za njo, prikrajšala. Ampak v redu. Na to smo nekako pozabili, čeprav mene seveda vsak mesec, ko moram plačati svoj obrok hipotekarnega kredita, pogreje in se spomnim na to. Tudi tisti, ki trdite, da bi se dalo rešiti breme te krize na način varčevanja, mislim, da tukaj niste pravilno predstavili vseh podatkov. Če je res, da je nepobranih prihodkov za 840 milijonov dolžnikov ZPIZ-u, je seveda treba vedeti, da ta znesek ne zadostuje niti za izplačilo pokojnin za tri mesece. Skratka, o čem mi sedaj tu govorimo? O kakšnih rezervah, ki bi se jih dalo narediti? Tudi težko razumem govorjenje in nasvete o tem varčevanju s strani nekoga, ki je svoj čas vodil prometno ministrstvo ali pa je vsaj njegova stranka desetletja dolgo to področje obvladovala, vodila in sodelovala pri njem. Vemo, kakšni so bili tam prihranki oziroma kakšne so bile tam investicije in poroštva države, ki jih bom jaz in tudi moji otroci najbrž da še vedno odplačevali. Ravno tako velja omeniti te nasvete najboljšega bivšega ministra za gospodarstvo o tem, kako bi bilo treba spodbuditi gospodarstvo, da bi se viri proračuna povečali. Najbrž, ne vem, podobno kot na način ukinitve davka na plače, za katerega vemo, da ga je več kot polovica šla v menedžerske odkupe, v povišanje profitov, le manjši delež pa v investicije. Na tak način očitno ni šlo. Zato bom tudi te nasvete vzel z veliko veliko rezervo. Govoriti, da je pri nas 120 tisoč brezposelnih, ravno tako ni res. Nekaj čez 100 tisoč jih je. To kolega Pojbič kot podpredsednik Odbora za socialo seveda ve. Govoriti o tem, kakšno odpravnino je dobil gospod Kramar, je nesmiselno ob tem, da smo vsi tukaj sedeli v tej dvorani in sprejeli tudi zakon, ki je to odpravnino zelo omejil. Kolega Trofenik je ta zakon predlagal. Govoriti o tem, da ta vlada nič ne naredi za varčevanje. Zakaj se pa potem tako krešejo mnenja o smiselnosti in smotrnosti naložbe v TEŠ 6? Zato, ker je to ogromna naložba, ogromna naložba, ki bo obremenila državljane te države še za desetletje naprej. Smiselno se je prepričati, da gre za pravo naložbo in bodo sredstva pravilno naložena in se bodo obrnila in ne bo treba čez desetletje obžalovati, da smo se lotili take naložbe. Zato je treba dobro premisliti. Jaz moram reči, da sem bil mnogo bolj kot pri tem amandmaju v skušnjavi, da podprem amandma, ki govori o brezplačnih vrtcih. Ker se mi zdi, če kje, moramo seveda nalagati v svojo bodočnost. Vztrajati pa pri amandmaju, ki bo zgolj samo upokojencem dvignil pokojnine za polovico, vse ostale transferje pa pustil na tistem mestu, kjer so, je pa skrajno nesolidarno. Pred leti sem zasledil, da je DeSUS nastopil pod sloganom Za vse generacije. Pa kaj še, za vse generacije, lepo vas prosim! Če bi bilo temu tako, bi se morali vložiti amandmaje k vsem členom tega zakona, pa primer žal ni tak. Ob varčevalnih ukrepih, ki so najbrž možni in dajanju Grčije in našega poroštva njej, za primer se mi zdi hecno to poslušati od ljudi, ki najbrž bodo ravno tako morali priznati, da so prednosti skupnega evropskega trga in odprtega gospodarstva in skupne valute mnogokrat večje kot pa to jamstvo in poroštvo, ki smo ga morali dati. Kdor pa v to ne verjame, naj si pogleda primer ozkotirnega razmišljanja o gospodarstvu. Recimo, nujnost, da bom tako rekel, slovenskega lastništva obeh največjih slovenskih pivovarn in kam nas je to pripeljalo - kako zdaj stojita ti dve pivovarni, v kakšnih škripcih in zaradi česa in kdo je največ od tega profitiral in kdo je hotel imeti tudi politično in medijsko korist od tega. Iz teh zgodb bi se morali nekaj naučiti, preden začnemo deliti levite. Tudi govoriti o tem, da bodo višje pokojnine spodbudile domačo potrošnjo in da bo potem gospodarstvo lažje teklo naprej. Zelo kratkovidno. Če bi bilo to tako enostavno, bi zvišali vse socialne transferje in bi se ta denar zavrtel. Ampak stvari v ekonomiji ne funkcionirajo tako enostavno. Govoriti tudi o tem, da so višje pokojnine nujne zato, da bodo upokojenci lahko pomagali tudi ostalim generacijam, ki še vedno visijo na njihovih plečih - seveda visijo. Za vsak evro več, ki gre za pokojnine, je evro manj za vrtce. Za vsak evro več, ki gre za pokojnine, je evro manj za najemna stanovanja za mlade družine. In dokler bodo morale biti pokojnine višje v primerjavi z ostalimi socialnimi transferji in se bodo morale usklajevati več, kot pa se bodo ostali socialni transferji, bodo ljudje tudi po 30. letu še živeli doma. To so predstavniki političnih upokojencev pravzaprav želeli, saj zato pa so upokojencem dali nekaj denarja več, da bodo lahko skrbeli še za te otroke, da jih bodo ohranjali v odvisnosti. Ko je kolega Jurša govoril o primeru starejšega gospoda, ki bi ob pogledu na svoj izpisek iz pokojnine najrajši umrl, je treba povedati, da je takih primerov več tudi v drugih starostnih skupinah. V primeru mladih ljudi, ki zaslužijo povprečno plačo, pa to pomeni, da imajo dobro plačo. Ker povprečna plača za mladega človeka je prej redkost kot kaj drugega. Treba je povedati, ko mlad človek odšteje stroške za hipotekarni kredit ali pa za najem stanovanja in ostale življenjske stroške, pogleda, kaj mu je ostalo, in se odloči namesto za otroka, raje za kontracepcijsko sredstvo, ker samo toliko mu je še ostalo. In ravno tako, v tistem trenutku vsakič najbrž z grenkobo pomisli, da on sicer ne umira, njegov rod za njim pa, ker denarja za tak luksuz, kot so otroci, ni. Tako, da jaz srčno upam, da tak amandma ne bo šel skozi, ker, če bo šel, bomo, boste na tak način pojedli prihodnost svojih otrok, vnukov, pravnukov. Če se komu to zdi dobro, naj se mu v grlu zatakne čim prej.
Hvala. Besedo ima gospa ministrica.
Replika.
Izvolite, imate repliko.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Ker sem bil z imenom in priimkom omenjen, moram povedati gospodu kolegu, ki me je omenjal, da bi bilo dobro, da bi bil včeraj zvečer v parlamentu, ko sem postavljal poslansko vprašanje v zvezi z brezposelnostjo v tej državi, kjer sem tudi navedel razloge, zakaj trdim, da je v Sloveniji več kot 120 tisoč brezposelnih. Ampak, ker je verjetno spal doma, namesto da bi bil tukaj v parlamentu, tega odgovora ni mogel slišati. Druga stvar. Ni mogoče razumeti, da lahko nekdo izmed poslancev razpravlja na tak način, ko trdi, da je en evro več za pokojnine evro manj za otroke, evro manj za družine in tako naprej. To je neokusna razprava. Dejstvo je, da, če bi ta država racionalno upravljala z državnim proračunom, bi bili lahko vsi zadovoljni. Res pa je, da bi ta država morala vedeti, kaj je prioriteta. Za to državo, za to državo, to vlado in to koalicijo zagotovo ne bi smela biti prioriteta vse tisto, kar smo danes našteli. Zapravljanje denarja za tajkunizacijo, zapravljanje denarja za Ljubljansko banko, zapravljanje denarja za Grčijo, zapravljanje denarja za letalske vozovnice, zapravljanje denarja za Dimičevo in tako naprej. Cel kup je takih razlogov, da smo lahko tisti poslanci, ki se s tako razpravo ne strinjamo, zaskrbljeni. Če bomo tako razmišljali v tej državi in Državnem zboru, je velikansko vprašanje, kam bo prišla ta država in koliko časa bodo državljani še lahko normalno živeli v tej državi. Po vseh teh odločitvah te vlade in po vseh teh odločitvah o zamrznitvi in tako naprej, na koncu koncev lahko z vso verjetnostjo trdim, da je že marsikdo v tej naši državi Republiki Sloveniji zelo zelo ogrožen. To je tisto, kar je velikanska napaka in kar je, bom rekel, nesprejemljivo za sedanjo vlado in to koalicijo in da koalicijski poslanci razpravljajo na tak način, kot je gospod Rožej razpravljal zdaj, da je en evro za upokojence evro manj za družino pa manj za otroke. S tem je pa presegel vsako mejo dobrega okusa. Zato verjamem, da je v tem parlamentu zelo malo takih poslancev, ki bi na tak način razmišljali. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo!
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, poslanci! Seveda odraža razprava poslank in poslancev tudi ob tem amandmaju in ob tem zakonu vzdušje, ki smo mu priča ravno med našimi ljudmi, ravno zaradi tovrstnega razpravljanja nas, ki imamo odgovornost v odločevalskem procesu, da v razmerah, v katerih smo, v tej državi najdemo uravnotežene rešitve. Vsak ima svoj pogled, svoje potrebe, svoja prizadevanja in najbolj odgovorna je Vlada in najbolj odgovorna je koalicija, da najde ravnotežje med temi različnimi interesi. Ob tem amandmaju je bilo izrečenih veliko besed, glede katerih bi želela v nadaljevanju izreči par pojasnil, ki postavljajo te besede v drugo luč. Mislim, da bo jutri nesporno priložnost, da bomo vsem vam pristojni ministri pokazali, da ne samo, da smo izjemno veliko morali varčevati tako na materialnih stroških, kot na prioritetnih projektih, ampak mogoče programski proračun take slike ne pokaže, zato je na nas in vsaj jaz se bom jutri zelo potrudila, da boste videli, koliko pravzaprav smo morali od leta 2008 do leta 2010 na posameznih proračunskih postavkah zmanjšati potrebna sredstva pa jih usmeriti v tisti del, ki lahko, rečemo, da bodo pomenila dodano vrednost pri delu. Tako, da ne o tem, želim seveda polemizirati s tistim delom, ki je danes absolutno želel zanikati in na en način predstaviti situacijo zamegljeno. Spoštovane poslanke in poslanci! Pol tega zakona se dotika plač in prejemkov javnih uslužbencev. Besede, ki so jih spoštovani kolegi, predstavniki DeSUS-a, izrekali, da upokojenci ne bodo žrtve javnega sektorja, se slišijo izpred pol leta, ko smo napovedali program varčevanja nujnega na področju politike plač v javnem sektorju, da javni uslužbenci ne bodo žrtve realnega sektorja. Hujskanje ene skupine proti drugi, kjer so seveda vse te skupine porabniki proračunskih sredstev, je slabo. Ni dobro. Javni uslužbenci glede na ukrepe, ki so v tem interventnem zakonu, seveda ne delijo usode upokojencev, so glede na stabilne prihodke upokojencev v slabšem položaju. Kajti politika plač za leto 2011 je v interventnem zakonu za funkcionarje, vsi točno veste, nadaljevanje znižanja plač funkcionarjev za 4 % od leta 2009, 2010 in 2011. Tudi v letu 2011 je to edina kategorija, ki se jim dejansko osebni prejemki vključno s pravosodnimi funkcionarji plače znižujejo še naprej. Glede javnih uslužbencev. V letu 2011 ne bodo deležni 2 % sredstev za redno delovno uspešnost. Zmanjšan bo obseg, ki ga bodo imeli proračunski uporabniki na razpolago za plačilo povečanega obsega dela. Plačna nesorazmerja ne bodo odpravljena. Kar spomnite se, spoštovani predstavniki DeSUS-a, za 50 milijonov smo deset dni v tej državi trpeli stavko javnega sektorja, ker je Vlada sporočala, da ne more zagotoviti sredstev za povišanje plač v tem obsegu in da ni pravično in pošteno glede na situacijo, ki je v tej državi, in kup drugih argumentov. Pet mesecev smo vodili socialni dialog. Torej, ne samo neizvedba povišanja plač, regres bo že tretje leto nižji, kot je v Zakonu o delovnih razmerjih določen kot minimalni regres, pa so javni uslužbenci na to v 5-mesečnih pogajanjih vendarle pristali. Ne samo ta del, ki pomeni slabši položaj javnih uslužbencev glede na v zakonih določene pravice, v kolektivni pogodbi dogovorjene pravice, proračunski uporabniki bomo morali na stroških dela, takšni so danes naši proračuni, znižati le-te še za dodatnih 5 %. Ko smo mi na našem ministrstvu naredili analizo, kako lahko to dosežemo, vam bom predstavila jutri, da boste videli, kako kruto je varčevanje, če želiš ohraniti razvojne prioritete ministrstva, moraš pa znižati te stacionarne stroške. In takšne proračune imamo danes na področju javnega sektorja. In to ni prvo leto, spoštovane poslanke in poslanci. Spomnite se lani in poglejte si, danes je Umar napovedal rast plač v javnem sektorju v letu 2010. Za 350 milijonov evrov smo lani ustavili naraščanje stroškov dela zaradi plačne reforme in ostalih v zakonu določenih pravic z dogovorom s sindikati javnega sektorja. Za 350 milijonov so se že v lanskem letu javni uslužbenci čutili prikrajšane glede na zakonsko določene in dogovorjene pravice. Rast plač je 0,9 % v javnem sektorju glede na zadnjo napoved Urada za makroekonomske analize in razvoj glede na varčevalne ukrepe. Napovedana je bila, če ne bi ukrepali, krepko čez 7, 8 % rast plač. Javni uslužbenci imajo seveda občutek, da so neupravičeno žrtve razmer v realnem sektorju, ker takih razmer niso povzročili. In to drži. Prenapihnjeni kapitalski trgi in kapital, ki je vseobsegajoč, pravzaprav drži v šahu svet, drži v šahu gospodarstvo, drži v šahu znižanje gospodarskih moči. In temu smo v Sloveniji priče še zaradi drugih stvari, ki jih ni zakrivila ta vlada, in je to današnje politično obračunavanje vizavi sporočilu državljanom bistveno manj primerno. In še enkrat, torej, polovica tega zakona, spoštovane poslanke in poslanci, za tiste, ki ga boste zavrnili, je posledica 5 mesecev trajajočih pogajanj vendarle uspešno sklenjen dogovor z javnimi uslužbenci. Pred tednom dni smo objavili, da se je od 163 tisoč 708 javnih uslužbencev, za katere velja kolektivna pogodba za javni sektor, z ukrepi, ki so danes pred vami, v zakonu, del pa je bil seveda, ker se je nanašal na kolektivno pogodbo, objavljen kot aneks številka 4 h kolektivni pogodbi, glede na predložene pristopne izjave, ki smo jih prešteli, strinjalo 75 tisoč 675 članov reprezentativnih sindikatov, tako s področja pravosodja, delavcev univerze, delavcev zdravstvene nege, zdravstvenega, socialnega varstva, policijskega sindikata Slovenije, delavcev v vzgoji, izobraževalni in raziskovalni dejavnosti ter delavcev v izobraževanju, znanosti in kulturi Slovenije. Ti ukrepi v interventnem zakonu kažejo na izjemno razumevanje javnih uslužbencev, da ni mogoče rasti, višati in tudi ne v tem delu usklajevati plač z rastjo življenjskih stroškov, vsaj ne v letu 2011. Smo pa ves čas v teh zahtevnih pogajanjih, spoštovane poslanke in poslanci, s strani Vlade zagotavljali [[...]] [[nemir v dvorani]]
Gospa ministrica, samo moment. Prosil bi poslanke in poslance, pa tudi goste, ki niso poslanke in poslanci, če želite razpravljati, prosim, da stopite na hodnik.
V delu pogajanj se je Vlada z vso resnostjo zaradi načela enakega obravnavanja v odnosu do ostalih velikih prejemnikov transferjev iz javnih blagajn zavezala, če bi v parlamentarni obravnavi na kakršenkoli način glede usklajevanja posameznih odhodkov prišlo do drugačne obravnave, da bo tako obravnavo zagotovila tudi za javne uslužbence. Oni so se namreč v procesu usklajevanja za leto 2011 strinjali, da usklajevanja ni. Tako da zaveza Vlade je tu jasna. Mislim, da je tudi pravilna. Kajti, kot je bilo danes že povedano, več kot 4 tisoč javnih uslužbencev dobiva minimalno plačo. Razumevanje tudi teh za tako politiko plač, kot je danes v interventnem zakonu in kot je bila v aneksu številka 4, torej v spremembi kolektivne pogodbe, je izkaz velikega razumevanja pomembnega dela slovenskih prebivalcev, zaposlenih v javnem sektorju, za razmere, v katerih smo. Spoštovane poslanke in poslanci, prosim, da, kot ste velikokrat rekli, spoštujete socialni dialog tudi s tem, da potrdite besedilo interventnega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Godec, v naslednjem trenutku se lahko prijavite, niste pa bili citirani. Aha, imate proceduralni predlog. Izvolite!
Spoštovani gospod podpredsednik, prosil bi vas, če lahko gospo ministrico opozorite, naj drugič pride malo prej, pa bo imela splošno razpravo takrat, ko smo vsi skupaj, zdaj smo pri amandmajih. Kajti vse tiste primerjave, ki jih je navedla o poslanski skupini, so bile prej v številkah mojih poslanskih kolegov dobro izrečene in povedane. Zdaj smo pa pri amandmajih, ki imajo čisto malo drugo vsebino. Gospodu Jelinčiču bi zdaj samo še toliko povedal, da je bil na 19. strani 11. člen napačno tehnično realiziran in 21. člen je bil izpuščen, tudi 39. člen, zaradi tega je bil dan umik tega iz moje strani. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o 4. členu in treh amandmajih k temu členu? Ja, vidim roke. Odpiram prijavo. Prijava teče. Gospod Grill, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Da ne pozabim, glede na to, da ministra Križaniča ni tukaj, mi bo mogoče v nadaljevanju gospa državna sekretarka odgovorila, kajti v svoji razpravi je gospod Križanič navedel, da je bil sprejet tisti zakon, ki naj bi visoke odpravnine tudi obdavčil. Pa me zdaj zanima, vsaj tega podatka nisem zasledil, ali je gospod Kramar, ki je dobil milijon evrov odpravnine, od tega milijona plačal davek oziroma koliko mu je ostalo. Kajti ravno ta gospod Kramar je eden tistih najbolj odgovornih, da se danes sooča Nova Ljubljanska banka s potrebo po dokapitalizaciji, kajti on je bil tisti, ki je odobraval kredite tajkunom, vsem tistim nasedlim naložbam, vsem tistim, ki so v bistvu poskušali oplenit tisto, kar je ta družba ustvarjala desetletja in desetletja. Če bi bilo kaj pravično, bi bilo to, da bi ta vlada v teh dveh letih, če ne kaj drugega, pripravila takšen interventni zakon, ki bi ga, verjamem, da bi ga, podprli vsi tukaj, da bi vsako tako premoženje, ki je bilo ustvarjeno na netransparenten način, brez nekih dokazljivih sledi ali ozadij, bilo možno vzeti. Jaz sem prepričan, da se danes ne bi soočali s težavami, ali našim upokojencem zagotoviti takšno pokojnino, da bi jim omogočala vsaj tisti minimum preživetja, in pa seveda tudi vsem tistim, ki so danes na robu socialnega dna. Žal je bilo v preteklosti vedno tako in očitno je tako danes in bo tudi v prihodnje, da se najlažje jemlje tistemu, ki se lahko najmanj brani. "Udri po siromaku," so rekli včasih. Takšna skupina so upokojenci, tisti, ki so že zdaj prepuščeni sami sebi, da res komaj preživijo iz meseca v mesec, ne vedo, ali bodo preživeli, ali se res lahko ponavljajo, da je bolje, da bi umrli. Ampak to je do njih krivično. Delali so desetletja in desetletja, pravično plačevali v blagajno, danes pa nimajo take pokojnine, da bi jim omogočala preživetje. Ampak žal niso samo upokojenci tisti. Jaz sem bil danes zgrožen, ko sem zasledil v časopisu, da zaposleni v Vegradu, ki naj bi dobili neko izplačilo iz jamstvenega sklada na svoje račune, pa se jim je ta račun v trenutku spraznil, ko je banka pobrala vse tiste obveznosti, ki so jih imeli do takšnih ali drugačnih kreditov, ki jim jih je Vegrad v času njihovega dela seveda odtegoval, ni pa posredoval naprej. In to je res tista katastrofa, da ta družba, ta vlada, ta koalicija nima volje, moči, seveda tudi želje, da bi sprejela takšne ukrepe, takšno zakonodajo, ki bo tiste, ki so za to odgovorni, poklicala na odgovornost. Danes pa gospa Hilda Tovšak verjetno v tistih svojih palačah, z jahtami, z ne vem koliko premoženja, seveda z neke distance opazuje katastrofo vseh teh ljudi. In rešitev vsega tega s tem interventnim zakonom danes, če bi bila to res neka končna rešitev, bi mogoče človek še celo razumel, ampak jaz se bojim, da to ne bo dovolj. Danes jemljemo še nekaj mogoče upokojencem in tistim najnižjim, ki so. Kaj bomo pa vzeli drugo leto? Gospodarske napovedi, kakršne so za naslednje leto, so še slabše. Zato, spoštovana Vlada, spoštovana koalicija, začnimo razmišljati ali pa predvsem vi imate to odgovornost, kako spremeniti trend v prihodkovnem delu proračuna oziroma vseh treh blagajn. Tam moramo iskati rešitev. Jaz bi bil presrečen, pa verjetno marsikdo, da bi danes imeli interventni zakon, ki bi obravnaval, koliko bomo na novo zaposlili ljudi, in ni samo 110 tisoč nezaposlenih v Sloveniji, kot statistika prikazuje, pa že to je katastrofa. Dajmo mi v tej kvoti 110 tisoč upoštevati tudi tiste zaposlene, ki so na papirju še zaposleni, ki že od maja meseca niso dobili plače, pa bo verjetno ta številka takšna, kot jo je Vlada napovedala, da naj bi bilo konec leta 2010 140 tisoč nezaposlenih. In danes oziroma večkrat je moč slišati, kakšen je bil uspeh te koalicije, te vlade, da nimamo 140 tisoč nezaposlenih, da jih imamo samo 100 tisoč. Lepa tolažba je, da si zastaviš nek res katastrofalen cilj, potem pa, ko ga dosežeš, je mogoče nekoliko boljše, ampak še zmeraj katastrofalen, se pa v bistvu na ta način skušaš izkazovati za nekega odrešitelja tega naroda. Zato še enkrat, dajte razmišljati, koalicija, predvsem pa Vlada, sprejemajte takšne interventne zakone, ki bodo zagotavljali nova delovna mesta. To je tisto, da bomo mi blagajne na ta način lahko polnili, kajti potem ne bo moč več nobenemu nič vzeti, če se bo takšen trend nadaljeval. Ali pa bo naslednje leto interventni zakon, da bodo upokojenci imeli prepoved iti v trgovino, da ne bodo mogli še tistih nekaj evrov, če jim bo ostalo, zapraviti. Zato mislim, da je takšen amandma, ki smo ga mi predlagali, pošten, res pošten do upokojencev. Pustimo, da imajo vsaj tisti minimalen znesek, ki ga še prejemajo, pa že to imajo težave s preživljanjem, da se jim ne bi še tisto vzelo, kar je. Pa seveda tudi tistim, ki dobivajo transfere na upravičen način, pa mogoče nekoliko več pozornosti za tiste, ki pa dobivajo transfere na nepravičen način. Koliko je takšnih? Veliko. Res je, da jih je težko dokazati, ampak z dobro voljo bi se marsikaj dalo. Pa že danes sem enkrat omenil, koliko sive ekonomije imamo v Sloveniji. Pokažite tam nek napredek, da se tam pobere denar, kjer je. Poglejte, kje je. Tudi lestvica stotih najbogatejših, ki je v Menedžerju objavljena, jaz sem prepričan, da jih je vsaj 50 takih, ki bi se jih z neko sistemsko zakonodajo dalo prevetriti, pa marsikakšen, ne samo milijon evrov, mogoče nekaj 100 milijonov evrov bi se dalo dobiti od tam, kjer je bilo odvzeto. In ko bomo enkrat to dosegli, mislim, da bo ta družba mogoče res imela nek optimizem za naprej, da bomo postali demokratična država. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila gospa sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Postavljeno mi je bilo konkretno vprašanje in bi želela odgovoriti. Žal je moj odgovor lahko zgolj načelne narave. Podatki o plačilu davka posameznika so namreč davčna tajnost, zato s temi podatki ne razpolagam in vam ne morem odgovoriti konkretno na vprašanje, ali je gospod Kramar davek plačal ali ne. Zagotovim pa lahko, da zakon o plačilu tega posebnega davka na izjemne prejemke zahteva izpolnjevanje dveh pogojev za to, da je davek treba obračunati. Po eni strani mora izplačevalec dohodka, torej podjetje, imeti koristi oziroma biti udeleženo v ukrepih, ki jih je za blažitev gospodarske krize sprejela država. Po drugi strani mora biti odpravnina višja od nekih običajnih standardov, ki so bili z zakonsko določbo postavljeni. In v primeru Nove Ljubljanske banke lahko ugotovimo, da je bil prvi pogoj izpolnjen in tudi v bistvu drugi pogoj glede na v javnih občilih postavljene oziroma objavljene podatke. Želela pa bi opozoriti, da je bilo v isti sapi, ko ste govorili, gospod Grill, o odpravninah, ste omenjali tudi institut odvzema neupravičeno pridobljenega premoženja. Gre za dva popolnoma različna instituta, dva popolnoma različna primera, ki jih je treba tudi ločeno obravnavati in tudi tega drugega odvzema neupravičeno pridobljenega premoženja se je Vlada lotila in bo predvidoma v naslednjem letu predstavila Državnemu zboru konkretne predloge ukrepov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Luka Juri, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Uvodno se je treba spomniti, da v Sloveniji k sreči živimo v sistemu, kjer velja solidarnost v pokojninskem sistemu, kjer tisti, ki trenutno delamo, polnimo pokojninsko blagajno za tiste, ki so trenutno upokojeni. Marsikje drugje velja sistem skladov in v času te krize so drugje ljudje izgubili tudi polovico denarja, ki so ga z leti privarčevali, da so si lahko izplačevali pokojnino, ker so pokojninski skladi kot drugi vzajemni skladi izgubili na vrednosti. Denar, ki je bil tam vložen v papirju, je izpuhtel in kar naenkrat so imeli samo še polovico tiste pokojnine, za katero so varčevali desetletja. Medtem ko se torej drugod ljudje soočajo s takšnimi težavami, da je od tiste vreče, ki so jo nakopičili v celotnem delovnem obdobju, sedaj kar naenkrat ostala le še polovica, se v Sloveniji pogovarjamo o tem, za koliko bomo poviševali pokojnine. Ker pri tem amandmaju se pogovarjamo o tem, za koliko bomo povišali pokojnine – ali za toliko, kolikor je v času krize predlagala Vlada, torej ali bomo usklajevali le za 25 % ali za 50 %, kot smo slišali s strani opozicije, ali pa morda za več. Ne pogovarjamo se več niti o zamrznitvi, ampak le o tem, za koliko bomo povišali pokojnine. Ni treba, da kolegi iz opozicije odkimavate z glavo, dejstvo je, da se pogovarjamo o tem. In v kolikor se ne pogovarjamo o povišanju pokojnin z usklajevanjem, pa prosim na to repliciranje. Predsedujoči, izzivam kolege in povejte, da se ne pogovarjamo o tem, da se bodo pokojnine povečale. Točno o tem se pogovarjamo! Seveda lahko potem interpretiramo tako, kot želimo, ampak dejstvo je, da se pogovarjamo o tem, da bo pokojnina višja, in vprašanje je, za koliko. In o tem se pogovarjamo še vedno v letu, ko počasi izhajamo iz krize. In da se lahko o tem na takšen način pogovarjamo, je tudi zasluga te vlade, ki trenutno vodi Slovenijo, te vlade, ki je uspela močno zajeziti socialne razlike oziroma jih je uspela zmanjšati, in te vlade, ki je v času krize uspela zmanjšati nivo revščine v naši državi. Vidim, da se kolegi iz opozicije s tem ne strinjajo, ampak to so dejstva. Jaz razumem, da so morda lahko moteča, jaz ne vem, zakaj. Jaz mislim, da se lahko vsi veselimo tega, da je tej vladi uspelo zmanjšati nivo revščine v tej državi, kot je prejšnji vladi uspelo marsikaj dobrega. In takrat, ko je uspelo kaj dobrega, smo se lahko vsi veselili. Mislim, da bi bilo dobro in da bi ta država potrebovala nekaj pozitivnosti tudi s strani opozicije, da bi se tudi z nami lahko veselila takšnega uspeha. Rad bi pa poudaril zanimivost, da, medtem ko izgubljamo ure in ure časa, je prav, da, ker konec koncev, saj smo Državni zbor in smo za to, da se o tem pogovarjamo, o vprašanju pokojnin, kjer je seveda veliko ljudi, ki nas najverjetneje tudi sedaj gledajo, ki so upokojeni in ki sodelujejo na volitvah, torej prinašajo glasove, pa nismo porabili sekunde časa za to, da bi se pogovarjali o drugem, prav tako pomembnem členu in amandmaju, ki ga je predlagala opozicija, in to je vprašanje zamrznitve glede zakona o vrtcih. Ker se o tem amandmaju trenutno ne pogovarjamo, vem, da me bo predsedujoči na to opozoril, zato bom kmalu zaključil s to povezavo. Ampak je zanimivo. Zakaj? Zato, ker štiri- ali petletni otroci, ki se nahajajo v 3. členu tega zakona, nimajo volilne pravice in zato so zelo nezanimivi za ljudi, ki sedimo v Državnem zboru, medtem ko pa so upokojenke in upokojenci bistveno, bistveno zanimivejši. Slišali smo, da je treba zagotoviti vsaj tisti minimum preživetja, brez da bi postavili določeno osnovo in da bi argumentirali, kaj ta minimum preživetja je. Najverjetneje, če bi se pogovarjali, kot smo se lani, o uskladitvi na 50 %, bi slišali, da je treba zagotoviti najmanj minimum preživetja pri 75 %. Če bi se pogovarjali o 75 %, bi slišali iz opozicije, kot je seveda razumljivo v neki dinamični dialektiki, da je treba zagotoviti 100 % usklajevanje. In tako naprej. Tako da predlagam, da pustimo takšne demagoške razprave in si raje odgovorimo na vprašanje, na kakšen način bomo, točka ena, zagotovili stabilnost našega proračuna, točka dve, zagotovili uspešen izhod iz krize, in točka tri, zagotovili socialno kohezivnost in nadaljnje zmanjšanje revščine v naši državi. Ko bomo na te tri točke odgovorili, mislim, da bomo naredili največ, kar lahko v tej današnji razpravi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Glejte, ni se pobralo davkov za 320 milijonov, 130 tisoč delavcem se ni plačalo prispevkov v pokojninsko blagajno. Z vloženimi depoziti v Ljubljansko banko gre za prikrito sanacijo. Reševanje problema Grčije in stabilnost evra, razna poroštva, nedosledno izvajanje finančne discipline. Gospodarski kriminal je letos oškodoval državo za več kot pol milijarde evrov. Korupcija je lani Slovenijo stala več kot milijardo evrov. Vse to in še marsikaj se ne bi smelo zgoditi. Zamrznitev pokojnin ni tisto, kar rešuje državo iz krize, je pa tisti del, ki bo iz revežev naredil prave siromake. To, da se na revežih lomijo kopja, je odraz neodgovorne socialne politike. Vlada se loteva stvari na napačnem koncu. Imamo za 320 milijonov neplačanih prispevkov, ki bi jih pravna država morala pobrati. In kaj pomaga zviševanje starostne dobe za upokojitev, če podjetja ne plačujejo prispevkov, če ni nadzora in jim ne pride do živega noben zakon. Dokler nas bodo spremljale zgodbe, da se v nekem podjetju že 15 let ne plačuje regresa in da so tako prestrašeni, da si o tem niti ne upajo govoriti, in da se več mesecev ne plačuje plač. Kako je mogoče, da imajo delavke v nekem podjetju več let že 1. julija preko 200 nadur, da delajo po 16 ur na dan in da se jim nadur ne izplačuje? Vedno bolj se zamegljuje in prikriva odločitve, ki posegajo v milijardne številke, z zgodbicami, ki se pri narodu pač na nek način primejo. Zdaj je aktualen TEŠ 6, za katerega se tako ognjevito borita kar dve koalicijski stranki, za katerega je bila projektantska vrednost 602 milijona evrov in z možnostjo vlaganja zasebnega kapitala v energetiko, vendar to ni bilo sprejemljivo, kajti takrat bi morala obveljati cena v predvideni kalkulaciji. Gre le za ozek interes ljudi, ki zastopajo gospodarsko, socialno, razvojno in okoljsko zgrešen projekt, ki energetsko ni nujen, za državo pa je nesprejemljiv. Kar se tiče upokojencev, pa ugotavljam, da jim vsi želimo dobro in lepe pokojnine. Edino ne vem, zakaj se jim tudi ne pomaga do boljših pokojnin in dostojnega življenja, ko smo pa vsi enotni. Očitno nekdo laže in drži figo v žepu, kar pa sigurno ne velja za Slovensko nacionalno stranko.
Hvala. Želi še kdo o 4. členu in amandmajih k temu členu? Ne. Potem prehajamo na 11. člen. Tu imamo 3 amandmaje. Želi kdo razpravljati? Vidim roke. Odpiram prijavo o 11. členu in treh amandmajih k temu členu. Prijava teče. Gospod Ribič, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani. Spoštovane poslanke in poslanci! V predlogu zakona o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize je predlog uvedbe 11. člena predloga, ki določa, ne glede na drugi odstavek 21. člena Zakona o financiranju občin, se del sredstev za sofinanciranje investicij občin iz prvega odstavka 21. člena navedenega zakona zagotavlja v letih 2011 in 2012 v višini 4 % skupne primerne porabe občin. Zakon o financiranju občin pa v drugem odstavku 21. člena določa, da se del sredstev za sofinanciranje investicij v lokalno javno infrastrukturo in investicije posebnega pomena za zadovoljevanje skupnih potreb in interesov prebivalcev občine, ki so uvrščene v načrte razvojnih programov občinskih proračunov, občinam za vsako proračunsko leto zagotovi v višini 6 % skupne primerne porabe občin. Nadalje Zakon o financiranju občin v svojih prehodnih in končnih določbah v 39. členu določa prehodno obdobje, po katerem se občinam v letu 2011 sredstva za sofinanciranje investicij zagotavljajo v višini 5 % skupne primerne porabe, od leta 2012 pa, kot je določeno v 21. členu, torej v višini 6 %. Na sestanku za usklajevanje višine povprečnine, ki je potekal 16. 9. 2010 na Ministrstvu za finance, je bilo predstavnikom lokalnih skupnosti predlagano, da se povprečnina, temeljni prihodek občin za izvrševanje z zakonom določenih nalog, zniža za kar slabih 10 evrov na prebivalca v odnosu na prvotno predviden znesek. Na sestanku je bila predlagana tudi rešitev, ki jo predvideva 11. člen Predloga zakona o interventnih ukrepih. Občine so omenjenemu predlogu ostro in odločno nasprotovale. Zaradi trenutne gospodarske situacije bodo tudi lokalne skupnosti trpele občutne finančne izgube, ogroženo bo izvajanje zakonskih nalog, v kolikor se uresniči napoved znižanja povprečnine za leto 2011. Skrajno nedopustno pa je tudi dejstvo, da država predstavnikov lokalnih skupnosti ne jemlje s potrebno resnostjo in odgovornostjo. Samo v letošnjem letu je država na občine z zakoni različnih resornih ministrstev prenesla veliko obveznosti brez zagotovitve potrebnih finančnih sredstev. Ob tem sedaj predlaga še občutno zmanjšanje investicijskih sredstev, kar vodi v neizogiben kolaps sistema lokalne samouprave. Spoštovane poslanke, poslance ter ostale odgovorne v državi vljudno opozarjam, da so občine prezadolžene in več ne zmorejo financiranja najosnovnejših aktivnosti. V izogib dodatnemu poslabšanju že tako slabega finančnega stanja v slovenskih občinah ostro protestiram proti dodatnemu znižanju finančnih sredstev za investicije, ki v skladu z 21. členom Zakona o financiranju občin, občinam pripadajo. Takšna rešitev je za občine kot nosilce lokalnega razvoja nesprejemljiva, zato vas pozivam, da se predlagani 11. člen zakona o interventnih ukrepih črta, kot predlagamo v Slovenski ljudski stranki. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da ta amandma oziroma amandmaji, toliko jih je danes že bilo za 11. člen, da več ne vem, kateri velja, in kateri ne. V bistvu gre pa tu za vitalno vprašanje. Namreč 210 občin imamo in verjamem, da vsaka občina zase načrtuje svoj razvoj, ne samo iz danes na jutri, ampak da ima veliko občin načrt razvojnih programov, ki sega v leto 2010 in tudi v leto 2011 in so že začete investicije. Ko so planirale ali bodo planirale oblikovanje proračuna za 2011–2012, so občine že računale na določen odstotek skupne primerne porabe v Zakonu o financiranju občin. Ta je bil jasen, 5 % v letu 2011 in 6 % v letu 2012. To prinese določen denar, ki pa je skorajda, verjamem, v vsaki drugi občini že v funkciji v razvojnih programih. In če se sedaj zgodi, da bi bil ta zakon sprejet in bi obveljalo 4 % skupne primerne porabe do, recimo, 2013, si zares ne predstavljam funkcioniranja občin. Ampak veste, občina ni neko podjetje, ki je neodvisno od države, od funkcioniranja države. Občine skupaj so tako kot vsak prst zase, ki ni dovolj močan, deset prstov sta pa dve močni pesti. In občine ogromno naredijo, hvala bogu, s pomočjo države, ampak tudi namesto države. Marsikdaj prevzamejo številne obveznosti z manj denarja, kot bi bilo, in se potem same znajdejo. Sprašujem se v imenu svojih kolegov v Slovenski nacionalni stranki, kakšen smisel bi imelo v nasprotju s stališči Združenja občin Slovenije, Skupnosti občin Slovenije, recimo, sprejeti ta zakon, sprejeti 4 % skupne primerne porabe, ko pa vsi dobro vemo, da bodo vsi župani, tako koalicijski kot opozicijski skozi zadnja ali stranska vrata prihajali, tako kot smo vedno vsi, do ministrov in terjali nek denar, ki ga bo morala ta država že spet malo tukaj vzeti, malo tam vzeti, skratka, to bo začaran krog. Ta trenutek bomo mogoče rekli, če bo ta zakon sprejet o. k., smo prišparali 450 milijonov evrov. Ampak s tem bomo naredili veliko škodo v lokalni skupnosti, ki bo prišla ta denar iskati nazaj in čez tričetrt leta bomo imeli spet povečano javno porabo, ker so določene stvari, ki se v občinah morajo narediti, bog ne daj še kakšne poplave, in ko ne bo dovolj denarja v skladu za poplave in v rezervnih skladih in tako naprej. Zato opozarjam v zvezi s tem amandmajem, da me čudi ali ne vem, zakaj ni dejansko prišlo do nekega dogovora s Skupnostjo občin in Združenjem občin Slovenije za res vitalno delo občin. 210 jih je, poudarjam. In tisti razvojni načrti, ki se že odvijajo, lahko padejo. Lahko se zadeve zaostrijo in nastali bodo politični problemi in ministrstva bodo morala iskati dodatne vire po raznih postavkah oziroma se bodo pa mogoče kakšne druge postavke spet ukinile na ta račun, da se bo nekje ena zadeva – to je neka veriga, ki potegne za seboj neko škodo v enem ali drugem primeru. Zato se mi ne zdi dobro, da tega dogovora ni bilo in ne zdi se mi dobro, da je v ta predlog zakona o interventnih ukrepih ta ukrep tudi vključen. Še posebej zato, ker je v Zakonu o financiranju občin natančno določeno, kakšen je bil dogovor. Mislim, da bi bilo dobro, mogoče bomo tudi s strani Vlade slišali, kako bi se lahko, ali kako bo pomagala občinam, ki ne bodo mogle uresničiti že sprejetega načrta razvojnih programov.
Hvala. Besedo ima gospod Gumzar.
Hvala za besedo. Seveda želim osebno uvodoma povedati, da bi najrajši podprl amandma k 11. členu, tako Slovenske ljudske stranke, kot tudi seveda SDS. Res pa je, da bom podprl amandma k 11. členu Poslanske skupine SD, ki je sicer seveda bistveno boljši, kot je bil napisan v samem predlogu zakona, saj bi s tem na nek način, če bi tako sprejeli, kot je v zakonu napisano, omejili ali vzeli suverenost občinam in bi občinam predpisali, katere projekte morajo v nadaljevanju financirati oziroma izvajati po tem zakonu. Prav tako pa bi seveda potem bilo skorajda nesmiselno, da imamo svoje proračune in svoje občinske svete, če nam Državni zbor dirigira, kaj naj delamo. Ker je seveda gospodarska kriza v Sloveniji tukaj, kjer je, bi sicer se dalo gospodarsko krizo ublažiti tudi na ta način, da bi občinam dali več denarja, da bi bil ta denar razpršen po celotni Sloveniji. S tem bi na nek način krepili nove investicije in neposredno tudi seveda nova delovna mesta. Ker pa to ni mogoče in moramo biti solidarni seveda tudi v lokalni skupnosti, bomo na nek način morali tudi to sprejeti. Res pa je, ne samo to, da ne zvišujemo iz 4 na 6 % oziroma 5 % primerne porabe, na ta sredstva smo dejansko v občinah več ali manj že računali, saj smo v sredini priprav proračunov za leto 2011 in 2012, tako da bomo morali seveda tudi to upoštevati, to novo dejstvo. Strinjam se pa tudi s tistimi, ki seveda pravijo, da je izračunana glavarina napram stroškom, ki jih imamo v občini, premajhna. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila gospa sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi nekaj pojasnil v zvezi z 11. členom in pa amandmajem k 11. členu. 11. člen določa, da se v letih 2011 in v letu 2012 ohrani investicijski transfer v lokalne skupnosti na nivoju 4 % primerne porabe, kar pomeni 42 milijonov evrov. Torej, te investicijske transfere občinam še vedno zagotavljamo v enakem obsegu, kot so bile zagotavljanje doslej. Če pogledamo nekoliko podatke o prihodnih občin in pa tudi projekcijo odhodkov, predvsem investicijskih odhodkov v občinah, potem moramo ugotoviti, da je rast davčnih prihodkov v občinah v letu 2010 oziroma prvih devet mesecev 2009 na prvih devet mesecev 2010 precej ugodna, 110 %. Torej 10 % več so prejele občine davčnih prihodkov v letošnjem letu kot v lanskem obdobju. Za primerjavo, državni proračun je pridobil 2 % manj. Projekcije, ki so bile pripravljene na podlagi dosedanjih realizacij in pa globalnih makroekonomskih kazalcev, kažejo, da bodo v letu 2011 investicijski odhodki občin v celoti znašali 1 milijardo evrov. Govorim v nekoliko zaokroženih številkah. In v to 1 milijardo evrov so vključena tudi evropska sredstva in znotraj te 1 milijarde je vključenih tudi 42 milijonov evrov, ki jih kot investicijske transferje zagotavljamo iz državnega proračuna v občinske proračune. Upoštevaje te številke se ne morem strinjati z razpravljavci, ki trdijo, da pomeni v bistvu ta varčevalni ukrep za občinske proračune veliko škodo oziroma velik problem. Ja, pomeni zategovanje pasu, pomeni nepriljubljen ukrep, pa vendar, če pogledamo varčevanje na drugih področjih – in naj spomnim, da varčevanje ne pomenijo samo ukrepi, ki so vključeni v interventni zakon, ampak tudi vsi tisti ukrepi, ki so razvidni skozi predlog proračuna za leto 2011 in 2012, o katerih bo več govora v nadaljevanju. V tem zakonu so vključeni samo tisti izjemni interventni ukrepi, ki jih skozi sistemske ukrepe ne moremo zagotavljati za leto 2011 in 2012. Upoštevaje navedeno, mi dovolite, da se opredelim do predloga amandmajev. Kot Vlada lahko podpremo amandma, ki ga je k 11. členu vložila Poslanska skupina SD in pomeni pravzaprav člen, kakršnega je Vlada v prvotnem predlogu zakona tudi vložila. Hvala lepa.
Hvala. Ker vidim še interes, odpiram prijavo za razpravo o 11. členu in amandmajih k temu členu. Prijava teče. Gospod Barovič, izvolite, imate Besedo.
Jaz sem pozorno poslušal gospo sekretarko, ne samo danes, tudi zadnjič. Del tega je tudi danes ponovila. Vsi smo tudi slišali, da občine niso bile prizadete z gospodarsko krizo, kar je tudi res, veliko manj kot vsi drugi subjekti. Omenili ste evropska sredstva. Vam bom povedal samo en primer, kako se na tem področju dela. Ko greš v projekt, ki je zelo uraden, v katerem nastopajo Evropa, država in občina, podpišeš pogodbo, v kateri jasno piše, da DDV, davek, ni, zdaj težko že mislim, ni opravičen strošek oziroma je opravičen strošek. Takšno pogodbo podpišeš, projekt je vreden, na pamet bom rekel, 5, 6 milijonov evrov, čez dve leti si nekdo izmisli in dobiš račun za 600, 700 tisoč evrov, "plačaj od koder češ, smo si premislili", davek ni opravičil – prej je zdaj pa ni. Zdaj iz lufta rodi, stvori 700 tisoč evrov. Poleg tega je tukaj namesto dogovorjenih 5 % skupne primerne porabe 4, še en odstotek manj. In potem bo neka občina, ki ni ne vem kako razvojno močna, imela, na pamet bom rekel, velikosti 17 tisoč prebivalcev, proračuna 14 milijonov evrov, od tega bo imela obveznosti pa 18 milijonov evrov. Kako jih bo poravnala? Pa ne po svoji krivdi. Ne po svoji krivdi, ker pogodba, ki jo je podpisala, je bila jasna. Nekdo je to spremenil in ni pardona. Se lahko na glavo postaviš. Edino če gremo v tožbo, tožba bo pa trajala 10 let. Zdaj mi razložite, kje naj poleg vseh teh težav, ki so, ki niso pravične, ampak so, kje naj še dobimo ta denar, ki se v tem primeru [[...]]ja, sem pa za to, vsi moramo varčevati, tudi občine. Jaz se ne sekiram več, nisem več župan, sekiram se pa, ker imam rad občino. Ja, bomo varčevali, v dogovoru, s tem, da župani, ki bodo, ki nastopajo zdajle, ki oblikujejo proračune, da bi vedeli, da naj računajo na 4 %, da naj računajo ali pa, da naj si nekje eno rezervo naredijo za svoja začeta dela. In jaz vem, da bo marsikdo v veliki zagati, sploh v tistih srednjih in malo večjih občinah, tudi mestnih občinah, tudi kolegi iz koalicijskih strank so župani, pa bodo imeli težave, če bo res temu tako. Zato ni nasprotovanje kar tako na pamet, prehitro, kar tako smo se zbudili čez noč, smo prišli na 4 %. Brez dogovora, jaz mislim, da bi bilo boljše, da bi ostali pri dogovoru tako, da je v letu 2011 5 %, in da za 2012 in 2013 ostane na 5 % namesto na 6 % kot je v pogodbi napisano, pa bi se uskladili. Nek dogovor. Nek dogovor, tako kot bi se našel dogovor na drugih področjih, pa ne bi danes razpravljali pet ali šest ur o zakonu o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize, ker vsi vemo, da je napisan na hitro roko, da je napisan zato, ker se je ugotovilo, da toliko in toliko denarja manjka, in je bil pač takole narejen. Vem pa, da bi se lahko zadeve rešile drugače. Sem prepričan, ampak dobro, zdaj smo tukaj, kar je, tukaj je. Tako da, ja, občine, varčevati, bodo, ampak v vsaki občini živi toliko in toliko tisoč ljudi, ki imajo pa res pravico do dostojnega življenja, do vodovoda, kanalizacije in relativno urejenih cest, vsaj to. In če so si to začrtali za 2015, pustimo jim 5 %, vsakemu veliko to pomeni, pa jim po dogovoru za leto 2012, magari še za 2014, pustimo še kar na 5 % pa se bo ravno tako privarčevalo. To je naša presoja.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Lep pozdrav vsem zbranim! Pri tem amandmaju govorimo o financiranju občin in pa o položaju slovenskih občin in sam sem globoko prepričan, da delamo napačno odločitev, da zmanjšujemo ta investicijska sredstva. Kajti vsi ukrepi za gašenje in odpravo gospodarske krize gredo v bistvu v smer nekega defenzivnega delovanja, nič pa ne razmišljamo, kje bi se tudi ustvarjalo delo, ki bi se investiralo in kje bi se tudi naredili zagon v gospodarstvu. V Nemčiji so v lanskem letu, to, mislim, sem že v tem visokem domu enkrat povedal, sredi leta dobili jasno navodilo in tudi sredstva, da podvojijo investicijska sredstva, kajti ocena Angele Merkel je bila, da je treba na lokalnih nivojih dvigniti nivo investiranja. Poznam primer kolega iz Obriheima, ki je s temi sredstvi uredil energetsko učinkovitost občinskega objekta, objekta, kjer je knjižnica. Njihov pogoj je bil, da mora v lanskem letu ta denarni tok steči. In vemo, kaj se dogaja danes v Nemčiji, da je v bistvu ta prehod iz te krize že odšel. Danes se nam na občinskih nivojih dogaja to, da se vsled gospodarske krize cela vrsta odhodkov povečuje, teh tako imenovanih tekočih odhodkov, kot so razlika v ceni vrtcev, ki je odvisna od prihodkov staršev, obvezno zdravstveno zavarovanje oseb brez prejemkov, subvencioniranje stanarin za socialno ogrožene, pomoč na domu kot naslednji ukrep, padli so tudi kapitalski prihodki tam, kjer se poskuša s kakšnimi odprodajami v poslovnih conah in podobno. Zato se občine vsled takšnih odločitev, da se zmanjšuje povprečnina, po drugi strani pa se tudi ne nadaljuje z rastjo teh investicijskih odhodkov, kot je bilo planirano, spravlja v nek nezavidljiv položaj. Prepričan sem, da to ni pravi signal za ukrepe, da zmanjšujemo javnofinančni primanjkljaj, ampak da tudi naredimo zagon gospodarstva v tej družbi. Prejšnji teden smo bili trije poslanci v Evropskem parlamentu, kjer je bilo posebej, eksplicitno rečeno, da je treba ob izhodih iz krize paziti na socialno kohezivnost v družbi. O tem smo govorili pri ukrepih, ki so vezani na pokojnine, na plačila v vrtcih, na socialne transfere, tudi tu posegamo v to smer in gremo mimo teh navodil in usmeritev. Na drugi strani pa ne naredimo niti tega prepotrebnega koraka, da bi občinam omogočili, da bi investirale in da bi se ta kriza gasila praktično na lokalnih prostorih, in da bi se po celotni Sloveniji cela vrsta investicij izvedla. Pri podatkih, ki govorijo o investicijskih izdatkih občin, je treba povedati, da gre v veliki meri tudi za sredstva, ki so pridobljena iz transfernih prihodkov iz evropskih sredstev, in da je večina slovenskih občin že tudi skoraj do konca porabila tudi tiste limite okoli zadolževanja, da so lahko v tem času tudi prepotrebne investicije naredile in tudi skrbele za gospodarski zagon po celotni Sloveniji. Ta ukrep gre v napačno smer in mislim, da bi bilo zelo prav, da poslanke in poslanci podpremo ta amandma in da dopustimo, da kljub temu, da se za teh nekaj milijonov ta javni dolg, kot se rado reče, poveča, da se pa na drugi strani ustvari tudi toliko delovnih mest, ki se odvijejo in se posledično tudi v proračun zbere cela vrsta prihodkov. Mislim, da bi bilo prav, da se ta amandma podpre.
Hvala. Besedo ima gospod Černač.
Pri tem amandmaju govorimo o relativno majhnih številkah. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da ta sredstva ostanejo tako, kot določa zakon, na ravni 5 % v letu 2011 oziroma 6 % v letu 2012 primerne porabe. Ta interventni zakon pa jih ohranja oziroma omejuje na ravni 4 % tako, kot to velja v letošnjem letu. Gre za sredstva za investicije, za investicijski del torej, približno 10 milijonov evrov letno bi ta številka pomenila. Tu lahko vidimo ta razkorak med posameznimi porabniki in med restriktivnostjo na enem področju in nerestriktivnostjo na drugem. Medtem ko se tukaj želi nekaj privarčevati, relativno majhen znesek, pa je Državni zbor, vladajoča koalicija nedavno tega brez problema sprejela 150 milijonov evrov Darsu za cestninjenje, za nek projekt, popolnoma nepotreben v tem obdobju. 150 milijonov evrov. Tukaj gre pa za nekaj 10 milijonov evrov sredstev, ki bi bila razporejena v vseh 210 slovenskih občin, za investicije. Obe združenji sta temu nasprotovali, tako Združenje občin Slovenije, kot Skupnost občin Slovenije. Številne občine so individualno izrazile protest proti tej nameri. Prej sem govoril o tem, da bi bilo treba na vladni strani nekaj narediti na prihodkovni strani. Tukaj je premalo aktivnosti in premalo napora. Samo en podatek, ki bi ga lahko tudi v tem primeru uporabili, so sredstva iz skladov Evropske unije. 220 milijonov v prvi polovici porabljenih od preko milijarde načrtovanih v letošnjem letu. Verjetno, da bo realizacija ob koncu leta približno 50 %. Pol milijarde načrtovanih in neporabljenih sredstev zaradi birokratskih polen, ki jih ta država meče tistim, ki želijo kandidirati za ta sredstva, pod noge. In eden izmed mehanizmov, kjer bi se lahko porabila, so tudi te investicije, ki jih predvideva 11. člen tega zakona.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 11. členu in amandmajih k temu členu? Ne. Potem zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o amandmajih. Glasovanje bo potekalo po pregledu amandmajev, ki ste ga prejeli na klop. Najprej bi prosil, da pregledate glasovalne naprave, če gori oranžna lučka. Prehajamo na 2. člen oziroma na glasovanje o amandmaju, ki ga podpirata dve različni poslanski skupini, in sicer se glasi, "člen se črta". Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti 41. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na 3. člen, in sicer bomo najprej glasovali o amandmaju oziroma sta samo dva amandmaja, ki sta enaka, in se zopet glasita, "člen se črta". Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 28, proti 42. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na 4. člen. Najprej bomo glasovali o amandmaju, ki ga podpirata dve poslanski skupini. Glasi se, "člen se črta". Če bo ta amandma sprejet, je amandma pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 46. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zato prehajamo na glasovanje o amandmaju pod številko 3, ki ga predlaga Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 30, proti 41. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmajih k 11. členu. Najprej imamo amandma, ki ga podpirata dve poslanski skupini. Glasi se, "člen se črta". Če bo ta amandma sprejet, potem je amandma pod točko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 44. [[Za je glasovalo 24 članov.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zato prehajamo na glasovanje o amandmaju pod število 3. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 10. [[Za je glasovalo 40 članov.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavni sprejel amandma k 11. členu dopolnjenega predloga zakona, zato sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje? Ne. Potem ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona o celoti. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Še kdo? Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zakona ne bomo podprli. Glede na vsebino tega zakona in glede na to, da so v njem večje restrikcije kot v interventnem zakonu za letošnje leto 2010, je popolnoma jasno, da Pahorjeva vlada načrtuje v letih 2011 in 2012 bistveno težje in bistveno bolj krizne razmere kot v letošnjem letu. Na drugi strani Pahorjeva vlada ni začela sprejemati nobenih ukrepov, ki bi pospešili gospodarsko rast in preko tega povečali zaposlenost in s tem povečali prihodke v vse državne blagajne. Ta zakon torej na eni strani stiska pas pri tistih, ki imajo najmanj, na drugi strani pa na noben način ne kaže signala za povečanje prihodkov v državnih blagajnah. Vlada tudi ne varčuje tam, kjer bi bilo varčevanje nujno potrebno in dobrodošlo. V zadnjih dveh letih ta vlada troši bistveno več, kot je trošila prejšnja vlada v obdobjih konjunkture, saj znaša državna poraba na letni ravni skoraj 10 milijard evrov, prihodki pa se znižujejo pod 8 milijard evrov. V obdobju 2011 in 2012, ko bo ta interventni zakon veljal, zakon, ki varčuje pri tistih z najnižjimi pokojninami, pri tistih, ki imajo 200, 300, 400 evrov pokojnine, in na enak način varčuje pri njih kot pri tistih, ki imajo tisoč 500 ali več pokojnine. Torej v tem obdobju večina držav v Evropski uniji že napoveduje ogrevanje in pospešitev gospodarske rasti, s tem pa seveda preko povečevanja števila zaposlenih tudi več prelivov v državni proračun in v državne blagajne. In takšnih ukrepov bi seveda pričakovali tudi v Sloveniji. V Sloveniji bi se morali danes namesto o tem interventnemu zakonu pogovarjati predvsem o tem, kako in na kakšen način bomo okrepili gospodarsko rast, kako bomo na drugi strani omejili nepotrebne izdatke preko racionalizacije in reforme javnega sektorja, predvsem državne uprave, in ne o varčevanju pri tistih, ki so stisnili zadnjo luknjo na pasu. Skrajni čas bi že bil, da bi se ta vlada streznila in pripravila celovit, konsistenten in operativno razdelan program, ki bi imel jasne cilje, nosilce in roke, ki bi na eni strani pocenili delovanje države in na drugi strani omogočili perspektivo za ustvarjanje novih delovnih mest in s tem seveda tudi povečanje prilivov v vse državne blagajne. Ob takšnem scenariju, kot ga predvideva ta zakon, bomo verjetno priča še dodatnim restrikcijam in varčevanju pri tistih, ki ne morejo več varčevati. V poslanski skupini takšnega pristopa ne podpiramo in bomo glasovali proti.
Hvala. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Urh, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina DeSUS je vložila amandma k 4. členu. Ker ta amandma ni bil izglasovan, Poslanska skupina DeSUS tudi ne more podpreti zakona v celoti. Namreč, ta amandma je predvideval, da se pokojnine v letu 2011 usklajujejo s polovično rastjo plač. Na žalost, koalicijski poslanci tega amandmaja niso podprli, zato tudi Poslanska skupina DeSUS ne bo podprla tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. V imenu poslanske skupine je dvignil roko tudi gospod Žerjav. Izvolite, obrazložitev glasu.
Hvala lepa za besedo. Tudi Slovenska ljudska stranka tega zakona ne bo podprla. Kot smo večkrat dejali, ne vidimo razlogov, da bi to breme finančne in gospodarske krize v tako veliki meri nosili tudi tisti, ki so socialno najbolj ogroženi. Tu imamo nekaj primerov, gre za zamrznitev socialnih transferjev, gre za področje mladih družin, torej vrtcev, gre za področje zamrznitev pokojnin in tudi sofinanciranje investicij v lokalno javno infrastrukturo. Mi se s tem ne strinjamo. Menimo, da je lahko ta sredstva, ki so namenjena za te kočljive namene, privarčevati pri mnogih proračunskih porabnikih, tistih proračunskih porabnikih, ki niso neposredno povezani s finančno in gospodarsko krizo, ki pravzaprav nimajo ničesar s to finančno in gospodarsko krizo in bi lahko svojo porabo prilagodili ali pa zmanjšali na nivo tistih časov debelih krav iz leta 2008, jo po možnosti še znižali in bi privarčevali bistveno, bistveno več, kot bomo tokrat s tem, ko bomo tudi tistim, ki imajo pokojnino pod 500 evrov, vzeli tistih 10 ali 20 evrov, kolikor bi jim pripadalo za uskladitev. Mi bomo glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala. Želi kdo v svojem imenu obrazložiti glas? Ne vidim roke, zato prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 34. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje prekinjene 17. točke dnevnega reda – obravnava Predloga sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2011. Prehajamo na razpravo o predlogu sprememb proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih predloga sprememb proračuna in vloženih amandmajih. Kot posebni del so šteti splošni del, posebni del in načrt razvojnih programov. Vodenje pa prepuščam kolegu, gospodu Miranu Potrču.
Hvala lepa. Nadaljujemo torej s 17. točko dnevnega reda, to je s Predlogom sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2011. Prehajamo na razpravo o predlogu sprememb proračuna, in sicer najprej na razpravo o splošnem delu. Želi kdo besedo o splošnem delu proračuna? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o splošnem delu proračuna. Prehajamo na razpravo o posebnem delu proračuna. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo o posebnem delu proračuna. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. novembra 2010. V zvezi z amandmajema Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares in Liberalne demokracije Slovenije vas želim opozoriti, da se nanašata na spremembo višine sredstev pri posameznih podprogramih v okviru različnih uporabnikov, zato se o teh dveh amandmajih razpravlja v okviru prvonavedenega uporabnika. Pri amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je to uporabnik 1212, Državni svet, pri amandmaju poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares in LDS pa je to uporabnik 1911, Ministrstvo za obrambo. Prehajamo torej na razpravo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k proračunskemu uporabniku 1212, Državni svet in drugi uporabniki. Matični odbor in Vlada amandmaja ne podpirata. Želi o tem amandmaju kdo besedo? Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Mislim, da je treba malo bolj počasi, ker je sedaj malo nemira znotraj dvorane. Pa vendarle nekaj besed o amandmaju, ki ga v Slovenski ljudski stranki pravzaprav ves ta dvoletni mandat vedno znova ob obravnavah proračuna vztrajno in veselo ponavljamo, pa se ob tem zavedamo, da ni pravzaprav nobenih možnosti za to, da bi bil sprejet, pa vendarle s tem želimo opozoriti na neko drugo logiko, na logiko, ki obstaja v slovenskem gospodarstvu in ne neko birokratsko logiko, ki temelji na tem, "pač, vzemi si toliko, kolikor potrebuješ". S tem amandmajem želimo vrniti porabo tistih proračunskih porabnikov, za katere menimo, da niso ključni pri ubadanju s to finančno gospodarsko krizo, ki niso tisti, ki morajo v teh težkih časih odigrati pomembno vlogo pri blaženju te finančne in gospodarske krize, da tistim proračunskim porabnikom vrnemo njihovo porabo na nivo iz leta 2008 in da jo znižamo za 5 %. Gre za, seveda, se strinjam, radikalni rez, gre za radikalni rez po dolgem in po čez, tako kot smo imeli to v primeru prejšnjega zakona, ko smo pravzaprav vsem upokojencem zamrznili pokojnine, tako predlagamo, da bi vsem tem proračunskim porabnikom, ki jih je ogromno, ne bom jih našteval, po dolgem in počez zamrznili porabo, lahko temu rečemo. Tako naredijo vsi normalni menedžerji, normalni direktorji podjetij, ki se znajdejo v kriznih situacijah, takrat se pač stroški zamrznejo na trdo, na silo, če je treba, da se tudi koga zamenja v tem primeru, če ni pripravljen znižati stroškov. Menim, da smo v časih, ko bi bilo tudi v državni upravi treba razmišljati popolnoma enako. Skratka, v vseh tistih uradih, agencijah in tako naprej preprosto postaviti okvire, toliko lahko porabite in konec. Če tega niste v stanju, je pa treba zamenjati direktorja ali šefa, kot se temu reče. Na ta način smo zbrali, da temu tako rečem, mislim, 191 milijonov, slabih 200 milijonov za leto 2011 in jih nismo razporedili. Torej, za toliko bi pravzaprav zmanjšali primanjkljaj, ki je ogromen, milijardo in pol. Lahko bi pa ta privarčevana sredstva namenili tudi za kakšne investicije ali pa spodbudo v gospodarstvo, če bi to bil interes vladne koalicije. Mi s tem ponovno opozarjamo, da je treba na tistih področjih, ki ne dajejo dodane vrednosti, ki se ne ukvarjajo s finančno in gospodarsko krizo, zategniti pas do konca in še več. Ni časa za trošenje, ni časa za razmetavanje, kot se temu reče, pa sem danes dal lep primer tudi v naši hiši. Pred časom smo dobili vsi nove monitorje. Meni je stari monitor dobro deloval in ni bilo nobenega razloga, da sem dobil pravo televizijo na mizo. Jaz menim, da bi podobno lahko razmišljali tudi drugi proračunski porabniki, ker se najbrž tudi kje drugje podobno razsipniško obnašamo. Jaz predlagam, da se ta predlog sprejme, da zmanjšamo porabo za 200 milijonov in s tem tudi primanjkljaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irma Pavlinič Krebs, ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Zdaj seveda je mesto in primeren čas za razpravo, spoštovani gospod Žerjav. Kot sem rekla prej, bi želela pokazati na primeru našega ministrstva, kaj smo na področju varčevanja storili in kako se to kaže v bistveno zmanjšanem obsegu javnofinančnih izdatkov in usmerjanju zgolj in samo v tisti del, ki mu seveda vi upravičeno rečete in pričakujete, da bo imel dodano vrednost. Če pogledamo najprej tiste mehke dele, na katere ciljate, in rečete, "dajte zmanjšati število zaposlenih, racionalizirajte", in nato v drugi točki seveda, "ustavite rast plač, znižajte plače". Če pogledate leto 2008, kako se gibljejo sredstva za plače na našem ministrstvu, za 289 zaposlenih v letu 2008 je bilo porabljenih 9 milijard 900 evrov in še nekaj. V letu 2009 je bilo potrebnih zaradi prenosa vpliva izvedbe plačne reforme v septembru 2008 in povišanja plač, 10 milijonov 403 tisoč in še nekaj. V letu 2010, ko je bil prvi paket varčevalnih ukrepov in je bilo dejansko zaustavljeno zaposlovanje oziroma smo znižali število zaposlenih za 5, smo uporabili samo 50 tisoč evrov več kot v letu 2009, torej 10 milijonov 460 tisoč. V letu 2011 imamo samo še 10 milijonov evrov. Tako da v tem delu, gospod Žerjav, delimo usodo vseh proračunskih uporabnikov, predvsem neposrednih, ko sredstva oziroma maso za plače zmanjšujemo za 5 %. Ta predpostavlja zamrznitev prejemkov posameznikov. Kje bomo privarčevali še ostalih 5 %? Z novelo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju – spomnite se, ko smo želeli urediti to anomalijo, to so dežurstva – smo znižali tudi položajne dodatke. Ta zakon je zdaj začel veljati, po uredbi moramo znižati položajne dodatke, združevali smo direktorate, ne bomo nadomeščali nikogar, ki gre v pokoj, obseg del in nalog pa se je dejansko povečal. Torej z manj plačanih ljudi bomo morali narediti enako oziroma več. Stroški dela torej kažejo, da se dejansko od leta 2010 na leto 2011, ko smo lahko mi že vplivali, znižujejo za 5 %. Če v nadaljevanju pogledam integralna sredstva, ki so bila v letu 2008 zagotovljena za delo Ministrstva za javno upravo, preko 65 milijonov evrov je bilo, v letu 2011 imamo za svoje delovanje zgolj še 50 milijonov evrov. Torej se integralna sredstva za delo našega ministrstva znižujejo za več kot 23 %. Drži pa, da smo lani spremembo programov črpanja sredstev Evropske unije povišali, in to so edina sredstva, ki jih povišujemo, sredstva za informatizacijo v okviru projekta E-sociala in v okviru projekta Enotne vstopne točke iz 3,5 milijonov evropskih sredstev na 11 milijonov in 500. Hkrati pa moramo vzdrževati informacijski sistem državne uprave z 10 % manj sredstev, potrebe pa so veliko večje. Ampak smo vse pogodbe dejansko pregledali, izpogajali bolj razumne in nižje cene in torej naredili vse, da torej privarčujemo. Če vam povem, kaj se nam je v tem obdobju dogajalo z materialnimi stroški. V letu 2008 je bilo za delo tega ministrstva porabljenih milijon in pol evrov. V letu 2009 smo že znižali materialne stroške in bomo porabili milijon 257 tisoč evrov. V letu 2010 samo še milijon evrov. Torej, od leta 2008 do danes smo znižali materialne stroške, stroške potrebne za delo našega organa za 30 %. S čim smo to dejansko lahko naredili? Z absolutnim znižanjem potovanj, z absolutnim znižanjem dela preko podjemnih pogodb, dela preko študentskega servisa. Dejansko smo omejili tudi strokovno izobraževanje in intenzivno uvajamo brezplačno izobraževanje, kjer sodelavci delijo znanje drug drugemu. Zmanjšali smo število zaposlenih. Telefonske stroške smo morali zelo omejiti. Skratka, za 30 % manj. Na področju dela Direktorata za investicije in nepremičnine lahko povem, da v letu 2011 zaradi res intenzivnega varčevanja tu dejansko ohranjamo samo še stroške, ki so potrebni za plačilo najemnin za prostore potrebne za delo ministrstev in organov, ki jih seveda plačujemo iz našega proračuna. Imamo še investicijo v Pesnici, da opremimo novo upravno enoto in 500 tisoč evrov je za pripravo projekta za Jesenice. To je vse v smislu investicij. Skratka, v proračunu ministrstva na Direktoratu za investicije in nepremičnine v integralnih sredstev beležimo od leta 2008 dejansko 64 % padec integralnih sredstev, namenjenih investiranju v zadovoljevanje prostorskih potreb za delo državne uprave, kjer ni nujno, kjer torej stavbe še zadovoljujejo potrebam za delo. Investicij v tem obdobju ni. Torej zgolj še najemnine, lizingi in tekoče vzdrževanje. Na vsa področja, kjer ne ogrožamo programov, ki so pa nujni in pomenijo povečanje konkurenčnosti našega gospodarstva, to je področje intenzivnega merjenja in odprave administrativnih bremen, tja ciljamo evropska sredstva, potem ciljamo evropska sredstva v tiste informacijske investicijske projekte, ki bodo pomenili debirokratizacijo in manj stroškov za naše državljane, na področju razvoja projekta e-Sociala nadgrajujemo projekt e-VEM zaradi znižanja stroškov podjetjem. Samo ta del ima pri nas povečana sredstva, in to zgolj s prerazporeditvijo evropskih sredstev. Gre dejansko za krčenje v izjemno, izjemno velikem obsegu, ki ga na ministrstvu še nikoli nismo beležili. Delamo pa to postopno. Ampak to je ta del, ki je razviden pri vsakem proračunu, ko se moramo znati obrniti takoj, kot v gospodarstvu. O strukturnih reformah seveda na tem mestu ne želim razpravljati. Jih je pa veliko, ki ravno tako pomenijo optimizacijo državne uprave in združevanje in centralizacijo podpornih služb, ampak mislim, da zdaj to ni tema. Glede upravnih enot, kjer so bili amandmaji vloženi tudi za zmanjšanje sredstev za delo upravnih enot. Gre za državne upravne enote, ki upravljajo upravne storitve na prvi stopnji za veliko ministrstev. Tako skrajno racionalno, kot so obravnavane te upravne enote z okoli 2 tisoč 757 zaposlenimi, v letu 2008 jih je bilo 2 tisoč 835, in tudi tam se ne nadomešča. Materialni stroški, potrebni za njihovo delo, so v večini zgolj in samo namenjeni stroškom poštnin, stroškom materialov in tistim nujnim posodobitvam informacijske opreme, kajti največji problem je, če informatizirana javna uprava ažurno in vsakodnevno ne deluje in pride do izpadov sistemov. Upravne enote so skrajno, skrajno varčevalne. V letu 2011 je bil kolegij načelnikov upravnih enot, kjer so dejansko po vseh postavkah naredili velik napor in dejansko privarčevali sredstva, kajti izdatkov, kot so bili v preteklosti, si enostavno ne moremo privoščiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za razpravo sta se prijavila gospod Žerjav in gospod Pukšič. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Predstavniki Vlade. Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa ministrica, jaz se z vami strinjam v tistem delu, ko govorite o svojem ministrstvu. Če bi vsi ministri v tej vladi storili toliko na varčevanju, kot ste storili vi, bi danes ne bilo tega amandmaja, ampak privarčevali bi pa po moji oceni ne 200 milijonov, ampak 400 milijonov. Minimalno. Po mojih podatkih ste vi v letu 2008 znižali porabo za 8 % in ne za 5 %, kot jaz predlagam v tem amandmaju za vse ostale proračunske porabnike. Torej to je že treba priznati in sem vam vedno znova priznal, kar se tiče konkretno vašega ministrstva. Ampak žal je pa ministrstev, ki so znižali porabo glede na leto 2008, samo 4. Samo 4 so takšna ministrstva. Razvoj in evropske zadeve, zunanje zadeve, javna uprava in obramba. Vsa ostala ministrstva bodo v letu 2011 porabila bistveno, bistveno, bistveno več. Pa so vmes tudi takšna ministrstva, ki nimajo nič s to finančno in gospodarsko krizo. In so vmes tudi takšni porabniki, ki nimajo nič s to finančno in gospodarsko krizo. To pa je vendarle treba poudariti. In z nečim, s čimer se ne strinjam, v tem amandmaju pa je zajetih kar nekaj upravnih enot, kar pomeni, da če zasledujemo logiko 2008 minus 5 %, so najbrž rezerve tudi na upravnih enotah in da so rezerve tudi na sodiščih, tako ali drugače. Amandma je bil pripravljen za vse tiste uporabnike, ki po naši oceni nimajo ničesar opraviti s to finančno gospodarsko krizo in tem lahko po neki gospodarski logiki omejimo porabo, tako kot to delajo v gospodarstvu vsi normalni menedžerji in vsi normalni direktorji. Ko zaškripa, se pač stisne in konec. In ni debate in ni razprave. Pravim, delno se strinjam z vami, dajem vam priznanje za tisto, kar ste naredili na svojem ministrstvu, kot to nedvomno drži. In prav bi bilo, da bi isto logiko zasledovali tudi vsi ostali ministri v tej vladi, pa bi nam bilo bistveno bolje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa. Kolegi, kolegica, ministrica in sodelavci! Ta amandma pri proračunu bi bilo zelo enostavno ali pa ga je pravzaprav zelo enostavno nadomestiti, bi ga bilo, tako bom rekel, nadomestiti, se boste verjetno z menoj strinjali ministrica, s črpanjem evropskih sredstev. Se strinjate? Včeraj se je tu predsednik skoraj razjokal, rekel je, "res nisem zadovoljen, kaj se dogaja in kako se dogaja pri črpanju evropskih sredstev". Premalo je, če se razjoče, pa ni zadovoljen. Mora po mizi udariti in reči: "Dekline in fantje, ali bomo začeli ali pa ne!" V čem je osnovni problem? Osnovni problem vsega tega je, da enostavno ni razpisov. In ker ni razpisov, potem ne prihaja do vseh ostalih faz. Namreč, najprej mora biti razpis, potem mora biti sklep o odobritvi sredstev, torej nekdo se mora prijaviti, ko imaš sklep o odobritvi sredstev, moraš tudi operacijo izvesti, narediti jo moraš, potem jo moraš certificirati oziroma najprej plačati iz proračuna, če so to lokalne skupnosti, so lokalne skupnosti, če so drugi subjekti, so drugi, ko je to narejeno, pa zahtevati povračilo iz državnega proračuna in potem lahko RS zahteva za povračilo iz bruseljske blagajne in ko zahtevo, dobi certificirano in vrnjeno v proračun. Ampak poglejte, ministrica, 31. decembra 2008, koliko časa je imela prejšnja vlada, da je lahko izvedla instrumente razpisa in potrditev pogodb. Glede na to, da so bili vsi trije operativni programi izpogajani z Evropsko komisijo od junija do novembra, torej dva junija, eden novembra leta 2007, to pomeni, da je samo eno leto imela bivša vlada časa. In v tistem letu je ta vlada po podatkih iz vaših evidenc – Ministrstva za finance, vrednost potrjenih instrumentov kumulativa je bila za eno milijardo 289 milijonov, torej okroglo eno milijardo tristo. Če je v enem letu to naredila, potem bi sedaj pričakoval, da bo nova vlada to tudi vsako leto približno toliko potrdila teh instrumentov. Ampak jih je v letu 2009 790 milijonov, v letošnjem letu 2010,to je res, moram biti korekten, do 31. 8., 680 milijonov. Koliko bo do 31. 12., bomo videli, verjetno bo še kakšnih 10, 20 ali pa mogoče celo 100 milijonov zraven. Ampak kakorkoli, že v prvem letu imate primanjkljaja 500 milijonov, v drugem letu v tem trenutku 600 milijonov. Če boste še za 100 milijonov, boste imeli zopet 500 milijonov primanjkljaja. Kaj lahko potem pričakujete? Posredovani zahtevki za povračilo na organ za potrditev – letošnje leto je 560 milijonov. Zakaj? Zato, ker je bilo leta 2007 toliko instrumentov, potrebnih instrumentov za možnosti črpanja. Potem pa v tej tabeli desno imamo porast v zadnjih 8 mesecih. In potem pogledaš, mašinca, pri kumulativi je certificiranih zahtevkov 75 %! Kakšna manipulacija s številkami! Če sem jaz predsednik Vlade, pa dobim takšno poročilo na mizo, vse tiste, ki so to pripravili, naženem! Naslednje jutro imajo delavske knjižice in naj gredo domov in se naj "zajebavajo" s svojimi otroki. Z otroki se naj "zajebavajo" doma, ne pa s proračunskim denarjem, ki je v tem trenutku edini na razpolago tako rekoč za investicije. Če bi to ne bilo tako, kot je prikazano, verjamem, da predsednik Vlade celo misli, da, ne vem, pogleda, saj to je pa v redu. Seveda, če ne greš vsega tistega drobnega tiska brati in potem vidiš, kje se ustavlja. Da je stvar resnično kritična, kažejo tudi bolj detajlni podatki za januar–avgust 2010, kjer se vidi, da edino na skupni kmetijski in ribiški politiki smo do konca avgusta izkoristili 61 % tega črpanja, torej približno 160 milijonov od 260, in tu bomo verjetno dosegli to. Gre pa za ostala dva vira, tako strukturne sklade kot kohezijski sklad, kjer pa je katastrofa. V 8 mesecih smo na strukturnih skladih počrpali 25 % ali 133 milijonov od 535 milijonov. Ja, bog pomagaj, kaj šele na kohezijskem skladu! Na kohezijskem skladu pa 7 %, od 200 milijonov 14 milijonov. Ne da je to zaskrbljujoče, to je tako alarmantno stanje, da bi morali goreti vsi Pahorjevi rdeči semaforji, kar se tega tiče. Ja, pa saj drugega pravzaprav nima! To so sredstva, ki jih ima ta država, drugega nima kot samo to. In zakaj se nam vse to dogaja? In potem, jasno, posredujemo z amandmajem v proračun, da bi vendarle ublažili te gromozanske primanjkljaje. In tudi ti primanjkljaji, ki jih planirate za leti 2011 in 2012, pravzaprav temeljijo, ministrica, prav na moči črpanja evropskih sredstev. In ne bo jih! Ja, zakaj jih ne bo? Zato, ker enostavno ni bilo potrjenih instrumentov za možnost tega črpanja. Ne sedaj razlagati ali pa razmišljati, da bi se dalo leta 2012 še kaj rešiti. Ne bo se dalo! Čeprav je formula 2-7-13 plus 2, do leta 2015. Ali si vi predstavljate, da boste šli leta 2012 z razpisi? Kdaj jih boste potem certificirali? Kdaj boste prišli do tega, da boste dali zahtevek za povračilo iz evropske blagajne? Enostavno bo to nemogoče. Zakaj se vse to dogaja? Žal zaradi tega, ker so nekateri imeli prevelike apetite po tem, da bi jih delili kar tako, po svoje, tako kot se je na koncu koncev, če hočete, zgodilo – definitivno se je zgodila nepravilnost delitve sredstev pri Stožicah, kjer je bila diskriminacija glede na operativne programe očitna. Potem se zgodi sprememba teh operativnih programov, kjer recimo za železniško infrastrukturo Slovenija predlaga ponovno oceno vrednosti prioritetnih projektov, Evropska komisija pa odgovori, da mora Slovenija zagotoviti, da se bodo projekti res izvedli. In Evropska komisija zapiše, da jo zelo skrbi počasna implementacija projektov. Če vam že to Evropska komisija zapiše, potem mora biti zelo jasno zadnjemu tukaj v državi, doma, da očitno tega denarja ne bomo počrpali. Imeli ste srečo ali pa dovolili ste si, da so vam formulo, tako je bilo rečeno, jaz upam, da to drži, pisno seveda nismo videli, niste nam dali nobenega dokumenta, minister je zadnjič na Odboru za lokalno samoupravo povedal, da se je formula N+3 podaljšala na N+4. To pomeni, da zapade pravica do črpanja po treh oziroma sedaj po četrtem letu, to pomeni 31. 12. naslednje leto. Ampak če bi šli v smislu možnosti črpanja, bi letos smeli počrpati cca 2,2 milijardi v kumulativi, mi pa jih bomo mogoče letos konec leta 1,2 ali 1,3 milijarde, kar pomeni dejansko eno celo milijardo minusa. In si predstavljate kaj bo, ko bomo razpravljali čez dve leti mogoče še o kakšnem rebalansu za leto 2012, ko bomo isto ugotavljali. In to bo katastrofa, ki jo bo Slovenija težko požrla. Ampak s čim boste odgovarjali, kolegice in kolegi, zakaj tega ne izvajate? S tem, da ste slabo upravljali s to državo, ko ste imeli zaupanje volivk in volivcev, da morate z državo upravljati in vsako leto sproti vas opozarjamo. Vsako leto sproti. Leta 2009 ste zamudili za pol milijarde evrov, leta 2010 – v tem trenutku zamujate za 600 milijonov evrov, sploh možnosti instrumentov za črpanje. Seveda iz tega posledično pa izhaja, da ne bo certificiranih zahtevkov. V letošnjem letu glede na proračun za leto 2010 oziroma na rebalans proračuna 2010 v tem trenutku je tam okrog 50 %, pa me popravite, če sem se dosti zmotil. Zato so pa potem takšne neumne tabele prikazovanja po rasti v primerjavi s prejšnjim letom ali pa v zadnjih osmih mesecih popolnoma nesmiselne. Kar se mene tiče, bom ta amandma podprl in verjemite, da bo od njega marsikaj odvisno tudi v življenju te naše države v letu 2011, ki prihaja.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka na ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Želela bi se odzvati na dve trditvi, ki sta bili postavljeni v zvezi z obrazložitvijo tega predloga amandmaja. Najprej naj omenim in obrazložim, da Vlada amandmaja ne podpira. Amandma pomeni drastičen rez v stroške oziroma v pokrivanje stroškov najrazličnejših institucij. To ne pomeni samo rez v stroške dela oziroma zagotavljanje sredstev za stroške dela in pa za materialne stroške, ampak v nekaterih primerih pomeni tudi poseg v druge odhodke, tudi nekatere investicijske odhodke. Kot rečeno, bi se rada odzvala predvsem na dve trditvi. Najprej na trditev, da se zmanjšujejo sredstva tistim institucijam, ki v povezavi z gospodarsko krizo ničesar ne prispevajo oziroma pri njihovem delovanju v zvezi z bojem proti finančni in gospodarski krizi ni dodane vrednosti. Naj opozorim, da so v tem amandmaju v pomembnem deležu zmanjšana sredstva inšpekcijskih služb na najrazličnejših področjih: Inšpektoratu za delo, Davčni upravi, Carinski upravi, Uradu za preprečevanje pranja denarja, vrsti drugih nadzornih inštitucij, za katere smo tudi danes pa tudi v prejšnjih razpravah v okviru najrazličnejših zakonodajnih projektov, o katerih je razpravljal Državni zbor, ugotavljali, da jih je treba okrepiti, da je treba zagotoviti njihovo učinkovito delo. Če se omejim na področje, ki ga najbolj poznam, to je na področje, ki sodi tudi v pristojnost Ministrstva za finance, to je na področje Davčne uprave. Samo danes je bilo nekajkrat omenjeno, da moramo poskrbeti za učinkovitejše pobiranje javnih dajatev, da jih ne bo treba povečevati. In zato je, ne glede na to, kakšno je bilo stanje v letu 2008, treba čim prej okrepiti Davčno upravo, pa ne z dodatnimi ljudi, ampak s sodobno informacijsko podporo, ki bo omogočila učinkovito pobiranje dajatev in s tem tudi večje prilive v državni proračun. In naj omenim, da si od tega projekta, ko bo zaključen, obetamo tudi do sto milijonov dodatnih davčnih prihodkov v državni proračun. Druga trditev, na katero bi se želela odzvati, je navedba, da pri vseh ministrstvih povečujemo odhodke glede na stanje odhodkov v letu 2008, razen pri štirih navedenih proračunskih uporabnikih. Mislim, da je treba pogledati strukturo teh odhodkov in pri nobenem ministrstvu se ne povečujejo odhodki za stroške dela in ne povečujejo odhodki za pokrivanje materialnih stroškov, ampak se povečujejo odhodki za različne vsebinske namene. Če se omejim na Ministrstvo za finance, povečujemo odhodke z naslova obresti za financiranje javnega dolga za 300 milijonov in za področje dodatnih transferov v pokojninsko blagajno za 100 milijonov evrov. Tudi pri drugih ministrstvih bi lahko navajali podobne podatke, še posebej pri tistih ministrstvih, ki so ključna za vodenje prioritetnih politik, ki jih je Vlada določila v izhodni strategiji in dodatno potrdila tudi z ustrezno dodelitvijo sredstev za vodenje teh politik v spremenjenem proračunu za leto 2011 in v nadaljevanju tudi za leto 2012. Povsem na kratko še o črpanju evropskih sredstev. Zavedamo se težav, ki na tem področju obstajajo in težave rešujemo. Težave nastajajo na različnih področjih in se jih je treba lotevati z različnimi ukrepi pri posameznih porabnikih evropskih sredstev in pri nadzornih organih. Paziti pa moramo na to, da ne bomo v želji po čim hitrejšem črpanju evropskih sredstev zašli v zanko in preveč lahkotno odobravali posameznih projektov, ker nas bo potem še bolj bolela glava zaradi sredstev, ki jih bo treba vračati. Tako kot na drugih področjih poskušamo tudi na tem stanje izboljševati, hkrati pa moramo zagotavljati zelo natančen nadzor nad porabo teh sredstev, da ne zaidemo v še večje težave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi pri amandmaju Slovenske ljudske stranke še kdo razpravljati? Gospod Bogovič, izvolite.
Zelo na kratko. Očitno o proračunu nima smisla govoriti, vsaj tako kaže udeležba v tej dvorani, kajti ta proračun se ne sprejema v parlamentu, se sprejema nekje drugje. In tudi ta amandma, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka, bomo zelo pošteni, nismo imeli velikega upanja po kakšnem sprejetju, tako kot ni bil tudi lansko leto že dvakrat, trikrat. Gre pa za poizkus prikaza, da je treba v naših javnih financah zagotovo nekaj storiti, in da ta pot, po kateri gremo, ni prava pot. To je pot, zaradi katere nas bo v nekaj letih zelo bolela glava. Zato je treba narediti kaj več, kot priti v parlament s proračunom pa z amandmaji na proračun, ki, če pridejo iz opozicije, tako nimajo nobene možnosti za sprejetje, ampak bi bilo treba v strukturnih ukrepih v državi nekaj prej postoriti in tudi potem skozi proračunski dokument to zapisati. Kar se tiče porabe teh sredstev in rabe sredstev v naši družbi in organiziranju družbe, mislim, da bi na področju ugotavljanja kriminalnih dejanj, ugotavljanja tudi tistih, ki ne plačujejo v proračun, bistveno več postorili, če bi imeli ustroj države narejen tako, kot je bil 20 let nazaj, ko se je večina dogodkov na horizontalni ravni urejala, nadzirala v regionalnih okoljih, za razliko od današnjega časa, ko smo državo tako centralizirali, da ima že vsako ministrstvo slehernega inšpektorja urejenega tako, da je po tej navpični liniji direktno odgovoren tistemu, ki je v tistem trenutku njegov minister ozirom šefu inšpekcij, dejansko pa na lokalnem nivoju, na lokalno-regionalnem nivoju nič več ne delujejo ob medsebojni povezavi. Sam mislim, glede na to, da je bilo rečeno, kako je treba povečevati ta sredstva, da smo na napačni poti, ker povečujemo sredstva zato, da gradimo neke tudi represivne objekte, objekte, v katerih so represivni organi tu v Ljubljani, počasi pa pomikamo in črpamo tudi ljudi s terena, iz okolja. Sedaj poteka v okviru Ministrstva za notranje zadeve nek proces reorganizacije policijskih uprav, kjer nekdo ocenjuje, da ta najbolj kvaliteten kader ni več potreben v takih regijah, kot so Posavje, Koroška ali pa Notranjska. Govorim o tem pri proračunu zato, ker mislim, da imamo napačen pristop in vsi mislimo, da bomo s centralizacijo države to državo rešili. In tudi v pomanjkanju delovnih mest, ki jih je treba sedaj v javni upravi zagotovo okrniti in ne povečevati, se nam dogaja ravno to. Zaradi centralizacije se povečuje število delovnih mest v samih središčih, počasi pa ta delovna mesta s periferije prihajajo proti centru države. Podobno se dogaja pri črpanju evropskih sredstev, tudi spremembe operativnih programov gredo v tej smeri, da se z državnih cest umika, da se s kakšnega gradu umika in se gre zopet v neke velike projekte, za katere se bojim, da če bodo uspešni, bodo dali rezultat šele čez kakšnih 5, 10 let, kaj šele, da bi dali na kratek rok, kot so bila v preteklosti predvidena sredstva, tudi črpanje z evropskega nivoja. V Slovenski ljudski stranki smo ta amandma dali v velikem zavedanju realnosti slovenskega političnega prostora, da ima zelo, zelo malo možnosti za sprejetje, hkrati smo pa želeli tudi opozoriti na politiko, ki se v državi vodi, za katero ocenjujemo, da ni pravilna.
Hvala lepa. Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa. Jaz ne vem, gospod podpredsednik, ali se kaj pomembnega dogaja v Državnem zboru, glede na to, da nas je tukaj zdaj ob tako pomembni točki, kot je proračun za leto 2011, 9 poslancev. Z vami 10, se opravičujem. Nekaj je narobe v tej državi. Resnično. 10 poslancev na točki proračun za leto 2011. Prosim? Z vsem spoštovanjem do dveh poslank, absolutno. Ampak to je ključni dokument, na katerem se lomi, če prav razumem to, kar berem iz medijev, koalicija ali bo ostala ali ne bo ostala. In zdaj ključna razprava o amandmajih, o dokumentu, tukaj pa nas je 10 poslancev. Ampak dobro, želel sem nekaj drugega povedati. Jaz se strinjam z gospo državno sekretarko, treba je pogledati strukturo posameznih postavk proračunskih porabnikov, ampak tudi na to sem večkrat opozoril. Zgodila se je sprememba tega proračuna, oblikovana sprememba. Šli smo v neki smeri programskega proračuna, kjer so navedeni programi. In imamo program proizvodnje telefona in program proizvodnje nalivnih peres. Za program telefonov bomo namenili 100 enot, za program nalivnih peres pa 50 enot. V tem proračunu ne vidimo, koliko od teh 100 enot za ta telefon bomo namenili za stroške dela, koliko bomo namenili za surovino, koliko bomo namenili za energijo, koliko bomo namenili za financiranje zalog etc., etc., etc. Prav tako ne vemo, kaj se bo dogajalo s proizvodnjo tega nalivnega peresa. In če bi to bilo navedeno tako, kot je to bila navada, bi se seveda lažje pogovarjali tudi o amandmajih, tudi o učinkovitosti in porabi za posameznega proračunskega porabnika v tem proračunu. Tako pa je programski in znotraj programa tiste grozne številke , ki so tam navedene za posamezni program, je skrito vse notri. Človek dobi občutek, da je to narejeno namerno, da bo še bolj megleno, da bo še bolj netransparentno in se bodo še težje spremljale posamezne postavke v proračunu. Jaz bi takšno obliko proračuna razumel kot prilogo, kot zanimiv pogled, prilogo k neki osnovi, kjer imaš pač vse stroške jasno navedene za posamezno postavko. Koliko so stroški dela v Državnem svetu, pri Varuhu človekovih pravic etc., etc., v posameznem programu ne nazadnje. Meni nič ne pomaga, da pravite, da bomo, ne vem, za aktivno politiko zaposlovanja namenili, govorim na pamet, 100 milijonov evrov, če pa ne vem, koliko je od teh 100 milijonov dejansko namenjenega aktivni politiki zaposlovanja, koliko pa servisu, po domače rečeno. In to bi bilo dobro videti. In to se ne vidi. Štiri ministrstva so takšna, ki imajo nižjo porabo kot v letu 2008, kot v letu debelih krav, kot se je velikokrat reklo. Vsa ostala, finance 475 milijonov; delo in družina 435, razumem, socialna politika, transferi in tako naprej; visoko šolstvo 162 milijonov evrov več, razumem; gospodarstvo 153, pričakoval bi celo več, če toliko govorimo o vzpostavljanju oziroma konkurenčnosti in tako naprej; lokalna samouprava 87, poslušamo, da črpanje ne gre najboljše, kljub vsem kritikam, ki smo jih bili deležni ob nastopu nove vlade, kako smo bili slabi, sedaj ugotavljamo, da ne gre najboljše; okolje in prostor 74 milijonov; promet 59; kultura 37 milijonov evrov več kot v času debelih krav. Nikoli in nikdar me ne boste prepričali, ker žal mnogi v teh ministrstvih nikoli niste bili v kakšne podjetju, nikoli in nikdar se niste srečali s tem, da bi morali podjetje reševati, reševati delovna mesta, zagotavljati plače, nikoli niste bili v takih pozicijah. Žal. Videli ste podjetja samo iz avta, ko ste se peljali po avtocesti.
Hvala lepa. Gospa ministrica za javno uprav Irma Pavlinič Krebs, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi se želela odzvati na izvajanje spoštovanega poslanca gospoda Bogoviča v skrbi, da bi prišlo ob strukturnih spremembah ob reorganizacijah do zmanjšanja uradništva v tistih delih, kjer zagotavljajo storitve najbližje in najceneje za naše državljane, kadar je to treba. Ob natančnem pregledu izhodne strategije, kjer so tiste strukturne reforme, kjer ocenjujemo, da je treba narediti največje prihranke, če hočete, boste lahko videli, da ciljamo na bolj optimalno organiziranostministrstev. Začeli smo pri sebi. Zato so prve analize, ki so bile narejene in so bili pregledani poslovni procesi na ministrstvih, tudi v obsegu podpornih služb, če hočete, v obsegu služb, ki se ukvarjajo z javnim naročanjem, obsegu služb, ki se ukvarjajo z zagotavljanjem prostorov za potrebe delovanja ministrstva, za državno upravo na primarni ravni, za katero je posamezno ministrstvo stvarno pristojno, potem za zagotavljanje prostorov, ki jih rabimo za izvajanje dejavnosti, ki jih posamezno ministrstvo na podlagi delovnega področja, ki ga zakon predpisuje, izvaja. Združevanje, centralizacija podpornih služb, ki danes so centralno že v Ljubljani, seveda ne pomeni nič drugega, kot da bodo uslužbenci, ki danes to razpršeno opravljajo po ministrstvih in strokovno opravljajo enaka dela, pričeli na podlagi določil dveh zakonov, ki ste ju sprejeli v parlamentu pred slabim mesecem dni, se bodo združili. V okviru teh centralizacij podpornih služb ministrstev je predsednik Vlade že večkrat nakazal ambicijo, da pridemo do manjšega števila ministrstev, kajti 18, kolikor jih je za državo z dvema milijonoma prebivalcev, kaže optimizirati delovanje z zmanjšanjem števila le-teh. Ni pa mogoče priti do zmanjšanja števila ministrstev, če prej ne analiziraš stanja. In analiza kaže: centralizacija podpornih služb, torej na enem mestu vsi opravljajo servis za vsa ministrstva, na ministrstvih pa nujno okrepiti tisto, kar je zdaj opešano. V letu 2009 ob sprejetju resolucije o normativni dejavnosti, ko vidimo, kako opravljamo, kako izvajamo na vladni ravni zakonodajni postopek, kako pripravljamo predpise, smo ugotovili, da je ta del, glede na to, da je bilo veliko predpisov danih v pripravo izven ministrstev, zelo osiromašil ta potencial, ki se krepi ne samo skozi pripravo predpisa, umanjkal je drugi del, to je ocena učinkov predpisov ali evalvacija, ki jo je nemudoma, ko predpis začne veljati, treba budno spremljati na ministrski ravni iz enega samega razloga, ali smo cilje, ki jih je določil parlament in jih je ciljala Vlada kot običajni pripravljavec predpisov, dosegli. Če jih nismo, zakaj jih nismo, in je treba predpis spremeniti. V tej krizi so se nam naplavili predpisi, kjer ugotavljamo, da ne dosegamo ciljev, da bi bilo dobro, da bi delovali, pa ne delujejo. In tretji del, ki ga je treba bistveno bolje organizirati in okrepiti, je intenziven, močan in neodvisen nadzor nad izvrševanjem predpisov. Te tri bistvene naloge je v nadaljevanju po mnenju stroke po natančni analizi treba okrepiti na resornih ministrstvih. In pretežno naj bi ministrstvo v bodoče z močnimi ekipami v sodelovanju z javnostmi opravljalo v teh treh enotah: priprava predpisa v sodelovanju s strokovno in ostalo javnostjo, evalvacija, analiza učinka predpisa in res učinkovit nadzor. Te službe so danes preslabe, okrepiti jih bo treba, združiti tista ministrstva, ki se danes zelo težko koordinirajo, kar sami najbolje veste. Najbolje se to vidi v odnosu do državljana, ko administracija pošilja ljudi zaradi svoje nepristojnosti od enega uradnika do drugega. Tu bi lahko tudi s koncentracijo teh nalog, ki so skupne, ki morajo biti koordinirane, z združitvijo pod eno kapo naredili bistveno več. To so velike sistemske spremembe, ki jih ni mogoče narediti čez noč. Treba jih je narediti po pameti, z enim občutkom in v tej smeri gre pravzaprav izhodna strategija cilja. Nikakor nimamo cilja, da bi zmanjšali kvaliteto storitev na vseh naših regijah, kjer deluje država s svojimi izpostavami, upravnimi enotami. To absolutno ni cilj in zaenkrat ob takem varčevalnem proračunu, če hočete, je ocena Vlade, da še ni treba. Hudo je v tistih državah, kjer morajo to narediti nasilno, kjer je enostavno ministrstvo postavljeno pred dejstvo 20 % znižanja stroškov. Potem gre nekaj v smeri odpuščanj, nekaj v smeri zniževanja plač, zagotovo pa tudi v krčenje programov. Želja te vlade je bila, da dokler ne racionaliziramo svojih procesov, ampak predvsem najprej pri sebi, ne optimiziramo poslovnih procesov, stroške dela orazumimo, nimamo pravice zmanjševati obsega in dostopnosti do javnih storitev pri naših državljanih. Ocena je, da ta proračun zaenkrat omogoča to, da še ne posegamo v pravice, ki so jih naši državljani vajeni. In še enkrat, na terenu zmanjševanje storitev zaenkrat ni predvideno, ob eni vzdržni politiki, upam, da tudi ne bo potrebno.
Hvala lepa. Vidim še željo za razpravo. Gospod Bogovič, izvolite.
Ministrica, jaz sem vesel te debate. Mislim, da je pogled iz periferije v Ljubljano drugačen, kot je iz Ljubljane na periferijo, čeprav ne mislim, da prihajam ravno z največje periferije, ampak počasi postajamo, glede na trende, ki se odvijajo v tej deželi. Sam govorim o tem, da bi bilo nujno treba ne po tej vertikali povsod in vedno slediti, da se zadeva začne in konča pri ministru in pri neki povezavi na vrhu, na ministrstvu v Ljubljani, o čemer govorite. Govorim o tem, da smo to državo spravili do te mere, da dejansko na pokrajinskih nivojih več ni medsebojnih sodelovanj posameznih organov. Naj vam na primeru povem. Ko smo poskušali zaustaviti enega od zasebnikov, ki je imel proizvodnjo plastike na nedovoljen način, sem na koncu po petih pisanjih na pet različnih ministrstev sam naredil ta korak, da sem vseh teh 5 inšpektorjev povabil k sebi v pisarno in jih soočil in povedal, "spoštovani kolegi, oprostite, tukaj imate pet dopisov, zdaj se pa pred menoj dogovorite, kdo je za kaj pristojen in kako lahko problem rešimo". Mislim, da je glavni problem v inšpekcijah in da bi te zadeve morale delovati že prej na regionalnem nivoju, da bi se tako kot včasih na medobčinskih inšpektoratih med seboj skupaj usedli ti inšpektorji, ne da bi jih župan sklical, ker so bili medobčinski inšpektorji in so se znali problema lotiti in oceniti, kdaj stopiti eventualno do davčne uprave, kdaj stopiti eventualno tudi do kakšnih represivnih organov in problem rešiti. Danes se nam pa dogaja, da se v tej vladi enkrat na enem ministrstvu, drugič na drugem dogaja in vsak od ministrov izvaja svojo reorganizacijo. Kot ugotavljamo v našem prostoru sedaj v tem trenutku glede policijske uprave in dekreta ministrice, ki je pristojna za notranje zadeve. Mimogrede ugotovimo, da je mogoče tudi še celo to kje povezano z neko tiho reorganizacijo na nekih 6, 8 pokrajin, o katerih nihče ne upa na glas govoriti. Podobno se nam dogaja sedaj, da se počasi iz meseca v mesec zdaj na enem organu, zdaj na drugem organu, kar nam s svetov načelnic upravne enote jasno povedo, da enkrat izgubi neko pristojnost geodetski del, drugič izgubi davkarija in podobno. To mislim, da je napak in mislim, da bi morali na nek način, ne trdim, da je potrebna zato tudi politična regionalizacija Slovenije. v upravnem smislu pa mislim, da danes plačujemo veliko ceno, ker ni na vmesni ravni te koordinacije in se tam, kjer problemi nastajajo, vsi skupaj ne lotevamo določenih problemov. Bodisi je to pri kakšnih zadevah, kjer so prekrški, ali, če hočete, pri protipoplavni zaščiti ali pa pri umeščanju neke regionalne trase, ki jo je treba umestiti na daljšem nivoju. Treh tem sem se dotaknil, ampak bi lahko še govoril. V tem delu vam dam prav, da to ni samo številka, pa toliko plač, ampak je pri tem javnem aparatu zelo pomembno, koliko je učinkovit. Če v občini imaš čas, ko črpaš evropska sredstva, da imaš povečan proračun in lahko to koristiš, res ni čas, da bi zmanjševal število ljudi. Če pa tega ni, je pa treba to storiti. Mislim, da imamo danes glavni manko v delovanju državne uprave v tej učinkovitosti. In po moji oceni je problem zgolj teh povezav, ki se je zgodil v teh letih, velik razlog za to neučinkovitost.
Hvala lepa. Gospod Žerjav, izvolite.
Vem, da sem malo tečen, pa vendarle, ker se mi zdi, da je to pomembna točka, bi vendarle še nekaj dodal k razlogu za ta amandma, ki je namenjen varčevanju. Jaz sem v Državnem zboru te grafe, ki jih imam sedaj, sicer jih nimam v elektronski obliki, tukaj kazal, ampak kažejo ravno na to, da je takšen amandma, ki ga predlagamo, pravzaprav upravičen. Tukaj bom prikazal nekaj grafov nekaterih posameznih proračunskih porabnikov na postavki Storitve in blago, torej materialni stroški, kako se ta poraba giblje po mesecih. Zelo zanimivo je, da je mesec december posebej posvečen temu oziroma se v mesecu decembru še posebej na nek način ta potrošnja blazno poveča z namenom, da se posamezne postavke v državnem proračunu preprosto porabijo in da se s tem zagotovi osnova za naslednji proračun. In tako se je za leto 2009, jaz bom samo nekatere najbolj izpostavljene proračunske porabnike pokazal, na postavki Storitve in blago dogajalo približno tole: Generalni sekretariat je v mesecu decembru porabil za 138 % več kot je povprečje od januarja do novembra, Uprava za javna plačila meseca decembra za 199 % več kot v povprečju od januarja do novembra, Inšpektorat za energetiko 243 % več kot je povprečje od januarja do novembra, Inšpektorat za obrambo 264 % več, Urad za nadzor proračuna 404 % več, Urad za enake možnosti 800 % več. Se vam zdi to resno? Bom nadaljeval: Ministrstvo za šolstvo in šport, ista postavka Blago in storitve, v letu 2009 71 % več, Ministrstvo za zunanje zadeve 77 % več, Ministrstvo za obrambo 105 % več, No, gospa ministrica, to je vaše, 119 %, Ministrstvo za notranje zadeve 147 %. Lahko še pokažem kakšno upravno enoto, denimo Žalec, 253 %, Ribnica 278 %, no, Logatec je seveda zmagovalec, 420 %. Jaz obljubljam, da bomo to analizo naredili tudi za letošnje leto. Ministru za finance sem že na nek način napovedal, da bomo zaprosili za podatke, ker to logiko je treba spremeniti. Jaz tega, dokler nisem prišel na ministrstvo, nisem razumel in nisem pričakoval, potem sem bil začuden, kaj se dogaja decembra, dajmo, imamo postavko in dajmo potrošiti postavko, da bomo v naslednjem letu lahko na to postavko dali še 5, 6 % in da bomo v naslednjem letu imeli spet več. To je ta potrošniška logika, o kateri jaz govorim, ki je popolnoma drugačna, kot je logika v tisti najslabši gospodarski družbi. Jaz sem žalosten, da se to ne da na nek način dopovedati ali pa doseči, da bi vsi skupaj naredili neko spremembo. To je samo ena postavka, to je postavka Blago in storitve. Takih postavk je v proračunu na stotine, da ne bom rekel na tisoče. Če bi se nekdo spravil narediti eno analizo, resno, kaj se dogaja, jaz sem prepričan, da se dogaja popolnoma enako. In tu so rezerve. Ampak potrebovali bi res malo več gospodarske logike, nič drugega. Hvala lepa. Pa ne bom se več oglašal.
Hvala lepa. Želi še kdo? Zaključujem razpravo o amandmaju k proračunskemu porabniku 1212. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1911, Ministrstvo za obrambo in drugi uporabniki. Poslanske skupine SD, Zares in LDS so k temu uporabniku vložile amandma. Ta amandma dajem v razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo k proračunskemu uporabniku 1213, Državna volilna komisija, podprogram 120101, Dejavnost političnih institucij. K temu proračunskemu uporabniku je dal amandma Odbor za finance in monetarno politiko. Ta amandma dajem v razpravo. Ker ne želi nihče besede, zaključujem razpravo. Prehajamo k proračunskemu uporabniku 1516, Urad za narodnosti Vlade Republike Slovenije, podprogram 120201, Podpora nevladnih organizacij in civilne družbe. Amandma je vložila Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi kdo razpravljati? Dr. Göncz, izvolite.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Predvsem želim osvetliti dve zadevi. Ker je že bilo veliko razprave, se v neke splošne se ne bom spuščal. Formalno sta tukaj dva amandmaja, vendar med usklajevanjem smo se poenotili, da obvelja amandma, ki je tukaj vložen pod zaporedno številko 2. Zato smo tudi danes najavili podporo in tudi sedaj najavljam podporo temu amandmaju in hkrati ponovno z zadovoljstvom ugotavljam, da je pri tem izredno pomembnem vsebinskem vprašanju prišlo do razumevanja s strani predlagatelja proračuna. Prvi amandma je pa zato ostal nekoliko ponesrečeno v tem kontekstu, ker je bil vložen z neko tehnično napako in smo mi dopolnili in v proceduri je pač ostalo in zdaj ne bi o tem več razpravljal. Rad bi pa še dodal, da v primeru tega zneska, s katerim se zagotavlja minimalna raven RTV dejavnosti madžarske in pa italijanske narodne skupnosti, to res nujno sprejeti, ker v nasprotnem primeru bi prišlo do zmanjševanja že zagotovljenega programa, in to bi bilo v neskladju z vsemi obljubami in pa dogovori, ki so bili med narodnimi skupnostmi in Vlado in tudi med poslancema narodne skupnosti. Izražam zadovoljstvo, da je do tega dogovora prišlo in predlagam, da se v proceduri potrjevanja amandmajev potrdi amandma pod zaporedno številko 2. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo k predlaganemu amandmaju? [[Ne.]] Zaključujem razpravo k proračunskemu uporabniku 1516. Prehajamo k proračunskemu uporabniku 1611, Ministrstvo za finance. Amandma je vložila poslanska skupina DeSUS in poslanske skupine SD, Zares in LDS. Želi kdo besedo? Gospa Breda Pečan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bom seveda z zelo trezno glavo in ob obupnem poizkusu, da bi preklicala gospode, ki so prvi amandma vložili – glede na to, da na tem amandmaju pravzaprav gradijo zaupanje javnosti v njihovo politično vlogo v Državnem zboru, bi človek pričakoval, da bodo prišli sem, ko se razpravlja o teh amandmajih, in povedali ter zelo tehtno razložili, da bomo vedeli, zakaj pravzaprav ga vlagajo. Ta amandma govori o stvari, o kateri smo prejle poslušali pri intervencijskem zakonu. O tem, da z 38 milijoni evrov želijo kolegi iz poslanske skupine, ki predlaga ta amandma, pa še nekateri drugi, ki govorijo o podobnih stvareh na podoben način, ljudem dopovedati, da bodo rešili problem najnižjih pokojnin oziroma ljudi, ki dobivajo najnižje pokojnine. Z 38 milijoni bo doseženo tisto, kar oni mislijo, da je treba doseči. To je, da bodo drugo leto pokojnine usklajene s 50 % rastjo plač. Pri tem pa ne povedo, da bo ta 50 % usklajenost z rastjo plač za tiste, ki imajo tisoč 800 evrov penzije, mislim, da je to najvišja, in za tiste, ki imajo 400 evrov penzije. To pomeni, da bodo tisti, ki imajo 400 evrov penzije, iz teh 38 milijonov dobili 2 evra na mesec – pretiravam in ne vem točno, koliko je to, ampak recimo nekaj takega bo verjetno zneslo. Tisti, ki imajo tisoč 800, bodo pa dobili seveda štiri in pol krat več, kar pomeni 9 evrov na mesec. Kje je tukaj tisto, o čemer tako zelo veliko govorijo, 263 tisoč upokojencev je pod mejo revščine. Vem, da je to katastrofalno stanje, vem, da je to zelo hudo, mimogrede bom povedala, da največji delež teh ljudi je ženskega spola, ker je največ upokojenk, ki same živijo, deležnih najnižjih penzij. Ampak ta amandma je čisto navadno sprenevedanje. Čisto navadno sprenevedanje. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. S tem zaključujem tudi razpravo o posebnem delu proračuna za leto 2011. O amandmajih bomo glasovali danes po končani razpravi o proračunskem paketu ali pa v četrtek. Želite še enkrat informacijo? Gospod Vizjak, še enkrat preberem informacijo? Glasovanje bo pol ure po končani razpravi o proračunskem paketu, vemo pa, da imamo še razvojne programe, proračun 2012, potem pa še ZIPRO in dva odloka in verjetno danes ne bo prišlo do glasovanja, sicer pa v četrtek, 18. 2010. Ni razprave, gospod Vizjak. Dobili ste informacijo, prehajamo na razpravo o načrtu razvojnih programov. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na 18. točko, to je Dopolnjeni predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Prehajamo na razpravo o Dopolnjenem predlogu proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga dela proračuna in vloženih amandmajih, in sicer o splošnem, posebnem delu in načrtu razvojnih programov. V razpravo dajem splošni del Dopolnjenega predloga proračuna za leto 2012. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. O splošnem delu bomo glasovali na podlagi obvestil, ki sem jih že dal, da jih ne ponavljam. Prehajamo na obravnavo posebnega dela Dopolnjenega predloga proračuna. Razpravo o amandmajih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 11. 2010. Prehajam najprej na amandma, ki ga je k različnim uporabnikom vložila Slovenska ljudska stranka in se nanaša le na zmanjšanje sredstev pri različnih podprogramih v okviru posameznih uporabnikov in ne vsebuje hkrati predloga za povečanje sredstev pri določenih podprogramih. Zato je ta predlog uvrščen na začetek tega pregleda amandmajev. Dajem torej v razpravo ta predlog amandmaja Slovenske ljudske stranke. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o temu amandmaju. Prehajamo na obravnavo uporabnika 1611, Ministrstvo za finance, in amandma, ki je bil vložen s strani Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Želi kdo razpravljati? Gospa Breda Pečan, izvolite.
Da ne bom predolga, bom povedala samo to, da tisti, ki želijo vedeti, kaj imam namen povedati pri tem amandmaju, naj pogledajo magnetogram pri prejšnjem amandmaju, pri katerem sem govorila.
Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, vas obveščam, da bomo o posebnem delu Dopolnjenega predloga proračuna v skladu s časovnim potekom seje odločali v četrtek ali danes pol ure po končani obravnavi proračunskega paketa. Gospod predsednik, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, to je v vaši moči in pristojnosti in ni potrebno nobeno glasovanje. Jaz ugotavljam, da je razprava o obeh proračunih, rebalansu za 2011 in proračunu za 2012 potekala izjemno hitro, nepričakovano hitro, proti čemer seveda nimam nobenih ugovorov. Prav nasprotno! Pred nami sta obravnavi še dveh odlokov in zakona o izvrševanju proračuna. Zakon o izvrševanju proračuna, če prav razumem, niti še nimamo na klopeh. Zato predlagam, da danes prekinemo z delom in nadaljujemo z odlokoma in z zakonom o izvrševanju proračuna jutri ob deveti uri. Smo pač zelo hitri. To je vaša odločitev, ki jo lahko sprejmete in mislim, da je to najbolj racionalna odločitev, če ne želimo improvizirati o obeh odlokih in o zakonu o izvrševanju proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz verjamem, da bo predlog gospoda predsednika podprt z reklamacijo, vendar če dovolite en dopolnilni predlog. Ali je mogoče, da le načrt razvojnih programov k proračunu 2012 še obravnavamo, tako da imamo potem jutri dva odloka in ZIPRO? Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov in odpiram razpravo o tem predlogu. Ne želi nihče več razpravljati oziroma sploh ne želi razpravljati. Glasovanje o načrtu razvojnih programov bomo torej opravili jutri. Proceduralno se je k besedi javil gospod Jerovšek. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, kolegice in kolegi, predsednik Državnega zbora! Iz letošnjega proračuna, dveh proračunov, ste naredili farso. Jaz se ne spominjam, da bi kdaj prekinili razpravo, najprej obrazložitve poslanskih skupin, potem vmes drugi zakon, potem pa zvečer, ni čudno, da ni razprave. Proračuni bi morali biti osrednja stvar v državi in parlamentu. Naredili ste pa totalno farso in logično, da iz protesta nočemo diskutirati. Iz protesta ne diskutiramo. In tako kot je država zavožena, je parlament zavožen, in vse gre nekam in sploh ni jasno, kdaj se razpravlja, kdaj se glasuje o državnem proračunu. Poleg tega, da je proračun takšna solata, da se živi bog ne more več iz njega spoznati, ker samo postavke zbirate in računalnik piše in piše.
Gospod Jerovšek, hvala lepa. Jaz to štejem kot vašo pripombo [[...]]
Še enkrat protestiram. Tako ne morete voditi te države in tega parlamenta. Hvala lepa.
Gospod Jerovšek, štejem to kot vašo pripombo. Bi pa pripomnil jaz, da vas ves dan, kar vodim sejo, zadnji dve uri nisem videl v dvorani in zato verjamem, da ne veste, o čem je Državni zbor odločal. Odločali smo v skladu s programom, ki je bil pripravljen. Če dovolite, tako kot je predsednik predlagal, zaključujem za danes sejo. Nadaljevali jo bomo jutri ob 9. uri. Še obvestilo. Čez deset minut, to se pravi ob 20.35 bo v veliki dvorani na Tomšičevi seja Mandatno-volilne komisije oziroma nadaljevanje seje. Hvala lepa. Lahko noč.