Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić, Irena Grošelj Košnik do 15.30, dr. Franc Trček do 17.30, Matjaž Hanžek od 16.30 do 19.30, mag. Aleksander Kavčič, Jože Tanko od 16. ure dalje, dr. László Göncz do 15. ure, Jernej Vrtovec od 18. ure dalje, Danilo Anton Ranc do 18. ure, dr. Matej T. Vatovec do 10. ure in Matjaž Han od 16. do 19. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O JAVNEM NAROČANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora, gospe Janji Sluga, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala lepa. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je predlog zakona obravnaval na 35. seji dne 11. maja 2017. Po dopolnilni obrazložitvi predlagatelja je predstavnica Zakonodajno-pravne službe glede 1. člena predloga zakona dejala, da ta spreminja drugi odstavek 71. člena Zakona o javnem naročanju in dodaja novi tretji odstavek. Upoštevati je treba, da se drugi odstavek tega člena nanaša na prvega in ta določa, da Vlada v primerih, ko je to potrebno, za posamezne predmete javnega naročila predpiše, da naročniki v postopkih javnega naročanja upoštevajo socialne in etične ali okoljske vidike ter način vključevanja teh vidikov v predmet javnega naročila. V zvezi s spremenjenim drugim odstavkom je opozorila, da ni jasno, katere druge pogoje naj bi v primerih iz prvega odstavka naročnik še obvezno predpisal. Drugi odstavek ima smisel le, če se za dodatne socialne in okoljske pogoje naročnik odloči sam, jih določi in navede v objavi in v dokumentaciji javnega naročila. Če so ti pogoji obvezni, jih mora določiti zakon ali pa določiti, da se jih določi v predpisu Vlade iz prvega odstavka. Za to pa zadošča že veljavni prvi odstavek 71. člena. Poleg tega vsebuje predlagani spremenjeni drugi odstavek tega člena tudi nelogičnost. Naročnik mora socialne in okoljske pogoje obvezno določiti, vendar le, če so navedeni v obvestilu o javnem naročilu ali dokumentaciji v zvezi z oddajo javnega naročila. To pomeni, da obveznost za naročnika ne velja, če ti pogoji niso navedeni v obvestilu o javnem naročilu ali dokumentaciji, ker pa le-tega oblikuje sam naročnik, se torej za socialne in okoljske pogoje v vsakem primeru odloči sam. Obveznost določitve socialnih in okoljskih pogojev in meril je tako z drugim pogojnim delom tega odstavka dejansko izničeno. Zakonodajno-pravna služba je v zvezi s spremenjenim drugim odstavkom opozorila še na neskladje med ciljem predloga zakona in predlagano rešitvijo v spremenjenem drugem odstavku. Glavni cilj predloga naj bi bil med drugim izboljšati kakovost hrane v javnih zavodih. Spremenjeni drugi odstavek 71. člena veljavnega zakona pa določa obveznost vseh naročnikov, torej vseh naročnikov iz 9. člena zakona in ne le javnih zavodov, za obligatorno določitev socialnih in okoljskih vidikov javnega naročila, in sicer za vsak primer javnega naročanja, ne le za javno naročanje živil. V zvezi s tretjim odstavkom je opozorila, da veljavni zakon ne predvideva točkovanja ponudb in da je to zgolj način, ki se je uveljavil v praksi. Glede na to je predlagana določba o 50 % možnih točk nedoločna, saj ni jasno, na katere točke se nanaša. Glede na navedeno je predsednik odbora mag. Dušan Verbič na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika podal predlog, da odbor odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V razpravi o predlogu sklepa so opozicijski poslanci izrazili podporo tako namenu kot razlogom predlagatelja za vložitev predloga zakona, ob tem pa so se strinjali z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da gre za napačen način umeščanja določb v veljavno zakonodajo. Poslanci koalicije so opozorili, da so predlagane rešitve oblikovane nestrokovno in površno, na kar sta opozorili tako Vlada kot Zakonodajno-pravna služba. Nadalje so izpostavili še opozorilo Zakonodajno-pravne službe, da gre za neskladje med ciljem in predlaganimi rešitvami predloga, ter opozorilo Vlade, da je predlagana rešitev zaradi napačne umestitve v veljavni zakon v nasprotju s ciljem, ki ga predlog želi doseči. Glede težav pri uveljavljanju že obstoječih določb glede možnosti naročanja lokalno pridelane hrane so izpostavili nujnost povezovanja kmetov, da bi javnim zavodom na ta način lažje predstavljali zanesljivega dobavitelja, ki bi ves čas lahko dobavljal želene količine zelenjave in ostalih pridelkov. Po končani razpravi o predlogu sklepa je odbor sprejel naslednji sklep: Predlog zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo mag. Tanji Bogataj.
Hvala lepe za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada bila s strani Državnega zbora pozvana, da poda svoje mnenje glede Predloga zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju, ki ga je Državnemu zboru predložil poslanec Andrej Čuš. Svoje mnenje je sprejela 6. aprila letošnjega leta in v svojem mnenju Vlada nasprotuje predlogu zakona iz dveh razlogov. Prvi je, da je predlagana ureditev zaradi napačne umestitve v zakonu v nasprotju s ciljem, ki ga predlog želi doseči. Namreč, 71. člen, ki je predmet tega zakona, ne ureja meril, temveč določa pogoje, ki vključuje socialne in okoljske vidike. Prav tako ta določba se ne nanaša na postopek javnega naročila in ne na izbor ponudnikov, temveč se nanaša na izvedbeno fazo javnega naročila, torej pogodbo, in zato ne more vplivati na merila za izbor in ne sledi cilju, kot ga želi doseči predlagatelj. Poleg tega pa ta dikcija velja in zavezuje vse naročnike, ne le javne zavode. Drugi razlog, zaradi katerega Vlada nasprotuje predlogu zakona, je, da predlog ureja materijo, ki je v veljavnem zakonu o javnih naročilih, to je ZJN-3, že celovito urejena, in sicer v 71. in 84. členu ter v Uredbi o zelenem javnem naročanju. Merila za izbor ureja 84. člen ZJN-3, v osmem odstavku je že danes določeno, da se pri merilih za izbiro ponudbe pri naročanju živil prednostno upoštevajo živila, ki so v shemah kakovosti, kot npr. sezonsko pridelana živila, na integriran način sezonsko pridelana živila, na ekološki način in podobno. Poleg tega živila, ki so proizvedena po nacionalnih predpisih o kakovosti živil, ter živila, ki so trajnostno pridelala in predelana in je zagotovljena višja kakovost živil z vidika večje svežine ali nižjih okoljskih obremenitev pri prevozu. V danes veljavni Uredbi o zelenem javnem naročanju je tudi že urejen delež kakovostnih elementov pri izboru izvajalca in določen tudi obvezen odstotek deleža ekoloških živil. Trenutno smo v zaključni fazi medresorskega usklajevanja spremembe te uredbe in v tem delu se predvideva, da bodo morali poleg deleža ekoloških živil naročniki kot merila obvezno upoštevati tudi standard svežine pri vsaj 5 % živil, pa tudi standard kakovosti, kot je opredeljeno v ta namen v vzpostavljenih shemah. Glede na navedeno Vlada ne podpira predloga zakona. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju prinaša zahtevo, da javni zavodi v kriterijih za izbor ponudnika ne preverijo zgolj cene, temveč upoštevajo tudi druge kriterije, ki na lokalnem okolju ugodno vplivajo na pretok blaga in storitev. V primeru naročanja živil, pijače in kmetijskih pridelkov za prehrano ljudi bi morala ta merila obsegati vsaj 50 % možnih točk. Pri izbiri hrane cena gotovo ne more biti edini faktor izbire. Slovenski kmetje pridelujejo izjemno kakovostno in kvalitetno hrano, poleg tega so lokalni pridelki zaradi zelo kratkega tranzita gotovo večje kvalitete. Taki proizvodi obdržijo več svežine in hranilnih snovi. Na drugi strani bi tak predlog izboljšal položaj slovenskih kmetov ter podprl naše podeželje, za katerega vsi vemo, da je vsako leto bolj prazno. Verjamemo, da bi z uresničitvijo tega predloga na lokalnih področjih soustvarjali simbiozo med javnimi zavodi in slovenskimi kmeti, od katere bi na koncu vsi nekaj imeli. Morda je predlog zakona z nomotehničnega vidika napisan nekoliko nerodno, vendar pa smo v Novi Sloveniji razočarani, da vladna koalicija rešitvam iz tega predloga ne prisluhne v vsebinskem smislu. Vlada ima aparat, ki bi lahko v zelo kratkem času pripravil nov predlog zakona, ki bi cilje iz tega predloga ustrezno uresničil. Pri tem predlogu zakona gre za urejanje javnega naročanja javnih zavodov, kamor spadajo šole in tudi vrtci. Predvsem naši najmlajši si po mnenju Nove Slovenije zaslužijo kvalitetno hrano, pridelano v našem lokalnem okolju. Naj spomnim, da je tudi Komisija za državno ureditev Državnega sveta vsebino tega predloga razumela in zakon podprla. V Novi Sloveniji bomo glasovali proti sklepu, da Predlog zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Dušan Radič.
Spoštovani! Novela Zakona o javnem naročanju sodi v paket slabo utemeljenih in pripravljenih predlogov zakonov, do katerih je Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano zavzel ostro in kritično stališče in jih vse zavrnil kot neprimerne za nadaljnjo obravnavo. Odbor je na pobudo poslanca Čuša obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije, Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih ter Predlog zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, noveli zakonov o davku na dodano vrednost in o dohodnini, ki sta ravno tako del omenjenega paketa, pa sta podobno usodo doživela na Odboru za finance in monetarno politiko. Tako kot v vseh omenjenih predlogih zakonov so tudi v tem zakonu rešitve oblikovane nestrokovno in površno, na kar opozarjata tako Vlada kot Zakonodajno-pravna služba. Zakonodajno-pravna služba opozarja na neskladje med ciljem predloga zakona in predlaganimi rešitvami, pa tudi Vlada opozarja, da predlagana ureditev zaradi napačne umestitve v zakon nasprotuje cilju, ki ga predlog zakona želi doseči. Kot kažejo predlagane rešitve, predlagatelj ni sledil aktualnim razpravam o oblikovanju kratkih oskrbnih verig, ki trenutno potekajo v strokovni javnosti, in se ni dovolj podučil o ukrepih, ki jih je v te namene oblikovala, sprejela in jih izvaja Vlada. Spodbujanje lokalno trajnostne oskrbe s hrano je namreč eden izmed pomembnih ciljev, ki jih pri svojem delovanju zasleduje ta vlada. Večje uveljavljanje načela kratkih nabavnih verig in s tem tudi večji delež lokalno pridelane hrane in slovenskih živilskih proizvodov v javnih naročilih v javnih zavodih je bil tudi eden od glavnih ciljev 13 regijskih konferenc o javnem naročanju hrane ter mnogih okroglih miz in posvetov na vseh kmetijsko-živilskih sejmih Agra v Gornji Radgoni ter zadnjega posveta na to temo v Državnem svetu Republike Slovenije. Junija lani je bil organiziran posvet o javnem naročanju hrane za vseh 26 slovenskih bolnišnic. Pristojna resorna ministrstva sodelujejo tudi na posvetih, ki jih organizirajo drugi partnerji, kot so izobraževanja za organizatorje šolske prehrane, ki jih organizirajo Zavod Republike Slovenije za šolstvo in drugi. Pomembne so tudi aktivnosti, ki se izvajajo v okviru dneva slovenske hrane, ki se obeležuje vsak tretji petek v novembru. Ena od osrednjih aktivnosti je projekt Tradicionalni slovenski zajtrk, ki se izvaja v vrtcih, osnovnih šolah in zavodih za izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami. Za zajtrk, ki je bil razdeljen v okviru tega projekta, šole in vrtci otrokom ponudijo kruh, maslo, med, jabolko in mleko, ki so bili pridelani oziroma predelani v Sloveniji. Omeniti velja tudi shemo šolskega sadja in zelenjave, ki je evropski ukrep skupne kmetijske politike in pomeni brezplačno razdeljevanje dodatnega obroka sadja oziroma zelenjave otrokom v osnovnih šolah in zavodih za vzgojo in izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami. Na stalnih posvetih in izobraževanjih se srečujejo in soočajo naročniki in ponudniki hrane. Kljub dejstvu, da so naročniki samostojni pri oblikovanju svojih javnih naročil in se jim ne more predpisovati, naj naročajo lokalno slovensko hrano, se lahko dela korake k večjemu uveljavljanju njenega deleža v celotnem javnem naročilu posameznega javnega naročnika. Prav tako se ozavešča pridelovalce in predelovalce hrane, naj se javljajo na javne razpise, ki jih objavljajo javni zavodi. Z namenom zmanjševanja birokratskih ovir poteka projekt e-aplikacije za javno naročanje hrane, ki ga pripravljajo na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Aplikacija naj bi predvsem poenostavila in olajšala naročanje hrane v vzgojno-izobraževalnih zavodih. Model bi lahko nato prenesli tudi na naročanje hrane pri ostalih javnih naročnikih – domovih za starejše občane in bolnišnice. V okviru Programa razvoja podeželja 2014–2020 bo v okviru ukrepa sodelovanje, natančneje, v okviru podukrepa, namenjenega spodbujanju kratkih dobavnih verig in lokalnim trgom, upravičencu, ki se organizira kot partnerstvo več kmetijskih gospodarstev z vodilnim partnerjem, ki je zadruga, samostojni podjetnik posameznik ali gospodarska družba, dodeljeno večje število točk, če bo z lokalnimi proizvodi oskrboval enega ali več javnih zavodov. Na ta način se sledi strateškim ciljem glede povezovanja, spodbujanja lokalno pridelane hrane in večje oskrbe tudi javnih zavodov z omenjenimi proizvodi. Zaradi navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini SMC novelo zakona zavrnili oziroma podprli sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem! Včeraj smo obravnavali zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami. Tukaj za nami naprej ni bilo nobenega predstavnika ministrstva. Kasneje se je ena predstavnica Ministrstva za delo pridružila. Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju in ni predlagatelja. Predsednik, upam, da se ne bo kdaj zgodilo, da pa vas ne bo, da bomo sami tukaj sedeli pri obravnavi kakšnih točk.
To se ne more zgoditi, ker potem ne morete začeti.
Ampak vse je mogoče. V Slovenski demokratski stranki smo na matičnem odboru podprli predlog sprememb Zakona o javnem naročanju, ki ga je v proceduro vložil naš kolega Andrej Čuš. Zakon o javnem naročanju bi moral biti ključni element preglednosti, transparentnosti in pa smiselnosti o naročanju blaga na prostem trgu. Najpogostejši kriterij za izbiro ponudnikov v postopku javnega naročanja je cena. Zanemarjajo pa se pozitivno učinki na lokalno ekonomijo in kvaliteto javnega naročanja v javnih zavodih. Dejstvo je, da na področju samooskrbe situacija v Sloveniji ni najboljša, zato je še kako potrebno, da bi zakonodaja in politika omogočili zavodom, da bi šli v smeri izboljšane situacije na področju pridelovanja in prodaje lokalne hrane in s tem tudi izboljšanje kvalitete življenja predvsem predšolskih in pa šolskih otrok. Nedvomno bi zakon prispeval k višjim prihodkom na naših kmetijah, lokalni povezanosti, krajšim transportnim potem predvsem, kadar gre za tako imenovane prehrambne izdelke od njive do krožnika, zmanjšal pa bi se tudi vpliv tujih dobaviteljev. Poglavitna rešitev oziroma sprememba Zakona o javnem naročanju, ki smo jo na matičnem odboru, kot sem že dejala, poslanci Slovenske demokratske stranke podprli, je, da javni zavodi v kriterijih za izbor ponudnika ne preverjajo zgolj cene, temveč upoštevajo tudi druge kriterije, ki na lokalnem okolju ugodno vplivajo na pretok blaga in storitev. Samo to je predmet te spremembe. Za konec bi rada rekla, da ni dovolj, da država izvaja medijske promocije za živila slovenskih pridelovalcev, ampak bi bilo prav, da bi poskrbela tudi za lažje, a seveda v skladu z zakonom, določene poti do kupca. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka! Spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite mi, da predstavnim stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki bo kratko in jedrnato. Predlog te novele Zakona o javnem naročanju je del tako imenovanega Čuševega kmetijskega paketa. Žalosti me dejstvo, da predlagatelj nima toliko volje in energije in spoštovanja, da bi predstavil danes to svoje stališče. Naj nadaljujem. S tem predlogom Zakona o javnem naročanju pa predlagatelj posega v 71. člen Zakona o javnem naročanju z namenom, da javni zavodi v kriterije za izbor ponudnika vključujejo tudi druge kriterije, ki na lokalnem okolju ugodno vplivajo na pretok blaga in storitev in naj se ne preverja zgolj cena. Predlagatelj je navedel, da bi s to spremembo in dopolnitvijo 71. člena Zakona o javnem naročanju, v katerem so določeni pogoji, ki vključujejo socialne in okoljske vidike, v postopkih javnega naročanja sledili predvsem zmanjšanju onesnaževanje okolja ter povečanju lokalne povezljivosti in izboljšanju kvalitete hrane v javnih zavodih. Socialni demokrati menimo, da je predlog novele Zakona o javnem naročanju pripravljen predvsem površno in nedoločno. Gre za neskladje med cilji in rešitvami predloga zakona, kar sta ugotovili tudi Zakonodajno-pravna služba in Vlada. V skladu s tem bomo podprli na matičnem delovnem telesu sprejeti sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora bomo danes odločali v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ELEKTRONSKIH KOMUNIKACIJAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za javno upravo mag. Tanji Bogataj.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Poglavitni cilj in namen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah (ZEKom-1C) zasleduje zagotovitev popolnega prenosa Direktive 2014/61/EU o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev v pravni red Republike Slovenije. Slovenija je do sedaj notificirala veljavne predpise in s tem zagotovila delno uskladitev s predmetno direktivo. Za dokončen prenos direktive pa mora biti sprejet tudi predlog sprememb Zakona o elektronskih komunikacijah z vsebino, kot predlagamo. S prenosom direktive v naš pravni red se mudi, saj je usklajevanje predloga ZEKom-1C zaradi številnih deležnikov in njihovih velikokrat nasprotujočih si zahtev bilo kompleksno in je zahtevalo svoj čas. Smo pa s temi dodatnimi posvetovanji in usklajevanji želeli zagotoviti čim bolj učinkovite, kvalitetne rešitve, tako da ne bi bilo težav pri njegovem izvajanju v praksi. Poleg vsebin, ki so vezane na celovit prenos direktive, pa zakon ureja tudi določene izboljšave v delih, kjer se je v praksi pokazalo, da je potreba po tem. Predlog zakona po vsebini, kot rečeno, v pretežni meri sloni na zahtevah direktive, to je direktiva minimalne harmonizacije, ki državam prepušča še vedno precej fleksibilnosti za ureditev določenih specifik, nacionalnih specifik. Slovenija je že pred to direktivo uvedla nekatere napredne rešitve, zato predlog zakona na nekaterih mestih presega minimalne zahteve direktive. ZEKom-1C v največji meri posega v poglavje o gradnji omrežij in pripadajoče infrastrukture ter v poglavje o zagotavljanju konkurence. Predlagane rešitve so namenjene pospeševanju gradnje javnih komunikacijskih omrežij, razvoju storitev v korist končnih uporabnikov, za zmanjšanje stroškov gradnje in spodbujanje skupne uporabe obstoječe infrastrukture, ne le infrastrukture elektronskih komunikacij, temveč tudi druge gospodarske javne infrastrukture. Še nekatere bistvene rešitve, ki jih zakon tudi ima. V zvezi z določitvijo števila točk za izračun plačila, ki ga operaterji plačujejo AKOS, torej Agenciji za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije, za njeno delovanje, smo pri iskanju rešitve zasledovali vidik sorazmerne obremenitve, tako se operaterjem na utemeljen predlog pri prihodku od javnih komunikacijskih storitev mednarodnega prometa, ki v celoti izvira in se zaključi izven Slovenije, upošteva le polovica letnega prihodka od teh storitev. V poglavju o radiofrekvenčnem spektru se zaradi nesoglasij pri interpretaciji določb ZEKom-1 in zakona, ki ureja medije, odpravljajo nekatere nedoslednosti glede razmejitve pristojnosti med AKOS in Svetom za radiodifuzijo v postopku dodeljevanja radijskih frekvenc za analogno radiodifuzijo. V korist končnih uporabnikov se zaradi večje jasnosti dopolnjuje določb o naročniških pogodbah in nalaga operaterjem, da zagotovijo možnosti za spremljanje in nadzor uporabe podatkovnih storitev. Povečujejo se tudi pristojnosti Sveta Agencije, ki bo sprejemal program dela in finančni načrt ter spremljal tudi njuno uresničevanje. Povečujejo pa se tudi zahteve za kandidate za direktorja in člane Sveta Agencije glede zagotavljanja preglednosti njihovih interesov. Predlagamo, da se predlog zakona ob glasovanju podpre in tako omogoči njegovo nadaljnjo obravnavo ter da se s tem zagotovi tudi čim hitrejše sprejetje zakona. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah v slovenski pravni red prinaša Direktivo 2014/61/EU. Glede na dosedanje zahteve pri gradnji oziroma rekonstrukciji večstanovanjskih in poslovnih stavb ter glede na zahteve Direktive 2014/61/EU predlog prinaša prilagoditev ureditve, v skladu s katerimi mora biti komunikacijska infrastruktura v skupnih delih stavbe položena v stavbno fizično infrastrukturo, torej v prazne instalacijske kanale. Prav zaradi možnosti poznejše priključitve končnih uporabnikov na omrežje visokih hitrosti v Novi Sloveniji te prilagoditve podpiramo. Prav tako zaradi zagotavljanja informiranosti kot smiselno vidimo uveljavitev možnosti, da operater omrežja, kadar osnovne informacije o obstoječi fizični infrastrukturi niso na voljo v zbirnem katastru, zaprosi za te informacije kateregakoli infrastrukturnega operaterja na zadevnem območju. Predlog določa, da mora Agencija svojo odločitev glede javnega razpisa radijskih frekvenc ustrezno obrazložiti, kar je za zagotavljanje transparentnosti dobrodošlo. Predlog zakona uporabnikom tudi v okviru domače porabe omogoča, da so seznanjeni s porabo podatkovnih storitev oziroma da si lahko določijo finančno oziroma količinsko mejo, ki jo brez posebne odobritve ne morejo preseči. Možnost določitve take omejitve po našem mnenju predvsem za uporabnike, ki so uporabe prenosa podatkov nekoliko manj vešči, povečuje spletno varnost. V Novi Sloveniji pozdravljamo obveznost prenosa klicev v sili iz vozil do organov, ki jih obravnavajo. Gre za projekt Evropske unije, ki uveljavlja mehanizem, ki ob nesreči vozila avtomatsko obvesti klicni center 112 ter tako za reševanje prihrani veliko dragocenega časa. Organi bodo morali v skladu s tem predlogom zakona nadgraditi svojo opremo za zaznavo klica v sili iz vozil in za njegovo posredovanje organu, ki tak klic obravnava. Gre za vzpostavitev sistema, ki bo reševal življenja. Predlog tega zakona Agenciji za komunikacijska omrežja in storitve nalaga tudi dolžnost, da na svojih spletnih straneh objavi povezavo do informacij o pogojih in postopkih za izdajo dovoljenj za gradbena dela, potrebnih za postavitev elementov elektronskih komunikacij omrežij velikih hitrosti. Skrb Agencije je gotovo tudi v tem, da deležnikom zagotovijo možnosti za seznanitev s pomembnimi informacijami. Ker Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah prinaša nekaj smiselnih sprememb, bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije glasovali za sklep, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Spoštovani, predsednik, hvala za besedo. Drage kolegice in kolegi! Predlagane spremembe Zakona o elektronskih komunikacijah s posledicami implementacije evropske direktive in nekaterih popravkov obstoječe zakonodaje, s čimer je bistveno, da se zagotavlja predvsem popolni prenos evropske direktive, katere cilj je olajšati in pospešiti postavitev visokohitrostnih komunikacijskih omrežij, z zmanjšanjem stroškov zanjo, ter izboljšanje veljavne zakonske ureditve v delu, ko gre za nacionalne določbe oziroma povsod, kjer je mogoče zagotoviti jasnejši in boljši način prenosa direktiv, kot so že bile prenesene z veljavnim zakonom. Med poglavitnimi rešitvami predloga zakona so smiselna optimizacija, gradnja omrežij in pripadajoče infrastrukture, potem ureditev radiofrekvenčnega spektra, kjer so v postopku javnega razpisa za podelitev radijskih frekvenc ukinja razlikovanje med pogoji in merili, ki se nanašajo na ocenjevanje programskih vsebin, tako da ne more več prihajati do sistemske blokade pri pripravi razpisov za izdajanje frekvenc. Do sedaj so se pristojnosti med Svetom za radiodifuzijo in Agencijo za komunikacijska omrežja in storitve prekrivala oziroma je bila pristojnost nejasna. Dalje se izboljšuje zagotavljanje varnosti omrežij ter njihovo delovanje v izrednih stanjih, saj je kibernetska varnost, sploh v luči nedavnega napada na ravni Evropske unije, postala zelo pomembno področje. Ureja se tudi dostop do stavbne fizične infrastrukture in dostopa do obstoječe fizične infrastrukture sploh. Zelo pomembne pa so spremembe pri načinu določitve izvajalca univerzalne storitve, kjer so določene minimalne zahteve, zaradi katerih bo zakon zagotovil, da bodo tudi ljudje v odročnih krajih dobili čim več. Kar je zelo pomembno, je obveznost, ki se nalaga operaterjem, in sicer v zvezi s prenosom klicev v sili iz vozil. Smo prva država na svetu, ki bo to uvedla. Zlasti pa je pomembno sistemsko izboljšanje transparentnosti in kvalitete delovanja Agencije za komunikacijska omrežja Republike Slovenije, kot na primer prepoved sodelovanja direktorja Agencije na področjih, ki jih ureja Agencija. Dalje se podrobno ureja tudi postopek programa dela in finančnega načrta agencije. Prav pomembno je, da tudi Agencija bo obvezana, da objavi najmanj triletno strategijo regulacije. Poleg naštetega predlog zakona ob obveznem prenosu evropske direktive uvaja tudi ostale ustrezne ukrepe za znižanje stroškov in gradnje visokohitrostnih elektronskih komunikacijskih omrežij, kar je bistvenega pomena za razširjenost uporabe visokohitrostnega interneta, katerega digitalna infrastruktura dejansko podpira vse sektorje sodobnega in inovativnega gospodarstva. Zato smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah. Gre za predlog sprememb, ki se, spoštovani, pacajo že od leta 2014. Glede na številne predlagane spremembe in dopolnila bi bilo mnogo smotrneje, da bi danes imeli na klopeh že nov predlog zakona. Ne nazadnje je do predloga kritična tudi strokovna javnost. Zaradi omenjenega smo v Slovenski demokratski stranki tudi podali zahtevo, da se o tem zakonu opravi splošna razprava in v nadaljevanju obravnave zakona pride tudi do potrebnih izboljšav. Menimo, da bi bilo o zakonu potrebno opraviti tudi javno predstavitev mnenj strokovne in zainteresirane javnosti, za katero v Poslanski skupini SDS pričakujemo, da bo v koaliciji prevladal razum in bo tak predlog tudi podprla. Zakaj? Na klopeh imamo predlog zakona in kar 10 strani imate, spoštovani, notri navedenih raznih pripomb različnih akterjev. 10 strani! Poglaviten namen oziroma cilj predlaganih sprememb naj bi bil prenos direktive Evropskega parlamenta in Sveta iz leta 2014 o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij visoke hitrosti v nacionalno zakonodajo. Zanimivo je, da je ob tem Direktorat za informacijsko družbo izpostavil, da je Slovenija napredne rešitve z vseh področij direktiv že vpeljala v slovenski pravni red. Če je temu res tako, bi se danes morali pogovarjati predvsem o tem, kakšni so bili učinki teh naprednih rešitev, zato bi pred spremembami zakona zagotovo potrebovali natančno analizo dosedanjega izvajanja zakona in ostalih zakonskih določil, vezanih na to področje, in bi morali imeti tudi na mizah natančno oceno učinkovitosti uvedbe direktive EU iz leta 2014. Pričakujemo, da bodo predstavniki, ki so z nami s strani ministrstva, danes to tudi predstavili. Opozoriti velja, da so v zakonu predvidene spremembe, ki niso bile nikoli del javne razprave. Edina javna razprava, spoštovani, je bila leta 2014, zato se upravičeno postavlja vprašanje, na kakšni podlagi so te spremembe sploh nastale. Pri tem najbolj bodejo spregledana opozorila, ko gre za varstvo pravic potrošnikov in pravne varnosti. Postavlja se tudi vprašanje, ali so pripravljavci zakona glede na osnutek zakona, in ta predlog je danes na mizi, povsem podlegli interesom posameznih akterjev ali bolje rečeno elit. Prav tako predlagatelj zakona ni prisluhnil opozorilom strokovne javnosti glede nujnih potrebnih sprememb pri upravljanju Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije, krajše AKOS. Ne nazadnje je Ministrstvo za javno upravo kot predlagatelj sprememb zakona tudi ignoriral sklep Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino Državnega zbora, ki je pripravljavce zakona pozval, da v zakonu jasno opredeli pristojnosti in naloge direktorja AKOS. AKOS je tako popolnoma podrejen politiki in pravzaprav brez pravega nadzora. Pri tako pomembnem področju, kot je elektronska komunikacija, kjer se obrača veliko sredstev in kjer so številni upravičeni in žal tudi neupravičeni interesi, bi Agencija vsekakor potrebovala kolektivno vodenje. Sedanji politični prevzem v vseh treh svetih, ki delujejo na tem področju, je škodljivo in nevarno početje, saj takšna struktura onemogoča resno strokovno delo. Naj pri tem izpostavim, da se s predlaganimi spremembami odvzema tudi pomembno vlogo lokalnim skupnostim in se favorizira operaterje. Pravzaprav z lune se vidi, za koga so spremembe predloga zakona pisane. Gre za način spreminjanja zakonodaje, ki smo ga, žal, pri tej vladi že vajeni in predstavlja napačno in škodljivo pot. Zakonodaja mora biti nevtralna in predvsem iskati inovativne pristope pri gradnji omrežij, kjer bi lokalna skupnost morala imeti pomembno vlogo. V zakon se vpeljuje tudi zamejitev omejitve ali prekinitve delovanja telefonskih priključkov v primeru, ko je navedena omejitev izvedena za omogočanje delovanja omrežnih priključkov s tako imenovano prednostjo. Na tem mestu opozarjam, spoštovani, na veliko mero previdnosti, da ne bi prihajalo do različnih oblik zlorab pri omejevanju uporabnikov. V takšni obliki, kot je predlagani zakon pripravljen danes, kjer se zanemarja številne pripombe strokovne javnosti – še enkrat vas opozarjam, imate jih celo nekatere navedene v predlogu zakona –, kjer se jemlje pomembno vlogo lokalnim skupnostim, zakona v tem delu ne moremo podpreti. Še vedno, spoštovani, pa je glede na to, da se vse skupaj dogaja že od leta 2014, dovolj časa, da se zakon, ki prinaša tudi nekatere izboljšave in ste jih predhodniki tudi izpostavili, zato jih ne bom izpostavljala še jaz, izboljša in opravi javna predstavitev mnenj strokovne in zainteresirane javnosti na podlagi tega predloga zakona in ne upošteva javna razprava mnenj, ki je bila leta 2014. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, ostali prisotni! Pred seboj imamo predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus na prvi obravnavi soglasno podprli. Njegov namen je namreč krepitev delovanja notranjega trga in spodbujanje pokritosti s širokopasovnim omrežjem, ki je pogoj za razvoj enotnega digitalnega trga. S sprejemom zakona bomo v slovenski pravni red prinesli direktivo, ki uvaja ukrepe za znižanje stroškov izgradnje visokohitrostnih elektronskih komunikacijskih omrežij. Pričakujemo pozitivne vplive na razširjenost uporabe visokohitrostnega interneta, katerega digitalna infrastruktura podpira sodobno in inovativno gospodarstvo. Predlog določa, da se operaterjem v zvezi z določitvijo števila točk za izračun plačila, ki ga plačujejo Agenciji, upošteva le polovica letnega prihodka od javnih komunikacijskih storitev mednarodnega prometa, ki v celoti izvira in se zaključi izven Slovenije. Na področju gradnje se določa, da mora biti komunikacijska infrastruktura v skupnih delih stavbe položena v stavbno fizično infrastrukturo, torej v prazne instalacijske kanale, zaradi možnosti poznejše priključitve končnih uporabnikov na omrežje visokih hitrosti. Istočasno se določajo kategorije stavb, za katere ta obveznost ne velja. Agencijo za komunikacijska omrežja in storitve se zavezuje, da pripravi najmanj triletno strategijo upravljanja z radiofrekvenčnim spektrom in jo po pridobitvi soglasja Vlade objavi na svojih spletnih straneh. Ker je kibernetska varnost na ravni EU kot na globalni postala zelo pomembno področje, se predvideva širše ukrepanje tudi na nacionalni ravni, zato predlog zakona omogoča prihodnji razvoj tudi na tem področju, ne glede na organ, ki bo pristojen za kibernetsko varnost. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo namen, da se s predlogom zakona omogočajo storitve sistema javnega mobilnega obveščanja in alarmiranja ob večjih naravnih in drugih nesrečah. Med pomembnejše štejemo tudi rešitev, ki operaterjem nalaga, da bodo morali nadgraditi svojo opremo za zaznavo klica v sili iz vozil in njihovo posredovanje organu, ki ga obravnava. Predlog zakona bo torej poleg prenosa direktive v slovenski pravni red izboljšal tudi veljavno zakonsko ureditev, zato bomo v Poslanski skupini Desus glasovali za to, da gre v nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, ponovno za besedo. Danes imamo v obravnavi obsežen predlog zakona, tako po členih kot po obsegu, z vsebinskega vidika pa je zelo zahteven zakon. S področjem, ki zajema elektronske komunikacije, se srečujemo vsi vsakodnevno predvsem ob uporabi interneta, telefona, televizijskih sprejemnikov, vendar je to precej bolj kompleksno in pomembno področje, kot se komu zdi na prvi pogled. Prebiti se čez vsebinsko tako pomembno in tehnično gradivo pa zahteva veliko znanja in tudi povezovanja. Zakaj? Elektronska komunikacijska infrastruktura je zelo pomembna za vse sektorje države, zato je bila k pripravi čim bolj življenjskega predpisa povabljena strokovna in zainteresirana javnost. Iz predloženega gradiva je moč razbrati, da je bilo v pripravo tega predloga zakona vključenih veliko število deležnikov. Ali to pomeni tudi izboljšanje zakonskega predpisa, pa se bo videlo v nadaljevanju zakonodajnega postopka. Glavni cilj te novele je, da se s prenosom Direktive 2014/61/EU uvede ukrepe, ki bodo pripomogli k znižanju stroškov izgradnje visokohitrostnih elektronskih komunikacijskih omrežij. Znižanje stroškov in izboljšanje učinkovitosti izgradnje visokohitrostnih elektronskih komunikacij pa je bistvenega pomena za razširjenost uporabe visokohitrostnega interneta, katerega digitalna infrastruktura podpira dejansko vse sektorje sodobnega in inovativnega gospodarstva. Rok prenosa te direktive se je iztekel že januarja 2016, zato se na nek način s sprejetjem zakona tudi mudi. Grožnja Evropske komisije s tožbo Republiki Sloveniji zaradi neprenosa direktive pa ne sme biti razlog hitrega in nepremišljenega spreminjanja tistih določb Zakona o elektronskih komunikacijah, ki niso vezane na direktivo, med strokovno in zainteresirano javnostjo pa prinaša več nesoglasij kot rešitev. Elektronske komunikacije so danes del našega vsakdanjega življenja, zato je zelo pomembno tudi, kako in na kakšen način bo ta hrbtenica zaščitena pred hekerskimi vdori v poglavitne infrastrukturne sisteme države. Obenem pa je treba vzpostaviti tudi skrb za nadzor in obdelavo osebnih podatkov ter varstvo zasebnosti elektronskih komunikacij. V poglavju o radiofrekvenčnem spektru se zaradi nesoglasij pri interpretaciji določb ZEKom-1 in zakona, ki ureja medije, in po prepričanju predlagatelja odpravljajo nekatere nedoslednosti glede razmejitve pristojnosti med Agencijo in Svetom za radiodifuzijo v postopku dodeljevanja radijskih frekvenc za analogno radiodifuzijo. Povečujejo se pristojnosti Sveta Agencije, ta naj bi sprejemal program in finančni načrt agencije ter spremljal njuno uresničevanje. Svet Agencije po predlogu ne bo imel več pristojnosti predloga imenovanja direktorja Agencije, kajti zahteve za kandidate za direktorja in člane Sveta Agencije glede zagotavljanja preglednosti njihovih interesov se povečujejo. Zaradi preprečevanja potencialnih nasprotij interesov se nezdružljivost funkcije direktorja in njegovih namestnikov z njihovim siceršnjim delovanjem širi na prepovedano poslovanje, poslovno sodelovanje v zvezi z dejavnostjo na področju, ki ga je pristojna urejati Agencija. Navedla sem le nekatere spremembe in dopolnitve tega pomembnega predpisa. Morda pa bi na tem mestu še povzela ugotovitev predlagatelja glede odločbe Ustavnega sodišča z dne 3. 7. 2014. Ustavno sodišče je namreč razveljavilo celotno poglavje zakona, ki se je nanašalo na hrambo podatkov. Prav tako je Ustavno sodišče odločilo, da se morajo nemudoma po objavi odločbe v Uradnem listu vsi podatki, pridobljeni na podlagi 163. člena zakona, uničiti. Ob tem je treba poudariti tudi to, da je sodišče Evropske unije direktivo o hrambi podatkov, katerega je Slovenija prenesla v nacionalni pravni red, razglasilo za neveljavno. Prepričani smo, da se bo v nadaljevanju zakonodajnega postopka razprava o primernosti posameznih rešitev šele razvila tudi zaradi pripomb strokovne in tudi zainteresirane javnosti, a kljub temu Socialni demokrati menimo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, zato ga bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovane poslanke in poslanci! Področje elektronskih komunikacij je eno od ključnih področij za prihodnost Slovenije, pa tudi za razvoj sveta sploh. Na področjih novih tehnologij lahko govorimo o dveh nasprotujočih si logikah. Ena je tista, ki zapira in uporablja te tehnologije predvsem za nadzor in zasleduje komercialne interese, druga pa je tista, ki odpira, ki želi z novimi tehnologijami vzpostaviti nove možnosti široke participacije in uveljavljati javni interes. Prav v tej luči v Združeni levici presojamo zakonodajne predloge s področij elektronskih komunikacij. Kar se tiče regulacij in zakonodajnega okvira stanje v Sloveniji ni ravno rožnato. Imamo nekatere primere ureditev, ki so svetle izjeme, kjer smo v primerjavi z drugimi evropskimi državami na boljšem, saj so naše rešitve med bolj naprednimi. Tak primer je veljavna ureditev glede internetne nevtralnosti, a o tem bom kakšno besedo več spregovoril v nadaljevanju, vendar pa so na žalost splošne elektronske komunikacije v Sloveniji še vedno neustrezno regulirane. Več let že lahko slišimo pozive po nujnosti novega Zakona o elektronskih komunikacijah, tako imenovanega ZEKom-2. S strani ministrstev smo že večkrat slišali obljube, da se bo to tudi zgodilo. Tudi danes smo jih že oziroma jih še bomo, v to sem prepričan. Ključna problema na področju ureditve elektronskih komunikacij sta trenutno dva. Prvi je neustrezno varstvo potrošnikov oziroma bolje rečeno neustrezno varovanje javnega interesa, drugi pa je napačen in nedelujoč okvir nadzora in upravljanja. Tukaj mislim na trikotnik agencije AKOS, Sveta za elektronske komunikacije in Sveta za radiodifuzijo. Pri obravnavi tokratne novele Zakona o elektronskih komunikacijah moramo računati z dejstvom, ki ga potrjujejo vse dosedanje delovanje in vse dosedanje besede. Minister Koprivnikar je zagovornik tiste tendence, ki želi informacijsko tehnologijo uporabiti predvsem za uresničevanje komercialnih interesov, za vse večje podrejanje zaposlenih v javnem sektorju in nadzor nad državljani. Ministrstvo za izobraževanje na tem področju ni kaj boljše ali uspešnejše. Prenos direktive, ki je osrednji del obravnavane novele, bi moral biti izveden do konca leta 2015, kar pomeni, da zamujamo dve leti. Glede novele pa bi izpostavil štiri točke. Prva je internetna nevtralnost. V prejšnjem osnutku, ki je bil pred časom poslan v javno obravnavo, je Ministrstvo za javno upravo želelo glede internetne nevtralnosti spremeniti na slabše v skladu z uredbo, ki jo je sprejel Evropski parlament, lobirale pa so jo največje multinacionalke na področjih telekomunikacij. Evropski parlament je uredbo sprejel in uredba je vsebovala številne namenske pravne luknje, ki naj bi velikim telekomunikacijskim družbam omogočile nepravično diskriminacijo internetnega prometa, s tem pa ogrozila odprtost, nevtralnost in demokratično naravo medija. K sreči je Združenje evropskih nadzornikov BEREC takrat izdalo smernice za delovanje nacionalnih regulatorjev, ki so upoštevale zavezanost načelu internetne nevtralnosti. Vsekakor pa je treba podrobno pretehtati vsako besedo 65. člena novele, saj je določba še vedno vprašljiva z vidika nevtralnosti interneta. Druga je sprememba glede AKOS. Glede na pretekle izkušnje lahko ugotovimo, da sprememba glede delovanja AKOS stanje na žalost poslabšujejo, ne pa izboljšujejo. V času vlade Mira Cerarja se je izkazalo, da AKOS ni neodvisen od vsakokratnih političnih oziroma strankarskih interesov, še manj pa je neodvisen od komercialnih interesov. Treba je opozoriti na problem tako imenovanih vrtljivih vrat; namreč tisti, ki naj bi nadzirali, prihajajo s položajev v podjetjih, ki so nadzorovana, oziroma odhajajo na te položaje. Odmevne so tudi zgodbe o zaslužkarskih praksah najvišjih uradnih [[…]], podmiznem poslovnem sodelovanju in tako naprej. Ob tem je tudi Svet za elektronske komunikacije postal podaljšek politike, hkrati pa vprašanje njegovih pristojnosti oziroma umeščenosti. Z drugimi besedami, Svet nima ustrezne vloge. Zakon tega ne rešuje, z nekaterimi členi stanje celo komplicira, kar bo pripeljalo do še slabšega delovanja in do še večje netransparentnosti. Dejanske posledice te novele bodo, da bo prišlo še do večje politične podrejenosti AKOS. Tretja zadeva, ki bi jo glede konkretne novele omenil, je prenos direktive, ki ima namen spodbuditi celovito pokritost s širokopasovnim internetom. Na abstraktni ravni gre seveda za nujen in zelo pozitiven cilj, ki ga v Združeni levici pozdravljamo, vendar gre za direktivo minimalne harmonizacije, kar daje državam članicam več fleksibilnosti pri širokem urejanju tega področja v nacionalni zakonodaji. Ureditev, ki jo prinaša novela ZEKom, pa gre v velike podrobnosti. Zakaj? Novela namreč ni pisana nevtralno, ampak po meri znanih akterjev. Zakon je pisan na kožo največjim operaterjem, prav tako jemlje določene pristojnosti lokalnim skupnostim. Pri pokritosti širokopasovnim omrežjem se uveljavljajo zasebni interesi telekomunikacijskega kapitala, ne pa interesi javnosti. Četrta točka je varstvo potrošnikov. Določbe novele nikakor ne odpravljajo kritičnih točk pri potrošniških pravicah in vemo, na primer iz praks največjih slovenskih operaterjev, kot sta Simobil, zdaj A1, in Telekom, da je na področju elektronskih komunikacij veliko za potrošnike škodljivih praks, da ne rečem celo goljufij in zlorab. Potrebovali bi jasne in odločne rešitve, predlagani pa so zgolj lepotni popravki in še to na način, da puščajo veliko odprtega prostora za škodljive prakse. Za konec, iz zakonodajnega postopka in osnutka je razvidno, da ministrstvo pod vodstvom Borisa Koprivnikarja ni upoštevalo pripomb zainteresirane in strokovne javnosti, upoštevalo je v večji meri interese zasebnih podjetij in njihovih lobistov. V Združeni levici novele Zakona o elektronskih komunikacijah zato ne moremo podpreti in je ne razumemo kot primerne za nadaljnjo obravnavo. Ne samo da podaljšuje neustrezno stanje, zavestno gre v smeri napačne logike, ki sem jo omenil na začetku. Ker pa bo koalicija, kot kaže, novelo potrdila, bomo v Združeni levici v nadaljnji obravnavi predlagali ustrezne popravke zakona, ki bodo na prvo mesto postavile javni interes in varstvo potrošnikov na področjih elektronskih komunikacij.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospod Jan Škoberne.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nimam sicer veliko časa, želim pa nekoliko širše govoriti o elektronskih komunikacijah in trdim, da je seveda Zakon o elektronskih komunikacijah izjemno pomemben. Trdim tudi to, da Slovenija, tukaj mislim res na vse vlade, preprosto ni razumela Evropske komisije, ko je objavila Evropsko digitalno agendo. Takrat sem poslušal in bral in še danes berem, kaj pravzaprav ta digitalna agenda za Evropo prinaša. Ko jo je predstavljal prejšnji predsednik komisije gospod Barroso, sem iz njegove napovedi naredil ekstrapolacijo za Slovenijo in ta ekstrapolacija je pokazala, da bi ob implementaciji, dosledni implementaciji digitalne agende v Sloveniji, potrebovali do konca lanskega leta 3 tisoč 600 IKT inženirjev, saj toliko jih tudi nimamo. Pričakujem in priporočam in predlagam, gospod predsednik, da bi naslednja sestava Državnega zbora postavila Odbor za digitalno ekonomijo oziroma digitalno družbo. Vsi govorimo o eStoritvah, o enotnem digitalnem trgu in seveda, saj vsi vemo, sam večkrat ponavljam, ste me že siti verjetno, kdor ne bo digitalen, tistega ne bo! In to je dejstvo. Jaz v to verjamem. Jaz res v to verjamem. Ko smo bili, skupina prijateljstva z Nemčijo v Bundestagu in se pogovarjali z Odborom za digitalno družbo in digitalno ekonomijo, smo videli, se prepričali, da bi bilo zelo dobro tudi pri nas v naslednjem mandatu izpostaviti, ustanoviti to delovno telo. Torej, topla voda je odkrita, treba jo je le prenesti k nam. Ko govorimo o enotnem digitalnem trgu, pravzaprav moramo tudi govoriti o tem, ali imamo vsi državljanke in državljani možnost, da se gremo enoten digitalni trg. Ali imamo vsi dostop do eStoritev? Odgovor je ne. Danes je odgovor zelo jasen – ne. Torej, imamo dve skupini državljanov; ene, ki imajo ta privilegij, ki danes pravzaprav ni privilegij, je čisto enostavna komunikacijska cesta, avtocesta, drugi pa nimajo te možnosti. Torej so diskriminirani. In večkrat sem se pohecal, mislil pa zelo resno, če smo zapisali pravico do pitne vode v ustavo, bi pravzaprav morali zapisati tudi pravico do dostopa do interneta v ustavo. Sicer mi ne moremo govoriti o enotnem digitalnem trgu, o eStoritvah za vse itd. Ker nekateri te možnosti preprosto nimajo, so torej dugorazredni državljani. Zelo konkretno, bom zelo na trdo govoril, če imamo resen namen, je potrebno čim prej [[…]]Torej, resen namen realizirati to, kar so naše želje in kar na deklaratorni ravni govorimo, torej vsakemu omogočiti dostop do interneta in ne kakršnegakoli, hitrost – kar piše v strategiji Digitalna Slovenija, piše 100 megabitov na sekundo za vsak priključek, za vsako gospodinjstvo, če hočete. Če hočemo to realizirati, želim videti v proračunu, mogoče v rebalansu za 2018, postavko, visoko 300 milijonov evrov, da bomo to izgradili. Ali pa je treba angažirati zasebni kapital, ampak tukaj imajo potem nekateri spet težave, joj zasebniki nam pa tega ne bodo delali. Ali res, zakaj pa ne? Hvala bogu, če imamo takšne ljudi, da imajo ta interes! Še drugo, kar moram tukaj reči na plenarni seji, na seji Državnega zbora. Gospe in gospodje, nesprejemljivo je, da se naše eStoritve, konkretno eDavki, da se enostavno ne dajo uporabljati z določenimi brskalniki. Seveda večina vas tega sploh ne ve. Nedavno nazaj je Furs objavil obvestilo za uporabnike, da naj izklopijo nadgradnjo Firefox, spletni brskalnik, ker bodo eDavki delali smo za različico Firefox 52, vi pa veste, da vedno se aplikacije, tudi brskalnik Firefox, posodabljajo. Zakaj? Zato, ker vgrajujejo varnostne elemente. Gre za varnost. To je nedopustno, nedopustno, da se eDavki, torej neka zelo pomembna eStoritev ne more vrteti, če smem tako reči, na spletnem brskalniku, ki je drugi najbolj razširjen v Sloveniji. Podatki za april 2017 kažejo: 50,8 % brskalnik Chrome, Firefox je drugi, skoraj 32 %, tretji je Internet Explorer z 9,2 %. Glejte, to so številke, mi se moramo vendarle enkrat tu začeti s številkami pogovarjati. In spet zdaj tu govorim o neki drugi podmnožici državljanov, ki so diskriminirani, ker pač imajo in jim je ljubši Firefox. Mislim, to je nedopustno. Res je, moram biti korekten, Furs je povedal, da bo do konca maja to napako – so priznali napako – odpravil. Danes imam premalo časa, da bi govoril v tem kontekstu tudi o kibernetski varnosti. Glejte, komaj smo se nekako naučili in mislili, da vse vemo o informacijski varnosti, že je tu kibernetska varnost, nek nov koncept. Gre za informacijsko varnost, ki je tudi varnost aplikacij, varnost omrežja in tako dalje.
Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospod Janko Veber.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Pričujoči zakon je, kot smo lahko slišali, nastal na podlagi evropske direktive, ki zasleduje cilje olajšanja postopkov in pospeševanja postavitve visokohitrostnih komunikacijskih omrežij, tudi z zmanjševanjem stroškov te postavitve – v enem delu. V drugem delu pa prihaja tudi do spremembe nacionalne zakonodaje, ki se je v preteklosti izkazala za zagatno, če že ne problematično. Vrednost investicij v sektorju elektronskih komunikacij se iz leta v leto zvišuje, še posebej skupni prihodki od izvajanih storitev in storitev medmrežnega povezovanja. Res pa je tudi, da se je znižal prihodek od javnega telefonskega omrežja na fiksni lokaciji, ker gre za trend, da se fiksna telefonija ponuja kot del nekega paketnega operaterja in je ta večinoma v veljavi v raznih institucijah, zavodih, poslovnih subjektih, zelo redko pa doma, ker smo se enostavno vsi nekako navadili na to, da imamo mobilne telefone. To pomeni, da se preko operaterjev zagotavlja kar dve tretjini storitev fiksne telefonije v obliki IP telefonije, ravno tako dostop do televizijskih kanalov, kjer število IP priključkov raste. Medtem ko je, kot rečeno, trend kabelskih TV priključkov v upadu oziroma se zmanjšuje. Torej se slika našega prostora, če lahko tako rečem, enostavno kaže v spremembi časa, pa tudi tehnologije in se mi zdi primerno, da se tem spremembam tudi korektno sledi. Zdi se mi zelo dobro, da se s predlogom zakona, tudi preko direktive, optimizira gradnjo omrežij in infrastrukture na način, da bodo načrtovana dela morala biti veliko bolj pregledna, ravno tako komunikacijska infrastruktura v skupnih delih stavbe položena na način, ki bo omogočil lažjo kasnejšo priključitev končnih uporabnikov na omrežje visoke hitrosti. Zdi se mi dobro, da se bo pri tem moralo podrobno opredeliti uporabo javnih sredstev za gradnjo omrežja, tudi tako, da se bo moral izvesti tudi postopek poizvedovanja po tržnem interesu za gradnjo. Kar se mi zdi tudi dobro, je napotilo zakona, ki AKOS zavezuje, da pripravi najmanj triletno strategijo upravljanja z radiofrekvenčnim spektrom, ki mora biti dostopen javnosti. Tudi v stališčih je bila že problematizirana polemika oziroma zagata med AKOS in SRDF, tudi zaradi njihove različne interpretacije ZEKom pri podelitvi radijskih frekvenc. Zdi se mi, da se je tu vseeno naredilo korak naprej; namreč, zakon bo po novem jasno določal, da pogoje in merila bo določila Agencija. To se mi zdi prav, zato ker je tudi Agencija nadzorni organ, medtem ko bo Svet za radiodifuzijo izdajal predhodno pisno mnenje k pobudam. Ministrstvo za kulturo pa bo imelo kot resor, ki vodi oziroma ki je pristojno za medijsko krajino – po predlogu zakona bo tudi potrebno njegovo soglasje k samim pogojem in merilom, ki jih določa Agencija. Tako se mi zdi, da se je glede teh zapletov, ki smo bili z njimi seznanjeni tudi poslanci, vseeno ta, če lahko rečem, navidezni gordijski vozel presekal. Ne rečem pa, da v nadaljnjem branju niso seveda mogoči oziroma upravičeni določeni, recimo, popravki ali pa vsaj razprava o kakšnih možnih, morda tudi drugačnih rešitvah. Nekateri so v stališču tudi polemizirali vodstvene strukture znotraj Agencije na način prepletenosti s politiko. Sam se do tega zelo težko opredelim. Kar pa lahko zagotovim, je to, da če dejansko prihaja do tega prepletanja, da to sigurno ni s strani SMC, kot se je nekako želelo na nek perfiden način podtakniti preko stališča Združene levice. Sam mislim, da če do tega prepletanja prihaja, da zagotovo prihaja v nekih drugih določenih političnih strukturah, ki imajo tudi seveda določeno agendo na področju medijev. Ravno tako se mi zdi dobro, da je AKOS za zagotavljanje konkurence obvezen, da pripravi tudi najmanj triletno strategijo regulacije, ki mora biti tudi dostopna javnosti. Z zakonom se predlaga tudi določba, po katerih lahko Agencija dovoli operaterju omrežja, da zaprosi za dostop do neuporabljenih optičnih vlaken lastnika druge vrste gospodarske javne infrastrukture. Ravno tako lahko Agencija ureja dostop do stavbne fizične infrastrukture, kar se mi pa zdi dobro, da seveda to ne sme biti infrastruktura, ki bi nekako strukturno pripadala policiji, obrambi, zaščiti, reševanju, pomoči. Torej gre v nekem delu za vprašanje zagotavljanja tudi neke vrste določene kibernetske varnosti, ki je, kot je bilo tudi že omenjeno ob nedavnih napadih, zagotovo postala naša globalna realnost in da pravzaprav zakon v zvezi s tem tudi predvideva širše nacionalno ukrepanje v takih primerih tudi z možnostjo ustanovitve primernega organa. Osebno menim, da ustanovitev organa ne more biti vprašanje: da ali ne. Predvsem se mi zdi, da je to vprašanje časa in bi moralo biti vprašanje določene volje, ker osebno menim, da tak organ potrebujemo, da se znamo ob takšnih, če lahko tako rečem, kibernetskih napadih tudi primerno odzvati, tudi preko organa, ki bi potem določene stvari lahko koordiniral. Kar se mi zdi dobro, je tudi to, da se vzpostavlja obveznost operaterjev, da potem, ko govorimo o kibernetski varnosti, tudi prednostno zagotavljajo delovanje omrežij na način, da predvidevajo nadomestne poti v primeru napada, še posebej za podporo delovanja kritične infrastrukture, ki jo določi Vlada oziroma njen organ za varnostna vprašanja. Se pa tukaj strinjam s kolegico Bah Žibert, ki je že v stališču omenila, da je to lahko občutljivo področje, kar se tiče zlorabe, tako da mora biti seveda ta merila zelo jasno tudi določena. Poudaril bi še, da se mi zdi pri doseganju oziroma zasledovanju cilja uporabe elektronskih komunikacij za vse dobro, da se predlagajo določene spremembe na način določitve izvajalca univerzalne storitve, kadar javni razpis ne uspe, da se potem nekako tako želi doseči tudi neko ekonomsko učinkovitejšo določitev izvajalca. To seveda valja tudi za tiste kraje, ki so, recimo, geografsko bolj odročni, tako da se tudi na ta način posluša tudi tem, če lahko rečem, državljanom zagotoviti tudi nek primeren dostop do interneta. Tako glede na to, da zakon naslavlja nekatera vprašanja, ki se mi zdijo nekako relevantna za današnji čas, bomo seveda v Poslanski skupini SMC to prvo branje podprli. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospod Janko Veber in mag. Branko Grims.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da za začetek, pa naj ne bo razumljeno narobe, postavim malenkost drugačen okvir odnosa do tega zakona in rešitev, ki jih prinaša. V zadnjih letih so se s področja pristojnosti nad informacijsko družbo zamenjali ministri, politične stranke, celo pristojnost nad informacijsko družbo je z Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport romala na Ministrstvo za javno upravo. No, direktor Direktorata za informacijsko družbo gospod Turk ostaja. In če se sprašujete, zakaj številne ideje v korist korporacij ostajajo v predlogu, in če se sprašujete, zakaj javnim razpravam navkljub določene sodobne rešitve, naklonjene odprtosti, nevtralnosti uporabniku v ta zakon nikakor nočejo, je to morda del odgovora. Pa naj ne bo razumljeno osebno, ampak pogosto se dogaja, da smo mi v tem krogu krivi za vse, kljub temu da na mizo, ne glede na okoliščine, dobivamo zakone, ki jih nekdo drug tako in drugače permanentno pripravlja po eni in isti liniji brez upora. No, in čeprav zakon v prvi obravnavi podpiram, predvsem zato, da bo mogoče sklicati javno predstavitev mnenj, in predvsem zato, da bo v okviru odbora mogoče soočiti vse možne dobre in slabe rešitve, moram reči, da upam, da bo ta zakon vendarle tokrat naletel vsaj na določeno, se mi zdi, zdravorazumsko količino odpora na način, da se tiste rešitve, ki so nujne in dobre, v zakon skozi drugo obravnavo tudi pripeljejo. Ker do zdaj se je tudi priprava in poskus uveljavitve tega zakona, vsaj to je moj vtis, odlašala tako dolgo, dokler se na eni izmed sej, kot je današnja – z malo manj volje za razpravo, morda v relativni tišini in zmernosti, z odsotnostjo razprave poslank in poslancev –, tovrstne rešitve pospravijo. Kaj je tisto, kar se mi zdi ključno? Prvič, ne bi ponavljal tega, kar je bilo povedano o nevtralnosti, niti se ne bom spuščal v Agencijo, v imenovanje, v pristojnosti direktorja, v nujnost tega, da pri tako pomembni stvari, kot je dostop do spleta, kot je digitalizacija, vse prepuščamo v roke enega človeka – čeprav seveda logiko razumem. Če bi se samo osredotočili na nekaj, kar je že v jedru nerazumljivo, da se lahko znajde v zakonu, to je, da o gradnji širokopasovnih omrežij, odprtih širokopasovnih omrežij zakonodajalec oziroma predlagatelj zakona misli, da samoupravne lokalne skupnosti nimajo nič besede, pa da ni niti potrebno, da jih kaj vprašamo, niti ni potrebno, da z njimi kaj sodelujemo. Ni problema, to bomo iz Ljubljane, to bomo iz centra. Prav. No, ne boste! Vsaj jaz vam glasu za to ne bom dal! Podprl bom ta zakon v prvi obravnavi, z velikim veseljem, ker pri digitalizaciji, pri informacijski družbi, ne da zamujamo, v marsičem nazadujemo. In hudo težko se je sprehajati po San Franciscu ali po univerzi na Madisonu, kjer trenutno doktorat zaključuje Fulbrightov štipendist Jernej Štromajer, naš strokovni sodelavec v poslanski skupini, in gledati, kaj vse je mogoče, kaj vse se z veliko enostavnostjo da doseči, pri nas pa to ne gre. Seveda, gospod Turk, vas gledam! In tudi na vas je pomemben del odgovornosti iz preteklosti, sedanjosti in upam, da bo za jutri kaj bolj odgovoren tudi ta zbor in da bomo morda lažje slišali vse, kar je establishment uspel preslišati. Namenoma ali pa ne. Moje iskreno pričakovanje je, in pohvala vsem pripravljavcem tega zakona, da bomo to vzeli kot dobro delovno gradivo in da bomo iz tega dobrega delovnega gradiva, s pomočjo javne predstavitve mnenj in s pomočjo dela na odboru naredili tudi dober zakon. Ker, saj sami veste, interesa na strani korporacij, da bi uresničevale načelo enakega dostopa in enakomernega razvoja tako ali tako ni, zato je vprašanje nadzora nad porabo javnih sredstev, če bi slučajno obstajal interes, da se, denimo, v mojih krajih nekje na obronkih Šmartnega ob Paki odloči ena izmed institucij zasebnega kapitala graditi, mislim, to je super, ampak se ne bo zgodilo in se ni zgodilo. Tisto, kar so pa bistvene stvari, jih pa pospravljate v polrazumljive člene in ignorirate opozorila tistih, ki o tem imajo največ povedati. Ne vi, državna sekretarka, sem bil v kabinetu, ki je padel na enake finte, zato vem in bom tokrat bistveno bolj pozoren. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se mag. Branko Grims in gospa Anja Bah Žibert.
Hvala za besedo in lep pozdrav sem! V ciljih in načelih in poglavitnih rešitvah predloga zakona je zapisano, da bo šlo tudi za znižanje stroškov in izboljšanje učinkovitosti izgradnje in visokohitrostnih elektronskih komunikacij, kar je bistvenega pomena za razširjenost uporabe visokohitrostnega interneta, katerega digitalna infrastruktura podpira dejansko vse sektorje sodobnega in inovativnega gospodarstva. Zelo preprosto vprašanje bom postavil. Če želimo res doseči zelo enostaven in hiter dostop do elektronskega omrežja preko optičnega omrežja, zakaj vendarle v Sloveniji enostavno ne pripeljemo v vsako gospodinjstvo optično omrežje enostavno po omrežju, ki je zgrajeno za področje elektrifikacije. Torej tako, kot gre električni kabel po zraku do hiše, gre lahko tudi optični kabel in to je najenostavnejša in najcenejša rešitev in izvedljiva pravzaprav takoj. Torej, ali bomo pristopili k takšnemu načinu reševanja in s tem seveda res omogočimo, da se podeželje in tudi vsi, ki želijo imeti čim prej sodobno komunikacijo, da se jim to tudi omogoči. Ni vse v izkopih in polaganju teh optičnih kablov v zemljo, to je izjemno drago, gradnja dragih jaškov, ki so praktično prazni; skratka zelo neracionalno se je pristopilo k temu. Torej, ali se bo to realiziralo na ta način, kajti še vedno se srečujemo s primeri, da je, recimo, Osnovna šola Stara Cerkev v občini Kočevje še danes priključena na telekomunikacijsko omrežje na povsem neustrezen način, vsak resnejši udar strele ali pa grmenja povzroči izpad delovanja sistema in če se to zgodi pred izplačilom plač, ostane cel kolektiv tudi brez plač, ker brez elektronske komunikacije tega ni mogoče izvesti. Kako je mogoče, da Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije ne odreagira in izda odločbo, da se to uredi nemudoma? Torej, srečujemo se s tem, da enostavno Agencija za komunikacijska omrežja kot regulator ne opravlja svojega dela, na to je tudi večkrat opozoril tudi Svet za elektronske komunikacije, tudi na matičnem delovnem telesu, v katerem sem bil zraven, ko smo obravnavali poročilo agencije, smo sprejeli sklepe, s katerimi bi se odpravile nejasnosti pri izvajanju nalog Agencije za komunikacijska omrežja. Ta zakon tega ne rešuje, zato tudi ob tej priložnosti opozarjam na to, da kot predlagatelji zakona upoštevate takratne usmeritve matičnega odbora in se izčisti odnos tako med direktorjem, med Svetom Agencije, predvsem v tisti fazi, ko se sprejema finančni načrt in program dela. Dejstvo je, da se je s tem zakonom Svetu odvzelo pristojnost, kajti ne daje soglasja k finančnemu načrtu, in tukaj se ponovno odpira polje netransparentnega delovanja. Če k temu dodamo tudi sam sistem oblikovanja cen oziroma tarif, ki jih plačujejo uporabniki, potem ugotovimo, da Agencija pravzaprav pripravlja cenike post festum, torej nekako jih sproti prilagaja nekim interesnim skupinam in v tistem trenutku, ko začnemo sistem prilagajati interesnim skupinam, visoko ceno plačujejo državljanke in državljani, kajti te storitve se nekontrolirano v Sloveniji pravzaprav dražijo. Če se načina teh pristojbin ne izčisti, potem ta zakon resnično ne bo prinesel nekega velikega napredka. Hvala.
Besedo ima mag. Branko Grims. Pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo. Ker je prva obravnava, govorimo o ciljih, načelih, kaj v zakonu je in česa ni. Naj začnem, da nadaljujem misel predhodnika. Nerodna reč pri tem, kar je on predlagal, je samo to, da obstaja tudi direktiva, po kateri morajo iti v naseljih električni vodi v tla, zaradi tega ker naj bi to zmanjšalo obremenjenost s sevanjem. Tako ta rešitev ni tako enostavna, kot je bilo navedeno. Vsekakor je pa smiselno, da se te stvari rešuje hkrati. Ves razviti svet daje v tla cevi in potem po teh ceveh, po ustreznih vodih izpelje eno in drugo zadevo, pri nas se pa za vsako stvar posebej koplje in se s tem povečuje stroške in dela škoda na infrastrukturi in tako dalje in tako naprej. Skratka, razumno in racionalno bi bilo te stvari dejansko reševati hkrati. Tisto, zaradi česar sem se oglasil, je pa to, česar v tem zakonu ni. Gospe in gospodje, tri leta je, odkar je Ustavno sodišče razveljavilo določbe, vezane na zbiranje podatkov elektronskih ponudnikov, ki jih potem, kot vsi dobro veste, uporabljajo tudi v postopkih v kazenskem pravu in tako naprej. Od takrat se ni zgodilo nič. Tri leta je že minilo in pravne podlage za to zbiranje ni. Dogaja se to, da ponudniki zbirajo te podatke za svoje komercialne namene, in to celo tiste o predplačnikih, kjer ni nobenih komercialnih namenov za izdajo računa ali pa kaj podobnega. Kar seveda pomeni, da vse to, kar se potem uporablja in kar tudi dejansko uporablja policija, se uporablja nelegalno. In je velika, jasna in očitna nevarnost, da v primeru pritožb bodo vsi na tovrstnih podatkih utemelji postopki leteli na celi črti. Razen če je to komu cilj, da bo spet kakšen »bankster« na koncu lepo oproščen in se bo vse pometlo pod preprogo, preganjalo se bo pa kurje tatove za 10 evrov oziroma se bo za 100 evrov nekomu zaplenilo hišo. To ni pravna država, to vsi veste. Zaradi tega smo se na zadnji seji komisije, ki jo vodim, Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, ker je to tudi naša pristojnost, s tem problemom ponovno resno soočili in povsem soglasno sprejeli sklep, naj Vlada vendar maksimalno pospeši pripravo ustreznega zakonskega predloga in dopolni to pravno praznino ter vzpostavi dejanski pravni red, tako da do škodljivih posledic ne bo več moglo priti. Pri čemer je seveda treba upoštevati dvoje; eno je interes, da se naredi postopke učinkovite, da je v kazenskem pravu utemeljeno vse na ustreznih zakonskih osnovah in da sodni preizkus vzdrži, in po drugi strani, da so stvari postavljene tako, da so maksimalno spoštovane človekove pravice vseh in vsakogar in da se po nepotrebnem nikomur in nikoli ne posega v njegovo zasebnost. Da je torej spoštovanje človekovih pravic dosledno in na prvem mestu, po drugi strani pa je treba vendarle zagotoviti tudi ustrezno pravno podlago za kazenski pregon ljudi, ki storijo kriminalna dejanja. Tri leta, gospe in gospodje, je že minilo. Skrajni čas je, da se to stori, kajti škodljive posledice, če bodo, potegnejo za seboj tudi odgovornost vseh tistih, ki zaradi opustitve posameznih dejanj pripomorejo k tovrstnim škodljivim posledicam za državo in slovenski narod.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravi naj se dr. Dragan Matić, potem pa preidemo v sklepni del splošne razprave.
Hvala, predsedujoči, za besedo. No, današnja razprava je pokazala, kako prav smo imeli, ko smo v Slovenski demokratski stranki predlagali splošno razpravo o tem predlogu zakona. Dejstvo je, da tudi s strani koalicije prihaja pomislek in prav je tako, kajti omenjeni predlog zakona pušča veliko odprtih stvari. Sedaj nekateri, predvsem s strani poslancev največje koalicijske stranke, so poudarjali vse tisto, kar je v zakonu dobro. Na nek način verjetno normalno pri nabiranju političnih točk. Ampak, gre za področje, ki je več kot pomembno v tej državi, ki se najbolj razvija in ki v bistvu je tudi na nek način zelo občutljivo. Nekaj tega smo danes že izpostavili. Ampak veste, sprememba zakona je, ne bom rekla nesmiselna, ampak ne bo prinašala pravih rešitev, če ne bomo uredili samega vrha. O tem je bilo že besede v mojem stališču in potem tudi nekaj v razpravi. Dejstvo je, da imamo težave med AKOS in Svetom za elektronsko komunikacijo in ta predlog sprememb tega ne rešuje. V nekem členu ste neke stvari, sicer tam pri 174. členu, nekaj poskušali spreminjati, ampak to ni to. Dejstvo je, da gre za organe in gre, potem tukaj še za direktorja AKOS. Poglejte samo imenovanje! Svet za elektronsko komunikacijo predlaga Državni zbor, AKOS predlaga Vlada. Že tukaj so neke razmejitve, ki bi morale veljati tudi potem pri nekih obveznostih in tudi pri sami dodani vrednosti posameznega dela. To ni urejeno in na to so vas opozarjali in zaradi tega je bil tudi sklep odbora Državnega zbora, da je te stvari treba urediti – in ta zakon jih ne ureja. Omenjate predvsem, da gre za direktivo, ki se mora implementirati, to sem že pač povedala tudi v stališču, iz leta 2014. Po drugi strani pa Direktorat za informacijsko družbo pravi, da je marsikaj tega že implementiranega. Prej sem že pozvala predstavnike ministrstva, da povedo, kaj je implementirano oziroma kje smo na tem področju, ko gre za vpeljevanje teh hitrih omrežij visokih hitrosti v uporabo. Kje smo, kje so učinki? Jaz na drugi strani predvsem vem, da še številne državljanke in državljani nimajo osnovnih priključkov in da imamo težave. Prej je bilo rečeno, da se gre velikokrat in predvsem sedaj uporabniki gredo s klasičnih telefonskih omrežij na tako imenovane elektronske GSM in tako aparate, ampak mi imamo še sedaj dele Slovenije, ki so nepokriti. Nepokriti so pač deli Slovenije, ki enostavno nimajo možnosti, da uporabljajo tovrstne načine komunikacije. Zato sem tudi opozorila na nevarnosti, ko gre za to, da se bo pri posameznih območjih oziroma momentih lahko dalo prednost omrežju s priključki s prednostjo. To je seveda dobronamerno, verjamem in prav je tako, ampak sedaj mi povejte ta številna območja, kjer je že sedaj ta način komunikacije zelo slab, ki imajo že sedaj na meji, ne vem, če je veliko operaterjev, vse skupaj pade dol, omrežja se prekinjajo. Ti bodo kar naprej bili v drugorazrednosti, ker bo pač imela ta točka s prednostjo prednost in bodo navadni uporabniki prikrajšani in to bo sedaj tudi uzakonjeno in se ne bodo mogli pritožiti na nič in nikogar. To je problem. Tukaj lahko prihaja tudi do zlorab, da bo vsak rekel, to je pač prednost in tako je, ne bomo pa naredili nič na tem, da bi prišlo do nadgradenj, da bi sistem deloval tako, da takih prednosti sploh ne bi rabili, ker bi delovale same po sebi, morda na nek svoj način, v svojem omrežju. Tudi zaradi različnih kibernetskih napadov je zagotovo pomembno, da smo zelo striktni pri teh točkah s prednostjo in da to nekako morda tudi ločimo od neke splošne uporabnosti, ne pa, da dajemo v zakonodajo že način, kako bomo v bistvu upravičili, takrat ko uporabniki ne bodo deležni dostopov. Ampak danes, danes se že pravzaprav opravlja službo na daljavo. Danes, če nekako ni dostopa do teh omrežij, lahko mrkne marsikateri sistem, tudi manjše podjetje. Ne govorimo samo o velikih sistemih, ne govorimo zdaj samo o teh sistemih s prednostjo, izogibati se moramo takim rešitvam, kjer bo treba omejevati ostale uporabnike. Iščimo rešitve, da bomo imeli vsi uporabniki omogočen nenehen in hiter dostop. To je prihodnost. Prihodnost ni v iskanju omejitev, prihodnost je v tem, da stvari nadgrajujemo. Ko govorim o tem, zakaj v Slovenski demokratski stranki tudi predlagamo, da bi še enkrat prišlo do soočanja in razprave zainteresirane javnosti, strokovne javnosti. Leta 2014 je bil posvet, potem so akterji imeli možnost, da podajo svoja mnenja, svoje predloge. Iz tega, kakšen predlog je nastal iz samega osnutka pa danes, ko je pač ta na mizi, se kaže, da je zakonodajalec podlegel, bom rekla, lobijem. Glede na rešitve, ki so, se je podleglo posameznim lobijem. Ni se pa upoštevalo tiste strokovne javnosti, ki se s tem področjem dejansko ukvarja profesionalno in nima drugih interesov, ker vsi vemo, da se tukaj vrti ogromno denarja, tudi ogromno davkoplačevalskega denarja, denarja vseh nas in zato je treba biti na teh področjih še toliko bolj previden. In zdaj, samo za intermezzo. Poglejte, včasih je veljalo tudi pri tako imenovani Agenciji, na Svetu za elektronsko komunikacijo, da so ti pri obravnavi posameznih zadev lahko dajali ločena mnenja. Ločena mnenja, ki so bila upoštevana. Tokrat se je zgodilo, da je direktor Sveta za elektronsko komunikacijo onemogočil, da bi ločeno mnenje prišlo naprej, ko govorimo o predlogu zakona. In ločeno mnenje je bilo najbolj usmerjeno ravno v razmerje AKOS in Svet za elektronsko komunikacijo. Če vzamem zdravo kmečko pamet, pomeni, da je nekomu v interesu, da tukaj ne pride do čiste slike, da tukaj ne pride do neke situacije oziroma ureditve prostora, stanja, da bi zadeva funkcionirala. Vsi vemo, da je problem tam, ampak koalicijo pa kličem k razumu, da ustavimo tak zakon, ustavimo tak zakon oziroma naj se pač stvari izboljšajo, in da ga ne izpustimo naprej, dokler se te stvari v državi ne uredijo. Zato ker na ta način slika še bolj postaja meglena, še lažje se troši denar in stvari se na pravem mestu ne rešujejo. Ampak dejstvo iz tega zakona je eno samo; da se stvari nočejo rešiti tam, kjer so največji problemi: med enim svetom in drugim svetom pa še tretjim, tako kot je bilo prej rečeno, ta trikotnik. In ostaja nejasen in ostaja nejasen v pristojnosti, če so nejasne pristojnosti, ni transparentnosti, drug na drugega se potem izgovarjajo glede odgovornosti, drugi pravijo, da so za eno stvar odgovorni, drugi za drugo niso, tretji govorijo o vmešavanju itn. Tisti, ki pa seveda pri tem fino služijo – karavana gre pa dalje, in s tem zakonom niste rešili prav nič. Seveda je v zakonu nekih prijetnih rešitev, ko govorimo o tako imenovanih varnostnih telefonskih številkah in tako naprej. To se za javnost sliši res prijetno in, ne bom rekla, zelo pametna rešitev. Ampak poglejte, se pa odmika od tistega, kar je še vedno problem tega zakona. 2014 – danes smo pa 2017, in spet govorite, kako je treba hiteti, ker zamujamo. Seveda zamujamo, saj to je bilo nekomu v interesu, da zamujamo, zato da bomo hitro to spravili spet pod streho, vse bo pa v tistem bistvenem delu ostalo isto! Očitno zakonodajalec, sedaj ste to prenesli na Ministrstvo za javno upravo, ne sledi sklepom tega državnega zbora. Se prvi, se požvižgate na zakonodajno vejo oblasti, požvižgate se, ker imate sklep, da se stvari uredijo, pa se niso. V tem zakonu se niso. In ne razumem, spoštovana koalicija, kako lahko pljuvate v lastno skledo. Tukaj ste poslanci, tukaj smo zato, da sprejemamo zakonske rešitve, tukaj smo zato, da na odborih sprejemamo neke sklepe, potem pa vam Vlada, vaša vlada to ignorira. In vi pravite, da je vse lepo in prav in da naj gre zakon naprej in seveda, saj bo, ko bo. Tukaj pozdravljam v bistvu stališče oziroma razprave SD, predvsem kolega Škoberneta in gospoda Vebra, ki sta opozorila na neke stvari. Opozorila sta tudi na problematiko tega, da se dobesedno ignorira lokalne skupnosti. Pa saj boste vse centralizirali! Praktično, poglejte, nimajo nobene besede, kaj se na njihovem področju dogaja. Pa to so vendarle vprašanja, ki so temeljna za celo državo. In res je, prav bi bilo, da bi celo v ustavo zapisali, da imamo vsi dostop do te oblike omrežja, interneta. Danes po svetu otroci pravzaprav eni že vse na daljavo delajo, marsikatero stvar. Pri nas pa smo še daleč od tega. In sedaj bomo še izključevali lokalne skupnosti! Saj to je pravzaprav ukinjanje občin na fin način. V vsakem zakonu nekaj vzamemo, potem pa še povprečnino zmanjšamo, potem pravimo, da bomo z nekim drugim zakonom naredili ukrepe, ki jim bodo olajšali delo, vse skupaj ni nič. Poglejte, to je na fino uničevanje lokalnih skupnosti, tak prefinjen način. Pri vsakem zakonu nekaj. Zagotovo, poglejte, glede na 10 strani, ki so že v tem predlogu zakona, kjer je bilo samo 10, ne samo 10 strani, ampak 10 strani na kratko, koliko pripomb je prišlo iz različnih strani in koliko pripomb je še, spoštovani! Prej sem povedala primer, da ločena mnenja strokovne javnosti sploh niso smela iti naprej, ker jim je direktor onemogočil kljub poslovniku, ki določa, da imajo lahko ločeno mnenje in z ločenim mnenjem morajo biti naslednji oziroma nadaljnji organi obveščeni. Do tega ni prišlo. Pomeni, da je na tem področju nekaj močno narobe. Vi boste danes ta predlog zakona spustili naprej, ampak pozivam vas, urediti je treba ta trikotnik in to zelo natančno in zelo konkretno, sicer na tem področju ne bo transparentnosti, bo zamegljeno in še vedno se bodo polnili žepi elit, ki na tem področju že dolga leta služijo. Ampak upam, da pa ni pa to nikomur v interesu. V prvi vrsti je naš interes in mora biti to, da državljanke in državljani imajo dostop, da jim je omogočena uporaba, da imamo na drugi strani zaščiteno državo, kar se tiče novodobnih kibernetskih napadov, ki se jim verjetno tudi Slovenija več ne bo mogla izogniti, vsaj kar se tiče zadnjih primerov. In predvsem, da uredimo to področje, tako kot nam tudi svetuje in pravi strokovna javnost. Razmislite, res, pozivam vas, razmislite o pobudi, da se opravi še enkrat javna razprava, kajti bila je leta 2014; takrat je bil osnutek, danes je predlog. Zakaj se tega bojite? Samo en razlog je – zato, ker bi naleteli na toliko nasprotij, da veste, da s takimi spremembami zakona ne bi moglo iti naprej. In v tem času, spoštovani predstavniki ministrstva – pa niste vi krivi za to, ker je zakon romal z enega ministrstva na drugega –, bi morali imeti danes nov predlog zakona, v katerem bi bile številne naprednejše rešitve. Tudi stvari, o katerih je govoril kolega Brane Grims, pa tudi več poudarka na kibernetski varnosti. Mi pa še nimamo urejenega niti glavnega trikotnika, ampak to je zgolj interes; ne, da se ga ne da. Interes je, da je področje nejasno, in interes je, da je področje netransparentno. Hvala.
Besedo ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Po teh apokaliptičnih govorih gospe Anje Bah Žibert in njenega kolega gospoda Grimsa bi vseeno poskušal nekoliko to zadevo v smeri razprave umiriti. Mislim, da je zakon dober. Da se ga da še izboljšati, se lahko tudi strinjam, zlasti glede teh pripomb v zvezi z vključevanjem lokalnih skupnosti bo verjetno treba razmisliti, pa še o čem. Vsekakor pa te iztočnice o tem, da je treba podobno, kot je bila vpisana pravica do vode v ustavo, zagotoviti tudi, da je treba dostop do interneta vpisati v ustavo. Ta primerjava se mi zdi nekoliko neprimerna. Voda je fiziološka potreba človeka še od predcivilizacijskih časov, ko je še živel v jamah in je potreboval vodo. In dokler bo človek obstajal v taki ali drugačni obliki, bo potreboval vodo. Internet je pa nekaj, kar imamo zadnjih 20 let. Strinjam se, da je morda treba razmišljati še o tem, da se okrepi kakšen vpis v ustavo v smislu, da obstaja pravica do dostopa do informacij. Da bi pa zdaj startali na neko tehnološko rešitev, ki je trenutno aktualna, ne vemo pa, kaj nam bo še razvoj prinesel, ker je na tem področju skokovit, je pa malo, se mi zdi, populističen predlog. Gospa Žibert je govorila o dveh stvareh. Prvič, da so pripravljavci tega zakona na eni strani podlegli lobijem, na drugi strani pa, da ni bilo upoštevanih pripomb. Ampak na teh 20 straneh, če pogledate, so bile nekatere pripombe upoštevane, nekatere niso bile. Natančno jih štel nisem, ampak tako na hitro pogledano, je bilo več pripomb upoštevanih kot neupoštevanih. Je pa res, da so bile pripombe dane s strani določenih firm, ki imajo interese na področju teh elektronskih komunikacij in na področju določenih interesnih združenj. Razumljivo je, da imajo povsem konkretne interese na tem področju te firme in jih želijo uveljaviti tudi na ta način, da dajejo pripombe na predlog zakona. Ampak zdaj trditi v isti sapi, da predlagatelj ni upošteval pripomb, hkrati pa je podlegel lobijem – takrat, kadar stranki SDS odgovarja, so tisti, ki predlagajo pripombe, strokovna javnost, če jim pa ne odgovarja, so pa to lobiji. Mislim, to je zelo tako, arbitrarno, kajne, se razmetava s temi nalepkami, kar seveda ni prav. V tem smislu bi veljalo nekoliko več načelnosti in manj populizma v teh razpravah, ko govorimo o tako resni tematiki, kot je Zakon o elektronskih komunikacijah. Očitalo se je, da ni rešen ta zaplet med SRDF in AKOS, ki je v preteklosti, na žalost, pripeljal do blokade pri podeljevanju frekvenc. To ni res. Zaradi nesoglasij pri interpretaciji določb ZEKom se zdaj določa v novem zakonu, da » … za podelitev radijskih frekvenc za analogno radiodifuzijo se ukinja razlikovanje med pogoji in merili, ki se nanašajo na ocenjevanje programskih vsebin, ter drugimi pogoji in merili.« SRDF ne bo več določal pogojev in meril, torej ne more več blokirati izdaje frekvenc, temveč le daje predhodno pisno mnenje, pogoje in merila pa bo določala agencija, ki upravlja z radijskim spektrom, in tudi odgovarja za svoje odločitve. Ministrstvo za kulturo, ki ima pristojnost vodenja razvojnih nalog na medijskem področju, pa bo po predlogu te zakonske spremembe dal soglasje k pogojem in merilom, ki jih bo določala Agencija. Tako se na ta način ta blokada, ki je bila v preteklosti in je bila tudi opozorjena na seji Odbora za kulturo, odpravlja in to, kar trdi gospa Anja Bah Žibert, ne drži. Kar se tiče problematike sodbe Ustavnega sodišča, o čemer je razpravljal gospod Grims, je treba opozoriti, da se bo s predlogom tega zakona prvi odstavek 151. člena spremenil, tako da se bo glasil, pa kar citiram: »Podatki o prometu, ki se ne nanašajo na naročnike in uporabnike ter jih je operater obdelal in shranil, morajo biti izbrisani ali spremenjeni tako, da se ne dajo povezati z določeno ali določljivo osebo takoj,« – poudarjam takoj – »ko niso več potrebni za prenos sporočil, razen v primerih podatkov, pri katerih je po tem zakonu določen daljši rok hrambe glede spremljanja in nadzora podatkovnih storitev,« – se pravi na željo uporabnika, če želi vedeti, koliko je porabil – »glede klica v sili, glede notranjih postopkov, glede zavarovanja in neizbrisne registracije posredovanja prometnih in lokacijskih podatkov v primerih varovanja življenja in telesa, glede sledenja zlonamernih ali nadležnih klicev ter glede zakonitega prestrezanja komunikacij, kot določa peti odstavek 160. člena.« Se pravi, da ta zadeva je urejena v skladu z odločbo Ustavnega sodišča in na tej točki je težko trditi, da predlog zakona ne prinaša določenega napredka. Po moji oceni kar konkreten napredek. Veliko je bilo govora, namenjenega temu, češ kaj je vse nekdanji direktor delal narobe, in v tem smislu je tudi zakon sistemsko uvedel precejšnje izboljšave, na primer »kandidatom za direktorja in člana Sveta Agencije se nalaga obveznost, da dajo izjavo, s katero razkrijejo svoje povezave ter interese, na katere bi lahko vplivale odločitve Agencije«. Dalje, »zaradi preprečevanja potencialnih nasprotij interesov, se nezdružljivost funkcij direktorja in njegovih namestnikov z njihovim siceršnjim delovanjem širi na prepovedno poslovno sodelovanje s fizičnimi ali pravnimi osebami, ki opravljajo dejavnost na področju, ki ga je pristojna urejati Agencija. Članstvo v upravnih in nadzornih organih pravnih oseb, ki poslovno sodelujejo s fizičnimi ali pravnimi osebami, ki opravljajo dejavnost na področju, ki ga je pristojna urejati Agencija, ter imetništvo lastniških deležev takšnih pravnih oseb.« Torej, direktor ne bo smel imeti lastništva v firmah, ki imajo nek interes, in bi se tukaj lahko sumilo, da je kontaminiran, ne bo smel sedeti v upravnih in nadzornih organih teh oseb, ki bi lahko imele določen interes, ki bi pomenil kolizijo z njegovo funkcijo, tako da tudi sodelovati ne bo smel s temi fizičnimi in pravnimi osebami, in tukaj se mi zdi, da zakon zelo širi ta možen spekter zlorabe oziroma potencialne zlorabe vsakega direktorja, ki bi vodil agencijo. Dalje, glede sveta. Svet Agencije dobiva večje pristojnosti in seveda tudi na ta način izboljšan ta nadzor. Spremlja uresničevanje programa dela in finančnega načrta, po novem. Tako je tukaj treba še poudariti, da Svet Agencije ne izdaja več zgolj mnenja na program dela in finančni načrt, ampak ga sprejema. Dalje smo slišali, da bo morala Agencija tudi predstaviti najmanj triletno strategijo regulacije. Vse to so konkretne izboljšave, ki zmanjšujejo možnost potencialnih zlorab in slabih praks, ki so se zgodile v preteklosti, tako da zakon tako na počez razglasiti za slabega, apelirati zdaj na koalicijo, dramatizirati, pozivati k razumu in tako dalje, mislim – pretiravanje. Vsekakor je zakon v prvem branju, kot sem omenil, možnosti izboljšav so, te pripombe v zvezi z lokalnimi skupnostmi se mi zdijo zelo na mestu in jih bo treba vsekakor resno pretehtati in upoštevati v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona. Treba je pa vendarle izreči priznanje pripravljavcem zakona, da so tehtno upoštevali vse tiste slabosti, ki so se doslej izkazale pri implementaciji prejšnjih verzij zakona, in po moji oceni gre za korak naprej in verjamem, da bomo v nadaljnjem postopku seveda dobili dober oziroma zakon, ki bo odgovarjal na vse izzive, ki jih pa prinaša razvoj moderne tehnologije. Poudariti je treba vse tiste možnosti za to, da se javna infrastruktura oziroma infrastruktura, ki je v javnem interesu, posodablja na pregleden način, da prihaja do sinergij vseh deležnikov in vseh, ki imajo interes, da participirajo na tem področju. Tako je vsesplošna ocena v tem trenutku pozitivna, s tem dodatkom, da je v nadaljevanju seveda mogoče še razpravljati o določenih izboljšavah, vendar z argumenti in zelo konkretno. Če se govori o tem, na primer, da je prišlo do nekih podleganj raznim lobijem, bi bilo seveda pričakovati, da tisti, ki o tem govori, konkretno pove, kateri lobi je vplival na koga in ne nazadnje, da to tudi javno obelodani. Samoumevno tudi je, da če o tem nekaj ve, da obvesti organe pregona oziroma pravosodne organe, ki bodo te nedovoljene lobistične vplive seveda tudi sankcionirali. Toliko z moje strani, hvala.
Replika mag. Branko Grims. Okej. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert, vam dam prednost.
Hvala lepa. Zdaj bom skušala biti res hitra. Politični govor, in spoštovani Matić, mi smo politični organ. Če ste vi strokovna javnost na vseh področjih – v redu, pustiva to. Ampak vse, kar sem govorila, sem govorila o tem, kaj pravi strokovna javnost. Povedala sem natančno, da gre za problem SEK pa AKOS in da tisti, ki se ukvarjajo strokovno s tem področjem, svojega ločenega mnenja niso mogli podati naprej, ker so bili ovirani. In ne potem govoriti, da je vse v redu. Drugo, težko boste govorili, da gre zgolj za neke politične pamflete, ko govorimo o tem, da je zapostavljena in ignorirana lokalna skupnost. Vam se za njo fučka, ker hočete državo centralizirati, nam pač ne; nam je to zelo pomembno in tudi zelo pomembno je, da je vsak del Slovenije razvit in ima to dostopnost. Tako res ne obračati in ne govorite o tem, o čemer nisem govorila. Govorila sem natančno med SEK pa AKOS, vi pa zdaj še dodajate nekaj tretjega, ker imate, vem, zelo veliko interesa, ampak tukaj je problem. In na to opozarja strokovna javnost, ki deluje v teh organih. Deluje v teh organih! In samovolja direktorja ostaja tudi po tem predlogu zakona in je nekomu zelo velik interes, da tako tudi ostane.
Mag. Branko Grims, ste želeli? Izvolite, replika.
Seveda gre za vprašanje spoštovanja ustavne odločbe in pa pravne praznine, ki je nastala zaradi nje. Včasih je prav sicer zabavno gledati kakšnega spoštovanega poslanca iz koalicije, ki se obnaša tako kot zadovoljen otroček v peskovniku, pa se malo igra, pa je osrečen. Ampak žal, so te stvari precej bolj zapletene kot pa peskovnik. Člen, ki ste ga navedli, kot da zdaj celovito ureja ta problem, o katerem sem govoril, v resnici ureja anonimizacijo podatkov; to se pravi, dodatno ščiti človekove pravice, tistega problema, o katerem sem govoril, pa seveda nikakor celovito ne ureja. To je za vas zahtevna materija, vezana je bila takrat tudi na direktivo Evropske unije, ki je bila potem tudi razveljavljena, in gre za področje, ki ga je zaradi ustavnopravne občutljivosti treba zelo natančno in zelo dobro urediti v slovenski zakonodaji, če se želimo izogniti škodljivim posledicam, o katerih sem govoril, in ta člen seveda tega tudi slučajno ne ureja na tak način. Tukaj bo treba zelo resno to pogledati in pripraviti strokoven predlog, ki pa ga, žal ,v tem obstoječem gradivu še ni. Tri leta so pa minila.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade, in sicer državna sekretarka na Ministrstvu za javno upravo. Mag. Tanja Bogataj, izvolite.
Hvala lepa. Zahvaljujem se vam za razpravo. Pokazala je na pomen ustrezne zakonske ureditve tega področja, za to se tudi mi prizadevamo nasloviti težave, ki se nam pojavljajo v praksi. Menim, da je v nadaljevanju zakonodajnega postopka res ta priložnost, kjer lahko še dodatno soočimo različne vidike, dodatne argumente in pridemo do morebitnih izboljšav zakonskega predloga. Kar bi pa vseeno želela v tem prispevku nasloviti, ker je bilo kar nekaj vsebin izpostavljenih, na katere pa vseeno bi se želela oglasiti, morda pojasniti. To, kar je bilo rečeno z vidika, zakaj novela zakona, zakaj ne nov zakon in tudi niso same obljube, da bo ZEKom-2 prišel tudi na vrsto. V tem delu smo vseeno [[…]]Na evropski ravni poteka intenziven proces in se tudi začenja oziroma obravnava priprava novega EU paketa na tem delu, prišlo bo do EU zakonika o elektronskih komunikacijah in ta del je na nek način potem tudi kontekst, ko bo pripravljen tudi ZEKom-2, in naslovljene bodo morda pomanjkljivosti, ki jih imamo tudi sedaj v sistemu, tako da ga še dodatno nagradimo. Medtem ko menimo, da z ZEKom-1 naslavljamo, ne spreminjamo obstoječega koncepta, vendar izboljšujemo to, kar se je v praksi izkazalo za pomanjkljivo in tudi ne nazadnje to, kar so bila priporočila in so bila tudi sedaj nekatera izpostavljena tudi s strani Sveta za elektronske komunikacije Državnega zbora. Mi menimo, da smo naslovili ta priporočila s predlogom zakona, s tem da menimo, da so sedaj pristojnosti bolj jasno določena, tudi razmerja med organi in delovnimi telesi. Velja izpostaviti, kar morda iz razprave ni bilo tako jasno razvidno, dodajamo pristojnost in bolj jasno določamo naloge, ki jih opravlja direktor, odnos do Sveta Agencije, ki je nadzorni organ, in potem Svet za elektronske komunikacije, ki je posvetovalno telo Državnega zbora. V tem delu menimo, da smo ustrezno naslovili, seveda po nadaljevanju diskusije je odprto, da dikcije še izboljšamo, če temu ni tako, če se ne da tega razbrati, vendar je namen naš prav v to smer. Želela bi poudariti, da tudi paralelno delamo na Ministrstvu za javno upravo tudi izhodišča za sistemsko prenovo področja javnih agencij, kjer se želi tudi nasloviti to, na kar je Računsko sodišče v reviziji opozorilo, da je treba določene segmente poenotiti pri javnih agencijah, seveda pa veljajo posamezne specifike na posameznih področjih. Tudi na tem področju se kaže, vendar to ne velja, da določenih vsebin, elementov pa ni mogoče poenotiti, in prav zato tudi poudarjam, da smo to želeli nasloviti ,in menimo, da ustrezno. Seveda v nadaljevanju, kot rečeno, smo odprti, da to izboljšamo. Kar tudi je bilo izpostavljeno; ta upravljavski nadzorni del, sistem opravljanja nadzora na tem področju v nadaljevanju tega, kar sem prej poudarila. AKOS je neodvisna agencija in želimo ohraniti ta del neodvisnosti, kar pa ne pomeni, da sistema ne poskušamo izboljšati, zato da dejansko opravlja naloge, zaradi česar je vzpostavljen. Meja ni fiksna, bi tako rekli, tudi težko po črki določiti, da potem dejansko v praksi ne bi prihajalo do težav, ampak tudi tukaj v nadaljevanju smo odprti, da ta del tudi izboljšamo. Kar je bilo tudi izpostavljeno, da morda prevlada en interes ali pa nekateri iz predlaganih rešitev. Prav temu je bilo namenjeno toliko posvetovanja. Ne drži, da je bilo posvetovanje samo v javni obravnavi leta 2014, ampak sredi 2016 ponovljeno, potem tudi predstavitve, recimo na Gospodarski zbornici septembra, tudi na različnih okroglih mizah decembra, objavljen nov predlog zakona, kjer smo tudi dobili različne predloge, komentarje in se do njih tudi opredelili. Tudi občinam je bil poslan predlog zakona. Dve pripombi so imele; ena je bila vezana na izjeme, kdaj javljajo predvidene gradnje, in smo dogovorili v večji meri te izjeme in ena je bila glede plačevanja služnosti. Tako tudi v nadaljevanju menimo, tudi ne vidimo nobenega razloga, da bi jih izločali. Ne nazadnje tudi naše ministrstvo je nek posrednik do lokalne samouprave, tako da ocenjujemo, da pač smo jih vključili in da tudi jih z ničemer ne izključimo s temi rešitvami. V nadaljevanju seveda tudi lahko izboljšamo dikcije. Tudi to posvetovanje, teh deset strani je bilo izpostavljenih, kot da je to problem. Mi jih vidimo, da je to dobrodošlo. Želeli smo v tem delu tudi nasloviti to, kar ne nazadnje od nas zahteva Resolucija o normativni dejavnosti, da zakonodajno sled prikažemo. V tem delu menimo, da smo jo naredili zelo dobro, da smo prikazali to, kar je bilo izpostavljeno. Tudi menimo, da na tak način spodbujamo izmenjavo strokovnih mnenj ali pa različnih mnenj argumentov; in prav nasprotno, nismo želeli tega skriti, prikriti, pavšalno nasloviti, tako da tudi za ta del menimo, da je v resnici dobra podlaga, delovno gradivo tudi za naprej, zato da enih stvari ne ponavljamo, ampak morda lahko samo razčistimo še dodatno in ustrezneje naslovimo. Kar je bilo še izpostavljeno glede hrambe pa odločbe Ustavnega sodišča. Dejstvo je, da dolgo časa iščemo rešitev, operativno, ki bi bila v skladu s tem, kar je bilo in odločba Ustavnega sodišča, napotila in pa tudi Evropsko sodišče. Težav nimamo samo v Sloveniji, ampak imajo tudi druge države članice EU in se na evropski ravni išče rešitev za tako imenovani »date retention« in še neke rešitve, ampak smo vse države v časovni težavi, ker želimo zagotoviti operativno rešitev, ki bi bila sprejemljiva. Te, ki so bile zdaj na voljo ali pa do katerih smo strokovno prihajali, so bile preveč omejujoče oziroma ne bi zadostile tudi ne nazadnje tem argumentom ali pa ciljem, ki so bili s strani poslanca Grimsa izpostavljeni. Tako je postopek učinkovit in dejansko to, kar je namen, da se spoštuje pravice vseh in da ne gre za nedovoljene posege v zasebnost. Kar je bilo tudi predhodno izpostavljeno, pa vmes v diskusiji glede digitalizacije, glede aktivnostih našega ministrstva. Prizadevamo si za izboljšanje stanja na področju digitalizacije, tudi digitalne opremljenosti, dostopa do elektronskih storitev in tudi do uporabniške vrednosti. Ne trdimo, da so vsi kazalci odlični, ampak tudi ugotavljamo sami, da je veliko potenciala in ga tudi s svojimi aktivnosti pač želimo pospešiti, tudi izboljšati. Tako morda, če bodo bolj konkretne diskusije potem tudi na odborih ,bomo tudi pojasnili, katere aktivnosti to so, ker je treba zakon tudi z drugimi instrumenti brati, da vidimo, na kakšen način obvladujemo posamezno področje pa kakšno politiko na tem področju javno vodimo in katere cilje pa na kakšen način zasledujemo. Kot rečeno, hvala za podane pobude. Na kakšen način vidite tudi vi izboljšanje predloga zakona, pa menimo, da to je res mesto v nadaljevanju zakonodajnega postopka in bomo potem aktivno sodelovali. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želi razpravljati tudi predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi besedo kot zadnja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, državna sekretarka, tudi za to spodbudo, da ste pripravljeni prisluhniti tudi še tistemu, kar pravimo oziroma kar strokovna javnost ugotavlja, da manjka in kar je bistveno v tem predlogu zakona, in to je ta razmejitev med temi organi. Vi ste seveda omenili, da direktorju vse dodajajo neka zdaj konkretnejše naloge. Jaz sem prej povedala, da se mi zdi to prepomembno področje, da je to enoživka. Da bi tukaj nekakšen kolektivnejši organ verjetno bil veliko bolj potreben. Tudi zato, ker ima pristojnosti, in tudi zato, ker odloča o zelo pomembnih stvareh in na to tudi opozarja strokovna javnost. Da ne bi prihajalo do nesporazuma. Glede vključevanja strokovne in zainteresirane javnosti v celoti – ta je bila sklicana pred oziroma ko je bil zakon v osnutku, to piše tudi na vaši 19. strani, torej to so vaši dokumenti. Pač opozorila sem na to, da potem ko ste vse to zbrali, ko ste seveda dobili – in sem pohvalila to, da je navedeno, koliko različnih mnenj, predlogov, pomislekov je prišlo –, da bi veljalo potem na koncu, ko je bil ta predlog pripravljen, narediti še en posvet celotne strokovne javnosti. To tudi mi predlagamo. Gre namreč za to, da potem nekaj nekdo potegne skupaj, kar se mu zdi v dani situaciji primerno, vprašanje pa je, če so to najboljše rešitve. Zagotovo bi bilo dobro slišati vse tiste, ki se strokovno s tem področjem ukvarjajo. Tukaj ne glede na to, da pravite, da sicer zamujamo, ampak zamujamo itak že leto dni in še več. Tako mislim, da če je kakšen mesec dni zato daljše, ne bo nič narobe, če bomo prišli do končnega boljšega predloga. Nisem govorila o tem, da niste obvestili lokalnih skupnosti, ampak iz zakona so izvzete, to je bistveno. Neke pristojnosti bi veljalo ohraniti, tudi kar se tiče lokalnih skupnosti, ker morajo imeti pri teh stvareh besedo. Ne gre za to, da pač z nekimi stvarmi niso bile obveščene. Vprašanje je tudi, koliko so lahko strokovno v tistem času odgovorile oziroma kako so jim bile pač stvari predstavljene. Vsi se lahko strinjamo, da gre za spremembe zakona. Poglejte, to so spremembe zakona. Enkrat v preteklosti, ko je bila ena druga vlada, je minister za pravosodje Klemenčič kar naprej govoril, kako se morajo zakoni spreminjati, neke splošne razprave in kako morajo biti transparentni. Poglejte, to so spremembe, to je že za nov zakon. To je toliko tega, da morajo dejansko biti poleg eksperti, če želijo, da bodo tudi lokalne skupnosti in vsi tisti deležniki te stvari razumeli. Gre za težko materijo – in imate prav –, zahtevno in tudi zelo razvijajočo materijo. Res kličem k temu in upam, da bo v nadaljnji razpravi, ko bo prišlo do obravnave na matičnih odborih, prišlo do nekaterih izboljšav, ker se splača, ne glede na to, da gre za ta zakon, in da ste povedali, da gre za implementacijo in da se bo potem pripravil nov zakon. Še nekaj. Nisem dobila odgovora, kajti direktorat je rekel, da imamo pač tako imenovane te hitre dostope že urejene. Nobene analize, nobenih učinkov. Kje smo? S strani vas danes nismo dobili odgovora in tudi strokovna javnost ga ni dobila. Kdo, potem daje napačne podatke v tej državi? Imamo to ali nimamo tega? Ali imamo narejeno analizo ali je nimamo? Spreminjamo zakon pa še nekih analiz, kjer govorimo, da že imamo tako imenovane te stvari implementirane – nimamo! Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka! V jedru razumevanja naše ustavne ureditve je najmanj napačno reči, da saj je ministrstvo posrednik do lokalne samouprave. Mi tukaj nimamo hierarhije, kjer vrhovni oblastnik sporoči upravljavcem na terenu, kaj je njegova volja, da se zgodi. Mi imamo lokalno samoupravo; samoupravo, ki najmanj kar je – če že ni volje v Ljubljani, da se razume, da samoupravljanje pomeni, da ti na nekem teritoriju po načelu subsidiarnosti v maksimalnem možnem delu sam upravljaš in odločaš po volji ljudi –, da se razume, da to ni sistem delegiranja. Mene to osebno zelo moti. In to, da saj smo občinam povedali, saj boste lahko sodelovali, pa saj bo dobro [[…]]Mislim – ne! Ne sodelovali; soodločali in svojem odločali! Pod točko A. Pod točko B. Hvala, ampak nisem dobil odgovora glede nevtralnosti. Saj nisem pričakoval, da ga bom dobil. Pod točko C. Kaj je z odnosom med ponudniki, uporabniki, med korporacijo, odprto kodnostjo? Ali ste čisto preslišali ta del moje razprave? Absolutno se strinjam, državna sekretarka, treba je zakon brati z instrumenti, ki jih poleg tega razvijate, z ukrepi, ki jih financirate, s politikami, ki jih izvajate. Ampak ne vem, mogoče se kdo drug spomni, jaz jih nisem slišal, da bi jih razložili in našteli, pa nas razsvetlili v naši temi tu, kaj vse se dogaja. 52 minut vam je pa ostalo. Če bi bil zloben, bi si mislil, da je taktično to, da sedaj, ko jih ne moremo več dati, so pač šle, ob tem, spoštovani podpredsednik, jaz z veseljem naredim izjemo, zato da se Vladi vrne 52 minut, pa da nam pri odločanju o tako pomembnem zakonu našteje, pove, razloži, kaj vse mi moramo skupaj s tem razumeti in vedeti. 53 točk dnevnega reda, če se ne motim, je na tej seji. In jasno, mi drugega kot to, da skupaj s strokovnimi sodelavci, skupaj z javnostjo, ki je zainteresirana, se obrne na nas, gremo skozi zakonodajo in ob tem, da računamo na podporo in na to, da bomo lahko soočali argumente tukaj na plenumu, kaj dosti drugega ne moremo, potem se moramo pa odločati. In jaz želim podpreti zakon. Vem, da je nujen zakon, vem, da zamujamo od prilike en cel mandat s tem zakonom, pa ne skrajšan, kot je običajno, ampak cel, tisti štiriletni. Ampak sedaj me puščate pod vtisom, da je zakon v jedru pisan za operaterje, pa za ponudnike na strani velikih korporacij, puščate med pod vtisom, da ni pravne varnosti za ljudi, puščate med pod vtisom, da je namenoma nedoločno opredeljena nevtralnost, demokratičnost interneta, in puščate med pod vtisom, da izvršna oblast v Ljubljani razume lokalno samoupravo kot kanal, ki se mu kot mediju sporoči, posreduje, obvesti. Jaz na tak način zakona ne morem podpreti. Ampak ker verjamem, da se lahko morda tudi v procesnem delu ne razumemo, ali ne razume kdo vloge tega zbora, pa morda mi v kakšni točki narobe razumemo to, kar vi želite ali pa ne želite povedati, bom zakon podprl v prvi obravnavi, zato da pride na odbor. In bom podprl, če bo predlog podan; če ne, ga bom pa sam podal za javno predstavitev mnenj, ker moramo slišati, ker se moramo pogovoriti. In najmanj, kar je, pričakujem, da se spremeni odnos do uporabnika pa do lokalne samouprave. Ker s tem, da samo delegiramo naloge, pa obveznosti – ne bi rad odpiral, kaj se je dogajalo z belimi in sivimi lisami v zadnjih razpisih za financiranje širokopasovnih omrežij iz evropskih sredstev. Saj tam so pa občine krive, ko uradniški del reče, ja, saj je res, da smo vmes nekaj spreminjali v razpisih, ampak sankcija bo pa 100-odstotna za lokalno samoupravo. Boste pač plačali, žalibog. Standard vrtca bo pa počakal, pa še kaj drugega. Se opravičujem, ker sem kot koalicijski nervozen, ampak mi ne dajete drugega razloga. Pa hvala za 6-minutno razlago!
S tem tudi zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev mag. Branku Grimsu.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Nedavna huda nesreča, ekološka nesreča na Vrhniki, je poleg vprašanja, kako je nekaterim dovoljeno – prvorazrednim, seveda – v tej državi vse, odprla še eno bistveno vprašanje, ki bi moralo danes skrbeti vse in biti osrednja nit te razprave; da obstajajo ljudje, gasilci, ki svoje življenje in svoje zdravje nosijo naprodaj, zato da pri uresničevanju svojega plemenitega poslanstva zaščitijo vse druge. In za njih gre danes. Zaradi tega, ker je njihovo delo že samo po sebi žrtvovanje za ostale, je prav, da jim zagotovimo vse tiste pogoje, ki njim samim, pa tudi vsem drugim, ko gre za njihovo delo in opravljanje njihovega poslanstva, omogoča kar najbolj učinkovito in hkrati najbolj varno opravljanje svojih nalog. Predlog, ki je pred vami, je vezan na njihov prihod na delo. Veste, da gasilce ločimo v osem kategorij. Pri tem za aktivacijo posamezne kategorije traja samo bodisi ena minuta pri profesionalcih bodisi pet minut pri osrednjih ali tretji, četrti in peti kategoriji; pri prvi petnajst, kar je tudi izjemno kratek rok, če dobro pomislite, pri drugi deset minut. To je čas, v katerem se morajo zbrati in oditi na opravljanje dela oziroma naloge – pomagati drugim. Ko se oni odzovejo klicu na pomoč, seveda hitijo, zaradi teh omejitev, o katerih sem danes govoril, in zaradi njihove zavesti, da hočejo čim prej pomagati tistim, ki so pomoči potrebni. Zaradi tega so se že dogajale tudi zelo hude prometne nesreče, žal, in seveda se še bodo. Zato v SDS predlagamo, da se upošteva predlog, ki so ga dali sami gasilci, ta predlog ni nastal znotraj SDS, ampak je prišel iz vrst gasilcev, ki so nas prosili za pomoč, da bi jim omogočili enake pogoje, kot jih imajo, recimo, gasilci v Avstriji in na drugih območjih nekdanje Avstro-Ogrske oziroma nemškega področja, kjer je ta tradicija predvsem prostovoljnega gasilstva oziroma podobne strukture gasilstva, kot je v Sloveniji, tradicionalna in ima skupne zgodovinske temelje. Tam imajo seveda pravico uporabe posebnega znaka, ko gredo na zbirno mesto. Z uporabo modre luči, pravice, ki jo dajemo s tem predlogom zakona, in ustreznih zvočnih signalov bi torej vse udeležence v prometu opozorili na njihovo nujno vožnjo, kar bi pomenilo zanje večjo varnost in tudi večjo varnost za ostale udeležence v prometu. Poleg tega bi jim to omogočalo hitrejšo pot na zbirno mesto in s tem skrajšalo čas do njihovega starta od zbirnega mesta, skupaj z gasilskimi avtomobili in ustrezno opremo, na pomoč vsem drugim. Z vidika pomoči in varnosti so torej tu tri bistvene točke: večja varnost za same gasilce, in za gasilce gre, večja varnost za ostale udeležence v prometu, ki bi vedeli, kaj se dogaja, da je nekdo na nujni vožnji in nekam hiti, in večja varnost za vse tiste, ki bi potrebovali pomoč, torej intervencijo gasilske enote. Da ne bi prihajalo do zlorab, smo predlagatelji predvideli, podobno kot imajo to naši severni sosedje, da bi z ustreznim pravilnikom uredili vse pogoje, ki bi jih pri tem morali izpolnjevati. Poleg tega bi vsakdo, ki bi ta modul uporabljal, moral na ustrezno izobraževanje. Šele potem bi mu izdali ustrezno potrdilo za tisti čas, ko bi bil on na tem mestu. Kajti, zato da ne bi zadeva bila preširoko zastavljena, smo vse vezali na občinski načrt alarmiranja. Se pravi, samo tisti, ki so po tem načrtu upravičeni, in to prvi, o čemer bi odločal poveljnik gasilske zveze, bi bili do tega upravičeni. Da tudi kasneje po podelitvi ne bi prihajalo do zlorab, bi bilo to možno urediti z vezavo GPS modula na modul-modul. Ko bi se vklopil, bi se torej točno vedelo, kdo in kam gre, kar bi onemogočilo vsako zlorabo, po drugi strani pa bi bila to tudi prednost za poveljnika, ker bi ves čas vedel, kako blizu so njegovi gasilci. Žal je Vlada tu dala sramotno, do gasilstva prav zaničljivo mnenje, ki potem zraven tlači vse, od vojske do ne vem česa, kjer seveda postopki aktivacije potekajo popolnoma drugače, in zadevo v celoti zavrnila, očitno iz političnega prestiža. Iskreno obžalujem, da je to tako. Za gasilce gre, gospe in gospodje. Za varnost.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, ne podpira. Z vloženim predlogom zakona se predlaga, da bi modro luč in zvočni signal uporabljali gasilci prve, druge, tretje, četrte, pete, šeste, sedme in osme kategorije, ki v gasilskih enotah opravljajo gasilsko službo, in sicer ob uporabi svojih osebnih vozil na poti v gasilsko enoto ob pozivu na intervencijo. Kandidate za uporabo modre svetilke in sirene bi določil poveljnik gasilske zveze občine na osnovi občinskega načrta alarmiranja. Slednji bi kandidatom po opravljenem tečaju najkasneje v roku 8 dni izdal tudi pisno pooblastilo za uporabo modre svetilke in sirene. S tem bi bila dana možnost uporabe modre svetilke s sireno vsem gasilcem vseh enot, in sicer z namenom, da se kar najhitreje, varno in učinkovito odzovejo na poziv. Veljavni Zakon o pravilih cestnega prometa v prvem odstavku 101. člena določa, da so vozila s prednostjo in vozila za spremstvo motorna vozila, na katerih se za izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni in zvočni signali, znaki. Vozila s prednostjo, na katera je dovoljeno namestiti naprave za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, ter v nekaterih primerih je dovoljena uporaba posebnih svetlobnih in zvočnih znakov na vozilih s prednostjo, pa so po veljavni ureditvi določena v podzakonskem predpisu, ki ga skladno z določbo četrte alineje prvega odstavka 11. člena zakona izda minister, pristojen za promet, v soglasju z ministrom, pristojnim za notranje zadeve. Predlagatelj zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa torej želi, da se nekatera vozila s prednostjo, na katera je dovoljeno namestiti naprave za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, določijo v zakonu. Torej osebna vozila gasilcev prve, druge, tretje, četrte, pete, šeste, sedme in osme kategorije, ki jih gasilci uporabljajo na poti v enoti ob pozivu na intervencijo. Ostala vozila s prednostjo, na katera je dovoljeno namesti naprave za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, pa ostanejo določena v podzakonskem predpisu, ki ga izda minister, pristojen za promet, v soglasju z ministrom, pristojnim za notranje zadeve. Uveljavitev tako predlagane ureditve, dvotirna ureditev, bi pomenila kršitev načela določnosti pri pripravi predpisov, saj načelo določnosti zahteva pripravo splošno razumljivih in jasnih predpisov, kar zagotavlja pravno varnost, zaupanje v pravo in enakost pred zakonom ter onemogoča različno tolmačenje oziroma uporabo predpisov v praksi. Poleg navedenega predlog zakona ne rešuje relevantnih vprašanj, na katere predlagana ureditev vpliva; na primer določitev razlogov in pogojev za odvzem pooblastila, sestavo tečaja za uporabnike modre svetilke, kritja stroškov izvedbe postopka posamične odobritve vozila ter nadgradnja vozila, odgovornost za škodo v primeru prometne nesreče, določitev finančnih posledic predloga zakona. Glede na število možnih uporabnikov, torej govorimo o gasilcih prve, druge, tretje, četrte, pete, šeste, sedme in osme kategorije, ki v gasilskih enotah opravljajo gasilsko službo tako prostovoljno kot poklicno, odpira bistveno več možnosti za zlorabe pri vožnji vozil s prednostjo ter s tem negativno vpliva na varnost vseh udeležencev v cestnem prometu. Zavedati se moramo, da imamo v tej častni dejavnosti okrog 117 tisoč gasilcev v Sloveniji, kar bi, če bi v bistvu podelili to pravico tudi za njihova osebna vozila, nekako pomenilo do 10 % voznega parka Slovenije ima prednost v prometu, kar je izjemno veliko. Zaradi vsega navedenega Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Najlepša hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marjan Dolinšek.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa predlaga rešitev, po kateri bi omogočili uporabo modre luči in zvočnega signala za prostovoljne gasilce oziroma prostovoljne gasilske enote ob uporabi svojih osebnih vozil na poti v enoto ob pozivu na intervencijo. Skladno s trenutno ureditvijo pa velja, da lahko naprave za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, uporabljajo le v pravilniku o vozilih s prednostjo točno določena vozila, meda katerimi so navedena tudi gasilska vozila. Mnenje glede tega, ali je omenjene opozorilne signale potrebno omogočiti tudi prostovoljnim gasilcev v osebnih vozilih, so sicer deljena, z vidika strokovnega stališča pa prevladuje, da tak ukrep ni primeren oziroma še več, da je lahko z vidika varnosti celo škodljiv. Zavedati se je potrebno, da je v Sloveniji v primerjavi z drugimi državami prostovoljno gasilstvo zelo razvito. Po podatkih Gasilske zveze Slovenije je članov prostovoljnih gasilskih društev okoli 132 tisoč. Od tega je aktivnih gasilcev okoli 60 tisoč, vseh članov prostovoljnega gasilstva pa je 133 tisoč. V primerjavi s številom poklicem poklicnih gasilcev, ki jih je okoli 860, in iz navedenih številk si je mogoče predstavljati, da bi predlagana rešitev, da se omogoči uporaba modre luči in zvočnega signala tudi za prostovoljne gasilce oziroma prostovoljne gasilske enote ob uporabi svojih osebnih vozil na poti v enoto pomenila bistveno povečanje števila voženj s prednostjo. Slednje bi morda imelo negativen vpliv na varnost udeležencev v cestnem prometu. Ob tem ni zanemarljiv tudi podatek, da je kar četrtina prostovoljnih gasilcev mlajših od 19 let, ki bi ob predlaganih spremembah kot mladi vozniki dobili pooblastila za izvajanje vožnje pod posebnimi, bistveno bolj tveganimi pogoji. Poleg tega je predlog zakona tudi tehnično pomanjkljiv, saj odpira pravno praznino glede pravil in pogojev za izdajo dovoljenja in v predlogu predvidenega dodatnega izobraževanja za uporabo intervencijske luči v osebnih vozilih. Dopolnjujejo se vsebine, ki so po veljavni ureditvi področja varnosti cestnega prometa urejene v pravilniku, zato predlagana sprememba ni skladna z veljavno ureditvijo. Prav tako se odpirajo številna nerešena vprašanja glede predlagane rešitve, kot na primer, za koliko časa se izdaja gasilcu pooblastila za uporabo te intervencijske luči, kdaj se lahko odvzame, kdo lahko izvaja tečaj, kdo bo kril stroške nadgradnje vozila, kako bo z zavarovanji teh avtomobilov, ki so podvržena večjemu tveganju in tako naprej. Glede na to, da predlagana rešitev zajema veliko število gasilcev, bi to bistveno povečalo število voženj s prednostjo, kar bi imelo negativen vpliv na varnost udeležencev v cestnem prometu. Iz navedenih razlogov, še zlasti zato ker gre za predlagano rešitev v smeri zmanjševanja varnosti v cestnem prometu, v Poslanski skupini Stranke modernega centra za ta predlog zakona menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! S predlaganimi dopolnitvami zakona se ne odstopa od načel in ureditev, ki urejajo področje pravil ravnanja v cestnem prometu, pooblastil in sankcij. Prav tako se ne odstopa od ureditve, ki ureja uporabo modrih luči in zvočnega signala. Z zakonom se zasleduje načelo za večje zagotavljanje varnosti ljudi in premoženja. Cilj zakona je prilagoditev uporabe modre luči in zvočnega signala za prostovoljne gasilce oziroma prostovoljne gasilske enote ob uporabi svojih osebnih vozil na poti v enoto in ob pozivu na intervencijo. S predlogom zakona se predlaga dopolnitev določb zakona, ki ureja področje pravil ravnanja v cestnem prometu, pooblastila in sankcije, in sicer tako da se določa podlago, da bodo lahko modre luči in zvočni signal uporabljali gasilci od prve do osme kategorije, ki v gasilskih enotah opravljajo gasilsko službo, in sicer ob uporabi svojih osebnih vozil na poti v gasilsko enoto ob pozivu na intervencijo. Kandidate za uporabo modre svetilke skupaj s sireno določi poveljnik gasilske zveze občine na osnovi občinskega načrta alarmiranja, ki jim po opravljenem tečaju najkasneje v roku osem dni izda tudi pisno pooblastilo za uporabo modre svetilke skupaj s sireno. Vsebino tečaja za uporabnike modre svetilke skupaj s sireno določi minister, pristojen za promet, v soglasju z ministrom, pristojnim za notranje zadeve. S tem bi bila dana možnost uporabe modre svetilke vsem gasilcem vseh enote, in sicer ob pozivu na intervencijo, z namenom, da se kar najhitreje, varno in učinkovito odzovejo na poziv, ob pogoju, da imajo izdano pisno pooblastilo poveljnika gasilske zveze občine, in na podlagi občinskega načrta alarmiranja ter opravljenega tečaja. Kandidat bi moral opraviti tudi tečaj za uporabo modre luči oziroma modrega modula na osebnih vozilih. Kandidat bi po opravljenem tečaju prejel s svojim imenom z ID kodo označeno svetlobno in zvočno napravo ter dokument oziroma dovoljenje za uporabo le-te. Modul ni vezan na vozilo, temveč na osebo. Zlorabo uporabe modrega modula bi se sankcioniralo po veljavni ureditvi. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da to dopolnitev podprete, z namenom večje varnosti, ki jo gasilci zelo na široko izvajajo.
Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je prva obravnava predloga novele Zakona o pravilih cestnega prometa. Predlaga se, da bi modro luč in zvočni signal uporabljali gasilci od prve do osme kategorije, ki v gasilskih enotah opravljajo gasilsko službo. Modro luč in zvočni signal bi uporabljali v svojih osebnih vozilih na poti v gasilsko enoto ob pozivu na intervencijo. Kandidate za uporabo modre svetilke in sirene bi določil poveljnik gasilske zveze občine na osnovi občinskega načrta alarmiranja, po opravljenem tečaju pa naj bi najkasneje v osmih dneh dobili tudi pisno pooblastilo za uporabo modre luči in sirene. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus razumemo intenco predlagatelja, da bi se z dano možnostjo uporabe modre svetilke in sirene vsem gasilcem vseh enot želelo omogočiti, da se najhitreje, varno in učinkovito odzovejo na poziv. Vendar pa se v naši poslanski skupini pridružujemo mnenju Vlade, da se s predlaganimi določbami v zakon vnašajo rešitve, ki jih vsebuje že pravilnik. Zato tudi mi menimo, da predlagana novela ni skladna z veljavno ureditvijo in kot taka ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Ob pregledu novele so se nam porajala še mnoga praktična vprašanja, kot na primer, kdo bo izvajal tečaje za uporabo modre luči na osebnih vozilih in kako se bo ta tečaj konkretno izvajal. Jasno je, da vožnja vozil s prednostjo zahteva določena dodatna znanja in usposobljenost voznikov, predvsem z vidika varne vožnje, zato se sprašujemo, ali bi ti kandidati opravili tudi poseben tečaj varne vožnje. Logično je, da bi bilo treba osebna vozila predelati tako, da se nanje vgradijo modre luči in sirena, zato je tukaj vprašanje, čigavi stroški bodo to, ali bo treba taka nadgrajena vozila tudi homologirati. Postavlja se tudi vprašanje trajanja veljavnosti pooblastila, ki bi ga prejel gasilec za vožnjo z modrimi luči in sireno, ter tudi možnost odvzema tega pooblastila. Ne moremo mimo vprašanja obveznih zavarovanj za taka osebna vozila, in sicer predvsem z vidika višine cene zavarovanja ter plačila škode ob morebitni nesreči takega vozila s prednostjo, ki jih je v zadnjem času vedno več. Tudi glede števila možnih uporabnikov se sprašujemo, ali bo število podeljenih pooblastil omejeno, kajti glede na vse naštete kategorije predlagana rešitev zajema praktično vse gasilce, prostovoljne in poklicne. To bi po naši oceni prineslo bistveno povečano število voženj vozil s prednostjo, s tem pa tudi več možnosti za zlorabe pri vožnji vozil s prednostjo. Kot rečeno, v Poslanski skupini Desus razumemo in podpiramo dober namen predlagatelja, da se gasilcem omogoči kar najhitrejši in varen odziv ob intervencijah, vendar pa predlog pušča preveč odprtih ih nedorečenih vprašanj, zato predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Vprašanje zagotavljanja varnosti in ustreznega položaja prostovoljnih in poklicnih gasilcev v Republiki Sloveniji je na nek način stalno prisotno in bržkone je osnovna namera vsake resne politične stranke ali pa oblasti, tudi opozicije, se razume, da skuša ta položaj za eno najbolj množičnih, če že ne najbolj množično organizirano strukturo v pomembnem segmentu zaščite in reševanja urediti kar se le da dobro in v čim večjo korist tistih, ki so del tega sistema, torej gasilcev. Tako pri tem kot pri krovnem zakonu ne le v tem mandatu, tudi v preteklih, ob tem sicer pogosto naletimo na nesoglasja, ki so lahko bolj ali manj razumljiva tudi znotraj same strukture gasilstva, običajno med poklicnimi in prostovoljnimi gasilci, ki različno, ne nujno z istimi cilji, pogosto razumejo, kaj je tisto, kar je najbolj pomembno znotraj gasilstva, in kaj je tisto, kar bi morala narediti država. Pri presoji podpore tega zakona je na nek način še najmanj pomemben odnos med zakonom in pravilnikom, čeprav tudi tega ne gre zanemariti. Gre za temeljno vprašanje, kako bo tovrstna ureditev vplivala na prometno varnost in ali bodo s tem, ko se iz potrebe po upoštevanju cestnoprometnih predpisov, signalizacije, omejitev hitrosti izvzame približno 60 tisoč ljudi, ceste bolj ali manj varne. Bomo imeli več kaosa ali manj? Bodo vozila s prednostjo, ki jim je primarno namenjena, torej poklicni gasilci, policisti, reševalci na nujni vožnji, še deležna absolutne pozornosti prometa ali pa bi masifikacija lahko v resnici ogrozila tiste, ki modro luč uporabljajo, ter tudi tiste, katerim je pri reševanju ta modra luč in prednost namenjena? In to je pod črto edina resna presoja, ki jo ta zbor mora opraviti. In če se že danes soočamo pogosto z zaprtimi koridorji poti vozil s prednostjo, potem se upravičeno bojimo in sprašujemo, ali bi ob že znani ignoranci modre luči masifikacija slednjih doprinesla k varnosti. Bojimo se, da ne, in bojimo se, da bi bistveno številčno povečanje uporabnikov izvzetja iz pravil cestnega prometa doseglo v resnici nasproten učinek. Lahko razumemo željo prostovoljnih gasilcev in jo razumemo, lahko razumemo potezo predlagatelja; žal pa jo moramo oceniti kot potezo, ki bi v resnici prinesla manj varnosti in na nek način povzročila le to, da bi znotraj strukture zaščite in reševanja še številne druge skupine želele isto pravico, da ne rečem privilegij, ker to ni, ker opravljajo izjemno pomembno delo in dnevno tvegajo tudi svoja življenja. Pa vendar, prišli bi do točke, do katere pa ne želimo, da bi se, kot je navada v Moskvi, ob poplavi modrih luči za vse, ki si jo lahko ali zlobirajo ali kupijo, na koncu ljudje po cestah vozili z otroškimi vedri na strehah v znak nespoštovanja dejstva, da pravila za vse veljajo enako. In če cestnoprometne predpise v dobri veri in z razumevanjem, komu, zakaj ter kdaj je prednost namenjena, upoštevamo vsi, potem tudi gasilcem na interventni poti do gasilskega doma pot ne bo onemogočena, bo pa morda zaradi upoštevanja razumnih omejitev tudi pri hitrosti rešeno kakšno življenje in preprečena kakšna intervencija več. Zato Socialni demokrati tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Zakon, ki ga obravnavamo, kot smo že slišali, predvideva neko enostavno rešitev, da bi vsi gasilci, prostovoljni in poklicni, lahko uporabljali modre luči in sirene. Mnenje predlagatelja je, da je to nujno, da bi se skrajšal čas prihoda gasilcev do matičnih gasilskih enot v primeru alarmiranja. Dalje, kandidati bi za uporabo teh signalizacij morali opraviti poseben tečaj, ki bi ga predpisal pristojni minister. Takšnih kandidatov bi bilo, če štejemo vse prostovoljne in poklicne gasilce, okoli 60 tisoč. 60 tisoč osebnih avtomobilov na cestah z modrimi lučmi in sirenami. To pomeni po eni strani veliko možnost zlorab uporabe teh modrih luči in siren ter posledično tudi povečanje možnosti, da pride do prometnih nesreč, do katerih bi zaradi uporabe te signalizacije prišlo. Predlagatelji sicer v predlogu zakona nikjer ne omenjajo, da bi obstajal kakšen primer, kjer bi gasilci zaradi tega, ker nimajo modrih luči, ne prišli pravočasno na kraj intervencije, da bi zaradi tega bila ogrožena življenja in bi zaradi tega gasilci ne imeli olajšane poti v gasilske enote. Se pravi, da bi te modre luči prispevale bistveno k temu, da bi se čas prihoda do gasilskih enot skrajšal. Zaradi tega menimo v Združeni levici, da je tako široka, obsežna širitev vozil, na katerih se sme uporabljati tovrstne naprave, naprave za posebno svetlobno signalizacijo in zvočno opozarjanje, neprimerna in neutemeljena. Iz teh razlogov in verjetno zaradi tega, ker se da tudi na drugačne načine priti do tega, da bi se pospešilo – mislim, da je kolega Škoberne jasno povedal, da bi tudi upoštevanje cestnih pravil vseh enako pohitrilo –, bomo v Združeni levici glasovali proti temu zakonu. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, državni sekretar! Ko tole poslušam, upam, da gasilci ne poslušajo. Ko je kolega povedal, kako se bodo kot otroci z modrimi lučmi vozili, sem prepričan, sam sem gasilec, da tako otročje, kot vi razpravljate o tej temi zdajle, se nihče ne obnaša. Ali sploh veste, o čem se pogovarjate? Za požarno varnost je zadolžena občina, župan je odgovoren. Župan ima podpisano pogodbo s prostovoljnimi gasilci za opravljanje požarne varnosti, razen tam, kjer je reakcijski čas poklicnih gasilcev manj kot 15 minut. Tam pa imajo občine oziroma župani podpisane pogodbe tudi s poklicnimi gasilci. To so predpisi. Intervencijski čas je odvisen od tega, koliko hitro bodo gasilci prišli do gasilskega doma, se preoblekli, vzeli opremo in šli na intervencijo. Noben prostovoljni gasilec ne dežura v gasilskem domu oziroma ne biva v gasilskem domu; ali pa zelo redki. In tukaj govoriti, kako neodgovorno bo [[…]], pa da so mlajši od 19 let, pa bodo imeli modro luč. Vsak gasilec, ki je operativni gasilec, je usposobljen kot vojak, najmanj toliko, kdor se v to spozna. In da se njemu ne zaupa, da bo šel z modro lučjo, in teh operativnih gasilcev je točno določeno po gasilskih društvih, katere kategorije je kakšno gasilsko društvo. Jaz sem imel primer, ko je v vasi sosednja domačija gorela, ko sem vozil kot župan za avtom, kjer se voznik po telefonu pogovarjal, ne vem, najbrž je v drugi peljal. Jaz pa nisem vedel, katera stavba gori, moja ali sosedova. Gre samo za operativne gasilce, ki bi to morali imeti z vso odgovornostjo. Ni treba pripravljati ne vem kakšne avtomobile, če nič ne gledate kakšnih filmov, da šipo odpre in vtakne žico, magnetno luč da na streho in gre [[..]]Kot otroci se pogovarjate. Po našem mnenju bi to morali imeti operativni gasilci, točno je določeno, kateri so, spisek, občina jih ima. Modro luč lahko uporabljajo v času intervencije. Center za obveščanje obvesti o požaru in takrat gredo gasilci v akcijo. Ne samo operativni, gredo tudi drugi, ampak drugi niso usposobljeni. V našem primeru, če ne bi prišli gasilci pravočasno z dihalnimi aparati, bi ne vem koliko živine poginilo, ker ne moreš brez dihalnega aparata v hlev. In ti gasilci bi morali imeti prednost, da pridejo pravočasno. Nimamo nobenega dokaza, da gasilec ni pravočasno prišel na intervencijo. Kaj pa je to?! To Združena levica pravi. Kaj pa je to –pravočasno priti na intervencijo?! Nikoli nisi pravočasen. Če si zraven, si pravočasen, ko gori, ko začne goreti. Jaz ne razumem. Govorimo o gasilcih, ki jim ljudje v Sloveniji najbolj zaupajo. Govorimo pa poslanci, ki jim ljudje najmanj zaupajo. In lahko smo toliko zreli, da znamo presoditi, kaj je prav ali kaj ni. Jaz sem član gasilskega društva že več kot 30 let, majhnega gasilskega društva, ki ima nekaj čez 100 gasilcev, operativnih gasilcev je mogoče 15, čeprav jih glede na status [[…]], imajo koncesijo tudi za avtocesto, ker gre mimo, ker so najbližji. Opremo mora zagotoviti občina. Lahko bi tudi država kaj zagotovila, če [[…]]Koliko imamo nesreč na avtocesti, kjer so minute odvisne od tega, ali bo človek preživel ali ne. Ni treba, da pride z ne vem kakšnim kamionom, če je karambol, lahko pride z enim osebnim vozilom in nudi pomoč, ker so za to usposobljeni. Mogoče sem še toliko bolj alergičen, ker poznam in kot župan sem bil na marsikateri intervenciji, ker sem tudi jaz bil obveščen pri vsakem požaru in sem šel na požar zaradi tega, da bi se bolje organizirali in da bi sam vedel, kaj gasilci še potrebujejo od tehnike. Če kdo ne verjame, pa povabim gasilsko društvo ali pa julija v Beljak na olimpijado, kjer bodo nastopali kot reprezentanca Slovenije.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima kot prvi gospod Marko Ferluga. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in sodelavki! Moj predhodnik je zelo pompozno najavljal, kako smo lumpi in grdi in kako ne maramo gasilcev in ne znamo upoštevati tega. Ampak jaz se, dragi moji sodelavci, sprašujem, kje ste bili do zdaj, 25 let?! Zdaj, v tem trenutku, 24. 5. 2017 je prišla nenadna potreba, iznenada, da morajo imeti vsi lučke in vsi morajo svetiti, 60 tisoč lučk in siren mora biti; ker do zdaj so bili vsi ovirani in vsem ni šlo. Tak način debate se mi zdi nesprejemljiv. Strinjam se in mislim, da tukaj ni nobenega med nami, ki nima velikega spoštovanja do gasilcev in njihovega dela. Tale predlog je lahko zanimiv, ampak po mojem je to stvar, da strokovne službe boljše obdelajo. Ampak glede na mnenje Vlade, ki se verjetno tudi nekaj spozna, se pravi ta predlog nekako ne more priti. Drži, da morajo gasilci priti čim prej do dotičnega centra, se preobleči in potem iti, se hitro odzvati na nujne vpoklice in iti potem na intervencijo. Ampak vse prej, kot neka konkretna zadeva, se mi zdi ta zelo lep, všečen predlog in ena velika skrb kolegov iz Slovenske demokratske stranke, ki jih je ena velika dobrota, da pomagajo. Do zdaj so imeli tudi možnost, ker so bili na »ablasti«, in so imeli možnost, da bi to spremenili. In mislim, da se je tudi takrat gasilcem mudilo na intervencije, kot se verjetno mudi vsakič, ko je ta potreba. Da pa je šele zdaj tole prišlo, nekako dozorelo, pa je nenavadno. Ampak tudi to je okej. Sami vemo, koliko je gasilcev prostovoljcev, 60 tisoč. Pa še verjetno 132 tisoč od vseh, ki so vpisani. Kot drugo, mogoče bi lahko to rešitev po logiki Slovenske demokratske stranke tudi aplicirali recimo na gorsko službo, policiste, kriminaliste, mestne redarje, Dars, eventualno tudi še na komunalno službo in tako dalje. Ali ta zakon kaj rešuje? Ta zakon mogoče odpira še dodatna vprašanja, pa če dovolite, jih bom prebral. Ali bo zavarovalnica pri sklenitvi obveznega zavarovanja zaradi večjega tveganja zvišala ceno zavarovanja takšnemu osebnemu avtomobilu in zavarovalcu? Možno. Ali pa ne. Kdo bo plačal stroške izvedbe postopka posamične odobritve vozila, stroške nadgradnje vozila, če bo potrebna, stroške kakšnih posebnih tehničnih pregledov? Ali bo višina letne dajatve za takšna vozila, ki se uporabljajo za zasebne namene, drugačna? Kakšna bo odgovornost oziroma kdo bo plačal škodo v primeru prometne nesreče, v kateri bo udeleženo osebno vozilo gasilca? To je tudi vprašanje. Kdo bo izvajal tečaj za uporabo modre luči na osebnih avtomobilih? Kako je tečaj sestavljen? Koliko ur traja? Za koliko časa bo temu gasilcu izdano to pooblastilo? V katerih primerih se to pooblastilo lahko odvzame? Pod katerimi pogoji se lahko odvzame tudi ostala pooblastila? Tukaj je veliko vprašanj. Kdor si je pogledal mogoče te medijske objave pa odzive na portalu, kjer so bili dani kot predlogi Vlade, pa če jih citiram, tudi nekateri prostovoljci, gasilci pišejo, da so proti temu. Je vedno nekako dvorezno in to je tisto, kar je verjetno tudi gospod Škoberne prej povedal, da je vedno tudi precep med tistimi, ki so poklicni gasilci, ki imajo to že urejeno, in potem še prostovoljnimi. Tukaj je veliko takih stvari, ampak da je pa taka nujnost do tega, in to prav to leto, se mi pa zdi precej nenavadno. Mislim, da je to treba zelo resno jemati, pa ne tako z lahkoto predlagati, ker ni to neka rešitev, ki vodi k temu, da bi se to izboljšalo in učinkovitost povečala. Je pa zanimiva ideja gospoda Štremflja, ki je to podal. Če bo pa gasilska zveza in ostali videli, da je to treba predlagati, mislim, da imajo na Ministrstvu za infrastrukturo in preko Urada za zaščito in reševanje možnost, da to sprožijo na nek strokoven način. Ko mi začnemo to politično, kot je Slovenska demokratska stranka pograbila to idejo, uporabljati, potem to vedno izgubi na tisti veljavi, kot bi se mogoče izšlo. Daleč od tega, da se ne podpira gasilcev, ampak mislim, da to ni rešitev, ki bi peljala v neko učinkovitost. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims.
Hvala. Vsem prav lep pozdrav še enkrat! Lepo bi prosil, da so razprave dostojne gasilstva. Še enkrat poudarjam, gospe in gospodje, poglejte si samo posledice zadnje nesreče na Vrhniki. Nekemu rdečemu tajkunu je bilo brez nadzora – jaz ne verjamem, da nihče v vladi in birokraciji ni vedel, kaj se tam nahaja – dovoljeno, da je sredi naselja hranil tisoč 500 ton, če se ne motim, skrajno škodljivih snovi, od katerih so nekatere že več kot desetletje strogo prepovedane. Posledice požara, ne glede na to, kaj je vzrok, so bile take, da bodo trajno zaznamovale in odvzele zdravje, gospe in gospodje, tudi nekaterim gasilcem. In lepo prosim, bodite dostojni v razpravah do ljudi, do gasilcev, do gasilstva, do vseh tistih, ki nosijo svoje zdravje in življenje naprodaj, ki so to pripravljeni storiti in zastaviti sebe, da zaščitijo druge. In zaradi tega, gospe in gospodje, sem prej omenil – žal mi čas ni dopuščal –, da je Vlada dala eno sramotno mnenje, ki ga zdaj vsi nekritično povzemate. Najprej, kar se tiče števila upravičencev, kar je vaš prvi očitek. Zakon, kot je oblikovan, je narejen tako, da je čim bolj širok, da zajema vse; vendar nikomur ničesar ne nalaga. Zakon ne nalaga, da morajo, kot ste nekateri govorili, da vsi, ki so razporejeni v enote, to jih je čez 40 tisoč, kar imeti ta modul; daleč od tega. Nasprotno, zakon pravi, tako kot smo ga pripravili, da odredi, kdo je do tega upravičen, poveljnik občinske gasilske zveze, in sicer tudi ne tako, kot se njemu samemu zdi; ampak skladno z načrtom alarmiranja. To se pravi, da gre za izredno majhno število ljudi na koncu, ki bi bili do tega upravičeni. Zakon, tako kot je pripravljen, v ničemer ne razveljavlja drugih določb preostale zakonodaje. To se pravi, če nekdo, kot recimo voznik začetnik, ni upravičen, da bi vozil tako vozilo po splošni zakonodaji, seveda tega ne more dobiti. In se bo to upoštevalo, bo to upošteval predstojnik gasilske zveze občine, ko bo odrejal, kdo je do tega sploh upravičen. In on bo še nekaj upošteval, kakšne so materialne zmožnosti gasilcev. Ni potrebno nobeno predelovanje avtomobilov, ne vem, od kje ste še to potegnili, ko vam pač manjka kakršenkoli resen argument. Gre za modul, ki se ga postavi na streho, magneti zagrabijo in se z njim pelješ; to vsi, ki ste kdaj videli, zelo dobro poznate. Ali pa se na notranjo stran privije modro LED diodo in potem ta utripa, tudi to je varianta. Ampak to ni povezano z nobenimi ogromnimi stroški, gospe in gospodje, daleč od tega. Totalno sprenevedanje je tudi spraševanje, kaj bi bilo pa v tistem pravilniku, pa z izobraževanjem. To izobraževanje bi po predlogu tega zakona z ustreznim pravilnikom predpisal minister, pristojno ministrstvo, ki bi torej odločil, kdo, kje in kdaj to izvede ter kaj je vsebina. In ne govoriti, da bi to moralo biti napisano v zakonu. Sami veste, da se na tak način zakonov ne piše. Zakon je popolnoma realno napisan. Tudi to dobro veste, nekateri, ki ste tudi danes že tukaj govorili, da ste na začetku obljubljali podporo temu zakonu, ker gre za gasilce. Sami veste, da je to zelo pomemben del tistega zaščitnega telesa, ki skrbi za varnost vseh drugih. Potem pa je bila očitno nekje na vladi sprejeta politična odločitev in sami gasilci so mi povedali, da so se iznenada vsi začeli premišljati. Prej so obljubili na zvezi podporo, na združenju poklicnih podporo, potem pa so rekli – z vrha dol, z ministrstva je pritisk, zdaj pa ne smemo, moramo dati negativno mnenje. To se pravi, da gre za čisti politični prestiž, pa nič drugega; briga vas za varnost ljudi, briga vas za varnost gasilcev, vas zanima politični prestiž, pa čisto nič drugega ni tu v igri. In ker nimate argumentov, nakladate tukaj take neumnosti, da je meni nerodno tole poslušati. Upam samo, da gasilci tole gledajo, da bodo videli, kakšno vlado imamo in kakšno vladajočo koalicijo. Popolnoma po nepotrebnem ste to spremenili v prestižno bitko. Jaz sem vsem povedal že prej, pa povedal sem tudi v uvodu danes, tukaj, javno, to ni predlog ali ideja, ki bi nastala nekje v Slovenski demokratski stranki, zato je tudi sramotno norčevanje tistega kolega, ki je prej govoril – Zakaj pa niste tega naredili takrat, ko ste bili na oblasti. Ta ideja, gospe in gospodje, je nastala in dozorela v kranjski gasilski enoti. Potem so me pred nekaj meseci povabili na pogovor in mi predstavili to kot idejo in so rekli: »Niste prvi, mi smo to že predstavili, tudi ministrstvu, pa še komu. Ampak tam so rekli – Bomo o tem razmišljali enkrat v prihodnje. Mi smo pa že imeli nesreče v gasilstvu, pa še se bojimo, da bodo, tudi kakšna zelo huda je že bila. Želeli bi, da so ljudje zaščiteni, da so varni, gasilci in vsi ostali; in se nam zdi to dobra ideja.« In sem rekel, da se meni tudi zdi. Pa so rekli, ali bi bili vi pripravljeni to naprej dati v parlament. Sem rekel, da bomo poizkusili. In smo to tudi pripravili, naredili in preden smo vložili, sem z mnogimi od vami tudi govoril in ste vsi rekli, da se vam to zdi dobra ideja. Dokler ni nekdo tam v vladi odločil, da iz političnega prestiža pa ne bomo tega dovolili, pa kaj potem, če gasilci umirajo, če se zaletavajo, če je kdo tamle na Krvavcu zletel s ceste pa se zabil v drevo, s tragičnimi posledicami. To je realno stanje, gospe in gospodje, kajti tisti, ki so pripravljeni svoje življenje nastaviti za vse druge, potem tudi tvegajo, ker v to gredo zavestno. Oni poskušajo biti čim hitreje, čim hitreje pomagati, tudi za najvišjo ceno, za ceno svojega zdravja, kot je bil zdajle primer na Vrhniki; kot je bil primer, ko so bile poplave, ko je prišlo do udara elektrike na Cerkljanskem, pa še bi lahko našteval te primere. Za te ljudi gre in za varnost vseh ostalih, saj ti ljudje svoje življenje, svoje zdravje nastavljajo za druge. Zato je tole norčevanje, ki si ga je privoščila vlada in ki ga zdaj vi nekritično ponavljate, nedopustno, to je sramota nad sramoto. To je res sramota vseh sramot, nimam besed, kam smo mi prišli v tej državi s tako oblastjo. In potem se zafrkavate, kdo bo pa plačal morebitno zavarovanje. Ja, gospe in gospodje, kdo ga pa plačuje do zdaj. Halo! Kdo ga pa plačuje zdaj?! Naj bo še naprej to vse na plečih teh ljudi samih; če že nosim svoje zdravje pa življenje na prodaj, naj pa še plačujejo. To je vaša logika, približno tako je tole namreč zvenelo. Če jaz to prevedem v slovenščino iz vaših visoko donečih besed, ki imajo pa zelo pritlehen interes. Potem, kakšna je odgovornost, kakšna bo škoda, če pride do nesreč. Kdo jo pa zdaj plača?! Kakšna je pa zdaj odgovornost?! Točno vse isto je, gospe in gospodje, razlika je samo v tem, da bi z oznako plave luči dosegli dvoje – da bi oni sami dali signal, da so na nujni vožnji; in da bi preostali udeleženci v prometu to iz tega lahko jasno razbrali. Da ne bi mislili, da nekdo, ne vem, zato, ker je preveč popil, sedaj divja po cesti; ampak da ima nujno vožnjo zato, ker gre pomagat drugim. Govoriti, da bo sedaj vozilo na deset tisoče vozil, to je taka nesramnost pa neumnost, da sploh nimam besed. Kako morate biti tako primitivni, ko gre za gasilce. Sami točno veste, da je to bilo napisano, da se podeli že sama pravica skladno z občinskim načrtom za aktivacijo, kar pomeni zelo majhno število, sploh podeljenih dovoljenj, ob upoštevanju vseh drugih prepovedi in omejitev, še enkrat poudarjam, ki jih seveda ta zakon ne izključuje. Če nekdo iz določenega razloga nima pravice, da bi lahko pridobil to, tega ne bo pač pridobil, se bo to upoštevalo ob določitvi, kdo je lahko do tega upravičen, pa še potem mora opraviti tečaj in izpolniti vse druge pogoje. In potem, koliko bo sploh te uporabe. Saj ti ljudje se ne bodo vozili vsak dan po pivo s plavo lučjo. Povedal sem, da je predvidena tudi sankcija, že sicer v zakonu, za zlorabo plave luči, kot je pri vseh ostalih. In to je možno narediti izredno enostavno in učinkovito z moderno tehnologijo, uporabo modula plave luči se veže na GPS, ki ima potem svoj odzivnik oziroma signal zabeležen v centru. In poveljnik enote bi s tem takoj videl, kdo je šel na pot, uporablja torej plavo luč, s tem se aktivira tudi GPS signal. Vedel bi, kje se nahaja, kar bi bila tudi dodatna zaščita in hkrati pomoč njemu pri čim bolj uspešni aktivaciji enote. To se pravi, da nobena zloraba sploh možna ne bi bila. In to bi bilo izredno majhno število. Koliko hudih nesreč, ni jih prav veliko, hvala bogu. In zadeli bi še, zato so tudi predvidene vse te možnosti, na tisto možnost, ko pa pride do ekstremno velikih nesreč; se pač zgodi, recimo lahko bi prišlo do potresa in hkrati velikih požarov in tako naprej. Takrat tudi v poklicnih enotah aktivirajo celo izmeno, drugi so itak tam, so dežurni. In tisti potem imajo tudi omejen čas, da pridejo zraven. In samo v takem primeru, to se pravi izjemoma, morda, upajmo, enkrat na sto let bi se zgodilo, da bi tudi le-ti ta modul uporabili. Še enkrat povem, ta zakon nikomur nič ne nalaga, da mora uporabljati, ampak dovoljuje. Samo dovoljuje uporabo takrat, ko bi poveljniki določili, da je pač to v interesu zaščite gasilcev, zaščite javnosti in ob upoštevanju občinskega gasilskega načrta aktiviranja enot. Samo tisti bi to imeli in samo takrat, ko bi bilo zares nujno, ne za vaje, ne za karkoli drugega; ampak ko bi bili poklicani na dejansko intervencijo, ko bi šlo za življenja in varnost ljudi. Zato, gospe in gospodje, je ta debata, milo rečeno, pritlehna. In zato je ta dopis Mnenje o Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je izdala Vlada Republike Slovenije 11.5., vladna sramota prve kategorije. In sedaj še vsi drugi pomisleki, ki ste jih imeli. Kaj si je še vlada dovolila, da je potem naredila na koncu en tak »gemišt«, da bi to zadevalo še kriminaliste, vojake, pripadnike drugih sil za zaščito, pripadnike posebne enote policije pa ne vem kaj še vse. Vsi dobro veste, da imajo policisti poseben protokol aktivacije. Vsi dobro veste, da imajo vojaki poseben protokol aktivacije, ki obsega več stopenj. Odvisno od stopnje, ki je razglašena, se potem tudi ljudje odzovejo. To ne poteka kar tako, kot je pri gasilcih. To ni vezano na 5 minut, da moraš priti v enoto, da pomagaš drugim, ampak so to čisto drugi postopki. Zaradi tega tukaj niso bili zajeti. Sta dejansko dve kategoriji, glede katerih smo bili že v tem času tudi opozorjeni, da bi morda lahko spet z neko restriktivno omejitvijo bili zajeti. To je spet tisti načrt, na podoben način; to so gorski reševalci za primere, ko skupaj nastopajo gasilci in gorski reševalci v primeru hudih nesreč na takem terenu, in zdravniki, kadar so dodatno vpoklicani zaradi neke hude nesreče. Ti dve kategoriji bi bili izjemoma lahko tudi upravičeni in s tem bi res lahko ta zakon še dopolnili. Ampak seveda to ne pomeni, da se bo spet nadaljnjih 20 tisoč ljudi, kot to sramotno nakladate tukaj, vozilo s plavo lučjo po Sloveniji. Tukaj gre za izjemo od izjeme, za zelo majhno število upravičencev in še upajmo, za izjemno redko, ko bi to majhno število upravičencev sploh lahko to uporabljalo. To, gospe in gospodje, je bistvo tega zakona in za to v resnici gre. Preprosto ne razumem, da je možno eno tako plemenito stvar, kot je gasilstvo, prostovoljno gasilstvo in profesionalce, zbanalizirati in spolitizirati na tak način, kot si je to dovolila vlada in kot zdaj žal za njo nekritično povzema koalicija. Tega ne razumem. Zakon, kot je napisan, je popolnoma ustrezen, je skladen s pravnimi principi naše države in je dovolj restriktiven, da v nobenem primeru ne bi prišlo do kakršnekoli zlorabe. Kajti še enkrat povem, omogoča to, da se skladno z načrtom odobri to samo majhnemu številu ljudi, ne izključuje vseh drugih pravnih predpisov, to se pravi, če nekdo po drugih pravnih predpisih ni upravičen do tega, ne more tega pridobiti, se tega seveda ne more dati. Ne more do tega priti. In je vse to mlatenje prazne slame najvišje kategorije, kar ste do zdajle govorili. In tretja stvar, na katero ste vsi pozabili, s katero sem začel in jo bom danes še mnogokrat ponovil, zavedajte se, da govorite o življenju in zdravju ljudi. Po eni strani gasilcev, tistih, ki pri opravljanju svojega plemenitega poslanstva nastavljajo svoje zdravje, svoje življenje za vse druge; in po drugi strani vseh tistih, ki so potem na cesti izpostavljeni različnim nevarnostim, sami gasilci in drugi udeleženci in tisti, ki so pomoči potrebni. Ampak ob taki vladi in ob taki koaliciji bo zdajle po mojem mnenju cela Slovenija rekla gasilski pozdrav – Na pomoč!
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Janja Sluga in gospod Danijel Krivec. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi, spoštovani predlagatelji! Obžalujem, da je prišlo že na začetku te razprave o tako pomembnem vprašanju do nekega viharja. Vidim, da tisti, ki so vihar zagnali, so zdaj kar pobegnili, tudi obžalujem drugič, da ne morem z njimi polemizirati in argumentirano razpravljati. Zadeva je zelo preprosta. Tu nam nekateri postavljate vprašanje – Kje pa ste bili 25 let? To vprašanje je torej namenjeno gasilcem, ker je predlagatelj jasno povedal, da je ta iniciativa prišla iz gasilskih vrst. Vesel sem, da se je Marko Ferluga pridružil. Kje ste bili 25 let? Kolega Ferluga, to vprašajte gasilce. In ravno zaradi tega apeliram na kolega Igorja Zorčiča, predsednika odbora, da vendarle v svoji poslanski skupini doseže, da ta zakon spravimo do drugega branja; in v drugem branju je priložnost, da poskušamo skupaj najti odgovore na vsa vprašanja, ki ste jih v glavnem iz koalicije tukaj nanizali. Nekatera so relevantna, nekatera pa so, oprostite, otročja. Da nekdo tukaj sprašuje v imenu poslanske skupine, kdo bo izvajal izobraževanje, kako se zdaj inštalira plava luč, ali bodo ledice, ali bo rotacijska ali kakršna druga luč, kdo bo izvajal izobraževanje. Ja, moj bog. Ne vem, kdo izvaja izobraževanje za uporabo kemičnega svinčnika?! Prosim, ne v take otroške detajle. Saj mi boste rekli, da sem populist, tukaj dejansko gre za varovanje premoženja in človeških življenj. To je poslanstvo gasilskih enot. Znotraj Gasilske zveze Slovenije imamo po podatkih, žal ne razpolagam z zadnjimi podatki, ampak po podatkih iz leta 2014 imamo znotraj gasilske zveze tisoč 348 prostovoljnih gasilskih društev, okoli 155 tisoč gasilcev je to, operativcev okoli 60 tisoč. Nekateri so tukaj simulirali situacijo, kaj bo, ko se bo 60 tisoč vozil naenkrat pojavilo na naših cestah s plavimi lučmi. Upam, da ne bomo doživeli neke katastrofe, ko bi bili dvignjeni vsi operativci. Na nivoju neke občine pa ja. In tu mojemu kolegu Zvonko Lahu očitati pompoznost v stališču poslanske skupine je pa res pritlehno, res je pritlehno. Bil je župan kar tri mandate, podpisoval je pogodbe o opravljanju javne gasilske službe in ve, kakšne so dolžnosti občine za zagotavljanje požarne varnosti in za zagotavljanje opremljenosti gasilskih enot. Gasilci, operativci v nekem trenutku, ko so poklicani, ko so dvignjeni, kot se reče, s strani regijskega centra za obveščanje, so v službi, so na polju, so, ne vem, kjerkoli in vedo, kaj morajo narediti. Najprej gredo v gasilski dom. Zgleda, da bi to morali simulirati, ker najbrž, kot kaže, vsi tega ne razumejo. Ker tam je njihova oprema, oni nimajo doma opreme. Ker ne gredo domov, ampak gredo direktno iz službe ali z dopusta ali koderkoli že pač, gredo v gasilski dom, tam je oprema, vsak ima svojo opremo, svoj dihalni aparat in tako dalje. Zato je najbrž zelo pomembno, sem prepričan, da je zelo pomembno, kakšen je ta reakcijski čas. Čas je zelo pomemben. Zelo pomemben. Ja, pred 25 leti tudi ni bilo tehnologij in tako zahtevnih snovi, če hočete, tudi ni bilo sončnih panelov, za katere je treba vedeti, kako se gasi požar na ostrešju, kjer so inštalirani sončni paneli. Tehnologija se spreminja in s tem moramo tudi mi omogočiti gasilcem, da bodo čim prej na intervenciji. In lepo prosim, naredimo še en razmislek.
Besedo ima gospa Janja Sluga. Pripravita se naj gospod Danijel Krivec in mag. Branislav Rajić. Izvolite, gospa Sluga.
Hvala lepa. Prav nič sramotnega ni v naših razpravah. Jaz bi prej rekla, da je sramoten način, s katerim ste se vi odločili pridobivati politične točke – na gasilcih. To je sramotno. Resnično. Jaz se zelo dobro zavedam, da so dolžnosti občine, da zagotavlja svoji občini požarno varnost, da tudi zagotavlja opremo gasilcev. Zelo podrobno spremljam, kako se v naši občini to zagotavlja. Deluje brezhibno, ne glede na vse napore, ki so vloženi, ki so v mnogih primerih enormni, s strani župana, s strani občinskega sveta in najbolj s strani prostovoljnih gasilcev. Enormni napori. Pohvala gre vsakič znova za te napore njim in vsem. Na tak način se zdaj obračati, kot da je to zdaj sramotno. Zdaj vam bom jaz povedala, kaj so meni gasilci povedali. Jaz ne vem, kateri gasilci so vam to predlagali, vem pa, da je bil ta predlog na mizi že leta 2005, 2010 in tako naprej. Večkrat je že bilo to na mizi. Večkrat je bilo že to predlagano, pa nikoli ni šlo skozi. In jaz sem se pozanimala pri različnih gasilcih. V naši občini s 13 tisoč 500 prebivalci je 8 prostovoljnih gasilskih društev. Osem. In na vse sem se obrnila in oni so povedali to, kar bom sedaj povedala, ne glede na to, kar je vlada rekla; ne glede na to, kar vi pravite. Z vsem spoštovanjem, kolega Lah, če ste gasilec, vas spoštujem enako kot vse, ampak to so mi povedali gasilci, in sicer je najprej treba razlikovati med poklicno enoto in prostovoljno. In ko se pogovarjamo o poklicni enoti, moramo vedeti, da imajo na vsaki izmeni zadostno število gasilcev, ki so tam. Se pravi, da te modre luči ne potrebujejo, ker so tam. In v večjih mestih, kjer te poklicne enote so, prostovoljnih načeloma niti ne kličejo na intervencije, ker s poklicnimi zagotavljajo 24 ur na dan pokritost, ki zadostuje. In so zagotovljeni minimalni izvozni časi z obstoječimi gasilci na enoti. In tukaj se pogovarjamo o Ljubljani, ki ima približno 40 poklicnih gasilcev na izmeni, in potem Celje in Maribor ter večja mesta, ki te poklicne brigade imajo. Ta časovna komponenta v njihovem primeru sploh ni relevantna. Je pa potem relevantna časovna komponenta, ko se pogovarjamo o prostovoljcih. In če se pogovarjamo o tem, kdaj gre prvi izvoz na intervencijo, ki izvozi v nekam minutah ter gre s sireno in modro lučjo, pa so mi povedali tudi to, da naslednji izvozi, ki gredo po 10 ali 15 minutah, že sedaj sploh več ne uporabljajo te luči in sirene. Se pravi, da ta njihova vozila že sedaj ne več, ker takrat reakcijski čas ni več tako zelo pomemben. In sedaj naprej. Kako so organizirani prostovoljni gasilci? Tako, da se združujejo v prostovoljno gasilsko društvo tisti, ki stanujejo na določenem območju, se pravi nekaj ulic naprej. Lahko vam konkretno povem, izvozni čas prostovoljnega gasilskega društva v Laškem je 3 minute. In osem jih je v občini, sem vam povedala. In vsi gravitirajo vsak k svojemu prostovoljnemu gasilskemu društvu. In v tem prostovoljnem gasilskem društvu je 42 gasilcev, ki ima pozivnike. Od tega jih je 10 takih, ki stanujejo v neposredni bližini. Koliko časa bi z modro lučjo tak gasilec, ki stanuje dve ulici stran, ob triminutnem intervencijskem času pridobil, koliko? Poglejmo si v oči in si povejmo, koliko. In če pravite, da te modre luči ne bodo dobili vsi, okej, je ne bodo dobili vsi. Kdo od teh 42? Pravite, da ne veliko. Okej. Dva? Kakšen smisel ima? Pet? Kakšen smisel ima? 20? Ja, to je pa že veliko. Kaj se bo zgodilo, ko se teh 20 z modro lučjo naenkrat odpravi do gasilskega društva in se v tako majhnem kraju srečajo, ne vem, samo trije od njih istočasno na istem križišču? Kdo bo sedaj odgovarjal, če se jim bo kaj zgodilo? In koliko nesreč je v resnici že do sedaj, ko so bili na poti v gasilski dom? Ima kdo to statistiko? Lahko kdo to številko pove? Ko se vi vozite in recimo opazujete druge udeležence v prometu, kako se že v tem trenutku odzivajo ostali udeleženci na vozila s prednostjo? Kako? Večina se niti ne. Zgrožena včasih ugotavljam, da se nekateri kar peljejo, kot da ni nič. Drugi so v paniki in se umikajo, kamorkoli pač gre. Kako se bodo ostali potem obnašali, ko bodo na vozilu – na pamet govorim, na 10 let starem cliu, ki je pri nas zelo pogosto vozilo – zagledali modro luč in nekoga, ki se vozi s to modro lučjo. Kako? Kaj bo to povzročilo? Jaz se res sprašujem. Vi se pogovarjate, kdo bo to plačal, in da to sploh ni važno. Seveda je važno. Važno je, kdo bo to kupil, kdo bo to homologiral. In ta vozila, ki so na nujnih vožnjah, imajo nekatera tudi na pol leta tehnične preglede. Kdo bo to pokril? Kako bodo zavarovalnice takoj reagirale? Kaj se bo zgodilo, ko bo ta gasilec svoje vozilo prodal? Kaj se bo zgodilo? Vse skupaj bo odmontiral ven, si kupil novega in zopet na novega [[…]]Jaz si res težko to predstavljam, ne zato, da ne bi hotela, ampak to so bile dileme, ki so mi jih povedali sami gasilci. Na kakšen način? Kar se tiče strokovne usposobljenosti, kolega Lah je tudi nekaj na to temo povedal. Trenutno je veljavno tako, da je samo priporočilo, priporočilo Gasilske zveze Slovenije, da naj bi osebe, ki vozijo ta vozila na intervenciji, opravile trening varne vožnje in da ne bi bili vozniki začetniki. Priporočilo. Ko pa dejansko povprašaš po prostovoljnih gasilskih društvih, pa pravijo, da ni nič posebnega, razen tega, da ni voznik začetnik. Se pravi, nobenega posebnega usposabljanja ni za to, da bi vozili tako vozilo. In večina tudi nima ničesar, razen tega, kar sem rekla, da je operativni gasilec in ima dve leti izpit. Zato si težko predstavljam, na kakšen način bi zdaj vse te, ki bi te luči dobili, usposabljali oziroma na kakšen način bi jih zaščitili pred njimi samimi, da tako rečem, če že ne pred ostalimi udeleženci. Nekaj besed gre tudi domino efektu, ki je bil tudi že danes omenjen. Tu se moram strinjati, to so tudi sami gasilci izpostavili – če njim, potem tudi gorski reševalni službi, potem tudi zdravnikom, potem tudi jamarskim reševalcem in tako naprej. Kje se bomo tu ustavili? Jaz se res sprašujem. Ja, 50 tisoč je operativnih gasilcev, okej, ne vsem, ampak za takšno malo občino, kjer jih bo potem, kot sem rekla že prej, kar naenkrat pet, deset naenkrat na cesti s to modro lučjo, je to problem. Resnično je problem. Že zdaj je stanje varnosti v cestnem prometu pri nas zaskrbljujoče, že zdaj. In se resnično bojim za te gasilce zaradi njih samih, pa mogoče ne toliko zaradi njih samih kot zaradi ostalih udeležencev, kot sem povedala. Še na eno stvar bi se tu oprla. V tem predlogu ste prikazali ureditev v drugih pravnih sistemih, čeprav mislim, da je niste; mislim, da ta predlog tega nima, ker to, kar tu piše, ni primerjava. Tu piše, da »je dovoljeno uporabiti tudi pri gasilskih vozilih«, ja, saj o gasilskih vozilih se pogovarjamo, o gasilskih, »na intervenciji in na poti na intervencijo«. Kakšna je razlika? Gasilska vozila na intervenciji in gasilska vozila na poti na intervencijo, jaz ne vidim tu nobene razlike. Jaz vidim, da gre tu za eno veliko zavajanje, tako pri Avstriji, Nemčiji, pa tudi pri Hrvaški, ker je enak stavek uporabljen. Jaz enostavno te razlike ne vidim. Sem se pa pozanimala. V Nemčiji imajo urejeno različno po deželah. Naši gasilci pravijo, da bi bilo super, če bi bilo urejeno tako, kot imajo v eni izmed dežel, kjer imajo rumeno tablo z napisom – gasilec. Namen te table je izključno samo ta, da jo ostali opazijo, ko se pripelje za njimi in jim da znak z dolgimi lučmi. In ta tabla ni fiksna, ampak se jo uporablja samo na taki nujni vožnji. Pa tudi gasilskega avta pri njih ne more voziti kar vsak, kot to lahko pri nas, ampak morajo za vožnjo gasilskega avta imeti poseben izpit. Na Bavarskem na primer imajo modro luč, ampak ta modra luč ne pomeni nobene prednosti, pomeni samo, da lahko prekoračijo hitrost. Hrvati pa, ne boste verjeli, o tem niso vedeli ničesar, čeprav tule piše, da pri njih to imajo. Ne vem, kaj bi gasilci v resnici s tem pridobili. Vem, kaj hočete pridobiti vi. Resnično menim, da gasilcem tu ničesar dodatnega ne dajemo, pač pa odpiramo mnogo vprašanj, na katera v tem trenutku ne znam odgovoriti. Sprašujem se, zakaj bi spreminjali nekaj, za kar vemo, da pri nas deluje, tudi mednarodno primerjalno, odlično. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah je prosil za postopkovni predlog.
Kolegica, jaz si ne dovolim, da me učite o gasilstvu, ker sem bil 13 let odgovoren za požarno varnost v občini, podpisoval pogodbe, nabavljal opremo za gasilce in bil na vseh večjih požarih v občini. Jaz ne rabim modre luči, zdaj ko sem gasilec, mogoče pa kot župan ja, bi jaz še to dodal, ki je odgovoren. Ko ste govorili, da ima tri minute za odhod iz gasilskega doma. Ni to pomembno, kdaj je krenil, ampak kdaj je prišel na požar. To je pomembno. In jaz pravila poznam. Mi smo imeli z izgradnjo priključka avtoceste reakcijski čas, kar smo tudi poskusili. Vsako leto ob mesecu požarne varnosti naredimo nek poskus. Alarmiramo in vidimo, v kolikšnem času pridejo gasilci do določene točke v občini. In ker imamo zdaj dobro prometno povezavo, pridejo poklicni gasilci prej kot v 15 minutah, smo podpisali z njimi pogodbo. Ne morejo pa priti v eno občino, ki je oddaljena od poklicnih gasilcev 30 kilometrov ali pa še več, nima pravega dostopa pa še po njihovih cestah, prej kot v pol ure. In je dolžan župan organizirati in podpisati pogodbo s prostovoljnimi gasilskimi društvi, ker pridejo bistveno prej. Ne o tem govoriti, da je toliko gasilcev in da so vsi tam. Tudi prostovoljni gasilec, če živi samo 10 metrov od gasilskega doma, ni vedno doma. Verjetno, ko gre z biciklom od doma, ne bo imel rotacijske luči potem na riti, da jo bo vključil ne vem kam, da bo šel nazaj domov, ampak večinoma gre z avtom. Rotacijska luč, kar je potrebno, je 32 evrov. To je vsa nadgradnja, pa malo šipo ima odprto, da gre tisti kabelček notri, da ga vtakne tam, kjer je za cigarete ali pa polniti mobitel. Vse je to nadgradnja. Usposabljanja, ne vem, vprašaš 3 leta starega otroka, bo vedel, kam vtakniti. To je vse. Operativni gasilci naj bi to imeli, tisto gasilsko društvo jih pa ima 8, največ 15; in tisti potrebujejo, ker bodo prej na požar prišli. Samo zato gre. Da pa lahko prekoračijo hitrost v Nemčiji, kaj pa drugega, pa še kakšen se bo odmaknil, ker bo videl plavo luč. Ljudje so pa kar kulturni, se dosti se vozim in vidim. Moj proceduralni predlog pa je, da predlagate vsem tistim, ki razpravljajo in sramotijo Državni zbor in poslance, nek šnelkurs o požarni varnosti, preden razpravljajo v Državnem zboru, da ne delajo sramote nam in gasilcem.
Gospod Lah, verjetno se bova oba strinjala, da to je pa le bila zloraba, saj ste tri minute razpravljali. Ampak imamo drugo postopkovno. Jaz bi vas vse prosil, da izpeljemo to točko, za katero imamo namenjeno še uro in pol, da ne prihaja do tovrstnih zlorab. Gospa Janja Sluga, želite postopkovno. Izvolite.
Ja, želim postopkovno, ker ne vem, kje je kolega Lah zasledil, da jaz njega karkoli učim. Niti slučajno. Jaz sem povedala že prej, da povem tisto, kar so meni povedali gasilci. In ja, jaz se strinjam, da je pomembno, kdaj pridejo na požar, in ne toliko kdaj izvozijo iz gasilskega doma. Ampak tu vmes je pa že tista razlika. Se pravi, da od izvoza iz gasilskega doma do takrat, ko pridejo na požar, jim tista modra luč v osebnem vozilu ne bo čisto nič pomagala. O tem se pogovarjamo. In sramotno je, na kakšen način se vi pogovarjate. Ne bom ponovila za vami, kar ste rekli, ker se mi zdi sramotno. Ne bom ponovila. Nihče se ni pogovarjal o tem, kako vtakniti modro luč v vtičnico. Ste zelo slabo poslušali. Pogovarjali smo se o tem, kako z modro lučjo na cesti ostati varen. O tem smo se pogovarjali in o tem sem jaz govorila. In niti slučajno mi v nobenem trenutku ne pade na pamet učiti vas ali pa kogarkoli od gasilcev, kaj je zanje dobro in kaj ni. Vse, o čemer sem govorila, je prišlo z njihovih ust in so to njihovi pomisleki in si tega tudi ne bom dovolila. Predsedujoči, lepo prosim, če kolega Lah misli, da ga karkoli podučujem v svojih razpravah, prosim, da mu daste možnost, naj pove, kaj sem jaz njega hotela podučiti. Hvala.
Dal vama bom obema možnost, ampak, gospa Janja Sluga, dovolite mi, da tako, kot sem predhodnika gospoda Laha, moram tudi vas opozoriti, da je šlo za zlorabo. Moj predlog pa je, da počakamo na delitev časa in se oba prijavita in bosta imela oba do pet minut časa, da še dodatno razpravljata. Predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims, imate besedo. Izvolite.
Hvala. Tale razprava gospe iz Stranke modernega centra je bila res svetopisemska. Ko govorite o teh odzivnih časih, morate vedeti, da gre tukaj za popolnoma različne stvari; in jaz bi lepo prosil, če bi pozorno poslušali, kadar kakšno stvar predstavim. Ko sem govoril o poklicnih enotah, sem povedal, v kakšnem izjemnem primeru, ki pa je takrat dejansko nujen, da bolj ne more biti, jih to edino zadeva. Ko gre za poklicne enote, veste, da so dežurne na samem mestu in zato imajo izvozni čas praviloma eno minuto, do ene minute. V Kranju tudi 30 sekund in manj, kar je izjemen dosežek. In ta predlog je prišel od njih, še enkrat povem, tam ni bilo nobenega iz Slovenske demokratske stranke, ampak sami gasilci so to dali pred nekaj meseci, tako da ne vem, kje ste vi te predloge že prej videli, ampak tako pač je. Zdaj pa poglejte. Ko gre za hitrost reakcije, to zadeva pri poklicnih enotah samo tisto izmeno, ki ni takrat v dežurni. Če gre zares za eno izjemno veliko zadevo, prej sem rekel, da se morda enkrat na sto let, upajmo, zgodi nesreča tako velikega obsega, da se vpokliče še preostalo izmeno, ki je v tistem trenutku doma. In ti ljudje bodo potem prišli v najkrajšem možnem času in samo v takem primeru bi pri njih sploh prišlo to v poštev. In še enkrat povem, ta zakon nikomur ne nalaga, da mora to uporabljati. Ko ste postavljali na tak način trditve, da lahko vsi tisti, ki so tako blizu, pridejo peš in podobno; jasno, da oni niso upravičeni, saj to sledi iz samega zakona in verjetno iz zdravega razuma tistega, ki bo odločal kot poveljnik gasilske zveze o tem, kdo ima do tega modula pravico. Jaz ljudem zaupam, jaz nisem tak kot vladajoča koalicija, ki izhaja, zadnjič smo slišali vašega strankarskega kolega, da so itak vsi goljufi in da jih je treba zato maksimalno nadzorovati. Jaz pa ljudem zaupam, posebej pa zaupam gasilcem. Ker če ti ljudje ne bi imeli srca, ne bi imeli v sebi tistega plemenitega sočutja, ne bi bili gasilci. Oni nastavljajo sebe, svoje telo, svoje zdravje, svojo prihodnost zato, da zaščitijo lastnino drugih, življenja drugih, varnost in zdravje drugih. Za njih gre. In zato si zaslužijo vse spoštovanje. In dajati argument, kot ste ga vi prejle, gospa Sluga, da ne daste gasilcem pravice do modre luči niti v izjemnih primerih zaradi tega, vas citiram, »ker je že zdaj slaba kultura voznikov in ne spoštujejo tistih z modro lučjo, kot bi jih morali«; to je pa res intelektualen presežek, z vsem dolžnim spoštovanjem. Zato sem prej rekel, da je bila vaša razprava prav svetopisemska, kajti Sveto pismo pravi: Blagor ubogim na duhu, zakaj njih je nebeško kraljestvo.
Replika, gospa Janja Sluga. Izvolite, imate besedo.
Gospod Grims, jaz upam, da boste večkrat brali Sveto pismo pa da si boste tudi kaj iz njega bolj zapomnili, ker iz moje razprave si niste zelo veliko. Vse ste obrnili, vse ste potvorili in vse skupaj ni imelo več nobenega smisla, kar ste vi govoril. Jaz nisem nikoli rekla tega, kar ste vi zdaj ponavljali. Nikoli. Prosim, poglejte si. Jaz bom še enkrat ponovila, vsi ti argumenti so prišli od gasilcev, ko sem se pogovarjala z njimi, ker sem dnevno z njimi v stiku in delamo na stvareh, ki jih v resnici potrebujejo in pri katerih v resnici potrebujejo pomoč. In marsikaj od tega smo že naredili in zelo dobro jih poznam in zelo dobro vem, kako se žrtvujejo, kako žrtvujejo svoj prosti čas, kako žrtvujejo v bistvu čas z družinami, kako so postali središče naše družbe, kako so postali središče dogajanja v manjših vaseh, kako vzgajajo svoj podmladek z vrednotami, katere bi morali prenašati tudi drugi, na drugih področjih. Zato pravim, da zadeva deluje odlično. Če jim je treba pomagati, jim je mogoče treba s čim drugim, tukaj je pa treba predvsem imeti v uvidu njihovo lastno varnost. In s tega stališča je bila tudi moja razprava.
Postopkovno, mag. Branko Grims. Izvolite.
Bom čisto kratek. Jaz samo predlagam, gospod predsedujoči, da napotite gospo poslanko iz Stranke modernega centra na magnetogram, pa naj si pogleda točno, kaj je rekla, pa bo potem videla. Morda je hotela reči kaj drugega, ampak jaz sem odgovarjal na tisto, kar je bilo dejansko izrečeno. In vse tiste stvari, ki sem jih povedal, so še kako utemeljene in so tudi preverljive, gospa Sluga.
Nadaljujemo z gospodom Danijelom Krivcem; pripravi naj se mag. Branislav Rajić in gospod Ljubo Žnidar. Gospod Krivec izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči! Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegicam in kolegom! Moram reči, da se kar malček zabavam ob teh razpravah, sem pa do neke mere presenečen, da kolegi govorite o tem, da je to nek političen zakon ali da nekaj politiziramo. Upam, da smo enkrat se že sprijaznili s tem, da ker smo v Državnem zboru, smo politiki. Vsaka stvar, ki pride na mizo, ima nek političen kontekst, ampak ta zakon pa še najmanj od tega, kar mu pripisujete, saj gre za nek tehnični zakon, za neko tehnično spremembo, za katero bi se lahko tudi zelo hitro poenotili, če bi jo razumeli. Ampak ker iz dosedanjih razprav ugotavljam, da večina ljudi te problematike ne pozna, je to mogoče do neke mere tudi razumeti. To je podoben zakon, kot je bil zakon o registraciji mopedov, čelad in podobne zadeve. Gre za neko tehnično rešitev, za katero ocenjujemo, da prinaša nekaj dobrega v nek sistem. Ker je prišla pobuda iz gasilskih vrst, bi jo bilo treba tudi na tak način spoštovati in obravnavati. Gospa Sluga je šla ven, drugače bi jo vprašal, govorila je o gasilskih društvih na svojem območju in o tem, kako se pogovarjajo o tej problematiki; niti z eno besedo pa ni povedala, kakšno je mnenje teh gasilskih društev oziroma gasilcev. Jaz moram reči, da sem tudi gasilec že vrsto let, tudi na odgovornih poveljniških funkcijah sem bil. Dolga leta sem bil tudi poveljnik civilne zaščite, da ne govorim o županski, kar je že kolega Lah omenil. To tematiko pa res poznam in zato sem tudi rekel, da se do neke mere malo zabavam, ko nekateri govorijo o vsemu in govorijo o tem, kot da bi o tem res veliko vedeli. Predlog zakona gre v smeri, da se dejansko omogoči tistim, ki so napoteni na prvo intervencijo. Tu se zelo veliko stvari meša. Treba je vedeti, da tudi v manjših društvih so ljudje, ki dežurajo v nekem trenutku, opredeljeni, ne gre za celotno moštvo in tudi pozivniki se sprožajo po skupinah. Običajno je to največ 5 do 10 ljudi, ki so v nekem trenutku, v nekem mesecu pripravljeni dežurati v nekem gasilskem društvu. Govoriti o neki množici, ki bo uporabljala plavo luč, je res veliko sprenevedanje. V nekem trenutku, ko pride do tega poziva, ta plava luč vseeno pripomore k temu, da nekdo prej pride v gasilski dom in gre na intervencijo in zato reši neko življenje, je treba o tem razumsko debatirati in tudi ugotoviti, ali je to smiselno ali ne. Če to uporabljajo v Avstriji, če to uporabljajo v Nemčiji, verjetno je nek efekt, ki nas napotuje na to, da je to mogoče uveljaviti tudi pri nas. Še bolj pomembno je to, ker se je v zadnjem obdobju predvsem gasilskim enotam namenilo tudi veliko dejavnosti, ki jih v preteklosti niso opravljale. Če gremo v zgodovino, se je o gasilcih govorilo največ o gasilskih veselicah in o nekem gašenju požarov. Gasilske enote imajo v zadnjem obdobju v bistvu naloge, ki nadomeščajo tudi nujno medicinsko pomoč. Večina prvih posredovalcev je v gasilskih društvih. Ne pozabiti tega. In predstavljajte si primer, da je nekdo pozvan, da rešuje nek srčni zastoj v nekem perifernem območju, in ne more priti do opreme, ki jo ima v gasilskem domu, da bi posredoval; in podobne primere. V takšnih primerih bi verjetno en tak ukrep, za katerega verjamem, da bi se ga dalo v nadaljnji obravnavi tudi precej bolj precizirati, mogoče rešil življenje. In vi zdaj govorite o tem, da je to politični projekt in da se mi že spogledujemo z volitvami in tako naprej. Ni res. In tudi govorjenje o tem, zakaj tega ni bilo 25 let. Naloge gasilskim društvom se v zadnjem obdobju povečujejo in tudi določene naloge, ki jih prej nikoli niso v teh enotah opravljali, so pa zelo pomembne za reševanje življenj; ne smo požari, tudi druge stvari, nesreče na cestah, ki jih prej niso izvajali v smislu posredovanja in podobno. In v zakonu je opredeljeno, da poseben pravilnik določi, kako se uporablja v nadaljevanju in kdo sme uporabljati to plavo luč in to dodatno oznako, ki jo ima in ki jo lahko uporabi. In čez ta pravilnik in čez drugo obravnavo, glede na to, da smo ta zakon vložili v prvo obravnavo, je možno tudi na vse te dileme, ki so se pojavljale v razpravah, verjetno v veliki meri odgovoriti na pravi način in tudi določiti, kako se na pravilen način uporablja te nove instrumente, to je plava luč, sirena in tako naprej. Spet ste govorili o tem, da potem bodo vsi zahtevali, da se uporablja oziroma da dobijo to pravico uporabe. Treba je razlikovati, kdo je nujen in kdo je aktiviran v smislu najhitrejšega pristopa in reševanja, kdo pa ima nek čas za dostop. Pri gorski reševalni ne gre za minute, to sami veste, največkrat se zberejo v neki enoti, počakajo, da pride v zadnjem obdobju helikopter, hvala bogu, jim ni treba takoj leteti na teren. Ne mešati hrušk in jabolk. Enako velja za jamarsko službo. Govorite o zdravnikih – zdravniki dežurajo v neki točki in posredujejo. Posploševati, da bo to zdaj pa neka poplava plavih luči, to ni res, treba je strokovno pogledati na zadevo in se opredeliti. In po mojem osebnem mnenju je to lahko dodaten moment, ki rešuje življenja v našem prostoru. Jasno, da ne tam, kjer so, bi rekel, dežurne službe, kjer so poklicne enote. Ti tega v veliki meri ne rabijo, ker dežurajo. Gre predvsem za tiste enote, ki so vpoklicane s pozivniki, ki imajo opredeljene prve posredovalce, ki imajo opredeljene ljudi, ki posredujejo na prvi intervenciji. Za tiste, s tem pa se boste verjetno strinjali, je pa prav, da čim prej pridejo do svoje opreme, do svojih lokacij in lahko posredujejo. In samo ta vmesni čas, od službenega mesta od doma, kjerkoli se pač v nekem trenutku nahaja nekdo, ki je v tistem tednu ali mesecu dežuren, spet govorimo o tem, da to niso, če ima neko društvo 50, 60 operativcev, ne dežurajo vsi, kot sem rekel, običajno je to 5–7 ljudi, ki ima v nekem trenutku nalogo, da odreagirajo. Za te pa bi bilo pametno urediti, da lahko pridejo v možnost, da posredujejo, da izvedejo intervencijo čim prej. In če jim takšna plava luč in neka posebna ureditev to omogoči, je to neka dodana vrednost. Mislim, da bi bilo glede tega treba malo bolj resno razmisliti in mogoče to podpreti, vsaj v tej prvi fazi in kasneje skozi razpravo na odboru, kjer bodo, jasno, prisotni tudi drugi strokovnjaki, kjer se bodo kresala mnenja, ali je to smiselno ali ne, ter dokončno odločiti; ne pa že na prvo žogo zadevo zavrniti, ki je vsekakor dobra. In jaz bom res prosil gospo Sluga, ko se vrne, ali so ji ti gasilci, s katerimi je govorila, rekli, da je to nepotrebno. Tega ni v svoji razpravi povedala. In tudi jaz, kar sem opravil razgovorov, so sicer neke skepse, kaj in kako dokončno urediti oziroma katera pravila naj vse veljajo, vendar do zdaj nisem dobil enega odziva, da bi bilo to kar a priori nepotrebno, da je to tratenje časa in balast v tem trenutku. Včasih se je treba tudi vprašati in pogledati smiselno na zadeve, ne glede na to, kdo jih predlaga, in pogledati, ali koristijo našim ljudem oziroma tistim, ki jim je nek predlog zakona namenjen.
Besedo ima mag. Branislav Rajić. Pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospod Jože Tanko.
Hvala. Dober dan vsem! Premalokrat se zavedamo, kako pogumno in plemenito dejanje je prostovoljno gasilstvo. In tu se bomo vsi strinjali, da je treba nekaj narediti, da se izboljša varnost odhoda na intervencijo in hitrost dostopa do mesta intervencije. Moram povedati, da sem veliko kvalitetnih in afirmativnih informacij dobil ravno od kolega Laha in kolega Krivca, te zadeve držijo. Ampak sam predlog zakona se še vedno zdi ne dovolj dodelan, da bi lahko dobil zeleno luč. Poglejte, ko gre za to, da se takoj, ko je drugo, nasprotujoče mnenje, predlagatelju to okvalificira kot nakladanje, takrat človek mogoče izgubi voljo, da dokazuje svoj prav. Parlamentarna procedura je ravno to, da zoperstavljamo dejstva in poskušamo vsak svoj pristop predlagati kot boljšega; in o tem se moramo dogovarjati. V tem smislu moram povedati, da sem tudi sam vpet v gasilsko dejavnost, na drugačen način kot ti, Zvonko. Jaz sem projektiral gasilski dom v Framu in od takrat smo v tesni navezi. Poznam način delovanja, način zbiranja in zaradi tega se mi ta uporaba luči oziroma modrega modula, kot je zdaj predlagano, ne zdi najbolj učinkovita, ker poznavajoč neko majhno mestece in recimo situacijo, da se mora 20 gasilcev na hitro zbrati, ne vem, kaj ta morda luč in sirena pripomore. Tudi tvoj argument, da si enkrat vozil za nekom, ki se je telefonsko pogovarjal in te ni videl v vzvratnem ogledalu; on te ne bi niti videl niti slišal, tudi če bi imel to luč; tako da to ni argument. Tisto, kar me je pa še bolj vznejevoljilo, je to opletanje z dejstvi, kako je to v tujini, ker so ta dejstva neresnična. Nemčija, Avstrija in Hrvaška imajo v svojih zakonodajah predviden režim vozil, ki odhajajo na intervencijo, in sicer gasilskih vozil. Tu ne gre za osebna vozila, je napačno po mojem mnenju uporabljeno v smislu tega, da ste bolj prepričljivi. Ampak mislim, da ste tudi sami videli, da države, ki jih navajate, niso referenčne v tem smislu. Ta predlog odpira veliko vprašanj, ponuja premalo odgovorov, tu imamo problem, ne pa v tem, da nočemo pomagati gasilcem. Krvavo jih potrebujemo in zato moramo najti način, da bodo učinkovitejši v svojem gasilskem udejstvovanju. Vendar se večina prostovoljnih društev nahaja v majhnih mestih in tam je dostopna pot in čas, ko pridejo gasilci do zbirnega mesta, praktično kratka. Tako zaenkrat ni utemeljeno, da je ta čas treba na tak način skrajševati; pa tudi dokazano ni, da bi se lahko s pomočjo tega skrajšalo. Tudi na teh lokalnih cestah ni zgostitve prometa, tako ni pričakovati, da bi bili zastoji, ki bi onemogočali prihod gasilcev. Dotaknil bi se še števila prostovoljnih gasilcev, ki se jih omenja. Vemo, da jih je po podatkih gasilske zveze 123 tisoč; predvideva se, da je aktivnih 60 tisoč. Sami ste povedali in vsi se tu strinjamo, da je zelo težko določiti, Jože bo imel, Lojze ne bo imel tega. Treba je nabaviti toliko kosov, kolikor je ljudi. Verjetno že imate v načrtih, kdo bo dobavitelj, ampak to je kar precejšnja številka. Tudi če stane 50 evrov, je to milijon in pol. Če pa je 500 evrov tak komplet, ker utegne cena zlahka narasti, potem pa imamo 30 milijonov. V luči tega se lahko reče, da imamo tehtanje, ali so ti efekti po zakonu, ki ga vi predlagate, v smislu tega, da se doseže res izboljšava, ali so eno spogledovanje z volilnim telesom; mogoče je bilo na kakem srečanju obljubljeno – »Mi vama modri modul, vi nama glasove«. In če je temu tako, potem to ni sprejemljivo, ker zdi se, da zakon v obliki, kakršnega ste ga predlagali, pač še vedno ni dovolj zrel za udejanjanje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Replika? Izvolite, gospod Bojan Podkrajšek. Ne, pardon. Besedo ima Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala za besedo. Bojan bo še govoril, tako da bom imel kasneje repliko. Kolegu Rajiću moram povedati, mislim, da me ni poslušal ali pa ni hotel poslušati. Treba je sistem poznati in ne govoriti s temi številkami, ki so objavljene, koliko je vseh gasilcev, koliko je operativnih. Jaz sem vam povedal, kako sistem funkcionira; in zato ni nobene bojazni, da bo treba nabaviti 120 tisoč luči ali pa 60 tisoč in tako naprej. Če bi poznali ta ustroj in delovanje društev, vsaj tistih, ki so vezana na prvo posredovanje, in te enote, ki imajo tudi, kot sem rekel, prve posredovalce v smislu nujne medicinske pomoči, potem bi vedeli, da govorimo o sorazmerno majhnem številu. In ravno za te pa je treba poskrbeti, da lahko pridejo čim prej na intervencijo. Ne zavajajte s temi številkami in strašiti, koliko bo to stalo. Sprejeli ste tudi zakon, ki nalaga vsem ljudem, ki morajo kupiti čelado. Tudi čelada stane od 30 do 300 evrov, pa se noben ne sekira, ker ste to sprejeli.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Najprej nekaj osnovnega. V Republiki Sloveniji imamo zelo dobro organizirano, postavljeno področje zaščite in reševanja. Pod to okrilje spada celotni ustroj gasilstva in tudi v delu civilne zaščite, ki je samo tisti krovni organizator, ki v primeru večjih nesreč organizira in vodi določene dejavnosti, aktivnosti in posege. Področje gasilstva je v celotni strukturi – od državne gasilske zveze do gasilskih zvez na regijskem nivoju, občinskega gasilskega poveljstva, do prostovoljnega gasilskega društva, ki je prisotno v vsakem lokalnem okolju. Ta ustroj v celotni shemi in za vse range je izjemno dobro organiziran, vzorno organiziran. Tudi zelo dobro v praksi funkcionira. Ko danes poslušam tu stvari, kako se bo to zlorabljalo in tako naprej, spoštovani, pri gasilcih ni zlorab. Tam ni okoriščanja. Tam je vse jasno določeno, točno se ve, kakšno je alarmiranje, kakšni so izvozi, pravila so jasna in natančna. Zlorab v gasilstvu ni. In tudi zlorab pri uporabi te modre luči ne bo. To, kar danes zavajate s svojimi razpravami, je na nestrokovni osnovi. Jaz zelo dvomim v razpravo in mnenje kolegice Janje Sluga, ko je dejala, da se gasilci v laški občini pa s tem ne strinjajo. Jaz zelo dvomim, ker gasilci, ki so pripadni in ki spoštujejo svoja pravila, ki so zelo jasno in natančno določena, se med seboj načeloma ne razlikujejo. Dvomim v njeno mnenje, da gasilci v Laškem se pa s tem ne strinjajo. V to jaz zelo dvomim. Ta predlog je prišel iz prakse. Ta predlog ni neke akademske narave ali pa kakšnih interesov in tako naprej, čeprav me tudi kar moti ta matematična razlika, ko je kolega Zvonko Lah rekel, da modra luč stane 32 evrov, iz koalicijskih vrst pa slišim o strošku 500 evrov. To ni drugi tir, to je gasilska modra luč, za katero se točno ve, koliko stane. Ne stane 500 evrov, ampak najcenejša stane 32 evrov. Če gre za kakšno boljšo izvedbo, je tudi možno dopustiti, da je kak evro dražja. Bodimo bolj precizni, to je javni denar, tudi z njim je treba biti racionalen. Jaz sorazmerno zelo dobro poznam delovanje celotnega ustroja, saj sem se kar 13 let s tem ubadal. Jaz bi rekel takole, na kratko, dajmo to prepustiti stroki in tistim, ki to v praksi uporabljajo. Naj bodo oni tisti strokovni svetovalci, kako in kaj je treba pripraviti oziroma kakšna je potreba. Dajmo to njim prepustiti, ne da sodimo tako in drugače. Še enkrat pa ponavljam. V gasilstvu ni zlorab in ne se bati tega in ne zdaj tu navajati številke o stotisočih. Jaz verjamem, da bo tega relativno zelo malo in da to ne ogrožalo varnosti na lokalnih cestah, kjer se ve, kakšna so pravila v križiščih in kakšna so pravila pri uporabi varnostnih signalnih luči. Tu dilem ni in ne potencirati kot potencialne nevarnosti, kajti gasilci to nevarnost rešujejo; ne pa povzročajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Pred nami je en šolski primer koalicijskega pristopa, kako omalovaževati in narediti vse, da se nek predlog, ki je samo koristen, zavrže. Tu ste prej razpravljali o tem, da je zakon nedodelan, ne vem kakšen še, praktično vsi razpravljavci. Zdaj pa vas vprašam, kakšen je Zakon o drugem tiru. Ste ugotovili kakšno nedodelanost ali pomanjkljivost? Kakšni so drugi zakoni, ki ste jih pripeljali z Vlade v Državni zbor, pa je bilo amandmajev več kot členov zakona? Tudi nekaj dni nazaj smo imeli tudi takšne primere, na kakšni prejšnji seji tudi. Nobenega pomisleka, nobenega zadržka, nobenega razmisleka o tem, ali je tisto, kar predlaga vlada, pametno in stoji, ali je popolna traparija; in se potem v postopku ureja z amandmaji na predlog Zakonodajno-pravne službe ali pa tudi drugih predlagateljev. Tu smo, gospodje iz koalicije, predvsem iz Stranke modernega centra, doživeli že mnogo groze, kar zadeva kvaliteto zakonov: in nobeden se tam ni vprašal, ali je treba kakšno zavoro potegniti, zadevo umakniti, dati nazaj in popraviti. Tu predlagamo en zakon, ki ima v bistvu en vsebinski člen in kar zadeva predlagatelje ali pa tiste, ki zakon podpirajo, govorimo v glavnem tisti, ki smo bili za nekaj odgovorni, ki smo opravljali županske funkcije in smo odgovarjali za stanje civilne zaščite, gasilstva tako ali drugače. Eni boljše, eni s kakšnimi drugimi težavami, ampak tisti, ki smo za to odgovarjali, najbrž vemo, kako se tem stvarem streže. Ker je velika večina gasilcev del aktivne populacije, se pravi tiste, ki je zaposlena v takih ali drugačnih službah, da te službe niso v njihovi vasi, tam, kjer so člani gasilskega društva, ker ima praktično vsaka slovenska vas gasilsko društvo, ampak so marsikje zaposleni oddaljeni od svojega območja, ki ga pokriva gasilsko društvo, se pač pojavijo določeni problemi. Ne gorijo in se ne zgodijo požari, elementarne nesreče ali prometne nesreče samo takrat, ko imajo gasilci čas, ko so gasilci v bližini svojega gasilskega doma. Ne dogaja se to takrat, ne moreš naročiti. Ko se stvar zgodi, je pač treba zbrati v najkrajšem času vse, ki lahko pridejo in gredo na intervencijo. Morda bi bilo dobro narediti kakšno analizo, v katerih primerih bi se dalo drugače, bolje ali hitreje intervenirati, če bi bila rešitev iz tega zakona že sprejeta kdaj prej. Najbrž so taki primeri. Najbrž so primeri, ko so del intervencijske ekipe tudi gasilci, ki za določene stvari niso dovolj usposobljeni, pa se pojavijo prekomerne škode ali pa tudi dodatne nesreče. Tu govorimo, da bi ta ekipa, ki bi imela pravico uporabe te luči v izjemnih primerih, pač bila tista, ki bi bila ustrezno strokovno usposobljena za intervencijo. Ne kdorkoli, ne katerikoli gasilec. Mislim, da je to izjemno pomembno, ker vsi v gasilskih društvih, v gasilskem sistemu, v hierarhiji gredo čez proces izobraževanja. In nekateri se pač usposabljajo za mnogo zahtevnejše intervencije kot drugi. Nekateri so za pomoč pri razvijanju cevi, drugi so pa, če rečemo, napadalci pri intervencijah. Zdi se mi, da bi morali to novelo zakona, ki jo predlagamo, presojati predvsem z vidika, ali prinaša na tem področju izboljšanje, večjo učinkovitost, krajši čas; krajši čas pomeni isto kot pri nujni medicinski pomoči – tudi večjo zanesljivost, da bo škoda manjša, da ne bo recimo civilnih žrtev. Vse te stvari bi morale biti sestavni del te analize. Pogrešam tudi, kar zadeva vlado, da bi se te presoje lotila resno. Če mi predlagamo novelo zakona in vlada zapiše, da je to urejeno v pravilniku in da naš predlog ni skladen z veljavno ureditvijo, potem nekomu nekaj manjka; tistemu, ki je ta predlog k njem napisal. Ne ve, kaj je pravilnik pa kaj je zakon. Kaj je akt, ki je višji? In me prav zanima, kdo med vladnimi uradniki je bil sposoben to napisati, prav zanima me, kdo si je dovolil, da je napisal, da naš predlog spremembe zakona ni skladen s pravilnikom. Pokažite mi tega junaka. Pravilnik se naredi zato, da se določena določba zakona lahko detajlneje, bolje ali precizneje definira. Ne more biti pa nek zapis v pravilniku veto suspenz zakona. Tisti, ki je to mnenje pisal, ne pozna pravne ureditve Republike Slovenije. Ne pozna ureditve. To je isto, kot da bi mi predlagali spremembo Ustave pa bi napisali, da to ni možno, ker je v zakonu drugače urejeno. Ravno nasprotno je. Sprememba zakona povzroči, če je potrebno, spremembo podzakonskih aktov. Ker se vsi sklicujete in citirate mnenje Vlade, vidim, da tudi ni soli v državnem zboru, da bi presodili o tem, ali je Vlada napisala mnenje korektno, pametno in logično; ali ga ni. Ker ima ta vlada kar nekaj pravnikov v svoji sestavi, kar nekaj pravnikov, celo ustavnega pravnika za predsednika Vlade, pa vsaj dva ministra sta pravnika, eden celo za pravosodje, je treba tistega, ki je za to mnenje glasoval, najbrž dati nekam. Popravni izpit bi moral narediti iz pravne hierarhije, hierarhije pravnih aktov. Kako lahko ljudje, ki imajo pravo, odločajo o takem mnenju, če so ga prebrali. Če pa pridejo na sejo Vlade, samo da tistih 30 točk zavrtijo v 15 minutah in s kolektivno odločitvijo pod tisto kategorijo a, kjer ni pripomb; potem se pa to zgodi. In potem se pametne rešitve, kar ta zagotovo je, opredeli kot zadeve, ki so neprimerne. Sklicevanje na to, da bi kakšno stvar lahko uredili že pred 25 leti, lahko. Že takrat bi lahko bil Cerar predsednik Vlade, zlahka. Samo kandidiral naj bi. Zakaj je šele zdaj predsednik Vlade? Ker je pač prišel čas tako. In te stvari so sedaj, ko se stvari nadgrajujejo, izboljšujejo, dozorele, da je treba ali pa da je smiselno te stvari še dodatno dodelati ali izboljšati. Gospod Gantar bo vedel. Pri nujni medicinski pomoči imamo tudi neko klavzulo, v kolikšnem času je treba intervenirati v urbanem okolju. Mislim, da tam piše 7 minut, če se ne motim. Mi smo imeli nekaj dni nazaj primer v Državnem zboru, ko je bila potrebna nujna intervencija; in je ni bilo pol ure. Od kliničnega centra do tukaj je 300 ali 400 metrov zračne linije in ni bilo interventne ekipe pol ure. Ni bilo plave luči, da bi prišla in pomagala človeku, ki se mu je stanje tu nenadoma poslabšalo; in potreboval je interventno pomoč. In če pri taki zadevi, ko gre za zdravstvo, ko imamo največjo ustanovo v državi pred vrati, niso sposobni odreagirati v predpisanem času, potem vi to pričakujete od ljudi, ki so na podeželju, ki imajo od delovnega mesta do svoje vasi 30 kilometrov, do svojega društva. Mislim, da neke stvari ne držijo in je treba tudi pristop in odgovornost in še kaj na tem področju tudi zaostriti. Mimogrede, nisem zaznal, da bi odreagirala ministrica v tistem primeru, ko se ni spoštoval intervencijski čas za nujno medicinsko pomoč osebe, ki je doživela kolaps v Državnem zboru. Pa bi bilo treba. Vi, ki ste podpirali in takrat govorili, kako je treba nujno medicinsko pomoč urediti, pa je lahko tudi del tega paketa, ker gasilci se na terenu s podobnimi stvarmi srečujejo, niste reagirali, niti opozorili niste. A ni rekel nihče od vas. A. Pa bi se lahko zadeva tragično končala. Kar pa zadeva to nabijanje o cenah, ki smo mu priča, vedno kadar karkoli predlagamo. Tu ne bomo nabavljali modrih luči, ki jih imajo vgrajene recimo mercedezi ali beemveji, kot tista prva luč ali pa zadnje luči. V teh primerih se take luči, tipske, mnogo cenejše. Če so rekli, da je približna cena paketa 30 evrov, bi jaz kolegom kar verjel, ker s tem imajo izkušnje. Ker so glavni financer gasilskih društev občine, ne država, občine, prostovoljci, donatorji iz lokalnih okolij, ne vem, zakaj taka skrb koalicije za 30 evrov po eni intervencijski luči. Pri drugem tiru, kolegi, vas ni zbodlo 700 milijonov evrov. Če povem drugače, samo pri drugem tiru je predrag ta drugi tir za dva obrambna proračuna Republike Slovenije. Poglejte si podatke, številke in preračunajte. 700 milijonov evrov, je predsednik Vlade povedal pri odgovoru na poslansko vprašanje kolega Žnidarja, je preveč napisano v zakonu. Sicer noben ne ve, na kakšni podlagi, ampak je preveč, ker je ceno po kilometru povedal; in vemo, koliko je kilometrov. To sta točno dva obrambna proračuna Republike Slovenije, vključujoč ministrstvo, Slovensko vojsko in tudi ves gasilski sistem. Nič, ne trzne nihče v koaliciji, ampak drugi tir je nujno potreben, očitno je res nujno potreben, ker bo za dva obrambna proračuna izginilo. Vi bi zlahka, če ne bi gradili drugega tira, dosegli Nato standard. Zlahka, z lahkoto. To leto, naslednje leto. Če ne verjamete, si poglejte podatke. In tako to gre, ko predlagamo v Slovenski demokratski stranki kakršnokoli spremembo, kakršnokoli izboljšavo, se najde cel kup, v tem primeru tudi bedastih razlogov, ki ne stojijo, ki niso logični, da se neka stvar zavrže. Ni niti argumentov, da bi se potrudili, da bi to argumentirali, da nekaj ni primerno ali potrebno. Ko gre za vladni predlog, glavo dol, veke padajo in roko gor; ne glede kaj piše. Ne glede kaj piše. Znamo vsi računati, seštevati in množiti, v tem primeru je šlo za matematiko iz tretjega razreda osnovne šole. 27 kilometrov krat 27 milijonov evrov po kilometru je pač 700 in toliko milijonov. To znate izračunati. V zakonu piše ena milijarda pa koliko, odšteti tudi znate. Nihče pa ne zna pojasniti, kje je teh 600, 700 milijonov evrov. Nihče. Se ne potrudi. Mimogrede, če se boste na tak način ukvarjali s projektom, problemom ali rešitvijo, ki smo jo dali, ki je zagotovo pozitivna, ki ne poslabšuje situacije, ampak jo izboljšuje, izboljšuje varnost, izboljšuje zanesljivost, marsikdaj rešuje tudi človeška življenja; potem smo ali ste zavozili še marsikaj drugega, če že pri takšnih izboljšavah, ki pomenijo korak k večji varnosti premoženja in življenja, ne morete narediti enega koraka. Zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo, če imate še kakšne dodatne izboljšave, jih lahko predlagate. 37 plus ostali, kolikor vas je v tem državnem zboru, boste menda izumili kakšno boljšo rešitev in kakšen amandma, da bomo to stvar še izboljšali. Če pa to ne gre, potem pa je tako, kot sem rekel, padejo veke, glava se povesi in roka proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se gospod Igor Zorčič kot zadnji v tem splošnem delu. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Predstavniki ministrstva, Vlade, cenjeni kolegice in kolegi! Ko govorimo o tej dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa, pa ko povezujemo naše gasilke in gasilce v Republiki Sloveniji, naj tudi sam omenim, da se človek velikokrat zamisli, ko sliši, da so ta gasilska društva v Sloveniji mnogokrat stara 100, 120, 130, 140 let. Kaj hočem s tem povedati? Zelo dolga tradicija in mnogo desetletij prizadevanja za pomoč sočloveku. Dejstvo je tudi, da zelo težko primerjamo gasilstvo 20, 30 let nazaj ali pa danes. Pa nič slabega za tiste čase, ampak gasilskim društvom se je v tem obdobju mnogo nalog doložilo, danes smo tudi slišali, da imajo tudi en del naloge glede nujne medicinske pomoči. Ni nesreče, naravne, prometne, požara, na kateremkoli področju, da ni gasilcev zraven. V Sloveniji imamo poklicne pa nepoklicne. Jaz sem danes presenečen, ko govorimo o tej dopolnitvi zakona, kjer je prav gotovo še možnost, če bi želelo ministrstvo oziroma koalicija sodelovati, da se še kaj dopolni, ampak sem presenečen negativno, celo norčevanje, da je to politično, da je to nepotrebno, da delamo zato, ker je všečno. Kolega Grims, ki je predstavil to dopolnitev zakona, je tudi točno definiral, iz katere gasilske enote je ta predlog prišel, pa verjetno tudi s katerega dela Slovenije. Gasilske enote imamo po celi Sloveniji, kar je ponos Sloveniji, to smo že danes tudi slišali. Od koalicije smo danes slišali, da bodo tu nastajali enormni stroški. Pa naj povem, ko sem poslušal v ponedeljek predsednika Vlade, jaz sem izračunal, ker imamo v Sloveniji okoli tisoč 300 ali tisoč 400 gasilskih društev, da če bi se drugega tira lotili tako, kot je treba, po zdravi kmečki logiki, bi lahko nabavili 3 tisoč gasilskih vozil, ki stanejo od 150–250 tisoč evrov. Ponavljam, 3 tisoč gasilskih vozil, da imamo malo primerjave. Jaz sem včeraj tudi govoril, ko smo govorili o Stanovanjskem zakonu. Seveda, v največji stranki so se danes posmehovali temu zakonu. Naj povem, da ko se bomo srečali potem z Zakonom o motornih vozilih, globa za moped, kot po domače rečemo, katerega povprečna hitrost je 16 kilometrov na uro, če ga policist od 1. maja dobi, je 500 evrov. To je približno 16 luči, o katerih se danes pogovarjamo. Mislim, da ni treba veliko, da smo pametni. Dejstvo je, da je največja stranka – Stranka modernega centra te volitve dobila v letu 2014, ker so ljudje temu zaupali. Posledično so potem pomagali mediji, mediji pa vedno pomagajo, če je denar. To je bilo omogočeno; danes pa to več ne drži, da vam najbolj zaupajo. Za božjo voljo, dajte enkrat poslušati, vsaj na kakšnem področju, ko pride nek predlog zakona tudi z opozicije, da ga vsaj upoštevate, da se mu ne smejite. Ko se temu predlogu smejite, posmehujete, norčujete, se posledično norčujete iz gasilcev, ki jim, ko se zgodi nesreča, štejemo sekunde. Kar naenkrat ste postali strokovnjaki, kje je kakšen gasilec doma, v kateri ulici, v kateri občini. Spoštovani poslanke in poslanci, mislim, da je tudi v kakšnem momentu čas, da se malo zresnimo in da stvari, ki gredo v dobrobit [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo! Spoštovani kolegice in kolegi! Tema, ki je obravnavana, se mi zdi zanimiva, mi je pa žal, da so kolegi iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke startali na takšen neprimeren način z obravnavo tega zakona. Več kot očitno je, da si sami pri sebi niti niso želeli implementirati teh rešitev, ki jih ponujajo. Če bi bilo temu tako, bi verjetno pred tem odprli kakršnokoli razpravo o tem vprašanju, prišli bi do koalicije, do ostalega dela opozicije; pa očitno tega niso naredili, zavedajoč se, da je verjetno bolj zanimivo iti na sejo Državnega zbora, pred odprte kamere in tu brez kakršnegakoli konsenza z ostalimi, po domače povedano, nabijati koalicijske poslance. Kolegi iz Slovenske demokratske stranke, dobro se zavedate, da sami nimate večine, da potrebujete glasove preostalih poslancev. In ta način, ki ste si ga danes privoščili s temi očitki o tem, da se kdorkoli od nas tukaj norčuje glede tega zakona, pa da ne rečem, da so šle vaše razprave na zelo žaljiv nivo, mislim, da si tega pri tako pomemben vprašanju ne bi smeli privoščiti; sploh če vam je res za to, da se te zadeve implementirajo. Mislim, da je vprašanje modrih luči zanimivo. Res je, da ga ne poznajo nikjer po svetu, da bi prostovoljni gasilci imeli vsak svojo modro luč; pa vendarle ni treba, da se po vseh zgledujemo. Mogoče je takšno vprašanje razlog za to, da se dobijo vsi ključni deležniki in da se v zvezi s tem pogovorijo. Mi smo v zakonodajnih postopkih vajeni, da se že pri pripravi zakonov, že pri osnutkih zainteresirana javnost zelo hitro javi, skritizira osnutek, čeprav to še ni tista končna verzija zakona. Vsi interesenti se zelo hitro vključijo v zakonodajni postopek in povedo svoje pripombe. Mi v zvezi s tem zakonom o pravilih cestnega prometa nismo dobili nobene pripombe in nobene podpore ključnih deležnikov. Tukaj ciljam predvsem na občine, na Gasilsko zvezo Slovenije, nihče od njih se ni javil pa eksplicitno povedal, da je to rešitev, ki jo je treba sprejeti, in da jo podpira. Verjamem, da če bi oni to naredili do današnje seje, da bi bila ta debata danes bistveno bolj pestra, večina razpravljavcev je samo s strani predlagatelja, stališča poslanskih skupin so pa več kot očitno nakazala, da je ta potrebna podpora manjkala. Strinjam se s stališčem poslanskih skupin, da ta vaš zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo; ministrstvo, ki odgovarja za stanje v prometu, je povedalo, iz kakšnih razlogov ima pomisleke. Vi ste to mnenje izničili z nekakšno diskreditacijo, češ kdo pa so oni, kdo pa je ministrstvo, češ da nagaja gasilcem; pa vendar mislim, če imamo institucije, ki odgovarjajo za stanje v prometu, da jim je treba do te mere prisluhniti in se na njihova mnenja tudi ustrezno odzvati. To pa ne pomeni, če bo v prihodnosti res prišlo do neke kritične mase tistih, ki menijo, da je treba modro luč uzakoniti, da se to ne bo zgodilo. Jaz sem tudi sam pripravljen takšno rešitev podpreti, seveda pa mora biti pri tem dano nekakšno soglasje vseh ključnih deležnikov, tako tistih, ki se ukvarjajo z gasilstvom, kot tudi tistih, ki se ukvarjajo s prometom in z nadzorom prometa. In v tem primeru ne bo nobenih težav, medtem ko to, kar ste se vi danes privoščili, ni pot do teh rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala. Ta razprava spoštovanega kolega iz Stranke modernega centra je bila zelo pomembna, zelo relevantna; samo na žalost nima pojma. Ko smo ta zakon pripravili in ko sem bil informiran s strani gasilcev o tej njihovi želji, sem šel do predstavnikov koalicije, ravno do predstavnikov vaše skupine, in to več kot do enega, sem povedal, za kateri problem gre, prosil za podporo. In ne boste verjeli, da je bilo zagotovljeno, da bodo vsaj nekateri to zagotovo podprli. Ko je bila zadeva in niso bili pripravljeni nič sodelovati kot predlagatelji, ampak pač naj bi podprli, da se poda naprej in da bi nekaj pametnega na koncu iz tega nastalo. Brez bitke za politični prestiž, kot ste si jo zdaj privoščili na vladni predlog. Ko pa je bil zakon tik pred začetkom procedure, se pa iznenada vsi premislijo. Vlada poda negativno mnenje, pred tem iz samih vrst gasilcev, kajti oni so to želeli, oni so tudi med seboj komunicirali, sem bil opozorjen, da kamor so šli, recimo na zvezo, kjer je bilo prej rečeno, jim je bilo obljubljeno, da bodo dali pozitivno mnenje, so jim rekli – Veste, z vrha ministrstva je bil pritisk, zdaj pa ne moremo tega narediti. In zato so potem iznenada vsi za lase vlekli argumente, zakaj so proti temu zakonu – ker je bila taka politična odločitev vaše vlade. Ker je politika odločila, da je bolj od zdravja in življenja gasilcev v vaši koaliciji pomembni politični prestiž in vse drugo, kar le-to za seboj potegne. In to je sramota, žalostno, da je tako. Mi smo naredili vse, kar je bilo v naši moči, da bi bilo to sprejeto. Prišli smo do vas, zavedali smo se, da imate vi glasove, da vi nosite odgovornost, prosil sem za podporo, obljubljena je bila, nisem bil edini, ki je komuniciral z vami. Vse to, o čemer ste vi govorili, je bilo storjeno, ampak očitno vi o tem ne veste nič. To je pa tudi zanimivo po svoje, kajne. Če pa veste, potem pa pač niste govorili resnice. Ampak domnevam, da ne veste.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predlagatelj. Državni sekretar mag. Klemen Potisek, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Na koncu bi v imenu Vlade rad poudaril še nekaj zadev. Predlog novele zakona smo podrobno proučili in imamo, kot že na začetku rečeno, zadržke ravno zaradi zagotavljanja varnosti gasilcev, predvsem prostovoljnih gasilcev v tem primeru. Tu je ministrstvo mnenja, da glede na število možnih uporabnikov – tu govorimo, kot rečeno, o gasilcih I., II., III., IV., V., VI., VII. in VIII. kategorije –, ki v gasilskih enotah opravljajo gasilsko službo, bi predlagana rešitev zajela večino gasilcev, tako prostovoljnih kot poklicnih, kar bi glede na njihovo število pomenilo bistveno povečano število voženj vozil s prednostjo. Tu bi radi opozorili, ko je bilo omenjeno število gasilcev – okrog 133 tisoč, tudi ko pride do intervencije, vi vnaprej ne veste, kdo bo šel, verjetno ne bodo šli vsi od teh 133 tisoč, ampak verjetno to predstavlja potencial gasilcev, ki bi bili upravičeni do uporabe tega statusa oziroma vozila s prednostjo. To pomeni, da bi nekako vsako osmo vozilo v Sloveniji imelo status prednosti, kar je izjemno veliko, in verjamemo, da bi z vidika varnosti to lahko ogrožalo varnost, ker bi povzročalo verjetno kaos. Po drugi strani, ko se navadimo na nek ukrep, ki naj bi nas opozarjal na to, da je nekaj drugačno, da je nekaj posebno v prometu, in to so ti svetlobni in zvočni signali, v primeru, da je takšnih vozil, opremljenih s temi signali, toliko več, postanemo absolutno manj pozorni na to. Cenimo dober namen predloga, vendar ko smo ga proučili, se nam je pojavilo več vprašanj, na katera opozarjamo. Opozoril bi še, da večina članov prostovoljnih gasilskih društev prebiva v neposredni bližini ali zelo blizu gasilskega doma oziroma gasilske enote, kar bi pomenilo uporabo vozil s prednostjo na krajših relacijah. Na lokalnih cestah običajno ni zgostitev prometa ali zastojev, ki bi onemogočali prihod gasilcev od doma do gasilskega doma oziroma gasilske enote. Prav tako vožnja na krajših relacijah v skladu s predpisano najvišjo dovoljeno hitrostjo ne bi bistveno podaljšala odzivnega časa gasilcev. Ureditev vožnje vozil s prednostjo v Republiki Hrvaški – seveda smo šli pogledat pravni red drugje – ne odstopa od ureditve v Sloveniji. Naprave za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, je dovoljeno namestiti in uporabljati le na vozilih nujne medicinske pomoči, reševalnih vozilih in gasilskih vozilih, na vozilih civilne zaščite, vozilih policije in vozilih vojaške policije; ne pa tudi na vozilih gasilcev, ki so v zasebni lasti. Predlagana rešitev po našem mnenju lahko sproži postopke za spremembo predpisa tudi s strani drugih primerljivih služb oziroma možnih uporabnikov, ki morajo v primeru dežurstev na domu ali drugih podobnih delovnopravnih institutov nemudoma priti na delo ali drugo aktivnost, povezano z reševanjem življenj, zdravja in premoženja. Tukaj imam v mislih zdravnike, kriminaliste, vojake, pripadnike drugih sil za zaščito in reševanje, pripadnike posebne enote policije, policiste, ki so v pripravljenosti. Upoštevaje predlagane rešitve ter vseh morebitnih novih predlogov, bi to pomenilo, da to povečanje vozil s prednostjo ne bi bilo samo tolikšno, da bi bilo to vsako osmo vozilo, kot je predlagano, ampak še več. Tukaj bi mogoče poudaril še to, da vozila s prednostjo po Zakonu o motornih vozilih štejejo kot predelana vozila, četudi gre za uporabo posebne opozorilne svetilke, zaradi česar 19. člen Zakona o motornih vozilih določa posamično odobritev takšnega vozila. V skladu s 50. členom morajo imeti tudi v prometnem dovoljenju takšna vozila vpisan namen. Za takšna vozila je potem tudi predviden tehnični pregled na vsakih 6 mesecev, kot je bilo že povedano. Na tem mestu bi še na eno zadevo opozoril. Tak status dobi vozilo, to je vozilo s prednostjo in táko vozilo ni omejeno samo na prostovoljnega gasilca. Tako vozilo je zasebno vozilo. Zasebno osebno vozilo, ki ga lahko vozi pravzaprav kdorkoli, ki mu lastnik tega vozila to dovoli. Kako bo uporabljal tako vozilo, je pa stvar voznika, ki tako vozilo prevzame. Ni nujno, da ga uporablja za namen ali pa način, kot je bil predviden v dobrem duhu zakona. Tukaj bi mogoče izpostavil samo še eno stvar na koncu, da ne bom tudi predolg. V debati sem bil pozoren, omenjalo se je predvsem vozilo z modro svetilko, ki v bistvu ne zahteva posebne vgradnje ali montaže, ampak iz predloga novele zakona jasno izhaja, da se predlaga sirena, se pravi vozilo skupaj s sireno, s svetlobnimi in zvočnimi znaki, ki morajo biti vgrajeni. Gre za poseg na vozilu in z vsem tistim, kar sem prej povedal. Glede hierarhije zakonov pa pravil bi opozoril ravno to, da so trenutno uporabniki, ki lahko uporabljajo oziroma so upravičeni do vozil s prednostjo, opredeljeni s pravilnikom. Ta novela zakona pa predvideva, da se to že v zakonu določi samo za nove uporabnike. Samo za te nove predlagane uporabnike, to so prostovoljni gasilci in osebna vozila, pa se to določi v zakonu. Imeli bi različno ureditev za več kategorij uporabnikov. Zaključil bi, da Vlada Republike Slovenije glede na navedeno ne podpira Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Branko Grims. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Danes teče beseda o gasilcih. Gasilcih kot ljudeh, ki gredo za druge dobesedno v ogenj, ki za druge tvegajo svoje zdravje, svoje življenje; zato je prav, da o njih govorimo z ustreznim spoštovanjem. Prvo, kar bi tako spoštovanje zahtevalo, je, da se govori o realnih argumentih. Zdaj smo poslušali državnega sekretarja, ki ga je nekaj izdalo. Retorika je znanje in znanost, ki je v Sloveniji zelo zanikana, ampak retorika pove zelo veliko. To je skladnost, kot jo jaz definiram, tistega, ki govori, govorice njegovega telesa z vsebino njegovih besed. Ali ste opazili, kako je od minute do minute predstavnik Vlade govoril čedalje bolj tiho. To je v retoriki jasen znak, da tisti, ki govori, ni prepričan v to, da govori resnico; ali pa celo ve, da je ne, in mu je nerodno, kar je dobro. Pove, da ima človek vest, žalostno pa je, da se to dogaja v tem parlamentu. Vsa ta politizacija, ki si jo je privoščila vlada in potem za njo nekritično še koalicija, je popolnoma nepotrebna. Gre za zelo majhno število ljudi, ki bi bili upravičeni do uporabe modrega modula, gasilcev torej, in zelo redko, ko bi do upravičene uporabe sploh lahko prišlo. Koliko pa je dejanskih gasilskih intervencij za same požare na ozemlju Republike Slovenije v letu dni? Nekaj deset, pa potem dodajmo še kakšno izjemno naravno ujmo, poplave, kakšno pozebo, žled in potem je običajno to že izčrpano. No, še v Kamniku je bil pred časom tornado. In samo v teh primerih, gospe in gospodje, bi lahko prišlo do uporabe modrega modela. V zelo redkih primerih, nikakor ne vsakodnevno in do tega bi bila upravičena sorazmerno majhna skupina gasilcev. Iz tega ste naredili prvoklasno politično vprašanje, brez enega samega resnega argumenta, kar dobro veste, kar ste z retoriko tudi zdajle sami pokazali. Ker vam je nerodno, vsaj tistim, ki še imate vest; ne trdim, da vsem tukaj. Cilj tega zakona je bila samo uresničitev ene želje gasilcev, ki so se zgledovali po primerih iz Avstrije pa potem še bolj severno gor, iz, recimo temu, območja nekdanje Avstro-Ogrske in njene neposredne okolice, ki je razvila ta prostovoljni gasilski sistem, ga delno kasneje tudi profesionalizirala ter je to zgled in tradicija, ki velja v Sloveniji še danes. To je plemenita tradicija, vredna je vse podpore. Ljudje izpolnjuje plemenito poslanstvo, ko pomagajo drugim, to pa je tudi v javnem interesu. Če prostovoljnih gasilcev, gasilstva v tej obliki ne bi bilo, bi bilo treba marsikje marsikaj urediti drugače; ne samo za same intervencije, ampak še za vse tisto drugo, kjer so gasilci zraven. To je oblika življenja. Oblika življenja, ki je plemenita, ki krepi družbo in državo ter mladim daje tudi prostor, da se srečajo, da se družijo; in to pri neki zelo pozitivni stvari, da se iz njih oblikujejo močne osebnosti, ki so pač vredne vsega spoštovanja. Proti temu, gospe in gospodje, ste danes naredili politični pogrom. Zakaj, veste samo vi. Kaj so vam gasilci naredili? Jaz tega ne razumem. Če mislite, da ste s tem naredili napad na Slovensko demokratsko stranko, ker smo zgolj prenesli eno prošnjo iz gasilske enote sem gor, in tisto niso bili naši člani, sem že petkrat povedal, se hudo motite. Samo pokazali ste svoj pravi obraz. Obraz, v katerem ste neskončno nakladali, kako veliko število ljudi bi to zajemalo, in pri tem namerno prezrli vse argumente in vsa dejstva tistega, kar v zakonu piše – da bi bili do uporabe tega modula upravičeni samo tisti, ki bi jih določil poveljnik občinske zveze gasilcev, in to pod vsemi pogoji, ki veljajo za njihovo uporabo. In še preden bi lahko nekdo ta modul uporabljal, bi opravil ustrezno izobraževanje po sistemu in z vsebino, ki bi jo predpisalo ministrstvo, torej vaša vlada, gospe in gospodje, in prav nobenega problema in nobene zlorabe ne bi moglo biti. Kajti tako, kot je predlagano, bi lahko potem vezali z ustrezno zaščito, recimo povezali z GPS modulom, kar bi imelo dvojno korist. Izključilo bi vsako možnost zlorabe in po drugi strani omogočilo večjo preglednost tistemu, ki bi vodil neko akcijo, se pravi poveljniku gasilcev, da bi točno vedel, kje se v vsakem trenutku njegov gasilec nahaja. Varnost gasilcev bi bila zato večja, varnost vseh ostalih, ki bi vedeli, zakaj gre, bi bila tudi večja in tudi varnost tistih, ki bi bili prej in hitreje deležni pomoči, bi bila zato večja. Ampak vi tega ne boste dali, ker vam je važen politični prestiž. Krasno. To pa je vladajoča koalicija in vlada, ki je dobesedno v sramoto Republiki Sloveniji. Kaj vse ste govorili danes tukaj?! Zakaj nismo prišli do vas? Smo prišli, gospe in gospodje, in obljubili ste podporo, nekateri ste jo. Danes smo ostali brez kakršnekoli podpore, pa tudi nobenega resnega argumenta proti niste navedli. Ste uspeli angažirati vse, ki so pod vašim vplivom, odvisni od vašega denarja, vključno s samimi funkcionarji zvez, da so nastopili proti. Na to se zdaj sklicujete. Zadevo, ki ste jo sami zakurili, sami zažgali, zdaj spreminjate v požar. Res v stilu zakona, ki je pred nami – za gasilce. Ob takšni koaliciji, gospe in gospodje, ob taki vladi jaz upam samo, da bo enotno zadonelo po Sloveniji – Na pomoč!
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa, kolegice in kolegi. Če želi še kdo razpravljati, prosim, da se prijavi – to velja tudi za predlagatelja in za predstavnika ministrstva –, s tipko na mikrofonu. Prosim za prijavo. Vsak ima na razpolago 3 minute 52 sekund. Prvi ima besedo gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Nisem se želel več oglašati, ampak nekatere razprave pač zahtevajo, da se malo tudi odzovemo, predvsem razprava državnega sekretarja, ki je bral zdaj mnenje Vlade. Očitno o stvareh, o katerih govori, dobesedno pojma nima ter zelo zavaja s temi informacijami in s temi argumentacijami. Jaz bi res želel, da govorimo o tematiki, ki je predlagana, in kako se bo implementirala. Vi govorite dobesedno neumnosti. Pa bom še enkrat povedal. Določene službe ne rabijo tega in niso zajete znotraj tega instrumenta, ki je predviden. Tudi v gasilskih vrstah ne rabi vsak te zadeve, o kateri vi govorite. In če ste pogledali obrazložitve naprej, tisti, ki bo to potreboval, bo moral biti najprej aktiviran preko centra za obveščanje, ki bo sprožil neko aktivnost. In še enkrat vam povem, običajno se ne proži vseh gasilcev v enem društvu, ampak se proži tiste, ki so v nekem trenutku dežurni. Ne govoriti o nekem masovnem nameščanju teh luči. In tudi predvideno je, da je luč vezana na osebo, da je odgovornost jasna v takšnih primerih. Z vašimi odgovori samo dokazujete, da se s to tematiko niste niti ukvarjali, niti pozanimali, niti ne veste, o čem govori oziroma v katero smer predlog tega zakona rešuje situacijo na tem področju. In še enkrat, gre res za tiste primere, ko je nujno takojšnje posredovanje, in takšni primeri so res zelo redki in so v bistvu že med aktiviranjem filtrirani. Takrat, ko gre za travniške požare, ko gre za gozdne požare, ko gre za neke razširjene zadeve, takrat ni več te nujnosti. In razlikujte med tisto prvo prioriteto, za katero je predlog tega zakona napisan – govoril sem o prvih posredovalcih v primeru NMP –, vse te naloge so zdaj prenesene na gasilska društva, predvsem na tistih območjih, kjer NMP zadev ne pokriva. In v teh primerih je nujno, da nekdo pride pravočasno. V primerih požara na nekem stanovanjskem objektu, kjer ni za razmišljati, ampak je treba takoj posredovati, ker je lahko nekdo ujet v takšnem objektu. Pa še kakšen drug primer, recimo prometna nesreča, zastoj srca in podobne stvari. In ne tlačiti v koš vse intervencije, ki jih imajo gasilska društva. In nehajte že na gasilska društva gledati kot na društva, ki se ukvarjajo z gasilskimi veselicami in z nekim špricanjem. Naloge, ki smo jih preko zakonodaje dali gasilskim društvom, so bistveno druge, kot so bile v preteklosti, in zahtevajo tudi bolj moderne pristope. Treba je pogledati vsebinsko in poiskati rešitev, ki bo izboljšala to stanje. In ta del, o katerem smo mi govorili danes in kar je predlog tega zakona, določene stvari sigurno rešuje na tem področju. Jih je treba pa tako pogledati. Jasno, da morajo predpisi kasneje veljati za vse. Ne pa govoriti o stihiji. Najprej mora biti poziv, ki je evidentiran v centru, sledljivost je znana, vse je poznano in ne govoriti o masovnosti ter s tem zavajati in prepričevati koalicijske poslance, da to zavrnejo. Zadeva je bolj resna, kot si vi predstavljate, in v prihodnje bo sigurno predlog ponovno prišel na mizo, ker bodo tudi gasilske organizacije ugotovile, da nekatere stvari, ki jim jih je zakonodaja naložila, pač niso izvedljive z dosedanjim pristopom, ki se je izvajal. In ko bo padla prva tožba ali odškodnina zaradi neposredovanja, se bo zadeva ponovila.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik! Spoštovani poslanke in poslanci! Ta zakon naslavlja problem, ki ga imamo, ta zakon je rešitev problema, ki ga imamo, in v tem zakonu so tudi varovalke, da se rešitev za ta problem ne bi izrabljala. Prav problem, ki ga imamo, je sama pot na intervencijo. Predlog, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, ni predlog, ki bi si ga izmislili poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke, ampak, kot veste, je Slovenska demokratska stranka v zadnjih mesecih tudi na svoji spletni strani odprla zavihek, podstran, kjer lahko državljanke in državljani neposredno predlagajo poslanska vprašanja, zakonske predloge, raznorazne pobude in tako naprej. In na podlagi tega so kranjski gasilci stopili v kontakt z našim poslancem mag. Brankom Grimsom, se z njim dobili, potem smo se o tem pogovorili tudi v poslanski skupini in tudi z drugimi gasilci. Ker smo menili, da je to možna in edina učinkovita rešitev tega problema, ki ga imajo gasilci, to je izpostavljanje nevarnosti, medtem ko hitijo na pomoč drugim in tvegajo svoje zdravje ter življenje, da je to rešitev, ki jo je treba predlagati. Se pravi, to je rešitev tega problema. Da pa ne bi prišlo do zlorab te modre luči, smo tudi predvideli, kakšne so posledice za tiste, ki bi to zlorabljali. In namesto da bi se tukaj pogovorili, kje so tiste točke, ki vas težijo, ki vas motijo, da ne bi implementirali tega zakona; in da bi se o tem potem pogovorili predvsem v drugem branju, kjer bi lahko skupaj oblikovali takšne rešitve, da bi bile po godu tudi vladajoči koaliciji, poslušamo tukaj neke za lase privlečene argumente tretje lige uradnikov na ministrstvu in argumente poslancev koalicije, ki namesto o vsebini predloga gredo v to smer, da nam razlagajo, kako poteka zakonodajni postopek v Državnem zboru. Jaz sem poslanec sicer prvi mandat, ampak nikjer nisem zasledil, da se moraš, predno zakon vložiš, posvetovati z vsemi poslanskimi skupinami. To me spominja na neumnost, ki jo je izrekla ena izmed poslank koalicije, ko smo se pogovarjali o naši dopolnitvi in spremembi Kazenskega zakonika. Rekla mi je – Zakaj se pa pred vložitvijo niste posvetovali z generalnim državnim tožilcem? Vi očitno po praktično treh letih tukaj v parlamentu še vedno ne razumete nekaterih osnov, kako deluje parlamentarizem, kako deluje parlamentarna demokracija. Ni naloga opozicije, da se bo usklajevala bodisi z opozicijskimi bodisi s koalicijskimi strankami, kaj šele s kakšnim generalnim državnim tožilcem ali pa predstavniki izvršne veje oblasti. Skratka, to je predlog Slovenske demokratske stranke, to je predlog gasilcev, zakon, ki prihaja s terena. Če vam je kaj mar za varnost tistih, ki skrbijo za našo varnost, potem boste zakon spustili skozi prvo obravnavo in ga morebiti dopolnili v drugem branju. Če pa se tega ne stori in je glavni očitek to, kdo je to vložil, na kakšen način je vložil, kaj vsega ni pred tem storil, pa zavračate ta predlog zakona izključno iz političnega prestiža, ker se ga niste spomnili vi, ampak mi oziroma gasilci. Pričakujem pa, ker vemo, kakšen je modus operandi, da boste čez kakšno leto, če še ne bo takrat konec mandata, prišli s podobnim predlogom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Izvolite.
Jaz bi tam začel, kjer je zdaj kolega končal. Nič hudega ne bo po mojem, četudi vlada pride kmalu s tem zakonom. Važen je namen, ne pa političnem točke v tem primeru. Jaz sem prej malo burno reagiral, tudi lahko opazite, kdo je najbolj konstruktivno tukaj razpravljal. Tisti, ki smo bili včasih župani, ki smo bili odgovorni za požarno varnost v svoji občini, ki dobro poznamo sistem, potrebe, način organiziranja, kako sistem deluje. Ne gre za politične točke, nikakor ne. Da bo šlo za ne vem koliko teh modrih luči, ni res. Vsak župan tam, kjer ni poklicne gasilske enote oziroma ni odzivni čas krajši kot 15 minut, da pokriva poklicna gasilska enota, je dolžan na nek način organizirati požarno varnost. Vsakemu županu je cilj, da imajo tisti, ki zagotavljajo požarno varnost, čim krajši odzivni čas, da imajo tako opremo, da čim prej pridejo na požar in da so čim bolj učinkoviti. V naši občini imamo podpisano pogodbo s poklicno gasilsko enoto, vendar smo ugotovili, da naši prostovoljni gasilci pridejo bistveno prej na določen požar kot poklicna gasilska enota. In tudi sistem alarmiranja, ki ga pač imamo, je tako prilagojen, da se ne pozove vseh, odvisno od požara. Tako je tudi načrt alarmiranja narejen, da je prilagojen temu. Vsako gasilsko društvo I., II. ali III. kategorije, v malih občinah višjih že ni, ima določeno število operativnih gasilcev, ki so usposobljeni. Na začetku je recimo gasilsko društvo I. kategorije imelo usposobljena dva gasilca za dihalne aparate. Ker je potrebno izobraževanje, mora biti tudi sposoben, da to pač opravi. Sigurno bi operativnemu gasilcu pripadalo, če ni zraven gasilskega doma, da bi imel to možnost, da bi imel modro luč, da bi čim prej prišel v gasilski dom, vzel gasilni oziroma dihalni aparat in šel na intervencijo, ker ni vsak usposobljen. Občinski poveljnik, po navadi je nad poveljniki posameznih društev, nad njim je še župan, bi se določilo, koliko je takih, ki lahko to imajo, ki so tako pomembni, ki toliko pomenijo. To bi bilo pač v presoji ali župana, občinskega poveljstva, zveza je že predaleč. Mislim, da je cilj vsakega župana, da ima to dobro urejeno. Rezultatov se sicer ne da meriti, to ni tekmovanje, da med seboj tekmujejo, kdo ima bolj urejeno. Posebej me prizadene, ker imamo gasilce, ki so med najboljšimi v Sloveniji oziroma, lahko rečem, najboljši, gredo na olimpijado, niso samo tekmovalci, ampak so gasilci, operativni gasilci, ki so v vsakem primeru, na vsakem požaru med prvimi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Kot sem omenil že prejšnjič, meni je žal, da se je ta debata o tem zanimivem vprašanju sprevrgla v nekakšno politično obračunavanje, ki ste ga kolegi iz Slovenske demokratske stranke sprožili sami. Imenovati državnega sekretarja za tretjerazrednega uradnika zgovorno priča predvsem o vas. In če se vam zdi to vprašanje tako pomembno in želite pomagati gasilcem, jaz se strinjam s tem, da jim pomagamo, ampak mislim, da to ni način, da pridete v parlament in na ta način komunicirate s kolegi. Rad bi še enkrat opozoril na to, da pri tako pomembnem vprašanju bi pričakovali tudi, da imamo pred današnjo obravnavo nekakšno stališče Gasilske zveze Slovenije, policije, če želite. Gre za pomembno vprašanje, kdo naj ima neko modro luč v prometu, kdo jo lahko uporablja, ob kakšnih pogojih. Zaradi tega je prav, da se tudi o tem pogovorimo. Rad bi pa še nekaj kolegu Grimsu povedal. Vi ste rekli, da ste bili pri nas. Vaš kolega Mahnič vas je demantiral, ko je rekel, kdo pa ste vi, da bomo mi hodili do vas. Vi niste bili pri nas. Škoda, da niste bili, če je to za vas tako pomembno vprašanje. Verjamem, da bi bili pri tem naporu, da morda rešimo eno pomembno zadevo, bistveno bolj uspešni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik ministrstva, državni sekretar mag. Klemen Potisek. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Na ministrstvu, kot sem že večkrat rekel, sprejmemo vsako pobudo za sestanek, ki je utemeljena, za katero je naveden razlog; in tako smo s sodelavci izvedli tudi sestanek z organizacijo Intervent 112, kjer so nam predstavili magnetni znak – gasilec 112, gre za magnetno tablo, ki se jo postavi na streho in opozarja na to, da je v vozilu gasilec. Njihovo pobudo smo podprli. In mogoče je tudi to nek način, za katerega bi se veljalo v prihodnjih pobudah osredotočiti. Mogoče je tukaj ta rešitev. Je pa tudi podobna primeru iz Nemčije, kot je omenila gospa Sluga. Poudaril bi še eno reč. Vlada Republike Slovenije je predlog proučila in ugotovila, da predloga ne more podpreti. Poudarjam, da poleg Ministrstva za infrastrukturo je negativno stališče do predloga zavzelo tudi Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za obrambo oziroma natančneje Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje, v katero pristojnost sodi področje gasilstva; je pa zagotovo tudi najbolj kompetentna za ta vprašanja. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Zanimivo je bilo tole sedajle poslušati na koncu. Ko so bile te stvari predstavljene pristojnemu ministrstvu, je bilo tam rečeno, da načeloma to podpira, ampak da bodo to proučili potem čez čas. In ker se je ta čas zelo zavlekel, so potem prosili, če je možno to odpreti v Državnem zboru. In ne boste verjeli, gospe in gospodje poslanci, tisti, ki ste rekli, zakaj ste to vložili v Državni zbor; zato smo tu, da predlagamo zakone. Prej je kolega rekel, da se nismo pogovarjali. Seveda smo se in jaz sem lepo povedal, da sem z več kot enim iz vaše poslanske skupine govoril; pa ne samo jaz, še kdo drug je. Nisem pa rekel, da je bil to Žan Mahnič. Kadar kolega reče, da me je kdo demantiral, naj se rajši v jezik ugrizne. Očitno komunikacija tukaj ne teče ravno čisto tako. In zaradi tega se potem tudi po nepotrebnem zaostri; ampak ta odločitev, da tega ne podprete, ni bila sprejeta v državnem zboru. Jaz sem tudi z vašimi komuniciral pa z gasilci in vsi so mi povedali isto zgodbo, da od začetka je bilo zelo veliko navdušenje, da bi se to sprejelo. Potem je bil pa en politični impulz, lahko da je bila to ena seja vlade ali pa si je nekdo to izmislil tam na vladni ravni. Potem povsod, kjer imate možnost, kjer so ljudje odvisni od vašega denarja, to je zveza in tako naprej, vsi, na katere ste se sklicevali, so dali negativno mnenje, ker je bila taka politična odločitev. In potem se na to vi sklicujete, pa sram naj vas bo. Zresnite se, ker gre za zelo resno zadevo. To vprašanje, ki smo ga načeli, je bilo mišljeno zgolj kot simbolna gesta – majhna pomoč gasilcem pri opravljanju njihovih plemenitih nalog, zaščita ljudi, njihovega zdravja, življenja, lastnine. Odkrito povedano, si pa res nisem predstavljal, da boste to spremenili v tako prestižno politično obračunavanje, kot si je potem vlada s svojimi službami in danes vi tukaj privoščila. Škoda, da je to tako. So teme, pri katerih bi lahko šli skupaj. Takrat, ko sem z vašimi kolegi govoril, tistega kolega sedaj itak ni notri, sem tudi rekel, če želite sodelovati, če bi želeli dati kakšen svoj predlog, pa se skupaj zmenimo. Nobenega interesa; samo rečeno je bilo, da bojo že podprli pa da se bomo potem naprej menili. Pa seveda danes od tega ni bilo še nič, toliko se pač da levičarjem zaupati. Žal, škoda. Gre za gasilce, gospe in gospodje, danes vas je gledala Slovenija. Slovenija ve, da je od gasilcev odvisno marsikaj in da se gasilcem ni dobro zameriti. Jaz pa mislim, da ste zelo nesebično poskrbeli, da se jim je ta koalicija zelo zamerila; in čisto sami ste si krivi. Mirno bi lahko tale zakon skupaj predlagali, mirno bi lahko zakon skupaj sprejeli, dodatne omejitve bi lahko dali, dodatne rešitve, mogoče v tistem delu, ki sem ga prej omenil, še malo razširili. Gre za tiste najbolj nujne službe, ki sodelujejo včasih z gasilci, recimo gorski reševalci, ko gre za hribovit teren; in zadeva bi bila skupaj, konsenzno dana kot veliko priznanje ljudem, ki se žrtvujejo za druge, kot neka pozitivna gesta in hkrati prikaz spoštovanja vrednot, človekoljubja, solidarnosti, pomoči, ki bi jo dal Državni zbor. Danes je žal koalicija poskrbela za povsem drugačen prikaz in osebno to obžalujem. Verjemite mi pa, da se bomo s to temo še srečali.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali danes popoldne v okviru glasovanj. S tem prekinjam 27. točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O MOTORNIH VOZILIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospod Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospod Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Francu Brezniku. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Državni zbor Republike Slovenije je 19. oktobra 2016 sprejel Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o motornih vozilih in Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa. Takratni cilj obeh novel je bil po mnenju predlagatelja zagotovitev višjih standardov varnosti uporabe koles s pomožnim motorjem, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro, ter postavitev ustrezne pravne podlage za regulacijo področja uporabe teh vozil. Naj povem na začetku, da se lahko med kolesa štejejo tudi vozila, katerih konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. V to kategorijo sodijo tudi mopedi, ki sicer tako dosegajo višje končne hitrosti, imajo vgrajene blokade, ki jih je relativno enostavno odstraniti. Zakon je začel veljati 1. maja 2017 in lahko povemo, da je sprejeti zakon v praksi postavil lastnike koles z motorjem pred skoraj nerešljive težave. Številni za svoje kolo z motorjem, ki so ga kupili pred 10, 20, 30, 40 in več leti, nimajo nobenega potrdila o lastništvu in druge dokumentacije. Lastništvo vozila bojo torej morali, in so morali, v tem času dokazovati v ugotovitvenem postopku, ki je zapleten in dolgotrajen. Najti so morali priče, nekatere so že umrle, za nekaj 10 let nazaj, potrdili so, da so lastniki mopeda več kot 10 let in tako naprej. Tudi tukaj se niso te zadeve ustavile. Konkreten primer je, ko lastniki mopedov ne morejo dokazati lastništva, ker v času izdelave motorja niso bili starejši od 18 let, torej polnoletni. Mejijo na, lahko rečemo, celo na komedijo absurda. Imamo nekatere mopede ali konstrukcijska vozila do 25, ki so stara nekaj 10 let, in se iščejo priče, ki so stare skoraj 100 let. Gre za absurdne zadeve, gre za absurdni zakon, ki nima z varnostjo v cestnem prometu nobene zveze. Kot smo že povedali leta 2016, spoštovani kolegice in kolegi, 25 kilometrov na uro je hitrost, ki jo doseže zdrav moški v teku, 25 kilometrov na uro je hitrost, ki jo doseže vsaka žival, od psa do konja, 25 kilometrov na uro preseže vsak smučar, 25 kilometrov na uro je hitrost, zaradi katere so desetletja ti mopedi ostali neregistrirani. Govorimo o kolesih s pomožnim motorjem. Anomalije v zakonu so tudi na različnih področjih, tudi v stroškovnem smislu. Mopedi morajo opraviti tehnični pregled, tisti mopedi po letu 2004 morajo opraviti kompletno homologacijo, ki stane približno 90 evrov. Vozila, ki so stara več kot 8 let, morajo vsako leto opraviti tehnični pregled. V veljavi so tudi tablice za te mopede, ki so posebne. Poglavitne rešitve predloga zakona so, da se spremeni Zakon o motornih vozilih oziroma se ukinja obveznost registracije koles s pomožnim motorjem oziroma mopedov, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. In s tem se odpravljajo tudi nepremostljive administrativne ovire in zapleti, ki jih je pred lastnike postavil zakon o obvezni registraciji mopedov, pri katerih trajna nazivna moč pogonskega motorja ne presega 4 kilovate in konstrukcijsko določena hitrosti ne presega 25 kilometrov na uro. Ukinitev tega zakona ne bo imela nobenih finančnih posledic. Besedila členov, ki se ukinjajo, so predvsem vezana na 31. člen – Pogoji za registracijo; vezana so na 50. člen – Roki za izvedbo tehničnih pregledov; in predvsem so vezana na 3. člen – Prehodno in končno določbo, da se ukine, kar je sedanji zakon uveljavil, torej da po 1. maju 2017 morajo biti kolesa s pomožnim motorjem, katerih trajna nazivna moč pogonskega motorja ne presega 4 kilovate in konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. S predlogom te novele, ki je po rednem postopku v prvem branju, predlagatelji predlagamo, da se ta zakon, ki je, lahko rečemo, žalitev za vsako logiko, za vsako zdravo kmečko pamet, ukine, ker nima nobene zveze z varnostjo v cestnem prometu. Vse ostale zadeve v praksi, ki so se pojavile z uveljavitvijo tega zakona, pa bom kot predlagatelj tudi razložil in razpravljal v naslednjih minutah in urah. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predloga zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih, kot ga je Državnemu zboru Republike Slovenija aprila 2017 v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predlagala skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, Vlada Republike Slovenije ne podpira. Vlada Republike Slovenije nasprotuje spremembam zakona, saj s predlaganimi členi posega v lažje ugotavljanje lastništva za vse mopede in ukinja določbo, s katero je določen rok za tehnični pregled za vsa vozila. Vlada Republike Slovenije nasprotuje navedeni spremembi lažjega ugotavljanja lastništva za vse mopede, saj je ta potrebna v namen lažje registracije mopedov. Nasprotuje pa tudi ukinitvi določbe, s katero je določen tehnični pregled vozila pred njegovo registracijo v Republiki Sloveniji, če je vozilo starejše od roka, ko bi moralo vozilo enake kategorije opraviti prvi tehnični pregled. Ta določba velja za vsa vozila. Navedena ukrepa nista vezana samo na mopede, pri katerih trajna nazivna moč pogonskega motorja ne presega 4 kilovate in konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro, in so potrebne za nemoteno delovanje sistema registracije in tehničnih pregledov vozil, s čimer se dopolnjujejo ukrepi za povečanje varnosti cestnega prometa za vse njegove udeležence. Kot izhaja iz gradiva Predloga zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih, naj bi ta zakon ukinil obveznost registracije mopedov, pri katerih trajna nazivna moč pogonskega motorja ne presega 4 kilovate in konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Vendar pa iz normativnega dela izhaja, da se ukinja le prehodno obdobje za začetek obvezne registracije navedenih mopedov. Vlada Republike Slovenije opozarja, da je prehodna določba konzumirana in vanjo ni dopustno posegati. Vlada Republike Slovenije pa nasprotuje tudi nameravani ukinitvi obveznosti registracije navedenih mopedov. Registracija mopedov, pri katerih trajna nazivna moč pogonskega motorja ne presega 4 kilovate in konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro, je bila namreč uvedena z namenom zagotovitve višjih standardov varnosti vseh udeležencev v prometu, prepoznavnosti lastnikov teh mopedov in zavarovanja morebitnih oškodovancev v prometnih nesrečah z zadevnimi mopedi. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! V lanski jeseni je kot predlagatelj gospod Igor Zorčič vložil dopolnitev zakona o motornih vozilih z ureditvijo njihovega statusa. Govorimo o kolesih s pomožnim motorjem ali tako imenovanih petindvajsetkah, to so mopedi, ki ne presegajo konstrukcijske hitrosti 25 kilometrov na uro. Predlagatelj je uvedel za te mopede registracijo s predhodnim tehničnim pregledom in z zavarovanjem za te mopede. Da je vse to nepotrebno in da ves ta postopek lastnike samo obremenjuje, je najprej opazil Državni svet, ki je to dopolnitev zakona zavrnil z vetom. Posledica tega je bila ponovna vrnitev zakona v preveritev v Državni zbor. Državni zbor je 19. oktobra lanskega leta z glasovalno večino koalicije dopolnitev tako imenovanega Zorčičevega zakona ponovno potrdil. Zakon pa je stopil v veljavo s 1. majem letošnjega leta. Do danes lahko ugotavljamo, da je zelo majhen procent teh mopedov opravil to registracijo. Ocenjuje se, da niti polovica. Ne glede na to, da zakon že velja, da ta obveznost že velja, niti polovica teh mopedov ni registriranih. Gre za nepotrebno novo obdavčitev državljanov, saj ob prvi registraciji to stane 150 evrov. Še enkrat, govorimo o mopedih, ki vozijo največ 25 kilometrov na uro, njihova povprečna hitrost je okoli 15 kilometrov na uro; ni strokovnega argumenta, niti enega podatka, da bi bila tehnična napaka vzrok kakršnekoli prometne nesreče. Seveda, težko pri povprečni hitrosti 15 kilometrov na uro. V Slovenski demokratski stranki smo vložili spremembo zakona, ki je danes na mizi, da se ta nepotrebna nova obdavčitev državljanov umakne. Tudi varnost tu ni vprašljiva. Gre za izjemno majhne hitrosti, v povprečju 15 kilometrov na uro. Iz vsega tega lahko razberemo, da je predlagatelj imel predvsem en cilj, da se s tem zakonom polni državni proračun. Tega pa v Slovenski demokratski stranki nikakor ne moremo sprejeti. Zaradi tega je ta zakon danes ponovno na mizi in s tem zakonom ukinjamo registracijo za te mopede, ki zahtevajo tudi tehnični pregled in zavarovanje. To nepotrebno opravilo, novo administriranje in novo obdavčevanje umikamo iz obveznosti državljanov oziroma lastnikov teh mopedov.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Desus smo enotnega mnenja, da predlog novele Zakona o motornih vozilih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Z vprašanjem registracije mopedov, ki ne presegajo hitrosti 25 kilometrov na uro, se ponovno ukvarjamo tik po uveljavitvi zakonskih rešitev, ki smo jih pred kratkim podprli tudi v naši poslanski skupini, medtem ko želi predlagatelj registracijo znova odpraviti. V svoji obrazložitvi navaja, da zakon ni zagotovil višjih standardov varnosti. Ugotovitev preseneča, saj je ukrep obvezne registracije komaj stopil v veljavo in ob tem še ne moremo ocenjevati njegove uspešnosti na področju varnosti v cestnem prometu. Dejstvo pa je, da so tudi vozniki teh mopedov običajni in pogosti udeleženci v prometu, pa čeprav je njihova hitrost omejena na »le« 25 kilometrov na uro. Začetne težave, povezane predvsem z dokazovanjem lastništva starejših mopedov, ne morejo biti razlog za odpravo registracij. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da je le-ta smiselna, zagovarjamo pa stališče, da jo bo treba obnavljati na daljše obdobje in da bo vsaj v določenih primerih možna tudi registracija na terenu. Minister se je sicer večkrat javno zavezal, nazadnje tudi v odgovoru na poslansko vprašanje na aprilski seji Državnega zbora, da bo v drugi polovici leta pripravljena novela zakona, s katero bodo tehnični pregledi za mopede dejansko zahtevani na štiri do pet let. Ministrstvo je priznalo tudi zaplete v zvezi z dokazovanjem lastništva in ob tem izdalo ustrezna navodila, kako ravnati v primerih, kadar se lastništva ne da dokazati s papirji in dokazili, zato po oceni naše poslanske skupine to ne more biti razlog, da bi predlog novele Zakona o motornih vozilih podprli. Prepričani smo namreč, da bi se z odpravo obvezne registracije poslabšal sedanji učinkovitejši nadzor nad mopedisti, ki pa so, kot kaže, za razliko od predlagatelja v veliki večini sprejeli nova pravila brez posebnega razburjanja. Veseli nas, da je že danes na cestah moč opaziti vedno več registriranih mopedov, na katerih predvsem mladi vozniki uporabljajo zaščitne čelade, kar je po naši oceni še dodaten razlog za sklepanje, da zakon vendarle učinkuje. Kot rečeno, Poslanska skupina Desus ocenjuje predlog novele Zakona o motornih vozilih kot neprimernega. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Zgodovina tega zakona je ena bolj burnih, saj je bilo tudi sprejetje tega zakona eno tistih, ki jih je spremljalo več interesa pa tudi pritiskov zainteresirane javnosti, stroke in interesnih skupin, kot je to sicer običajno za zakonodajni postopek v Državnem zboru. Zato so bile tudi odločitve, ki so sledile podpori oziroma nepodpori temu zakonu s strani naše poslanske skupine, podvržene številnim razpravam in tudi odločitvam v zadnjem trenutku. Dovolite, da omenim, da Poslanska skupina Socialnih demokratov zakona, ki je trenutno veljaven, ob vetu Državnega sveta ni večinsko potrdila oziroma je večinsko zakonu nasprotovala s petimi glasovi proti in enim glasom za. Tudi po uveljavitvi zakona smo bili v okviru dela v poslanskih pisarnah soočeni s številnimi pripombami ljudi, predvsem na račun ugotovitve, da približevalni ukrepi za boljšo uporabniško izkušnjo, to so možnost registracije na terenu, daljša zavarovanja, dolgoročnejše registracije, niso bili izvršeni in da je to povzročilo precejšnjo nejevoljo pri ljudeh. Razumemo po drugi strani osnovni namen in potrebo po uveljavitvi zakona, ki omogoča tako tehnično ustreznost kot ustreznost varnostnih standardov v cestnem prometu kjer, to moramo žal ugotoviti, še vedno vsako leto in vsak mesec umre ali se huje poškoduje preveč ljudi in je Slovenija v negativnem smislu na tem področju ena izmed bolj uspešnih evropskih držav. Zato bomo v tej prvi obravnavi pozorno spremljali soočenje argumentov tako ministrstva kot tudi predlagateljev tega zakona in se bomo enako kot tudi pri dveh predhodnih končnih obravnavah predloga zakona, ki naslavlja materijo registracije mopedov, odločili ob končnem tehtanju predstavljenih argumentov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Že tretjič v enem letu se v Državnem zboru ukvarjamo z mopedi, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Da bo registracija teh vozil povzročila njihovim lastnikom nemalo težav, je bilo jasno že ob sprejemanju koalicijskega paketa novel Zakona o pravilih cestnega prometa in Zakona o motornih vozilih. Na to smo opozarjali v opoziciji in na to je z vetom na zakon opozoril tudi Državni svet. Vse skupaj se je začelo, ko je Nova Slovenija vložila novelo Zakona o pravilih cestnega prometa. Razlog za to novelo je bil kaos, ki so ga povzročala ohlapna pravila v zvezi z udeležbo teh vozil v cestnem prometu. Vsi smo se takrat strinjali, tako iz koalicijskih kot iz opozicijskih klopi, da je to področje treba urediti, ampak ker je bil zakon pač opozicijski, to urejanje takrat ni bilo sprejemljivo. In potem smo namesto te kratke in uporabnikom prijazne novele dobili zakompliciran in težko razumljiv paket koalicijskih zakonov, ki sedaj zaradi obvezne registracije koles s pomožnim motorjem oziroma danes so to mopedi, katerih konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro, povzroča nepotrebne stroške in težave pri dokazovanju lastništva koles, kupljenih še v času, ko to ni bilo potrebno. V Združeni levici menimo, da morajo biti mopedi in kolesa s pomožnim motorjem označeni tako, da jih je mogoče identificirati. Dejstvo je, da je bil eden od razlogov za to, da se je status koles s pomožnim motorjem sploh začel urejati, tudi ta, da identifikacija teh vozil ni bila mogoča. V primeru prometnih nesreč pa tudi samo nevarne vožnje, prekrškov, povzročanja splošne nevarnosti v cestnem prometu in tako naprej s strani voznikov teh vozil je bilo to prej nemogoče. Poleg tega ne gre samo za udeležence v cestnem prometu. Mladi vozniki takih mopedov se pogosto zadržujejo in tudi vozijo po igriščih, kjer ogrožajo vrstnike in mlajše od sebe, torej otroke, in na nevarnosti in dogajanja okoli sebe navadno niso v tistem trenutku tako pozorni, kot so pozorni na svojo okolico udeleženci v cestnem prometu. In ker je šlo za neregistrirana vozila, je bila identifikacija voznika v primeru, da s kraja prometne nesreče pobegne, praktično nemogoča. To seveda ni v redu. V Združeni levici smo novelo Zakona o pravilih cestnega prometa, ki so jo takrat vložili Krščanski demokrati, podprli tudi iz tega razloga, torej ker je uvajala identifikacijske tablice za kolesa s pomožnim motorjem. Te so bile nameščene na takem kolesu in bi omogočale takojšnjo identifikacijo njegovega lastnika. Ne bi bila pa to registrska tablica, ker tega kolesa ne bi bilo treba registrirati, tako kot je treba kolo z motorjem, ampak bi pristojni upravni organ na podlagi sklenjene kupoprodajne pogodbe to samo vpisal v evidenco koles s pomožnim motorjem. In bi bil volk sit in koza cela. Koalicija je pa potem prišla s svojo novelo, v kateri je vpeljala obvezno registracijo in od lastnika vozila poleg tega, da mu povzroča nepotrebne stroške, zahteva tudi dokazilo o izvoru in lastništvu vozila, potrdilo o skladnosti, dokazilo o sklenjenem zavarovanju in dokazilo o tehnični brezhibnosti oziroma tehnični pregled. V Združeni levici se strinjamo s predlagateljem, da registracija mopedov z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo manj kot 25 kilometrov na uro predstavlja nerazumljivo in nerazumno administrativno breme za njihove lastnike in jim povzroča nepotrebne stroške. Enkrat za spremembo je govor o administrativnih bremenih in ovirah dejansko upravičen. Vseeno pa mislimo, da morajo biti ta vozila označena na nek način, da jih je mogoče na cesti identificirati, ampak aktualni zakon ne uvaja alternativnega načina označevanja in identifikacije in samo črta obvezno registracijo teh vozil. Zato se bomo sedaj, v prvi obravnavi, v vrstah socialistov do predloga zakona vzdržali, če pa bo ta zakon v nadaljnji obravnavi dobil še alternativno možnost identifikacije teh vozil, na primer po zgledu identifikacijskih tablic, kot jih je predlagala že Nova Slovenija, pa bomo ta zakon v kasnejši obravnavi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstev, kolegice in kolegi! Ker imam kar nekaj časa in je ta zgodba tako enostavna, bom nekaj prebral. Za Murphyjeve zakone pravijo, da so neizprosni. Menda res. Prvi in temeljni med njimi namreč veli, da če gre lahko kaj narobe, bo narobe tudi šlo. Nič manj neomajen pa je Parkinsonov zakon o železnih pravilih birokracije, ki sama sebe obilno goji in nezadržno širi, pa če ob tem naredi še toliko zmede in škode. Mož ga je skrojil po lastni življenjski izkušnji. Kot vojak v skladišču ni imel kaj početi pa je zaradi dolgočasja spisal tako prepričljiv elaborat, koliko dela ima in da ga sam ne zmore več, da so mu dodelili čin in mu poslali pomočnika. Ko sta se čez čas oba dolgočasila, sta si zaželela tretjega, da bi lahko vsaj karte vrgli, spet je pisal poveljstvu in dobil kar tri pomočnike ter še višji čin. Na takšen način je kmalu vodil nekaj deset podrejenih, vrtoglavo napredoval, vsi pa so še vedno opravljali delo, ki mu je bilo prej samemu premalo. To naj bo uvod v ta zakon. Mislim, da vsi razumete, kaj sem hotel s tem povedati. Nikakor pa ne morem mimo dejstvo, da smo v Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov na 19. seji Državnega zbora, ki je potekala lansko leto v maju, predlagali Državnemu zboru Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki je bil izglasovan kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Ta predlog zakona je bil tak, kot sem prej slišal od predhodnega govornika, kaj bi bilo treba narediti s temi mopedi. Poglavitne rešitve tega zakona, ki smo jih takrat predlagali v Novi Sloveniji, so bile določitev najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, obvezna uporaba varnostne zaščitne čelade in sklenitev obveznega osnovnega zavarovanja. Iz te zavarovalne police bi bila v primeru povzročene prometne nesreče krita odgovornost. Ideja za ta zakon je prišla z Obale, kjer je že sedaj ogromno mopedov, ogromno motorjev, in tudi predlog za rešitev teh problemov, ki jih imajo vsi udeleženci v prometu. Zato smo predlagali, da imajo mopedi za lažjo identifikacijo povzročiteljev nesreč ali prekrškov tablice, da bi lažje ugotovili, če slučajno kakšen od teh pobegne, ker vsi vemo, da so ti mopedi predelani in da ne gredo samo 25, ampak tudi bistveno več kilometrov na uro, in da bi lažje identificirali v primeru škode, ki bi jo povzročil v prometni nesreči, da zavarovalnica povrne oziroma da je ta motor oziroma moped zavarovan. To naj bi bila rešitev, ki pa očitno ni bila dobra za ali pa ni ustrezala koaliciji, zato so zavrnili ta zakon in nato v oktobru leta 2016 prišli sami z zakonom, ki so ga nadgradili, da bi morali te mopede registrirati in tako narediti nek red, nadgradnjo tega zakona. Nihče od predlagateljev se takrat verjetno ni zavedal, da so nekateri izmed teh mopedov stari že 50 let in še več, da so mogoče stali nekje pa ga je nekdo potem potegnil na plano, obrisal prah, ga servisiral in zdaj ga uporablja, da se niti ne ve, kdaj je bil kupljen, kdo je bil lastnik, je pač marsikomu [[…]]Tudi jaz imam doma tak moped od tasta, pokojnega, že kar nekaj časa pa sem ga tudi želel usposobiti, pa ga zdaj sigurno ne bom, po tem zakonu. Glede tega zakona, ki ga je koalicija sprejela in je začel veljati v lanskem letu – prej sem slišal kolege iz Desusa, da so zelo veseli, da vidijo na cesti registrirane motorje in ljudi s čelado. Mislim, kakšno veselje, da nekdo sploh upošteva zakon. Na cesti ne bi smelo biti nobenega mopeda, ki tega nima, če zakon velja, ne da se koalicijska stranka veseli, da nekdo upošteva zakone. Za zakonodajalca je pa to res »uspeh«. Ker je ta zakon tako neživljenjski, sem se jaz – in kolegi, verjetno ne samo v opoziciji, tudi pozicijski, ko so brali štorije z upravnih enot ali pa od tam, ko so pripeljali moped registrirat – res nasmejal, mogoče se mi je življenje za kakšno leto podaljšalo zaradi tega. Imam štorije tukaj, in če bi bil v poslanski skupini, ki ima to koalicijo, bi nemudoma zahteval, da nekaj naredimo na tem. Ampak ker ni bilo nič, je predlagatelj hotel to rešiti v prid mnogim, sploh tistim, ki so tam pri 70 ali čez pa se še s takimi mopedi vozijo kakšnih deset kilometrov na uro ali pa še manj, včasih si pa še malo s pedali pomagajo, če je hrib. Mene bi bilo sram, da tak zakon velja. V Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov podpiramo ta zakon in upam, da bo iz koalicije čim prej, zdajle ko bo poletje, na Obali je že veliko teh motorjev, kdo z dopusta prišel z idejo, da bi pa res to nekako odpravili, ta problem, ker je tako neživljenjski, da se vsi smejejo. Hvala bogu nimamo tablice kot nekateri, da sem poslanec. Zato bomo v prvem branju ta zakon podprli, apeliram pa na vas, koalicijske poslanske skupine, da spustite ta zakon v drugo obravnavo pa popravite, če kaj tukaj ni v redu, da mogoče se pustijo pa tablice, tisto, kar smo mi predlagali takrat, da bo življenjsko, da gre nekdo po tablico za tak moped in plača zavarovanje, tisto minimalno, kot recimo, ne vem, ali za traktor ali za ne vem kaj, da ima krito to odgovornost, če se slučajno zgodi, da kakšnega povozi pri 10 kilometrih na uro. Dajmo to res rešiti, bi rekel, po zdravi kmečki pameti, ker tukaj, v veljavnem zakonu, je je tako malo, da je res škoda, da se o tem danes pogovarjamo.
Hvala lepa. Gospod Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Predlog zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih po navedbah predlagatelja vsebuje eno samo dopolnitev, in sicer ukinitev obveznosti registracije koles s pomožnim motorjem oziroma tako imenovanih mopedov, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Predlagatelj namreč ocenjuje, da je z obvezno registracijo teh vozil prišlo do nepremostljivih administrativnih ovir in zapletov, ki jih pred lastnike postavlja zakonska obveznost registracije mopedov. Spomniti je treba, da sta bili lani na pobudo in s podpisi vseh koalicijskih poslancev, SMC, Desus in SD, vloženi in potem sprejeti dve noveli, to je Zakona o motornih vozilih in Zakona o pravilih v cestnem prometu, in sicer z zelo jasnim ciljem, to je zagotovitev višjih standardov varnosti koles z motorjem oziroma tako imenovanih mopedov ter posledično vseh drugih udeležencev v prometu. Na terenu so se namreč soočali z neurejenim stanjem, ki ni omogočalo preglednosti nad številom teh mopedov. Ni bila zagotovljena niti sledljivost mopedov in voznikov niti njihovo lastništvo. Te tako imenovane petindvajsetice v velikem deležu vozijo in so vozili tudi takrat mladi vozniki, uporaba zaščitnih čelad ni bila obvezna, mopedov torej ni bilo treba registrirati in jih je bilo zato v primeru prekrškov in prometnih nesreč praktično nemogoče izslediti. Številni mediji, policija, strokovna javnost so opozarjali na to, da se v praksi pojavlja znatno število kršitev, tudi takšnih, ki se nanašajo na predelavo teh motorjev s strani uporabnikov z namenom povečane hitrosti na način, da se odstranijo vgrajene blokade, zaradi česar so ta vozila presegala hitrost večkrat tudi preko 50 kilometrov na uro. Danes je zakon stopil v veljavo, registracija mopedov je bila, kot rečeno, uvedena za namen zagotovitve višjih standardov varnosti vseh udeležencev v prometu, s predlaganim zakonom pa bi dejansko prišli nazaj v obdobje pred sprejetjem omenjenih dveh zakonov. Ker mopedi do sedaj niso bili določeni kot izjema v zahtevi za dokazilo o izvoru in lastništvu vozila in niso bili del sistema obvezne registracije vozil, se je na terenu ob dokazovanju lastništva dejansko pojavilo nekaj izvedbenih vprašanj. Te težave, vezane na dokazovanja, so se nanašale predvsem na to, da je imela uradna oseba, ki vodi postopek registracije, diskrecijsko pravico, da odloča o tem, katera dokazila so potrebna, da bo dokazano lastništvo. Ker je šlo za uvedbo novih postopkov, je v praksi prihajalo do različnih ravnanj, kar pa je po navedbah ministrstva odpravljeno. Ministrstvo za infrastrukturo je namreč postopek poenotilo z navodili, ki so bila posredovana vsem, ki izvajajo te registracijske postopke. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra ocenjujemo, da so učinki zakona zaenkrat pozitivni ne glede na administrativne težave, ki so se pojavile na začetku registracij teh vozil, prav tako pa menimo, da je pravzaprav tudi ta današnji zakon, ki ga imamo na mizi, neke vrste nagajanje. Omembe je vredno to, da je bil vložen tako pozno, da imamo po podatkih Ministrstva za infrastrukturo že preko 7 tisoč takšnih mopedov, ki so registrirani in bi vrnitev v neko prejšnje stanje pravzaprav pomenila eno premoženjsko škodo, ki bi jo lahko uveljavljali vsi ti vozniki, za katere bi se izkazalo, da so opravili registracije, ki po tem predlogu zakona ne bi bile več potrebne. Glede na to, da je bilo tudi s stališč ostalih poslanskih skupin, tudi že ob sprejemanju predhodnih zakonov, več kot jasno, da smo si vsi enotni glede tega, da ti mopedi potrebujejo določeno identifikacijo, da potrebujejo zavarovanje. Verjamem, da je razprava v zvezi s potrebnostjo tega reguliranja pravzaprav zgolj nekakšen politični prestiž in da je treba temu zakonu pustiti to mesto, ki ga ima, da se realizira v praksi in da na koncu uživajo vsi tisti, ki so udeleženi v prometu, varnost, ki jim jo ta zakon zagotavlja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Spoštovani kolegice in kolegi! V tem delu si bom vzel malo več časa in poskušal predstaviti stališča državljanov in državljank, ki so soočeni z zakonom, ki je tipičen birokratski zakon. Pa ni samo birokratski zakon, vedno več anonimk prihaja, da je to zakon lobijev, ki so dobili javna pooblastila za opravljanje tehničnega pregleda in ki danes hočejo služiti, tistih, ki imajo večino, torej organizacij, ki imajo več tehničnih preglednih služb po Sloveniji in kjer hočejo služiti dobesedno predvsem na plečih upokojencev. Marsikateri upokojenec nima več avtomobila, ker nima dostojne pokojnine – seveda so daleč od tega – in ima to petindvajsetko, ker je tudi marsikdaj kdo v slabšem zdravstvenem stanju, zato da lahko pride sploh do trgovine, in se pripelje s kolesom s pomožnim motorjem. Gre tudi za občane, občanke, ki vsak dan opravljajo neko krajšo pot na delovno mesto. Imamo probleme, predvsem v mestih, kjer so, kot veste, draga parkirna mesta, tukaj v Ljubljani, Mariboru in tako naprej. In frazeologija, ki jo uporabljate, je seveda nepravilna. Gre za kolesa s pomožnim motorjem. Gre za nekaj, kar je v tehnični zgodovini nastajalo, lahko rečemo, že med prvo in drugo svetovno vojno. Takrat ko je recimo Solex izumil sistem kolesa, v katerega so spredaj vgradili motor in se je mehansko preklopilo, ko niste več mogli goniti. Konstrukcijsko lahko rečemo, da so kolesa s pomožnim motorjem povsem drugače narejena kot mopedi. Največkrat je njihova teža manjša. Največkrat je njihov motor takšen, da ga ne morete predelati, da bi »letel« več kot tudi 50, 60 in 70 kilometrov na uro, kar ste v prvotnem zakonu napisali. Največkrat imajo tam, kjer so bencinski motorji, uplinjače difuzorja 9 milimetrov, približno. Na vseh ostali mopedih so nekje 11, 12 milimetrov ali več. Ne moremo torej govoriti o tem, da se jih da hitro predelati. Nadaljevanje, ki sledi – treba je poznati vsaj del kulturne in tehnične dediščine, tudi sistema starodobnikov, ki danes spadajo pod ta zakon. Svojo razpravo tukaj v Državnem zboru bi danes posvetil predvsem ljudem, ki so skrbeli za vrhunsko tehnično dediščino, torej konstruktorjem naše legendarne tovarne Tomos. Predvsem posvečam danes to razpravo legendarnemu inženirju, šefu razvoja v Tomosu, pokojnemu Janezu Imperlu, pokojnim ljudem, ki so bili v konstrukcijskem biroju Tomosa. Svojo razpravo posvečam vsem dirkačem Tomosa na čelu z Gilbertom Parlottijem, Bernetičem in vsemi ostalimi, ki so nosili ime te znamenite slovenske firme daleč po svetu. Zaradi česa? Zaradi tega, da se spomnim, kako je sploh nastajalo, kakšna je razlika med mopedom, kolesom s pomožnim motorjem in motornim kolesom. Ker vidim, da večina poslank in poslancev v Državnem zboru v koaliciji tega sploh ne razume in je v posmeh nekemu osnovnemu tehničnemu znanju, kaj pomenijo kolesa s pomožnim motorjem, kakšno nevarnost predstavlja hitrost 25 kilometrov na uro. Na koncu svoje razprave bom poskušal tudi predstaviti realne probleme, ki jih imajo ljudje zaradi tega zakona na trgu. Ta zakon je najbolj podoben zakonu LDS pred njihovim zatonom, tako imenovanemu zakonu o tistih nalepkah za tehnične preglede, kjer je določen lobi iz ozadja služil milijone evrov ali pa milijone mark še takrat, pred uvedbo evra, zaradi tega, da ni delal nič, ampak je pripravljal nove birokratske ukrepe za državljane in državljanke. Zelo podoben zakon, brez vsake vsebine, z argumenti, ki so potegnjeni iz petnih žil, kot rečemo tisti, ki, mislim da, znamo razpravljati. Ker sem danes govoril, da posvečam razpravo inženirju Janezu Imperlu, človeku, ki je nosil slovensko inženirsko tehnično znanje na piedestal svetovnega motociklističnega športa, bi rad povedal, da če bi ulice v Sloveniji nosile imena takšnih ljudi in bi se o njih več učili v osnovnih in srednjih šolah, po vsej verjetnosti ne bi imeli takšnih poslancev in poslank, ki bi tako malomarno in slabo razpravljali na temo varnosti, predvsem pa na temo tehnične dediščine in nevarnosti, ki naj bi jo posledično povzročala kolesa s pomožnim motorjem do 25. Prva zadeva, Slovenska demokratska stranka ne nagaja. Slovenska demokratska stranka z ukinitvijo tega zakona ni prekinila tega, da na teh kolesih s pomožnim motorjem ne rabite čelade. Še vedno smo za to, da se čelada uporablja, ampak navadna kolesarska čelada, torej te varnosti nismo ukinili. Nadaljevanje, ko govorimo o varnosti v cestnem prometu, Ministrstvu za infrastrukturo, varnost v cestnem prometu se začne na kvalitetnih cestah, na kvalitetnih kolesarskih cestah, ne na luknjičastih cestah. Tu se začne varnost v cestnem prometu. Predstavniki Vlade, varnost v cestnem prometu se začne v Sloveniji enakih možnosti, v Sloveniji, kjer se na tisoče mojim štajerskim kolegom ni treba voziti na delo, v službo, ampak imajo delo na Štajerskem, da se Primorcem ni treba voziti na delo v Ljubljano, ampak imajo delo na Primorskem. Manj je teh dnevnih migracij, manj je posledično nesreč, manj je mrtvih na slovenskih cestah. O čem torej govorim? Govorim tudi o tem, da se je pod to vlado še bolj, lahko rečemo, zgodilo to, da Ljubljana dobi vse, periferija ničesar. Ko govorimo o nastanku predvsem Flexerja, ki je še eden izmed osnovnih ali vseh ostalih tipov, ki jih danes blagovna znamka Tomos še proizvaja, govorim tudi o lobiju, govorim o tem, da moramo marsikdaj tudi zaščititi svojo lastno proizvodnjo, ljudi, ki so desetletja delali. To naj bo razprava tudi v ponos in moje spoštovanje do vseh, ne samo do razvojnikov, dirkačev v Tomosu, ampak tudi do vseh sedanjih in prejšnjih delavcev Tomosa. Tistih, ki so zaradi nenormalne politike te države, bivših politikov izgubili službo v Tomosu, ki se danes marsikdaj z mizernimi pokojninami premikajo tudi s temi svojimi motorji. Naj povem nekaj zadev. Tomos, kot veste, je nastal leta 1954 kot Tovarna motorjev Sežana. Na začetku je delal, kot veste, licenčni moped, tako imenovani Tomos Colibri, licenca po Puchu MS 50. Kasneje je sam konstruiral in sam razvijal svojo serijo mopedov, predvsem ko govorimo o mopedih na avtomatski pogon, govorimo o Automatic A1, Automatic A3. A1 je bila prva, lahko rečemo, Tomosova iznajdba, nekje na začetku 70. let, Automatic A3 prihaja v letu 1973, pred tem je bil tako imenovani Tomos Laura iz leta 1968 ali jermenaš, kot so mu rekli. Zaradi česa to govorim? Zaradi tega, ker tisti, ki imate velike spomine na Jugoslavijo, naj vam povem, da tam ni bilo treba registrirati niti mopeda do 50 kilometrov na uro. V to kategorijo mopedov do 50 kilometrov na uro so do osamosvojitve spadala vozila, ki so še danes na trgu. Torej vse vrste avtomatikov, vse različice jermenašov, APN 4/6 in vsi kolibriji. Razen T12 in vseh tistih, ki so presegali 50 kilometrov na uro, torej tipi motorjev 14M, 15SLC, SL, 15SL, Tomos Electronic E9 in prototip, tako imenovani Tomos 175, ki pa na žalost nikoli ni prišel v redno serijsko proizvodnjo. Predvsem tisti, ki ste iz Primorske, lahko rečemo, da s takšnim birokratskim zakonom uničujete primorsko gospodarstvo, uničujete še tiste zadnje ostanke Tomosa, dajete jasno vedeti, da nimate blage veze o tehnični dediščini, da se norčujete iz tehnične dediščine, da se norčujete iz slovenskih inženirjev, tehnikov in slovenskih naravoslovcev. To je tipičen birokratski zakon, ki nima nobene veze z realnostjo in nima nobene veze z varnostjo v cestnem prometu. Ko smo ga sprejemali lani oktobra, sem vam povedal primer, v Sloveniji vsako leto umre nekaj ljudi, ki padejo s češnje. Češnje so zdaj ravno v času zrelosti, ali bomo uvedli tehnične preglede in register češenj v Sloveniji? Znano je, da ima češnja, kar se velikokrat ne vidi, suhe veje, zato marsikdaj kdo pade z veje in se ubije. Ali bomo uvedli register češenj in tehnični pregled za češnje in bodo agronomi hodili in gledali, kje je suha veja, kje ne, in bomo lastnike teh češenj prijavljali v nek register? Ali bodo kolesarji, ki jih je na tisoče vsak dan, ki jih srečujem po Ljubljani, tisti, ki so v boljši fizični zmogljivosti, ki lahko kolesarijo več kot 25 kilometrov na uro, morali opravljati tehnične preglede in posebne zdravstvene preglede? Kaj bo z normalnimi kolesi, s katerimi se lahko recimo z nekega hriba ali pa v neko grapo spustite do razsežnosti tekmovalci celo do 100 kilometrov na uro? Ali bomo uvedli tehnične preglede za normalna kolesa? Po tej vaši logiki da. Ali bomo registracijo uvedli? Ali bomo homologacije uvedli za ta kolesa? Kot veste, morajo po tem zakonu zdaj za kolesa s pomožnim motorjem, ki so narejena po letu 2004 ali uvožena po letu 2004 v Slovenijo, lastniki opraviti tudi homologacijo. Homologacija stane 90 evrov. Ali si vi predstavljate, 90 evrov za homologacijo? Zakaj, gospodje?! Zakaj danes opravljamo homologacije v Sloveniji, če uvoziš, recimo, avtomobil iz Nemčije, za katerega je TÜV na Bavarskem ali pa kjerkoli v Nemčiji opravil homologacijo po evropskih standardih? Zakaj moramo mi to početi? To je novo vprašanje, nova birokratska ovira za vsakega, ki je uvozil avtomobil. Spomnite se ene zadeve, spoštovani kolegi. Spomnite se, da smo imeli, mislim da, pred dvema letoma največji škandal v zgodovini avtomobilske industrije, potvarjanje rezultatov tako imenovanih izpušnih testov, ko so Američani ugotovili, da Volkswagen goljufa pri dizelskih vozilih. Na tisoče volkswagnov je bilo preko tehničnih pregledov pripeljanih v Slovenijo. Kakšni tehnični pregledi in kakšni homologacijski pregledi so bili v državi Republika Slovenija, da tega ni ugotovila? Kako se upravljajo, kakšno delo opravljajo te službe? Zaračunavajo po 100 evrov za homologacijo, niso pa ugotovile, da te izpušne norme niso v skladu s standardi, ki jih predpisuje v tem primeru firma Volkswagen. Torej, vreči ljudi, državljane v neko birokracijo in potem nekako služiti na njih, za njimi pa ne stoji noben servis, nobeno orodje, na katerega bi se lahko obrnili. Nadalje, primer enega izmed oškodovancev – jaz bom danes govoril, da so državljanke in državljani oškodovanci. Eden izmed primerov je bil, da je človek [[…]]Kot veste, na stotine ljudi se je javljalo, mediji so o tem pisali že dva meseca, zaradi tega je Slovenska demokratska stranka tudi vložila to novelo zakona. Najprej je problem lastništva, problem prič, problem tega, da je nekdo recimo pred 45 ali pa 40 leti šel k birmi, boter, ki danes pri 75 letih mogoče še živi v Nemčiji, je zdaj aprila prišel domov v Slovenske gorice zato, da je šel kot priča na neko občino in dokazoval, da je leta 1973 svojemu takratnemu vnuku ali pa oskrbovancu kupil za birmo tisti moped. Da je on to kupil. Ali je to normalno? Se vam to zdi normalno? Nadaljevanje. Ugotavljajo, da določeni mopedi tipa, kot je recimo Piaggio Ciao in nekateri drugi, nimajo serijskih številk, ker jih niso potrebovali, ker si noben konstruktor pred desetimi leti ni zamišljal, da bo nekaj, kar »leti« 25 kilometrov na uro in kar tudi v grapo ne »leti« več kot 25 kilometrov na uro, ker ga motor omejuje, v Sloveniji leta 2017 tretirano kot nek moped, celo kot neko motorno kolo. Naj navedem še primer občana, ki ima motor Sachs Wanderer, letnik 1930. Po 87 letih ta motor nima več dokumentov. Jaz kot bodoči lastnik bi moral biti star 105 let, moji priči pa 120 let! Torej za Solexovega Wandererja, ki je star 83 let, bi v fazi, ko bi ga prijavil na upravni enoti, morali biti priči stari 120 let, on pa 105 let, zaradi tega, da bi lahko uveljavljal to lastništvo. Ali je to normalno? Ali je z vami vse v redu, spoštovani kolegice in kolegi? Ali je vse v redu?! Kaj pravijo vaši upokojenci? Kaj pravijo upokojenci recimo v Cerkvenjaku, kjer sam živim? Kjer je sosed, ki, lahko rečemo, ima velike zdravstvene probleme, star je 75 let, vse, kar ima, ima Tomosovega Youngsterja ali Flexerja, kakršnikoli tip do 25 kilometrov na uro, in danes ga mora peljati v Lenart, 20 kilometrov stran, uveljavljati lastništvo, torej prepričati mora nekoga. Potem mora opravljati tehnični pregled, ker je izgubil homologacijo, ker je bil narejen po 2004, mora zagotoviti homologacijski karton, ki stane 90 evrov, in tako naprej. Vse to ste vi naredili za upokojence v tem mandatu, spoštovani kolega. Prihajate iz Primorske, lahko bi bili ponosni na Tomos kot sem jaz kot Štajerec, pa kaže samo to, da mečete polena pod noge. Eno je govorjenje, drugo pa je tisto, ko pridete pred ljudi. Pravite, da naj ne bluzim. Ljudje bodo povedali, ali jaz bluzim ali govorim iz srca ali mi to kdo napiše ali govorim iz prakse kot inženir in kot nekdo, ki je imel normalno otroštvo, v katerem smo vedeli, kaj je približno 38 bat v Tomosu, kaj je hod bata 43, kaj pomenijo 4 konjske moči, kaj pomeni na petnajstki 6 konjskih moči, kaj na elektroniku pomeni 9 konjskih moči, kaj pomeni batni obroček L, kaj pomeni normalni batni obroček, kaj pomeni zračno hlajenje, česa ne pomeni zračno hlajenje in tako naprej. Mi ne bluzimo, govorim iz prakse, govorim o ljudeh, ki so leta in desetletja živeli, ki so konstruirali, kjer se je Tomos v svojem laboratoriju ukvarjal tudi s hitrostmi do 180 ali pa celo do 204 kilometre na uro, kar je doseglo zadnje Tomosovo motorno kolo na Grobniku, mislim da, v začetku 80. let. Torej tisti, s katerim je Zdravko Matulja postal evropski prvak leta 1982. To je bluzenje? To je resnica, to je zgodovina neke tehnične in kulturne dediščine, ki jo danes s tem zakonom uničujete. Uničujete zaradi tega, ker danes Tomos večinoma živi od koles s pomožnim motorjem do 25 kilometrov na uro, ki so zadnja. Nadaljujemo z varnostjo v cestnem prometu. Na eBayu dobite za 100 evrov kolo s pestom, z elektroniko, ki jo vgradite na svoje navadno kolo, za katerega vam ne bo treba opravljati nobenega tehničnega pregleda, in se lahko vozite s hitrostmi – recimo osnovni elektromotor je vgrajen z 250 vati, imate različice 500, 600 vatov, kilovat, celo do 3 kilovate elektromotorji obstajajo za kolesa, skrito, izven vseh zakonov, taka predelana kolesa dosegajo – 60, 70 kilometrov na uro in nobenemu nič. Nobenemu nič. Ni mu treba investirati, kupi za 100 evrov. Zakaj bi flexerja uporabil, če si lahko to vgradim jutri zjutraj na starega ponija? Kupim, kolo dobiš s pestom, zadaj montiraš akumulator in se pelješ 50 kilometrov na uro. Večji akumulator, več kilometrov in tako naprej. Kje je to v zakonu? Niste predvideli. Tipičen primer birokratske ovire in tipičen primer, ko ljudje, ki v življenju niso delali v praksi, postavljajo zaradi nekih lobijev nek zakon, ki govori o neki varnosti v cestnem prometu. 25 kilometrov na uro. Hitrost sosedovega psa, vsakega zdravega moškega, hitrost, ki jo dosega vsak normalen kolesar, mislim, da celo vrsta upokojencev, ki redno kolesari, dosega več kot 25 kilometrov na uro z normalnim kolesom, in teh koles ni treba registrirati, niso nevarna za življenja, ne potrebujejo tablic, ne potrebujejo homologacij, nihče na tehničnem pregledu ne pogleda njihovih zavor in vsega ostalega, kar spada na kolo. Kakšna logika je na tej sferi? Kakšna logika je v 25 kilometrih na uro? Kaj pomeni nevarnost, da se nekdo zaleti? Kaj je pomenilo zavarovanje, o katerem največkrat govorite? Če imate vi otroka, ste tudi po prejšnjem zakonu lahko za takšen moped, kljub temu da ni bil registriran, da ni imel tablice, šli na zavarovalnico, plačali 20 evrov za zavarovanje za poškodbo tretjih oseb. Torej če imate otroka, ki je nepreviden, lahko greste na zavarovalnico, plačate 20 evrov in je tudi moped, ki ni registriran, zavarovan. To so marsikdaj počeli tudi v bivši državi za APN, kdor je imel otroka, mu ga je kupil, je šel na zavarovalnico, plačal je takrat nekaj dinarjev in je bil moped zavarovan glede poškodbe tretjih oseb. V čem je torej problem? Ali bomo čisto vse regulirali? Problem tega je, da hočete vse regulirati in od državljanov in državljank uvajati nove dajatve, nove birokratske ovire, ki nimajo z varnostjo v cestnem prometu nobene zveze. Imamo na deset tisoče kolesarjev v Sloveniji, ki so vsak dan hitrejši v prometu s kolesi, marsikdaj pomanjkljivimi, starejšega tipa, ki niso registrirana, ne potrebujejo tehničnih pregledov in tako naprej. Bolj si fizično močan, hitreje se lahko posledično tudi pelješ. Običajno mlajši, kot si, bolj si nepredvidljiv, hitrejši si s kolesom, še večjo nevarnost lahko povzročiš. In kolo po nekem klancu navzdol nima omejitev. Ima seveda omejitev količnika zračnega upora, tako da normalen kolesar pride do nekih 70 ali 60 kilometrov, vrhunski kolesar do 100 kilometrov na uro, ta moped pa ima omejitev, ker je motor sovprežen s pogonom, in več kot 25 ali 30, mogoče 35 kilometrov nikoli ne doseže, niti po ne vem kakšnem klancu navzdol. Kam smo prišli? Potem prihaja do novih anomalij. Imate nekatere mopede, torej kolesa s pomožnim motorjem, ki so bila narejena pred več kot 30 leti, ki dosegajo mogoče 27 kilometrov na uro. Kaj zdaj s temi narediti, torej s 27 kilometri na uro? Registrirate ga, spada pod mopede, gre skozi tehnični pregled, pride na normalno cesto, kjer ovira promet in je nevaren v prometu. Kako ga omejiti? Težko. Zato ker lahko predelaš samo uplinjač. V uplinjaču pa, če predelaš razmerje med bencinom in zrakom, pride do – česa? Pride do večjih izpustov v okolje in pride do vseh ostalih posledic. Odpira se na stotine problemov s tem zakonom in zato v Slovenski demokratski stranki še enkrat predlagamo, da ga vsaj spustite skozi prvo proceduro in da nadaljujemo potem v drugem branju, mogoče z nekaj popravki, če imate predloge, ki so logični, ki so normalni. Najlepša hvala.
Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Marko Ferluga. Pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Kaj naj rečem po tem zgodovinskem preseku inženirja Breznika? Toliko velikih stvari je povedal o Tomosu, da dejansko nima človek česa dodati. Veliko znanja, ki ga ima v sebi inženir Breznik, človeka osupne. Vsa čast, jaz ga pozdravljam, ga cenim, ker je zelo velik intelektualec, in to je pravilno. Predstavlja pač neko svojo opcijo, ta opcija ima svoje videnje in razumevanje vse te problematike. Tukaj ne smemo iti v to, da velja samo ena resnica, to je rumeno-modra, ampak mogoče velja še kaj drugega. Tu stvari niso tako enostavne, kot se predstavljajo. Če povemo ne samo po statistiki, ampak dejstva, ki so na žalost čisto enostavna, in to je, da nobena od pristojnih institucij dejansko danes ne ve, koliko koles s pomožnim motorjem se vozi po naši državi in koliko jih je vpletenih v različne kraje, v različne prekrške in žal tudi v nesreče. Da vam pojasnim. V uradnih statistikah so zgolj in samo navedeni kot kolesa, in to je vse skupaj, bom rekel, ena mineštra. Na Obali smo imeli en tak primer, primer Slavka Ivančiča, ki se mu je prav zaradi tega, ker ni bilo urejeno s to obveznostjo nošenja čelade in z vsemi ostalimi zadevami, primerila taka nesreča, in on sam podpira te zadeve. O tem, ali registrirati ali ne. Pri tej registraciji – ko ni registrirano, ni odgovornosti, ni nobenega reda. In v teh primerih je bila ena zelo zelo velika siva cona, kjer ni bilo ne pregleda ne kontrole, in mislim, da jo je bilo treba urediti. Vsi dobro vemo, da se ti motorji dandanes glede na to, da imamo dokaj dober standard, dobijo že ob birmah in ostalih zadevah. Zelo na lahko, bi rekel. Ali pa če kdo konča z zelo dobro oceno v šoli. In ti otroci niso imeli čelade, ni bilo treba imeti nobenega dokumenta, ne vozniškega dovoljenja ne nobenega, in vse te zadeve so peljale v to, da je bilo stanje nekontrolirano v vseh pogledih. Otroci, veste kakšni so, so se vozili po dva, trije na enkrat, delali neumnosti, kot jih delajo vsi otroci, kar je normalno. Ko je pa prišel čas, da jih je policija ustavila, seveda ni bilo dokumentacije, ni bilo ničesar in so starši morali priti. Prijavilo se je kot prekršek in tako se je vse skupaj končalo. Da ne govorim o tistih mopedih, ki se predelajo. Okej, boste rekli, da tudi danes, če bo šel na tehnični pregled, bo dan prej ali isti dan uredil, da ne bo več imel tiste varnostne zaklopke in bo potem spet vse v redu. Ampak ne gre za to. Mislim, da se je stvari treba nekako lotiti. Tu je ta siva cona. Po nekih grobih ocenah je bilo prodanih 40 tisoč, če ne več, teh motorjev. To je zelo dobra prodajna niša, ker vemo, kako si mladostniki to želijo in to imajo. In da jo potem pustimo vnemar, da ni sklenjeno zavarovanje, ni registrirano, se ne ve, od koga je, preprodajalo se je [[…]]Da ne govorimo potem tudi, da so določene kriminalne združbe, narkomani, če hočete, uporabljali to za raznorazne kriminalne zadeve, to vemo. Ti motorji so se potem kar odlagali, metali, kjerkoli so bili. Nihče ni odgovarjal za ničesar. To so res stvari, za katere bi bilo potrebno, da jih ta država uredi. Razumem poglede s strani naših kolegov v SDS, ampak mislim, da je to treba urediti, narediti nek postopen red. Če se to, kar je bilo, ne bo izkazalo kot dobro, se da tudi ta zakon, ki je zdaj v veljavi, popraviti in urediti tako, kot ta vaš predlog. Zato se je nesmiselno prerekati in tukaj politično špekulirati. Na Obali se že zdaj malo bolj vidi in pozna, da se je vzpostavil nek red. Na Obali, saj veste, glede na to, da imamo dobre pogoje, se ti motorji vozijo celo sezono, se pravi celo leto. Tudi kolegi iz Nove Slovenije so to opazili, ker je bila s strani njih dana ta pobuda, katere podpornik sem tudi jaz vedno bil in se mi je zdela absolutno za podpreti, da se je potem uredilo to v zakon, ki sedaj velja. Mislim, da je to ena dobra zadeva v smislu in varnosti in preglednosti in v nekem doglednem roku tudi tega zavarovanja. Ja, boste rekli, okej, se je dvignilo to, spet bo treba nekaj plačevati. Ampak za božjo voljo, če že imaš motor, mislim, da je tudi potrebno, da se da toliko, da se ga pregleda, da je tehnično izpraven, da se ga plača, da je vnesen v register in da se plača zavarovanje kot za vsako vozilo. In potem vsak ve, kako se bo odgovorno obnašal do sebe in do drugih v prometu. Debate in dileme o tem, ali je prav ali narobe, bodo vedno, tako kot so pri vsakem zakonu in tako kot bodo za vsako stvar. Ampak mislim, da se gre v pravo stvar in da je treba pustiti ta zakon, ki sedaj velja, da svoj tok naredi, in če bo treba, to bo verjetno tudi ministrstvo določilo – glede na pogovore, ki sem jih imel s policisti, ki so bili na terenu, in kolikor sem videl, je tudi Agencija za varnost prometa pozdravila ta zakon, to so neke institucije, ki vedo, kako in kaj je s tem, in mislim, da smo na pravi poti, te zadeve so korektne – še kaj popravljati, mislim, da bosta to praksa in čas pokazala. Hvala.
Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravita naj se gospod Danijel Krivec in gospod Tomaž Gantar.
Dragi moji poslanski kolegi! Velko je bilo že govora, kaj registrirati, česa ne, kaj spada pod registracijo, kaj ne. V Novi Sloveniji smo želeli vzpostaviti zgolj in samo neko identifikacijo in seveda tudi, da bi bilo opremljeno vse skupaj s čelado in da bi bila možnost zavarovanja v primeru nezgode. Pa vendarle, ne vem zakaj, še vedno ne vem zakaj, ste se odločili v Poslanski skupini SMC, da greste s tem tako daleč, da je treba registrirati vsa motorna kolesa. In moram prebrati, 19. april 2017, Nedeljski dnevnik, bralec je želel urediti dokumente za star moped, ki zmore do 25 kilometrov na uro, pa je naletel na birokratsko mino. Nasvet uradnice: »Saj ni problema, pripeljite kakšnega starega gospoda pa bomo nanj pisali, potem pa se samo naredi prepis.« Ali razumete, o čem se govori? Na kakšen način vi želite, da začnejo ljudje urejati svojo lastnino? Z nekim posrednikom, ki mora biti 18 let starejši od letnika motorja oziroma mopeda. Tukaj je v bistvu želel en gospod registrirati moped, letnik 1969, in ga najprej vpraša, kateri letnik je on. In je rekel, jaz sem pa letnik 1958, in je imel še dve priči, obe sta bili 18 let mlajši od njega in enostavno ni mogel registrirati starejšega vozila. Se mi zdi, da ste enostavno skočili v ta bazen ali pa v to vodo, brez da bi znali plavati. Pa še rokavčkov niste s seboj vzeli. Ne obroča, mi po domače rečemo kar šlauf. Kakšne birokratske ovire! Te dni je bilo na televiziji v Preverjenem, s čim se srečujejo ljudje, največji poudarek pa je bil na tistem, za kar ste vi zagotavljali, da ne bo drago. Kaj je rekel? Nekaj ljudi, ki so šli v ta postopek, je reklo, da je precej dražje, kot se je napovedalo. Se pravi, uvedli ste davek, ki je za ljudi precej višji, kot je bilo napovedano, da bo. Se mi zdi, da je treba na tej točki in pri taki statistiki, kakšna motorna kolesa se registrirajo, stopiti, tudi če ste vladna koalicija ali vladna stranka, en korak nazaj in reči, res je, pretiravali smo, nismo poznali, kakšno je stanje pri teh motornih kolesih, in bomo zadevo odpravili, da bomo vendarle omogočili neko dodatno identifikacijo, neko zavarovanje za primer kakšne nezgode, da pa vsekakor pretiravamo z registracijo na način, kot ste si ga zamislili. In seveda, da ne obremenjujete ljudi, ki bodo iskali priče za nek motor, letnik 1969, ki bodo 18 let starejše. Predvsem to imejte v obziru, ker je tega v teh časih kar nekaj. Dobili smo tudi veliko odzivov, naj se vendarle spregleda in naj se zadeve uredijo. Nihče ne oporeka, da je treba na tem področju narediti korak naprej zaradi varnosti, vendar varnost, ki vse skupaj pelje tako daleč, da postaja enostavno nemogoče, da uveljaviš svojo lastninsko pravico nad vozilom, je pa, tako kot sem rekla, skok v morje, ne da bi bili pripravljeni, tudi če ne znate plavati.
Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Očitno so te velike hitrosti usodne za ta državni zbor in se bomo še velikokrat srečevali s tem, da se počasi daleč pride, ampak ta koalicija se niti z mesta še ni spravila, pa imamo ponovno mopede v Državnem zboru. Kar se tiče te novele, jaz jo bom podprl, kajti na problem, ki se zdaj izpostavlja, smo opozarjali že takrat, ko se je ta zakon prvič obravnaval v Državnem zboru, ko smo jasno povedali, da smo za to, da se določene stvari regulirajo, vendar v okviru zdrave kmečke pameti, ne pa v smislu dodatne birokracije tam, kjer dejansko ni potrebna. In to zdaj tudi sami ugotavljate oziroma imate verjetno informacije s terena, da ste s tem bistveno bistveno pretiravali. Če bi bili vsaj toliko spretni, da bi rekli, da se za neke mopede oziroma kolesa s pomožnim motorjem do nekega presečnega datuma zahteva registracija, za ostale pa ni potrebno dokazovanje in tako naprej, ampak niste bili. In zdaj ste si skuhali eno mineštro, zaradi katere vas bo ne glede na to, da imate na glavi čelado, verjetno glava v prihodnje še precej bolela. Treba bo zadeve pogledati z nekega normalnega vidika in verjetno kakšno stvar popraviti ali pa dopolniti ali pa tudi podpreti naš predlog, da se vsaj registracija iz tega zakona za ta kolesa s pomožnim motorjem umakne in se s tem omogoči neko normalno funkcioniranje. Če se spomnite v tistih razpravah, ko je bil najprej predlog vložen s strani Nove Slovenije, smo se tudi mi strinjali s tem, da se uvede obvezna čelada za posamezne kategorije uporabnikov, in bili smo tudi za to, da se neka identifikacija vozila oziroma naprave uvede. Bili smo pa striktno proti tehničnemu pregledu in proti registraciji, ker smo ocenili, da bo to povzročilo veliko težav v samem izvajanju, da bo to povzročilo tudi veliko finančno obremenitev za posameznike, in to se zdaj v praksi tudi izkazuje. Že če greste na spletno stran Avto-moto zveze Slovenije in pogledate vsa navodila, ki jih oni tam objavljajo, kako je treba stvar registrirati, ugotovite, da je zadeva precej precej komplicirana, kaj je potrebno in kaj ni potrebno. Če človek nima računa, kar je pa običajno, kajti ta motorna vozila oziroma kolesa s pomožnim motorjem so bila v veliko primerih kupljena v preteklosti, dostikrat so bila tudi podarjena, takrat ni nihče razmišljal, da je treba kakšne račune hraniti, razen mogoče v tistem obdobju, ko je bila še neka garancijska doba za tako vozilo, od takrat naprej se je pa verjetno lastništvo prenašalo brez kakršnihkoli kupoprodajnih pogodb [[…]]Tega v zakonu na noben način niste razumeli in niste hoteli predvideti, da bodo tudi v praksi takšni in drugačni zapleti pri tej registraciji in da bo to povzročilo ljudem stroške, že to, da mora nekdo nekajkrat iti na lokacijo, kjer se izvede registracija, tehnični pregled in tako naprej, to je verjetno precej obremenjujoče, predvsem za starejše ljudi ali pa tiste, ki nimajo neke dodatne pomoči. Tako da večina teh starejših vozil bo ostala neregistrirana in se bodo ljudje pač vozili tako, kot so se do zdaj. Kaj bo naredila policija oziroma kakšna navodila bodo dobili, je vprašanje, mislim pa, da se bo zadeva zelo zakomplicirala, takrat ko bo kakšen pomemben upokojenec dobil kazen, zato ker se vozi z neregistriranim takšnim vozilom. Takrat bo verjetno tudi trenutek, ko bo nekdo razmislil, ali se je v preteklosti dobro odločil, ko je zadevo na tak način sprejemal, kajti v praksi je to, kot vidite, neizvedljivo. Če se ozrem na naslednji zakon, ki ga imamo, tam je pa obratna situacija. Pri predlogu, ki ga prinaša SMC v proceduro glede dovoljenja za točenje alkohola na športnih prireditvah, je pa druga logika. Tam se pa v bistvu v praksi izvaja to, kar zakon preprečuje, nihče tega ne sankcionira in se zdaj SMC poslužuje logike, da se to na nek način odpravi, zato da tisti, ki so organizatorji, in institucije ne bodo v prihodnje plačevali kazni. V bistvu je pa stvar na tihi način že zdavnaj legalizirana in se v praksi izvaja. V primeru mopedov pa ste na vse pretege zagovarjali neko varnost in neko izboljšanje na področju varnosti v prometu, kjer pa ne samo naš kolega Franci, ampak tudi sami verjetno hitro ugotovite, da je veliko vozil v prometu, ki so bistveno hitrejša in ki so lahko v samem prometu ali udeležena ali tudi povzročijo nesrečo, pa jih ravno tako nimate pod kontrolo, jih nimate registriranih, ne veste, koliko takšnih in drugačnih koles s pomožnim električnim motorjem se bo vozilo po naših cestah. Naslednjič ko boste tak zakon prinesli v Državni zbor, pripravite vse argumente tako, da pijejo vodo pa tudi da se v praksi dajo izvajati in da ne povzročijo nekega velikega nasprotovanja med uporabniki. Na žalost predvsem med starejšimi uporabniki, kar je pa še toliko slabše.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani predlagatelji, kolega Breznik! Edina stvar, s katero se lahko z vami strinjam, je, da je postopek dokazovanja lastništva predvsem pri lastnikih starih mopedov prezapleten, prekompliciran in da bi ga bilo smiselno spremeniti. Ampak tu se pa moje strinjanje z vsemi vašimi argumenti konča. Najprej me moti na nek način podcenjujoč odnos do teh udeležencev v prometu. Namreč, to so običajni udeleženci ne glede na to, ali vozijo z 10, 20 ali pa 100 kilometri na uro. In da smo si na jasnem, tudi tolikokrat omenjena nizka hitrost, 25 kilometrov na uro, je še kako velika hitrost, ko padeš in ko nekam udariš. Tudi z manjšo hitrostjo si lahko invalid, tudi z manjšo hitrostjo se lahko ubiješ. To pomeni, na oko, če lahko rečem, da v malo manj kot sedmih sekundah priletiš s tega pulta v tisti pult, to je 25 kilometrov na uro. In če priletiš z glavo, je to velika hitrost. Tako o teh argumentih, kaj je hitro in kaj je počasi, po mojem nima nobenega smisla razpravljati. Veseli me, da imajo zato ti otroci čelade, ampak to ni današnja tema. Pa tudi odrasli, če so dovolj modri, da jih uporabljajo. Trditi, da gre za novo obdavčitev, je zelo inovativna interpretacija. Prvič, moped ni stvar, ki jo mora in želi in hoče imeti vsak. Se pravi, lahko ga kupiš, lahko ga ne kupiš. Če ga ne kupiš, seveda nimaš stroška. Še vedno verjamem, da kdor danes moped kupi, da za njega, ne vem, 2 tisoč plus, minus 500 evrov ali pa več, verjetno zmore tudi to registracijo za nekaj, kar si je želel. Sicer si lahko kupi kolo ali pa karkoli drugega pa pač vozi brez tega in si je strošek prihranil. In vozi tudi 25 kilometrov na uro ali več, tudi na tisti način. Tako da to, da govorimo o novem davku, je seveda popoln nesmisel. Tudi mene bi težko presenetili s svojim tehničnim poznavanjem glede na to, da se lahko midva ob kavi pogovarjava o batih z obročki L, kakšne gredi so potrebne [[…]]Vse to sem jaz počel, ko sem bil bistveno mlajši, in Tomosove modele poznam in sem jih vozil ali imel najmanj tako dobro kot vi. Ampak to ni stvar te diskusije. Prepričan sem tudi, da sem na motorjih in mopedih naredil bistveno več kilometrov, kot ste jih vi kdajkoli, pa tudi to ni toliko pomembno. Moti me bolj to, da se res podcenjuje voznike teh mopedov. Seveda razumem, da so nekako zavarovani in večidel na varni strani, dokler vozijo po mestu po kolesarskih stezah, ampak veliko lastnikov teh mopedov, predvsem starejših, vozi po vaseh, po naseljih, po glavnih cestah, kjer so še kako ranljivi udeleženci v prometu. Še toliko bolj so ranljivi, ker so počasni. Ker jaz se s hitrejšim motorjem lahko postavim in grem, on se pa ne more. In omenjali ste ravno upokojence in starejše, ki imajo stara vozila. Se pravi, še enkrat, strinjam se, da so nekatere rešitve v zvezi z dokazovanjem slabe. Tukaj vam dam popolnoma prav. Ampak na drugi strani neregistracija pomeni, da tudi ni potreben tehničen pregled. Tu se pa ne strinjam več. Ravno pri starejših mopedih, vseh teh starih, ki še obstajajo, sem prepričan, da če bi šli danes gledat, najdemo na veliki večini zanič gume, pomanjkljiva svetila in tako naprej, da ne govorim. Tisto, zaradi česar najpogosteje tudi lahko pride do nesreče pri teh voznikih in pri starejših. Z veseljem bi podprl vaš predlog, če bi šel v smeri olajševanja postopka, tudi dela na terenu, podobno kot imajo na primer ureditev s traktorji, je ne poznam natančno, ampak vem, da obstaja, da je to možno. Absolutno pa se mi zdita smiselna in registracija in tehnični pregled. In mislim, da je korekten dogovor in razgovor z ministrstvom, o katerem se pogovarjamo danes, da se bo ta tehnični pregled morda delal na nekaj let. Tudi stroški bodo zato bistveno manjši na nekaj let. Da pa ni smiseln in potreben tehnični pregled, me boste pa težko prepričali. Pri mladih voznikih so pogoste predelave, res je, da se jo da zelo hitro urediti in vrniti v obstoječe stanje, kdor to zna. Kot rečeno, pri starih so pa problem tehnično neustrezni mopedi. Zato je tehnični pregled smiseln in mislim, da prispeva k varnosti v cestnem prometu. In strošek 80 ali koliko evrov, pa bo verjetno manjši, če izvzamem prvo registracijo, je relativno majhen za ta prispevek k varnosti. Potem je ne nazadnje tu še eno vprašanje, vprašanje ustreznega zavarovanja. Do zdaj če je bil udeleženec v nesreči s takšnim mopedom povzročitelj škode, si ga verjetno moral v civilni tožbi terjati za odškodnino. Z ustreznim zavarovanjem ob registraciji, kjer mora vsak biti zavarovan, se ne nazadnje del varnosti tem udeležencem nudi tudi s te strani. Morda tudi za sopotnike, ki jih pogosto imajo na svojih mopedih. Pa ne glede na to, ali vozijo 25, 50 ali pa 10 kilometrov na uro. Tako da jaz vidim kljub vsemu bistveno več argumentov, bistveno več plusov v smislu registracije kot pa minusov, ki jih vi legitimno poudarjate, ampak kljub vsemu. Preden zaključim, moram tudi kolegu Lahu še enkrat povedati, res, veseli me, ker vidim, da jih je vedno več registriranih, ker se mi zdi, da je to korektno, vodi se ustrezna evidenca, vodijo se tehnični pregledi, in mislim, da se bodo v tistem delčku, kjer imajo težave – upam, Ministrstvo za infrastrukturo je obljubilo – določene pomanjkljivosti odpravile. Mislim pa, da te pomanjkljivosti ne odtehtajo prednosti, ki jih ima obvezna registracija teh vozil. Saj pravim, sam sem veliko na cesti, bodisi na štirih bodisi na dveh kolesih, in me boste težko prepričali v nasprotno. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagateljev gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. V prvem delu razprave sva se z gospodom Gantarjem vsaj v eni točki strinjala, zdaj pa greva na drugo, tretjo, četrto, argument proti argumentu. Podučili ste me, kaj pomeni hitrost 25 kilometrov na uro. Po vsej verjetnosti, če ste doktor medicine, je vaše znanje naravoslovja na dostojnem nivoju. Veste, hitrost ali pa nek trk največkrat ocenjujejo eksperti v fiziki za gibalno količino. Škoda, ki jo povzročim vam kot posamezniku, če se zaletim v vas kot fizično osebo, je gibalna količina, to je moja masa z mojo hitrostjo. Zdaj mi pa vi povejte, 20-kilogramsko kolo, navadno kolo, s katerim je na tisoče kolesarjev vsak dan v Ljubljani, če temu prištejete še mojo maso, 95 kilogramov, krat 35 kilometrov na uro, recimo da se hitro peljem po kolesarski cesti in trčim v vas ali v nekoga, ki ima hitrost 25 kilometrov na uro s takšnim flexerjem, kjer ima moped približno 45 kilogramov, in neka mladenka, ki se pelje s 40 kilogrami. Kakšna razlika je zdaj pri poškodbah flexerja in pa tega kolesarja? Ali mi lahko replicirate in poveste, kakšna je razlika v gibalni količini? Torej, ni razlike. Se strinjate? Vam gre na smeh. Vaš argument je totalno zavržen. Gremo naprej. Iz česa vi izhajate, dr. Gantar? Iz česa izhajate? Da so ljudje maloumski veleposestniki, da mora vse država regulirati, da je on na nivoju otroka? Vsak posameznik te družbe je na nivoju otroka, točno tako se z njimi obnašate. Jaz sem zgodovinsko gledano povedal, da Tomosovi mopedi in vse ostalo, kar je bilo v Sloveniji do leta 1991, do hitrosti 50 kilometrov na uro niso bili niti registrirani. Brez čelade in brez vsega. Jaz sem vam povedal, da si glede te zadeve tudi takrat lahko za svojega otroka šel na zavarovalnico in rekel: »Plačam toliko in toliko dinarjev, dajte ga zavarovati, da če se moj otrok zaleti nekam, v nekega pešca ali pa v en avtomobil, ne bo treba plačati glede poškodbe tretjih oseb.« Tudi danes lahko to počnete mimo tega zakona. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, sigurno je kateri moped tehnično pomanjkljiv, ampak glejte, vsak o sebi odloča. Vsak odloča o sebi. Če imam jaz dobro vozilo, novo vozilo, imam komaj čez 4 leta tehnični pregled. In če nisem normalen posameznik, vozim hitro, agresivno, imam gume recimo po pol leta ali pa po enem letu uničene. Ali bom jaz čakal do naslednjega tehničnega pregleda, da mi en mojster pove, gospod Breznik, glejte, z vašimi gumami nekaj ni v redu, so smrtno nevarne, ali jih bom sam zamenjal? Ali sem dorasla oseba? Govorim o tem, da v slovenski levici, zato ker so 40 let prali možgane, mislijo, da so vsi ljudje maloumski veleposestniki. Da ljudje ne znajo logično razmišljati in zavarovati sebe. Koliko koles, gospod Gantar? Na sto tisoče koles je v Sloveniji, ki so stara desetletja, ki imajo sigurno razpokane in stare gume, ki imajo pomanjkljive zavore ali pa zavorne obloge, ki se vsak dan vozijo po Ljubljani, po Sloveniji, čez Vršič v grape. Koliko kolesarjev se ubije in poškoduje? Več kot mopedistov zadnje čase. V čem je torej zdaj razlika med temi poškodbami? Vaš argument je zavržen. Torej, izhajate iz tega, da so slovenski državljani in državljanke maloumski veleposestniki. Točno to. In je vse treba regulirati do zadnjega. Kakšna razlika je zdaj poškodba, če se jaz s svojim kolesom, športnim KTM, peljem 70 kilometrov na uro recimo v grapo v Cerkvenjak, v Osojnico? Kje je zdaj razlika? Zakaj moje kolo po vaši logiki ni registrirano? Zakaj nimam tablice? Recimo, da se zaletim v nekoga in pobegnem. Pravite, pobegi. Glejte, to je stvar kulture. To je stvar kulture. Zakaj moje kolo ni registrirano? Danes sem vam povedal, da gre svet naprej. Veste, gospod Gantar, mi živimo v četrti industrijski revoluciji ali pa smo na prehodu. Če boste vi še dolgo na Vladi, potem bomo šli iz tretje v drugo. Če bo potem SDS prišel, imamo mogoče upanje, da pridemo v četrto. Govoril sem o elektromobilnosti, tudi električnih kolesih s pomožnim motorjem. Tudi o tem sem danes govoril, da jih je najlažje manipulirati, lažje kot mehanski del. Govorili smo še o nečem, kar smo pozabili. Tudi jaz se strinjam z vami v enem argumentu, ta argument pa je, da so določeni ljudje manipulirali, imeli so hitrejša kolesa, glasnejša, torej so manipulirali z izpušnimi sistemi, spuščali so večje obtoke, ampak poglejte, gospod Gantar, v naši državi imamo zaradi tega organe, ki to preganjajo. To je Policija, če ste že slišali. Policija, razne inšpekcije in vse ostalo. Zakon spreminjamo, ker ti organi po vsej verjetnosti niso delali ali niso mogli delati ali so imeli premalo policistov, ki bi se lahko s tem ukvarjali, in tako naprej. Kaj je s smučarji na smučišču, ki vozijo 50, 60 kilometrov na uro? Ali bomo tehnične preglede za vrhunsko pripravljene smučarje sprejeli? Ali ga bomo dali na tehnični pregled? Ali naj sosedovemu, hrtu, ki teče 60 kilometrov na uro, moj kolega, ki je veterinar, polomi noge, da ne bo 60 kilometrov na uro tekel, zato da se ne zaleti v kakšnega pešca na kolesarski poti? To je logika, ki sledi vašemu razumu. To ni moja logika, jaz samo širim to vaše obzorje, ta neverjetni intelektualni duh, v katerem menimo, da so ljudje okrog nas maloumski veleposestniki. Se opravičujem državljanom in državljankam, da so idioti in da jih bomo mi kot male otroke šolali in jim vse regulirali in vse spravili v zakon. Ne, nekje je meja. Nekje je meja zdravega razuma. Nekje je meja, ko logika prevlada in kjer mora vsak posameznik stati za svojimi dejanji. Starši, kjer je otrok, z vzgojo, s kulturo. Ministrstvo za infrastrukturo se naj ukvarja z našimi cestami. V okolju, iz katerega prihajam jaz, pa mogoče bo kaj tudi kolega Pojbič rekel, je luknja pri luknji. To je smrtna nevarnost za mopediste, za kolesarje, za celo vrsto prometnih nesreč in tako naprej. Ukvarjajte se, da ne bo cela Slovenija centralizirana, da ne bo Ljubljana imela vsega, periferija pa ničesar. In če se ne bi dnevno vozilo na tisoče ljudi iz cele Slovenije v Ljubljano, če bi ostajali doma, v svojem lastnem okolju, bi bilo manj nesreč. Manj je prometa, manj je nesreč. Ste člani koalicije, to so projekti za večjo varnost, ne pa to, o čemer se zdaj pogovarjamo. Nimate protiargumentov. Ali pa naj ljudje poslušajo te protiargumente. In še nekaj, govorite o 2 tisoč evrih. Poglejte, gospod Gantar, stara kolesa s pomožnim motorjem se kupijo za nekaj sto evrov ali pa še manj ali pa jih nekdo dobi zastonj. Za 2 tisoč evrov mislim, da ni nobenega niti v programu Tomosa v tem trenutku, ali pa se mogoče motim. Koles s pomožnim motorjem ne vozijo ljubljanski tajkuni, ki se vozijo v BMW X6, Porscheju Cayenne in tako naprej. Vozijo jih ljudje s socialnega dna, vozijo jih ljudje, ki premagujejo svoje vsakdanje težave, in to jim je najcenejše prevozno sredstvo. Za najcenejše prevozno sredstvo uveljavljajo lastništvo z veliko problemi, uveljavljajo tehnični pregled, kjer morajo plačati 20 evrov, plačajo registracijo, če je bil moped izdelan po letu 2004 ali uvožen, morajo opraviti homologacijo, ki stane 90 evrov, in če je starejši tip, mora v tem primeru vsako leto hoditi na tehnični pregled. Vse to so stroški, ki ste jih dali socialno šibkim ljudem. Ali vi poznate kakšnega ljubljanskega tajkuna, ki se vozi s Flexerjevim mopedom po Ljubljani? Ali jih poznate? Jaz jih ne poznam. Navadno se vozijo s kolesi, ki stanejo nekaj tisoč evrov, s karbonskimi kolesi, z BMW X6, da onesnažujejo okolje, ali pa s še hujšimi motorji nad 4 tisoč kubičnih centimetrov. Edini problem, ki ga vidim, ki bi pa lahko bil rešljiv, ki bi ga lahko v drugem branju mogoče popravili, je pa v kategoriji 25 kategorija skuterjev. Pri skuterju pa ne gre za večjo težo, skuter ima navadno lahko dve sedišči, teža se lahko giblje tam do 100 kilogramov, 80 kilogramov, o tem pa bi se lahko pogovarjali, ti skuterji so problem recimo za kolesarske steze. Tu bi bila pa recimo lahko neka rešitev v drugem branju. Zdaj pa je samo vprašanje, ali bo normalna logika prevladala pri tem predlogu in ali bo ta normalna logika lahko sledila temu, da zakon spravimo v drugo branje. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravita naj se gospoda Zvonko Lah in Žan Mahnič.
Hvala, spoštovani predsednik, za dano besedo. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Sam bom ta predlog seveda podprl zaradi več argumentov. Burna je bila razprava lansko jesen na to temo. Včeraj mi je bil všeč stavek našega poslanskega kolega dr. Mitja Horvata, ki je rekel pri eni točki naslednje: »Če kdo prevzame odločitev, mora tudi prevzeti odgovornost.« Vse to velja za zakon gospoda Zorčiča, ki ga je lansko leto pripeljal v Državni zbor. Seveda smo mu v Slovenski demokratski stranki vseskozi nasprotovali, nasprotoval mu je tudi Državni svet, ampak trma je bila tako močna, seveda še s podporo Desusa pa SD, da je to zdržalo. In danes ugotavljamo, da je to poguba za državljanke in državljane. Pred mano je govoril strokovnjak zdravnik pa tudi zelo dober motorist. Ker smo se pogovarjali tudi o nesrečah pa nezgodah pa smrtnih žrtvah s temi motorji, da bodo državljanke in državljani razumeli, da se pogovarjamo o isti državi, o istih ljudeh, da je samo en parlament, koalicija in opozicija [[…]]Na čakalni listi sem prejšnji teden zasledil podatek, da v Republiki Sloveniji čaka preko 400 tisoč ljudi. Ampak na tej čakalni listi ne samo, da čakajo, tudi umirajo dnevno. Dnevno umirajo. Seveda strokovnjaki s področja zdravstva to prav gotovo poznajo. Zakaj so čakalne dobe? Zato, ker nam slovenski lumpi odnašajo denar iz zdravstva, naše državljanke in državljani pa morajo čakati in na čakalni listi umirajo. Zdaj pa se vrnem k zakonu, o katerem danes govorimo. Redko sem zasledil, da se je s tem mopekom, kot rečemo na Štajerskem, kdo, ali mlajši ali starejši, pa četudi se je upokojenec peljal mogoče dva kilometra v trgovino, smrtno ponesrečili. Tisti, ki pobirajo denar iz zdravstva, se prav gotovo ne vozijo s temi motorji. Tisti so ogroženi na cesti, ker imajo zelo dobre motorje. In seveda, ker sem tudi sam šel preverjat na tehnične preglede, da ne bom na pamet govoril – tu je vprašljiva varnost in obremenjujemo ljudi, ki imajo verjetno najmanjše dohodke v Republiki Sloveniji. Kot smo slišali danes, ima verjetno kdo tudi razpokane gume, ampak ne zato, ker je neodgovoren, ampak ker si ne more kupiti novih. To, da se ta njegov moped, ki je star 15 ali pa 20 ali pa 10 let, spravi v sistem, stane 30 evrov. Sam sistem, prvič. Slišali smo že danes, da vse skupaj stane okoli 150 evrov, in verjetno tisti ljudje, ki so malo starejši, nimajo tudi osebnih vozil, da bi lahko vezali na polico, ki jo imajo pri avtomobilu, in morajo plačati polno zavarovanje. Zakon je začel veljati 1. maja 2017. Zelo malo teh motorjev, mopedov je šlo skozi tehnične preglede. Jaz ne bi zdaj govoril o številki, verjetno se da preveriti. Kaj pa čaka te lastnike teh motorjev oziroma mopedov? Čaka jih kazen policistov, ki jih bodo od 1. maja ustavili na cesti ali pa na poti iz trgovine do doma v razdalji enega ali pa dveh kilometrov, globa 500 evrov. Zakon, ki je bil lani predlagan v Državnem zboru, je namenjen zgolj temu, da se obremenjujejo slovenski davkoplačevalci na tem področju. Zato današnji predlog umika zakona predlagatelja Slovenske demokratske stranke ni smešen. Veliko posmeha je že bilo danes v Državnem zboru, ampak veste, ljudem, ki vsak mesec izračunajo do enega evra natančno, kam ga bodo dali, levo ali desno, ali ga odnesejo v trgovino ali plačajo položnico, to ni smešno. Sam bom prav gotovo stisnil tipko za, da se ta zakon umakne, predvsem bi pa pozval tiste, ki takšne zakone nosite v Državni zbor, da se posvetimo segmentom, kot sem že prej govoril na primer zdravstvu, da odtekanje denarja zajezimo in da naši državljanke in državljani ne bodo več na čakalnih in na čakalnih listah umirali. Trdno sem prepričan, da s temi motorji, katerih povprečna hitrost znaša okoli 16 kilometrov na uro, ne umirajo. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi! 19. aprila 2017 je bil v enem slovenskem dnevniku članek okoli tega. Takrat sem ga prebral, ga imam na mizi od takrat in vam bom iz tega članka povedal, kako je v praksi s tem zakonom. Bralec je pisal na časopis takole: »Moj najboljši prijatelj ima od leta 1969 star moped, tak, ki seže do 25 kilometrov na uro, in ga je prizadel eden naših najbolj nesmiselnih zakonov. Kupil ga je preko malih oglasov brez dokumentov, lepo skrbel zanj, a ga je zdaj po novem treba registrirati. Vsega hudega vajen se je po telefonu prej pozanimal, kako je s pridobivanjem lastništva, ker seveda star moped nima več papirjev. Na drugi strani žice je dobil odgovor, da to sploh ni težava, za pridobitev lastništva in za kasnejšo registracijo potrebuje le dve priči. Prosil je mene in še nekoga, ker oba poznava zgodbo njegovega mopeda, pa smo šli. Do sedaj brez smisla, sledila je prava mora. Popoldne kar veseli, da se spet srečamo po dolgem času, krenemo na tehnične preglede, tam se vse vleče že pri pregledu motorja, pri popisu. Gospod, ki ga je pregledoval za tehnični pregled, je celo moral vprašati lastnika, ali je moped rumen ali oranžen. Ko je svoje le opravil in podatke vnašal v sistem, je tri mušketirje napotil v pisarno. Dama za pultom nas prijazno povpraša, kaj želimo, potem pa sledi neverjeten dvogovor. Uslužbenka: Kateri letnik je moped? Odgovor: Narejen je leta 1969. Uslužbenka: Vi pa ste? Odgovor: Letnik 1958. Uslužbenka: Pa vi, priče? Priča: Kaj jaz? Uslužbenka: Kateri letnik ste? Sem mislil, da me sprašuje po imenu in priimku. Odgovorim: 1961. Uslužbenka: Pa vi, druga priča? Priča: 1959. Uslužbenka: Samo malo, grem v drugo pisarno telefonirat po informacije; gospod, vi niste dovolj stari, da bi bili lastnik, in priče morajo biti 15 let starejše od lastnika. Vsi trije nejeverno, osuplo, začudeno: Gospa, ali lahko to prosim počasi še enkrat ponovite? Drugi čakajoči so prisluhnili, se muzali, zgražali, pojasnilo zakona je bilo kratko. Tisti, ki si želi pridobiti lastninsko pravico nad vozilom, ki nima dokumentov, mora biti 18 let starejši od vozila, priči pa morata biti 15 let starejši od njega. Saj ni problema, pravi ona, pripeljite kakšnega starega gospoda, pa bomo na njega pisali, potem pa se samo naredi prepis. Razlaga: prijatelj bi moral biti star 66 let, priči pa 81 let. Če bi torej na sejmu starodobnikov želel kupiti predvojni motor Sachs Wanderer, letnik 1930, ki po 87 letih nima več dokumentov, bi moral biti star 105 let, moji priči pa 120 let. Razložite mi, prosim, kateri bizgec si je to sploh izmislil in kateri bizgeci so to v parlamentu izglasovali in potrdili?« Jaz nisem ta bizgec. Potem so šli novinarji povprašat poslance v parlament in so prišli do tega da so si Socialni demokrati premislili, čeprav so predlog SMC podpisali, in tako pomagali prehiteti Novo Slovenijo: »Ta zakon je šel mimo mene, dal sem svoj podpis zanj in bolj ko razmišljam, bolj mislim, da je res bedast, glasoval bom proti, da bom lažje spal,« je povedal vodja Poslanske skupine SD Matjaž Han. Vsi poslanci SD so bili na seji, so glasovali proti, tik pred sejo se je v njihovem imenu z novinarjem pogovoril Jan Škoberne. Poslušajte to: »Do predlogov je prišlo zato, ker je Zorčič hotel prehiteti Tonina, to je kot na dlani, mi pa smo bili sopodpisniki v dobri veri, da prispevamo k varnejšemu prometu. Zdaj nam v časovni stiski ostane le dvoje, podpremo ali zavrnemo.« In so zavrnili. To je Zorčičev zakon. Na koncu lahko rečem samo, zbogom, pamet. Amen.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se gospoda Marijan Pojbič in mag. Branko Rajić.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Sam bom seveda ta zakon podprl. Slovenska demokratska stranka je imela v soboto kongres, kjer smo dali jasno zavezo državljankam in državljanom, da bomo Slovenijo debirokratizirali, in ker je to poleg tega, da je bil tipičen lobističen zakon, tudi tipičen birokratski zakon, je treba ta zakon ukiniti. Ukinili bomo tudi vse zakone, ki dušijo razvoj na vseh področjih, na gospodarskem, na kmetijskem in pa drugje, in pa seveda za vsak predpis, ki ga bomo sprejeli, bomo dva obstoječa ukinili. Zanimivo je tudi to, da je ta državni zbor opravil razpravo na izredni seji, ko je Slovenska demokratska stranka predlagala paket 80 ukrepov za debirokratizacijo Slovenije, in eden izmed teh ukrepov je bila tudi ukinitev registracije za mopede. Takrat smo poslušali, kako je vse v redu, sploh s strani koalicije, in nista minila niti dva tedna, ko pride predsednik Vlade pred mikrofon in reče, pripravljamo ukrepe za debirokratizacijo Slovenije. Se pravi, sam sebe je zanikal, glede na to, kaj so ministri in kaj je koalicija govorila še en teden, preden je on to izjavil. Če gremo k zakonu. Na motorje se dobro spoznam, s starim očetom sva, ko sem bil še majhen, sestavljala motorje. V najboljših časih, ko je bil stari oče še pri zdravju, smo imeli v garaži 22, 23 motorjev, BMW, DKW, Puch, Pannonia in tako naprej, starodobnike. Sam sem jih z njegovo pomočjo nemalo tudi sestavil, tako da vem, kako to gre. In ko govorite, kako ste zdaj s temi tehničnimi pregledi zavarovali, kako ste naredili vse varno, poglejte, moj prvi motor je bila Aprilia RS 50, se pravi 50-kubični, omejitev 45 kilometrov na uro. Toliko je imel samo tisti dan, ko sem ga peljal na tehnični pregled. Ko sem ga pripeljal nazaj, sem dal blokade ven in mi je šel 50-kubični motor približno 115 kilometrov na uro. Toliko o tem, koliko vi z raznoraznimi registracijami in tehničnimi pregledi dejansko naredite stvar bolj transparentno in bolj varno. In verjemite mi, poznam te, ki imajo mopede, motorje in to na podeželju, takrat ko je registracija, ko je tehnični pregled, se dajo noter blokade, takoj ko se ga pripelje nazaj, se te blokade ven poberejo. To je povsem normalno, to je življenjsko. Lahko še tisoč zakonov in predpisov sprejmete na tem področju, pomagalo ne bo nič. Kolega Breznik je dobro povedal, da gre za nov davek. To dejansko je nov davek, kljub temu da je kolega Gantar dejal, da se s tem, ko se je sprejel Zorčičev zakon, ni uvedel novi davek. Seveda se je. Če moraš po novem zakonu plačati nekaj, česar ti prej ni bilo treba, potem to pomeni novo dajatev. Toliko o tem, ker je Vlada govorila, da novih davščin in pa obremenitev v tem mandatu ne bo. Prav tako je kolega Breznik dal dobro primerjavo, kako hitro je kolo. Danes imamo različne vrste koles. Po Ljubljani, videvam, so zadnje čase trend predvsem električna kolesa. Vsi vemo za tako imenovani FlyKly, inovacijo, ki je nastala ravno pod vodstvom slovenskih izumiteljev, kjer si lahko reguliraš hitrost kolesa in vse že preko svojega pametnega telefona. In vse to so kolesa, ki gredo hitreje kot 25 kilometrov na uro. Lahko pričakujemo, da bo treba tudi to registrirati? V čem je kolo, ki gre hitreje kot 25 kilometrov na uro – pa vemo, kakšna so kolesa in v kakšnem stanju so, že če pogledamo po Ljubljani, zakaj potem ne registriramo še teh koles? Da je hitrost tista, ki je glavna, ki je eden od glavnih razlogov, da gre za varnost, so za lase privlečeni argumenti, ki ne zdržijo. Kaj je hitrost, sem se najbolje prepričal v nedeljo, ko sem bil na obisku pri kolegu Brezniku. On ima doma dva porscheja in sva šla malo na obisk v Avstrijo in sva se peljala s Porschejem 928 GT. To, kolegice in kolegi, je prava hitrost. Se strinjam, da je Francijev porsche treba registrirati, ne pa, da se registrirajo mopedi, ki gredo 25 kilometrov na uro. Če boste prijazni s kolegom Breznikom, mogoče tudi koga od vas zapelje, da vidite, kaj je treba registrirati in česa ni treba. Skratka, jaz bom ta zakon podprl.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravita naj se mag. Branislav Rajić in gospod Igor Zorčič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Tudi jaz moram uvodoma povedati, da bom ta zakon, ki smo ga pripravili v Slovenski demokratski stranki, podprl, saj je na vsak način treba anulirati tiste neumnosti, ki jih je predlagal SMC lansko leto jeseni, in tak zakon je bil s strani koalicije sprejet. Mislim, da je to nujno potrebno. Kot pa vidim danes v tej razpravi, se nam obeta enaka situacija, kot se je zgodila takrat, torej lansko leto jeseni. Mi bomo seveda zakon, ki smo ga predlagali, podprli. In prav je, da vemo, o čem govorimo. Gre torej za zakon, ki ukinja obveznost registracije koles s pomožnim motorjem oziroma tako imenovanih mopedov, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Vi ste to lansko leto jeseni potrdili, mi pa s tem zakonom poskušamo to anulirati. Prvič, pod pretvezo varnosti poskušate prepričati slovensko javnost, da je za vas to ključen cilj in da je namen tega zakona slediti temu cilju. Jaz sem pa osebno prepričan – in tudi tisti ljudje, s katerimi se pogovarjam, so popolnoma prepričani – da gre tu izključno za čisti lobistični zakon. Torej za zakon, ki ljudem povečuje birokratske ovire in jim povečuje stroške. Se pravi, da mora za registracijo takega mopeda nekdo iz Slovenskih goric plačati 130 evrov, če ga slučajno po 1. maju dobijo, se mu lahko zgodi, da bo plačal 500 evrov oziroma ne vem, mislim, da je 500 evrov kazen, in tako dalje in tako dalje. Ali je to normalno v danih okoliščinah? Ko imamo, spoštovani gospe in gospodje – to je zapisala Vlada pred nekaj dnevi in bom to citiral, da ne bi bilo kaj narobe: »Ključni kazalnik za doseganje tega cilja je število oseb, ki živijo v tveganju socialne izključenosti. Ciljna vrednost kazalnika do leta 2020 je doseči zmanjšanje števila oseb, ki živijo v tveganju revščine ali socialne izključenosti, za 40 tisoč glede na vrednost kazalnika iz leta 2008, torej zmanjšati število oseb, ki živijo v tveganju revščine in socialne izključenosti na 321 tisoč in manj.« Vlada je torej tu povedala, da imamo v tem trenutku 360 tisoč ljudi, ki živijo na robu preživetja. In takim ljudem mi s takim lobističnim zakonom nabijamo še dodatne stroške. Ali je to normalna Vlada? Ali so normalni ljudje, ki glasujejo za tak, bom rekel, pokvarjen in neumen zakon, ki tem ljudem letno poveča stroške za 130 evrov ali pa še naloži kazen za 500 ali 600 evrov?! Ljudem, ki imajo 350, 400, 500 evrov, in ne vem, koliko ljudi je na minimalni plači, ki tako ali tako ne vedo, kako bi začetek in konec meseca zaključili, z novimi administrativnimi ovirami in z novo davščino jemljemo še tisto, kar so doslej imeli v svojem žepu. Tu bi rad povedal samo še eno stvar. Pri AMZS so 21. 3., kar se tega zakona tiče, zapisali naslednje: »Namesto reda – neznanke!« In potem v nadaljevanju so zapisali naslednje: »Bo res red na cestah? Čelada, na 25 kilometrov na uro omejena hitrost, registrska tablica, preverljiv podatek o lastniku; nova pravila bi morala na sedaj kaotičnem področju prehitrih in preglasnih mopedov ter njihovih neizsledljivih in »neoprijemljivih« voznikov zares vnesti nekaj reda in miru. Vsaj na papirju se bo to zares zgodilo, v praksi pa je trenutno še veliko – celo preveč – neznank. Dober mesec pred dnem, po katerem vožnja z mopedi brez registracije ne bo več mogoča, v organizacijah za opravljanje tehničnih pregledov še niso začeli s postopki ugotavljanja lastništva, z izdajanjem homologacij ali tehničnimi pregledi – ker niti še niso dobili natančnih vseh navodil. Celo prve registrske tablice naj bi bile gotove šele po 7. aprilu. Očitno se bo registracija vseh mopedov pošteno zavlekla.« In tako dalje in tako dalje. Se opravičujem, da sem to tako malce bolj slabo prebral, ker so tako majhne črke, da jih komaj vidim. Za to se opravičujem, ampak vsebina je pa zelo jasna. Vsebina je pa zelo jasna. Predlagali, sprejeli ste zakon, na koncu pa nimate niti osnovnih stvari rešenih za to, da bi lahko ta zakon v praksi sploh zaživel. To, kar sem prej povedal. Prepričan sem, da gre tukaj za popolno regulacijo države. Mislim, da bo prišel trenutek, ko bodo morale ženske imeti tablico obešeno na otroškem vozičku! Še to boste naredili! Če boste vi še dve leti v Državnem zboru, se bojim, da se bo to zgodilo. In mamica, ki ima dva otroka, bo morala imeti voziček za vsakega otroka in za vsakega posebej tablico! Tako daleč neumni nesposobni birokrati peljete to državo! In to ni smešno, to vam jaz povem, da ni smešno. Zapomnite si, verjemite, kar govorim. Dragi moji, tisti, ki se vozijo s temi mopedi, ne prihajajo iz Ljubljane, kjer imajo vsakih deset metrov trgovino, vsakih deset metrov neki shop pa ne vem, kaj še vse. Pojdite v Slovenske gorice, pojdite na Koroško, poglejte Dolenjsko in tako dalje in tako dalje, kjer imajo ljudje trgovino 5 ali 6 kilometrov od svoje hiše. To so tisti ljudje, ki potrebujejo en tak mali mopedek, da jim ni treba pešačiti in porabiti 3 ali 4 ure, preden pridejo tja in nazaj. In vi ste šli te uboge ljudi s to svinjarijo, neumno sprejetim zakonom, še dodatno obremeniti za 130 evrov ali pa za toliko, kolikor sem rekel, za 600 oziroma 500, kolikor je pač kazen. V tem državnem zboru ne obstaja nihče, ki bi mene prepričal, da temu ni tako in da ta zakon ni bil čisti lobistični zakon, pripravljen za to, da nekdo služi na račun teh ubogih ljudi iz Slovenskih goric, iz Koroške, iz Primorske, Štajerske, Dolenjske, da ne bom rekel od boga pozabljenih, tako kot je kolega Franci Breznik rekel, da ste jih pač, tako, kot sem rekel, obremenili s temi dodatnimi stroški. Ti ljudje so tisti, ki živijo na robu revščine. Prej sem govoril, da 360 tisoč ljudi živi na pragu revščine, in ta vlada si je zadala za cilj, da bo do leta 2020 znižala to prag revščine, torej število teh ljudi za 40 tisoč, na koncu pa imamo zdaj vsega skupaj 361 tisoč takšnih ljudi, ki živijo v naši družbi. In ta vlada in ta koalicija, namesto da bi se ukvarjala s tem, kako pomagati tem ljudem, da bodo naslednjih pet minut lahko normalno preživeli, da bodo na začetku in koncu meseca lahko zaključili in plačali vse položnice in na koncu ne pili samo vodo ali pa jedli pol kile kruha na mesec, ampak da bodo lahko morda kilo kruha pojedli na mesec. Namesto da bi jim omogočala, da bodo preživeli, jih obremenjuje s takimi neumnostmi, kot je ta zakon! Neumnostmi, zato da nekdo od birokratov zadaj lepo sedi pa mastno pobira denarje za tiste, ki izdelujejo tablice, tisti, ki, kaj jaz vem, te papirje pišejo in opravljajo tehnične preglede in tako dalje in tako dalje. [[oglašanje iz dvorane]] Homologacije in da ne govorim, hvala, Franci. In to je ta izprijena, kako bi rekel, ne vem več, kako bi lahko rekel tej levičarski falangi. Resnično, jaz mislim, da mora priti nek trenutek resnice, da se temu naredi konec. Slovensko ljudstvo sedaj s tega prostora tudi pozivam, da nikoli več ne naredi take strateške napake, kot jo je naredilo na zadnjih volitvah ali pa na zadnjih treh volitvah, da voli instant stranke, ki so danes tukaj, jutri jih več ni. Ne odgovarjajo za nič, delajo pa samo za to, da nekdo dobro zasluži in super živi. Moj dragi kolega Bojan Podkrajšek je prej govoril o čakalnih vrstah v zdravstvu. Koliko ljudi tam zaradi predolgih čakalnih vrst umre! Koliko ljudi! Se je kdo vprašal, kaj je treba tam storiti? Zakaj se tam, kjer bistveno več ljudi umre, kot pa tukaj danes govorimo, ne ukrepa takoj? Sem pa prepričan, da tudi če umre eden, je preveč. Ampak jaz mislim, da je treba uporabiti pri vseh teh zadevah, ko take stvari sprejemamo, zdravo kmečko pamet, in razumeti, kaj je v nekem trenutku prav in kaj ni. Nikoli ne boste doživeli, da bi Marijan Pojbič v Državnem zboru podpiral lobistične zakone, še manj pa tiste, ki jih je skupaj samo velika birokracija in dodatna obremenitev teh ljudi, o katerih sem govoril, tistih iz Koroške, Štajerske in tako dalje. Tistih, ki se vozijo en kilometer, dva, tri, pet od trgovine pa do svojega doma in imajo ta majhni moped, da je čim bolj poceni, da porabi, kaj vem, liter na ne vem koliko kilometrov, na to se ne spoznam, tehnično se ne spoznam na te stvari, zato ne bi rad o tehnikalijah govoril. Ampak dejstvo pa je, da poznam ljudi in vem, kako so nejevoljni. In se vozim malo med njimi pa se z njimi srečujem, enega gospoda pa drugega ali pa tudi gospe, tudi starejše gospe se vozijo s tem mopedom, ker težko hodijo in s tem majhnim mopedkom se pa le pripeljejo do trgovine in nazaj in tiste vreče obesijo gor, da jim ni treba tega nositi v rokah in trpeti, recimo poleti, ko je zelo vroče. Pozimi se s takim mopedom tako ne moreš voziti. Takim ljudem ste šli obesit na hrbet še dodatne stroške, 130 evrov ali pa, tako kot sem rekel, 600 evrov kazni. Da vas ni sram. Da nimate resnično nobenega srca do teh ljudi. Mislite, da je Slovenija Ljubljana? Potem ste se zmotili. Ampak moram reči, da tudi v Ljubljani živi kar nekaj dobrih, poštenih ljudi, ki se ne vozijo z BMW, ki se ne vozijo s takšnimi in drugačnimi avti. Ampak s tem jaz nimam nobenega problema, če si je kdo zaslužil, se zaradi mene lahko vozi s helikopterjem, samo če lahko dokaže, da je denar zaslužil pošteno, ne pa kradljivo, tako kot večina tajkunov, ki se danes vozijo s takšnimi ali drugačnimi avtomobili. Upam in prosim tiste, ki imate zdravo pamet, da danes ta predlog zakona podprete, ker mislim, da je bila, takrat ko ste v jeseni ta zakon sprejeli, to napaka. Če je kdo pripravljen priznati, da je naredil napako, mislim, da se mu da tudi marsikaj oprostiti. Slovensko volilno telo bo tistim, ki so tega sposobni, morda kaj oprostilo, tega ne vem. Tisti, ki tega niso sposobni, bodo pa zagotovo na volitvah plačali svojo ceno, in tako je tudi prav, tako je tudi pošteno. Na koncu mislim, da to, kar je prej povedal tudi moj kolega Mahnič – v Slovenski demokratski stranki, tako kot je rekel, smo imeli prejšnjo soboto kongres in takrat smo povedali, kaj bomo storili s temi birokratskimi ovirami in kako bomo pomagali slovenskim ljudem, tistim, ki se prebijajo s težavo iz meseca v mesec, da bodo lažje živeli, da bo njihovo življenje lažje in da se bodo lahko na koga zanesli, da ne bodo prišli ponovno v parlament ljudje, ki jim dol [[…]]da ne bom rekel kaj, ki jih preprosti človek zanima samo zato, da pride mesec okoli, da pomagajo nekim določenim strukturam, ki v tej družbi super živijo, in tako dalje, in to ni normalno in to ni prav. Upam, da bo bog na strani tistih, ki ne samo imamo zdravo kmečko pamet, ampak tudi tisto, kar delamo, delamo s srcem in imamo tudi neko odgovornost in nosimo odgovorno za to. Pri instant strankah, ki prihajajo v Državni zbor, kot je med njimi prišel tudi SMC, tega ni pričakovati. Tako kot ni bilo pričakovati pri Jankovićevi stranki in Zares in tako dalje. Vsi so se porazgubili, razen zdaj sedijo vsi v ozadju na lepih stolčkih, eni v Energetiki, drugi tam, tretji tam, in lepo pobirajo preko teh novih strank, ki so prišle noter, tako da se jim pač vse super izteče in da še naprej živijo kot mali bogovi. Slovensko ljudstvo si pa zasluži nekaj drugega, spremembe si zasluži. In ta zakon je tudi eden izmed tistih, ki so pokazali, ali imamo srce do svojih državljank ali državljanov ali pa ga nimamo, ali nam gre izključno za to, da uživamo še naprej svoje privilegije, ali nam gre za to, da poslušamo ljudstvo, tisto, ki je za nas oddalo glas, in pomagamo temu ljudstvu, da bo naslednji mesec za njih lepši, boljši in vsaj bolj pravičen in pošten. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravita naj se gospod Igor Zorčič potem pa že v sklepnem delu predstavnik Vlade.
Hvala, gospod predsednik. Kolega gospod Pojbič, vaša teza, da bodo kmalu tudi zakoni, da bodo mame z vozički imele tablice, se bo najbrž sprevrgla v dejstvo, če imate vi večino v parlamentu, da bodo mame, ki nimajo ali ne morejo imeti otrok, morale nositi tablice. Upam, da se to ne bo zgodilo. Ampak če smo v anekdotičnem stilu, ki ste ga vi začeli, moram povedati, da mi je kolega Lah spet na isto temo [[…]]Imava veliko podobnosti, vedno mi daš dober navdih, imava nekaj skupnega. Ti si od tasta, sicer pokojnega, dobil motorček, jaz sem ga od družine dobil za rojstni dan, tega električnega, in čisto na tej navadni plati sem se tudi sam zamislil, koliko je ta registracija, tehnični pregled in vse ostalo, kar je potrebno. Ampak ko gre za poreklo teh strojev, ko gre za čas uporabe, ko gre za varnost uporabe glede na druge, ki se nahajajo na kolesarskih stezah, takrat pa se ta dilema izgublja. Opažam, da se vozim čisto neslišno po tej kolesarski stezi in oseba, ki vozi navadno kolo, enostavno ne sliši, da se približujem. Kolesarske steze so dokaj ozke in se ti lahko, ne samo tebi, vsakemu se zlahka dozdeva, do kakšnega pripetljaja lahko pride. Žal imajo tisti, ki ta vozila vozijo zelo agresivno, tudi navado, da če se kaj slabega zgodi, zbežijo. Zato je nujno potrebno, da bi se uvedla sledljivost ob takih dogodkih, da bi se, posebej ko gre za vozila, ki so uvožena iz Kitajske ali iz podobnih industrijskih sil, preverjala po enem določenem času, in zaradi tega je tudi nujno, da se nosi čelada. Jaz še razumem vaše argumente, da vas moti plačilo tehničnega pregleda, ampak da bi vas motila še čelada, to pa je sploh čudno. Recimo, tudi navedli ste, da čelada stane od 50 do 300 evrov. Kolesarska čelada, osnovni model, stane 13 evrov in enako dobro zaščiti kot neka dražja. Prav tako veste, da ljudje, ki imajo gibalne motnje po recimo možganski kapi ali kakšni drugi okvari, nosijo čelade ves čas, zato ker je tudi padec med med prosto stojo lahko nevaren. Tako da imeti čelado, medtem ko uporabljaš kolo, je čisto normalna reč in je treba posebej otroke vzgojiti, da se čelad poslužujejo. Tukaj pa mislim, da ne bi smeli imeti toliko zadržkov, kolikor jih izpostavljate. Današnji predlog sprememb zakona je pravzaprav politične narave in je ravno temu primerno vložen v času, ko je ta zakon stopil v veljavo. Uporabljene so tudi anekdote, da se ponazarja starost lastnika vozila in tudi priče, ki zagotavlja, da je lastnik res lastnik tega vozila, ampak ta teza je popolnoma izzvenela, zato ker je ministrstvo, ko je ugotovilo, da se določeni primeri te vrste pojavljajo, olajšalo način izkazovanja lastništva teh vozil, tako da mislim, da bi lahko to tudi preskočili. Med sprejemanjem tega zakona je bilo v prvi fazi pa zdaj, ko gre za vas, uporabljene veliko ironije in sarkazma s strani opozicije, ampak jaz mislim, da mora vsak od nas, ki ima otroka na kolesarski stezi in ki ve, kaj se lahko zgodi, mirnega srca glasovati za to, da zakon ostane takšen, kot je napisan. Hvala.
Besedo za repliko, domnevam? Replika, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Saj ne bom dolg, na tisti prvi del gospoda Rajića, kjer me je omenil, na tisti čisto prvi del ne bom niti odgovarjal, ker mislim, da je to pod nivojem. To je prva stvar. Druga stvar, ki pa se mi zdi zelo pomembna, je, da če je že ta lobistični SMC tak zakon sprejel, potem ga naj sprejme na tak način, da bo to za ljudi narejeno brezplačno. Brezplačno. Pa naredite to, če pravite, da ste patrioti za to, da vam gre za varnost. Dajte tem ubogim ljudem narediti to brezplačno, potem pa vas bomo mi v Slovenski demokratski stranki razumeli, da imate dober namen. Za to, da moram pa jaz vedno znova in znova segati globlje v žep, pa me nihče več ne bo prepričal. Mi smo najbolj zbirokratizirana družba, mislim, da četrta ali peta v Evropi ali pa ne vem, če ne celo na svetu. Pojdite si pogledat, kaj pravijo podatki. In ne govorite mi, da potrebujemo nove birokratske ovire! Ne govorite mi o tem in ne govorite mi, da želite priti do varnosti. Vaš ključni cilj je čisti lobizem, da ima nekdo na račun ubogega naroda polne žepe, da se lahko vozi z BMW pa ne vem, s čim, pa ne vem, s kakšnimi, tako kot so se včasih celo s helikopterjem nekateri vozili, ki so super uživali v tem cestnem lobiju. Ali pa nalepke, da ne govorimo. In ne boste nas več prepričali, ne boste pretentali zdrave kmečke pameti, ne boste več s takimi fintami! Naredite, povejte, gospod Zorčič, vstanite pa recite, ne, mi smo se odločili, da želimo poskrbeti za varnost in bomo takoj prinesli ali pa ta zakon podprli in pripravili amandma na zakon, da bo to vse [[…]]
Počakajte, replika ni bila Zorčiču.
Gospod predsednik, samo zaključim, že zaključujem. Da bo to vse brezplačno. Potem bom pa rekel, da vam gre za varnost. Na tak način pa ne boste pretentali zdrave kmečke pameti pa niti nas, poslank in poslancev Slovenske demokratske stranke, vse tiste opozicije, ki vas z argumenti poskuša prepričati, da nimate prav s tem, kar počenjate, in temu je treba enkrat narediti konec. Zato vas prosim, gospod Zorčič, povejte, da boste naredili vse, da bo to brezplačno.
Gospod Zorčič ni govoril, tako da niste mogli njemu replicirati, predhodniku lahko. Zdaj ima besedo, na vso srečo, gospod Igor Zorčič, potem pa prehajamo v splošni del, ker vidim, da ima besedo samo še predstavnik Vlade.
Hvala, gospod predsednik. Tukaj je bilo veliko povedanega s strani kolegov iz stranke SDS, v glavnem samo zavajanje, tako da jaz upam, da bom na vse odgovoril oziroma opozoril na te vaše zavajajoče navedbe, da ne bo vse skupaj izpadlo, kot da se ne želimo na karkoli odzvati. Kolega Pojbič, ta navedba, da je to nek lobistični zakon, nima nikakršne realne osnove. To ste se vi izmislil, takole kot ste prišli sem noter. Če je za vas lobistični zakon ta, da pride določena skupnost, da pridejo predstavniki Policije oziroma da opozarjajo na določene zadeve in da tem opozorilom prisluhnemo, če je to za vas lobistični zakon, potem ga lahko tudi tako razumemo. Ker ta zakon je nastal točno zaradi takšnih opozoril. In nastal je najprej kot zakonski predlog Poslanske skupine Nove Slovenije. Potem je pa Zakonodajno-pravna služba rekla, da ima določene napake, po domače povedano, da so napisali zanič zakon in da je treba določene stvari spremeniti, in smo se dogovorili v koaliciji, smo dali vsi podpise, ker smo se strinjali z vsebino zakona, še vi ste se strinjali z vsebino zakona, ste se, in smo rekli, da bomo to preoblikovali, da bo tak, kot pravi Zakonodajno-pravna služba, in tak zakon je prišel, tak je bil izglasovan. In potem ste vi lobirali v Državnem svetu, ker imate tudi tam svoje predstavnike, da dajo veto, pa so dali veto pa je bil potem na koncu zakon potrjen. Da imate vi ves čas figo v žepu, da vi zavajate pri vseh področjih, pri drugem tiru pa če želite tudi pri migrantih, pa bom povedal zakaj. Zavajate pri tem zakonu, vam bom prebral naslednje. In sicer, magnetogram kolega Breznika, eno leto nazaj, isti zakon, predlagala ga je Poslanska skupine Nove Slovenije, imel je pa tiste nomotehnične napake, na katere je opozorila Zakonodajno-pravna služba. Poglejte, kaj je govoril kolega Breznik takrat, da ne govorim, da je začel najprej z zgodovino Tomosa, kar mi je nekam znano: »Danes se pogovarjamo o tej kategoriji motornih koles 25. Kolegi iz Nove Slovenije in tudi poslanci Slovenske demokratske stranke, ki to podpiramo, seveda ne podpiramo nečesa, kar je lahko nekdo predelal, in sicer je predelal motorno kolo, ki je konstrukcijsko enako motornemu kolesu, ki dosega 45 in več kilometrov na uro, s tem da predela en dušilec v izpušni cevi, največkrat se predela fergazer ali pa se kupi kompletni kit, kjer se dvigne prostornina,« in tako naprej. »Ni problem samo 25 kilometrov na uro, ker to dosegajo tudi kolesarji, spoštovani kolega Zorčič,« ste meni izgleda takrat govorili, »bolj pripravljeni kolesarji dosegajo tudi 50, 60, v šprintih 70, 80, po hribu navzdol pa čez 100 kilometrov na uro. Problem je, da starš kupi kolo s pomožnim motorjem, ki naj bi dosegalo 25 kilometrov na uro, fant to predela v prvi delavnici s tem kitom, o katerem sem razlagal, in dosegajo lahko hitrost 90 kilometrov na uro. To je nevarnost.« To ste vi opozarjali. »In kolegi ne birokratizirajo,« ker smo se že takrat o tej birokratizaciji pogovarjali, »povedo, da bi bilo to kolo s pomožnim motorjem registrirano. Kolegi, jaz vam povem še en podatek vam v prid. Ko sem bil pred leti v Švici, je vsako kolo, navadno kolo, imelo samo registrsko označbo ravno zaradi teh argumentov, ki so jih danes načeli.« Glejte, to ste lani govorili v podporo registraciji. Poglejte, kako ste danes spremenili svoje stališče. Mene zanima, kako ga boste naslednji mandat. Mene zanima. Sploh po tem, ko ste imeli zdaj nek kongres pa ste neka stališča sprejeli – pa vi si boste prej kot v enem letu popolnoma premislili. Veste, kaj je bil spor? Saj se spomnimo nazaj, kaj je bil spor. Spor je bil to, da je Nova Slovenija govorila, da so oni za identifikacijo, mi pa smo za registracijo, mi smo pa rekli, kakšna je pa razlika med identifikacijo in registracijo, saj na koncu koncev je to ena tablica, ali jo dela en proizvajalec ali drugi, je verjetno nepomembno, ampak še vedno pomeni neko administracijo, ker jo mora nekdo izdati, nekdo mora napisati, kdo je lastnik tega vozila, in smo na koncu pri istem. In mi smo rekli, da mi nismo za ta vaš sistem, za neko tablico, ki se ne imenuje registracijska, ampak identifikacijska, ali pa nekakšno nalepko, ker smo imeli slabe izkušnje – oziroma vi ste jih imeli v prejšnjih mandatih, slabe izkušnje – z nalepkami, smo rekli, mi smo za to, da naj bo registracija, tablice takšne, kot so zdaj, mogoče drugače obarvane, in zdaj imamo prakso v tem. Da imate vi figo v žepu, pa kaže še nekaj. 1. maja je nastopila obvezna registracija teh motorjev, 7500 je že registriranih, danes bi pa to ukinili. Vi, če bi mislili resno, bi to februarja vložili, pa niste mislili resno. Vi imate to sejo samo za to, da tukaj nekaj zafrkavate, da poveličujete neke svoje pojme, v resnici pa se sami lovite na vsakem stavku. Ne nazadnje, kolega Pojbič, vi poudarjate neko socialno stisko ljudi, ki se vozijo s temi motorji, in kolega Mahnič na drugi strani pove, kako se z Breznikom vozita po Avstriji s porschejem, da ju pritisne na sedež. Mislim, to je vse skupaj neresno. Jaz vam ne verjamem, kar govorite. Jaz vam ne verjamem, da ste vi za vse te ljudi, za katere ste zdaj 15 minut govorili. To je dvolično in se mi ne zdi prav. Ta ukrep registracije bi po moji oceni moral nastopiti že prej. Priznam, to je eno kislo jabolko, ampak ne nazadnje, tudi ko si na oblasti, moraš včasih sprejeti odločitve, ki nekomu niso prijetne, to je v tem trenutku pač tistim, ki morajo registrirati ta vozila, ampak verjamem, da vsi, ki smo dali naprej podpise za zakon in ki smo potem pritisnili gumb za, nismo imeli nič slabega v mislih. Nihče od nas ni nič zaslužil. In zdaj je neko navajanje, da je lobističen zakon, in podobno. Glejte, jaz verjamem, da če je ena žrtev manj ali pa če je en oškodovanec zaradi tega zakona poplačan – ker prej niso mogli biti poplačani, zdaj pa imajo zavarovana vozila pa so lahko – potem je že napredek. Potem se ta zakon že danes izplača. Pa verjamem, da je tako. Tako da to premlevanje, saj vam pravim, če ste se debirokratizacije lotili pri teh mopedih, mislim, da nas to ne bo daleč pripeljalo. Red na cestah je pač ena zadeva, kjer smo vsi enaki, tukaj ni zdaj bolj revnih, manj revnih, če smo kje enaki pa če kje življenje enako šteje, je to na cesti. Ta zakon je bil predlagan in sprejet izključno s tem namenom, sploh z namenom najmlajših, ki so dostikrat uporabniki teh vozil, in verjamem, da služi temu svojemu namenu in da bo služil tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Kdo ima repliko? Gospod Pojbič. Replika, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej bi res rad povedal, da se mi zdi to izjemno nekorektno in skrajno zavajajoče. Več stvari bom zdaj povedal. Najprej, da je gospod Zorčič lahko javno lagal, javno se je zlagal, da sem jaz podprl zakon, v katerem je pisalo, da je treba mopede registrirati. Zahtevam, gospod predsednik, da pred slovensko javnostjo vstane in da mu daste besedo, da se mi javno opraviči in se opraviči tudi Slovenski demokratski stranki, ker to je laž na kubik, brez vsakega najmanjšega argumenta. Da pa lahko človek sedi tu notri in govori, kako je verodostojen, in govori meni, da sem jaz vprašljiv, ko se borim za tiste ljudi tam iz Štajerske, Koroške in tam naprej, ki se s temi mopedi vozijo, da govori o meni, da sem jaz problem, tak človek javno laže pred vso slovensko javnostjo in stranka SMC ga mora zaradi tega izključiti! Izključiti ga mora, ker je javno lagal! In naj se prebere kaj [[…]]Mislim, da bodo predstavniki Nove Slovenije danes povedali, kaj je v tistem predlogu zakona pisalo. To je ena stvar. Druga stvar, da je poskušal mene povezati s porschejem gospoda Breznika. Gospod Breznik ima porsche, ki je ne vem koliko let star, oldtajmer, ki je vreden danes mogoče tri ali pa pet tisočakov. In vi poskušate zlorabiti slovensko javnost za take svinjarije! Gospod Zorčič, tega vam pa Marijan Pojbič ne dovoli, ker ima preveč dostojanstva. In štiri mandate sem v Državnem zboru, ne zato, ker sem baraba, zato ker sem pošten, sicer ne bi tu sedel. To si dobro zapomnite. Ljudje ne bi zame glasovali 4 mandate, če bi bil baraba. Problem so tisti ljudje, ki pridejo za en mandat sem, potem pa odidejo iz parlamenta pa sedijo zadaj v takšnih in drugačnih državnih firmah in lepo jemljejo in bašejo denar. Tisti so problem. Nikomur ne dovolim, da se na tak način obnaša do mene. Nikomur! Na svetu tem nikomur. In tega si ne dovolite več, da meni javno v obraz lažete in mene povezujete s takimi stvarmi na tak, bom rekel, hinavski, pokvarjen način. Kako si kaj takega lahko dovolite? Jaz sem vam samo povedal, da je ta zakon po mojem, ker ste vi bili predlagatelj, lobističen, in še vedno to trdim in za tem stojim! Niste meni, da ne bom rekel kaj – bi pa povedali, da, gre nam za varnost, gre nam za vsakega posameznika v tej družbi, da ostane pri življenju. Meni se tudi gre za to. Zato predlagam, da bi naredili spremembo zakona, da bodo ljudje lahko registrirali mopede, že tako ali tako imajo s tem dovolj dela, zastonj. To bi naredili pa bi bili verodostojni pred slovensko javnostjo! Vi ste pa naredili obratno, da nekdo na račun teh ubogih ljudi zasluži in polni žepe.In tako dalje. In ne spravljajte se na mene na tak način, ker vam tega ne dovolim! Ker Marijan Pojbič je Marijan Pojbič, in to si zapomnite za vedno. Gospod Zorčič, ne dovolite si nikoli več tega – lagati slovenski javnosti, da sem jaz naredil nekaj, česar nisem. Ne dovolim vam tega in zahtevam opravičilo. Javno zahtevam opravičilo in od predsednika, da, prosim, izpelje to, da se mi gospod Zorčič javno opraviči.
Pod repliko to niti pod razno ne pride v poštev. Replika niti temu namenjena ni. Glede na to, kako se zmerjate eni in drugi, gledam na to čisto nevtralno, s te strani so letele zelo grde zadeve tja, zelo grde. Od idiotov do ne vem česa. Potem vam nekdo prebere nekaj, kar naj bi rekli, tako sem razumel, da je bil verbatim nečesa, zdaj na podlagi tega pa [[…]]Dajte, no! Mislim, da enakost orožij velja v normalni razpravi. Dajmo se umiriti pa pustiti Vladi, da dokonča, in potem izrabiti še, če želite še kakšno besedo, teh pet minut, ki jih imate na voljo z delitvijo časa, ker sem videl, da se zahteva ta delitev časa. Replika na kaj? [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, samo sprašujem. Torej replika na zadnjega govorca? Replika, gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednik. Kolega Zorčič me je omenil, če bi ga pozorno poslušali, tako da replika na njega, saj na drugega kot na predhodnega govornika replike ne more biti, seveda pa nimam replike na gospoda Pojbiča. Kolega Zorčič poskuša zdaj tukaj s tem Breznikovim porschejem nekaj podtikati, kako da je kolega Pojbič govoril, kako so ljudje ubogi, kakšne avtomobile imajo, kolega Breznik ima pa porscheja. Kolega Breznik ima porscheja, ki je star nekaj več kot 20 let in katerega cena je med 5 in 10 tisoč evrov, če greste na spletno stran mobile.de. To je porsche kolega Breznika in ne nečesa podtikati, ne vem kakšnega porscheja za 100, 150, 200 tisoč evrov, kot ste vi želel predstaviti, da ga ima kolega Breznik. Pa tudi če bi ga imel. Kolega Breznik je več let delal v najbolj uspešnih podjetjih v Nemčiji in v Avstriji in si je takega porscheja, kot ga ima, zaslužil s poštenim delom za razliko od slovenskih tajkunov, ki jih od SD, Desusa, SMC in pa do nekaterih drugih strank še bolj tam skrajno levo vsi po spisku od A do Ž podpirate.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja, ampak ta si bo potem vzel delitev časa, domnevam, da je to zahteva. Besedo ima predstavnik Vlade državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemen Potisek.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predloga zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih, ki smo ga prejeli, Vlada Republike Slovenije ne podpira. V 1. členu se predlaga črtanje besede moped, kar pomeni, da se s tem oteži tudi poenostavljena registracija na podlagi nespornega lastništva, kar bi, če besedo moped črtamo, to seveda otežilo za vse ostale mopede, ki dosegajo hitrost, višjo od 25 kilometrov na uro. V predlaganem 2. členu se predlaga črtanje petega odstavka 50. člena, ki določa, da se tehnični pregled vozil opravi pred registracijo tega vozila v Republiki Sloveniji, če je vozilo starejše od roka, ko bi moralo vozilo enake kategorije opraviti prvi tehnični pregled. Če vozite ali pa vnesete na območje Republike Slovenije moped, starejši ali pa star recimo 20 let, potemtakem je popolnoma logično, da se za njega opravi tehnični pregled, preden se ga registrira. 3. člen pa je podoben predlaganemu 3. členu v zakonu, ki smo ga obravnavali pred štirimi urami, in sicer se spet predlaga črtanje prehodne določbe. Prehodna določba se je iztekla, je izpolnjena, je konzumirana in je seveda ne moremo spreminjati, to je nedopustno. Opozoril bi, da je glede na pobude, glede na ugotovitve želja Ministrstva za infrastrukturo dodaten red na cestah, zagotoviti dodatno varnost udeležencev, ministrstvo, pristojno za promet, Ministrstvo za infrastrukturo, je seveda odgovorno nekoliko tudi za področje varnosti udeležencev v prometu. In če se kaj zgodi, potem je minister običajno kriv oziroma ministrstvo z vsemi sodelavci, da nečesa ni naredilo. Vsi ukrepi, ki jih je ZMV-B uvedel decembra 2016, gredo v smeri povečanja varnosti za tiste, ki vozijo te mopede, ki gredo do 25 kilometrov na uro oziroma imajo moč do 4 kilovate, se pravi, ščitijo jih v večji meri, ker predpisujejo čelade, ker predpisujejo zavarovanje, ker predpisujejo registracijo in s tem tehnične preglede in tako naprej, prav tako pa vnašajo dodatno varnost za tiste udeležence, ki morda niso nič krivi, če jih takšen moped zadene, tako lahko uveljavljajo odškodnino, lahko si plačajo zdravljenje oziroma odpravo poškodb, če je to potrebno, oziroma uveljavljajo odškodninske zahtevke na premoženje, če se recimo takšen moped zaleti v avto ali pa v hišo. To je bila želja, to je bil namen. Po podatkih Ministrstva za javno upravo in registracijskih organov postopki tečejo tekoče, vsak teden imamo približno tisoč na novo registriranih mopedov, trenutna številka dosega 7 tisoč 656, in sicer je podatek od včeraj. Tukaj bi tudi opozoril, da proizvajalci zelo dobro razumejo – bila je debata o tem, kaj je moped, kaj kolo – zelo dobro poznajo te zadeve, saj so v tej dejavnosti, je pa definicija podana tudi v zakonu samem. Po drugi strani bi opozoril mogoče še na to stvar, minister Gašperšič je obljubljal, da bo v jeseni – trenutno je v pripravi nov Zakon o motornih vozilih ZMV-1, ki ga je minister obljubil v drugi polovici leta. Zakon se pripravlja in ta bo tudi predvidel, da bodo tehnični pregledi, tako kot so bili dani predlogi, za te mopede na pet let. Opozoril bi samo še na zadnjo stvar in potem bi zaključil. Mi se zelo radi primerjamo z nekaterimi državami, to so recimo sosednja Avstrija, Danska, Nemčija, Nizozemska, Švica. V vseh teh državah je vozila oziroma mopede, ki gredo recimo do 30 kilometrov, večinoma treba registrirati. 30 pa 25, verjamem, da se bomo strinjali, da ni takšne strašne razlike med tem. V vseh teh državah, s katerimi se radi primerjamo, je registracija obvezna, zavarovanje je obvezno in je tudi čelada obvezna. Najlepša hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali – in sem prej izvedel, da – še želite besedo. Ja. Prosim za prijavo s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Naj se prijavita tudi, če želita, tako Vlada kot predstavnik predlagateljev. Besedo dobita kot zadnja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Prej sem bil s strani kolega izzvan, da se mu opravičim. Seveda tega ne nameravam storiti, nisem ničesar neresničnega povedal. Govoril sem o zakonu, ki ga je lani predlagala Poslanska skupina Nove Slovenije, ki ga je opozicija v celoti podpirala, šlo pa je za to, da se za ta vozila predvidi in neke vrste registracija – oni so sicer govorili o identifikaciji – in zavarovanje. Se pravi, da smo tam, kjer smo danes, s to razliko, da imamo še v Zakonu o pravilih cestnega prometa določeno obveznost nošenja kolesarske ali motoristične čelade. Želim povedati to, da ko potegnemo črto pod vsemi temi razpravami – od tistega prvega predloga aprila 2016 do danes ali pa do sprejetja zakona, ki se danes izpodbija – je stališče Državnega zbora enako, in to je, da se to področje uredi, in ne to, kar sedaj želi predlagatelj povedati, da se razveljavi določba o obvezni registraciji in se pravzaprav vse to delo, ki se odvija v zadnjem času, popolnoma izniči. Še enkrat bom pa ponovil to, da predlagatelj tu ni imel resnih namenov, če bi imel resne namene, bi ta zakon predlagal januarja, februarja, marca, morda aprila, kadarkoli prej, ne pa da to obravnavamo po tem, ko je obveznost registracije že nastopila in imamo, če sem prav slišal, že 7 tisoč 600 registriranih vozil. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji resnično obžalujemo, da lanskega maja ni bil sprejet naš zakon. Zdaj se vidi, da je bil naš predlog bistveno boljši. Poglavitne rešitve, ki smo jih takrat v Novi Sloveniji predlagali, so bile določitev najnižje starostne meje za voznike koles s pomožnim motorjem, obvezna uporaba varnostne zaščitne čelade in sklenitev obveznega osnovnega zavarovanja. Iz te zavarovalne police bi bila v primeru povzročene prometne nesreče krita odgovornost. In še, predlagali smo tudi identifikacijske tablice, ne registracijskih tablic, ne registracije, ne tehničnega pregleda, zgolj ID, identifikacijsko tablico. Oštevilčili bi ta motorna vozila, upam, da zdaj to vsi razumejo, številke bi dali vsem tem motornim vozilom za lažjo identifikacijo povzročiteljev nesreč ali prekrškov, da bi lahko morda, ne vem, kakšna kamera ali kdorkoli že zabeležil, da je voznik vozila številka 267, sem si izmislil, povzročil nesrečo. Za to gre. Praktično brez stroškov. Identifikacijska tablica ne stane praktično nič. Res je, takrat je Vlada rekla, joj, je problem informacijski sistem. Škoda, da naš zakon ni bil sprejet, bi vam pripeljal kakšnega študenta drugega letnika informatike, da bi vam ta informacijski sistem identifikacijskih številk motornih vozil vzpostavil. Na nek način je ta razprava danes tudi dobra in hvaležen sem predsedniku pristojnega odbora kolegu Igorju Zorčiču, da je pa zdaj tukaj postavil zelo jasno ločnico, ker nekateri ljudje, to pa obžalujem, mislijo, da je pri tem zmazku, ki ga imamo danes, sodelovala tudi Nova Slovenija. Saj veste, ljudje ne spremljajo v podrobnosti našega parlamentarnega dela in čisto možno je, da se je pač nekje zgodil ta informacijski šum. Kolega Zorčič je pravnik, jaz sem pač idealist in sem mislil, da je pravo eksaktna znanost, eksaktna zadeva, očitno ni ali pa vsaj v Sloveniji ni, kar seveda kaže na pravno državo, ki pri nas živi ali pa ne živi. Napovedujem, da se bomo v poslanski skupini odločili, kako bomo odreagirali na izjavo pravnika kolega Zorčiča, da je ZPS – nekako v tem smislu, bomo prebrali magnetogram – napisala, da je predlog zakona Nove Slovenije zanič. Imam premalo časa, ker bi najbrž potrebovali štiri ure ali pa kar cel šiht, da bi naštel vse zakone te vlade, na katere je ZPS napisala goro pripomb, pa to zdaj ni tema. Mi nimamo nekih lobističnih vplivov, v okviru svoje stranke nimamo nikogar, ki dela tehnične preglede ali karkoli, da bi komu rihtali posel, tako da smo res želeli s čim manj birokracije povečati varnost voznikov in na splošno udeležencev v prometu. Res obžalujem, vlak je zdaj pač odpeljal, naša rešitev ni bila sprejeta, zdaj ko vidimo te norosti pri izvajanju tega zakona od SMC oziroma kolega Zorčiča. Zdaj se najbrž tudi marsikdo v koaliciji tolče po glavi in pravi, škoda, da nismo takrat naprej spustili predloga zakona Nove Slovenije. Mnoge rešitve, mnogi podsistemi so pri nas res zmazek in na nek način mi je zelo žal, da prihajajo iz te hiše rešitve, ki dušijo, ki mučijo državljanke in državljane. In to seveda je nova dajatev, nihče me ne bo prepričal, da ni. Od kod pa potem 2 milijona evrov ali koliko bodo pač stali tehnični pregledi za vsa ta motorna vozila, ki jih ta zakon tangira? To smo vzeli, ste vzeli – ste vzeli – našim državljankam in državljanom. Kar tako nadaljujte.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat za dano besedo, spoštovani predsednik. Kolegice, kolegi, državni sekretar! Državni sekretar je v svoji kratki obrazložitvi povedal po njegovem dober podatek, ki ga je še danes ali ta teden prebral, da se je že 7 tisoč 500 teh lastnikov odzvalo na tehničnih pregledih. Ja, poglejte, saj ste jih stisnili v kot, postavili pred dejstvo. Po 1. maju jih čaka globa 500 evrov. Ne boste me prepričali, da je vseh tistih 7 tisoč 500 lastnikov koles s pomožnim motorjem imelo prihranjen denar, da so šli na tehnični pregled, plačali okoli 150 evrov. Verjetno se bodo morali nečemu odpovedati. Ko sem poslušal koalicijsko razpravo – zgolj varnost. Prav gotovo se strinjam z vsemi tistimi, ki ste govorili, da če gre za varnost, ni treba obremenjevati z denarjem. Naj povem primer, dva meseca in pol nazaj sem bil na ustanovitvi konjenice ljubiteljev konj, lastniki so bili tam, okoli 45, 50 ljudi je bilo, in kot državnozborski poslanec sem povedal nekaj stavkov. Po tistem govoru me je eden vprašal, ali bomo v Državnem zboru dali še na konje tablice. Pa moram povedati, da ga niti nisem takoj razumel, kaj mi želi povedati. Ko sem ga potem vprašal, sva seveda prišla do dejstva, da se absolutno ne strinja in da mu je nelogično, kaj počnemo v Državnem zboru. Pa moram tudi povedati, da mu ni bilo čisto jasno, kaj pomeni v Državnem zboru koalicija in opozicija, »to ste sprejeli v Državnem zboru«. Jaz pa razložim še enkrat vsej slovenski javnosti vlogo koalicije in opozicije. Pri tem primeru smo v lanskem letu veliko opozarjali. Zdi se mi, da je nesprejemljivo danes od predlagatelja gospoda Zorčiča, in sem trdno prepričan, da moramo v Sloveniji začeti s tem, kot je Ameriki, ko senat izda zakon, da se ve, kdo je to predlagal v Državnem zboru. Ne da potem državljanke in državljani to lepijo na vse, ki hodimo po Sloveniji ali ki živimo v Sloveniji. Naj se jasno ve, da je to predlog poslanca največje koalicijske stranke, SMC, Igorja Zorčiča. In danes, ko tri ure govorimo o tem, niti na enem segmentu ni priznal, da je mogoče napaka ali da se da kakšen člen popraviti ali omiliti, da bi bilo to v dobrobit tistih, ki imajo te mopeke, kot rečemo na Štajerskem. Ne, on stoji na trdnem stališču in je prepričan, da je na pravi poti. Če bi šlo za povišico ali razbremenitev gospodarstva za 10 evrov ali da dobijo upokojenci 10 evrov zraven, bi se koalicija morala sestati 20-krat in sklicati sto tiskovnih konferenc, pa verjetno tega državljanke in državljani ne bi občutili. Da zaključim, ta zakon je zmazek in neupravičeno breme lastnikov teh mopedov, državljank in državljanov. Spomnim se tudi stavka vodje Poslanske skupine SD gospoda Matjaža Hana, ki je bil tudi sam zaveden. To je povedal pred glasovanjem. Da je dal podpis, da je poslanska skupina, ki je v koaliciji, dala podpis za ta zmazek, ampak se opravičuje, ker tega ni poznal, in seveda ne bo glasoval za ta zakon, da bo lahko mirno spal. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Kot veste, zaradi poslovnika, ker sem porabil čas, nisem mogel replicirati kolegu Zorčiču, bom pa v tem kratkem času 5 minut poskušal narediti nek formalen zaključek. Današnjo razpravo, današnji predlog prvega branja te novele zakona, še enkrat, posvečam spominu na pokojnega inženirja Janeza Imperla, razvojnega inženirja Tomosa, ki je Tomos pripeljal na Olimp motociklističnega športa do 50 kubikov. Ta razprava je moj velik poklon vsem nekdanjim delavcem, sedanjim delavcem tovarne Tomos, moj poklon Adrijanu Bernetiču, enemu največjih tekmovalcev Tomosa, večkratnemu državnemu prvaku gospodu Zdravku Matulji, ki je bil evropski prvak s Tomosom leta 1982, predvsem pa vsem tistim državljanom in državljankam, v katerih je ostala zdrava kmečka pamet, vsem tehnikom, inženirjem, vsem, ki jim naravoslovje ni tuja veda, ampak znajo logično sklepati. Distanciral se bom od današnjih laži, podtikanja gospoda Zorčiča. Mislim, da je kolega iz Nove Slovenije obrazložil, ko je jemal iz konteksta neko mojo razpravo glede identifikacije koles s pomožnim motorjem, še enkrat ponavljam, identifikacije. Z identifikacijo ljudje ne bi imeli stroškov ne lastništva ne prepisov ne prič, imeli ne bi nobenih stroškov s tehničnimi pregledi, s homologacijami, s kolesi s pomožnim motorjem, ki so bila izdelana ali uvožena v Slovenijo po letu 2004, s specialnimi tablicami, tam smo govorili o identifikacijskih tablicah, tukaj o normalnih tablicah s spremenjeno obliko, in tako naprej. Torej, samo potvarjanje, sama laž. In laž je nesmrtna duša komunistov in njihovih ideoloških naslednikov, kot so dejali mnogi intelektualci pred meno. Potem podtikanja po razpravi gospoda Mahniča, češ Breznik govori o socialni šibkosti ljudi, ki se vozijo s temi mopedi, sam pa vozi dva porscheja. Ja, sam sem imel skoraj novega porscheja, ko sem bil star 27 let, zaslužil sem si ga z odrekanjem v trdem kapitalizmu. Prav tako sem prišel do svoje hiše in vsega ostalega ne na račun slovenskih ljudi, številnih manipulacij, ki jih je izvajala tranzicijska levica, ampak v trdem kapitalizmu, kjer nisem imel stricev iz ozadja kot mnogi Slovenci in Slovenke. Ta dva avtomobila sem pa rešil pred zapuščenostjo, ker sem, ko smo ju restavrirali skupaj s slovenskimi mojstri, pri obeh našel napako na elektroniki. Popolnoma smo ju restavrirali in sta danes, to je edina napaka, ki so jo povedali, vredna nekaj 10 tisoč ali pa še več evrov. Na to sem ponosen, zato ker smo dokazali, da slovenski inženirji in tehniki zmoremo tudi kompleksne zadeve urediti, reševati in tudi restavrirati. Da zaključim glede tega zakona. Sam sem, kot veste, velik podpornik predvsem slovenske tehnične inteligence, ki je bila vedno superiorna, tudi bivše države. In slovenska tehnična inteligenca je tista, ki nas bo peljala naprej. Kolega Zorčič ravno dokazuje s številnimi profesorji prava, ki pravijo, da bi moralo biti vsaj v prvem letniku prava še vsaj nekaj višje matematike, zato da taki ljudje ne pridejo skozi pravno fakulteto s takšno logiko in takšnim razmišljanjem. Danes nismo dobili odgovora, zakaj kolesa s pomožnim motorjem s hitrostjo 25, zakaj ne normalna kolesa, ki lahko dosežejo višje hitrosti. Danes sem govoril o tem, da imamo, če nekdo predela neko motorno kolo, ki dosega več kot 25 kilometrov na uro in je izven vseh standardov, za to organe pregona, imamo policijo, ki mora sankcionirati takšne ljudi. Zaradi nekaj takih ljudi ne moremo sankcionirati cele države, več kot 20 tisoč imetnikov takšnega tipa motornih koles. Govoril in prosil sem za podpro, da gre zakon v drugo branje, kjer bi lahko popravili morebitne zadeve, morda sklenili nek kompromis, zato da ljudem olajšamo situacijo. Govorilo se je, da v Slovenski demokratski stranki lažemo, zavajamo, ker predlog zakona vlagamo šele zdaj, ko je zakon že v izvajanju. Navadno so ljudje tisti, ki gredo zadnji mesec dni, preden zakon stopi v veljavo, pri tem zdaj bo to 1. maja, pa nazadnje rešujejo te zadeve. Te zadeve smo lahko videli v časopisih, v medijih, kako se rešujejo. Mi smo že takoj aprila zakon vložili v redno proceduro, torej smo to storili v takšnem času, da bi lahko popravili že na začetku. Mislim, da je približno ena tretjina imetnikov teh koles sedaj ta kolesa spravila v nek postopek. Še vedno dve tretjini ostajata in lahko ta zakon dobesedno anuliramo in ga spravimo v prvotno stanje. Zato, spoštovani kolegi, prosim, malo logike uporabite, malo socialnega čuta do ljudi, malo občutka za pravičnost v tej državi, ukvarjajte se z varnostjo ljudi, s tem, da boste centralizirali Slovenijo, da boste popravili slovenske ceste, da se bodo ljudje poučevali v osnovnih šolah glede kulture, prometa in tako naprej. Vse to vodi k manjšemu številu prometnih nesreč in vse to vodi k nekemu boljšemu življenju v Republiki Sloveniji. Najlepša hvala.
Hvala vsem razpravljavcem. S tem tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj, torej kasneje. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OMEJEVANJU PORABE ALKOHOLA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 30 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Janijem Möderndorferjem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Janiju Möderndorferju.
Pozdravljeni! Danes je pred nami zakon o omejevanju porabe alkohola, ki je v bistvu tipičen poslanski zakon. Poslanski zakoni imajo po navadi svojevrstno pot, po navadi običajno skrajšano pot v Državnem zboru, ker imajo tudi bistveno manjše popravke oziroma predlagane spremembe samega zakona. Dejstvo je, da je zakon star več kot 15 let in je nastal z enim samim namenom, kar že ime naslova govori, da govorimo o zakonu o omejevanju porabe alkohola, da bi v državi zmanjšali tudi samo porabo in na ta način prispevali k bistveno bolj zdravemu načinu življenja in zmanjšanju stroškov posledic alkohola. Vendar eden od ukrepov, ki se je pokazal kot neučinkovit in nekoherenten, je bila tudi prepoved točenja alkohola na športnih prireditvah. Gre za prireditve, ki so edine tovrstne prireditve v državi, označene kot kritična skupina, ki ustvarjajo največji problem alkoholizma v slovenskem prostoru. Zato se ga je prijel vzdevek, takratni Kebrov zakon, da je tukaj treba nekaj storiti. V petnajstih letih smo v resnici lahko ugotovili, da nekega prav posebnega učinka ta prepoved nima. Ugotovili smo, da je alkohol pravzaprav pred in po prireditvi dostopen vsepovsod. Še več. Prihaja do masovnega nakupovanja iz čiste logike, ki jo vsaka prohibicija vedno pripelje, to pa je: založi se, dokler ti ne zmanjka. S tem zakonom pa vsi nasprotniki, kajti niso vsi za, uporabljajo besedno zvezo: Šport in alkohol ne gresta skupaj, ki je več ali manj tudi zlorabljena, saj je bila ta besedna zveza vedno uporabljena z namenom, da naj športniki ne pijejo alkohola. To pa seveda ne velja za vse udeležence, kajti če bi bilo temu res tako, potem bi lahko rekli drugače: Alkohol in javne prireditve ne gredo skupaj. Pa tega nismo nikoli uveljavili v slovenskem prostoru. Zato je danes alkohol dostopen vsepovsod, na vseh prireditvah, samo na športnih ne. Sam zakon prinaša tudi tiste ukrepe, ki bi jih lahko vse vlade do danes pripeljale v zakon, pa jih niso, in to je bistveno večji nadzor in pregled nad vsemi javnimi prireditvami in predvsem nadzor tudi nad tem, ali gostinec, ki na javni prireditvi toči alkohol, oči tudi mladoletni osebi. Gre za tako imenovanega skritega kupca, da bo možno dobiti tistega, ki krši zakon, pri samem delu. Jaz mislim, da smo v državi sprejeli ta družbeni konsenz, da mladoletni pač preprosto ne morejo in ne smejo za svoje dobro piti alkohola. Še bolj nizkotno pa je, če se jim ga streže. Zato v tem zakonu s tem to tudi popravljamo, istočasno pa uvajamo tudi dovoljenja, kajti danes na vseh prireditvah, kjerkoli se je točil alkohol, tudi če je bil kršen zakon, pravzaprav nisi mogel storiti nič. S predlaganim zakonom bomo lahko to dovoljenje odvzeli, hkrati pa smatramo in prepričani smo, da je področje preventive tisto, ki je najbolj učinkovito, vendar je vedno premalo sredstev. Zato se z denarno odmeno za pridobitev takšnega dovoljenja, ki ne pomeni birokratske ovire, kajti dovoljenje se pridobi istočasno s priglasitvijo dovoljenja za samo prireditev, ki pa je že danes veljavna in po zakonodaji mora biti izpeljana, odplača odmena, ki bi lahko bila namenjena za preventivo. Sam verjamem in prepričan sem, da bo zakon pripomogel tudi k bistveno boljšemu pregledu. Prepričan sem, da nobena prohibicija ni prinesla rezultata in kjerkoli se kaj prepoveduje, se v resnici dviguje še večji užitek in sla po tistem, kar je prepovedano. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku, gospodu Branku Zormanu. Izvolite.
Spoštovani kolegi, kolegice, spoštovana državna sekretarka! Odbor za zdravstvo je na svoji 23. seji 10. maja 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola, ki ga je v Državni zbor v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem. V poslovniško določenem roku ni bilo vloženih amandmajev. Uvodno dopolnilno obrazložitev je podal poslanec Jani Möderndorfer. Poudaril je, da je bil Zakon o omejevanju uporabe alkohola sprejet leta 2003, na njegovi osnovi so bili izvedeni številni ukrepi in načini omejevanja alkohola. Predlagatelji sprememb in dopolnitev zakona ugotavljajo, da je nekaj pozitivnih učinkov zakon zagotovo prinesel, se je pa pokazalo, da vse prepovedi in omejevanja niso dosegle želenega cilja. Glavni cilj predloga zakona je povečati financiranje športnih organizacij iz lastnih sredstev ter s podeljevanjem dovoljenja regulirati omejeno možnost točenja pijač z namenom preprečiti nelegalen vnos ali prekomerno uživanje alkoholnih pijač na javnih prireditvah. Novost predloga zakona je omejevanje organizatorjev z dovoljenjem, kar prinaša večjo odgovornost glede ponudbe pijač v skladu z zakonom, saj bodo v primeru neupoštevanja zakonodaje dovoljenje lahko izgubili. Organizatorjem večine javnih športnih prireditev dodatni prihodki predstavljajo pomemben vir prihodkov za opravljanje dejavnosti. Mnenje Zakonodajno-pravne službe je predstavila gospa Mira Palhartinger. Poudarila je, da je rešitev, pri kateri bi bila ponudba in prodaja alkoholnih pijač na javnih prireditvah dovoljena samo organizatorjem teh prireditev in le na podlagi dovoljenja, z vidika svobode gospodarske pobude v povezavi z načelom enakosti lahko omejujoča. Predlagana ureditev mora biti zato deležna temeljite presoje z vidika nujnosti, primernosti in sorazmernosti ukrepa, glede na cilj, ki ga zasleduje. Predlogi za amandmaje odbora nekatere pomanjkljivosti sicer odpravljajo, ne pa v celoti. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavila državna sekretarka Ministrstva za zdravje, gospa Jožica Maučec Zakotnik. Vlada Republike Slovenije navedenega predloga zakona ne podpira. Mnenje Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide Državnega sveta je predstavil mag. Peter Požun. Poudaril je, da komisija predlagane spremembe zakona ne podpira in ga ocenjuje kot neustrezno poseganje v zakonski ukrep, ki se je do sedaj izkazal za dobrega. V nadaljevanju so svoja stališča do predloga zakona podali še predstavniki Zdravstvenega sveta, Zdravniške zbornice Slovenije ter nekaterih nevladnih organizacij. V široki in polemični razpravi so bila izpostavljena različna stališča in mnenja glede predlaganih sprememb zakona in tudi podatki o uporabi in uživanju alkohola med Slovenci ter primerjalni podatki z ostalimi državami. Predlogu zakona so nasprotovali tako predstavniki strokovnih zdravniških organizacij in predstavniki nevladnih organizacij. Zagovorniki predloga zakona pa so opozorili na dejstvo, da imajo športni klubi v Sloveniji zaradi posledic finančne in gospodarske krize slab finančni položaj. Navedena sprememba bi omogočila dodatni prihodek, ki bi ga ustvarili športni klubi, ne pa gostinski lokali v bližini. Odbor je sprejel svoje amandmaje k 1. in 2. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom zakona Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega ostavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje gospe Jožici Maučec Zakotnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Pred nami je predlog sprememb Zakona o omejevanju porabe alkohola, ki je po po petnajstih letih ponovno dovoljuje prodajo alkohola na športnih prireditvah. S tem bi se povečala dostopnost do alkohola v državi, ki ima v zvezi s škodljivimi posledicami njegove rabe nemalo težav. Povečevanje finančnih virov športnih organizacij s prodajo alkohola je v nasprotju s temeljnim ciljem veljavnega zakona, to pa je omejitev porabe alkohola in preprečevanje škodljivih posledic njegove rabe. Tudi izenačitev obravnave točenja alkoholnih pijač na vseh javnih prireditvah, s katero se bo povečala dostopnost in promocija alkoholnih pijač, ne sledi ciljem veljavne zakonodaje. Predlog zakona je v nasprotju z mednarodnimi strateškimi dokumenti in znanstvenimi dokazi, ki med najbolj učinkovite ukrepe za zmanjševanje škode uvrščajo prav omejevanje dostopnosti do alkohola, višanje cene alkoholnih pijač, omejevanje oglaševanja ter zgodnje prepoznavanje in obravnavo tistih, ki tvegano pijejo oziroma so odvisni od alkohola. Predlagani zakon temu ne sledi. Nasprotno. Z novo ureditvijo povečujemo število prodajnih mest in možnosti za oglaševanje alkoholnih pijač. To bo prispevalo k povečanju tvegane in škodljive rabe alkohola, in kar je še posebej zaskrbljujoče, k pogostejšemu pitju alkohola predvsem med mladimi, ki so najbolj občutljivi na promocijo alkoholnih pijač v povezavi s športom in športnimi uspehi. Z novo ureditvijo sporočamo, da je pitje alkohola s športom neločljivo povezano in splošno sprejemljivo. Vsak dan v Sloveniji zaradi razlogov, izključno povezanih z alkoholom, umreta dve osebi, v bolnišnico pa je sprejetih deset ljudi, med njimi so tudi otroci. Naj posebej izpostavim škodo v prometu. Alkoholizirani udeleženci so v letu 2016 povzročili tisoč 855 prometnih nesreč, od tega 37 s smrtnim izidom in 153 s hudimi telesnimi poškodbami. Delež alkoholiziranih povzročiteljev nesreč v zadnjih letih narašča. Ekonomska škoda je že danes velika in vključuje tako zdravstvene posledice kot socialne in materialne. Ocena zdravstvenih in drugih stroškov, ki so povezani s pitjem alkohola, je v Sloveniji v letih 2011 do 2014 v povprečju znašala kar 234 milijonov evrov letno. S trošarinami na alkoholne izdelke še zdaleč ne pokrijemo nastale škode. Ministrstvo za zdravje bo v prihodnjih letih sicer namenilo preventivnim ukrepom na tem področju več pozornosti in denarja, pričakovani učinek pa bo s še večjo normalizacijo pitja alkoholnih pijač, ki jo prinaša predlog sprememb, lahko izničen. Predlog zakona tudi sicer ni ustrezen. Nekatere določbe predloga zakona so nejasne, kot je na primer način določitve višine pristojbine za prodajo alkoholnih pijač, ter neprimerne, kot je na primer določba, da se do vzpostavitve registra lahko alkohol na športnih prireditvah prodaja brez dovoljenj. Čeprav je glavni razlog za predlagane spremembe povečanje finančnih sredstev športnih organizacij, ni predlagatelj navedel nobene niti približne ocene, koliko denarja se bo zbrala in na kakšen način in zakaj se bo uporabljal. Na to dejstvo opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, ki ugotavlja, da bi bilo predlagane rešitve ponovno pretehtati ter širše in bolj celovito predstaviti njihov namen in posledice. Predlagane rešitve bodo imele finančne posledice za državni proračun, organizatorje in posredno tudi za gostince, ki v predlogu zakona niso celovito in ustrezno predstavljene. Vlada Republike Slovenije zaradi vseh naštetih razlogov nasprotuje predlaganim zakonskim spremembam. Temu je pritrdila tudi pristojna komisija Državnega sveta, nasprotuje pa mu tudi strokovna javnost in nevladne organizacije. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik, vsem pa prav lep pozdrav. V obravnavo smo prejeli predlog novele zakona o omejevanju porabe alkohola, glede katere v naši poslanski skupini nimamo enotnega mnenja. Del poslanske skupine predlog zakona podpira, drugi del pa je proti predlogu novele. Nekaj naših poslancev je tudi prispevalo podpis z željo, da se bo s tem, ko se bo tudi na športnih prireditvah lahko prodajal alkohol, pripomoglo k izboljšanju slabega finančnega stanja mnogih športnih klubov. S tem predlogom novele naj bi vsi organizatorji javnih prireditev morali pridobiti dovoljenje za prodajo alkoholnih pijač, seveda pod določenimi pogoji. Dovoljenja bodo izdajale upravne enote ob plačilu pristojbine za obdobje 12 mesecev. S tem bi se omogočil sistem nadzora nad porabo alkohola na vseh javnih prireditvah, kar naj bi hkrati povečalo tudi varnost, kajti določbe zakona prinašajo možnost odvzema dovoljenja v primeru hujših kršitev. Obenem bo moralo biti na vidnem mestu na plakatu ali tabli objavljeno eno od zakonsko predvidenih opozoril za oglaševanje alkoholnih pijač, izvajal se bo tudi poostren nadzor nad prodajo pijač mladoletnim osebam, omejena bo vsebnost alkohola v pijači, ki se bo prodajala, in tako naprej. Drugi del naše poslanske skupine pa se pridružuje mnenju vlade, ki ocenjuje, da je predlog zakona neprimeren za nadaljnjo obravnavo, saj bi se z njenim morebitnim sprejetjem povečala tvegana in škodljiva raba alkohola med prebivalci naše države, kajti povečalo se bo število prodajnih mest, kar prinaša večjo dostopnost alkohola. Prav tako se del naših poslancev strinja, da je izjemno neprimerno, da se šport in alkohol povezujeta pod pretvezo povečevanja finančnih sredstev športnih društev s spodbujanjem prodaje alkoholnih pijač na športnih prireditvah. Takšna sprostitev dostopnosti do alkohola nikakor ne bo pripomogla k doseganju cilja, ki ga imamo kot država zastavljenega v skladu z usmeritvami javnega zdravstva, to je zmanjševanje števila čezmernih pivcev alkohola z 10,2 % na 8 % do leta 2025. Mnenju Vlade se pridružuje tudi Nacionalni inštitut za javno zdravje, ki meni, da predlagana rešitev ne ščiti zdravja prebivalcev Slovenije ter poudarja, da alkohol v Sloveniji predstavlja velik javnozdravstveni in družbeni problem. V letu 2015 je namreč poraba čistega alkohola narastla in presega mejo pet litrov na leto na osebo, kar nas postavlja krepko nad evropsko povprečje. Ob tem vsi nasprotniki novele zakona tudi mnoge nevladne organizacije opozarjajo, da stroški odprave posledic uživanja alkohola presegajo koristi države iz naslova prodaje alkohola. V naši poslanski skupini naše glasovanje o podpori zakonu ne bo enotno. Medtem ko del poslanske skupine predlog zakona vidi kot učinkovito sredstvo za izboljšanje finančne slike slovenskih športnih klubov in društev, drugi del meni, da je danes izjemno žalosten dan za javno zdravje v naši državi.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo! Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon, ki je pred nami, je na prvi pogled všečen, zato je požel nemalo naklonjenosti. Kljub temu da je drugačen od zadnjega, razdvojenost pri podpori ostaja še večja. Na eni strani so tisti, ki menijo, da alkoholiziranih obiskovalcev na športnih prireditvah tako ali tako ni mogoče preprečiti in da s tem, ko širimo omejitve porabe alkohola na vse javne prireditve, dejansko delamo korak naprej. Na drugi strani pa tisti, ki menijo, da je predlog korak nazaj in da bi bilo treba razmisliti o dodatnih ukrepih za omejevanje porabe alkohola. Cilj, ki ga je želel doseči predlagatelj te novele, popolnoma odstopa od temeljne usmeritve veljavnega zakona o omejevanju in porabi alkohola, ki je naravnana k omejevanju uporabe alkohola in ukrepom za preprečevanje škodljivih posledic rabe alkohola. Cilj predlagatelja je zgolj finančne narave. Prav tako predlagatelj navaja, da bi nove zakonske rešitve pozitivno vplivale na finance manjših športnih društev, saj bi omogočale pridobivanje dodatnih sredstev za delovanje. Ob pavšalnem navajanju pozitivnih finančnih učinkov za športna društva, za katere pa predlagatelj ne predloži izračunov, pa je vendarle korektno, da omenimo na posredne negativne finančne učinke na državni proračun. Kot navaja časnik Delo pretekli teden, našo zdravstveno blagajno stanejo posledice pitja več kot 150 milijonov evrov na leto. Skupaj z drugimi posledicami, kot sta nasilje in kriminal, pa se stroški merijo v več sto milijonskih zneskih. Po drugi strani pa se v proračun iz naslova trošarin na alkohol steče komaj 90 milijonov evrov. Medtem ko se ne le po pitju, ampak tudi po njegovih posledicah uvrščamo v sam evropski vrh, pa precej zaostajamo v sprejemanju učinkovitih ukrepov alkoholne politike. Tudi predlog, ki ga imamo danes na mizi ni tak ukrep, učinkovit. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo leta 2003 menili, da je zakon o omejevanju in porabi alkohola potreben in da je njegovo sprejetje dolžnost vsake resne države, ki skrbi za telesno, duševno in socialno zdravje svojih ljudi. Večina nas svojega mnenja ni spremenila, zato takšnemu neoliberalnemu konceptu razmišljanja in delovanja, da cilj povečuje vsa sredstva, ne moremo dati svoje podpore. 14 let po sprejetju bolj restriktivne zakonske materije glede omejevanja porabe alkohola ugotavljamo, da se ni nič spremenilo ali pa se je zelo malo. Premalo. Toleranca je še vedno previsoka, alkoholikov je vedno več oziroma še več. Namesto da bi imeli na mizi predloge, ki bi zmanjšali našo neslavno statistiko pitja, imamo takšnega, ki jo bo še napihnil. Novela je vsekakor korak nazaj. V državi, kjer je zaradi alkoholizma posredno prizadetih skoraj milijon prebivalcev, bi moralo biti vsakemu od nas vklopiti znak za rdeči alarm. Mogoče se milijon sliši pretirano, a v Sloveniji naj bi bilo po ocenah med 150 in 200 tisoč alkoholikov. Če prizadene le najožje družinske člane, povprečna slovenska družina pa ima tri člane, zaradi nje trpi torej več kot pol milijona državljank in državljanov Republike Slovenije. Ker pa alkoholizma ne zaustavljajo zgolj domači zidovi, je treba k tej številki prišteti še bistveno širši krog ljudi. Koliko otrok prizadene ta najbolj neizprosna socialna bolezen, koliko nasilja povzroča, koliko prezgodnjih smrti, koliko socialnih stisk, prometnih nesreč s smrtnim izidom. Predlagatelj sicer modificira dve leti star predlog pod pretvezo, da bo restrikcija točenja alkohola še večja, a hkrati ga dela še bolj neživljenjskega, morebiti ustavno spornega z vidika omejevanja svobode gospodarske pobude in birokratsko zapletenega, nimamo ocene finančnih učinkov, ni razčiščenih postopkov, kaj lahko v praksi pomeni hudo omejevanje delovanja gospodarskih subjektov in omejevanja konkurence. V naši poslanski skupini smo veliko tehtali in se na koncu odločili, da četudi kdo izmed nas nima nič proti temu, da bi dovolili spiti kakšno pivo tudi na športni prireditvi, je tak poseg nesorazmeren, na kar nas je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, zato predlog naše večinske podpore ne uživa. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V nasprotju s poslanci SMC, ki so obrnili ploščo za 180 stopinj, socialisti ostajamo pri našem prvotnem stališču. Smo proti temu, da se državni organi na kateremkoli področju po nepotrebnem vmešavajo v osebne odločitve, zato se med drugim zavzemamo tudi za legalizacijo konoplje. V skladu s tem načeloma nismo proti točenju alkoholnih pijač na športnih prireditvah in nismo proti temu, da bi športna društva pridobivala dodaten dohodek s to dopolnilno dejavnostjo. Seveda pod določenimi pogoji. Že ob obravnavi prvotnega predloga smo povedali, kaj je naš glavni pogoj. Treba je zagotoviti, da so prihodki, porabljeni za razvoj množičnega športa, ne pa za finančno sanacijo zavoženih profesionalnih klubov. Organizatorjem se podeljuje monopol za točenje, zato bi moral biti ta prihodek uporabljen v javnem interesu. Vzdrževanje kakšnega »faliranega« dela spektakelskega športa ni javni interes, kot tudi ni javni interes subvencioniranje gledanja komercialnega športa. Javni interes pa je to, da se vsem prebivalcem omogoči ukvarjanje s športom, po možnosti brezplačno, v vsakem primeru pa kolikor se le da poceni. Od odcepitve Slovenije dalje se od tega ideala oddaljujemo, in to bi bilo treba nasloviti in popraviti. Toda aktualni predlog ne zagotavlja, da se bo prihodek od točenja alkohola porabil za množični šport, ne preprečuje, da bi se ta prihodek porabil za finančno sanacijo zavoženih profesionalnih klubskih projektov. In takšnih klubov je pri nas resnici na ljubo kar veliko. Tudi predlagana pravica do točenja alkohola bo bolj koristila profesionalnim klubom, ki že zdaj nosijo imena raznih Heinekenovih pivovarn, kot pa malim športnim društvom. Vse to so razlogi, zakaj tega predloga ne bomo podprli. Prepričani smo, da tudi na področju financiranja športa velja tisto, kar socialisti zastopamo na vseh področjih. Najprej moramo ločiti profitno dejavnost od dejavnosti, ki je v javnem interesu. Potem pa to dejavnost v javnem interesu podpreti z javnimi sredstvi, zbranimi na solidaren način. Se pravi, ne samo s kakšnimi trošarinami, ki so že zdaj previsoke, ampak s pravično obdavčitvijo visokih dohodkov, dobičkov podjetij in kapitala, ker smo v vseh kategorijah na repu Evropske unije. Ker danes ne bo razprave, moram opozoriti še na dvoličnost Stranke modernega centra. Pred dvema letoma je SMC gladko zavrnil skoraj identičen predlog. Poslanka Grošelj Košnik je rekla, denimo, bom jo kar citiral: »Pridobivanje sredstev s prodajo alkohola ni primeren način za spodbujanje športa.« Konec citata. Ni bila edina. Citiram poslanca Zorčiča, ki je opozarjal, da bi se bistveno povečalo število tistih, ki bi pod vplivom alkohola zapustili športni dogodek. Nič od tega, zaradi česar je SMC pred dvema letoma zavrnil ta zakon, se do danes ni spremenilo. Ampak danes SMC namerava glasovati za. Še več. Večina njihovih poslancev je ta predlog celo podpisala. Če bi bil sam volivec SMC, bi se ob tem počutil rahlo »nategnjenega«. Hvala.
Gospod Miha Kordiš, saj veva, da je bilo to stališče nekoliko na meji. Besedo ima gospa Iva Dimic, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Nacionalni inštitut za javno zdravje na svoji spletni strani navaja: »Omejevanje dostopnosti alkohola je eden izmed dokazov najbolj učinkovitih ukrepov alkoholne politike. Mednje spada tudi prepoved prodaje in ponudbe alkohola na športnih prireditvah. Športne prireditve so mesta, kjer je zaradi pitja alkoholnih pijač večje tveganje nesreč in nasilja ter hujših kršitev javnega reda in miru.« V Novi Sloveniji se zavedamo, da je alkohol v Sloveniji družbeni problem in smo v samem evropskem vrhu glede na količino popitega alkohola na prebivalca. Na športnih prireditvah zaradi pitja alkoholnih pijač obstaja večje tveganje nesreč in nasilja ter hujših kršitev javnega reda in miru. Študije iz tujine kažejo, da so športni navijači pogosteje ciljna skupina oglaševanja in promocijskih aktivnosti alkoholne industrije ter da je tvegano pitje alkohola med njimi pogostejše kot med ostalimi. Zakon o omejevanju porabe alkohola je bil sprejet leta 2003 s ciljem, da se omeji njegova širša dostopnost in poraba. Zakon je tudi določil, da točenje alkoholnih pijač na športnih prireditvah ni dovoljeno. Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola, ki ga je predlagal poslanec Möderndorfer in je bil na pristojnem odboru po daljši razpravi sprejet. Predlog zakona vsebuje določbe o omejitvi prepovedi prodaje oziroma ponudbe alkohola na športnih prireditvah z dovoljenjem, če ne presegajo 15 volumenskih odstotkov alkohola. To je že drugi poskus poslanca Möderndorferja, ki je vsebinsko povezan. Trditve predlagatelja zakona, da so gostinci edini, ki služijo denar na športnih prireditvah, je neresen, saj športni klubi za prostore na prireditvah gostincev zaračunajo najem ali pa so deležni dobička od prodaje. Predlagatelj utemeljuje predlagano spremembo zakona s finančnim učinkom za klube, ki tekmo organizirajo. V medijih se sicer pojavljajo namigovanja, da bo omenjena sprememba finančno okrepila le velike klube, mali športni klubi, ki se borijo za vsak evro, pa od sprejetja tega zakona ne bodo imeli želenega finančnega učinka. Šport in klubi naj se rešujejo na drugačen način, kot smo v Novi Sloveniji že predlagali, z davčnimi olajšavami sponzorjem, pa našega predloga niste podprli. Zakon, ki bi dovoljeval točenje posameznih alkoholnih pijač na športnih prireditvah, bi moral biti pripravljen tako, da bi bili vsi enakopravni in vsi bi lahko prodajali pod enakimi pogoji in tudi pod enakimi davščinami. V Poslanski skupini Nove Slovenije nimamo soglasnega stališča o podpori oziroma nasprotovanju predlogu zakona. Gre za predlog sprememb, kjer so argumenti tako za kot proti dokaj uravnoteženi.
Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo glasovali v skladu z ustavo po svoji vesti, vendar pred glasovanjem je treba izpostaviti dva problema. Prvič. Upoštevati je treba opozorila stroke, nevladnih organizacij in tudi Zakonodajno-pravne službe. Drugič. Predlog ne rešuje sistemskega financiranja športa. Še več. Omogoča korupcijska tveganja. In tretjič. Kakšen signal dajemo mladim? Seveda je treba urediti financiranje športa, vendar imamo na vseh področjih probleme. Tudi pri temeljnem financiranju preko športnih stav, kjer nam denar beži v tujino. Se pravi, drugi sistemi so, vendar jih ne izkoriščamo. Lahko bi se kaj naučili iz zgodovine. Za primer dajem rimsko državo. Problem, ki je nastal, je nastal zaradi gospodarstva, ki se je naslanjalo le na poceni delovno silo. Imeli so finančne probleme in imeli so visoke davke. Kako podobno z zdajšnjo situacijo! In kako reševati takšne probleme? S propagandnimi akcijami po načelu kruha in iger, kar lahko prevedemo, glede na zdajšnji predlog: piva in iger. Hvala.
Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
V Poslanski skupini SMC smo se pogovarjali tudi o tem zakonu, še posebej zato, ker je bila dilema, kajti poslanska skupina je prvi zakon, Zakon o omejevanju porabe alkohola zavrnila. Zato je treba še enkrat opozoriti, današnji zakon je spremenjen in je drugačen od prejšnjega. Ne govorimo o istem zakonu, o istih vsebinah. Še več. Govorimo predvsem o tem, da so predlagane tudi izboljšave, ki pa jih do danes nihče od teh, ki so danes polnih ust, kaj vse je treba narediti, ni naredil niti enega koraka. Niti enega koraka v petnajstih letih. In to je ključni problem. Zato danes očitati Poslanski skupini SMC, da se obrača – ne, ni res. Prišel je nov predlog. In veliko bolj, kot je treba, se danes pogovarjamo samo o tem, ali bo alkohol dovoljen na športnih prireditvah ali ne. Ne govorimo pa o tistem, o čemer namenoma nasprotniki nočejo spregovoriti [[..]]To pa je, katere so izboljšave. Skriti kupec. Celotni pregled nad vsemi javnimi prireditvami. Tudi ni res, da ni jasno, kako bo z določitvijo pristojbine. Seveda je jasno, zelo jasno. Samo ministrstvo bo moralo zelo jasno postaviti to pristojbino glede na velikost. Za to takšna merila tudi že obstajajo. Tretjič. Sprememba je narejena tudi na področju pravnih oseb, ki se ukvarjajo z alkoholom. Danes proti nekomu, ki ima podjetje registrirano kot deoo, inšpekcijska služba lahko tudi ukrepa, če krši zakon. Če je pa je nekdo s pravno osebo espe, mu država ne more nič. To so stvari, ki jih 15 let nihče ni popravil v tem zakonu. Zato govoriti, da ta zakon ni izboljšava, je v bistvu samo obračanje glave stran od dejstva, da nekateri raje vidijo, da rečejo, da so prepovedali alkohol na športni prireditvi in si umijejo roke in rečejo: »Mi smo poskrbeli za našo stopnjo kulture pitja alkohola v državi.« Resnici na ljubo pa je treba povedati še nekaj, kar je bolj pomembno. Organizator je edini tisti, ki mora odgovarjati na katerikoli prireditvi za red, varnost, organizacijo in tudi za posledice pitja alkohola na svoji prireditvi. Danes tega ne more. Čeprav prihajajo opiti gledalci, ki to naredijo že prej ali po tekmi. Po novem pa organizator dobi škarje in platno ter nosi tudi odgovornost. Če bo organizator kršil pravila, se mu bo tudi odvzelo. Ali bodo dobili večji športni klubi? Oprostite, sredstva, ki se bodo nabrala s tega naslova, niso dovolj velika, da bi lahko športni pogon v velikih klubih sploh funkcioniral. Za male klube pa to pomeni bistveno večji napredek. Izračuni bodo šele takrat, ko bomo prvič to naredili, ker do danes tega sploh še nismo imeli, zato ti izračuni sploh še ne morejo biti. Zato operirati s podatki, da nismo postregli s to informacijo, je zavajajoča. Na koncu naj zaključim z enim bistvom. Zlorabljati besedo, koliko je prometnih nesreč, koliko je alkoholikov v državi, kako je zlorabljen alkohol, za ceno tega, da spravimo iste ljudi na športni prireditvi in jih označimo kot kritično problematično skupino, ki jo je treba sankcionirati in razlikovati od vseh ostalih prireditev, kot so kulturne prireditve, gasilske prireditve in vse ostalo, se mi zdi skrajno nefer. Hočete prohibicijo? Da. Potem je treba prohibicijo narediti na vseh javnih prireditvah. Imate ta pogum? Ne zmorete, ker vas bodo odnesli. V SMC bo večinska podpora – ne bodo vsi glasovali za – kar pa pomeni bistveno večji napredek. Pričakujem pa od Ministrstva za zdravje, da naredi končno kakšen konkreten napredek, ne da v poročilih samo še piše, koliko bo česa namenjeno. Potem so pa sredstva prerazporejena. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o tem predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Zbora opravili danes v okviru glasovanj. Prekinjam to točko dnevnega reda in 30. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri in 15 minut. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po takšnem vrstnem redu, kot so bile obravnavane točke dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o športu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. maja 2017. Amandma Poslanske skupine Nove Slovenije pod številko 1 in amandma Poslanske skupine SDS pod številko 2 k 2. členu sta vsebinsko enaka, zato bomo o njiju glasovali skupaj. Amandmaja sta vsebinsko povezana z amandmaji istih predlagateljev k 6., 16., 51. in 54. členu. Če amandmaja ne bosta sprejeta, bodo postali navedeni amandmaji k tem členom brezpredmetni. Prehajamo torej na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije in amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 48. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandmaja nista sprejeta. Ker amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu ni bil sprejet, je postal amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 6. členu brezpredmeten. Ker amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije in Poslanske skupine SDS k 2. členu nista bila sprejeta, sta postala amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije in Poslanske skupine SDS k 16. členu prav tako brezpredmetna. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 49. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 34. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 49. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanski skupin SMC, Desus in SD k 34. členu pod številko 2. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k 85. in 88. členu. Če te amandma ne bo sprejet, bosta postala amandmaja k 85. in 88. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 38. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, bo postal amandma Poslanske skupine SDS k 38. členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 38. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 49. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije in Poslanske skupine SDS k 2. členu nista bila sprejeta, sta postala amandmaja istih predlagateljev k 51. členu brezpredmetna. Amandma Poslanske skupine Nove Slovenije pod številko 1 in amandma Poslanske skupine SDS pod številko 2 k 52. členu sta vsebinsko enaka, zato bomo o njiju glasovali skupaj. Prehajamo torej na odločanje amandmajev Poslanske skupine Nove Slovenije in amandmajev Poslanske skupine SDS k 52. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 49. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandmaja nista sprejeta. Ker amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije in Poslanske skupine SDS k 2. členu nista bila sprejeta, sta postala amandmaja istih predlagateljev k 54. členu brezpredmetna. Prehajamo na odločanje amandmajev Poslanske skupine SDS k 62. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 49. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 62. členu pod številko 2. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Zakon o športu, kot ga je na mizo prinesla Vlada, ima temeljni problem v tem, da ne rešuje slabega socialnega položaja športnikov. Ko spremljamo šport na velikih zaslonih in tako naprej, že vidim zvezde slovenskega športa, ki imajo to srečo, da so deležne individualnega sponzorstva. Ampak tukaj so še vsi ostali športniki in delavci v športu, torej strokovnjaki, ki pa so se znašli v nezavidljivem položaju. Gremo takoj pogledat drugo, tretjo nogometno ligo, ozrimo se k rokometu in tako naprej, in zelo hitro bomo ugotovili, da je večina teh ljudi na espejih, da dela za bedno plačilo in da ne uživa nikakršne socialne varnosti. Kako sta k temu problemu pristopili Vlada in njena koalicija? Tako da obstoječe stanje legalizirata. Vse prikrite zaposlitve, ki se znotraj športa dogajajo. V bistvu je še več. Bedošportnikov in strokovnih delavcev v športu, večinskega dela, še stopnjujeta, s tem da v 59. in v 60. členu ukinjata Zakon o delovnih razmerjih z izgovorom specifike športne panoge. Če Zakon o delovnih razmerjih dovoljuje podaljševanje začasnih pogodb do največ dveh let, Zakon o športu v 60. členu eksplicitno suspendira to določbo in dovoljuje veriženje pogodb za trajanje 10 let. A si vi predstavljate? Iz leta v leto za obdobje desetih let vas lahko nek delodajalec slabo plačuje, izsiljuje, vsako leto vam prinese neko novo pogodbo. To je uzakonitev vsega tega, kar zdaj delodajalci nelegalno na trgu dela počnejo. In takih praks ne bo ob sprejetju Zakona o športu mogoče sploh preganjati, ker lahko gredo vse te pogodbe na Delovno sodišče, ki bo odprlo Zakon o športu, bo ugotovilo, da ne gre za prikrita delovna razmerja, ampak gre za izjeme, ki jih dopušča zakon. V Združeni levici smo zato že na odboru k temu zakonu vložili amandmaje, ki vse te problematične suspenze delovnopravne zakonodaje črtajo. Žal so bili zavrnjeni. Zato smo poskusili z amandmajem k 62. členu za to plenarno sejo Državnega zbora, v katerem določamo, da za vse veljajo redne zaposlitve, ki pod te kategorije padejo, samo izjemoma, ampak res izjemoma, se lahko v nekem slučaju dopusti espe, če res ni izpolnjenih pogojev za redno delovno razmerje.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, gospod Tomaž Lisec.
Predsednik, hvala za dano besedo. Sicer ste prejle šli pri našem amandmaju zelo hitro na glasovanje, zato dovolite, da izkoristimo drugo možnost, to pa je, da podpremo amandma Poslanske skupine Združene levice. V Poslanski skupini SDS smo že na samem odboru predlagali amandmaje k 59. in 60. členu, ki bi naredila slovenske športnike približno enake, kot so vsi ostali državljani, skratka, da se jim ne kratijo delavske pravice, ki so jim zagotovljene v Zakonu o delovnih razmerjih. Ko pa gledamo to, kaj ste potem sprejeli na sami seji odbora, in glede na to, da boste verjetno zavrnili tudi ta predlog amandmaja, pa delate slovenske športnike za drugorazredne državljane Republike Slovenije. To, kar tu piše, je v nasprotju z Zakonom o delovnih razmerjih. O sistemski zakonodaji s področja varovanja pravic športnikov ni ne duha, ne sluha, ne dajete jim možnosti, da si pravice eventualno v nadaljevanju uredijo s kolektivnimi pogodbami. In tretje, to, kar počnete s pogodbami za določen čas, je vredno ne samo Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ampak verjetno tega, o čemer so se včeraj pogovarjali nogometaši ob izboru najboljšega športnika na tem področju, pa verjetno se bodo temu pridružili tudi rokometaši in košarkarji in verjetno še kdo drug, zahteve za zakonodajni referendum. To, kar počnete, je v neskladju z Zakonom o delovnih razmerjih in je v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. V to sem skoraj zagotovo prepričan in upam, da bo tudi Ustavno sodišče temu pritrdilo. Vsi tisti, ki veliko govorite o športnikih kot nosilcih naše narodne zavesti, naše prepoznavnosti, s temi določbami 59. in 60. člena, delate iz njih, kot bi rekli kolegi iz Združene levice, prekarce, delate iz njih drugorazredne državljane zaradi neupoštevanja varstva delovnih pravic. Toliko, da vemo, kdo se bo naslednjič še slikal pri slovenskih športnikih, pri njihovih uspehih, pritisnil pa tipko proti takšnim amandmajem, ki bi vsaj deloma pomagali izkoreniniti drugorazrednost slovenskih športnikov. V Poslanski skupini SDS bomo ta amandma podprli, čeprav menimo, da je naš amandma boljši.Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Saj v bistvu je Miha pojasnil, oglasil se bom samo zaradi tega, ker sem v bistvu malo siten, danes kar zelo, ampak ker se vam to naštevanje športa konča zgolj pri treh kolektivnih športih. Že odbojkarjem gre slabše, da o sabljanju, ki je v Mariboru zelo kvalitetno, sploh ne govorim, o atletiki, pa vse do meni ljubega curlinga. Državni zbor bi moral tudi pri tem, ko debatira o športu malo seči onkraj, kamor greste najrajši politiki sedet v prvo vrsto. Na to sem moral opozoriti. Seveda bom glasoval za ta amandma, ker v Združeni levici ne podpiramo tovrstnih politik sekanja človeka, kot jih podpira ta vlada, pa še kakšne pred njo. Danes dopoldne sem bil na FDV, kjer je bila znanstvena konferenca o Sloveniji kot o državi blaginje. In če tisto poslušam in če to poslušam, se mi zdi, da je skrajni čas, da se na naslednjih volitvah pomete z dvoličnostjo v tej državi. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 40. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 85. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 88. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 7. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 30. maja, v okviru glasovanj. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o probaciji v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 22. 5. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 51. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Načeloma je glede tega zakona težko reči kaj negativnega. V normativni okvir prinaša nekaj, kar upamo, da bo postalo tudi na nek način miselni ustroj kaznovalne politike v Sloveniji, da se bo začelo z mehkejšimi oblikami kaznovanja, ima pa eno precej veliko napako, zaradi česar smo tudi vloženi ta amandma. V prehodnih določbah je v 51. členu predvideno, da z dnem uveljavitve tega zakona, se bodo zaposleni na CSD, ki se ukvarjajo z nalogami, ki že danes skrbijo za izvajanje nalog probacije, preselili na novoustanovljeno Upravo za probacijo. Ena težava je pri tem. Ta prehodna določba pravi, da bodo tem uslužbencem en dan pred uveljavitvijo potekle pogodbe o zaposlitvi in bodo z naslednjim dnem zaposleni na novo na tej upravi, kar jih po eni strani spravlja v nek neustrezen položaj. Prvič, ker bodo tako rekoč na silo prestavljeni na novo upravo, brez da bi jih kdo vprašal, ali si to želijo. Drugič, ker ne bodo mogli prenesti svojih napredovanj, ki so jih že do sedaj dosegli na svojih delovnih mestih, in ker bodo z novo službo nastopili v najnižje imenovanje na tem delovnem mestu. Nam se zdi takšna rešitev popolnoma neprimerna, zato predlagamo črtanje te določbe in predlagamo, da ministrstvo pripravi ustrezne pogoje za to, da se naredi javni razpis, da se tisti, ki želijo opravljati to delo na novi upravi, prijavijo na ta razpis in potem tudi odidejo tja. Tako bomo ohranili tudi tiste zaposlene, ki želijo ostati na CSD in ne spraznili že tako ali tako kadrovsko stisko, ki obstaja na CSD in omogočili tistim, ki želijo upravljati te naloge, da se preselijo na to tako imenovano novo upravo. Tako da ponavljam, nam se zdi ta rešitev popolnoma nesprejemljiva, zato predlagamo črtanje in hkrati vežemo tudi našo podporo zakonu na sprejetje tega amandmaja, sicer se bomo pri zakonu vzdržali. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 52. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju ter z drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 4. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijstvu po rednem postopku. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 5. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 50. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 51. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili z odločanjem o amandmajih ter z drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagana amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2017 in 2018 po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. 5. 2017, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti pa jih je bilo 50. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na zaključitev zakonodajnega postopka za predlog zakona, ki ni bil osnova za pripravo dopolnjenega predloga zakona. Odbor za finance in monetarno politiko predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki ga je Državnemu zboru predložila poslanka mag. Alenka Bratušek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti pa jih je bilo 23. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 39. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o spremembi Odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje 2017–2019. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti pa so bili 4. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o podpornem okolju za podjetništvo v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 5. 2017. Amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 2. členu je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k 6. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma navedenih predlagateljev k 6. členu brezpredmeten. Prehajamo torej na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti pa so bili 4. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 4. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je Državni zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaja k 2. in 6. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici temu zakonu ostro nasprotujemo. Nasprotovali smo tudi predhodno sprejetima amandmajema. Kaj je na stvari? Zelo preprosto, s tem zakonom se podeljuje en kup pristojnosti organizacijam kapitala, malega kapitala in velikega kapitala v obliki Gospodarske zbornice Slovenije. Že tako imajo te organizacije veliko dostopa do zakonodajnega postopka, so formalno vključene v pogovore, imajo lobistične mreže, lahko zvijajo politikom roke. Zdaj s tem zakonom pa se to neformalno stanje pritiska pravzaprav legalizira in bodo lahko organizacije kapitala pisale praktično same svoje zakone. S tem se država odreka svoji jurisdikciji, svojemu manevrskemu prostoru in ne nazadnje svoji temeljni nalogi. Ta temeljna naloga je, da zagotavlja javni interes. To pomeni, da področje gospodarstva nadzoruje, regulira in če je treba, tudi neposredno intervenira. Tej vlogi se s tem zakonom, všečno poimenovanemu zakonu o podpornem okolju za podjetništvo, država odreka, kot da v tej državi kapital in bogati že tako ali tako nimajo v rokah vseh vzvodov svoje moči. V Združeni levici bomo temu zakonu nasprotovali, mislimo, da bi ga bilo treba popolnoma zavreči in sploh ne bi smel ugledati luči dneva v Državnem zboru, ker je skregan s kakršnimkoli javnim interesom.
Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 4. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju od 2010–2017 v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 40. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o spremembi Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok soglasno sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 41. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da odlok soglasno sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in skladu za reševanje bank v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada niste opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o dohodnini v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 4. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 20. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 38. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank se sprejme. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo k besedilu avtentične razlage, in sicer bomo najprej odločili o amandmaju Odbora za finance in monetarno politiko, ki v celoti nadomešča besedilo avtentične razlage. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je besedilo avtentične razlage sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o ugotavljanju vzajemnosti v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Bolj zaradi zapisnika in pa zaradi eventualne ustavne presoje tega zakona, zlasti njenega 23. člena, naj povem naslednje. Mi zakona na odboru nismo podprli zlasti zaradi tega, ker v 23. členu prinaša neko situacijo, ki bi jo, poudarjam, ki bi jo sodstvo lahko razumelo narobe in bi prišlo do masovnega oproščanja, če smem temu tako reči, opuščanja kazenskega pregona zlasti tistih osumljenih bančne kriminalitete. Zato mislim, da mora ministrstvo zelo temeljito spremljati izvajanje tega člena v praksi in če bi se pojavilo to, kar bi se lahko pojavilo, kot sem rekel, reagirati na nek način, ali bo potem parlament sprejel neko avtentično razlago ali karkoli že. Mi bomo ta zakon sicer podprli s tem pomislekom in pa s tem opozorilom ter tudi z grenkim priokusom. Tisto bistvo zakona, ki se tiče socialnih pravic delavcev kot tudi preganjanja oseb, ki gredo v tuje vojske in tam, bom rekel, delujejo, bi morali sprejeti pravzaprav že pred kakšnim letom in pol ali pa dvema letoma. Podpora zakonu in pa opozorilo na 23. člen, ki bi lahko bil napačno razumljen v sodni praksi. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti 4. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 20. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenijeni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 20. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Včeraj popoldne nas je tukaj v parlamentu sedela maloštevilna skupina, ki je enkrat za spremembo počela to, kar naj bi parlament počel – parlamentirali, nismo brali z listkov. Razprava je tekla o eni pereči problematiki, o dejstvu, da ta država v bistvu nikoli ni imela resne stanovanjske politike in je tudi še dandanes nima. Mi tukaj sprejemamo nek zakon, ker nas je v to prisililo Ustavno sodišče. Leto dni nazaj, ko se je ta problem pojavil, smo ga detektirali, smo ga hoteli v Združeni levici takoj odpraviti, sicer s spremembo nekega drugega zakona, in smo bili povoženi. Kot je večina predlogov cele opozicije, vključno s skupino nepovezanih poslancev. Povoženi smo bili z neko razlago, ki zdaj že postaja neka takšna lajna, da se iščejo sistemske rešitve in jih bomo nekako dobili. Predlaga se, da bo popravljeni Stanovanjski zakon prišel v obravnavo konec tega leta ali v začetku naslednjega leta. Glede na agregatno stanje te koalicije in stanje parlamenta takrat bomo spet dobili neko šlamastiko in dejansko se ne bomo začeli resno ukvarjati s stanovanjsko politiko, kar bi bil v bistvu že skrajni čas, vključno s tem, da se uredijo tudi najemna razmerja, vključno s tem, da je Slovenija dovolj bogata družba in država, da bi lahko letno producirala nekaj tisoč stanovanj. Ampak potem »beton baroni« na tem ne bi služili. Jaz se bojim, da v tem sklicu žal te problematike ne bomo rešili, pa vas ima večina polna usta in domoljubja in mladih in družin in ne vem česa, da mi gre včasih, ne le meni, ampak tudi drugim tovarišicam in tovarišem Združene levice na bruhanje. Mi bomo to noveliranje podprli, ker ga dejansko moramo. Škode, ki ste jo pa storili ljudem, ki niso krivi za to, da ne morejo živeti v nekih primernih najemnih stanovanjih, kriva je politika, ki je četrt stoletja obvladovala to državo, pa seveda s tem ne boste popravili. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 2. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda . Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, mag. Matej Tonin.
Drage poslanke in poslanci, dober dan oziroma zdaj že skoraj dober večer! Sem pozorno poslušal sklep, sem se že ustrašil, da bo sklep oblikovan, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, ampak je sklep oblikovan, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, kar pomeni, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije glasovala za ta sklep in upam in želim si, da tudi večji del tega parlamenta. Zakon ponuja zelo enostavno možnost in sicer ponuja mladim dodatno orodje pri reševanju njihovega problema v zvezi s stanovanji oziroma reševanje prvega stanovanjskega problema. Mladim predvsem ponuja ugodnejše kredite in konkretno finančno podporo pri tem, ko si bodo reševali prvi stanovanjski problem. Mi smo že včeraj v razpravi pošteno priznali, da se zavedamo, da ta zakon ne bo rešil vseh problemov, ki jih imajo mladi, je pa lahko pomembno orodje pri tem, da vendarle mladi, tisti, ki pa lahko, pridejo do stanovanja. Ta zakon v ničemer ne omejuje in zmanjšuje možnosti, da se vlada odloči in vzpostavi še kakšno drugo orodje. Včeraj je bilo govora o stanovanjskih zadrugah. Vlada jih lahko spodbuja. Bilo je govora o rent-to-buy, kar pomeni, da tisto, kar daješ za najemnino, se ti na koncu šteje v kupnino. Bilo je še nekaj drugih zelo koristnih in konkretnih predlogov, ampak za vse je bilo pa rečeno, da je Vlada dolžna vzpostaviti finančno, predvsem pa davčno okolje, da se bodo te stvari lahko realizirale. Danes, kot rečeno, je pred vami izjemno enostaven in konkreten izdelek, torej nižje obresti in pa konkretnejša finančna pomoč, in to ne zgolj za nakup stanovanja, ampak tudi za najemanje stanovanja, ker so se nekateri poslanci včeraj v razpravah tako zelo površno lotili zakona in so govorili, da to je samo za nakup, ne pa tudi za najem. Ta zakon predvideva to možnost tudi za najemanje stanovanja. Mladi se sami lahko odločajo, ali bodo najemali ali bodo pa kupovali. V preteklosti je ta shema delovala že dobro. Bilo je tudi včeraj izpostavljeno, da je predvsem dala dobre rezultate pri mladih s podeželja, ker so lahko na podeželju na podlagi te varčevalne sheme tudi prišli do stanovanj. V mestu je bil ta uspeh nekoliko manjši, ker so šle cene stanovanj v času konjunkture tako navzgor, ampak kljub temu je shema dala rezultate. Predlagam, da danes ta zakon nadaljuje svojo pot, da vendarle mladim damo dodatno orodje za reševanje prvega stanovanjskega problema.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine ZL, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Pozdravljamo trud drugega dela opozicije, ampak škoda, da niso prišlo do nas. Zakaj? V različnih poslanskih skupinah imamo pač različna strokovna znanja. V naši poslanski skupini imamo kar nekaj znanj o stanovanjski politiki. Ne morem se strinjati s predlagateljem, in to smo tudi povedali v našem stališču, da je stanovanjska shema delovala. V prvih petih letih stanovanjske sheme so se stanovanja podražila za 76 %. Za večino teh ljudi, nekateri so celo prej prenehali varčevati v tej stanovanjski shemi, ta stanovanjska shema ni omogočila tega, kar je zagotavljala. Ponovil bom tudi to, kar sem rekel že lani in tudi še kdaj, in tudi včeraj. Mi zaenkrat še imamo neko banko v državni solasti. Eni jo zelo drvite prodajat in tukaj se celo jaz pa gospod Arhar strinjava, da se ne proda, pa sva verjetno po svetovnem nazoru in politični liniji zelo narazen – Združena levica pa gospod Arhar. Če kaj, kot sem že prej rekel, bi bilo treba to reševati skozi resni premislek, da končno pridemo do stanovanjske politike. In če kje, potem bi bila ta banka tista banka, ki bi tistim, ki si lahko privoščijo varčevanje, to omogočila. Če pa gledamo makroekonomsko situacijo v Sloveniji in če gledamo stanje mladih, dobro vemo, da si številni tega ne bodo mogli privoščiti. Večina pod 45 let si bo zelo težko privoščila to varčevanje, tudi če se ta zakon sprejme, razen če jim ne bodo starši, ki mogoče imajo to srečo, da spadajo v 10 % najbolj bogatih, to sofinancirali. In to je problem. Problem je, da ste 25 let poganjali družbo trgovcev, ker je dodana vrednost na zaposlenega v Mercatorju 18 tisoč bruto. Večina vas ne razume osnove ekonomije, žal. Tudi iz tega razloga, kaj šele sistemskega ukvarjanja s stanovanjsko politiko, bomo v Združeni levici glasovali proti temu zakonu.
Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 50. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 42. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila v zvezi z učinkovitim izvajanjem Zakona o Triglavskem narodnem parku. Ker k dopolnjenemu predlogu priporočila amandmaji niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu priporočila. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. Zaključujem s to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o javnem naročanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 19. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o elektronskih komunikacijah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti pa jih je bilo 20. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti pa jih je bilo 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepaPredloga zakona o spremembah Zakona o motornih vozilih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti pa jih je bilo 46. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo. Predlagatelj je izbral popolnoma napačen način za pomoč športnim organizacijam. Zavedamo se, da je financiranje tam problematično, seveda pa to ne more predstavljati rešitve. V Sloveniji imamo pri alkoholu velik problem. Če se zavedamo, da je tobak škodljiv in ga kot takega jemljemo, jemljemo pa na drugi strani alkohol popolnoma drugače, kot nekaj, kar je sprejemljivo, kar je del naše kulture. Žal se seveda pri tem motimo. Alkohol je izredno škodljiv. Vsako leto zaradi neposrednih posledic uživanja alkohola umre preko 800 ljudi. Alkohol tudi sodi v prvo skupino rakotvornih snovi. Slovenija zaostaja v sprejemanju učinkovitih ukrepov na področju alkoholne politike za državami evropske skupnosti in vse naše regije v Sloveniji so po posledicah škodljivosti uživanja alkohola za evropsko skupnostjo. Tako da razlogov, da se še dodatno alkohol ne reklamira in ne spodbuja uporaba, je s strani stroke veliko. Jaz bi vas prosil, da če že mnenja Vlade in ministrstva ne upoštevate, da upoštevajmo vsaj mnenja stroke, vseh organizacij, ki se ukvarjajo z alkoholizmom, z alkoholom in temu ostro nasprotujejo. Tudi sam bom glasoval proti temu predlogu.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 20. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamona 30. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA ŠT. 15 O SPREMEMBAH KONVENCIJE O VARSTVU ČLOVEKOVIH PRAVIC IN TEMELJNIH SVOBOŠČIN. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delo, ki je zboru pisno poročal. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala lepa. Ni petek, pa vendar. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Protokol št. 15, ki spreminja Konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, je rezultat večletnih naporov držav članic Sveta Evrope dodatno reformirati Evropsko sodišče za človekove pravice, ki se že več let sooča z zaostanki, in povečati učinkovitost sodišča. Omejil se bom samo na prikaz nekaj sprememb, ki jih protokol prinaša. Najprej poudarja večjo vlogo in odgovornost nacionalnih sodišč. Poudarja načelo subsidiarnosti, ki pomeni, da imajo glavno odgovornost zaščititi pravice in svoboščine iz konvencije prav države in njihova nacionalna sodišča, pri čemer pa je to ravnanje še vedno pod nadzorno pristojnostjo Evropskega sodišča za človekove pravice, ki ostaja prvo pristojno za avtoritativno razlago konvencij in njenih protokolov. Druga točka je, da protokol določa maksimalno starostno mejo kandidatov za sodnike, ki jih države članice lahko predlagajo Parlamentarni skupščini Sveta Evrope, in sicer manj kot 65 let. Protokol tudi odpravlja možnost strank, da bi nasprotovale odločitvi senata, da zadevo preda velikemu senatu, če predpostavlja, da odločitev v zadevi lahko pomeni odstop od ustaljene sodne prakse. Namen tega ukrepa je prispevati k usklajenosti sodne prakse sodišča. Za posameznike je pomembna sprememba iz protokola, da se skrajšuje časovno obdobje, v katerem lahko stranke vložijo pritožbo na Evropsko sodišče, in sicer s sedanjih 6 na 4 mesece. Slovenija je aktivno sodelovala in še naprej sodeluje v razpravah o reformi ESČP tako na strokovnih ravneh kot na politični ravni. Slovenija je reformo podpirala in tudi sodelovala pri pripravi protokola. Naj poudarim, da je protokol do danes ratificiralo že 33 držav članic Sveta Evrope, da pa protokol ni opcijski in bo začel veljati šele, ko ga bodo ratificirale vse države, to je 47 držav pogodbenic Evropske konvencije o človekovih pravicah. Če boste, spoštovane poslanke in poslanci, to storili tudi vi danes, se bomo temu cilju približali. Hvala lepa.
Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave, ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MINAMATA O ŽIVEM SREBRU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje gospe Jožici Maučec Zakotnik.
Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Pred nami je Predlog zakona o ratifikaciji Konvencije Minamata o živem srebru. S predlaganim zakonom Republika Slovenija v svoj pravni red prevzema konvencijo, ki je bila sprejeta po večletnem usklajevanju in pripravah in za pristop odprta 10. oktobra 2013, ko je k njej pristopila tudi Republika Slovenija. Do konca aprila letos je konvencijo podpisalo 128 držav. Trenutno jo je ratificiralo 52 držav, pred kratkim tudi Evropska unija in 7 držav članic. Konvencija bo začela veljati 90 dan po predložitvi 50 ratifikacijske listine, nato pa 90 dni po predložitvi ratifikacijske listine za vsako državo posebej. Države članice Evropske unije si prizadevajo konvencijo ratificirati tako, da bi v čim večjem številu lahko sodelovale kot polnopravne članice že na prvi konferenci pogodbenic, ki bo septembra letos. Konvencija je krovni mednarodni pravni okvir za zaščito zdravja ljudi in okolja pred živim srebrom. Uvaja nadzor pridobivanja, trgovine in uporabe živega srebra in njegovih spojin, pa tudi nabor drugih ukrepov za odpravljanje njegovih škodljivih učinkov. Države spodbuja k aktivnostim za zmanjševanje izpustov živega srebra v zrak, vodo in tla ter sanacijo kontaminiranih območij. Nadalje spodbuja mobilizacijo zdravstvenega sektorja, ozaveščanje in izobraževanje, vzpostavlja pa tudi mehanizme za raziskave, mednarodno sodelovanje, izmenjavo informacij in pomoč. Predlagani zakon, ki je danes pred vami, v skladu s temi določbami poleg uradnega in medresorsko usklajenega slovenskega besedila konvencije določa tudi pristojna organa za njeno izvajanje na nacionalnem nivoju. Te naloge bosta opravljala Urad Republike Slovenije za kemikalije pri Ministrstvu za zdravje ter Ministrstvo za okolje in prostor. Ta določitev pristojnosti odraža in dopolnjuje njune že siceršnje naloge na področju varovanja zdravja in okolja ter pristojnosti za izvajanje že vzpostavljene zakonske ureditve v zvezi z živim srebrom.
Malo miru v dvorani, prosim!
Pri izvajanju teh pristojnosti bosta sodelovala s slovenskimi inštitucijami, ki že delujejo na področjih, ki jih ureja konvencija, kot sta na primer Inštitut Jožef Stefan in Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija. Republika Slovenija je zaradi dolgoletnega pridobivanja živega srebra v Idriji ter izkušenj s spremljanjem, obvladovanjem ter sanacijo posledic te dejavnosti aktivno sodelovala v celotnem procesu nastajanja globalno zavezujočega dogovora. V konvenciji opredeljena določba o sodelovanju na področjih krepitve zmogljivosti in tehnične pomoči med obstoječimi nacionalnimi, regionalnimi in subregionalnimi centri odpira široke možnosti tudi za mednarodno sodelovanje in delitev znanja, izkušenj in programov, ki jih v Sloveniji izvaja Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija, pa tudi druge uveljavljene raziskovalne inštitucije, predvsem Inštitut Jožef Stefan. V Evropski uniji je pristojnost za izvajanje konvencije deljena med EU in države članice. Velik del določb konvencije je predmet harmonizirane zakonodaje in je v Evropski uniji že prevzet s številnimi predpisi s področja kemikalij in okolja. Za ratifikacijo konvencije v državah članicah je bilo treba predhodno urediti še nekatera področja, ki sodijo v pristojnost Evropske skupnosti. V letih 2015 in 2016 je v Evropski uniji potekala intenzivna priprava in usklajevanje evropske uredbe o živem srebru, ki je sedaj zaključena. S to uredbo se države članice v svoj pravni red prevzele še nekatera skupna izvedbena pravila za izvajanje konvencije, hkrati pa se na nacionalnem nivoju urejajo področja, ki sodijo v nacionalno pristojnost. Šele na podlagi tako usklajenega procesa konvencije jo države članice lahko ratificirajo. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov. Besedo ima gospod Matjaž Nemec.
Ker je v Sloveniji več kot 500 let deloval rudnik živega srebra Idrija je bila naša država že v času priprave na strategijo Evropske unije o živem srebru vpeta v dogajanja, da se problematika živega srebra uredi na globalnem nivoju z namenom varovanja človekovega zdravja in okolja. Slovenija prav zaradi neposredne povezanosti s pridobivanjem živega srebra v Idriji s spremljanjem, obvladovanjem ter sanacijo posledice deli splošno zaskrbljenost in interes, da se problematika živega srebra uredi tudi na globalnem nivoju. Zato je sprejetje Zakona o ratifikaciji Konvencije Minamata o živem srebru ključno dejanje. Izvajanje konvencije pa je prepleteno s skupno politiko Evropske unije in izvajanjem njene zakonodaje ter uresničevanjem strategije za skupno delovanje na področju živega srebra. V Idriji in Sloveniji so se razvila in ohranila številna specifična znanja, vezana na vsa področja pridobivanja, predelave, uporabe in ekološko ter zdravstveno problematiko živega srebra. Na teh področjih je Slovenija med vodilnimi na svetu. Prav zaradi teh dejstev je državni javni zavod Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija, ki je že prevzel aktivnosti vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa vplivnega območja idrijskega rudnika, v svoj statut in med strateškimi usmeritvami uvrstil tudi sodelovanje pri izvajanju Konvencije Minamata o živem srebru v dogovoru s pristojnimi organi v Republiki Sloveniji in s sorodnimi centri na mednarodni ravni ter s sekretariatom UNEP. Center lahko v skladu s svojimi dolgoročnimi strateškimi usmeritvami delovanja skupaj s pristojnimi organi v Republiki Sloveniji in drugimi institucijami posveti posebno pozornost izvajanju določb 12., 16., 17., 18. in 19. člena konvencije, pri tem pa vzpostavi delovanje s sekretariatom programa Združenih narodov za okolje UNEP in drugimi sorodnimi organizacijami na mednarodni ravni. Na ta način bi omogočili izmenjavo informacij znanstvenoraziskovalnih rezultatov in vzpostavili aktivno sodelovanje na svetovni mrežni organizaciji, ki se ukvarja s problematiko živega srebra – UNEP. Mogoče bi bila tudi vzpostavitev sodelovanja s sekretariati konvencij o kemikalijah in odpadkih dobrodošla. Za te aktivnosti bi bilo treba v državnem proračunu zagotoviti tudi dodatna sredstva, ki bi omogočala izvajanje določb konvencije in pripravo ustreznih projektov. S pripravo tovrstnih projektov bi bila centrom med drugim dana možnost tudi črpanja finančnih sredstev iz sklada za svetovno okolje GEF. Prav vsebina 12. člena konvencije Minamata pa je tista, v kateri bi lahko center v Idriji glede na znanje in izkušnje, ki so se ohranile, tudi po likvidaciji idrijskega rudnika v sodelovanju z drugimi nacionalnimi inštitucijami izpolnjeval svoje poslanstvo, pripravo strategij za odkrivanje in ocenjevanje območij, ki so onesnažena z živim srebrom ali živosrebrovimi spojinami. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Vsekakor opazujem neko zelo zanimivo dogajanje, tako da lahko tudi prekinem, če se ne bomo malo pomirili. Gremo na cigareto pa tako naprej. [[nemir v dvorani]] Ne, to pa ne. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 32. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN SVETOM MINISTROV BOSNE IN HERCEGOVINE O ZAPOSLOVANJU DRŽAVLJANOV BOSNE IN HERCEGOVINE V REPUBLIKI SLOVENIJI TER PROTOKOLA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH PROTOKOLA O IZVAJANJU SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN SVETOM MINISTROV BOSNE IN HERCEGOVINE O ZAPOSLOVANJU DRŽAVLJANOV BOSNE IN HERCEGOVINE V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je v obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN JAPONSKO O ODPRAVI DVOJNEGA OBDAVČEVANJA V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA TER PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ IN IZOGIBANJU DAVKOV S PROTOKOLOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovane poslane, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik, dober večer! Slovenija si je že dalj časa prizadevala skleniti konvencijo o odpravi dvojnega obdavčevanja v zvezi z davki od dohodka ter preprečevanju davčnih utaj in izogibanju davkom z Japonsko. Predlog zakona o ratifikaciji te konvencije je sedaj končno pred vami. Z zagotovostjo je sodelovanje z Japonsko obetavno. Če primerjamo samo blagovno menjavo 2014 na 2016, v 2014 je znašala 90 milijonov evrov, v 2016 že 190 milijonov evrov. Zanimivo je to, da smo iz takratnega primanjkljaja 2014, ko smo za 30 milijonov več uvozili kot izvozili, sedaj nekako v presežku, se pravi, smo 40 milijonov več izvozili. To tudi kaže nekako na našo konkurenčnost, zunanjo konkurenčnost in kako se pri nas zadeve razvijajo. Tukaj so tudi nekatere dobre zgodbe, recimo Yaskava, in tudi tak sporazum pripomore k temu, da smo za zunanje investitorje pa tudi za naše investicije tujino, da se to nekako olajša, bolj zanimivi. Konkurenčno prednost predstavlja zagotovo tudi mreža mednarodnih pogodb s področja davkov, ki jih imamo. Teh je trenutno kar 58. S tovrstnimi sporazumi se odpravljajo davčne ovire pri trgovanju, investiranju med državami, ki takšen sporazum sklenejo, pa tudi zmanjšuje se možnost davčnih utaj. Slovenija pri pogajanjih za sklenitev tovrstnih konvencij izhaja iz obstoječega osnutka konvencije, ki je bil pripravljen na podlagi vzorčne konvencije OECD, s stališči, ki jih je Republika Slovenija podala k posameznim členom vzorčne konvencije. Ta je bila podpisana 30. septembra 2016. Bistveni elementi te konvencije so področje uporabe, opredelitev izrazov, obdavčenje dohodka in premoženja, metode za odpravo dvojne obdavčitve, izmenjava informacij, pomoč pri pobiranju davkov in tudi določbe o začetku in prenehanju ter veljavnosti te konvencije. Sporazum prek različnih mehanizmov omogoča odpravo dvojnega obdavčevanja, povečuje varnost davčnih zavezancev, preprečuje davčne utaje in davčno diskriminacijo ter omogoča izmenjavo informacij za davčne namene in reševanje davčnih sporov. Glede na povedano predlagam, da ta predlog zakona tudi podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI DODATNEGA PROTOKOLA H KONVENCIJI O POGODBI ZA MEDNARODNI CESTNI PREVOZ BLAGA, CMR, V ZVEZI Z ELEKTRONSKIM TOVORNIM LISTOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je v obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon soglasno sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMEMB PROTOKOLA IZ LETA 1996, KI SPREMINJA KONVENCIJO O OMEJITVI ODGOVORNOSTI ZA POMORSKE TERJATVE, 1976. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, vsi so glasovali za. [[Za so glasovali vsi.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O STRATEŠKEM PARTNERSTVU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER KANADO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, ki je žal tokrat ni tukaj, da bi ga obrazložila. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Združena levica. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Ne bom pozdravil predstavnika Vlade. Ta sporazum je tako imenovani spremljevalni dokument bolj zloglasne CETE. Čeprav se na papirju ne bere kot nič zloveščega ali pa škodljivega, izpod njegovega površja na nek način prihajajo na plano številni sporni vidiki. Prva osnovna linija je ta, da predstavlja ta dokument še en korak v nizu korakov Slovenije k integraciji v tako imenovane evroatlantske povezave. Poleg tega je tudi podlaga za neko politikantsko trgovino, o čemer bom spregovoril čez kakšno sekundo. Vemo tudi, kar je zelo pomenljivo, da je Kanada nasprotovala recimo vključitvi operativnega člena glede človekovih pravic. Zakaj politikantska trgovina? Ker lahko recimo v drugem odstavku 23. člena preberemo, da imata pogodbenici cilj, da bi vsi njuni državljani potovali med Unijo in Kanado brez vizumov. To seveda je plemenit cilj, ampak se moramo spomniti, kakšni sta bili zahtevi Romunije in Bolgarije za podporo CETI. Ravno to, da se odpravijo vizumi za njihove državljane. Tako da ta matematika je pravzaprav zelo preprosta. Po eni strani bodo kanadske multinacionalke in seveda tudi ameriške, ki imajo približno 4 tisoč podružnic v Kanadi, koristile prednosti romunskega in bolgarskega razvojnega modela, torej nizke davke, nizke plače in še nižje delavske pravice, po drugi strani pa bosta Romunija in Bolgarija lahko izvažali svojo delovno silo prek oceana. Dalje se v 10. členu pogodbenici zavezujeta k spodbujanju proste trgovine in krepitvi naložb. Za Združeno levico to samo po sebi zveni problematično, še bolj pa postaja ta stvar problematična, če jo beremo vzporedno ravno s sporazumom CETA, ki bo v prihodnosti močno ogrozil standard delavskih, socialnih, okoljskih, potrošniških standardov, pa tudi demokracije kot take. Zakaj je sporazum o strateškem partnerstvu med Evropsko unijo in njenimi državami članicami in Kanado problematičen z vsebinskega vidika? Ker po eni strani sledi ravno logiki, ki spodbuja slabšanje položaja, po drugi pa je zelo licemerski, če besede primerjamo z dejanskim stanjem. Samo dva primera za zaključek. Velik del sporazuma je posvečen boju proti terorizmu, boju proti orožju za množično uničevanje in tudi boju proti drogam. Na papirju verjetno se ne bo nihče našel, ki bi lahko karkoli očital temu. Ampak tu obstaja tista ključna dvoličnost zahoda, ko govori o teh stvareh. Nasprotovanje orožju za množično uničevanje je hvalevredno, ampak moramo spomniti, da so številne evropske države in tudi Kanada pomembne oziroma velike proizvajalke ravno takšnega orožja. Lahko tudi spomnimo, kako je zahodni imperializem pravzaprav glavni faktor pri nastajanju terorizma, torej tistega, s čimer se s tem sporazumom tudi zavezujemo, da se bomo borili proti temu. Da ne govorimo o tem, kako je zahod destabiliziral severno Afriko in Bližnji Vzhod in tako dalje. Dalje, 11. člen, posvečen je sodelovanju na davčnem področju in preprečevanju nelegalnih davčnih praks. Tu imamo ponovno čisto enako licemersko zgodbo. Nekatere ključne države članice Evropske unije so same davčne oaze: Luksemburg, Irska, Nizozemska in tako dalje. Tako da imamo po eni strani na papirju ene zelo plemenite ideje, ki se poskušajo skleniti med Evropsko unijo in Kanado, po drugi strani pa vemo, kakšno je dejansko stanje in kakšna je dejanska politika v ozadju. Zaradi teh stvari v Združeni levici te ratifikacije ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 6. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 37. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA AKTA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI AKTA O NOTIFIKACIJI NASLEDSTVA GLEDE KONVENCIJE ORGANIZACIJE ZDRUŽENIH NARODOV IN KONVENCIJ, SPREJETIH V MEDNARODNI AGENCIJI ZA ATOMSKO ENERGIJO. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog akta je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu akta. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je akt soglasno sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 47. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju predsednika Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem dr. Mitji Horvatu, predsedniku Mandatno-volilne komisije, za uvodno obrazložitev predloga sklepa.
Spoštovani predsednik, poslanke, poslanci! Zakon o Skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško v prvem odstavku 7. člena določa, da sklad upravlja upravni odbor, ki ima predsednika in štiri člane, od katerih predsednika in dva člana imenuje in razrešuje Državni zbor, enega Vlada in enega lokalna skupnost, na območju katere stoji Nuklearna elektrarna Krško. Državni zbor je na seji 21. 11. 2014 sprejel Sklep o imenovanju predsednik in dveh članov Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, s katerim je, med drugim za predsednika upravnega odbora sklada imenoval Gorazda Skubina. Imenovani je Državnemu zbor 12. 4. 2017 posredoval izjavo o odstopu z mesta predsednika, zato ga je Državni zbor na seji 21. 4. 2017 razrešil. Na podlagi sklepa, sprejetega na 33. seji Mandatno-volilne komisije 19. 4. 2017, so bile poslanske skupine pozvane, da zaradi razrešitve predsednika upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, posredujejo predloge kandidatov za novo predsednico ali predsednika, ki bo imenovan za preostanek mandata. V roku je prejela dva predloga, in sicer Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in Poslanske skupine Stranke modernega centra. Mandatno-volilna komisija je na 34. seji 18. 5. 2017 izmed predlogov dveh kandidatov določila enega in ga vključila v besedilo predloga sklepa, ki ga je določila na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora. Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da na podlagi prvega odstavka 7. člena Zakona o skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep o imenovanju predsednika upravnega odbora sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, s katerim se v upravni odbor Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško za predsednika imenuje Bogdan Trop za čas do izteka mandata predsednika, imenovanega s sklepom o imenovanju predsednika in dveh članov Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, Uradni list Republike Slovenije, številka 85/2014. Najlepša hvala za besedo.
Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Dober večer! Res je zadnja točka, ampak prav nič nepomembna. Vlada lahko deluje le v razmerah stabilnega, dolgoročnega sodelovanja, ki je utemeljeno najprej na državotvornih in šele nato na strankarskih načelih, na vrednotah spoštovanja, konsenzualnega premoščanja medsebojnih razlik, v spoštovanju institucionalnih in procesnih elementov demokratičnega sistema, širokim vključevanjem in odzivi na potrebe in poglede tako na demokratičnih načelih delujoče opozicije kot tudi na vseh raznolikih zainteresiranih družbenih deležnikov. Spoštovana koalicija, to je vaš zapis. To je zapis vaše koalicijske pogodbe, to je zaveza, ki ste jo dali državljanom. Kakšna pa je stvarnost? Pa si poglejmo samo delovanje na Mandatno.-volilni komisiji. Delujete diametralno nasprotujoče ne samo temu zapisu, ampak tudi sami sebi. Delujete samovoljno, delujete po sistemu glasovalnega stroja, s tem teptate vrednote, ki ste jih obljubili državljankam in državljanom s koalicijsko pogodbo in tudi pred volitvami. Pofučkate se na sorazmernost, ki pa je pomemben pokazatelj demokratičnega delovanja in odnosa do opozicije. Norčujete se tudi ta trenutek, ampak spoštovani, norčujete se iz sebe, zato ker kažete državljanom pravo sliko o sebi. Koliko je teh primerov? Ogromno. Ampak dovolite, da naštejem samo zadnje: Programski svet RTV, Svet za radiodifuzijo, članstvo v Svetu za sistem plač v javnem sektorju, Nadzorni svet za financiranje razgradnje NEK. No, danes pa je pred nami nov sklep o imenovanju predsednika Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško. Tudi tukaj ste pokazali neverjeten interes po sorazmernosti in neverjeten interes po tem, kako je potrebno sodelovanje in spoštovanje opozicije, kar velja v demokratični družbi. Z zgolj argumentom moči ste izglasovali svoj predlog in izglasovali kandidata Bogdana Tropa. Pri tem pa pozabili na strokovnost in utemeljen predlog Slovenske demokratske stranke, ki je predlagala mag. Bojana Kekca. Zato spoštovani, v vaši etični in moralni maniri vas resno pozivam, izbrišite ta del koalicijske pogodbe. Pravzaprav pa ne, če bi dobro pogledali, bi ta koalicijska pogodba ostala prazen list papirja. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine in prehajamo na razpravo poslanca o predlogu sklepa. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Žalostno tradicijo, ki ste jo začeli v začetku mandata, prvič ste odvzemali svojim poslanskim kolegom mandate, potem ste tiste tuje strokovnjake iz slabe banke dobesedno nagnali iz slabe banke, postavili popolnoma svoj monopol, lahko rečemo, vaših ideoloških kolegov. Kot vam je danes kolegica Anja Bah Žibert prebrala vašo koalicijsko pogodbo, niti ene zadeve ni, za katero bi lahko rekli, da ste upoštevali kakršnokoli mnenje opozicije. Ko smo se v prejšnji, tisti kratki drugi Janševi vladi pogovarjali o zakonu o slabi banki, o sanaciji bank, kot se je zakon imenoval, ko smo se pogovarjali o Slovenskem državnem holdingu, poleti med počitnicami, mislim, da sta kolega Šircelj in kolega Pogačnik vodila, ves čas so bili v takratni vladi zraven kompletni kolegi iz opozicije. Večino predlogov smo upoštevali in dali neko kvoto ljudi, ki lahko iz opozicije sprejema in pregleduje vse tiste zadeve. Kolegica je govorila o članu¸ Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje NEK, ki je pomembna funkcija. Zakaj je pomembna? Da ne bo še tu zevala kakršnakoli luknja, ko boste vi odšli. Tu se zbira denar, kjer je razlika med proizvodno in prodajno ceno kilovata električne energije. In ta denar se mora plemenititi in mora biti zadostna zaloga, da ko pride do razgradnje v zadnji fazi, ko gre za stroške skladiščenja jedrskih odpadkov, mora biti zadosti tega denarja, zbranega v času aktivnega delovanja te jedrske elektrarne Krško. Mi smo predlagali po meritokratskih načelih kot vedno magistra elektrotehnične znanosti, univerzitetno diplomiranega inženirja energetike z dolgoletnimi izkušnjami za ta preostali čas mandata, in sicer mag. Kekca, ki je strokovnjak na tem področju. Vi ste ga gladko zavrnili brez kakršnekoli razprave. To je samo ena izmed zadnjih faz te koalicije in modus operandi, po katerem delujete. Jaz lahko samo rečem, upam, da ljudje slišijo, vidijo vse tisto, kar ste obljubljali pred volitvami na plakatih o nekih novih etičnih merilih. O načelih demokracije vam je kolegica Bahova prebrala to, kar ste sami po vsej verjetnosti copy-paste zapisali iz kakšne razprave nekje v svetu, kako bi morala delovati demokracija, kako bi neka kvota ljudi iz opozicija morala zaradi balansiranja, zaradi delovanja, zavoljo ravnovesij, kot govorimo v demokraciji, delovati, a vi delujete, kot smo že rekli na začetku. Gre za popolno birokratsko samopašnost ljudi, ki se zavedajo, da imajo v tem trenutku večino. In po tej večini delujete kot nek buldožer. Kot sem rekel na začetku, imamo diktaturo birokratov, njihovega razmišljanja, samozadostnosti. Ta samozadostnost Slovenijo vodi v najlepših časih razcveta gospodarstva v Evropi v dokončno pogubo, dokončno nekonkurenčnost na več področjih, in vodi v času, ko bi lahko delali največje konkurenčne prednosti, do prepada. Zato, spoštovani kolegi in kolegice, zamislite se, kako glasujete, zamislite se, da se vaš čas izteka, in zamislite si, kako boste gledali, ko bo tukaj neka druga sestava Državnega zbora, druga moč. Jaz bi vam želel, da si pogledate, kako so delovale moči med opozicijo in koalicijo v 25-letni zgodovini tega parlamenta, kako je marsikdaj katera koalicija upoštevala opozicija, vsaj pri tistih nekih resnično kvalitetnih predlogih. Spoštovani kolegi, jaz vam želim vse dobro, upam pa, da vas ljudje opazujejo, gledajo in svoje mnenje si bodo do naslednjih volitev pripravili sami in tudi razčistili. Najlepša hvala.
S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednika Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško za preostanek mandata imenuje gospod Bogdan Trop. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti pa 21. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 30. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali juri ob 9. uri.