Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 9. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Nataša Sukič, mag. Dejan Židan, Violeta Tomić, Janez Janša, dr. Franc Trček do 13. ure, dr. Matej Tašner Vatovec od 17.30 dalje, dr. Milan Brglez do 15.30, Ljudmila Novak, mag. Matej Tonin od 15. do 16. ure, Mateja Udovč do 13. ure in Ivan Hršak do 18. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – ŠTIRIINDVAJSETO REDNO LETNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2018. Štiriindvajseto redno Letno poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo zato dajem varuhu človekovih pravic gospodu Petru Svetini za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovana gospa predsedujoča, cenjene gospe poslanke, gospodje poslanci, lepo pozdravljeni v mojem imenu! Uveljavljanje človekovih pravic in svoboščin ne moremo in ne smemo prelagati, temveč se je treba na vse spremembe in kršitve odzivati hitro in učinkovito. Varuh človekovih pravic, ki je slovenska nacionalna inštitucija za človekove pravice, svoja priporočila vsako leto predstavi v letnem poročilu. To je naše najmočnejše orodje, saj vas odločevalce preko tega poročila seznanjamo, predvsem pa jasno opozarjamo na stopnje kršitev človekovih pravic v Sloveniji. Vesel in zadovoljen sem, da bom lahko danes vam, poslanke in poslanci, kot tudi slovenski javnosti osvetlil problematiko na tem področju. Poročilo varuha za leto 2018 so pod vodstvom moje predhodnice gospe Vlaste Nusdorfer pripravili sodelavke in sodelavci, za kar se jim zahvaljujem, saj je bil s tem, ko je bilo poročilo že izdelano, nekoliko lažje začeti z delom na tej zahtevni in odgovorni funkciji. Poročilo temelji na 4719 zadevah, ki se jih je obravnavalo v letu 2018. Če ga primerjamo z letom 2017, lahko ugotovimo, da smo v lanskem letu obravnavali kar 248 zadev več in da je bilo od tega 398 pobud. V njih je varuh ugotovil 377 kršitev človekovih pravic in drugih nepravilnosti pri 45 organih. Aktualno poročilo varuha vsebuje tudi 88 priporočil, za katere pričakujem, da jih bodo organi, na katere so naslovljena, torej Vlada, Državni zbor, lokalne skupnosti in drugi tudi uresničili. Med njimi so tudi nekatera, ki se vlečejo že leta. Na to ne moremo biti ponosni. To me žalosti, zato je na tem mestu ključno tudi vprašanje odgovornosti. Varuhova naloga je, da na nepravilnosti in kršitve opozori. To je predpisano v Ustavi in v Zakonu o varuhu človekovih pravic, odpraviti pa jih morate drugi. Na zakonodajni, sodni, največkrat pa na izvršilni oblasti je, da varuhova priporočila jemljejo resno in se nanje odgovorno odzovejo. Ni dovolj le sprejeti priporočilo, ključno je, da se priporočilo varuha tudi dejansko uresničijo in Državni zbor mora bdeti nad tem. Moram reči, da nas preseneča nerazumevanje položaja in vloge Varuha človekovih pravic s strani nekaterih nosilcev izvršilne oblasti. Predvsem se to kaže na odgovarjanju na pobude varuha in tudi na pogajanjih o proračunskih sredstvih za delovanje te nacionalne inštitucije za človekove pravice. Z novelo našega matičnega zakona v letu 2017 in konsenza o pridobitvi statusa A po pariških načelih se širijo zakonske obveze Varuha človekovih pravic, tudi nasvet varuha, center za človekove pravice, zagovorništvo, mednarodne aktivnosti, za kar nenazadnje potrebujemo ne le človeške, ampak tudi finančne vire. Z omejevanjem proračunskih sredstev s strani Ministrstva za finance in Vlade pa se postavlja pod vprašaj kredibilnost institucije ter pridobivanje oziroma ohranjanje statusa A po pariških načelih. Opozoriti moram tudi, da se Vlada zakonodajalec ne odzivata pravočasno na odločbe Ustavnega sodišča, prav tako za odpravo protiustavnosti pred potekom zakonsko določenih rokov ne pripravljata ustreznih rešitev. Več kot 10 odločb tega sodišča, ki je najvišji organ sodne oblasti za varstvo ustavnosti zakonitosti ter človekovih pravic in temeljnih svoboščin ostaja nespoštovanih. Odprava protiustavnosti v zakonih je v pristojnosti Državnega zbora kot zakonodajalca, vendar pa je dolžnost Vlade, ki je predlagateljica zakonodaje, da pravočasno pripravi zakonske podlage in jih predloži v zakonodajni postopek. Varuh je v vseh letih svojega delovanja vložil 31 zahtev za presojo ustavnosti ali zakonitosti predpisa ali splošnega akta, izdanega za izvajanje javnih pooblastil. Žal tudi nekatere odločbe Ustavnega sodišča, ki so bile sprejete na podlagi varuhovega predloga, še niso dobile ustreznega odziva, na kar ponovno opozarjamo tudi v tem letnem poročilu. Tako še vedno ni uresničena odločba Ustavnega sodišča o financiranju osnovnih šol, kljub temu da sta včeraj obravnavali predlog zakona. Še vedno tudi ni zakona, ki bi uredil ustavnoskladno pravico do sodnega varstva za vse že vložene in prihodnje tožbe v zvezi z izbrisi kvalificiranih obveznosti na podlagi Zakona o bančništvu. Še vedno ni posodobljen Zakon o duševnem zdravju, ki bi z Ustavo uskladil postopek sprejema oseb, ki jim je odvzeta poslovna spodobnost, v varovanem oddelku socialnovarstvenih zavodov, kar je tudi še trenutno zelo aktualen problem, ki ga ugotavljamo tudi pri naših obiskih socialnovarstvenih zavodov, ki smo jih opravili v zadnjih treh mesecih. Tudi v marsikateri slovenski občini na primer še niso odpravili neustavnih predpisov kategorizacij javnih cest. Prav tako še niso sprejeti predpisi, ki bi zaščitili z Ustavo vpisano pravico do vode, čeprav je rok za njihov sprejem potekel že maja 2018, in še bi lahko našteval. Gospe in gospodje, naj se vrnem na pobude, kjer je varuh ugotovil kršitve človekovih pravic. Kot sem dejal že na začetku je bilo v letu 2018 utemeljenih 377 kršitev človekovih pravic, največ, kar 87, pa se jih je nanašalo na neupoštevanje načela pravičnosti in dobrega upravljanja. Tako je bil na primer staršem slepih in slabovidnih otrok z navodilom Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti povsem neupravičeno vzet en dodatek, čeprav se dva možna dodatka za starše in otroke ne izključujeta in bi morali prejemati oba. Starši so tako dolga leta iskali svojo pravico na sodišču, čeprav smo opozarjali, da je treba o pravdah skleniti poravnavo ali za popravo krivic sprejeti zakonodajo. Kljub zagotovilom ministrice, da je ta primer razrešen, ugotavljam, da to še vedno ni tako in da se ponovno ne držijo obljubljenih rokov. Pri obravnavi pobud smo pogosto tudi ugotovili, da nekateri organi delujejo prepočasi, predolgo rešuje vloge in pri odločanju prekoračijo vse razumne zakonske roke. Vsi vemo, da je hitro odločanje izjemno pomembno še posebej pri reševanju vlog za priznanje pravic iz javnih sredstev ali oblik socialne pomoči in drugih postopkih, ki bistveno vplivajo na življenje posameznika, in to je nedopustno. Organi še vedno pogosto ne odgovarjajo na pisma ljudi, ne posreduje zahtevanih javno sprejetih dokumentov, neupravičeno zavlačujejo upravne postopke in ti ljudje niso izjema. Se tudi zgodi, da tudi varuh ne prejme odgovorov v predvidenih rokih, zato so večkrat potrebne naše intervencije. Skrb vzbujajoče je tudi ravnanje, ko je vsebina dopisov, ki so jo prejeli naši pobudniki, tako zakomplicirana, da jo redko kdo razume. Za običajne ljudi, pa naj mi ne zamerijo, ker uporabljam ta izraz, so odzivi raznoraznih inštitucij prepogosto preveč birokratski, nejasni ali celo brez ustreznih utemeljitev. Druga najpogostejša kršitev se nanaša na kršenje temeljne določbe ustave, da je Slovenija pravna in socialna država. Na tem področju smo ugotovili 30 kršitev. Da je kršeno načelo socialne države, zatrjujemo, kadar ugotovimo, da je prizadeto človekovo dostojanstvo, ko posameznik ali njegova družina nima osnovnih pogojev za zadovoljevanje temeljnih potreb in so pahnjeni v revščino. Med najbolj ogroženimi so starejši ljudje, zato smo leta 2018 poglobljeno obravnavali ravno problematiko starejših. Sklepne ugotovitve smo poslali Vladi in od nje pričakujemo odločnejše ukrepe pri odpravljanju nakopičenih težav. Stanje ostaja akutno, zato ponovno pozivam odgovorne nosilce javnih funkcij, da vendarle začnejo ukrepati, sami pa bomo delovanje varuha še bolj približali starostnikom in invalidom, ki se srečujejo z najrazličnejšimi težavami. Starejši ali njihovi svojci za svoje drugo bivališče, na primer, izbirajo tudi tako imenovane obiteljske kuće v sosednji Hrvaški. Pri varuhu smo na to temo obravnavali pobudo slovenskega državljana, ki je bil nezadovoljen, zato smo za pomoč zaprosili tudi hrvaško ombudsmanko. Prejšnji teden nas je obvestila, da je bil uveden inšpekcijski nadzor, ki je pokazal, da lastnik te hiše ni imel ustrezne licence in je storitve nudil nezakonito, za kar je bil tudi ovaden. Naj se dotaknem še kršitev po področjih. Ko govorimo o diskriminaciji, je gotovo eden izmed nazornih in že dolgo ne odpravljenih primerov kršenja človekovih pravic diskriminacija študentov invalidov pri prevozih. Tudi po petletnem vztrajanju varuhovo priporočilo še ni uresničeno, sem pa vesel, da je na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti predstavnik Ministrstva za infrastrukturo povedal, da bo z novelo Zakona ta problem rešen še letos. Že več let se zamuja tudi z zakonsko dolžnostjo sprejetja ustreznih podlag za primerno prilagoditev študijskega procesa za študente invalide, zato ponovno apeliramo na vse odgovorne, da se k reševanju te problematike čim prej pristopi. Na področju invalidske problematike pri varuhu delujemo izjemno proaktivno, zato bomo kot nacionalna inštitucija za človekove pravice v skladu s Pariškimi načeli spremljali tudi izvajanje 33. člena Konvencije o pravicah invalidov. Veseli pa tudi dejstvo, da je bilo pobud s področja invalidskega varstva manj kot prejšnja leta. Ni pa ustrezno in ne pravično, da se nadomestila za invalidnost in dodatek za pomoč in postrežbo že vrsto let niso uskladila, zato pričakujem, da se problem prednostno reši. Prav tako pričakujem ukrepe države na področju invalidskih pokojnin. Te so izjemno nizke in na terenu, ko se srečujemo z invalidskimi upokojenci, so zgodbe zelo tragične. Na področju zdravstva smo verjeli, da bo država z zdravstvenimi reformami zagotovila dostopne, kakovostne in varne programe preprečevanja bolezni, zdravljenje in rehabilitacije, ob hkratnem zmanjševanju neenakosti in zagotavljanju dostopnega zdravstvenega varstva vsem skupinam prebivalstva, vendar pa se rešitve iz leta v leto prelagajo. V februarju je bila sicer dosežena pomembna prelomnica, saj je bila ustanovljena urgentna pedopsihiatrična služba. Na področju pravic otrok je število pobud v primerjavi z letom 2017 skoraj enako, bistveno pa se je spremenila struktura znotraj ožjih področij. Splošno lahko ocenimo, da so pravice otrok v Sloveniji normativno dokaj dobro urejene. Zakonodaja sledi zahtevam, da so pravice otrok kot posebno ranljive skupine še posebej zavarovane. Po ratifikaciji 3. Izbirnega protokola h Konvenciji Združenih narodov o otrokovih pravicah in uveljavitvi Družinskega zakonika so na vseh področjih uveljavljene ustrezne pravne podlage, ki bodo zagotavljale, da bodo koristi otroka kot temeljno vodilo pri odločanju o zadevah, v katere je vključen, tudi dejansko uveljavljene. Aprila sem se v tej hiši udeležil zasedanja 29. otroškega parlamenta. Udeležencem sem zagotovil, da bo njihove predloge in priporočila vsebinsko vključil tudi v svoje letno poročilo Varuh človekovih pravic in od pristojnih državnih organov zahteval ustrezen odziv. Na ta način bo njihov glas dobil večjo težo tudi pri obravnavi splošnih vprašanj, ki jih zadevajo, in dopolnil ureditev, po kateri imajo otroci pravico do zagovornika v posamičnih pravnih primerih. Na področju šolstva oziroma izobraževanja, kot rečeno že uvodoma, izpostavljam neuresničeno odločbo Ustavnega sodišča financiranju osnovnih šol. Varuh kot nacionalna inštitucija za človekove pravice ocenjuje, da so z vložitvijo navedenega predloga novele zakona v zakonodajni postopek narejeni koraki v smeri uresničitve odločbe Ustavnega sodišča, na Državnem zboru pa je, da zagotovi uresničitev ustavne odločbe na način, ki ne bo poslabšal položaja otrok. Opozarjam tudi na neuresničevanje odločb Komisije za usmerjanje otrok s posebnimi potrebami ali pa njihovo jasnost in nedorečenost. Na področju pravosodja in dolgotrajnosti sodnih postopkov število pobud upada zaradi napredka sodstva pri zmanjševanju sodnih zaostankov. To me izjemno veseli. V ospredju obravnavanih zadev pri Varuhu pa zadnja leta stopajo pobude po pravičnih in poštenih sodnih postopkih ter skrbnem in kritičnem nadzoru nad sodnimi odločitvami. Že leta nas tudi skrbi, ker je dostopnost pravnega varstva za številne še vedno otežena, in to kljub zakonsko zagotovljeni, vendar težko dostopni brezplačni pravni pomoči. Spodbudno je, da vrzeli na področju brezplačne pravne pomoči zapolnijo tudi nekatere slovenske občine in nevladne organizacije, skladno z načelom pro bono pa brezplačno pravno pomoč zagotavljajo tudi odvetniki, notarji, detektivska zbornica in drugi. Na področju policijskih postopkov se tudi leta 2018 enako kot prejšnja leta pobude nanašajo na vsa delovanja policistov. Na področju delovnopravnih zadev smo se v letu 2018 ukvarjali predvsem s prikritimi delovnimi razmerji, neplačevanjem plač in prispevkov, nasiljem na delovnem mestu, delovnim časom in plačilom za nadurno delo, delovnimi pogoji in še bi lahko našteval. Vsebine, ki smo jih obravnavali na področju okolja in prostora, kažejo na to, da na področju zagotavljanja varnega in zdravega življenjskega okolja nismo storili dovolj. Naj zaključim z nekaj poudarki, da naša naloga kot varuha človekovih pravic ni pisanje zakonov, ampak nadzor nad njihovim izvajanjem. Vsi skupaj smo v službi ljudi in odločanje o zakonskih rokih mora postati kategoričen imperativ. Odmikanje od ljudi, ukinjanje uradov in služb je problematično. Nekaj napredka je bilo narejenega, a nas na področju varovanja človekovih pravic v Sloveniji v prihodnje čaka še veliko korakov. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Svetina. Poročilo je kot matično delovno telo obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti in pripravila Predlog priporočila Državnega zbora. Besedo zato dajem predsednici Evi Irgl za predstavitev poročila komisije. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod Varuh človekovih pravic! Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti je na 5. seji obravnavala štiriindvajseto redno Letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2018. Na začetku obravnave je besedo dobil varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina. Dejal je, da se je na kršitve človekovih pravic potrebno odzvati hitro in učinkovito. Letno poročilo Varuha za leto 2018 vsebuje 88 priporočil. Varuh pričakuje, da se bodo ministrstva in Vlada odzvali na ugotovitve, zapisane v poročilu. Varuh na nepravilnosti opozori, odpraviti pa jih morajo drugi, zato bi morale vse tri veje oblasti Varuhova priporočila jemati resno in se nanje ustrezno odzivati. Varuh opozarja, da se Vlada in zakonodajalec ne odzivata pravočasno na odločbe Ustavnega sodišča, saj ostaja deset odločb neizvršenih, kar pomeni hudo kršitev načel pravne države. Varuh je v vseh letih delovanja vložil 31 zahtev za presojo ustavnosti ali zakonitosti, žal pa nekatere odločbe Ustavnega sodišča, ki so bile izdane v zvezi s tem, še niso dobile epiloga. V 87 primerih je Varuh ugotovil kršitve načela dobrega upravljanja. Nekateri organi delujejo prepočasi. Nerazumno dolgo se rešujejo zadeve ter pri tem pogosto prekoračijo vse razumne zakonske roke. Organi še vedno ne odgovarjajo na pobude, pisma in vprašanja državljanov ter neupravičeno zavlačujejo upravne postopke. Z neodzivnostjo organov se srečuje tudi varuh, ki je ponovil opozorilo, da mora država zagotoviti kadrovske in materialne pogoje za učinkovito delovanje inšpekcijskih služb. V 30 primerih so ugotovili kršitev ustavnega načela, da je Slovenija pravna in socialna država. Poglobljeno so obravnavali tudi problematiko starejših. Gospod varuh je omenil kršenje pravic študentov invalidov pri prevozih, na kar varuh opozarja več let. Nekateri objekti javnih ustanov pa še vedno niso prilagojeni invalidom. Država že 16 let ne določi vrste in stopnje telesnih okvar, ki so podlaga za uveljavitev pravic iz invalidskega zavarovanja. Alarmanten je odnos do priprave zakona o dolgotrajni oskrbi. Neurejene ostajajo razmere v posebnih socialnovarstvenih zavodih, še vedno ni sprejeta zdravstvena reforma. Varuh kot nacionalna institucija za človekove pravice trenutno s statusom B je v postopku pridobivanja statusa A po tako imenovanih Pariških načelih in ga bo predvidoma dobil v letu 2020. To bo varuhu omogočilo aktivnejšo vlogo v okviru mednarodnih institucij za človekove pravice ter vpliv na oblikovanje njihovih politik, potrebno pa mu bo zagotoviti zadostna finančna sredstva. Ob koncu je dodal, da so se seznanili z odzivnim poročilom Vlade. Zaskrbljujoče je, da Vlada odklanja realizacijo nekaterih priporočil zaradi nestrinjanja. Pohvalno pa, da je bilo poročilo pripravljeno hitro, mestoma bolj kritično in da bolje izraža dejansko stanje kot v preteklih letih. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da so se seznanili s poročilom Varuha, iz katerega je razvidno, da je varuh v letu 2018 uspešno zaključil obravnavo več kot 2 tisoč 600 zadev. Predstavnica Vlade se je zahvalila varuhu za njegovo poročilo, ki kaže jasno sliko spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Ministrstvo za pravosodje je od leta 2016 določeno kot koordinacijski organ znotraj Vlade, ki skrbi za sistemski pristop pri obravnavi področja človekovih pravic, zato so že v februarju vsa ministrstva in vladne službe pozvali k pripravi odziva na posamezna priporočila. Menijo, da so podana priporočila varuha odlična podlaga za iskanje sistemskih, organizacijskih in finančnih rešitev. Vsako kršitev je treba obravnavati z enako stopnjo prizadevnosti, ne glede na to, koliko ljudi tangira, in ne glede na morebitno medijsko odzivnost. Potem so svoja stališča do varuhovega poročila predstavili še predstavniki ministrstev. Potem je besedo dobil predstavnik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, ki se je varuhu zahvalil za še enoletno poročilo, ki je vpogled v stanje človekovih pravic. URSIKS sprejema poročilo kot pomemben opomnik pri nadaljnjem delu, kot konstruktivno kritiko in tudi kot pohvalo za opravljeno delo. Še naprej bodo delovali v smeri varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Predstavnik Vrhovnega sodišča se je varuhu zahvalil za priporočila, ki se nanašajo na sodstvo ter dodal, da so ta v celoti usklajena s prioritetami, ki si jih je postavilo sodstvo v svojih dokumentih. Predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva je povedal, da tožilstvo kot del pravosodja z zanimanjem spremlja delo varuha in prisluhne njegovim priporočilom. Delo tožilstva je zahtevno in odgovorno, saj gre pogosto za odločanje o usodi ljudi. Omenil je priporočilo, ki zadeva hitrost delovanja državnih tožilcev in se ponavlja. Dodal pa je, da je treba upoštevati tudi kakovost in strokovnost pri sprejemanju tožilskih odločitev. Nato je sledila razprava članic in članov komisije, nato pa je na glasovanje bilo dano delovno gradivo, osnutek predloga priporočila, ki so ga članice in člani komisije soglasno sprejeli. Državni zbor namreč priporoča vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo varuhova poročila, zapisana v štiriindvajsetem rednem Letnem poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2018. Hvala.
Hvala lepa. Besedo sedaj dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja, gospod Gregor Strojin, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana predsednica, spoštovani varuh človekovih pravic, poslanke in poslanci! Uvodoma se želim zahvaliti varuhu človekovih pravic Petru Svetini za njegovo predstavitev letnega poročila za 2018, ki predstavlja že štiriindvajseto redno letno poročilo, ki obravnava stanje človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Za pripravo poročila se še posebej zahvaljujem nekdanji varuhinji Vlasti Nusdorfer. Tako posamezna resorna ministrstva kot tudi Vlada kot celota dajemo vsakoletnemu poročilu varuha veliko pozornost. To se kaže tudi v obsežnem in sistematičnem odzivu na vsa priporočila varuha, kjer pristojni resorji predstavljajo stanje in tudi svoja prizadevanja in zadržke. Čaka nas veliko dela, saj je zagotavljanje spoštovanja človekovih pravic stalna naloga, za katero si moramo prizadevati vsi in vsak dan. Od 88 priporočil iz letnega poročila se jih kar 83 nanaša na delo ministrstev in drugih vladnih resorjev. Ta priporočila se sicer ne nanašajo samo na kršitve oziroma pomanjkljivosti, ampak jih kar 21 predstavlja stalno nalogo organa. Vlada je na skoraj 300 straneh pripravila obsežno odzivno poročilo, ki pojasnjuje stanje realizacije in samo oceno realizacije posameznih priporočil. Vsa priporočila so bila skrbno pregledana, pripravljeni so bili konkretni odzivi. 29. aprila je Vlada sprejela skupno odzivno poročilo, ki je sestavljeno iz treh relativno samostojnih poročil, in sicer informacijo o realizaciji priporočil ob obravnavi triindvajsetega Letnega poročila za leto 2017. Odzivno poročilo Vlade na štiriindvajseto Letno poročilo varuha in odzivno poročilo Vlade na poročilo varuha o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma za leto 2018. Glede na kratek čas med objavo poročila varuha in pripravo odzivnega poročila Vlade je razumljivo, da vsa priporočila niso uresničena, vendar pa na Vladi in ministrstvih vidimo priporočila varuha kot nekakšen kompas, ki nas pri našem rednem delu opozarja, da premalo pazimo na ranljive skupine prebivalstva kot tudi posamezne segmente svojega delovanja. Na podlagi tega kompasa nastaja zavest v državi in družbi, da priporočila kažejo želeno smer delovanja ter uresničevanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Pogosto se je izkazalo, da je bil dialog ključen pri iskanju ustreznih rešitev, saj se priporočila velikokrat nanašajo na kompleksna, lahko tudi medresorska vprašanja, kjer ni enostavnih enoznačnih rešitev ali pa so rešitve povezane z vedno težkimi vprašanji finančnih in dejanskih resursov. Verjamem, da se bo ta konstruktiven in odkrit dialog nadaljeval tudi v prihodnje, saj imamo vsi enak cilj: zagotavljanje spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin v Sloveniji. Vlada je v preteklih letih zelo dobro sodelovala z varuhom pri odpravljanju ugotovljenih kršitev oziroma izvrševanju priporočil kot tudi na sistemski ravni pri nadgrajevanju zakonodaje. Ta bo med drugim varuhu omogočila, da pridobi status A po Pariških načelih o statusu državnih institucij za človekove pravice iz leta 1993. Dobrega sodelovanja si želimo tudi v bodoče. Varuh je v aktualnem poročilo za 2018 dal največ priporočil s področja omejitev osebne svobode – 14, enakosti pred zakonom in prepovedi diskriminacije – 10, na področju pravosodja prav tako – 10, in na področju različnih upravnih zadev – 8. V tej uvodni predstavitvi, razumljivo, ne morem nasloviti vsakega posameznega priporočila. Vsa so pomembna in potrebujejo svojo pozornost, vendar pa bi želel izpostaviti nekaj aktivnosti z Ministrstva za pravosodje, ki zasleduje cilj pravičnega in učinkovitega pravosodnega sistema. Med drugim smo aktivno pristopili k reševanju problematike pomanjkanja pravosodnih policistov. V februarju je URSIKS objavil razpis za zasedbo 54 prostih delovnih mest – pravosodni policist kandidat. Eden izmed ključnih ukrepov v smeri reševanja kadrovskega primanjkljaja je tudi predlog o prehodu vojakov po 45. letu med pravosodne policiste. Še vedno sicer ostaja potreba po strokovnih sodelavcih, ki jo bo treba reševati tudi v nadaljnje. Naj izpostavim tudi aktivnosti na področju zmanjševanja prezasedenosti zaporov. Splošni cilj investicijskih projektov novogradnje moškega zapora v Dobrunjah in ženskega na Igu je zmanjšati prezasedenost, izboljšati pogoje za delovanje zaporov, tako da se vzpostavi sistem, ki bo varen, human in vključujoč tako za družbo, zaprte osebe kot tudi za zaposlene. Pomembno delo v tej smeri opravljajo tudi lansko leto ustanovljena Uprava za probacijo. Z njeno ustanovitvijo se manjša obremenjenost zaporov. Lansko leto ob začetku delovanja je uprava prevzela 488 zadev. Konec leta 2018 pa so jih imeli že 2 tisoč 126. Ministrstvo za pravosodje nadalje namenjajo posebno pozornost izvrševanju sodb Evropskega sodišča za človekove pravice. To v poročilu pozdravlja tudi varuh. Na tej točki je treba izpostaviti statistične podatke, ki kažejo, da je imela Slovenija konec leta 2014 302 neizvršene sodbe, leta 2015 309, ob zaključku 2018 pa je imela Slovenija neizvršenih le še 13 sodb, od tega je 11 dokončnih. Navedene številke kažejo na opazen napredek Slovenije, ki nam ga priznava tudi Odbor ministrov v svojih poročilih. V priporočilu številka 62 Varuh Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije priporoča, da ob skrbi za enotno sodno prakso vseh sodišč še naprej spodbuja k izboljšanju poslovanja in kakovosti sojenja. Ministrstvu za pravosodje pa priporoča, da še naprej skrbi za krepitev delovanja pravosodja za učinkovito in kakovostno izvajanje sodne oblasti. Ob otvoritvi sodnega leta 2018 je Vrhovno sodišče med prioritetnimi področji izpostavilo projekt izboljšanja kakovosti sojenja, kjer so zastavljeni cilji, da se ob upoštevanju načel postopkovne pravičnosti zagotovi kompetentno vodenje sodnih postopkov in še kakovostnejše sodne odločbe, ki bodo obrazložene v jeziku, ki je razumljiv tudi za nepravnike. Prav tako bo za zasledovanje tega cilja Služba za nadzor organizacije poslovanja sodišča, ki deluje v okviru ministrstva, nadaljevala z izvajanjem nadzorov sodne uprave. Kot dodatno pojasnilo na ostala priporočila varuha bi omenil še sprejeto novelo Zakona o kazenskem postopku – N, pri čemer čakamo na uradno potrditev Evropske komisije, da smo v svoj pravni red v celoti prenesli Direktivo o žrtvah, s sprejetjem katere se je bistveno izboljšal položaj žrtev. V letošnjem letu pa je bil sprejet tudi Zakon o nepravdnem postopku. To je ključni procesni zakon, ki bo omogočil, da bo v praksi zaživela reforma družinske zakonodaje, ki je bila začrtana v začetku leta 2017 s sprejetjem Družinskega zakonika. Želel bi tudi izpostaviti, da se mi je, ko sem pregledoval priporočila varuha in odgovore vladnih resorjev nanje, večkrat postavilo vprašanje, ali in koliko so nam pomembne človekove pravice drugih oziroma ali bodo človekove pravice v prihodnje še razumljene kot pomembne, ko se soočamo z aktualnimi oziroma potencialnimi izzivi. Neenakost, socialna pravičnost oziroma nepravičnost, nacionalizmi, sovražni govor, migracije so namreč sodobni izzivi, ki jim tako v Sloveniji kot v Evropi in na globalni ravni ni mogoče ubežati. Izzivi so med seboj povezani na zelo kompleksne načine, prav tako pa vedno znova trčijo ob vprašanje vrednot in spoštovanja človekovih pravic. Ko človekove pravice trčijo ob druge vrednote, ki so za ljudi prav tako pomembne, na primer, varnost ali pa materialno blagostanje, lahko prepogosto opazimo zadržanost do spoštovanja pravic drugih. Zaskrbljujoče je tudi, da se v družbi zdi vedno bolj sprejemljivo omejevanje številnih političnih in državljanskih pravic, zato so s tega vidika priporočila, kritike in pripombe varuha še bolj pomembne. Spet kot neke vrste kompas, ki pokaže, da je treba proaktivno reagirati, da se zadrži ali obnovi že dosežena ustrezna raven varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Naj zaključim z ugotovitvijo, da je skrb za spoštovanje človekovih pravic pomembno vodilo delovanja Vlade, ki je prepričana, da se ne smemo samo sklicevati na obstoj in pristojnosti pravne države, ampak da je pravno državo treba uresničevati predvsem na področju uveljavljanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Državni organi zato ves čas stremimo k stalnemu ozaveščanju in usposabljanju s področja človekovih pravic. Zavedati pa se moramo tudi, da v Sloveniji ni vse slabo. Različne primerjalne študije in kazalniki, kot na primer kazalnik kakovosti življenja ali pa kazalnik varnosti, Slovenijo uvrščajo na visoka mesta. To seveda ni razlog, da ne bi stremeli k še višji kakovosti življenja, kar vključuje tudi spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v državi. Uspešni pa smo lahko le s sodelovanjem in skupnim delovanjem, za to pa si bo Vlada tudi v prihodnje prizadevala. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo gospa Mojca Žnidarič v imenu Poslanske skupine SMC.
Hvala za besedo. Spoštovani varuh, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! S svojim delom in medsebojnimi odnosi vsak dan soustvarjamo delček zgodovine. Vsa naša dejanja so dobra, kadar so usmerjena v napredek, iskanje in zagotavljanje ne samo pravic, temveč tudi obveznosti, ki jih ima sleherni državljan naše države, bodisi je to otrok, starostnik, predstavnik manjšine, tujec, politični funkcionar ali kdorkoli drug. Nič ni samoumevno,še posebej, ko gre za tisto, kar nam pripada. Zgodovina nas uči, da so nekatere, danes samoumevne, pravice rezultat odrekanj, močne volje, poguma in tudi boja. Nekoč volilna pravica žensk, danes pravica do svobodnega odločanja o rojstvu otrok in izbire življenjskega partnerja, jutri pravica do dostojanstva in miru. Spoštovanje teh pomembnih človekovih pravic in temeljnih svoboščin tako predstavlja temelje vsake demokratične države. Njihova pomembnost je zavedena v temeljnih aktih države. Odgovornost za spoštovanje človekovih pravic kažejo tudi z institutom varuha človekovih pravic. Odgovornost za njihovo uresničevanje pa je v rokah slehernega od nas. Danes ob obravnavi že štiriindvajsetega rednega letnega poročila in prvega za novega varuha gospoda Svetino bomo tako ponovno ugotavljali stanje varstva in spoštovanja človekovih pravic v naši državi. Zaključek bo najbrž podoben tistim iz prejšnjih let. Poleg številnih kritik in pomanjkljivosti, velikokrat upravičenih, bo prepoznan tudi določen napredek pri varstvu pravic naših državljank in državljanov, zato moramo biti pozorni na vseh 88 priporočil, ki jih v letošnjem letu organom oblasti nalaga varuh človekovih pravic. Vsa imajo enako težo, saj rišejo splošno sliko o tem, katera področja pravic in svoboščin najbolj obremenjujejo ljudi. Pravzaprav ob vsakokratni obravnavi letnega poročila varuha sami sebi kot družba nastavljamo ogledalo, zato je prav, da si priznamo, kje zaostajamo in se pohvalimo tam, kjer zaznamo napredek. Žal tudi letos ni možnost zaobiti dejstva, da moramo več pozornosti usmeriti etiki javne besede. Mednarodne institucije nas po eni strani že več let opozarjajo, da smo neučinkoviti pri sankcioniranju sovražnega govora, neposredno pred očmi pa se nam dogaja nasilje, na katerega nismo sposobni jasno in učinkovito odreagirati. Ker svoboda izražanja pač po mnenju nekaterih nima meja. A to je vsekakor daleč od resnice. Dolžnost države je, da regulira in po potrebi tudi sankcionira oziroma kaznuje sovražni govor ter uporabi vse vzvode in pooblastila, da ustavi nevarne procese, v kateri se legitimirajo politika ustrahovanja, fizično ali verbalno nasilje oziroma kjer je dovoljeno vse. Koliko primerov še potrebujemo, da bomo dokončno doumeli, da besede sicer ne ubijajo neposredno, lahko pa se hitro prelevijo v nasilje, brutalne napade, celo poizkuse umora. V Stranki modernega centra menimo, da bodo morala resorna ministrstva ter tudi drugi organi oblasti in pregona v prihodnje resno začeti razmišljati o potrebnih spremembah zakonodaje na tem področju. Svoboda izražanja vsekakor je ena od pomembnejših demokratičnih pridobitev, vendar je varovana zgolj do meja varstva pravic drugih. Varuhu človekovih pravic je že z Ustavo dodeljeno posebno mesto v sistemu varstva pravic in svoboščin naših državljank in državljanov, zato mu tudi z vso resnostjo in upravičenostjo pripada pristojnost, da lahko začne postopek za oceno ustavnosti zakonov oziroma aktov, če meni, da ti nedopustno posegajo v človekove pravice ali temeljne svoboščine. V tokratnem poročilu, ki je bilo sicer pripravljeno pod okriljem prejšnje varuhinje, se soočamo s primerom, ko varuh zelo obširno in argumentirano ugotavlja, da je Zakon o partnerski zvezi v delu, ki se nanaša na ureditev, da partnerja ne moreta skupaj posvojiti otroka, ustavno sporen. Varuh torej zelo neposredno ugotavlja potencialno protiustavnost, a v isti sapi poslankam in poslancem predlaga spremembo zakonodaje, ne izkoristi pa možnosti, da bi sam vložil presojo ustavnosti takšne ureditve. To nekoliko spominja na izogibanje odgovornosti in v Poslanski skupini SMC od aktualnega varuha pričakujemo nekoliko več smelosti pri naslavljanju širših vprašanj, ki so pomembna za varstvo pravic in temeljnih svoboščin ter za pravno varnost naših državljanov, četudi so ti v manjšini. V Poslanski skupini SMC bomo predlog priporočila, s katerim Državni zbor vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh priporoča, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic, podprli tudi v duhu tega, da si je še naprej vredno prizadevati za moderno, svobodno in varno Slovenijo, ki ob zagotavljanju varstva temeljnih pravic in svoboščin vsakomur omogoča, da si ustvari človeka dostojno življenje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani varuh, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Tudi letos smo pozorno preučili poročilo Varuha človekovih pravic, vseh 23 poglavij. Opažamo, da je varuh v letu 2018 obravnaval 229 zadev več kot leto pred tem, kar pomeni 5,5-odstotno povečanje. Poročilo varuha daje poglobljen vpogled v slabo delovanje državnih organov. Ugotovitve so kočljive, terjajo ne le razmislek, ampak tudi ukrepanje. Skozi leta se kot rdeča nit ponavlja neodzivnost državnih organov in slaba realizacija varuhovih priporočil. V poročilu za leto 2018 je varuh podal 88 priporočil ter izpostavil odgovornost zakonodajne veje oblasti, ki bi morala poleg sprejemanja zakonskih rešitev spremljati tudi njihovo izvrševanje. Kot poslanke in poslanci tega zbora bi se teh kot tudi ostalih opozoril morali veliko resneje zavedati. A ne samo v Državnem zboru. Skozi leta smo tudi priče, da poročilu Varuha nobena vlada ne nameni ustrezne pozornosti. Vlade so doslej priporočila bolj ali manj ignorirale. Levica bo tako kot v prejšnjem mandatu predstavljala stranko, ki dosledno spoštuje in brani človekove pravice brez izjem in brez oklevanja. Človekove pravice so univerzalne, nedeljive in ne poznajo hierarhije. Ne bi rad obnavljal zapisanega na skoraj 450 straneh poročila, izpostavil bom le nekaj najbolj pomembnih točk. Problematika blagoslavljanja javnih šol, vrtcev, občin ostaja nerazrešena. Varuh nanjo vztrajno opozarja že vrsto let in je v svojih poročilih jasen – blagoslavljanje in spremljajoči verski obredi kršijo 7. in 42. člen ustave. Kršijo tudi 72. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Stanje je treba urediti tako, da bo v skladu z ustavo in zakonom. V tokratnem poročilu je zapisano, da je bil varuh, citiram, »deležen negativne kritike iz vrst Poslanske skupine Levica«. In res je tako. Varuh namreč navaja za Levico nesprejemljivo stališče, da je treba, če ni sankcij za kršitev prepovedi konfesionalne dejavnosti v javnih šolah, sprejeti zakonski predpis, ki versko dejavnost v javnih šolah dovoljuje. Varuh med priporočili celo predlaga poslancem Državnega zbora, naj sami po 88. členu Ustave vložijo predlog za črtanje prepovedi organiziranih religioznih obredov v javnih vrtcih in šolah oziroma njihovo izrecno dovolitev. V Levici poudarjamo, da je to priporočilo sporno. Razumemo ga kot napotilo, da se v javnih šolah to dovoli, in se sprašujemo, ali gre za napeljevanje k protiustavnosti. Seveda bomo vztrajali pri zahtevi, naj se v ZOFVI uvede primerna sankcija za kršitev 72. člena. Zagovarjamo strogo načelo ločenosti Cerkve in države, laično javno šolstvo in sekularnost, saj gre za obrambo splošnega interesa. V to poglavje sodi tudi vprašanje sodelovanja državnega vrha pri bogoslužju in verskih obredih. Protokolarna udeležba političnega vrha pri mašah za domovino, recimo, pomeni, da najvišji politični funkcionarji, ki predstavljajo državo, ne spoštujejo ustavnega načela ločenosti države in verskih skupnosti. Tudi bivša varuhinja se je udeležila maše za domovino, in to zapisala v Letno poročilo za leto 2017. Levica je omenjena tudi v poglavju o svobodi izražanja, saj je že pri obravnavi varuhovega poročila za leto 2017 opozorila na nevzdržno širjenje sovražnega govora in opomnila na prešibko odzivnost varuha v smeri ostrejše obsodbe sovražnega govora. Naša opozorila glede pereče problematike sovražnega govora, lažnih novic, spodbujanja nestrpnosti, sovraštva in nasilja ostajajo enako odločna. Kot osrednja figura v polju varstva človekovih pravic mora varuh postaviti zgled in storiti vse, in še več, v obrambo demokratičnih vrednot. Obžalujemo tudi, da kršitve pravic invalidov vseskozi ostajajo občutljiv problem na vseh življenjskih področjih, od arhitekturne dostopnosti do uresničevanja volilne pravice za invalide. Konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov je Slovenija ratificirala leta 2008. Ta pa določa polni dostop invalidov do politične participacije ter uresničevanje pravic v vseh sferah dela in življenja. V Levici smo že večkrat odpirali vprašanje pravnega priznanja spola. To vprašanje zaznava tudi varuh, ki opozarja na nepotrebnost pogoja zdravstvenega potrdila o spremembi spola za priznanje spola. Veseli nas, da varuh, medtem ko si ministrstva podajajo kljuko, vidi Ministrstvo za notranje zadeve kot tisto, ki je pristojno voditi nalogo priprave predpisa za področje pravnega priznanja spola. Zaskrbljujoče je, da varuh tudi tokrat obravnava zadeve s področja svobode izražanja, nestrpnost do beguncev, spola, spolne usmerjenosti, verske pripadnosti in tako naprej. V zadnjih šestih poročilih je varuh izdal priporočilo, da naj poslanke in poslanci ter politiki sploh sprejmejo etični kodeks in ustanovijo razsodišče, ki bi se odzvalo na sovražni govor v politiki. Strinjamo se z njim, da je potreben samoregulacijski mehanizem za etiko javne besede v vsakem političnem delovanju. Premalo se govori o škodljivosti sovražnega govora, premalo se govori o škodljivosti ksenofobije, rasizma, homofobije in drugih sovražnih diskurzov. Pod krinko svobode izražanja se razrašča v javnem prostoru, politika z molkom in pasivnostjo daje tihi pristanek. Vsak poskus sovražnega govora bi moral biti odločno, ostro in javno obsojen. Politični razred je dolžan in poklican prevzeti odgovornost in dati zgled. Soglašamo z Varuhom glede opozorila, da pravni red Republike Slovenije ne premore učinkovitega varstva v zvezi z prepovedjo spodbujanja k nestrpnosti, sovraštvu in nasilju iz 63. člena Ustave niti na področju medijev kaj šele na področju družbenih omrežij. Prepoved spodbujanja neenakopravnosti in nestrpnosti po 8. členu Zakona o medijih ne vsebuje sankcije, kot tudi ne 10. člen Zakona o varstvu pred diskriminacijo. Varuh zopet opisuje težave romske skupnosti pri uresničevanju človekovih in posebnih pravic in ponavlja opozorila: komunalna in pravna neurejenost romskih naselij, dostop do pitne vode in sanitarij, dostop do električne energije, pravice otrok do šolanja, do šolskega prevoza za romske otroke. Pravica do pitne vode se s 15. členom Ustave uresničuje neposredno na podlagi Ustave. Za varovanje ustavnih pravic na ozemlju Republike Slovenije pa je odgovorna država. V Levici opozarjamo na nujo, da Vlada zagotovi dostop do pitne vode vsem prebivalcem, prav tako tudi, da se odpravi diskriminacija romskih otrok v šolstvu. Podpiramo varuhove pozive državnim organom naj se opredelijo do zahtev po priznanju srbske, hrvaške in nemške narodne skupnosti tudi glede na evropsko listino o regionalnih manjšinskih jezikih. In naprej. Varuh se zavzema za ureditev razmer v socialnovarstvenih zavodih, zlasti na varovanih oddelkih, ko gre za neprostovoljno nastanitev in pridržanje. Menimo, da ugotovitve in pozivi varuha terjajo takojšnje ukrepanje. Posebno skrb je treba posvetiti tujcem, prosilcem za azil in otrokom beguncem brez spremstva. Kot piše varuh, je pilotni projekt namestitve mladoletnikov brez spremstva v Novi Gorici in Postojni primer dobre prakse. V poročilu pa pogrešamo zaznavo nevarnosti, ki so ji begunci, zlasti ženske in otroci, v begunski krizi izpostavljeni kot potencialne žrtve trgovine z ljudmi. Na področja okolja varuh zaznava manj pobud kot leto prej. Pravico do zdravega življenjskega okolja tudi jamči Ustava v svojem 72. členu, zanjo pa tudi skrbi država. Kršitev na tem področju je v praksi, roko na srce, v izobilju. v Levici opozarjamo še posebej na problem proizvodnje glifosata v Račah v kemični tovarni Albaugh. Prav bi bilo, da se varuh sam opredeli do alarmantnih okoljskih zadev, kot je na primer proizvodnja kancerogenega herbicida, ki je eden najbolj nevarnih stropov sploh. Površno je tudi poglavje o kulturi. Tudi kjer je malo pobud, naj varuh pokaže samoiniciativo. Zlasti položaj samozaposlenih kulturnih in umetniških ustvarjalcev je zelo pereč. Velika večina teh je vpeta v prekarne oblike zaposlitve brez osnovne socialne varnosti. Izpostavljena je višjemu tveganju za socialno ogroženost in revščino. Pa kulturniki v pasti družbene neenakosti in revščine še zdaleč niso sami in edini. Na področju nasilja v družini varuh poroča, da je manj prijav kot v prejšnjih letih, vendar policija beleži porast prijav glede družinskega nasilja oziroma nasilja nad otroki. Najokrutnejša dejanja, katerih žrtve so otroci, so spolne zlorabe, telesne poškodbe, uboji, nasilje v družini in zanemarjanje. Odgovornost celotne družbe je zaščita otrok, preprečevanje zlorab. To bi moral biti tudi alarm za vse organe in organizacije v državi, ki delujejo v polju varstva pravic otrok. Za konec. Pomembno se nam zdi, da varuh naj ne bi obravnaval zgolj prispelih pobud, ampak spremljal aktualno stanje in širša vprašanja za varstvo človekovih pravic ter pravno varnost državljanov. Tudi tam, kjer nima sam ožjih pooblasti, lahko s svojo moralno figuro daje zgled in vpliva nanje. Poslanska skupina Levica bo poročilo varuha človekovih pravic za leto 2018 podprla in pričakujemo, da ga bo vlada začela upoštevati takoj. Od varuha pa pričakujemo, da bo naša opozorila in pripombe vzel z najvišjo mero resnosti kot smernice za prihodnje delo. Spoštovani varuh, vso srečo naprej! Kolegice in kolegi, hvala lepa.
Hvala lepa, gospod poslanec. Naslednji bo stališče predstavil gospod Blaž Pavlin, in sicer stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani varuh človekovih pravic, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Letno poročilo varuha za leto 2018 vsebuje 88 priporočil. Ne bi nam smelo biti v čast, da vsako leto izpostavlja bolj ali manj enake poudarke. Varuh predvsem pričakuje, da se bodo ministrstva in Vlada odzvali na ugotovitve, zapisane v poročilu. Varuh in poslanci opozicije lahko le opozarjamo na nepravilnosti, odpraviti pa jih morajo drugi. Vse tri veje oblasti bi morale Varuhova priporočila jemati resno in se nanje ustrezno odzvati. Tako kot Varuh opozarjamo, da se Vlada in zakonodajalec ne odzivata pravočasno na odločbe Ustavnega sodišča, saj ostaja deset odločb Ustavnega sodišča neizvršenih, kar pomeni hudo kršitev načela pravne države. Še vedno predstavljajo velik problem dolgotrajni sodni postopki, in to predvsem pri stečajnih postopkih in pri odškodninskih postopkih za povrnitev škode, ki so jo pobudniki utrpeli v predhodnih sodnih postopkih zaradi prepočasnega sojenja. Opozarja tudi na neustrezno ureditev področja brezplačne pravne pomoči, saj zakon ne zagotavlja večja dostopnosti do brezplačne pravne pomoči. Varuh opozarja tudi na nekatere odprte zavede, kot je še nerešeno vprašanje slepih in slabovidnih otrok v zvezi z odrekanjem pravice do prejemanja dveh dodatkov. Pristojno ministrstvo pa opozarja, da pri pripravi zakonske podlage upošteva tudi druge skupine s podobnimi težavami. To problematiko smo obravnavali tudi na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Sprejeli smo nekaj sklepov, ki pa jih ministrstvo še ni realiziralo. Še vedno so velik problem zaostanki pri odločanju o pritožbah zoper odločitve centrov za socialno delo kot prvostopenjskih organov. Pritožniki bodo tako morali na odločitev zoper odločbe o štipendijah, ki so jih vložili leta 2016, čakati najmanj 2 leti in pol. Dvoletni zaostanki so tudi v zvezi z odločanjem o pritožbah zoper odločbe o otroškem dodatku in subvencij za znižano plačilo vrtca. Pritožbe zoper odločbe o oprostitvah plačil socialnovarstvenih storitev se rešujejo pol leta po prejemu, za reševanje pritožb zoper pravico do družinskega pomočnika pristojni potrebujejo dve leti in pol, za pritožbe zoper odločbo o subvenciji najemnine pa približno štiri leta. Prav tako Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ni uresničilo priporočila, naj se hkrati z reorganizacijo centrov za socialno delo poenoti tudi njihov informacijski sistem. Varuh pa posebej opozarja, da se je izkazalo, da reorganizacija CSD časovno ni bila ustrezno načrtovana predvsem glede na obseg obremenitev v zadnjem časovnem obdobju, zato je sistem decembra 2018 odpovedal. Število pobud na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja se je v letu 2018 glede na preteklo leto izjemno povečalo, kar je po mnenju Varuha človekovih pravic predvsem odziv na predlagane spremembe zakona o nalezljivih boleznih. Varuh ponovno izpostavlja slabo odzivnost Ministrstva za zdravje, ki zelo zamuja z odgovori na poizvedbe Varuha, kot tudi da ima težave pri komunikacijami s strankami, saj na odgovore čakajo tudi 10 mesecev. Varuh meni, da čakalne dobe niso rezultat le neustreznega financiranj, temveč slabe organizacije dela. Tudi v Novi Sloveniji smo zgroženi nad ugotovitvijo, da v Sloveniji v digitalni dobi in razcvetu informatizacije vseh poslovnih procesov ne znamo prešteti pacientov, ki čakajo na zdravstveno storitev in zaradi nedopustno dolge čakalne dobe ljudje tudi umirajo. Čakalna doba ne sme biti nikoli tako dolga, da se bolnikom med čakanjem zdravstveno stanje poslabša. Vseskozi poudarjamo, da zgolj povečanje dotoka denarja v zdravstvo ne bo rešilo problema čakalnih dob. Nujne so korenite sistemske spremembe tudi v organizaciji, ne samo financiranju. Na področju okolja je Varuh ugotovil predvsem kršitve pravice do zdravega življenjskega okolja, načela pravičnosti, zakonitosti in pravne države, dobrega upravljanja, enakosti pred zakonom ter enakega varstva pravic. Izpostavlja predvsem neodzivnost inštitucij, tako občin, Arsa in Ministrstva za okolje in prostor pri sodelovanju z Varuhom. Potrebne so številne urgence, odgovori in pojasnila niso bila vsebinsko popolna. Ministrstvo za okolje in prostor je iz postopkov sprejemanja zakonodaje pogosto izključeval javnost oziroma jo je v oblikovanje rešitev vključil prepozno. Varuh človekovih pravic tudi opozarja, da je v zakonodajo treba prenesti v ustavo zapisano pravico do čiste pitne vode. 18-mesečni rok se je iztekel že 17. maja 2018. Danes obravnavamo štiriindvajseto redno Letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2018, ki ga je pripravila še prejšnja varuhinja človekovih pravic Vlasta Nussdorfer, Državnemu zboru pa nam ga je predstavil že novi varuh Peter Svetina, za kar se mu zahvaljujemo. Čaka ga nadaljevanje dela na vseh področjih. V Novi Sloveniji si želimo, da bi več pozornosti usmerili na resnične probleme, tudi tiste, ki posegajo v spremembe temeljev naše družbe, pri tem pa mislim predvsem na pravice otrok, s katerimi smo začeli preveč manipulirati in jih jemati kot pravice odraslih. Pričakujemo, da bo Varuh opozarjal na pomembnost ohranjanja družine kot osnovne celice zdrave družbe.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi, spoštovani varuh! Človekove pravice in temeljne svoboščine so se oblikovale skozi vso zgodovino od teženj po enakopravnosti in medsebojnem spoštovanju v starodavnih kulturah, filozofskih razpravah o naravnih pravicah do prvih pravnih dokumentov, ki so ljudem priznavali pravice, podobnih človekovim pravicam. Največji mejnik v razvoju je splošna deklaracija človekovih pravic, ki je leta 1948 nastala kot posledica grozot druge svetovne vojne. Tako so človekove pravice in temeljne svoboščine danes zapisane v najvišjih pravnih aktih držav, tudi v Ustavi Republike Slovenije. Ta človekovim pravicam in temeljnim svoboščinam namenja posebno poglavje. V 159. členu Ustava opredeljuje tudi varuha človekovih pravic, ki je bil z Zakonom o varuhu človekovih pravic ustanovljen leta 1993. Danes je pred nami štiriindvajseto redno letno poročilo odelu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Gradivo, ki ga je v obravnavo prejel Državni zbor, je tudi tokrat pripravljeno dobro in pregledno ter predstavlja ključno analizo stanja človekovih pravic pri nas. Predstavniki ministrstev in drugih institucij so v obravnavi poročila o delu varuha kot vsako leto zagotavljali, da poročilo jemljejo resno. Dejali so tudi, da je bil na številnih področjih dosežen napredek, kar nedvoumno drži. Kljub temu da je v poročilu zapisanih kar nekaj pohval in uresničitev priporočil, pa še vedno izstopajo nekatere kršitve in neuslišana opozorila. V letu 2018 je bilo ugotovljenih, kar 377 kršitev človekovih pravic pri kar 45 organih. Vsi ti podatki nam kažejo jasno sliko stanja na področju spoštovanja človekovih pravic. Zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da je varuh v letu 2018 pripravil kar 88 priporočil, to je 11 več kot leto po prej. Na Ministrstvu za delo se stvari leta niso premaknila na bolje. Tudi letos varuh opozarja, da je bilo največ kršitev človekovih pravic in nepravilnosti ugotovljenih prav na tem resorju. Varuh je na seji Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti ponovno izpostavil težave na področju invalidskega varstva, še posebej pa na neurejen prevoz študentov invalidov. Prav tako še vedno ostaja potreba po prenovi invalidskega zavarovanja predvsem glede postopkov ugotavljanja vrst in stopenj telesnih okvar. Na področju zdravstvenega varstva, ki je trenutno precej kritično, po navedbah varuha ni zaznati povečanja števila pritožb na račun čakalnih dob. Varuh pri tem ugotavlja, da ne gre samo za rezultat neustreznega financiranja, ampak tudi slabe organizacije dela. Varuh ministrstvu priporoča, da pripravi celostno analizo vzrokov čakalnih dob. Prav tako se v letnih poročilih varuha iz leta v leto ponavljajo opozorila povezana z uresničevanjem načela pravne in socialne države. Varuh tako vsakič znova poziva k sprejemanju ukrepov za izboljšanje kakovosti sodnih odločb. Le tako bomo lahko okrepili zaupanje v pravno državo. Izpostavil sem zgolj nekatere poudarke poročila in ti poudarki pričajo o tem, da nas na področju varstva človekovih pravic čaka še veliko dela. Vsi mi tukaj z Vlado na čelu imamo dolžnost oblikovati zakonodajo, ki bo kršitev pravic odpravila. Zavedati se namreč moramo, da z neukrepanjem kršitev človekovih pravic tiho in nezavedno podpiramo. Pasivnost pomeni poseg v temeljne dobrine posameznika in nadaljnje kršenje človekovih pravic, zato moramo na kršitve in razmere, ki do njih vodijo, neizprosno opozarjati – mi, vi, vsi. Država pa mora v celoti izpolniti odgovornost, ko gre za osveščanje in zaščito človekovih pravic. Upam in želim se, da bo naslednje varuhovo poročilo še krajše, razprava pa bo tekla o korakih, ki smo jih storili za boljše in kakovostnejše življenje ljudi. V Poslanski skupini SAB bomo Poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2018 podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Jurij Lep.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani varuh, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! V Poslanski skupini Desus smo se odločili, da bomo danes predstavili skupno stališče za obe varuhovi poročili za leto 2018, torej za štiriindvajseto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije in Poročilo o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji Organizacije združenih narodov proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanjem. Če začnem s štiriindvajsetim rednim letnim poročilom o delu Varuha za leto 2018, naj najprej izrazim razočaranje, da se, kot je razvidno iz poročila, stanje na področju varstva človekovih pravic ne izboljšuje tako, kot bi si vsi skupaj želeli. Tudi tokratno poročilo ni nič manj obsežno, kot so bila poročila preteklih let. Varuh je lani namreč prejel 4 tisoč 700 zadev in ugotovil 377 kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, in to je kar pri 45 organih. Zaskrbljujoče je, da je bilo največ kršitev zaznanih pri organih, ki spadajo pod Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Organi, ki spadajo pod to ministrstvo, naj bi imeli po našem mnenju prav največ posluha za ljudi in njihove težave, vendar, kot vidimo iz številčnosti kršitev, to žal ni tako. Varuh je v poročilu za lani podal 88 priporočil različnim državnim organom in seveda upravičeno pričakuje, da bodo v najkrajšem možnem času tudi uresničena. Žal pa se na osnovi izkušenj iz prejšnjih let ter iz odziva Vlade na letošnja priporočila v Poslanski skupini Desus bojimo, da kar nekaj priporočil tudi tokrat ne bo upoštevanih in izvršenih. Zato se moramo na tem mestu strinjati z oceno Državnega sveta, da je v organih zaposlenih še vedno preveč uradnikov, ki za svoje odločitve in neaktivnost niso pripravljeni sprejeti individualne odgovornosti. Organi namreč še vedno ne odgovarjajo na pobude, pisma, vprašanja državljanov ter neupravičeno zavlačujejo upravne postopke. Delujejo počasi, nerazumno dolgo rešujejo zadeve ter pri tem pogosto prekoračijo vse razumne zakonske roke. Po mnenju Poslanske skupine Desus je alarmantno tudi število kršitev ustavnega načela, da je Slovenija pravna in socialna država. Problematika starejših se navkljub temu, da so postali glavna tema vseh političnih strank, nikakor ne izboljšuje. Še vedno je namreč pri starejših moč prepoznati zlasti probleme revščine. V socialnovarstvenih zavodih ostajajo razmere še vedno neurejene. Število prostih postelj v domovih za upokojence se nikakor ne poveča. Gradnje novih domov in tudi posebnih socialnovarstvenih zavodov ni. Cene oskrbe v zavodih se višajo, kar pomeni, da se manjša dostopnost do socialnovarstvenih storitev, kar nas v Poslanski skupini Desus še posebej zelo skrbi. Prav tako še zdaleč ni urejena problematika varstva invalidov, ne glede na ponavljajoča se opozorila s strani varuha. Poleg ostalih težav, s katerimi se srečujejo invalidi, kot je na primer otežen dostop do medicinskih pripomočkov in podobno, vedno pogosteje slišimo tudi opozorila o težavah pri prevozih invalidov, ki še vedno ne morejo neovirano dostopati do javnega prevoza. To pomeni, da bo treba sistem javnih prevozov v bližnji prihodnosti za invalide celostno urediti, čeprav se tako radi hvalimo, kako smo že danes invalidom prijazna država. Še vedno nimamo določene vrste in stopnje telesnih okvar, ki so podlaga za uveljavitev pravic iz invalidskega zavarovanja. Na to določitev se čaka že več kot 16 let. Ponavljajo se opozorila na kršitve v sodnih in policijskih postopkih, opozorila o kršitvi človekovih pravic zaradi sovražnih komentarjev v spletnih medijih, ker posameznik, ki je napaden, praktično ne more doseči pravice, ter opozorila o neurejenosti bivalnih razmer v romskih naseljih in tako naprej. Da ne bo vse tako negativno, pa moram tudi jaz izpostaviti nekaj pozitivnih stvari. Velik napredek je bil napravljen na področju instituta zagovorništva otrok. Zaostanki pri reševanju pritožb na ministrstvu, ki se večinoma navezujejo na področje uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, se odpravljajo. Intenzivno se je pristopilo k reševanju situacije slepih in slabovidnih otrok ter začelo s pripravo zakona. Letos je začel delovati varovani oddelek za intenzivno psihiatrično obravnavo otrok in mladostnikov v okviru Univerzitetne psihiatrične klinike Ljubljana. Sodni zaostanki se zmanjšujejo in podrobno. To se pravi, da ni vse tako slabo. Naj se dotaknem še drugega poročila varuha, in sicer Poročila o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h konvenciji Organizacije združenih narodov proti mučenju in drugim krutim nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanjem. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da v letu 2018 varuh ni ugotovil mučenja ali drugega krutega kaznovanja ali ravnanja na vseh 81 krajih, ki jih je obiskal in kjer se nahajajo sebe z odvzeto prostostjo. Vseeno pa varuh še vedno opozarja na prezasedenost socialnovarstvenih zavodov, katere posledica so neustrezni bivalni pogoji, obravnava v njih nameščenih oseb in prekomerna obremenjenost osebja. Stanje na tem področju se namreč v letu 2018 ni izboljšalo in ostaja še naprej zaskrbljujoče. Socialnovarstvene zavode varuh s svojimi priporočili spodbuja pri ureditvi oddelkov, namenjenih izključno osebam z diagnozo demence. Prav tako pa bi morali domovi za starejše pri zagotavljanju požarne varnosti dati večji poudarek osebam z demenco. Glede priporočil, ki se nanašajo na psihiatrične bolnišnice, je skrb zbujajoče to, da se vsako leto opozarja na isti probleme, napredka pa za enkrat žal ni videti. Zato nas veseli zagotovilo Ministrstva za zdravje, da bodo prek predstavnikov ustanoviteljev predlagali, da se končno poročilo o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma obravnava tudi na sejah svetov zavodov, s čimer želi ministrstvo pripomoči k odpravljanju ovir za uresničitev svojih priporočil. Ob koncu bi rad izrazil mnenje Poslanske skupine Desus, da so poročila varuha iz leta v leto bolje pripravljena, narašča pa tudi prepoznavnost Varuha človekovih pravic v javnosti. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo oba predloga priporočil podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! No, še eno letno poročilo Varuha človekovih pravic je pred nami. Tudi v tem poročilu ne vidimo tistega, kar bi moralo pisati. V bistvu gre za skupek raznih debat, obiskov in razmislekov o stvareh, vendar pa ne vidim tukaj notri ničesar, da bi se lahko reklo, da je varuhinja človekovih pravic oziroma ta inštitut pomagal našim ljudem. Cela vrsta zadev je, ki so nesmiselne. Pri poglavju 2.15 o pravosodju nikjer ne vidim, da je v bistvu ugotovitev, da se sodi po priimkih in po imenih, ne pa po zakonih in po tistem, kar je kdo naredil. Če se nekdo piše prav, sigurno ne bo obsojen oziroma bo oproščen ali pa minimalno obsojen. Če se nekdo piše narobe, bo dobil po glavi še za tisto, česar ni naredil. Pa o tem v tem poročilu ne vidim nobenih razmislekov. Zelo slabo je to. Če gremo na okolje in prostor. Dogajajo se požigi, ko vsake toliko časa zagori ena firma, kjer imajo skladiščene nevarne odpadke. Najlažje je to vse skupaj zakuriti, da gre v dim in v ogenj in da ni treba tega odvažati in imeti stroškov. Pa ni vidim, da bi se kdaj varuhinja ali pa kdo iz te inštitucije obrnil do ljudi, ki živijo tam v okolici, ki so potem pod vplivom nevarnih strupenih snovi v zraku, ki padejo na tla in je potem onesnaženost zemljišča. Pri pravicah otrok se govori o nasilju nad otroki v družini. Nikjer pa nimam podpoglavja o nasilju nad otroki s strani države. Slovenska država je v zahtevah Evropske unije podlegla tisti tendenci, da je povsod treba LGBT skupine porivati naprej in jih vrivati v šole in vrtce in je izdala knjige tudi za otroke devet let starosti, kako naj se obnašajo in kako naj spoznavajo lezbične in pedrske variante. Ali to ni nasilje nad našimi otroki? To je nasilje nad našimi otroki, ki ga izvaja država, v kateri, kot nekateri pravijo, je na vrhovnih pozicijah do 60 % homoseksualcev. To je čudna zadeva, da se potem naša varuhinja, ki je pisala še to poročilo, s tem ni ukvarjala. Upam, da bo novi varuh človekovih pravic to zadevo gledal malo drugače. Vsi bi želeli zdravo populacijo, normalno populacijo, ne pa zblojeno, dekadentno, kakršno hoče narediti iz nas Evropa. Poglejmo malo na vzhod. Poglejmo v višegrajsko skupino, poglejmo na Madžarsko, poglejmo v Rusijo, kjer raste zdravi mladi rod. Pri nas se sedaj na določenih fakultetah, ki imajo sploh poseben, specifičen status, stranišča za moške in ženske ukinjajo, ne govori se več tako, kot je v skladu s pravili slovenskega jezika o moški obliki, ampak sedaj so vse ženske oblike. Tako da bom sedaj našega gospoda Židana imenoval gospa Židan, ker zgleda, da je to bolj primerno in v skladu s temi tendencami. Ali pa mogoče gospodična Židan ali pa kaj jaz vem kaj. Tako daleč smo prišli. Tukaj notri pa beremo ene flavze in neke statistike itd. Kaj me moti? Moti me segregacija. Varuh človekovih pravic, inštitucija, izvaja segregacijo nad Cigani. Dejstvo je, da se povsod govori o romski skupnosti. Kaj pa ostali dve skupnosti? Skupnost Sintov in skupnost plemena Kale. To so tri plemena Ciganov, sodijo vsi skupaj v korpus Ciganov, ampak obravnava se samo romska skupnost. Tukaj gre za evidentno segregacijo. In ne mi govoriti, da se ne sme govoriti Cigani. To je ravno tako, da lahko rečeš, da so na svetu Komanči, pa Apači, pa Suji, ne smeš pa reči, da so to Indijanci. Tako daleč gremo tudi v tej naši Sloveniji, ki je postala ena kloaka bedastih izhodišč, bedastih zahtev, ki kima zgolj tistemu, kar da Evropa, kar je nekaj najbolj bedastega, kar se lahko zgodi. Sicer ni čudno, da je vse skupaj tako. Konec koncev, ko govorimo o romskih skupnostih pa pozabljamo tudi na druge nacionalne skupnosti. V statističnem popisu prebivalcev ne vidimo več nacionalnosti ali narodnosti. To se, ne vem, zakaj, skriva. Tukaj gre za kršenje človekovih pravic, recimo pripadnikov srbske narodnosti, pripadnikov hrvaške narodnosti, ki imajo pravico, da se vpiše ali pa zavrne vpis, kakšne narodnosti je. Ravno tako je Slovenska nacionalna stranka tudi predlagala, da se vpiše materni jezik. Pa seveda slovenska vlada to zavrača. Zakaj? Tukaj se treba vprašati, kje gre za kršenje človekovih pravic in kje je tu varovanje človekovih pravic. Pri nas vidimo varovanje človekovih pravic samo pri migrantih. Migrantom je dovoljeno vse. Lahko si privoščijo, kar hočejo, in nisem zasledil, da bi se varuhinja človekovih pravic obregnila ob razne nevladne organizacije, ki kriminalna dejanja spodbujajo in sodelujejo v kriminalnih dejanjih ilegalnih prehodov meja.Ne, tega ni. Jamranje migrantov, da so v zaprtih prostorih, da imajo premalo gibanja naokrog, so bedasta. Če gremo po Ljubljani, pojdite se sprehodit po Ljubljani, proti večeru jih boste našli, kolikor hočete. Po Ljubljani hodijo sem ter tja in že nadlegujejo mlada dekleta. To ni izmišljotina. Čeprav naši govorijo, da to ni res. To je res! In začele se bodo dogajati svinjarije, kakršne se dogajajo na Švedskem, v Nemčiji, Franciji, o katerih naši mediji ne smejo poročati, ker to ni v skladu z evropsko usmeritvijo. Ampak, kaj se pa dogaja! Seveda, policiste je pa treba zategniti in jih kaznovati. Policisti, namesto da bi jim dali večja pooblastila, se ne smejo migranta niti dotakniti. Pa so se zgodili napadi na policiste z nožem, z grizenjem, s palicami in z ne vem čim še vse. Policist, ki se je branil, je bil potem procesiran s strani slovenske oblasti. Kakšna država smo mi?! Kakšna država smo mi?! Gnojišče! Leta 1991 smo nekateri vzeli orožje v roke, malo nas je bilo, zelo malo, ne toliko, kot se zdaj hvalijo, da je, ne vem, preko 65 tisoč veteranov. Mogoče nas je 40 pritisnilo na petelina, jaz sem pritisnil na petelina. Velika večina ostalih pa se je skrivala. Danes so vsi hrabri. Ampak naj povem, nismo se takrat borili za to, za tako svinjarijo, ki jo imamo danes! Borili smo se za nekaj popolnoma drugega. In če bi še enkrat prišlo do česa takega, bodite prepričani, da marsikdo ne bi dvignil puške več za to državo, od katere ni ostalo pravzaprav nič. Ostala nam je domovina, domovino nam pa jemljejo tudi taka letna poročila Varuha človekovih pravic, ki konec koncev na mesečni ravni porabi kakšnih 160 tisoč evrov. Za kaj le? Zato da je tam zaposlenih nekih 40 ljudi, ki gledajo, kako je migrantom hudo, kako je Ciganom hudo. Kaj pa naši ljudje? Kaj pa naši ljudje?! Ali je kdaj bila delegacija na Kozjanskem? Ali so bili kje v Prlekiji, v kakšni vasi, kjer nimajo ne elektrike, ne vode in kjer ljudje živijo iz dneva v dan. Ne! Treba je hodit v ciganska naselja in pisati potem, kako jim je hudo. To, da je pa Ciganov vedno več in da se priseljujejo iz Romunije, da nimajo nobenih dokumentov, to ni važno. To ni važno, da delajo kriminalna dejanja in da jih policisti ne smejo zagrabiti pa sankcionirati. Če pa že pridejo na sodišče, imajo nekateri po 60, 70 kaznivih dejanj in niti za eno kaznivo dejanje niso kaznovani. Ha, človek se vpraša, ali smo sploh še država. Mislim, da smo prišli na nivo plemenske skupnosti, in to slabe plemenske skupnosti. Če bi že morali kaj narediti, bi morali narediti tisto, česar nismo naredili leta 1992 – ustanoviti pokrajine. Pet slovenskih pokrajin bi moralo biti. Štiri zgodovinske: Koroška, Primorska, Štajerska in Kranjska ter Pomurska. Na ta način bi se izognili tudi tistemu strahu, ki ne ve, kaj je zgodovina, in jamra in se boji, kaj bodo Madžari rekli v zvezi s ponovnim odpiranjem Trianona. Ampak ne, tega mi ne bomo delali. Tega mi ne bomo delali. Mi se bomo ukvarjali z vsemi mogočimi kozlarijami in s hudim nasiljem policije nad migranti. Aja?! Poglejte si malo, kaj delajo migranti po Evropi. Namesto da bi letno poročilo Varuha človekovih pravic pisalo, koliko slovenskih ljudi ste zavarovali pred nasiljem migrantov, tega ne piše. Tukaj notri nič ne piše, koliko je bilo uničenih vikendov, koliko je bilo uničenih hiš, kamor so se naselili migranti, kakšne svinjarije so tam delali, kaj so počeli. Nič od tega ne piše. Tega izgleda, da ni v Sloveniji. So samo grdi Slovenci in pa grozni slovenski policisti. Žalostno je to vse skupaj. Varuhinja se je ukvarjala z nenapovedanimi obiski policijskih postaj. Ja, a je to prioriteta Varuha človekovih pravic? Pa sigurno ni tja hodila zaradi slovenskih zapornikov ali pa tistih, ki so jih pridržali. Ne, sigurno ne. Hodila je zaradi dveh segmentov. En segment so Cigani, drug segment so migranti. Zakaj? Ne zato, da bi ugotovila dejansko stanje, ampak da bi pomagala tem ubožčkom. Ne vem, kaj bi rekel. Mi tega poročila ne bomo podprli. Zagotovo ne! Kajti to je sicer lepo oblikovana knjiga, zanimiv dizajnerski pristop, ampak vsebina je pa žalostna. Žalostna vsebina. Jaz bi pričakoval, da bi pisalo o tem, kje se je pomagalo našim ljudem. Tega razen deklarativnih zadev tukaj notri nimamo kaj dosti. Seveda je pa na široko napisano o mednarodnem sodelovanju, za katerega pa se jaz vprašam – kakšno mednarodno sodelovanje? Dajmo skrbeti za sebe. Poglejmo vzore v tistih državah, kjer se skrbi za lastne ljudi. Poglejmo, kako se skrbi za lastne državljane na Madžarskem. In seveda vsi pljuvajo po Madžarski, da ni človekovih pravic, ampak Madžari skrbijo za svoje državljane. Pri nas mi za svoje državljane ne skrbimo. Imamo kakšne dušebrižnike, ki bi bilo fino, če bi kdaj svojo nežno ritko peljali kam po Sloveniji pa videli, kako se tam dogaja, ampak to se verjetno ne bo zgodilo. Tisti bodo hvalili vse tiste, ki delajo Sloveniji kot državi škodo in slovenskemu nacionalnemu telesu v bistvu odžirajo nadaljnji razvoj. Še enkrat, mi tega ne bomo podprli, ker v bistvu se nam to niti ne zdi niti vredno niti karkoli drugega. Mislim, da ta knjiga bo v glavnem najboljša, če ima kdo zlomljeno nogo na omari, da bo to knjigo postavil spodaj.
Hvala lepa, gospod Jelinčič. Bi vas pa opozorila, da v kolikor boste razpravljali, ko bo odprta razprava, da se poslužujete malce bolj spoštljive retorike. Nadaljujemo. Gospod Felice Žiža bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina! Egregia vice presidente della Camera di Stato, grazie, egregi deputati, egregio tutore civico signore Peter Svetina! Tisztel Hölgyeim és Uraim! V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti se zavedamo velikega pomena in vloge Varuha človekovih pravic z mehanizmom, ki ga uporablja, torej mehanizem nadzora nad uresničevanjem ustavnopravnega položaja in posebnih pridobljenih pravic narodnih skupnosti italijanske in madžarske narodne skupnosti v praksi. Že prejšnji varuhinji človekovih pravic Vlasti Nussdorfer je uspelo v njenem mandatu streti kar nekaj trdih orehov. Vpeljala je na področju narodnih skupnosti sistemsko delovanje in proaktivno delovanje, za kar se ji iz naše poslanske skupine iskreno zahvaljujem. Če gremo na poročilo za leto 2018, bi hoteli izpostaviti samo dva primera. Prvi se nanaša na podjetje, ki je pridobilo koncesijo gospodarske javne službe in je deloval na področju, kjer živi madžarska narodna skupnost. Žal je to podjetje skoraj izključno poslovalo v slovenskem jeziku. Drugi primer se nanaša na pravosodje. Sicer je razkorak med ustavnopravnim položajem in pravicami narodnih skupnosti ter uresničevanje v praksi. Tudi na področju pravosodja se je nekoliko zmanjšalo v zadnjih letih, a ostaja še relativno široko. Zgodilo se je zaradi same racionalizacije dela, ko so vnesli hitre izvršbe na spletu, pošiljali so tudi ovojnice, vabila in obrazce na dom vse samo v slovenskem jeziku s kar pomembnim nespoštovanjem določb, ki urejajo uporabo italijanskega in madžarskega jezika na narodno mešanih območjih. Tukaj pričakujemo resen pristop s strani Ministrstva za pravosodje in ostalih pristojnih sodnih organov, da bomo čim prej razrešili, aktivno in pozitivno razrešili omenjene težave, in ne samo omenjene težave, ker obstajajo tudi druge problematike na nivoju varstva pravic avtohtonih narodnih skupnosti. Želel bi vas opozoriti na to, kar se dogaja že več let, da so državni organi na narodno mešanih območjih v zadnjih letih selili kar nekaj državnih organov, njihove enote seveda, z območij, kjer živita narodni skupnosti. Organizacijske enote, ki ostajajo na narodno mešanem območju, pa vedno manj poslujejo v jeziku narodnih skupnosti. Tako da težave so, ostajajo, treba se je naprej truditi in delati. Zaradi tega si želimo, da bomo še naprej aktivno sodelovali z varuhom človekovih pravic, da bo na sistemski ravni in proaktivno tudi gospod Svetina nadaljeval delo na področju varstva pravic avtohtonih narodnih skupnosti. Za delo, ki ga je opravil do sedaj, se mu iskreno zahvaljujemo. Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti bo poročilo varuha človekovih pravic za leto 2018 podprla. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče Poslanske skupine SDS predstavila gospa Eva Irgl. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo, spoštovane poslanke, poslanci! Spoštovani varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina! Pred seboj imamo torej že štiriindvajseto redno Letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2018, ki dovolj natančno povzema probleme državljanov in posameznih skupin, katerim so bile kršene človekove pravice. Ker že vrsto let kot poslanka Državnega zbora pa tudi kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti verjetno bolj od blizu spremljam področje človekovih pravic in v okviru tega tudi delovanje varuhov, lahko rečem, da smo do sedaj imeli varuhe, ki so si za rdečo nit svojega delovanja izbrali različna področja obravnave. Nekateri so več svojega truda vložili recimo v romska vprašanja, v izbrisane, drugi so poudarek dajali otrokovim pravicam, zlasti krepitvi zagovorništva, nekateri starejšim – prenizke pokojnine, nasilje nad starejšimi, nujnost sprejetja zakona o dolgotrajni oskrbi. Vsem skupaj do zdajšnjega varuha pa je bilo enotno, da se praktično nihče od njih ni posluževal 9. člena Zakona o varuhu človekovih pravic, in sicer da lahko samoiniciativno reagira. To pomeni, da lahko varuh človekovih pravic začne postopek na lastno pobudo, ko zazna kršenje človekovih pravic. Verjamem, da z novim varuhom nastopajo tudi novi časi. Prav tako mora biti Varuh človekovih pravic dejansko glas nemočnih, torej tistih, ki se jih sicer mogoče v kakšnih institucijah ne sliši. Mora biti glas prezrtih, najšibkejših. Tistih, ki ne zmorejo sami v borbi z institucijami za popravo krivic, tistih, ki potrebujejo našo pomoč. Torej glas tistih, ki mu zaupajo, da bo v svojih ravnanjih pravičen in nikakor ne kakorkoli pristranski. Danes je bilo večkrat tukaj rečeno, da ima varuh človekovih pravic zagotovo posebno avtoriteto, posebno moč; in seveda mora biti zaradi tega zelo pazljiv pri svojih odločitvah. Dal pa je tudi zavezo vsem nam, torej državljankam in državljanom, ko je prisegel pred Državnim zborom, da bo dosledno opozarjal na kršitve človekovih pravic, kar je še posebej pomembno za države, ki imamo mlado demokracijo in predhodno izkušnjo s sistemom, v katerem so bile grobo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. V Republiki Sloveniji imamo jasen pravni okvir varovanja človekovih pravic: Ustava Republike Slovenije, Ustavno sodišče Republike Slovenije, ki presoja, ali so bile kršene človekove pravice ali ne, Varuh človekovih pravic, ki svoje delo opravlja v okviru pristojnosti, ki jih ima, in tudi parlamentarni nadzor varovanja človekovih pravic, ki ga opravljamo na komisiji za človekove pravice. Vendar pa imamo prevečkrat problem v izvajanju, torej v praksi, na kar opozarja tudi zadnje Varuhovo poročilo, kjer je ost kritike usmerjenja zlasti v izvršilno vejo oblasti, ki po mnenju Varuha ne stori dovolj za odpravo kršitev in uresničitev priporočil ter ne spoštuje dogovorjenih rokov; že uvodoma je varuh to pojasnil, kar je nazadnje najbolj vidno v primeru odprave krivic slepim in slabovidnim, o čemer bom več rekla v nadaljevanju. Varuh človekovih pravic je v letu 2018 obravnaval, če govorimo samo o pobudah, več kot 3 tisoč pobud. Večina je zaključenih, nekaj jih ostaja še v reševanju. Tako kot ob obravnavi lanskega poročila moram tudi letos opozoriti, da je še vedno precej velik odstotek takšnih vlog, kjer se skozi proces postopka dejansko dokaže, da so bile kršene človekove pravice. Na nekatere kršitve iz leto v leto opozarjamo tudi na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti; pa moram reči, da se popolnoma nič ne spremeni. Tudi dejstvo, da se nekatera priporočila Varuha vedno znova ponavljajo, ker jih Vlada ne jemlje dovolj resno in odgovorno, je nedopustno. Tako imamo kljub opozorilom Varuha še vedno nekatere objekte javnih ustanov, ki niso prilagojeni invalidom. Tudi zakonodaja, ki bi celostno uredila pravice študentov invalidov, še vedno ni sprejeta. Na Komisijo za peticije, človekove pravice in enake možnosti dobimo veliko vlog, ki se nanašajo na področje socialnih zadev, kamor sodijo tudi vloge z invalidsko problematiko. Zlasti nas opozarjajo na to, da se življenjska raven invalidov znižuje, da pogosto živijo pod pragom revščine in da si želijo ureditve zakonodaje tako, da se bo njihov položaj izboljšal, ne pa slabšal, kot opozarjajo v svojih vlogah. Varuh človekovih pravic ponovno opozarja, da še vedno ni sprejeta ustrezna zdravstvena reforma, o tem ves čas govorimo tudi v tem državnem zboru, da se rešitve, ki bi reševale zdravstveni sistem, prelagajo iz leta v leto. Tukaj pa je moja ocena, da vse, kar počne ta vlada na tem področju, je menjava zdravstvenih ministrov kot po tekočem traku. Najprej se ti ministri seznanijo s stanjem v zdravstvenem sistemu, ko pa je treba začeti reševati in izboljševati zdravstveni sistem, pa se nov minister začne seznanjati s stanjem v zdravstvenem sistemu. Tako imamo začaran krog, ki ničesar ne rešuje, ampak samo podaljšuje agonijo, v kateri pa največje posledice trpijo prav državljani Republike Slovenije. Varuh človekovih pravic v poročilu zapiše, da se je število pobud s področja zdravstvenega varstva v letu 2018 v primerjavi s prejšnjimi leti izjemno povečalo. To opažamo tudi na komisiji, ki jo vodim, saj v zadnjem času dobimo precej vlog zlasti zaradi predolgih čakalnih dob. Zaradi tega smo tudi že sklicali seje komisije za peticije, kjer smo podrobneje analizirali položaj, v katerem so se znašli vsi tisti, ki nehumano dolgo čakajo na pregled pri specialistu. Danes v tej državi, tudi zaradi tega, ker se menjavajo ministri kot po tekočem traku, namesto da bi delali svoje delo, približno 250 tisoč ljudi še vedno čaka, da se jim pomaga. Čeprav vplačujejo v zdravstveno blagajno, zaradi česar upam, da je jasno, da so si s tem plačali hitro medicinsko obravnavo in pomoč ter jim je le-te nihče ni podaril. In tem ljudem so kršene človekove pravice do zdravstvenega varstva. Tudi Varuh človekovih pravic opozarja na tako imenovano nesprejemanje odgovornosti za napake v zdravstvu. Tukaj govorim predvsem o dogajanju na srčni kirurgiji. Varuh človekovih pravic tudi opozarja, da je še vedno premajhna obveščenost pacientov o njihovih pravicah, ki jih lahko uveljavljajo, in o možnih postopkih, ki so jim na voljo. Delež utemeljenih pobud na tem področju je majhen, kar dokazuje, da posamezniki ne izkoristijo vseh možnih poti uveljavljanja svojih pravic, preden se pritožijo Varuhu človekovih pravic ali pa vložijo vlogo na Komisijo za peticije, človekov pravice in enake možnosti. Varuh na področju zdravstva tudi opozarja na dolgotrajnost postopkov v zvezi z uveljavljanjem pravic iz zdravstvenega zavarovanja, na kar že dlje časa opozarja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Opozoriti moram tudi na izrazito velik problem pomanjkanja družinskih zdravnikov. Večkrat sem na to opozarjala preko poslanskih vprašanj pa tudi v razpravah. Sami zdravniki opozarjajo, da so zaradi tega preobremenjeni, s tem pa je na nek način ovirana njihova najvišja možna kvaliteta dela. Vloge s področja zdravstvenega varstva so se povečale tudi zaradi množičnega odziva na predlagane spremembe Zakona o nalezljivih boleznih, kar jasno zapiše tudi Varuh v letnem poročilu za leto 2018. Naj tukaj opozorim, da sem tudi takrat zaradi te zakonodaje sklicala sejo komisije, saj se mi je zdelo prav, da možnost pojasniti svoja stališča do sprememb zakona dobijo vsi, ki jih zakon zadeva; in ker matično delovno telo ni opravilo širše razprave, saj je bil zakon vložen po skrajšanem postopku. Tudi sicer moram reči, da na komisiji ves čas dajemo priložnost, da so slišani tudi tisti posamezniki, ki sicer nimajo možnosti povedati svojih stališč ali pa pojasniti težav, s katerimi se soočajo. V parlamentu smo edino parlamentarno telo, ki ves čas komunicira z državljani, katerim skušamo pomagati, seveda pa v okviru naših pristojnosti. Tukaj naj opozorim, da imajo večkrat ljudje tudi napačne predstave, tudi pri Varuhu to opažajo, in mislijo na primer, da imamo takšno moč in pristojnost, da bomo recimo posegali v odločitve sodišč. Seveda jim pojasnimo, da je to neodvisna veja oblasti in da na njihove odločitve ne moremo vplivati; lahko pa povprašamo, zakaj se recimo kakšni postopki tako dolgo in predolgo vlečejo. Varuh človekovih pravic opozarja prav na to, da se postopki pred sodišči predolgo vlečejo. Na to nas opozarja tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, ki pravi, da je pravica do sojenja v razumnem roku ena od ključnih človekovih pravic. In če je ta kršena, potem je ne samo v pravnem smislu, ampak tudi že po čisto normalni človeški logiki jasno, da so posledično kršene tudi mnoge druge človekove pravice. Ljudje, ki iščejo pravico na sodiščih, pa zaradi tega izgubljajo zaupanje v pravosodni sistem, obenem pa lahko leta in leta doživljajo pravo agonijo. Varuh v poročilu tudi ponovno opozarja, da ni storjenega dovolj za zagotavljanje varnega in zdravega življenjskega okolja, da je nujno treba urediti področje onesnaženosti tal, da mora Ministrstva za okolje in prostor pripraviti predpise, s katerimi se bo uredilo področje izpustov smradu v okolje; obenem pa je treba zagotoviti takšne pogoje, kjer bodo inšpekcijski postopki bolj učinkoviti. Na to se opozarja iz leta v leto, ne glede na to, kateri varuh človekovih pravic ima takrat mandat. Varuh v poročilu tudi ponovno opozarja – ponovno, to je bistvo –, da še vedno ni v zadostni meri zagotovljeno ustrezno število kadrov v zavodih za prestajanje kazni zapora. Tudi sama se kot predsednica komisije srečujem z različnimi vprašanji, povezanimi na zaporsko problematiko. V zadnjem času je na komisijo prispelo kar nekaj vlog, povezanih z ženskim zaporom na Igu. Varuh človekovih pravic tudi ves čas opozarja, da bi se morale izboljšati kadrovske in prostorske razmere pri nameščanju ranljivih zaprtih oseb, vključno z osebami z duševno motnjo. Opozarja tudi, da še vedno niso uresničena priporočila, ki jih je Državni zbor izdal ob obravnavi Varuhovega posebnega poročila o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovih neprostovoljnih nastanitvah in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov, čeprav se nekatere stvari tukaj vendarle izboljšujejo. Varuh človekovih pravic tudi ponovno opozarja, da na ministrstvu še vedno ni vedno zagotovljeno odločanje na drugi stopnji o predpisanih rokih, stranke pa zato začasno izgubijo pravice zaradi dolgotrajnega odločanja. Da še vedno ni pripravljena celovita strategija varstva starejših pred nasiljem, da ne govorimo o zakonu o dolgotrajni oskrbi. Tudi Varuh človekovih pravic opozarja, da še vedno ni pripravljena pravna podlaga, ki bo zagotovila povračilo škode, ki je nastala kot posledica napačnega stališča glede možnosti sočasnega uveljavljanja dodatka za nego otroka ter dodatka za pomoč in postrežbo. Naj tukaj pojasnim, da je v petek, 14. junija, potekel štirimesečni rok, ko smo bili s soglasno sprejetim sklepom Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti dogovorjeni, da bo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti z ureditvijo ustrezne zakonodaje popravilo krivice slepim in slabovidnim zaradi napačnega tolmačenja zakona. Prvič sem se s starši slepih in slabovidnih otrok srečala 20. decembra 2018, ko so protestirali pred Državnim zborom. Takrat jih ni nihče slišal, jaz pa sem se odločila, da jih sprejmem in se z njimi pogovorim. Starši so na pogovoru predstavili položaj, v katerem so se znašli zaradi napake centrov za socialno delo in ministrstva. Da je bila storjena napaka, je leta 2012 odločilo tudi sodišče. 14. februarja 2019 pa je bila sklicana nujna seje komisije za človekove pravice, na kateri pa sta bila soglasno sprejeta naslednja sklepa, da Državno odvetništvo nemudoma prekine vse postopke izvršb zoper starše v omenjeni zadevi in da Vlada Republike Slovenije takoj oziroma najkasneje v štirih mesecih z ustrezno zakonodajo popravi povzročene krivice. Ministrica in državna sekretarka sta takrat na seji povedali, da bo zakonodaja sprejeta v roku, kot je bil dogovorjen; danes pa lahko vidimo, da temu ni tako. Kljub temu resnično upam, spoštovana državna sekretarka, ker ministrice danes ni z nami, da bo ustrezna zakonska podlaga za popravo omenjenih krivic čim prej pripravljena in da se bodo v nadaljevanju popravile krivice tudi drugim ljudem s podobnimi težavami. Tukaj moram izpostaviti, da se podobne krivice dogajajo tudi otrokom s posebnimi potrebami, ki imajo zaostanek v telesnem in duševnem razvoju. Prav je, da je naša komisija opozorila na krivico in da so se s tem odprla tudi druga vprašanja, ki pa jih mora Ministrstvo za delo čim prej rešiti. Varuh človekovih pravic opozarja tudi na problematiko starejših, zlasti na prenizke pokojnine, ki ne zagotavljajo dostojnega življenja. Tudi na komisiji večkrat opozarjamo na nesprejemljivost nizkih pokojnin in na nujnost sprememb na področju pokojninskega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat predlagali rešitve v zvezi s pokojninskim sistemom, dvig minimalne pokojnine za starostne in invalidske upokojence. Vsakič ste predlog zavrnili in vedno z argumentom, da gre za nesistemsko rešitev. Predlagali smo dvig odmernega odstotka in tudi to je bilo za vas nesistemska rešitev, zato ste predlog zavrnili. Predlagali smo, da se v pokojninsko dobo upošteva tudi dokupljena doba. Zavrnili ste to z istim argumentom, da gre za nesistemsko rešitev. Predlagali smo, da se odpravi diskriminacija kmečkih zavarovancev – zavrnitev, nesistemska rešitev. Predlagali smo višji letni dodatek za upokojence, tudi to je bila za vas nesistemska rešitev, zato ste to zavrnili. In ker je vaš argument, zakaj še tako dober predlog za državljane zavrnete z razlogom nesistemskosti, sem se resno začela spraševati, kaj pravzaprav za vas pomeni sistemska rešitev, o kateri zelo veliko govorite. Kaj za vas pomeni sistemska rešitev? In prišla sem do ugotovitve, da je sistemska rešitev za vas reševanje sistema, ne pa izboljšanje položaja državljanov. Veliko je kršitev človekovih pravic, na katere opozarja Varuh v letnem poročilu. Vseh ne moremo v stališču izpostaviti, bi pa želela omeniti vedno bolj pereč problem izgorelosti na delovnem mestu in tudi problem mobinga v delovnem okolju, kar nekaj peticij dobimo na to temo, ki pa ga ljudje, čeprav gre za kaznivo dejanje, velikokrat ne želijo prijaviti, ker se bojijo posledic, predvsem izgube službe. Stisk posameznikov je torej veliko. Naloga vseh nas pa je, zlasti pa tistih, ki delujemo na področju človekovih pravic, da jih vidimo, slišimo in prepoznamo ter da jih na koncu začnemo tudi reševati. V razpravi bomo skupaj s poslanskimi kolegi še opozorili na druge kršitve človekovih pravic, ki so izpostavljene v varuhovem poročilu. Vsekakor pa bomo podprli poročilo Varuha za leto 2018 in tudi vsa priporočila. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani varuh, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic nas venomer opomni, da imamo kljub napredku, ki ga dosega naša družba, na posameznih področjih še vedno anomalije, ki načenjajo osnovne človekove pravice in svoboščine. Ob prebiranju poročila za leto 2018 lahko opazimo, da so številne nepravilnosti in kršitve človekovih pravic enake oziroma istovrstne že vrsto let. Z letom 2018 je Varuh k obstoječim priporočilom dodal še novih 88 priporočil. Priporočila se nanašajo na različna področja: enakost pred zakonom, socialna varnost, delovnopravne zadeve, pravice otrok ter invalidov in tako dalje. Čeprav se pristojni državni organi, med njimi tudi Vlada in Državni zbor, trudijo uresničiti večino teh priporočil, pa so nekatera od njih še vedno zgolj črka na papirju. Predstavniki zakonodajnega telesa si moramo vztrajno prizadevati za odpravo kršitev človekovih pravic, če je to posledica pomanjkljivega zakonodajnega urejanja. Vendar pa ni venomer težava v pomanjkljivem ali slabem normativnem urejanju posameznih družbenih področij; pogosto je težava v tem, da je zakon napisan dobro, izvajanje pa je slabo. Kot primer lahko vzamemo predolgo odločanje o nekaterih socialnih transferih, kjer zakon, ki ureja upravni postopek, zelo jasno govori, v kolikšnem roku bi moralo biti odločeno o posamezni vlogi, pa se ti roki velikokrat nerazumno podaljšujejo. Spomnimo se primerov, ko so študentje čakali na odgovore na pritožbo na odločbo za štipendijo tudi več kot leto dni. Štipendija, ki marsikomu omogoča zadostna materialna sredstva za študij, nekaterim pa celo preživetje, ne pride ravno prav, če jo dobimo več kot leto dni prepozno. V teh primerih ne gre za neustrezen zakon, ampak za slabo organizacijo dela oziroma podhranjenost kadrov, ki rešujejo tovrstne vloge. Vendar podhranjenost kadrov zaradi pomanjkanja finančnih sredstev ne more biti opravičljiv razlog za nespoštovanje človekovih pravic. Spoštovanje slednjih vsekakor stane, vendar se moramo kot družba odločiti, kaj so naše prioritete. In v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca dajemo spoštovanju človekovih pravic visoko prioriteto. Človekove pravice so univerzalne in so pridobljene z rojstvom ter pripadajo vsem, ne glede na raso, spol, nacionalno ali etnično pripadnost, jezik, vero ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Ključno je, da ne ločujemo med različnimi kategorijami kršitev človekovih pravic, ampak vse naslovimo ustrezno in zadostno. Varuh človekovih pravic skrbi za to, da državni organi in institucije delujejo v skladju s spoštovanjem in varovanjem človekovih pravic in svoboščin, zato je njegova priporočila treba jemati skrajno resno, pri tem pa preseči strankarske delitve in dnevne politične razprtije. Vsaka koalicijska pogodba bi morala vsebovati ključne premike na področjih, kjer Varuh ugotavlja kršitve človekovih pravic. Državljanom in državljankam smo odgovorni za dosledno preučitev navedb Varuha in vztrajno prizadevanje, da se podana priporočila tudi uresničijo. Zelo zahteven izziv, ki ga je treba nasloviti, je pa vsekakor spoštovanje in izvajanje ustavnih odločb, na kar opozarja tudi Varuh človekovih pravic. Gre za zahtevo po spoštovanju načela delitve oblasti in načela pravne države. Državni zbor mora vložiti vse napore, da implementira zahteve Ustavnega sodišča, tudi če se z njim ne strinjam. Ni dovolj zgolj zatrjevanje, da bomo posamezno odločitev Ustavnega sodišča sprejeli in spoštovali; potreben je zakonodajni odziv v ustreznem roku. Če tega ni, gre dejansko za nespoštovanje ustavnih odločb. Na kršitve človekovih pravic se je treba odzvati hitro in učinkovito, vendar pa je treba poudariti, da se tudi na tem področju dogajajo ključni premiki. Poslanske skupine si prizadevajo sprejeti ustrezne spremembe na področju financiranja šol, volilne zakonodaje in tako dalje. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo predlog priporočila k poročilu Varuha človekovih pravic ter predlog priporočila Vlade Republike Slovenije na Poročilu o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2018. Za konec pa poleg vsega izrečenega ponovno izpostavljamo pomislek, da bi bilo v prihodnosti smiselno razmisliti o razširitvi pristojnosti, ki jih ima slovenski varuh, ali pa celo o uvedbi več posebnih varuhov za posamezna področja, kot to omogoča drugi odstavek 159. člena Ustave Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja bo stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani varuh, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Od obravnave zadnjega letnega poročila Varuha človekovih pravic v Državnem zboru je minilo šele dobrega pol leta, pa vendar je bilo to kratko obdobje čas velikih sprememb. Varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer, ki je pripravila poročilo za leto 2018 in ga 20. februarja 2019 predala predsedniku Državnega zbora, se je iztekel mandat. V čevlje prvega zagovornika človekovih pravic v Republiki Sloveniji je 24. februarja 2019 stopil gospod Peter Svetina, ki je kot kandidat za varuha človekovih pravic v Državnem zboru prejel najvišjo podporo doslej. V Poslanski skupini Socialnih demokratov verjamemo, da 89 glasov podpore poslank in poslancev novemu varuhu človekovih pravic ni bila le podpora gospodu Svetini kot odličnemu kandidatu; podporo si razlagamo kot zavedanje prav vseh političnih opcij o pomenu spoštovanja in varstva človekovih pravic kot ustavne kategorije ter izjemno pomembne vloge, ki jo ima pri tem institut Varuha človekovih pravic. Tudi število individualnih pobud, ki jih varuh prejme letno, je pokazatelj zaupanja ljudi v poslanstvo Varuha in njegovo dejansko neodvisnost od državnih institucij. Letna poročila Varuha človekovih pravic so na ta način vedno dobrodošel realni prerez napredka naše države pri uresničevanju človekovih pravic, žal včasih tudi zastojev ali kakšnega neljubega koraka nazaj. Ob razpravi na komisiji za človekove pravice ter drugih zainteresiranih delovnih telesih se za skupno mizo zberemo predstavniki vladnih resorjev, poslanke in poslanci ter tudi civilna družba. In tudi zato predstavlja varuhovo leto poročilo in razprava o njem redko priložnost, ko so človekove pravice v praksi obravnavane kot nedeljive, medsebojno povezane in soodvisne. Kot zaokrožena celota, za uresničevanje katere smo v resnici odgovorni vsi deležniki v državi, na osebni ravni pa s spoštovanjem pravic človeka čisto vsak od nas. Obsežnosti poročila, ki se z leti ne zmanjšuje, temelječa na naraščajočem številu obravnavanih zadev, v letu 2018 kar 248 več kot leto poprej, si ne gre razlagati kot inflacijo človekovih pravic, ampak kot dokaz praktične uporabnosti konceptov, ki so bili mednarodno utemeljeni po 2. svetovni vojni. Človekove pravice s svojo univerzalno in splošno naravo obsegajo vse ključne družbene dileme ter hkrati partikularne osebne okoliščine posameznic in posameznikov. Vse kršitve človekovih pravic in načela dobrega upravljanja so pomembne, pri čemer pa je še posebej nujno pristopiti k odpravljanju sistemskih nepravilnosti, ki na najbolj grob način posegajo v pravice širšega kroga ljudi. Socialni demokrati smo tudi Štiriindvajseto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic pozorno prebrali. Pri prebiranju poročila smo žal pretežno naleteli na znana opozorila, ki jih že več let spremljamo v letnih poročila Varuha. Tam kontinuiteta državi žal ne more nikakor biti v ponos. Dejstvo je, da je še vedno veliko takih priporočil, ko ostanejo delno ali v celoti nerealizirana skozi obdobje več vlad. In tudi aktualna vlada se tako prioritetno ukvarja z nujnimi reformami zdravstva, ki bi zagotovile enako in učinkovito zdravstveno varstvo vsem ljudem brez nedopustnih čakalnih vrst. Posebej problematični so določeni segmenti iz zdravstvenega sistema, kakor je področje duševnega zdravja. Že dolgo smo si vsi enotni, da so starejši ena od najbolj ranljivih skupin prebivalstva, ki je izpostavljena tveganju revščine in socialne izključenosti. Ob trendu starajoče se družbe nujno potrebujemo rešitve na področju dolgotrajne oskrbe. Pri tem želim že v okviru te točke dnevnega reda poudariti zadovoljstvo naše poslanske skupine, da Varuh človekovih pravic pri izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju tudi v letu 2018 ni ugotovil primerov mučenja ali drugega kaznovanja oziroma ravnanja. Se je pa treba zavedati nevarnosti, da problemi, kot je prezasedenost posebnih socialnovarstvenih zavodov ali neuresničevanje priporočil, ki se nanašajo na psihiatrične bolnišnice, predstavljajo nevarnost za nastanek nečloveškega in poniževalnega ravnanja. Varuh je upravičeno kritičen tudi do zamude pri pripravi zakonodaje za zaščito pravice do pitne vode, ki smo jo sami zapisali v Ustavo. Odlašanje z zakonskimi rešitvami pomeni nespoštovanje našega pravnega reda ter daje vtis, da pitna voda ne teče dlje od papirja. Socialni demokrati zelo resno jemljemo tudi kritiko v zvezi z neuresničevanjem odločb Ustavnega sodišča. Zavedamo se nujnosti njihove implementacije, hkrati pa tudi politične realnosti, v kateri se predlogi zakonov sprejemajo. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport pod vodstvom dr. Jerneja Pikala je držalo besedo in pripravilo pretehtan predlog novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki na eni strani odpravlja ugotovljeno neustavnost v obstoječem zakonu glede financiranja zasebnih osnovnih šol; hkrati pa ščiti mrežo javnih šol, skozi katero Republika Slovenija primarno zagotavlja pravico do izobraževanja vsem šoloobveznim otrokom. Socialni demokrati upamo, da bo tudi v nadaljevanju postopka dovolj volje za konstruktivno sodelovanje, da potrdimo novelo, zadostimo odločbi Ustavnega sodišča in končno implementiramo dolgoletno priporočilo Varuha človekovih pravic. V nadaljevanju se bomo s kolegicami in kolegi zagotovo podrobneje dotaknili naštetih pa tudi drugih zadev, zato se želim na tem mestu predvsem zahvaliti varuhu človekovih pravic za pripravljeno poročilo ter s tem za vsakokratno dobro razpravo, za razpravo o aktualnem stanju človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Socialni demokrati bomo seveda soglasno podprli predlog priporočila vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic iz letnega poročila Varuha za leto 2018; ter tudi predlagano priporočilo vsem pristojnim državnim in drugim organom, da sprejmejo prav vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil državnega preventivnega mehanizma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in o predlogu priporočila. Besedo ima Jani Prednik. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani varuh, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci, lep dober dan! Dejstvo je, se to poročilo nanaša na leto 2018, kar pomeni, da se vsebinsko nanaša še na bivšo varuhinjo. To poročilo je precej debelo, kar kaže na to, da imamo v tej državi probleme, katere moramo začeti reševati in jih tudi seveda dokončno rešiti. Ko sem prebiral to poročilo, sem naletel na ogromno težav, me je pa presenetila ena zadeva, in sicer to, da v tem poročilu nisem zaznal nič oziroma, lažem, skoraj nič o redkih boleznih, o katerih sva z varuhom že debatirala. Vse, kar je v tem poročilu napisano o redkih boleznih je, pozor, 11. 9. 2018 se je v Križankah v Ljubljani bivša varuhinja udeležila dobrodelnega koncerta, katerega izkupiček je bil namenjen obolelemu fantku Viljemu Julijanu in drugim otrokom s težkimi redkimi boleznimi. To je vse, kar je o redkih boleznih napisano v tem poročilu. Ko je bil gospod Fakin še minister, sem ga kot ministra spraševal o teh redkih boleznih; in mi je seveda nonšalantno odgovoril, da potrebujemo več denarja. Moja ocena je, da mi nismo neka revna država, smo neka srednjeevropska država, ki ima denar. Otroci z redkimi boleznimi obstajajo, ni jih veliko, ampak dejstvo je, da so. To so otroci, ki trpijo za različnimi redkimi boleznimi; in posledično trpijo tudi njihovi starši, ne samo psihično, predvsem finančno, kajti morajo se finančno zadolževati, da rešujejo težave z zdravljenjem teh otrok. Kot rečeno, sva z varuhom že začela debato o tem, tudi z ministrom Šabedrom. Na vrhu koalicije, ki je potekal prejšnji teden, sem izpostavil to zadevo in minister Šabeder je z ekipo obljubil, da se bo te problematike lotil in začel reševati, ima precej drugačen pristop do tega, kot ga je imel minister Fakin, kar me seveda veseli. Tukaj vidim predstavnika Ministrstva za zdravje, upam, da bo ministrstvo držalo besedo in se bo te zadeve lotilo. Prej je bilo v predstavitvi stališča ene stranke rečeno, da varuh ne hodi po terenu oziroma da hodi na teren samo k Romom. Varuh hodi na teren že od leta 1995. Trenutni varuh je bil 9. 5. tudi na Koroškem, pa za čuda na Koroškem Romov nimamo, pa je varuh bil na Koroškem, kjer se je seznanil tudi s problematiko CUDV Črna, to je Center za usposabljanje, delo in varstvo Črna na Koroškem oziroma v enem od varstveno delovnih centrov na Muti, kjer je lahko tudi varuh videl, kako katastrofalni pogoji so v tej ustanovi. Tudi inšpekcijska služba Ministrstva za delo je naložila centru, da obnovi prostore, predvsem to centralno zgradbo v Črni na Koroškem. Jaz tukaj prosim, vidim državno sekretarko, da se centru zagotovijo finančna sredstva v proračunu 2020–2021 in da se ta centralna stavba tudi z ostalimi enotami uredi. Ta institucija se ukvarja z osebami z motnjo v duševnem razvoju. Tudi te osebe spadajo pod tiste ranljive skupine. Upam, da bo ministrstvo pristopilo k reševanju tega, vidim, da se je varuh seznanil s problematiko; in tukaj prosim za pomoč ministrstvo in tudi varuha, da bomo v nekem dialogu in seveda s finančnimi sredstvi tudi to problematiko rešili. Jaz se varuhu zahvaljujem, ker mislim, da je pristopil zelo proaktivno k reševanju težav; verjamem, da bomo s takim pristopom rešili marsikatero težavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo dobil besedo Jožef Horvat, za njim pa Janja Sluga. Izvoli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnice in predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Zelo dober uvod v to debelo knjigo, očitno je to poročilo vsako leto debelejše, obsežnejše. Zelo dobra misel, ki jo povzema varuh oziroma prejšnja varuhinja po Gandhiju, ki pravi v zadnjem stavku: »Če želiš videti spremembo v svetu, moraš biti ta sprememba ti.« Razumem, da z besedo »ti« Gandhi tu kaže na vse nas devetdeset, mi smo tisti »ti«, ki moramo biti sprememba; pa nismo. Prej smo zelo korektno s strani kolegice slišali, da ta kontinuiteta državi ne more biti v ponos, nekako tako je rekla. Ja, res, ta kontinuiteta državi ne more biti v ponos. Kdaj bomo mi sprememba? Ali bomo kar šli še na 25. poročilo in tako naprej? Mi moramo biti sprememba. Ampak upam si trditi, da teh sprememb do 25. poročila, žal, ne bo ali pa bodo res zelo minimalne. Jaz se zahvaljujem varuhu gospodu Petru Svetini in njegovi ekipi za predstavitev in želim, ker mi do sedaj nismo bili sprememba ali pa nismo bili sprememba v zadostni meri, da tudi on izkoristi zakonodajno, zakonsko možnost, da podajo iniciativo za spremembo. Zanimivo, slučajno ali namerno, priporočil je 88, za vsakega od nas, dajmo žrebati; in bo vsak nosilec enega od teh priporočil, naša kolega iz Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti pa bosta vsem nam pomagala. Naredimo to! Žrebajmo. In vsak se mora zavezati, da bo v roku enega leta ali pač kolikor se da to priporočilo rešil. Ker drugače je vse skupaj brez zveze, brez zveze. Če postopamo drugače, nismo ljudje z integriteto, ker človek z integriteto, kar bi vsak poslanec moral biti, je tisti človek, ki govori tisto, kar misli, in dela tisto, kar govori. Treba je torej preiti od besed k dejanjem. Gospe in gospodje, čez pet dni bomo praznovali v naši državi dan državnosti. 25. junija 1991 je v tej naši hiši na skupni seji treh zborov takratna Skupščina Republike Slovenije sprejela med drugim tudi Temeljno ustavno listino, ki se v svoji preambuli zelo jasno nasloni na voljo ljudstva, izraženo na plebiscitu 23. decembra 1990, in je sprejeta ob dejstvu, da Socialistična federativna republika Jugoslavija ne deluje kot pravno urejena država in se v njej hudo kršijo človekove pravice. To je bila naša prejšnja država in so se v njej hudo kršile človekove pravice. To je bil eden od razlogov, da smo se Slovenke in Slovenci osamosvojili. Ali smo se tudi osvobodili, je drugo vprašanje, morda za kakšno drugo sejo Državnega zbora. Pozdravljam ta letna poročila, ki so na nek način ogledalo vsem nam devetdesetim, seveda tudi vladi. In resnično tudi sam ponavljam za kolegico, ta kontinuiteta nedelovanja ne more biti tej državi v ponos. Več kot deset odločb Ustavnega sodišča ostaja nerealiziranih. Res je, eno pa zdaj le poskušamo realizirati po štirih letih in pol. Ali je to normalni odzivni čas zakonodajne veje oblasti? Najbrž se bomo vsi strinjali, da ni. Maja lansko leto je potekel rok, ko bi morali glede na spremembo Ustave, ko smo v novi 70.a člen zapisali pravico do pitne vode; in se samo hecali. Samo hecali smo se. Kakšno pravico do pitne vode? Zato, da se takratna vlada tukaj slikala, mi pa smo glasovali. V Ustavnem zakonu je določen 18-mesečni rok. Ustavni zakon je bil objavljen v Uradnem listu 30. novembra 2016. 18 mesecev, kot rečeno, je minilo pred dobrim letom in ni se nič zgodilo, ker smo se mi s to pravico samo hecali. Takratnega ministra za finance dr. Mramorja sem spraševal: »Dr. Mramor, ali imate v proračunu predvidena finančna sredstva, ker ta pravica tudi stane?« Bil sem zraven, ko smo štartali in lansirali največji kohezijski projekt v tistem času, to je vodooskrbna Pomurja. Danes, 20. junija 2019, nekatera gospodinjstva na Goričkem še nimajo pitne vode, morda tudi kje drugje. Seveda Ustava ni izvršilni akt, ampak zato smo v Ustavni zakon zapisali, da bomo v 18 mesecih adaptirali ustrezno zakonodajo v skladu s 70.a členom. Pa nismo, ker se mi s to pravico o pitni vodi hvalimo na mednarodni sceni, ampak mi se samo hecamo. Kakšen je to odnos do državljank in državljanov te države? Naprej, centri za socialno delo. Res je, v prejšnjem mandatu je prišlo do reorganizacije centrov za socialno delo. Mi smo temu nasprotovali, ker nismo verjeli, da bi to lahko bila dobra rešitev za državljanke in državljane, predvsem tiste, ki storitve centrov za socialno delo potrebujejo. Zdaj je evidentno, da smo imeli prav; veliko časa in veliko volje bo še treba, da bodo res ti centri za socialno delo delovali in služili ljudem, ker so zaradi ljudi postavljeni. Danes imamo tukaj, bom direktno rekel, razsulo. Najbolj poznam zadeve na pomurskem območju, gotovo se pa podobne stvari dogajajo še kje drugje. Ustava Republike Slovenije je varuh človekovih pravic. Največ členov Ustave se ukvarja prav s človekovimi pravicami in naša ustava je dobra ustava. Seveda pa Slovenija kot članica, ki jo je priznala mednarodna skupnost leta 1992, smo postali člani Organizacije združenih narodov, leta 2004 smo postali po volji ljudi člani Evropske unije in tako naprej; in smo dejansko tudi tukaj ratificirali mnoge konvencije, mednarodne pogodbe s področja človekovih pravic. Glede na aktualnost teme, ki smo jo včeraj začeli, mi dovolite, da navedem tudi nekaj splošnih deklaracij o človekovih pravicah, konvencij. Kljub vsemu bom začel z Ustavo Republike Slovenije. 41. člen, svoboda vesti: »Starši imajo pravico, da v skladu s svojim prepričanjem zagotavljajo svojim otrokom versko in moralno vzgojo.« In 54. člen, pravice in dolžnosti staršev: »Starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke.« Naprej, Splošna deklaracija človekovih pravic, 1948, 26. člen, 2. točka: »Izobraževanje mora biti usmerjeno k polnemu razvoju človekove osebnosti in utrjevanju spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin.« 3. točka: »Starši imajo prednostno pravico pri izbiri vrste izobraževanja svojih otrok.« Konvencija o varstvu človekovih pravic ter temeljnih svoboščin Sveta Evrope, 9. člen, svoboda mišljenja, vesti in vere: »Vsakdo ima pravico do svobode misli, vesti in veroizpovedi.« Naprej, Protokol h Konvenciji o varstvu človekovih pravica in svoboščin, 2. člen, pravica do izobrazbe: »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju funkcij, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim lastnim verskim in filozofskim prepričanjem.« Pri vseh teh navedbah se, normalno, upam, vsak vpraša: A res, ali pri nas to deluje? Pri kakšni zadevi seveda deluje. Naprej, Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah OZN, 1966, 18. člen, 4. točka: »Države pogodbenice tega Pakta se zavezujejo spoštovati pravico staršev oziroma zakonitih skrbnikov, da svojim otrokom zagotovijo tisto versko in moralno vzgojo, ki je v skladu z njihovim lastnim prepričanjem.« Naprej, Mednarodni pakt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, OZN, 1966, 13. člen, 3. točka: »Države pogodbenice tega Pakta sprejmejo obveznost, da bodo spoštovale pravico staršev oziroma zakonitih skrbnikov, da izberejo za svoje otroke tudi take šole, ki jih niso ustanovile javne oblasti, če te šole ustrezajo takim minimalnim standardom izobraževanja, ki jih določi ali predpiše država, in pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom versko in moralno vzgojo v skladu z njihovim lastnim prepričanjem.« Evropska socialna listina, 1. del listine, 7. točka: »Otroci in mladostniki imajo pravico do posebnega varstva pred fizičnimi in moralnimi tveganji, ki so jim izpostavljeni.« In Deklaracija o otrokovih pravicah, 2. načelo: »Otrok mora uživati posebno varstvo. Z zakonom ali na drug način mu je treba omogočiti, da se bo v svobodi in dostojanstvu razvijal fizično, psihično, moralno, versko in družbeno zdravo in normalno. V zakonih, sprejetih za varstvo otroka, naj bo otrokova korist poglavitno vodilo.« In 7. načelo: »Otrok ima pravico do šolanja, ki naj bo vsaj na stopnji osnovne šole brezplačno in obvezno.« Tu bom pa le vprašal, ali je res brezplačno. »Deležen naj bo vzgoje, ki bo razvijala njegovo splošno kulturno raven in ga usposobila, da na osnovi enakih možnosti razvija svoje sposobnosti in zmožnosti za lastno presojo, čut moralne in socialne odgovornosti, da bo lahko postal koristen član človeške družbe. Koristi otroka naj bodo vodilo tistim, ki so odgovorni za njegovo vzgojo in izobraževanje; na prvem mestu pa morajo biti za to odgovorni starši. Otroku moramo priskrbeti igro in razvedrilo, katerih namen je prav tako vzgojen. Družba in javne oblasti naj si prizadevajo, da bodo otroci lahko kar najbolj uživali te pravice.« In Konvencija o otrokovih pravicah, OZN, 1989: » [[…]]upoštevajoč pomen tradicije in kulturnih vrednot posameznih narodov [[…]],« ta pomen tradicije in kulturnih vrednot je posebej izpostavljen v preambuli. 13. člen pa pravi: »Otrok ima pravico do svobode izražanja; ta pravica zajema svobodno iskanje, sprejemanje in širjenje vsakovrstnih informacij in idej, ne glede na meje, v ustni, pisni, tiskani ali umetniški obliki ali na katerikoli drug način po otrokovi izbiri. Glede uveljavljanja te pravice so možne nekatere omejitve, vendar le take, ki jih predpisuje zakon in ki so potrebne zaradi spoštovanja pravic in ugleda drugih; ali zaradi zavarovanja državne varnosti ali javnega reda ali javnega zdravja ali morale.« In 14. člen: »Države pogodbenice spoštujejo otrokovo pravico do svobode misli, vesti in veroizpovedi. Države pogodbenice spoštujejo pravice in dolžnosti staršev oziroma zakonitih skrbnikov, da otroka pri uveljavljanju te pravice usmerjajo na način, prilagojen njegovim razvojnim zmožnostim.« Zelo širok nabor – pa gotovo vsega nisem navedel – mednarodnih konvencij, deklaracij, ki jih je tudi povzel, ratificiral ali kako drugače ponotranjil Državni zbor ali pa že prej Skupščina Republike Slovenije. Kar se tiče stanja v slovenskem zdravstvenem sistemu, tudi tu se soočamo s problemi, ki jih preprosto ne znamo, ali ne zmoremo, ali ni dovolj politične volje, mislim pa, da ni znanja, da bi jih vendarle rešili v korist naših pacientov, bolnikov, državljank in državljanov, zelo dragocenih. Na to nas opozarja Varuh že nekaj časa, opozarja opozicija, opozarja Evropska komisija, ki je tudi naša inštitucija, ampak ne zgodi se nič oziroma premalo. Zgodi se premalo, niti ne znamo prešteti čakajočih v čakalnicah, ali pa se zmotimo približno za 20 tisoč. To ni normalen sistem. Najbrž tudi vsi poznamo, kaj pomeni predolga čakalna doba, kakšna je definicija predolge čakalne dobe. Pacient lahko čaka na neko zdravstveno storitev le toliko časa, da se mu v tem času stanje bistveno ne poslabša. Ko sem prejšnji ministrici govoril – Ministrica, ljudje nam v čakalnih vrstah umirajo –; mi je očitala, da dramatiziram. Jaz pa vem, da je tako, ker imam izkušnje, vem, da je tako. Ampak po drugi strani pa imamo pravico do svobodne izbire zdravnika. A res? A res, dajte no. Lažje je celo priti do zdravnika v Švici ali Berlinu kot pa doma. To posebej zaznavamo ljudje, ki smo na periferiji. Boste rekli, da ta spet omenja Pomurje. Ja, spet ga moram omeniti, ker je nas, paciente v Pomurju – pa najbrž tudi na Koroškem pa še kje, boste sami, kolegice in kolegi, povedali, kje –, hudo prizadel pravilnik, ki ga je sprejelo Ministrstvo za zdravje in je začel veljati 1. novembra lansko leto. Kakšna pravica do izbire zdravnika, ne se hecati. Ne deluje, ker če ste vi iz Prekmurja v nekem takem stanju, recimo, da ste nepokretni in potrebujete urgentni poseg ali karkoli že, pa si želite, da bi šli v Ljubljano; ne bo šlo. Na UKC Ljubljana pa ti ne boš šel, ker si iz Prekmurja, ti boš šel v Maribor. Če pa se želiš zdraviti na Onkološkem oddelku v Ljubljani, to ni enkratno zdravljenje, to je več prevozov, potem boš pa plačal. Okej. Tisti, ki ima visoke plače, lahko plača, okej. Kaj pa tisti, ki ima 220 evrov invalidske ali kmečke penzije, ali kakršnekoli? Ali lahko tisti plača tedenski prevoz, temu se reče nenujni medicinski prevoz? Ne more. In potem v lokalnem časopisu berem, da se je onkološka pacientka, bolníca odločila, da se ne bo več zdravila. Ja, mi smo bogata država, ampak nam se to dogaja. Tega se nisem jaz izmislil. Vprašajte novinarko, ki je o tem pisala, ali to bolníco. Ali veste, kaj pomeni, če se ne bo več zdravila na Onkološkem inštitutu v Ljubljani? Kolegice in kolegi, ne smemo dovoliti, tudi če se samo enemu to zgodi, se mu ne sme zgoditi. Moramo sistem prilagoditi, popraviti ga moramo. Če je tukaj dovolj politične volje, mi lahko v enem dnevu zakon spremenimo, ga popravimo, izboljšamo v korist ljudi, v enem dnevu, če je dovolj politične volje. Upam, če bom doživel 25. poročilo, da bo tam priporočil bistveno manj, da bo tam veliko pohval za Vlado, Državni zbor, da smo vsaj dobršen odstotek teh 88 priporočil sanirali oziroma upoštevali; in res si želim, da bi to doživel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi dal besedo državni sekretarki Martini Vuk, ki je zaprosila zanjo. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Spoštovani varuh človekovih pravic, poslanke in poslanci, lep pozdrav tudi v imenu Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Nekaj priporočil je takih, ki se nanašajo na naše delovno področje, pa sem želela že relativno zgodaj v razpravi izkoristiti to možnost, da se oglasim, ker žal moram ob 12. uri na sejo komisije Državnega sveta, ki obravnava tri naše zakone, in me bo potem nadomestil kolega. Naj začnem s citatom 5. člena Zakona o osnovni šoli. Naslov 5. člena je Pravica do izbire oblik izobraževanja in pravi: »Starši imajo pravico izbrati osnovnošolsko izobraževanje svojih otrok v javni ali zasebni šoli ali kot izobraževanje na domu.« 5. člen Zakona o osnovni šoli. To je odgovor na vse navedbe mednarodnih, domačih dokumentov. Zakona o osnovni šoli ne spreminjamo, tega člena v ničemer ne odpiramo, v ničemer ne kratimo pravice staršev, ki jim je zagotovljena v naši zakonodaji in s tujimi dokumenti, katere smo ratificirali kot Republika Slovenija. To dostopnost, to izbiro staršem omogočamo v celoti in zagotavljamo. Naj povem, da tudi s tega vidika sama sem vodila kar nekaj delegacij, ko smo zagovarjali mednarodne pakte in dokumente ter njihovo uresničevanje pred Organizacijo združenih narodov. Tovrstnih priporočil nismo dobili niti nismo bili pozavni, da bi kakorkoli kršili pravico staršev do izbire. Včeraj je potekala kar dolga razprava, vsi se jo verjetno spomnite, zato ne bi tega pogrevala, hočem samo povedati, da je Vlada sprejela Predlog novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ga predložila v obravnavo Državnemu zboru v skladu s tem, kar smo obljubili. Včeraj je potekala prva razprava, naslednji teden bo potekala seja matičnega odbora, na julijski seji – če bo danes zakon izglasovan, da je primeren za nadaljnjo obravnavo – bosta potekali druga in tretja obravnava in s 1. 9. se lahko zakon začne uporabljati. Tako implementiramo odločbo Ustavnega sodišča, ki je neimplementirana že vse od leta 2014; pa se bomo verjetno vsi spomnili, da so bili mnogi poskusi za to implementacijo, vendarle pa je treba zbrati ustrezno večino v Državnem zboru, da bi lahko zakon bil sprejet, se uveljavil in da bi lahko odločba Ustavnega sodišča bila implementirana. Naj povem še eno dobro novico, in sicer da je pripravljen pravilnik, ki celoviteje ureja pravice študentov s posebnimi potrebami in s posebnim statusom, torej na pravice študentov invalidov, na katerega se nanašajo priporočila, ne samo ta zadnja, ampak tudi iz preteklih let. Ta pravilnik je zdaj pripravljen, je v javni razpravi od tega tedna, obešen na E-demokracijo, kjer zbiramo pripombe in mnenja; in potem bo tudi sprejet in objavljen v Uradnem listu in se bo začel uporabljati in uresničevati. Menimo, da smo s tem naredili kar pomemben korak naprej. Ko se, kot ste sami dejali, uredi še prevoz študentov invalidov, s čimer se je Ministrstvo za infrastrukturo tudi strinjalo, potem bomo to področje imeli bistveno bolje urejeno, kot je veljalo do sedaj. In še zadnja zadeva, ker vidite, da nas je veliko in smo časovno omejeni, ko gre za področje vzgojnih zavodov, na katerega se tudi nanašajo priporočila, zakon bo še to poletje šel v javno razpravo, jeseni ga bomo vložili v parlamentarno proceduro in predvidevamo, da bo do konca leta zakon tudi sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če želi še kdo od predstavnikov Vlade besedo, se lahko kadarkoli prijavi in bo dobil besedo. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima poslanka Janja Sluga, pripravi pa naj se Željko Cigler. Izvoli.
Hvala lepa, predsedujoči. Zelo široko je danes to polje za razpravo, ko zdaj poslušamo kolegice in kolege, o čem vse govorijo. Znotraj tem, znotraj vsebin, ki jih obravnava Varuh človekovih pravic, je možno govoriti o marsičem. Ampak v resnici, če gledamo strogo z vidika točke dnevnega reda, bi se morali pogovarjati o delu Varuha in o zadevah, ki jih je Varuh obravnaval nekoliko bolj zgoščeno v okviru pooblastil in pristojnosti, ki jih ima varuh. In ne zdi se mi prav, da zdaj izkoriščamo to točko za vse tisto, kar je že bilo predebatirano pod drugimi točkami, na drugih sejah in tako dalje. Danes je bilo že povedano, vsako leto je dejansko to poročilo bolj zajetno. Ampak kot je kolega prej izpostavil primer, to seveda še ne pomeni, da je težav toliko več zaradi tega, ker je to poročilo bolj zajetno. V tem poročilu najdemo marsikaj. Kot sem že sama izpostavila na odboru, je en primer lahko opisan tudi na desetih listih, ne straneh. Vsebinsko pa, ko se pogovarjamo, so zagotovo bili narejeni koraki, je bil dosežen določen napredek na določenih področjih. Verjetno pa si vsi želimo, da bi se izvršilna in tudi zakonodajna veja oblasti, tu se moramo posuti s pepelom, odzivali hitreje in bolje. Če grem na neke vsebine, ki sem jih sicer že izpostavila na odboru, pa vendar bi se pomudila pri njih, ker so to vsebine, ki so mi resnično ostale v spominu. Zdi se mi, da je prav, da se o njih pogovarjamo, še zlasti v luči razprav, ki potekajo o starajoči se družbi, o urejanju dolgotrajne oskrbe, o vseh težavah, na katere smo pri skrbi za starejše vsakodnevno opozorjeni skozi medije in skozi različne zgodbe. Že na odboru sem izpostavila takšno zgodbo, ki me je zelo zaskrbela. Gre za domove za starejše, ko se pogovarjamo o primerih, da se zaradi previsokih cen ali pa mogoče tudi zaradi kakšnih drugih razlogov svojci odločajo, da nameščajo svoje starostnike v domove na Hrvaškem. Kakšen je nivo oskrbe v teh domovih na Hrvaškem, bi se dalo po mojem mnenju zelo veliko pogovarjati. Večkrat se zgodi, da se ti starostniki v roku nekaj mesecev vrnejo ali pa se vsaj želijo, kot smo slišali v enem primeru, vrniti nazaj domov; pa se potem izkaže, kako je bilo zanje v tem vmesnem času neustrezno poskrbljeno. Ampak govorim o enem konkretnem primeru, ko se je tak starostnik želel vrniti, pa mu je bilo to preprečeno celo z odvzemom osebnim dokumentov. To pa je res skrajni primer. Zaskrbelo me je predvsem še po tistem, ko je varuh človekovih pravic že na odboru ponudil odgovor, da tudi do obravnave tega poročila na pristojnem oziroma zainteresiranim delovnem telesu ni bilo odziva hrvaške ombudsmanke. Tak odnos je res nekaj, kar nas mora skrbeti, posebej še zato, ker v take primere s svojo zakonodajo ne moremo poseči. Razmišljati bolj v smeri resnično urgentne potrebe po ureditvi tega področja, kot se sicer že 17 let pogovarjamo, ampak dejansko je tukaj zelo razvidno, kako nam voda teče v grlo in nam. Naslednja zadeva, ki je bila tudi danes že večkrat omenjena, pa jo je tudi državna sekretarka z Ministrstva za šolstvo v tem trenutku pojasnila. Jaz sem vesela, da je ta pravilnik sprejet, govorim o prevoznih študentov invalidov. V zvezi s tem sem v preteklih mesecih naslovila pobudo tudi na Ministrstvo za infrastrukturo, ki je seveda pristojno ministrstvo za spremembo Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki se mora prilagoditi, zato da bo študentom invalidom ta pravica zagotovljena. Dobila sem razveseljujoč odgovor, kako je ministrstvo iz predloga spremembe tega zakona izvzelo vse večje posege ravno z namenom, da bo zadeva sprejeta, da bo čim manj deležnikov udeleženih pri usklajevanju in da bo postopek tekel kar se da hitro; z obljubo v tem dopisu, da naj bi imeli ta zakon na mizah nekje v mesecu aprilu. Sedaj smo konec junija, žal tega zakona še ni. Ne vem, kje se je zataknilo. Tudi varuh v tistem trenutku, ko smo se o tem pogovarjali, ni imel odgovora na to vprašanje, ampak jaz resnično tudi na tem mestu ponovno apeliram. Odgovor na svojo pobudo, ki sem ga prejela, je bil razveseljujoč in apeliram, da se dejansko tudi uresniči čim hitreje tisto, kar je tam notri pisalo, ker gre resnično za velik problem. Pogovarjali smo se ob obravnavi preteklih poročil pa tudi na splošno večkrat ob raznoraznih problematikah, ki jih obravnava odbor za delo, o kadrovski inšpekciji, o njeni okrepitvi, o njenih pristojnostih. To je eno od področjih, kjer je bil dosežen določen napredek; v preteklem mandatu se je zaposlilo 5 novih inšpektorjev, v tem mandatu že 10. Seveda so to, za moje pojme, kot jaz osebno dojemam to problematiko, začetni koraki, ki jih je treba nadaljevati, ampak vendarle spada to področje med tista, kjer lahko rečemo, da se premiki na bolje dogajajo. Pomudila bi se za trenutek tudi pri Ministrstvu za pravosodje, pri problemu, na katerega je lepo opozoril varuh, to je dostopnost sodišč za invalide. Zakaj o tem govorim? Govorim zato, ker je ravno Ministrstvo za pravosodje tisto ministrstvo, ki naj bi bilo varuh varovanja človekovih pravic na vseh področjih; pa se potem na koncu izkaže, da ravno to ministrstvo na svojem področju, v svojem resorju osnovnih stvari – torej osnovna stvar, kot je dostopnost prostorov, dvoran za gibalno ovirane – ne zagotavlja. Na kar 15 sodiščih invalidi nimajo dostopa do razpravnih dvoran. Potem so te statistike znotraj malo obrnjene, pa se potem pogovarjamo o tem, da lahko na nek način z obrazložitvijo pridemo do nekega podatka, da je kar 77 % sodišč dostopnih za invalide, pa vendar. Po mojem mnenju bi morali ustrezneje in hitreje reagirati na zakon, ki ga je država sprejela in sama sebi naložila v ukrepanje že leta 2010. Res je, da si je dala petnajst let časa kot neko prehodno obdobje, pa vendar devet let od teh petnajstih je že mimo in napredek na tem področju je po mojem mnenju prepočasen, premajhen. Verjamem, da se sodišča poslužujejo rešitev, da uporabljajo druge prostore, prestavljajo razpravne dvorane v pritličja in tako naprej, ampak mislim, da ta rešitev za invalide ni dostojna. Pa še ena stvar glede samega načina delovanja varuha ali pa kateregakoli drugega organa. Če se pogovarjamo, kako si jaz predstavljam, kako tudi sama delujem, ko se name obračajo državljanke in državljani – seveda, z največjo možno mero odgovoriti na težavo in rešiti težavo, ponuditi roko in prispevati k temu, da državljanka ali državljan na koncu pride do nekega ustreznega odgovora ali rešitve. In v tej luči si predstavljam tudi delovanje varuha in vseh drugih institucij v državi. Zato sem tudi apelirala na odboru, pa apeliram ponovno, da ni sprejemljivo, da se varuhu oglasi državljan z neko težavo, varuh ga obravnava, zahteva od njega informacije in tako naprej, potem pa je pod črto, po nekajtedenski ali nekajmesečni obravnavi odgovor, ki ga človek prejme: Vključili vas bomo v naše poročilo. Zakaj to govorim? Ker ni bil samo en primer ljudi, ki so se pri meni oglasili v poslanski pisarni, s takim odgovorom varuha; seveda se to nanaša na pretekli mandat varuha. Jaz si res močno želim in priporočam novi sestavi, da se tega več ne greste. Državljani pričakujejo ustrezno reakcijo, pričakujejo nek rezultat te reakcije, ki pa ne more biti takšen, da bodo sami o sebi brali v nekem poročilu. Zato bi ponovno izpostavila tudi Zakon o partnerski zvezi, ki je zelo obširen, na več straneh vsebovan v tem poročilu za lansko leto. Zelo podrobno je predelan sam postopek sprejemanja zakona, kaj se je dogajalo, kako se je dogajalo, kakšne so bile vsebine, kako so se vlagali amandmaji, koliko je bilo glasov za in koliko proti. Potem je pa priporočilo na koncu, ki pravi, naj se poslanci opogumijo in spremenijo ta protiustavni zakon. Varuh ima to pristojnost, varuh lahko poda to pobudo. In jaz res apeliram, da v prihodnosti tovrstne pobude, ko evidentno ugotovi protiustavnost določene zakonodaje, takšno pobudo sproži in jo izkoristi. Kar se tiče prisotnosti varuha na terenu, to pa moram kljub vsemu izpostaviti, ker je bilo eno stališče poslanske skupine zelo naperjeno proti temu delu delovanja varuha. Jaz se s tem stališčem ne morem strinjati. Spremljam, kako varuh potuje po terenu, kje se oglaša, kako se oglaša. Večkrat dobivam na terenu tudi odzive ljudi, ki se z varuhom na terenu srečajo; in to je zagotovo nekaj, kar pri institutu varuha zelo dobro deluje, funkcionira. Prav je, da se v tem obsegu ali pa še večjem, če se bo izkazalo, da je to mogoče, ohrani še naprej. Jaz ne bi bila tako zelo negativna. Eden od kolegov je dejal, da pričakuje v naslednjem poročilu varuha več pohval. Jaz se ne slepim, ne pričakujem teh pohval, varuh tudi ni ustanovljen zato, da bi hvalil; varuh je ustanovljen zato, da kaže s prstom na druge stvari. Ampak dejansko premiki so, si pa seveda vsi skupaj želimo, da bomo mi in tudi vi na drugi strani pri svojem delu mogoče bolj učinkoviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Pripravi pa naj se mag. Dejan Kaloh. Izvoli.
Spoštovani, hvala za besedo. Spoštovani varuh človekovih pravic! Ko ste nastopili in se predstavljali poslanskim skupinam, smo videli v vas dejansko eno možnost, da se ta državni zbor tudi z vašo pomočjo postavi v bran uveljavljanja in preprečevanja kršitev človekovih pravic in svoboščin, še zlasti političnih, ekonomskih in socialnih. Pomemben je bil poudarek kolegice, ki pravkar odhaja, prej v njeni razpravi, ki je rekla, da je pomembna pri zakonu, ko je bil še dopolnjen, zlasti točka, ki vas spodbuja, to ste rekli, da boste na tem aktivni, da začnete postopke na lastno pobudo na področjih, za katere ugotovite oziroma vas nanje opozorijo državljanke in državljani ali pa tudi predstavniki tega državnega zbora, poslanci, da se dogajajo hude kršitve človekovih pravic. Sedaj bi rad na tem področju, na tej točki, ko je razprava o tem poročilu, ki je dobro; in mislim, da moramo tukaj stati skupaj, predvsem bi se moral Državni zbor zavzemati za to, da se stvari, ki so zapisane tukaj notri, opomini, opozorila na kršitve, dejansko popravijo, odpravijo; ne da se poglabljajo. Skratka, da od besed preidemo v konkretni položaj, še zlasti ko gre za človekove pravice in svoboščine. Predlagam, prvič, da začnete na lastno pobudo postopek glede opozoril pri hudem kršenju človekovih pravic in temeljnih svoboščin pri umeščanju v prostor – tega ni zapisano v poročilu gospe Nusdorferjeve za lansko leto –, ko se je izbirala primerna trasa na tej avtocesti A1 med Velenjem jug in pri Šentrupertu; je sedaj izbrana, to je avtocesta Koper–madžarska meja. Moram reči, da smo bili poslanci tega državnega zbora iz odbora za infrastrukturo in odbora za kmetijstvo na terenskem ogledu ter seznanitvi z vsebinskimi in strokovnimi zadevami, ki so se dogajale in na katere so nas ljudje iz treh občin, to so Braslovče, Šmartno ob Paki ter Polzela, opozorili. Samo to bom povedal, v eni občini, to je Šmartno ob Paki, se bo v naselju Podvrh 3 % prebivalstva preprosto podrlo njihova prebivališča. Utemeljevali so, kje so bile narejene vsebinske in strokovne napake pri prostorskem dokumentu, to je državni prostorski plan, ki se je leta 2007 začel pripravljati, 2017 pa je bil sprejet. Gospa Nussdorfer je bila o tem obveščena, bila je na ogledu tam. Prejšnja varuhinja je dala različne obljube tem prizadetim državljankam in državljanom. Jaz tega v poročilu za lansko leto nisem našel. Se opravičujem, če sem morda spregledal, nisem našel. Tudi nobena obljuba, ki jo je varuhinja človekovih pravic dala, ni bila realizirana. Poslanci, ki smo to pregledali, bomo sigurno peljali to zadevo še naprej v Državnem zboru, zato da se pri konkretnem primeru nehajo kršiti pravice in svoboščine, ki so navedene, če to drži. In drugič, tudi da pride čim prej do te hitre cestne povezave, ki jo dejansko Slovenija rabi; vendar pričakujem, da boste na lastno pobudo pregledali, kako je na stvari. Ustavno sodišče je sicer svojo odločbo pred kratkim izdalo glede postopkovnih zadev, hkrati pa je napisalo, da strokovne stvari pa niso predmet njihove razsoje, to pa preglejte. Mislim, da tukaj imamo v Državnem zboru poslanci še kakšno za reči. Drugič, ponovno opozarjam, kar sem opozoril tudi na odboru, na kršitev pravice do izobraževanja, ki se v Sloveniji dogaja otrokom s posebnimi potrebami, zlasti tistim, ki imajo odločbo o usmeritvi in jim je zagotovljen spremljevalec. Gre za hudo bolne otroke. Večinoma so tukaj avtisti, kjer se je na ministrstvo že leta opozarjalo, da se njihove pravice tukaj kršijo. Ministrstvo se ne premakne iz mesta. Občina Celje, tudi Skupnost občin Slovenije, več staršev in šol je gospe Nussdorfer dve leti nazaj dalo pobudo s strokovnim, pravnim mnenjem, da sproži postopek za presojo ustavnosti, mislim, da je to 10. člen zakona o izobraževanju otrok s posebnimi potrebami. Predlagam, da se ta zadeva sproži. Tretjič. Rad bi opozoril na problem invalidov v Sloveniji, tistih, ki imajo rehabilitacijske odločbe in jim z javnimi sredstvi zagotavljamo možnost socialnega in ekonomskega vključevanja. Mnogi od teh, ki imajo srečo,– veliko jih je, ni jih malo –, so zaposleni v zaposlitvenih centrih. To je zadeva, ki jo ureja Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Govorim glede konkretnega primera iz Celja, to je zaposlitveni center Griffin v Celju; informiran sem pa, da se podobne stvari dogajajo tudi drugje po Sloveniji, da se v teh oblikah zaposlovanja, ki jih država podpira z javnimi sredstvi, dogajajo hude kršitve zakonskih pravic, dostojanstva teh ljudi, ki so zaposleni, ter njihovih človekovih pravic in svoboščin. Predlagam, da na lastno pobudo dejansko pregledate, kako je to. Država bi morala biti tukaj proaktivna in pomagati, da se čim več teh ljudi, ki se želijo socialno, ekonomsko aktivirati, se vključiti, dejansko zaposli. Omogočiti jim delovna mesta. Teh delovnih mest, kjer bi oni lahko delali, je v tej državi dovolj. Dajmo jim možnosti, produktivno uporabimo sredstva, ki so za to namenjena in jih ima Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve na svojem proračunu. In še zadnje bi rad rekel. Predsedujoči, dejansko danes govorimo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Mislim, da tisti, ki tukaj izrabi ta prostor za to, pa ni važno, ali je moški, ženska ali pa je vmesnega spola, tudi če je plemeniti, ne more ob razpravi o taki točki pozivati na nestrpnost, deliti državljanke in državljane Slovenije na naše, vaše, izvajati homofobijo ali rasizem. Mislim, da za take besede ob tej točki ni prostora in ni namen obravnave tega poročila, da nestrpnost in sovražni govor širimo še izza govorniškega odra v Državnem zboru. Predlagam, da če se to dogodi, da se beseda takšnemu človeku odvzame oziroma prekine. Hvala.
Hvala lepa. Saj to velja za vse točke vseh dnevnih redov, ne samo za to točko. Ni nobene razlike, nobene izjeme. Upam, da se boste držali tudi sami tega. Besedo ima poslanec mag. Dejan Kaloh. Za njim pa dobi besedo Soniboj Knežak. Izvoli.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav varuhu človekovih pravic gospodu Svetini in njegovim sodelavcem, vladnim predstavnikom, seveda tudi kolegom v razpravni dvorani! Kot so ugotavljali kolegi, res je obsežno gradivo prek 400 strani, je pa tudi za opozoriti, da je daleč najbolj obsežno poročilo v delu o samem delu v pravosodju – 56 strani. To je po eni strani razumljivo. Stopnja javnega zaupanja v slovensko sodstvo še vedno zelo nizka, je povsem na repu članic Evropske unije, kar tudi korenini v nekvalitetnih, da ne rečem določenih krivičnih sodnih odločbah. Po drugi strani pa je sam varuh dejal, da v 2. členu Ustave Republike Slovenije piše, da je Slovenija pravna in socialna država. To je tudi druga najpogostejša kršitev v tem poročilu, druga najpogostejša kršitev se nanaša na 2. člen Ustave Republike Slovenije. Do te ustavne maksime, da bo Slovenija res pravna in socialna država, je seveda še dolga pot, glede na to, kaj vse se dogaja na terenu med ljudmi. Glede obiskov, jaz sem hvaležen gospodu Svetini, da je tudi v začetku junija obiskal moj rodni Maribor. Tam je stiska ljudi še vedno zelo velika, predvsem v socialnem segmentu. Tudi centri za socialno delo svojega dela ne opravljajo najbolj optimalno. Meni predstavniki raznih humanitarnih društev govorijo, da celo nekatere uradne vloge, ki so naslovljene na centre za socialno delo, potem romajo k humanitarnim društvom, pa gre za hude zadeve, tiste najbolj boleče, ko ljudi še vedno deložirajo iz stanovanj, pa ne vedno po njihovi krivdi. Center za socialno delo je na nek način nemočen in pošilja potem te ljudi k društvom, znano je društvo UP-ornik, kjer tudi določeni poslanci tako ali drugače participiramo pri kakšni pomoči, ko je to od nas pričakovano. Želel pa bi izpostaviti zavržne kršitve človekovih pravic, ki se pa dogajajo v samem sistemu pravosodja. Najmanj trije primeri so bili, ko so se sami predstavniki sodne veje oblasti oglasili sami, samoiniciativno, njihova stiska je bila očitno zelo huda. Govorim o primeru sodnika Radonjića, govorim o primeru mariborskega tožilca Pušnika in zdaj ta zelo zavržen, nečloveški napad na mariborsko sodnico, na katerega se je sicer tudi gospod Svetina odzval. Verjetno bo tudi to področje moralo še bolj biti v fokusu varuhu, ker očitno tudi v samem pravosodju so se v zadnjem letu stvari res zelo zaostrile, čeprav vemo, da se poročilo nanaša na leto 2018. Tista dva segmenta, glede katerih je varuh posebej izpostavljal svoja opozorila, se nanašata na nadzor dela sodnika in tudi na nadzor tožilcev. Sodnikovo delo je seveda lahko predmet nadzora, tudi disciplinskega postopka; edino, kar jaz pogrešam v tem poročilu, je to, da varuh v tem poročilu ne navede enega samega primera, kjer je bil uspešno izveden nadzor, kjer je bila uspešno izrečena kakšna disciplinska sankcija. Jaz sem ministrico za pravosodje v poslanskem vprašanju vprašal, koliko je bilo izrečenih disciplinskih sankcij v zvezi z 81. členom Zakona o sodniški službi, še posebej v točki 14 in točki 15. Ti dve točki opozarjata na vedenje in ravnanje sodnika, v kontekstu njegove sodniške neodvisnosti. Točka 15 pa še ekstra opozarja na žaljivo obnašanje, izražanje sodnika pri delu in v njegovi privatni sferi. Verjeli ali ne, od leta 2002, se pravi 17 let, je bilo izrečenih samo 12 disciplinskih sankcij, pa vemo, kolikor spremljam v medijih, da je to promoviranje totalitarnih simbolov s strani predstavnikov sodne veje oblasti vsem javno na očeh. Izrečenih je bilo 12 sankcij, šestim je bil zgolj pisni opomin izrečen, petih so znižali plačo ali jih premestili, samo enemu sodniku v 17 letih je prenehala sodniška služba zaradi teh dveh točk. Tukaj je jasno, da v lastni hiši niso te disciplinske sankcije dovolj rigorozno uveljavljene, čeprav bi po moji oceni seveda morale biti. Kar se tiče izvajanja nadzora nad opravljanjem državnotožilske službe, tukaj pa je varuh postregel z dvema zelo plastičnima primeroma, čeprav ocenjujem, da je en primer čisto tipične narave. Gre za tipični primer ignorance državnih tožilcev. Varuh navaja zadevo, ko je bilo obravnavanje kazenske ovadbe končano in je to pobudnik izvedel šele potem, ko je pisno zaprosil informacije za omenjeno predmetno zadevo; pa ga hkrati državno tožilstvo ni poučilo o tem, da ima kot oškodovanec možnost prevzeti pregon kot zasebnik še sam. Dve točki, po ponovnem pregledu je ta tožilska odločitev bila okarakterizirana, kot da je bila sprejeta brez sklepa o zavrženju ovadbe in, kot drugo, brez obvestila ovaditelju. Poanta, ki jo pravilno izpelje poročilo, je seveda v tem, da če državni tožilec ne obvesti oškodovanca o zavrženju ovadbe, ga pušča na nek način v negotovosti, ker potem ta oseba ne ve, kaj se dogaja. Hkrati se spet povečuje nezaupanje v sodno vejo oblasti, tako da tukaj ti primeri seveda niso osamljeni, tudi meni jih sodržavljani redno iznašajo. In zato smo v Slovenski demokratski stranki že večkrat opozarjali, da tožilska odločitev v segmentu, da zavrže ovadbo ali nadaljuje pregon, nima nobenega preverjanja. Nad tožilcem, če malo karikiram, je zgolj modro nebo. Niti vodja tožilstva niti generalni državni tožilec nima nekega vpliva na zavrženje kazenske ovadbe. Če bi bile te zavržene kazenske ovadbe podvržene sopodpisu predstojnika ali pa skupine tožilcev v nekih hujših kaznivih dejanjih, bi bilo seveda to dejanje tožilca dosti bolj transparentno, predvsem pa bi posameznikom zbujalo zaupanje v javnotožilsko funkcijo. Samo za primerjavo, Varuh je v letu 2017 podal 76 priporočil, realiziranih je bilo 11, 10 je bilo zavrnjenih; v letu 2018 se je ta stopnja povečala na 88 priporočil, realiziranih jih ni bilo 24; 9 pa je bilo zavrnjenih. To je skrb vzbujajoče, ker ta trend zavrnjenih in nerealiziranih priporočil raste; in za to ima zaslugo tudi aktualna vlada, ne glede na to, da je mandat prevzela septembra za tiste štiri mesece. Ko bomo naslednje leto obravnavali poročilo za leto 2019, ob letu osorej torej, upam samo, da bo vlada Marjana Šarca bolj sledila priporočilom Varuha in da bo stopnja nerealiziranih ali zavrnjenih priporočil bistveno manjša od številk, ki so jih navedli pri Varuhu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Za njim pa bo dobil besedo Franc Kramar. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani varuh, predstavnice in predstavniki Vlade, cenjene kolegice, spoštovani kolegi! Gospod Svetina, upam, da ta reality show gospoda Jelinčiča ni preveč prizadel ne vas ne vaše ekipe, ki se že kar nekaj let trudite, da vzpostavite več reda, da nas opozarjate na zadeve, ki niso v skladu s tistim, kar smo si v tej državi začrtali. Pač tak je, nacionalistično populistični nastopi, ki na žalost tu dobijo zajetni del populacije, ki mu da mandat, da že več kot 25 let sedi v tem državnem zboru. Pa bi hudič težko rekel, pa sem kar dobro spremljal to politiko, da je kak zakon ali pa neka dodana vrednost njegovemu delu v dobrobit Slovenk in Slovencev, za katere se tako zavzema. To me res jezi. Težko se človek poistoveti z njegovimi stališči, da je Slovenija kloaka nekih bedastih stališč, gnojišče ne vem česa. Spoštovani kolegice in kolegi, verjamem, da se vsi strinjamo, da nam je bilo dano, da živimo v lepi državi. Tisto, kar je pa naša naloga, vsaj tistih nas poslancev na tej strani, pa je to, da s svojim delom poskušamo urediti življenje v tej državi, da bo prijazno in čim boljše za naše državljanke in državljane. Edino, kar bi se morda lahko strinjal z enim delom enega stavka gospoda Jelinčiča, je tisto, kar je rekel, da je to poročilo ena lepa knjiga. Pa bom tu tudi končal – lepa knjiga. Vsebino je treba pa prebrati. Sem trdno prepričan, da se ni veliko trudil z branjem te vsebine, drugače ne bi imel takih nastopov, kakršne je imel. Sam sem si jo tokrat že drugič prebral z izrednim zanimanjem, ker mi je to vaše poročilo neko ogledalo, ki ga nastavite nam, ki skrbimo za zakonodajne postopke, ki naj bi urejali življenje v tej državi. Če povzamem, moja ocena je, da smo urejena država, da ni vse tako slabo. Mislim, da je od predstavnikov Vlade rekel, da običajno poskušamo v tem državnem zboru prikazati, da je v tej državi vse slabo. Daleč od tega, imamo še kar precej za postoriti na številnih področjih, tega se vsi skupaj zavedamo. Toliko glede tega uvoda. Pri samem poročilu statistike ne bom omenjal, kar lepe številke, skoraj 5 tisoč zadev, preko 3 tisoč pobud; kar je zame pomemben podatek, od tega jih je bilo kar 2 tisoč 700, to je 86 %, tudi končanih. Tisto, kar me moti pa sem zasledil zdaj že drugič, ker prej se nisem s tem ukvarjal in nisem bral teh poročil, je neodzivnost ministrstev. No, to me pa res moti in je bilo tudi danes že večkrat omenjeno. Težko razumem, ne vem, kje je problem pri tej neodzivnosti, ali so to zadeve, ki so delikatne, ki se jih ne da čez noč rešiti oziroma v rokih, ki so postavljeni; ali se zadeve ustavijo pri kakem uradniku. Upam, da so tudi ministri prebrali to poročilo in bodo tudi nekaj ukrenili, da se ta neodzivnost v prihodnje izboljša. Zdaj se pač končuje obdobje prejšnje varuhinje, ki je dala poseben pečat temu delu. Sem pa trdno prepričan, da bo delo, ki ga je prevzel gospod Svetina – vsaj glede na to, kar sem slišal iz njegove predstavitve, tudi v poslanski skupini in pri delu v teh mesecih –, verjetno zaznamoval tudi po svoje. Gospod Svetina, veseli me, da ste tudi danes poudarili, da boste pri svojem delu več pozornosti namenili starostnikom in invalidom. Mi imamo približno 620 tisoč upokojencev; recimo, da je ena tretjina teh upokojencev takšnih starostnikov, za katere, to je moje osebno mnenje, nismo ravno lepo poskrbeli. Tudi iz vašega poročila izhaja, da je največ pripomb, kar se tiče nezadovoljstva z zakonsko ureditvijo ZPIZ-a. Mi smo skozi vse te reforme pokojninske zakonodaje, predvsem državljanke in državljane moti spreminjanje pogojev brez širšega konsenza. In če gremo h konkretnim zadevam, jaz sem pred 37 leti, ko sem vstopil na trg dela, začel plačevati prispevke. Mislim, da mi je bilo takrat obljubljeno 80 % pokojninske osnove, danes pa je 57 %. Mi smo super rešili blagajno, da nismo imeli večjih težav s temi ukrepi ZPIZ-a, na drugi strani smo pa naredili upokojence sistemske reveže. Odločbe s 500, 570 evri pokojnine, ala jim vera, čarajo, da lahko preživijo. In to je ena od nalog, ki nas čakajo. Želel bi tudi poudariti, da me kar veseli, da je kar velik del teh težav na področjih, na katera opozarjajo državljanke in državljani, da niso ustrezno urejena, ki se zrcalijo tudi v tem poročilu, prepoznala tudi koalicija in da smo jih tudi vnesli v naš koalicijski dogovor. Upam, da ga bomo v čim večji meri uspeli tudi rešiti. Tisto, do česar običajno pridemo, vsaj kar se tiče upokojenske populacije in vsega tistega, kar smo jim v preteklosti odvzeli, neusklajevanje pokojnin in vse tisto, na kar opozarjajo, do infrastrukture, ki jo slej ko prej, ko pridemo v starost življenja, rabimo vsi, v mislih imam predvsem domove za starejše, glede katerih nimamo načrtovanih popolnoma nobenih sredstev na ministrstvu za delo. Če ob tem ponovno omenim, da je sama država sprejela neke okvire, da bomo obstoječe domove za starejše spravili na nivo eno- in dvoposteljnih sob, in si dali prehodno obdobje do leta 2020 ali 2021; hkrati pa namenjamo temu nič evrov sredstev. Mislim, da danes, v letu 2019, ne sme biti nadstandard eno- ali dvoposteljna soba v domu za starejše. Upam, da bomo ta sredstva našli. Običajno se pri denarju zaplete, zato sem tudi dal v ponedeljek pobudo, ki sem jo naslovil na ministra za finance. V okviru proračuna, ki je bil predstavljen koaliciji na Brdu, skoraj ni sredstev za investicije; hkrati pa spet smelo zmanjšujemo javni dolg. Za informacijo, kar sem pridobil, javni dolg je v povprečju Evropske unije okoli 80 %. Slovenija bo konec letošnjega leta z javnim dolgom prišla na okoli 66 %. Načrti ministra za naslednje leto so, da ponovno zmanjšamo cilj, maastrichtski cilj je pa 60 %. Smo ena najuspešnejših držav na tem področju. Moj predlog je bil v tem, da razmislimo in upočasnimo, namesto 4 % prepolovimo, naslednje leto 2 % in del teh sredstev namenimo predvsem za to, o čemer govorim, za populacijo starejših. Sedaj se nam pojavljajo številni izzivi in za to populacijo moramo poskrbeti. Mlajše generacije, z vsem tistim, s čimer se srečujejo, bodo sami rešili, so zdravi, sposobni, za generacijo naših staršev pa moramo mi poskrbeti. In danes v tej naši državi ne živijo ravno lepega življenja. Tisto prakso, kar bi tudi pohvalil, ki jo je začela prejšnja varuhinja, je tudi to, da opravite svoje delo tudi tako, da greste na teren, da ste bili v številnih občinah, mislim da, omenite tu vaše zunanje poslovanje, mislim, da je to en izraz. V poročilu je tudi, da naši državljanke in državljani mnogokrat potrebujejo nekoga, da se mu izpovedo. Jaz sam vem, ker sem delal 9 let kot profesionalni predsednik sindikata, dve leti delavski direktor, zadnjih 16 let sem bil pa na funkciji vodje kadrovske službe, da ljudje rabijo sočloveka, tudi če mu ne moreš pomagati, da ga sliši, da ima nekoga. Ti vaši razgovoru, ko najmanj pol ure namenite vsakemu za te razgovore, so več kot dobrodošli. Tudi v poročilu pišete, da se največkrat ti razgovori namenijo temu, da ljudje rabijo kakšen pravni nasvet. Saj, ali je čudno, spoštovani kolegice in kolegi? 854 imamo zakonov v tej državi, 19 tisoč, skoraj 20 tisoč podzakonskih aktov. Kje se bodo, če se spet vrnem na populacijo starejših, znašli tudi nenazadnje pri zapletenem sistemu uveljavljanja pravic, ki jim pripadajo? Začne se pri banalnih zadevah, nam je kar vsem jasno, da mora ta populacija 70-, 80-letnikov znati uporabljati bankomat in [[…]]da ne bom še česa drugega našteval. Da zaključim. Nekatere od teh zadev smo tudi že začeli izpolnjevati. Pogovor je stekel o demografskem skladu, ki naj bi dolgoročno pripomogel k bolj stabilnemu izplačevanju pokojnin. Za zakon o dolgotrajni oskrbi, ki ga vsi že res pričakujemo in nerazumljivo dolgo se preklada po teh sobanah, je sedaj tudi dan neki terminski rok. Pitna voda in pa vse ostale neizpolnjene ustavne odločbe – to nam, spoštovani kolegice in kolegi, seveda tudi ni v ponos. Se pa nekatere stvari premikajo, tudi resorni minister je obljubil zakonodajo, vse podzakonske akte, da je tisto, kar smo zapisali, ostalo, vsaj kar se tiče pitne vode, bo tudi v naslednjih mesecih pripravljeno. Skratka, želim vam, spoštovani varuh, vam in vaši ekipi, veliko uspeha pri delu in pa seveda, da nam tudi v bodoče nastavite ogledala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Kramar, pripravi naj se mag. Karmen Furman. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Pravzaprav me veseli, da se vsi tako borimo za upokojence, ki pa, žal, nekateri za 40 let delovne dobe prejemajo 530 evrov pokojnine. Lahko si predstavljate, kako se s takimi sredstvi da preživeti čez celotni mesec. Jaz mislim, da bo nujno treba in da tudi Varuh človekovih pravic mora težiti k temu, da se uredi zakonodaja na področju upokojencev. Trenutna zakonodaja po moji oceni ne dopušča večje potrošnje in ne omogoča, da se bistveno izboljšajo pogoji upokojencem, kot so trenutno. Vedeti moramo, da prejemajo upokojenci svoje pokojnine na osnovi minulega dela zasluženo in da vrednotenje minula leta dela pri takih pokojninah pomeni posmeh in da je treba to zadevo tudi v prihodnosti, tudi s pomočjo Varuha človekovih pravic spremeniti. Še en segment oziroma del populacije, se mi zdi, rekel bi, da je ostal brez človekovih pravic, to so pa delavci, zaposleni v industriji. Minimalno plačo jim določa država. Zanimivo, da moramo mi določiti minimalno plačo, da tega ne počnejo delodajalci, ker so delodajalci tisti, ki izplačujejo plače. Večina teh ljudi je ostala brez pomoči sindikatov. Sindikati realnega sektorja so tiho, mirno, pravzaprav ne nudijo nobenega suporta delavcem, ki zaslužijo minimalne plače. Pravica do dela je sicer zapisana v ustavo, ni pa zapisano to, da mora biti za vsako delo tudi ustrezno plačilo, ki omogoča normalno življenje tistemu, ki 8 ur trdo dela v svoji tovarni. Zanimivo ob tem je, da seveda sindikati na drugi strani javnega sektorja, glede na to, da je njihov delodajalec država, vedno, ko se borijo za svoje pravice, znajo unovčiti veliko število ljudi, ki pride pred parlament in zahteva svoje pravice, in potem se tem pravicam ugodi in se jim povečajo plače. Zavedati se moramo nekaj, da v to malho državnega proračuna prispevajo bistveno več ljudje, ki smo jim v časih rekli neposredni proizvajalci, danes so mezdni delavci. Rekel bi še to, za svoje preživetje se morajo pri minimalni plači res boriti iz meseca v mesec, kaj da bi si lahko privoščil še kaj več. Mislim, da so te človekove pravice hudo kraten, hudo kratene in da bi se delodajalci morali zavedati, da svojega zaposlenega, ki trdo dela osem ur, pošteno plačajo. Če se primerjamo z Evropo, in v vseh primerih se primerjamo z Evropo, se seveda po plačah delavcev oddaljujemo od evropskega normativa. V sosednjih državah so plače bistveno boljše, razen na Hrvaškem, tam je problem mogoče še težji, ampak vseeno se mi zdi, da je nepošteno, da so ti delavci najprej v prejšnjem sistem, ki mu pravite gnil sistem, zgradili tovarne, potem so jih pa v tem sistemu, v slovenski državi, potajkunili, ponavadi direktorji ali kakšni drugi lastniki. Potem so delavci zopet odplačevali kredit, s katerim je nekdo postal potem lastnik. Lep primer tega je Iskra in pa gospod Šešok, ki svojim delavcem zaračunava celo parkirnino na obratnem parkirišču. Mislim, da bi morali tukaj imeti močnejše vzvode, da bi morali te stvari govoriti bolj na glas, da bi se stvari začele izboljševati, če ne, bomo v prihodnosti ostali brez srednjega razreda. Jaz sicer sam ne vem, kako je izračunana povprečna plača v Sloveniji, ki kaže čez tisoč in nekaj evrov, če pa vem, da na drugi strani lep del populacije zasluži minimalno plačo. Se pravi, nekdo na drugi strani ima tako dobre plače, da se potem povprečje izkaže kot evropsko primerljivo, čeprav lahko rečem, da ni. Na koncu, da ne bom predolg, bi izpostavil še en problem, ki ni tako majhen, je pa za moje pojme pomemben – življenje ljudi v zavarovanih območjih. Vzela se jim je pravica normalnega gospodarjenja, normalnega dela, normalnega življenja v zavarovanem območju. Za to ne dobijo nobenega nadomestila in to, mislim, da ni prav. Ti ljudje so enakopravni državljani te države in imajo svoje pravice, da živijo skladno z vsemi predpisi, ki so v Sloveniji, vendar če jim nekdo jemlje pravico do nečesa, potem mora to nadomestiti na drugi strani s finančnimi sredstvi. To je nedopustno, kar se dogaja. Mislim, da bi vam ljudje iz teh zavarovanih okoljih lahko povedali marsikaj. Tukaj mislim, da čaka tudi Varuha človekovih pravic eno delo, da na to opozori državo in da se predpisi, ki se bodo sprejemali v prihodnosti, držijo teh načel in da se dejansko ljudem omogoči normalno življenje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Karmen Furman, pripravi pa naj se Iva Dimic. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Jaz bom rekla, da sem v dosedanji razpravi prav pozorno poslušala predvsem kolege s strani koalicije, kaj bodo vedeli povedati o tej, res vedno debelejši knjigi oziroma poročilu Varuha. Namreč pričakovala sem, da bodo v njihovi razpravi tudi predlagane kakšne konkretne spremembe v smeri sprememb zakonodaje, da se te anomalije oziroma kršitve ne bodo več dogajale ali da bo vsaj to poročilo Varuha v prihodnjih letih morda že v naslednjem letu vsaj količkaj tanjše. Dejstvo je, da imate vi v koaliciji škarje in platno v roki, vi ste tisti, ki lahko predlagate spremembe, kot že rečeno, mi v opoziciji bomo za tiste dobre, prave rešitve naših državljanov seveda takšne predloge vedno z veseljem podprli. Ampak vi jih ne predlagate, to je največja žalost. Se pa vedno znova oglašate s tem, ko pa mi predlagamo rešitve, da vam pač predstavljamo nekako piar akcijo. Glasujete celo proti tistim predlogom, ki gredo proti tudi temu, da so povzeti iz vaše koalicijske pogodbe. Rečeno je že bilo, da ste si marsikaj zapisali za to, da bi izboljšali socialni status upokojencev, invalidov in še marsikoga drugega. Določili ste tudi nekakšne časovnice v vaši koalicijski pogodbi. Ampak do zdaj niste ničesar od tega še realizirali. Je pa res, da je Slovenska demokratska stranka, da vam osvežim spomin, konec lanskega leta v decembru pripravila en dober predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, predlog, ki je v bistvu povzel vaše cilje, ki jih imate v koalicijski pogodbi, pa ste ta predlog seveda znova zavrnili. Tukaj moram žal reči, da se vse bolj resnično dobiva občutek, da vi ne sprejemate zakonov glede na to, kako dobri so, kaj bi dobro prinesli za naše državljane, kako bi odpravili te krivice, ampak očitno glede na to, kdo jih predlaga. Velikokrat slišimo tudi z vaše stvari, kako socialna in pravna država da smo. No, ker smo že ravno pri poročilu Varuha, za katerega smo rekli, da je iz leto v leto debelejše, vas sedaj sprašujem – socialni za koga? Za upokojence, ki morajo danes živeti z mizernimi plačami? Morda za delavce, ki imajo vedno bolj preobremenjene plače za to, da po drugi strani lahko zadostijo vaši vedno bolj široki sociali? Morda za mlade, ki tukaj ne najdejo nekega primernega ekonomskega socialnega statusa in zato odhajajo na delo v tujino? Ali za tiste bolne, kjer so čakalne dobe v zdravstvu vedo bolj podaljšujejo, vaša vlada za to seveda ne pripravi rešitve? Socialne morda za invalide, ki se jim iz leta v leto bolj kršijo človekove pravice ali pa za invalidske upokojence, ki morajo preživeti za nekaj več kot 200 evri na mesec? Pravna država. Pravna? Kako pravna, glede na to, da se veselo ne spoštujejo oziroma kršijo odločbe Ustavnega sodišča? Mene so na pravnem faksu učili, da imamo tri veje oblasti, in te veje so ločene, zakonodajno, izvršilno in sodno. Tukaj v tem parlamentu se pa dogaja tako, da politika najde tisoč in en razlog, zakaj se odločbe Ustavnega sodišča ne spoštujejo. Tudi iz vaše strani je bilo danes rečeno, da so te kršitve istovrstne in da se ponavljajo že leta. To je že res, ampak problem je v tem, da se tem kršitvam vsako leto dodajo še nove. Tukaj bi jaz izpostavila, glede na to, kaj se je dogajalo v lanskem letu, tudi reorganizacijo centrov za socialno delo, en tak velik polom, lapsus vaše prejšnje vlade, ki je v bistvu enaka kot sedanja, v malce razširjeni sestavi. To je seveda povzročilo zamude pri izplačilu štipendij študentom in izplačilu otroških dodatkov, da ne govorim, kakšne zgodbe so se potem v nekaterih družinah pisale v življenju. Ustavila bi se tudi pri institucionalnem varstvu v domovih za starejše. Predvsem govorim o problematiki zaračunavanja dodatnih storitev v domovih za starejše, kot je umivanje starejših in menjavanje plenic. Prišli smo tako daleč, da se zdaj to zaračunava kot dodatne storitve. Tu je sicer bila sklicana neka izredna seja odbora, ampak rešitve v praksi očitno do danes niso zaživele, niso bile realizirane. Sicer je bilo rečeno, da se do konca leta pripravlja ta zakon o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi zdaj čudežno rešil vse te težave, ampak jaz se bojim, da jih ne bo. Kajti od priprave pa do sprejetja oziroma realizacije zakona v praksi je zelo dolga pot. Po drugi strani pa glede na to, kakšen osnutek tega zakona je v pripravi, moram reči, da se že oglaša tudi strokovna javnost, ki meni, da bi bilo bolje, da ga ne bi bilo, kot pa da bi se takšen zakon, ki je zdaj v pripravi, sprejelo. Problem je tudi prezasedenost domov. Namreč, v zadnjih desetih letih vaša vlada oziroma država ni zgradila nobenega doma za upokojence v naši državi. In tudi tu imamo izpad črpanja evropskih sredstev, namreč, tudi za gradnjo manjših domov bi se lahko pridobivala evropska sredstva, pa se ne. Pritisk pa se tako izvaja na občine, ki ta problem rešujejo s pilotnimi projekti oskrbe in nege na domu. Problem so tudi kadri v domovih. Tu ste uspeli sicer z dvema spremembama zakonodaje, na eni strani z minimalno plačo in z dvigom plač v javnem sektorju, popolnoma porušiti razmerje med plačo in socialnimi transferji, in sicer porušili ste do te mere, da v bistvu danes sociala lahko doseže kar 89 % minimalne plače, po drugi strani pa so prispevki delavcev za socialo najvišji v državah članicah OECD. V stališču ene od vladnih strank sem zasledila, da meni, da se je na kršitve človekovih pravic treba odzvati hitro. Se popolnoma strinjam, ampak bom zdaj vprašala te politične stranke v vladi - na katero od teh kršitev ste se pa vi hitro odzvali? Glede na to, kar kaže stanje in kar kaže poročilo Varuha, očitno na nobeno. Tu so potrebne reforme, ki bi jih bilo treba urediti oziroma sprejeti, tako na področju pokojninskega sistema, na področju zdravstva in tudi na področju trga dela. Jaz upam, da jih boste. Kajti, odkar deluje ta parlament, nenehno poslušamo, kako se pripravljajo sistemske rešitve, ob zavrnitvi vseh predlogov sprememb zakonodaje Slovenske demokratske stranke. Za konce si bom dovolila še malo dopolniti kolego Horvata, ki je povedal, da je poročilo Varuha ogledalo nam vsem. Strinjam se, da je ogledalo nam vsem, ampak je pa tudi posledica vaše večletne politike, politike ene in iste oblasti, ki v nekoliko razširjeni sestavi deluje danes v tem parlamentu, pa še do danes ni storila nič v tej smeri, da bi se te kršitve zmanjšale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi pa naj se Mojca Žnidarič. Izvoli.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani Varuh človekovih pravic, kolegice in kolegi! Poročilo Varuha, je bilo rečeno, je ogledalo nam vsem. Seveda je poročilo Varuha, tokratno še poročilo bivše varuhinje gospe Vlaste Nussdorfer, pa vendarle 88 priporočil, skozi celoten mandat več ali manj vsa priporočila enaka. Se pravi, je resnično ogledalo vlade, tudi posledično seveda Državnega zbora in nenazadnje tudi varuhinje. Govori o tem, da se 88 poročil v enem mandatu ni poskušalo oziroma ni dalo spremeniti, urediti, kar pomeni, da ljudje ves čas opozarjajo in da enostavno tako Državni zbor kot tudi Vlada teh ljudi ne sliši. In jaz sem prepričana in verjamem, da je vedno več tudi klicev na Varuha zato, ker se ljudje počutijo enostavno nemočne. Ne najdejo, kam sploh naj se še obrnejo, in upajo, da bo Varuh rešil, pomagal rešiti njihovo stisko. In ko pridejo do Varuha, seveda s takimi pooblastili in kakor je institut zasnovan, Varuh razen priporočila Vladi, Državnemu zboru, organom, ministrstvu, nima drugega instrumenta v rokah. Na nas je, če bomo želeli v zdajšnjem mandatu te stvari spremeniti in seveda zmanjšati priporočila. Ves čas beremo, zaostanki na CSD. Že koliko let se vrstijo zaostanki na centrih za socialno delo? Varuh opozarja, Ministrstvo za delo pod vodstvom Anje Kopač Mrak je pripravljalo spremembe, ampak težave so še vedno tukaj, kvečjemu še večje z reorganizacijo, ki je temeljila na predpostavki, da bo reorganizacija prinesla odpravo marsikatere težave v Sloveniji. Posledično, pričakovano tudi z moje strani, manjše število urgentnih zadev tudi na naslov Varuha za človekovih pravic. Pa ni samo problem v Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve ali pa v teh čakalnih vrstah nerešenih odločb. Ves čas beremo, še vedno preveliko število, prepočasno delujoče pravosodje v Sloveniji. Še vedno imamo tudi v tem poročilu preveč opozoril in še veno se ljudje pritožujejo, da imajo pri odpravljanju odškodnin zaradi sojenja v nerazumno dolgem roku. Tudi tukaj enostavno ne znamo ali pa ne želimo morda pospešiti zadeve, da bi vendarle lahko rekli in bili ponosni: smo pa v neki pravni državi, v naši državi pa pravo deluje. Jaz verjamem, pravo deluje zelo dobro in imamo zelo dobre zakone, ampak ti zakoni se ne izvajajo oziroma je tudi nadzor nekako slabši, šepa in se mi zdi, da to enostavno povzroča potem vso to nezaupanje ljudi, ki jih tarejo težave, da bojo vendarle imeli v nekem razumnem roku odločanje sodbe, da bodo dosegali pravico in se to oddaljuje in ljudje postajajo apatični, izgubljajo zaupanje v državo, v neko pravno varnost in se dela škoda. Škoda se dela zato, ker Slovenija enostavno potem izgublja ugled neke pravne, prej smo omenila, socialne države. Dotaknila bi se zakona o dolgotrajni oskrbi. Prejšnja vlada ga je napovedovala. Zdajle bo, kajne? Maja sem spraševala, kje je, so rekli, septembra bo na mizah. Je bil september, so rekli v novembru bo na naših mizah. Ja in ga ni in ga kar ni. Ljudje pa potrebujejo neko zakonsko osnovo za to, da bi lahko dostojno zaživeli tudi doma, po domovih, da bi imeli neko skrb, mogoče oskrbo na domu tudi iz naslova dolgotrajne oskrbe. Verjamem, da je težave v dolgotrajni oskrbi, da je težko zagotovit finančna sredstva, pa vendarle, določene stranke so v vladi že praktično 20 let. Se sprašujem, kako se vedno z novim mandatom vedno znova odpira dolgotrajna oskrba. Kako ni neke kontinuitete, da bi vendarle prišli mi do dolgotrajne oskrbe oziroma do tega zakona, da bi vendarle ugledal luč? Ni samo dolgotrajna oskrba težava, težave so tudi čakalne vrste. Čakalne vrste, ki jih enostavno tudi ne znamo rešiti. Vsi polagamo velike upe v ministra. S tem mu seveda ne samo polagamo upe, ampak verjetno povzročamo tudi nek pritisk, neko presijo, da se vendarle loti tega področja odgovorno, hitro, učinkovito. Ampak ne razumem, zakaj to potrebuje tako dolgotrajno proceduro, tako dolgotrajne analize? Že prejšnji minister, ki je odstopil, Fakin, je bil mojster številk [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, čas je potekel. Besedo za razpravo dobi Mojca Žnidarič, pripravi pa naj se poslanec Ferenc Horváth. Izvoli.
Hvala za besedo. Lep pozdrav prav vsem prisotnim! Slišati je bilo 4 tisoč 719 zadev je obravnaval Varuh človekovih pravic v lanskem letu, kar predstavlja 5,5 % povečanje v primerjavi s predhodnim letom. To povečanje je veliko. Jaz sicer menim, da povečanje zadev ni odraz tega, da bi število težav, število kršitev, tako zelo naraščalo, ampak da gre za odraz osveščenosti ljudi, na koga se lahko obrnejo, torej na prepoznavnost institucije Varuha človekovih pravic in tudi na dostopnost. Zato zelo pozdravljam to delo na terenu. Moram povedati, da so naši prebivalci, naši občani, ko jih je varuhinja pred približno dvema letoma obiskala tudi v Ormožu, bili zelo počaščeni. Vem, da sploh v nekih malih krajih, ruralnih krajih, jim tak obisk zelo veliko pomeni, tako da pozdravljam to in želim, da tudi s tem delom tudi tako osebno nadaljujete. Problematiko oziroma to poročilo Varuha smo seveda obravnavali na Odboru za delo, kot zainteresiranem delovnem telesu, potem tudi na Komisiji za peticije. Že tam sem izpostavila nekatere zadeve, predvsem, bi rekla, invalidnost je tista, ki nam ostaja, ki ostaja pereč problem oziroma izziv zagotavljanja enakih možnosti v naši družbi. Danes je bilo že dosti povedano o diskriminaciji študentov invalidov pri prevozih. Kolikor smo slišali, pa mogoče na koncu, da dobimo pritrditev Ministrstva za infrastrukturo, bi naj ta zakonodaja bila v zaključni fazi, kar me veseli, bom pa počakala na odziv ministrstva. Problematiko slepih in slabovidnih smo posebej obravnavali na Komisiji za peticije, v februarju, kjer je komisija soglasno sprejela sklep, da Ministrstvo za delo v roku štirih mesecev zakonsko uredi, da starši slabovidnih in slepih otrok, dobijo povrnjeno za nazaj oba dodatka, ki jim pripadata. Kolikor sem lahko prebrala iz medijev, je tudi ta zakon pripravljen, pa bom tudi tukaj prosila potem za potrditev ministrstva, da nam zagotovijo, v kakšni fazi zadeva je, se pravi, tudi tukaj premiki so. Varuh opozarja tudi na neusklajevanje nadomestil za invalidnost, tudi drugih dodatkov. Res je, precej let se niso usklajevala, moram pa povedati, da z letošnjim letom, torej s 1. januarjem 2019, je pa bilo 2, 7 % povišanje, tako da z letošnjim letom smo to delno uredili. Pri invalidnosti me pa skrbi predvsem to, da zelo veliko delovnih invalidov po nastanku invalidnosti ostaja brez zaposlitve. Tukaj bi si želela res, da bi delodajalci izkoristili vse tiste realne možnosti, ki so v praksi, in za svojega delavca, ki je bil, ne vem, 10, 20 ali pa 30 let dober v podjetju, ko je bil zdrav, ko je lahko poprijel za vsako delo, tudi potem, po nastanku invalidnosti, našli ustrezno zaposlitev. Mogoče lahko tudi tukaj zakonodajo kaj spremenimo s kvotnim sistemom, ker so za nekatere panoge ti procenti zaposlovanja invalidov precej nizki, so od 2 do 6 %. Mislim, da bi tudi javna uprava lahko bila tukaj vzor, da bi imela višji procent, ne samo 2 %. Kot rečeno, izzivov na tem področju imamo veliko in jaz sem prepričana, glede na to, da vemo in poznamo s kakšnim področjem se je tudi sedanji varuh človekovih pravic prej ukvarjal, verjamem, da bo torej temu področju invalidnosti dal velik poudarek in da ima veliko osebnih izkušenj na tem področju. Verjamem v napredek na tem področju. Večkrat so danes bile izpostavljene pokojnine. Strinjam se osebno pa mislim, da tudi večina, da so pokojnine nizke, prenizke. Največji problem je tam, kjer ostane upokojence sam, ko nastopi smrt partnerja in živi z eno pokojnino. Večina teh upokojencev živi pod pragom revščine. Mislim, da niste tukaj samo v stranki Desus in SAB tisti, ki to veste ali pa na glas govorite o tem, ampak da se moramo tega zavedati vsi in čim prej na tem področju nekaj narediti. Varuh večkrat, več let zaporedoma opozarja tudi na težave ali nepravičnost pri dokupu pokojninske dobe. Osebno se popolnoma strinjam z njim. Ljudje, ki so si dokupili pokojninsko dobo, so dali zelo visoke zneske, mislim, da je ravno pred dnevi bil en članek na to temo, precej višje, kot če bi bili zaposleni in redno plačevali prispevke v pokojninsko blagajno. Potem pa, če se upokojijo pred 65. letom, imajo zelo visoke odbitke. Res je, da če se po 65. letu, jih nimajo, če se pa prej, ampak zaradi tega so si večino tudi dokupili, pa imajo zelo visoke odbitke. Varuh je to zadevo že naslovil na Ustavno sodišče, ampak Ustavno sodišče je takrat odločilo, da zadeva ni protiustavna, zato sedaj Varuh ponavlja svoje priporočilo, da se pa potem naj ljudem da možnost, da se dobijo sredstva vrnjena, če dejansko nič od tega nimajo. Velikokrat, na več mestih je bila izpostavljena problematika prezasedenosti socialnovarstvenih zavodov. Mislim, da moramo tukaj vsi skupaj iskati tudi vse druge možnosti, možnosti deinstitucionalizacije. Tudi zakon o dolgotrajni oskrbi je nujen, res, čim prej. Slovenija ima že sedaj več kot ostali, nadpovprečno število ljudi v različnih domovih, domovih za upokojence in tudi drugih institucijah. Mislim, da moramo vsi skupaj iskati rešitve, torej nekih manjših bivalnih enot, tudi bivanj na kmetijah in drugih zadev, ki jih poznajo v drugih državah, po katerih se lahko zgledujemo. Problematika nameščanja starejših v domove za upokojence na Hrvaškem je že bila izpostavljena, zato je ne bom ponavljala. V poročilu Varuha je bila izpostavljena tudi diskriminacija starejših, predvsem se osredotočajo na primer starejših Romov. Res je, če si nepismen, nemobilen, lahko ljudje seveda toliko bolj manipulirajo s tabo. Zato je prav, se strinjam tudi s tem priporočilom, ki ga je dal Varuh človekovih pravic, da se še večja pozornost posveti tej problematiki in osveščanju Romov in tudi drugih manjšin oziroma prebivalstva nasploh. Kajti vsak, ki je zelo izobražen, ima lahko zelo velike težave pri sprejemanju starejših, na primer, z demenco, ki je ena izmed zelo razširjenih problemov današnjega časa. Govora je bilo, da še to malo izpostavim, kar ne bilo danes večkrat povedano, problematika nalezljivih bolezni in obveznega cepljenja. Varuh tukaj priporoča, predlaga, da se naj vse dileme, vprašanja obveznega cepljenja rešijo v odprtem dialogu, da se mora vključiti zlasti stroka, da se mora aktivneje vključiti. Sicer bi mogoče tukaj pričakovala nekoliko jasneje stališče Varuha, ker v zadnjih mesecih lahko spremljamo kar precej člankov v medijih o izbruhu različnih nalezljivih boleznih. Mislim, da bo tu res treba nekako bolj jasno doreči, kdaj so cepljenja obvezna in kdaj naj ne bi bila. Glede na povedano, lahko rečem, da v tem zadnjem letu, odkar sem tukaj, in v tem času, ko smo obravnavali dve poročili Varuha človekovih pravic, nekako je zaznati premike na boljše. Menim, da so. Bi si pa osebno želela, da bi bili ti premiki hitrejši in za to si bom tudi osebno prizadevala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Ferenc Horváth, pripravi pa naj se Franc Jurša. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni! Mindenkinek szép jó napot kívánok! Rad bi se na začetku svojih besed zahvalil gospe Nussdorferjevi za opravljeno delo. Seveda želim gospodu Svetini tudi veliko uspeha. Mislim, da je prejšnja varuhinja imela z narodnostno skupnostjo zelo tesen odnos, velikokrat prihajala na teren in tudi ljudje so to cenili in seveda tudi gospodu Svetini v imenu narodne skupnosti lahko obljubimo, da bomo tudi aktivno sodelovali v teh postopkih, če bo to potrebno. Varuhu človekovih pravic pa seveda ne zavidam, saj je problematika, ki smo jo danes predstavili v Državnem zboru, tako široka, pa verjamem, da je to samo delček tistega, ki ga verjetno dejansko čaka na terenu in je seveda tudi zapisana v teh poročilih. V prejšnjem mandatu je gospa varuhinja dejansko prevzela nekatere funkcije državnih organov. Mislim na to, da je velikokrat ugotavljala velik razkorak med zakonom de jure in de facto, kar tudi kar tudi kaže na to, da določeni državi organi tiste funkcije kontrolne ne izvajajo tako, kot bi jo morali oziroma je mogoče sploh ne izvajajo, vsaj ne z vidika narodnostne skupnosti. Mislim tu predvsem na uporabo jezika narodnosti, ki je na narodnostno mešanem območju tudi uradni jezik. Pred kratkim smo dobili en dopis, v katerem je dejansko eden od sodnih organov celo zapisal, da zato, ker je oseba sprožila postopek v madžarskem jeziku, postopek traja dlje časa, kar mislim, da ne se ne bi smelo zgoditi. Mislim, da je to, vsaj zame, nedopustno, saj s tem nekako nakazuje na to, da se naj vsaj poslužujemo vsi slovenskega jezika. Vprašanje človekovih pravic lahko zastavimo zelo široko. Mene kot poslanca, ki je najbolj oddaljen trenutno iz Ljubljane, zelo moti ta centralizacija, ki v naši državi poteka oziroma ki obstaja, vsaj dejansko ljudje, ki se vozimo, če drugo ne, vsak dan ugotavljamo, da smo dejansko deprivilegirani v primerjavi s prebivalci, ki živijo v Ljubljani ali v bližini Ljubljane. Velikokrat imam namreč sam občutek, da so nam mnoge pravice dejansko že s tem kratene. Preveč je vse centralizirano in velikokrat imam občutek, da je ta severovzhodni del Pomurja dober za to državo samo takrat, ko je tja treba namestiti določene ekološko sporne investicije ali kaj podobnega. Mi bi želeli, da bi se ta zaostalost severovzhodne Slovenije zmanjšala v primerjavi z zahodnim delom Slovenije in tudi centrali Sloveniji. Že zaradi tega, ker mislim, da ravno ta gospodarska zaostalost in socialna šibkost povzroča mnoge probleme tudi na tem področju, o katerem se danes pogovarjamo. Veliko državnih institucij z dvojezičnega območja je dejansko v preteklih letih izginilo. Seveda je potem na enojezičnem območju sicer zagotovljena uporaba madžarskega jezika, ampak vemo, da to ni isto. V severovzhodni Sloveniji je tudi zelo veliko število ljudi, ki živijo pod pragom revščine. Če ljudem govorimo o socialni državi in o družbeni odgovornosti, potem menim, da je kar veliko ljudi, ki tega ne čutijo oziroma čutijo, da so dejansko zapostavljeni. Z vidika narodne skupnosti mislim, da moramo predvsem izpostaviti sovražni govor, ki se je v preteklih letih velikokrat pojavljal, pa ne samo pri posameznikih, ampak tudi v medijih, pa tudi včasih s strani določenih političnih strank oziroma politikov, tudi tu v Državnem zboru. Včasih se mi tudi osebno poraja vprašanje in vloga poslanca, pa tudi drugih predstavnikov Madžarske, pa verjamem, tudi italijanske narodne skupnosti, saj velikokrat, ko zagovarjamo svoja stališča, ki so nam z ustavo in različnimi zakoni dana, smo že obdolženi nacionalizma ali česa podobnega. Če pa kakšen politik iz Italije ali Madžarske da kakšno izjavo, ki se v Sloveniji smatra za neprimerno, potem smo velikokrat tudi mi sami kot predstavniki italijanske in madžarske narodne skupnosti avtomatično ožigosani, kar mislim, da v 21. stoletju ni prav in ni primerno. Glede medijske zakonodaje upam, da bo nekoliko bolje uredila vprašanje sovražnega govora, ker menim, da je sovražni govor eden izmed naših največjih problemov, ne samo naše narodne skupnosti, ampak nasploh slovenske družbe. Sam bi podprl spremembo zakonodaje, ki bi dejansko omogočila, da se pripombe Varuha upoštevajo in realizirajo v sorazmerno kratkem času, ker drugače smo priče temu, da se določene opazke iz leta v leto povečujejo, državni organi pa na veliko teh stvari ne odreagirajo in potem smo priče temu, da se celoten postopek ne zaključi tako, kot bi si želeli. In verjetno tudi delo samega Varuh s tem ni tako ovrednoteno, kot bi sicer moralo biti. Jaz zelo upam, da bomo v bodoče imeli čim manj teh priporočil, pa ne zato, da bo manj prijav, ampak zato, da bomo naredili kakšne korake k temu, da bodo ranljive skupine narodnosti in druge ranljive skupine v Sloveniji bolj uslišane in da se bo država za njih še bolj zavzela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Pripravi naj se Eva Irgl. Izvoli.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav najprej predstavnikom, ki sedijo pred nami, posebej pa še našemu novemu ombudsmanu! Danes je bilo izgovorjenih kar nekaj različnih misli. Nekaj je bilo tudi takih, ki so konkretno vezane na Državni zbor in naše pristojnosti. Ogromno je bilo izrečeno takih, ki so naslovljene izvršni veji oblasti. Od njih danes ne moremo pričakovati nobenega odgovora, oni tu danes spremljajo razpravo o poročilu, ki ga je pripravila ombudsmanka oziroma institut ombudsmana. Na začetku moram reči, da je to gradivo obširno, da je dobro pripravljeno, da se je bivša ombudsmanka potrudila, da je to poročilo dostavila v Državni zbor, preden je zapustila funkcijo ombudsmanke. Ne dvomim, da ne bo takih poročil, še kvalitetnejših, kot je mogoče to – niti slučajno tega poročila ne ocenjujem kot slabega –, tudi v bodoče. In da nam bo po svojih možnostih ombudsman dostavil poročilo takoj, ko bo imel pripravljenega. Glede na to, da v Državnem zboru zastopam starejšo populacijo, sem seveda tenkočuten do socialnih vprašanj, zato bom nanizal nekaj takih zadev, ki me skrbijo in so zaskrbljujoče v naši družbi. Želim nekaj povedati o nameščanju starejših v domove za starejše. Najprej, seveda, bi želel nekaj povedati okrog tega, kako se naši ljudje nameščajo v domovih v sosednji Hrvaški, potem pa seveda tudi doma. Namreč, že samo to da, prek 7 tisoč ljudi čaka na svoje mesto v domu za starejše, je en zgovoren podatek, da nas lahko močno zaskrbi. To ni tisti spisek, da se nekdo prijavi v več domovih in da gre potem tja, kjer dobi najprej, ampak to je ravno spisek tistih ljudi, ki dejansko rabijo v tem trenutku namestitev. Ja, glede na to, da je na mojem hrbtu že nekaj let, se spominjam, kako smo se v mladosti veselili obiska Jadranskega morja na Hrvaškem. Tja smo hodili na dopust. Mene pa zdaj skrbi, da hodijo tja tudi naši starostniki oziroma tja peljejo naše starostnike v domove za starejše, oni jih imenujejo obiteljske kuće. Glede na to, da pa jaz prihajam iz tistega konca Slovenije, kjer ima kokoš svojo glavo, tam je vedno več starostnikov, ki dejansko gredo bivat na Hrvaško. Razlog je predvsem v ceni same namestitve. Če pa govorimo o domačih domovih, pa je potem ena velika skrb v tem, da mi dejansko nismo v desetih letih zgradili nobenega doma za starostnike v Sloveniji. Nekdo je prej govoril, da je to deset let, pa je pozabil, da je bila takrat, v tem obdobju, tudi njihova vlada nekaj časa. Moram reči, da vse tiste vlade, ki so bile, v to zadevo niso vlagale dovolj pozornosti oziroma se na tem področju nič ni dogajalo. To se pravi, skrb za starejše je odpovedala. Veste, kaj pa še me posebej skrbi? To, da sem zasledil, da se slovenski domovi prodajajo tujim upravljavcem domov, konkretno iz Avstrije, da pa so potem tudi neke povezave, koncerni s Francozi, ki bi naj v Sloveniji gradili domove za nastanitev starejših. Ja, dobrodošla bo vsaka zadeva, ampak jaz mislim, ta država, mi moramo poskrbeti prej za to, ne da prepuščamo to odgovornost nekomu iz tujine. Je pa res, da je boljše, kot da imamo čakalne vrste. Je pa res, da smo pred kratkim v Državnem zboru na Odboru za kmetijstvo tudi govorili o tem, da bi bila možnost dopolnilnih dejavnosti na kmetijah tudi nastanitev starejših, ampak brez zdravstvenega varstva. To se pravi, če bi nekdo prišel v to fazo, da mora imeti oskrbo bistveno bolj konkretnejšo, se pravi, da sam za sebe ne more več skrbeti, potem seveda enostavno v teh domovih na kmetijah dejansko ne bi mogel več bivati. Ko sem govoril o perečih problemih, ki se izpostavljajo pri tem, da ljudje živijo v domovih, le-ti morajo dejansko plačevati dodatna sredstva za določene zadeve. Na primer, če želijo biti večkrat okopani, morajo dodatno plačati. Potem, tuširanje je omejeno na določeno število, dodatno se mora plačevati tudi striženje nohtov, povijanje nog, pomoč pri oblačenju z elastičnimi nogavicami, stroške ukrepov ob okužbah, na primer MRSA, razne diete, potem nameščanje slušnega aparata, pri plenicah je zgodba podobna. Celo so nekatere omejitve na 3 plenice na dan, predstavljajte si, da nekdo rabi tega več. Kaj to pomeni? Da bo moral biti v plenici, takšni kot je, ali bo dobil drugo plenico? To so vprašanja, ki skrbijo. To je dejansko tudi vloženo v cenike domov. No, če govorimo še o možnosti diskriminacije starejših na področju zdravstva, je zelo zaskrbljujoča. Izbira osebnega zdravnika v domu – zelo slabe možnosti obstajajo, dostop do zdravnika tudi, tudi do storitev. To je nekaj akutnih problemov, ki bi jih morali [[izklop mikrofona]]
Spoštovani gospod poslanec, še nekaj sekund ste imeli na voljo, zdaj jih pa ni več. Besedo ima Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Kot vidim, imam samo še dobri dve minuti, ampak, hvala bogu, sem uvodoma v stališču poslanske skupine že opozorila na kršitve človekovih pravic, ki izhajajo iz Varuhovega poročila za leto 2018 in na katere opozarjamo tudi na Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Tako kot Varuh namreč tudi mi ugotavljamo, da največ peticij prihaja s področja pravosodnega sistema. Tudi danes ste mnogi razpravljali o tem in tudi samo poročilo kaže na to, da dejansko je največ kršitev človekovih pravic prav s tega področja. Drugo področje so socialne zadeve in pa delovno-pravna zakonodaja. Tretje področje pa zmeraj bolj vidno – zdravstvene zadeve. Tudi Varuh človekovih pravic je danes uvodoma pojasnil, da so se prav vloge s področja zdravja izjemno povečale. To ugotavljamo tudi mi, zlasti zaradi predolgih čakalnih vrst, tudi zaradi Zakona o nalezljivih boleznih, zaradi tega, ker pač nekateri niso imeli priložnosti, da lahko pojasnijo svoja stališča, potem pa smo jim to omogočili mi na komisiji. Tisto, kar vedno znova ugotavljamo, je to, Varuh človekovih pravic svoje delo opravi, da priporočila, vendar pa potem tisti, ki bi morali ta priporočila udejanjati, jih ne vedno tako, kot bi bilo treba. Mene osebno moti tudi vse prevečkrat tako imenovana institucionalna ignoranca, s čimer se soočamo tudi mi na komisiji, lahko povem, da včasih šele po več urgencah dobimo določene odgovore. Kako mora biti to šele pri državljanih. Sicer pa pozdravljam dobro prakso, ki jo je vpeljala prejšnja varuhinja, da jo nadaljuje tudi sedanji varuh človekovih pravic, da obiskuje ljudi na terenu, to se mi zdi bistvenega pomena, kajti ljudje morajo biti slišani. Slišani, moramo jim znati prisluhniti, jim pomaga ti v njihovih težavah, potem pa jih začeti tudi reševati. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepi del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica oziroma predstavnik Vlade in predlagatelj. Besedo ima Andreja Katič. Izvolite, gospa ministrica.
Predlagamo, da posamezni resorji začnejo s svojimi odgovori, in prvo bi bilo na vrsti Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Hvala.
Kar izvolite. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani varuh, poslanke, poslanci in seveda vsi vabljeni predstavniki z ministrstev, lepo pozdravljeni v imenu in s strani Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti! Na ministrstvu se prav dobro zavedamo, kako pomembna je vloga Varuha človekovih pravic v Republiki Sloveniji in kako pomembna so njegova opozarjanja na morebitne kršitve, ki se pač dogajajo na področju človekovih pravic. Vse strokovne službe ministrstva, pripombe in pa pobude Varuha skrbno preučijo ter jih obravnavajo z vso resnostjo in veliko mero odgovornosti. Trudimo se biti čim hitreje odzivni, res pa je, da se včasih iz objektivnih razlogov odzovemo z nekoliko zamude. Tudi poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2018 smo temeljito proučili, predvsem v delu, ki se kakorkoli nanaša na delovna področja Ministrstva za delo. Tudi sami ugotavljamo, da določene stvari še vedno ostajajo odprte in nerealizirane, vendar lahko zagotovimo, da se bomo tudi v bodoče trudili za ustreznejše sistemske rešitve v obojestransko zadovoljstvo, predvsem pa seveda v zadovoljstvo ljudi, s ciljem zagotavljanja čim bolj prijaznih življenjskih pogojev za vse, predvsem pa za najranljivejše skupine prebivalstva. Trenutno potekajo intenzivna pogajanja z socialnimi partnerji v zvezi s predlogi sprememb in pa dopolnitev Zakona o pokojninskem in pa invalidskem zavarovanju. Predvidene zakonodajne spremembe bodo med drugim zagotovile izboljšanje socialnega položaja vseh upravičencev iz pokojninskega in pa invalidskega zavarovanja, pri čemer bo posebna pozornost posvečena zvišanju socialne varnosti starejših in pa tistih, ki več niso sposobni opravljati dela. Tako se bodo povišale najnižje starostne pokojnine, vdovske, družinske invalidske pokojnine ter tudi nadomestila iz invalidskega zavarovanja. V okviru nalog ministrstva s področja socialnega varstva je v teku več ukrepov s ciljem, da zagotovimo primerljiv standard storitev, prilagodimo organizacijo novim strokovnim izzivom ter zagotovimo kakovostno obravnavo glede na potrebe uporabnikov. Vzpostavljene so delovne skupine in pa komisije, ki že pripravljajo podrobnejše rešitve, s katerimi pristopamo k uresničevanju priporočil. Na področju duševnega zdravja se problematika nastanitve in pa obravnave oseb, s težavami v duševnem zdravju, ter oseb z demenco v varovanih oddelkih posebnih ali kombiniranih socialno varstvenih zavodov, rešuje z dopolnitvami usmeritev za namestitve v varovane oddelke oziroma institucionalno varstvo, z vzpostavitvijo dodatnih kapacitet, posodobitvijo evidence stanja zasedenosti kapacitet ter primeri dobre prakse, nadomeščanja institucionalne varovane obravnave z nadzorovano obravnavo v skupnosti kot tudi večjo vpetostjo koordinatorjev centrov za socialno delo. Prioriteto na tem področju predstavlja tudi pospešitev postopka verifikacije varovanih oddelkov in pa krepitve vloge zastopnikov. Dodala bi še, da so v teku tudi ukrepi na področju institucionalnih namestitev starejših obsojencev ter ukrepi preprečevanja in pa obvladovanja bolnišničnih okužb v domovih za starejše. Glede zaostankov na področju uveljavljanja pravic iz javnih sredstev želim omeniti, da smo v zadnjih mesecih res intenzivno pristopili h hitrejšemu reševanju pritožb. V projekt odprave zaostankov, se je vključilo večje število zaposlenih na Ministrstvu za delo. Pred pol leta so bili zaostanki res dvoletni, sedaj pa smo jih bistveno zmanjšali in pričakujemo, ob takem tempu reševanja pritožb seveda, ter seveda ocenjujemo, da bodo zaostanki odpravljeni v roku nekaj mesecev. Morda konkreten odgovor na situacijo CUDV Črna. Želim omeniti, da je odprava težav oziroma priporočil tudi s strani Varuha, že v planu in pa v perspektivi za reševanje predstavljenih težav. Gre za kratkoročnejše obdobje. Kar se tiče zaposlitev novih inšpektorjev, lahko povem, da so postopki v teku. Področje staranja je področje, ki je seveda izrednega in izjemnega pomena. Ravno iz tega razloga je bila sprejeta Strategija dolgožive družbe. Sedaj so v pripravi akcijski načrti, kjer bo potrebno sodelovanje vseh resorjev. Glede na izpostavljeno tematiko slepih in pa slabovidnih je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti s 14. 6. 2019, torej v prejšnjem tednu, v roku štirih mesecev v javno razpravo poslalo Zakon o določitvi in pa izplačilu dodatka za nego otroka. Cilj predloga zakona je ureditev izplačila neizplačanih dodatkov za nego otroka in pa povračilo sodnih in pa izvršilnih stroškov, izkazanih s pravnomočno sodbo. Kot določa predlog zakona, se sredstva, izplačana po tem zakonu, ne bodo štela v dohodek, ki se upošteva pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Dodati želim, da je priprava tega zakona terjala svoj čas, saj so se med samim pisanjem tega zakona pojavila številna strokovna, vsebinska in pa tudi pravna vprašanja in dileme, ki jih je bilo potrebno proučiti, razrešiti in ustrezno zaustaviti. Pri tem so nam bili tudi v pomoč pri Državnem odvetništvu in pa na Ministrstvu za pravosodje. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa Bredi Božnik, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Naslednja je na vrsti Simona Repar Bornšek, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni! Ekipa Ministrstva za zdravje v novi sestavi se res iskreno trudi pristopiti k reševanju čim več problemov čim hitreje. Upam, da bomo združili moči in to uspešno nadaljevali predvsem na področjih, ki se tičejo kršitve človekovih pravic, ki so za nas še posebej pomembne. Seveda so eno izmed področij, ki je najbolj pereče, čakalne dobe. Ukrepi dodatnega financiranja storitev za namen skrajšanja čakalnih dob niso edini ukrep. Najprej moramo priti do natančnih analiz podatkov, koliko ljudi pravzaprav čaka in na katere storitve. Treba je vedeti, da vse čakalne dobe niso sporne, zaradi tega, ker 900 izvajalcev poroča Nacionalnemu inštitutu za javno zdravje in vsak ima svoj sistem, lahko prihaja do odstopanj. Pristopili smo k analizi teh problemov in tako bomo definirali ključne storitve, ki bi lahko, če pacienti do njih ne bi prišli, pomenili tudi ogrožanje zdravje. Največ moči in naporov bomo potem usmerili v reševanje tega. Poleg tega je bil v lanskem letu omogočen izvajalcem zdravstvene dejavnosti tudi e-posvet. To je storitev, ko lahko iz primerne na sekundarno raven komunicirajo specialisti, tako da pravzaprav pacient ne rabi storitve tako, da se postavi v čakalno vrsto. Omenjen je bil tudi Zakon o nalezljivih boleznih, ki je uvrščen v prioritete oziroma v normativni program dela vlade za leto 2019. Odgovorila bi še na predlog gospoda Prednika, kako je s temi redkimi boleznimi. Moram povedati, da redke bolezni so v Sloveniji obravnavane zelo dobro, saj smo v zgornji tretjini držav v Evropski uniji in imamo ustanovljeno nacionalno kontaktno točko za redke bolezni. Glede na to, da je bil 2012 že pripravljen načrt dela, ki se izteče naslednje leto, bo ministrstvo še v tem letu imenovalo tudi novo delovno skupino na področju redkih bolezni za obdobje 2021–2030. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi mag. Sandi Čurin, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani varuh človekovih pravic, spoštovane poslanke, poslanci! Varuh človekovih pravic kot institut nadzora oblasti glede morebitnega poseganja v človekove pravice in temeljne svoboščine je za Ministrstvo za notranje zadeve izredno pomemben. Zavedamo se, da so postopki, ki jih izvajamo v okviru ministrstva, lahko občutljivi prav z vidika spoštovanja človekovih pravic, zato na Ministrstvu za notranje zadeve skrbno preučimo vsak poziv, opozorilo, ki ga prejmemo od Varuha ter nanj odgovorimo s pojasnili, obrazložitvami in strokovnimi argumenti. Pobude Varuha dajejo prispevek k izboljšanju kakovosti dela in višjim standardom varovanja človekovih pravic v policijskih postopkih kot tudi k transparentnem obravnavanju vseh pripomb in pritožb na postopke policistov. In ravno na področju dela policije in drugih varnostnih nalog z vso resnostjo obravnavajo vse ugotovitve, predlogi in pobude Varuha. Na področju enakosti pred zakonom in prepovedi diskriminacije pojasnjujemo postopek vpisa spremembe spola v matični register zaradi priporočila Varuha, da se čim prej uredi vprašanje spremembe spola oziroma pravnega priznanja spola. V ta namen se bo ustanovila vladna medresorska delovna skupina v sestavi predstavnikov Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstva za zdravje, ki bo proučila vse vidike pravne ureditve spremembe spola v Republiki Sloveniji, in na osnovi tega bo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti tudi pripravilo zakonsko podlago za ureditev tega področja. Na področju tujcev in prosilcev za mednarodno zaščito pojasnjujemo postopke omejitve gibanja bodisi glede individualne obravnave prosilcev, kadar se jim odvzame prostost, bodisi glede zagotavljanja sodnega nadzora nad izvajanjem vseh ukrepov omejitve gibanja. Glede na to, da je bilo izpostavljeno vprašanje ogroženosti prosilcev za mednarodno zaščito, da postanejo žrtve trgovanja, naj pojasnim, da so vsi prosilci za mednarodno zaščito v individualnih obravnavah deležni ozaveščanja o nevarnostih in pasteh trgovine z ljudmi, in sicer v okviru že utečenih programov, ki se izvajajo vrsto let tudi v skladu z akcijskim načrtom, ki ga potrjuje Vlada. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Nina Mauhler, državna sekretarka Ministrstva za infrastrukturo.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani varuh človekovih pravic, gospod Svetina! Najlepša hvala za besedo. Skladno s priporočilom Varuha za sistemsko ureditev pravic študentov invalidov glede prevoza med krajem bivališča in krajem izobraževanja je Ministrstvo za infrastrukturo že pripravilo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ta je bil tudi že posredovan v javno obravnavo in objavljen na portalu E-demokracija, in sicer ta torek, 18. 6. 2019. Navedeni predlog zakona bo zagotovil ustrezno pravno podlago za brezplačne prevoze študentov invalidov. Hkrati so v tem zakonu predlagane tudi ukinitve starostne meje za uveljavljanje teh subvencioniranih prevozov dijakov in študentov. Predvideno je tudi, da bi bile spremembe na obeh področjih sprejete nekje do konca tega leta, se pravi do meseca decembra, in potem uveljavljene z novim šolskim letom 2020/2021. Ministrstvo za infrastrukturo je nadalje v sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje ter po posvetovanju z lokalnimi skupnostmi pripravilo tudi sistemsko ureditev instituta nadomestne parkirnine, na katero nas je posebej opozoril Varuh, in je prav tako vključena v predlog novele Zakona o pravilih v cestnem prometu. Skladno s priporočili varuha v zvezi z uvedbo ukrepov za ureditev lastništva vseh kategoriziranih cest, ki potekajo po zasebnih zemljiščih, je bil v letu 2018 sprejet Zakon o evidentiranju dejanske rabe zemljišč, javne cestne in javne železniške infrastrukture. Ta omenjeni zakon zahteva od upravljavcev kategoriziranih cest, da v zemljiškem katastru evidentirajo dejansko rabo zemljišč, na katerih leži cestna infrastruktura, ne glede na lastništvo zemljišča. Sprejete in uveljavljene so tudi vse relevantne pravne podlage. Podatki o dejanski rabi zemljišč pa se bodo v zemljiški kataster začeli vnašati konec marca 2020, s čimer se bodo pravne podlage začele tudi ustrezno implementirati. Nadalje Varuh v svojem poročilu izraža zaskrbljenost tudi glede čezmerne obremenjenosti s hrupom zaradi cestnega in železniškega prometa. Ministrstvo na tem področju poudarja, da problematiko urejamo sistematično. Vsi novi posegi na državni cestni in železniški infrastrukturi se tako v prihodnje načrtujejo ob hkratni izdelavi študij hrupa, obstoječi cestni in železniški odseki pa se prav tako sanirajo v skladu s sprejetim operativnim programom oziroma sprejetimi operativnimi programi. Naj dodam še, da je bilo ob slovenskih cestah doslej izvedenih nekaj manj kot 160 kilometrov protihrupnih ograj, nekaj manj kot 50 kilometrov protihrupnih nasipov, na okoli 300 stavbah je izvedena pasivna protihrupna zaščita. To pomeni, da nekaj manj kot 30 % te infrastrukture je že vključenih v protihrupne ukrepe. V letih 2018 in 2019 pa se izvaja dodatno tako imenovani obratovalni monitoring hrupa za omrežje avtocest in hitrih cest. Poleg izvedbe ukrepov aktivne in pasivne protihrupne zaščite je družba DARS za reševanje problematike pričela uvajati tudi prepoved prometa za težka tovorna vozila v nočnem času na določenih odsekih. Pri izvedbi obnov voziščnih konstrukcij uporablja manj hrupne asfalte, torej materiale z boljšo absorpcijo hrupa. Prav tako protihrupne ukrepe izvaja Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo tako na necestninskih cestah kot tudi na železniškem omrežju. Na železniških progah v prihodnjih letih pričakujemo tudi obsežnejše znižanje hrupne obremenjenosti zaradi tako imenovane uveljavitve interoperabilnosti oziroma tako imenovanih tehničnih specifikacij EU, ki se nanašajo na hrup. Na Ministrstvu za infrastrukturo se bomo tudi v naslednji polovici leta lotili temeljite prenove Zakona o prevozih v cestnem prometu. Za ta namen bo ustanovljena nova delovna skupina, ki bo nov predlog zakona pripravila tudi na področju izvajanja avtotaksi prevozov. Ker gre za zelo kompleksno problematiko, si bomo vzeli nekoliko več časa in bo nov zakon pripravljen predvidoma v letu 2020. Pa samo še beseda glede umeščanja tretje razvojne osi. Ustavno sodišče je sprejelo odločitev v prestopku presoje umeščanja trase med Šentrupertom in Velenjem. To odločitev Ustavnega sodišča pozdravljamo tako na ministrstvu kot jo pozdravljam tudi sama osebno. Samo še to, lahko bi v prihodnje obravnavali pravzaprav tudi pravico Korošcev do spodobne prometne povezave s prestolnico, ki jo nekateri v tej državi radi spregledajo ali pa nam Korošcem celo odrekate to pravico. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Ramšak Pešec, državna sekretarka na Ministrstvu za javno uprav. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani varuh človekovih pravic, spoštovani poslanke in poslanci! Tudi Ministrstvo za javno upravo vsa vprašanja, pobude, priporočila, ki jih prejmemo s strani Varuha človekovih pravic, obravnavamo z vso skrbnostjo in odgovornostjo. Veseli nas, da v poročilih Varuha človekovih pravic število priporočil, ki se nanaša na naše področje, sicer številčno upada, so pa določena priporočila, ki se pojavljajo v več letnih poročilih. Gre v glavnem za priporočila, ki se nanašajo na status javnih uslužbencev ali za zagotavljanje kadrovskih, postopkovnih, prostorskih in drugih pogojev za učinkovito delovanje javne uprave. Morda bi izpostavila eno priporočilo, ki se dejansko pojavlja v večletnih poročilih, gre pa za aktivnost, ki ni enkratna, ampak gre za trajno redno nalogo, gre za zagotavljanje ustrezne kadrovske strukture oziroma kadrovskih pogojev za učinkovito delovanju inšpektoratov. Tu so dejansko žal inšpektorati v okviru zmanjševanja števila zaposlenih in zmanjševanje števila v javnem sektorju in javni upravi delili to usodo in se je dejansko število inšpektorjev od leta 2008 zmanjševalo. Lahko pa poudarim, da se zadnja tri leta število inšpektorjev ponovno povečuje, tako da je konec leta 2017 število inšpektorjev prišlo na raven, kot je bilo leta 2008, se pravi, ko se je to število začelo zmanjševati, to je tisoč 465 inšpektorjev v celi državni upravi oziroma vseh organih, ki izvajajo inšpekcijske službe. Bilo je v vmesnem obdobju, na primer leta 2013, tudi zaskrbljujoče, samo tisoč 400. No, konec leta 2018 pa je število inšpektorjev doseglo celo največje število v zadnjih desetih letih, to je tisoč 487. V letošnjem letu je Vlada predlagala, Državni zbor ste skozi spremembe Zakona za izvrševanje proračuna sprejeli pa še dodatne ukrepe za povečevanje števila inšpektorjev. Tako je bilo ciljno za Inšpektorat za delo, kjer se še vedno ugotavlja veliko število kršitev pravic zaposlenih, ciljno dodano 10 novih delovnih mest inšpektorjev. Sedaj pa tudi pripravljamo gradivo za Vlado, ker bomo tudi na ostalih inšpektoratih število inšpektorjev povečali še za dodatnih skupaj 10. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi Stane Baluh, direktor Urada Vlade Republike Slovenije za narodnosti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani varuh človekovih pravic, poslanke in poslanci, kolegi z Vlade! Samo na kratko. Hvala lepa za vaše poročilo, v katerem prav posebno mesto namenjate tudi varovanju manjšinskih skupnosti in ranljivih skupnosti, kjer je tudi kar nekaj priporočil. Dejstvo je, da tudi med nami raste ta zavest, da gre za horizontalno temo, kjer je nujno potrebno medresorsko sodelovanje, da ne rečem samo medresorsko sodelovanje, gre za tesno sodelovanje na nacionalni ravni, lokalni ravni in vključevanje manjšinske skupnosti. To je zavedanje in tudi Vlada se tega zaveda in bomo tudi v bodoče na tem segmentu delovali proaktivno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seznam predstavnikov Vlade smo izčrpali. Ker je pa ostalo še nekaj časa, sprašujem, ali želi morda še kdo besedo? [[Ne.]] Besedo dajem varuhu človekovih pravic. Gospod Peter Svetina, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! Hvala vam za izčrpno razpravo, v kateri ste povzeli svoje poglede na poročilo in jih izpostavili. Zelo se strinjam s tem, da mora vsak od nas sprejeti odgovornost, tako jaz kot varuh, Vlada, vsekakor pa tudi vi kot poslanci. Posamezna dejstva v poročilu so bila žal razumljena malo drugače, kot so bila navedena. Poudariti pa želim, da je bilo v lanskem letu na pobudo Varuha, se pravi na tako imenovano lastno pobudo po 9. členu, odprtih več zadev, ki so bile zaznane kot družbeni problem in ne zgolj na podlagi pobud. To so bile, na primer, otroška srčna kirurgija, socialne pomoči, problematika hrupa, diskriminacije in tako naprej. Institucija Varuha in sam osebno se zavzemam za kulturo dialoga, predvsem pa kulturo izrečene besede. Ponovno pa želim poudariti, da Varuh ne piše zakonov in da je na zakonodajni, sodni in največkrat izvršilni oblasti, da priporočila dejansko uresničite. Vse dileme, ki ste jih izrekli v razpravi, smo vzeli resno, kot verjamem, da ste naša priporočila vzeli resno tudi vi. Področje človekovih pravic je široko in zagotovo je vsak korak, ki ga naredimo v to smer, več kot pomemben in prepotreben. Verjamem, da bo v nadaljevanju sodelovanja med nami vsemi prišlo tudi do tega, da se bo stanje človekovih pravic izboljšalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes. Če želita razpravljati tudi varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina ter eden od predstavnikov Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona; v tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica ali predstavnik Vlade in nato varuh človekovih pravic. Prosim za prijave. Ugotavljam, da imamo štiri prijavljene, vsak ima na voljo pet minut. Prvi je mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. V SAB smo poročilo Varuha človekovih pravic vzeli zelo resno. Posebej se nas je dotaknilo stanje na področju pravic invalidov. Vemo, da je področna zakonodaja na področju urejanja pravic invalidov v določenih segmentih stara 40 let in temelji na neki stari doktrini, ki temelji na zdravstveni negi in institucionalnem varstvu in ne na vključevanju invalidov v družbo, zato se s pozivom strinjamo. Prav tako pa se strinjamo z odgovorom resornega ministrstva. V tej luči tudi pozdravljamo zavezo po ureditvi dolgotrajne oskrbe. Ravno to področje dolgotrajne oskrbe je na pobudo SAB vključeno v koalicijsko pogodbo. Smo prav tako veseli, da se razsodno ministrstvo tega loteva. Moramo pa poudariti, da dolgotrajna oskrba ne obsega samo varstva in oskrbe starejših, temveč vseh kategorij ljudi, dolgotrajno oskrbo potrebujejo. To so vsi ljudje s posebnimi potrebami. Pri tem pa bi rad izpostavil tudi starše otrok s posebnimi potrebami, ki dejansko opravljajo 24-urno oskrbo svojih otrok, in to doživljenjsko. Prav je, da jih Zakon o dolgotrajni oskrbi ne spregleda. S tem je tudi povezano ureditev razmer v zdravstvu. Čakalne dobe so ena izmed perečih zadev. Hkrati pa bi mi radi ponovno izpostavili, kot tudi izpostavljamo ob vsakem poslanskem vprašanju, ureditev bivanjskih in delavnih razmerij v slovenskih bolnišnicah. Vemo, daje zdaj poletje in da temperatura v marsikateri bolnišnici ali pa operacijski sobi doseže 30 stopinj in več, zato je tudi ena od teh zadev ureditev sistema hlajenja. Veseli me tudi, da je Varuh vse te zadeve izpostavil pa tudi da je Vlada te zadeve sprejela na znanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Sitar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolege, predstavniki Vlade in spoštovani varuh človekovih pravic! Navdahnjen sem z upanjem, ko poslušam to razpravo in je tako rekoč vsaka druga beseda skrb za starejše ali pa dolgotrajna oskrba – ena stvar, na katero v Levici konstantno opozarjamo in katere rešitev je, kot smo tudi že slišali, enostavno politična volja. Ta princip opozarjanja s strani Varuha človekovih pravic, jaz mislim, da mu tukaj lahko damo eno lepo kljukico. Teren sporoča tudi preko instituta Varuha, vse ostalo, torej iskanje rešitve za te probleme, ki nastajajo, še posebej govorili smo o domovih za ostarele, recimo, pa je samo in izključno stvar politične volje. Vsak dan ali pa vsaj vsak teden slišimo novo poročilo, včeraj, recimo, o neki zlomljeni roki v domu za ostarele, za katero niso vedeli oziroma je niso obravnavali 24 ur. Pa potem za nekega tretjega, ki je moral biti v plenici 30 ur in tako naprej in tako naprej. Govorimo o zelo praktičnih, zelo konkretnih, zelo nedvoumnih kršitvah osnovne človekove pravice v Sloveniji 21. stoletja. O kršitvi osnovne človekove pravice do varnosti in nekega zdravega bivanja in okolja. Rešitev je pa, kot rečeno na začetku, v politični volji. V Levici smo sklicali pred dobrim mesecem sejo Odbora za delo, družino in socialne zadeve, predlagali rešitve in zdaj, žal mi je, da večina poslank in poslancev, ki ste danes zagovarjali ažurnost te rešitve, takrat niste ažurnosti te rešitve zagovarjali na tem odboru. Eni ste glasovali proti, drugih ni bilo. Na tej točki tudi, kar se tiče problema naslavljanja dolgotrajne oskrbe, se zahvalim seveda Varuhu. In glede na to, da število pričevanj o tej problematiki v medijih, v javnosti raste, verjamem da, če tega problema ne bomo rešili na politični ravni, sistemsko, da bo naslednje leto poročilo Varuha še debelejše in da bodo tiste dodatne strani namenjene skrbi oziroma neskrbi za starejše. Problem seveda je nastal s prihodom trde roke trga tudi na tem področju, in to je ena od sistemskih težav, ki jih je absolutno treba upoštevati. Zakon o dolgotrajni oskrbi čakamo že od leta 2002. V vsakem mandatu je bila retorika katerekoli vlade, samo še malo pa bo. In kdorkoli je kadarkoli v 17 letih poskusil nasloviti ta problem, so ga ustavili, samo še malo pa bo. To se nam je zgodilo tudi zdaj in mi srčno upamo, da bo ta problem rešen. Ko sem ministra za zdravje spraševal s poslanskim vprašanjem, mi je zagotovil, da bo ta zakon na mizi do konca mandata. Potem na tej seji Odbora za delo nam je bilo zagotovljeno, da bo na mizi do konca tega leta. Če bo ta trend šel naprej, super, mogoče še ta teden dobimo ta predlog tega zakona, ampak v vsakem primeru upam, da bo rešil, kar bo. V Levici se seveda ne bomo ustavili v tej smeri, ker, če kaj, če je kateri problem tisti, ki ga je treba postavit v ospredje v starajoči se družbi, ki Slovenija je, potem je to skrb za starejše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi Dušan Šiško. Izvolite.
Podpredsednik, hvala. Vsi prisotni! Ko sem poslušal to razpravo, vam moram povedat, da tale knjiga, debela, je res debela, piše noter v njej tisto, kar paše Vladi. Jaz sem šel gledat, gospod Knežak, moje področje na 125. strani, kjer so predvsem Cigani in v tisti točki ni nikjer opisano, vse lepo in prav, kar pač se dogaja, kaj je dobro, da gre iz tukaj v Evropo, tisto, kar je pa kritično, pa noben ne omenja niti ne opiše. Imamo dva ciganska tabora v Krškem – en je legaliziran Kerinov Grm, Rimš ni legaliziran. In o tem noben nič ne piše. Potem, če grem naprej, kolegica je tukaj rekla, da je treba spodbujat. Ja, se strinjam, da je treba spodbujat, da bodo pismeni, ampak ljudje, ali veste, koliko se jih vozi po Krškem, po celi Sloveniji je Ciganov z avtomobili. Kaj so oni šli v Samobor, v Krapino, v, ne vem kam kupiti izpite? Tukaj se je za zamislit. Slovenski državljani težko zdajle te računalniške teste naredijo, CPP. Ne ravno tako vse lepo govorit, kako je lepo in prav. Imamo tudi problem z včerajšnjo razpravo o financiranju javnega šolstva. Tudi ne vemo, kaj se bo zgodilo, ker je dan bil problem, sodba Ustavnega sodišča in ni jasna. Potem, če grem še naprej. Anonimne prijave v šolah. Anonimne prijave v šolah naj bodo, ampak naj se podpišejo, ker dostikrat se zgodi, da se pošlje anonimna prijava, vsi priletijo tja v šole in na koncu se ugotovi, da ni nič od tega. In če še malo naprej pogledam. Bil sem nekajkrat že opozorjen, da ne smem reči, da je žaljivo, če rečem Cigan. Ja, spoštovani kolegi, da najdem papir, a vi ste 13. junija jedli svinjsko vratovino po cigansko. V parlamentu, v naši kuhinji tako piše. Pa prosim vas, ne me več učiti pa mi govorit, da ne smem izrekati, da so to žalitve, če rečem Cigani. Tudi kolega Zmago je povedal, vam je razložil, zakaj se govori. Imam v Krškem lep primer, ko sami govorijo, da so Cigani, vi pa meni tu govorite, da ne smem to govoriti javno.
Gospod Šiško, lepo vas prosim, da ne uporabljate besede Cigani, ker to je žaljiva. Hvala lepa.
Ja, potem pa prosim, podpredsednik, poglejte ta meni, glejte, tale meni je po cigansko napisano – svinjska vratovina po cigansko. Potem prosim, da tudi v kuhinji in v Državnem zboru ne pišemo takih stvari. Ni to žaljivo. In s tem mislim končati. Hvala.
Hvala lepa. Zadnji dobi besedo Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Želel bi se samo odzvati na pripombo, ki jo je na mojo razpravo dala zelo spoštovana državna sekretarka na Ministrstvu za infrastrukturo Nina Mauhler, ki je povedala, da bi lahko Varuh za človekove pravice obravnaval tudi dejstvo, da Korošci imajo pravico do povezave s prestolnico. Jaz se s tem strinjam in mislim, da moramo vsi v Državnem zboru in ostali izvršni aparat, to je Vlada, delati na tem, da se hitra cesta tretje razvojne osi, kamor spada tudi povezava od Koroške do avtoceste A1, čim prej in na najcenejši način vzpostavi, da so pri tem čim bolj upoštevani okoljski in prostorski pogoji. Jaz sem tudi povedal – in tu gre za tretjo razvojno os, ne za povezavo Koroške s prestolnico –, kakor bi se priključila ena, potem zavijete desno pa ste v 40 minutah v Ljubljani Dejstvo pa je, da sva oba ugotovila, da je Ustavno sodišče z razsodbo v svoji odločbi ugotovilo, da proceduralno je bila zadeva v redu, v strokovne zadeve se pa ne vtika. In prav tu, pri vprašanju izbire trase, ki gre zdaj stran od uveljavljenega prometnega koridorja, obstajajo pa argumentirana dejstva in podatki, da je prišlo pri izbiri trase do načina uporabe določenih podatkov, ki očitno – sum je – niso dali pravilne izbire, in to je med trasami F 22 in F 6. O tem sem jaz govoril. In trasa F 6 je tista, ki bo Korošcem bistveno hitreje in ceneje zagotovila dostop tako proti Beli krajini, to je tretja razvojna os, kot tudi proti naši prestolnici. To sem mislil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 1.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE O IZVAJANJU NALOG DRŽAVNEGA PREVENTIVNEGA MEHANIZMA PO OPCIJSKEM PROTOKOLU H KONVENCIJI OZN PROTI MUČENJU IN DRUGIM KRUTIM, NEČLOVEŠKIM ALI PONIŽEVALNIM KAZNIM ALI RAVNANJU ZA LETO 2018. Poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhu človekovih pravic gospodu Petru Svetini za dopolnilno obrazložitev poročila. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospe poslanke in poslanci! Varuh človekovih pravic na podlagi Zakona o ratifikaciji Opcijskega protokola h Konvenciji proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznivim ravnanjem izvaja tudi naloge in pooblastila Državnega preventivnega mehanizma. V tem okviru sodelavke in sodelavci Varuha obiskujejo osebe, ki jim je bila vzeta prostost, in kraje, kjer so ali bi lahko bile te osebe nastanjene. Državni preventivni mehanizem je tako namenjen krepitvi varstva teh oseb pred mučenjem in drugimi nečloveškimi ali ponižujočimi ravnanji in kaznovanji. Sodelavci tako obiskujemo kraje odvzema prostosti po Sloveniji in se preverja, kako tam ravnajo z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost. Nadalje pristojnim organom dajemo priporočila, da bi izboljšali razmere in ravnanje s temi osebami. V letu 2018 smo tako obiskali 81 krajev odvzema prostosti, nekatere posamezne lokacije tudi večkrat. Od tega smo opravili 32 obiskov policijskih postaj s centrom za pridržanje v Ljubljani, šest zavodov za prestajanje kazni zapora, azilni dom, tri psihiatrične bolnišnice, štiri posebne socialnovarstvene zavode, 24 socialnovarstvenih zavodov domov starejših in 11 vzgojnih zavodov, vključno z zavodom za usposabljanje. Moram povedati, da smo z odzivi pristojnih organov na naše ugotovitve in priporočila za izboljšanje stanja večinoma zadovoljni, saj se redno odzivajo na naša priporočila in kažejo pripravljenost za sodelovanje. Ugotavljamo, da poskušajo zlasti obiskane ustanove sprejeti vse ukrepe za potrebne izboljšave, ki so v njihovi pristojnosti. Kljub temu pa si tudi tokrat želimo še boljše in še bolj poglobljeno sodelovanje s pristojnimi ministrstvi. Spodbudno je tudi, da tudi pri vseh obiskih v letu 2018 Državni preventivni mehanizem ni ugotovil primerov mučenja ali drugega krutega kaznovanja ali ravnanja. S svojimi priporočili za izboljšanje stanja pa opozarjamo na situacije, ki bi lahko predstavljale nečloveško ali poniževalno ravnanje s posamezniki, ki jim je odvzeta prostost. Pri tem ne moremo mimo prezasedenosti posebnih socialnovarstvenih zavodov. Posledice so očitne in se kažejo ne le v neustreznih bivalnih pogojih in neustrezni obravnavi oseb, ki so v njih nameščene, ampak tudi v prekomerni obremenjenosti osebja, ki za njih skrbi. Kljub posebnemu poročilu in sklepih Vlade se stanje na tem področju v letu 2018 žal ni izboljšajo in ostaja še naprej zaskrbljujoče. Glede priporočil, ki se nanašajo na psihiatrične bolnišnice nas skrbi predvsem dejstvo, da se jih precej ponavlja. V letu 2018 smo tako na primer morali znova opozarjati na potrebo, da se pacientom zagotovijo dnevna oblačila in se jih na možnost, da preko dneva niso v pižami, posebej opozarja. Poudarili smo tudi potrebo, da se aktivnosti za paciente izvajajo tudi ob koncu tedna. Še naprej, upoštevajoč določila Zakona o duševnem zdravju, pa ugotavljamo nepravilnosti tudi pri sprejemanju pacientov in uporabi posebnih varovalnih ukrepov. Tudi pri Državnem preventivnem mehanizmu lahko znova pohvalimo sodelovanje z Ministrstvom za pravosodje oziroma z Upravo republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij. Na tem področju sicer še vedno ostajajo težave na področju prezasedenosti posameznih zavodov za prestajanje kazni zapora, pri zagotavljanju primernih prostorov za bivanje in možnosti za delo oziroma vključevanje zaprtih oseb v najrazličnejše aktivnosti ter pri zagotavljanju prepotrebnega kadra. Ob tem tudi na tem mestu ponovno opozarjamo na potrebo po spoštovanju priporočila CPT, da naj bodo tudi priporniki dnevno vsaj osem ur izven svojih celic in vključeni v različne koristne aktivnosti, kot so delo, izobraževanje, šport ali druge primerne aktivnosti. CPT je namreč tudi ob obisku v Sloveniji v letu 2017 priporočil, da si slovenski organi še naprej prizadevajo zagotoviti zadovoljiv program dejavnosti za vse zapornike, tako pripornike kakor tudi obsojence. Še naprej je bilo zgledno sodelovanje tudi z Ministrstvom za notranje zadeve oziroma policijo, ko gre za obravnavo ugotovitev z obiskov policijskih postaj. Te se večinoma nanašajo na opremljenost prostorov za pridržanje, evidentiranje pridržanja ter uveljavljanje pravic pridržanih oseb in možnosti za gibanje na prostem. Pričakujemo, da bodo tudi ugotovitve in dobronamerni predlogi oziroma priporočila Državnega preventivnega mehanizma glede obravnave migrantov oziroma beguncev v pomoč pri sicer zelo odgovornem in zahtevnem delu policije na tem področju. Pričakujemo tudi, da bodo prispevali k odpravi zaznanih pomanjkljivosti oziroma nepravilnosti ter pripravi ustreznih usmeritev za delo policije. Tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport še naprej spodbujamo k pripravi strokovnih podlag za celostno in enotno obravnavo mladostnikov z navodili za primerno vzgojno ukrepanje, zlasti v primeru mladostnikov s težavami v duševnem zdravju ter pridruženim nasilnim in hitroagresivnim vedenjem. Hkrati tudi, da ministrstvo prevetri tehnične standarde in prostorske pogoje za stanovanjske, intenzivne in vzgojne skupine ter pripravi normative, ki bodo veljali neposredno za vzgojne domove in mladinske zavode. Gospe in gospodje, poleg obiskov krajev odvzema prostosti, opravlja Državni preventivni mehanizem tudi druge številne aktivnosti, kot so priprave predlogov in pripomb k veljavnim ali predlaganim zakonom. Sodelavci pogosto izvajajo predstavitve za tuje delegacije oziroma obiskovalce, ki jim je Državni preventivni mehanizem v naši državi vzgled, ter pripravljajo odgovore na vprašanja raznih mrež oziroma drugih državnih preventivnih mehanizmov in organov. Z obiski krajev odvzema prostosti bomo nadaljevali in seveda na podlagi svojih ugotovitev dajali poročila za izboljšanje stanja, tam kjer bo to potrebno. Naj povem, da v prihodnje načrtujemo več tematskih obiskov. Nekateri bodo usmerjeni tudi na področju obravnave otrok, starejših ter oseb s posebnimi potrebami, kjer bomo pozornost usmerili na določeno izbrano tematiko. Državni preventivni mehanizem ostaja dejaven na nacionalnem in tudi na mednarodnem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je kot matično delovno telo obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici Evi Irgl za predstavitev poročila komisije. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti je na seji obravnavala Poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2018, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložil Varuh človekovih pravic. Varuh človekovih pravic je povedal, da je bilo v letu 2018 obiskanih 81 krajev, kjer se nahajajo osebe z odvzeto prostostjo, nekatere tudi po večkrat. Z odzivi pristojnih organov na ugotovitve in priporočila za izboljšanje stanja so zadovoljni, saj se ustanove redno odzivajo in kažejo pripravljenost na sodelovanje. Zlasti obiskane ustanove skušajo sprejeti vse ukrepe za izboljšave, ki so v njihovi domeni. Vseeno pa si želi še bolj poglobljenega sodelovanja s pristojnimi ministrstvi, zlasti glede vprašanj, kjer so potrebne sistemske spremembe. Varuh je izrazil zadovoljstvo, da v letu 2018 državni preventivni mehanizem ni ugotovil mučenja ali drugega krutega kaznovanja ali ravnanja, s priporočili pa se opozarja na primere, ki lahko predstavljajo nečloveško ali poniževalno ravnanje. Pri tem je znova izpostavil prezasedenost socialnovarstvenih zavodov, katere posledica so neustrezni bivalni pogoji, obravnava v njih nameščenih oseb in prekomerna obremenjenost osebja. Stanje na tem področju se namreč v letu 2018 ni izboljšalo in ostaja še naprej zaskrbljujoče. Socialnovarstvene zavode spodbujajo pri ureditvi oddelkov, namenjenih izključno osebam z diagnozo demence, prav tako pa bi morali domovi za starejše pri zagotavljanju požarne varnosti dati večji poudarek osebam z demenco. Glede priporočil, ki se nanašajo na psihiatrične bolnišnice, je skrb vzbujajoče to, da se ponovno opozarja na iste probleme. Predstavnica Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je pojasnila, da se vprašanja duševnega zdravja ter nastanitve oseb z motnjami v duševnem zdravju starostnikov in diagnozo demence rešujejo prednostno. Prav tako se spodbuja sodobnejše koncepte dela z uporabniki. Predstavnik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij je pojasnil, da zavodi za prestajanje kazenskih sankcij domujejo, razen v Kopru, v starih in dotrajanih objektih. Pohvalil je sodelovanje z Ministrstvom za pravosodje, ki več sredstev nameni za obnavljanje teh objektov, vendar gre za nujne obnove. Glede prezasedenosti je izpostavil zavod za prestajanje kazni v Ljubljani, v katerega obnovo pa se ne vlaga, saj se obeta preselitev zavoda na novo lokacijo. Seveda so bile, tako kot že večkrat, izpostavljene tudi kadrovske težave. Predstavnica Ministrstva za pravosodje je dodala, da se ne ministrstvu proučujejo različne možnosti zapolnjevanja kadrovskih kapacitet, med drugim tudi možnost, da bi vojaki po dopolnjenem 45. letu lahko prešli med pravosodne policiste. Ministrstvo za zdravje pričakuje, da se bodo v psihiatričnih bolnišnicah upoštevala vsa priporočila DPM. Ker se nekatera priporočila ponavljajo, so preko predstavnikov ustanoviteljev predlagali, da se končno poročilo o izvajanju nalog DPM obravnava tudi na sejah svetov zavodov, s čimer želijo pripomoči k odpravljanju ovir za uresničitev priporočil. Predstavnik Ministrstva za notranje zadeve je povedal, da ministrstvo upošteva ugotovitve in priporočila, ki jih Varuh navaja v poročilu in jih je zaznal ob obiskih policijskih postaj, ter sproti pristopa k odpravljanju pomanjkljivosti. Prav tako so policisti seznanjeni z državnim preventivnim mehanizmom. V ta namen so organizirana tudi izobraževanja. V razpravi članov komisije so bili izpostavljeni konkretni primeri, ki so bili izpostavljeni tudi že v javnosti. Namestnik Varuha gospod Ivan Šelih je pojasnil, da so v konkretnem primeru ukrep v zavodu za varstvo starostnikov prepoznali kot sporno prakso. V kolikor se tovrstni ukrepi uporabljajo, se jih mora izvajati v skladu z določbami Zakona o duševnem zdravju in Zakona o pacientovih pravicah.Namestnik Varuha je še izpostavil, da na težave nameščanja oseb v socialnovarstvene zavode opozarjajo že dlje. Ukrepi, ki bodo lajšali prehajanje med institucijami, pa je potrebno urediti sistemsko, pri čemer bo potrebno medresorsko usklajevanje in prenovitev področne zakonodaje. Po končani razpravi je komisija sprejela predlog priporočila, ki je sestavni del tega poročila, obravnaval pa ga bo danes Državni zbor. Priporočilo se glasi: »Državni zbor priporoča vsem pristojnim državnim in drugim organom, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil državnega preventivnega mehanizma.« Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade, ministrici za pravosodje Andreji Katič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani varuh s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! Uvodoma se želim varuhu človekovih pravic zahvaliti za njegovo predstavitev poročila o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma za leto 2018. Gre za pomemben mehanizem, ustanovljen za izvajanje Opcijskega protokola h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju. Vlada in ministrstva spremljamo aktivnost Varuha tudi na tem področju, saj gre za pregled nad delovanjem oblasti države in institucij, kjer je posameznik najbolj ranljiv, saj mu je odvzeta prostost. Varuh v okviru državnega preventivnega mehanizma opravlja preventivno funkcijo, s tem pa se preprečuje, da bi prihajalo do hujših kršitev konvencijskih določb. Priporočila sicer temeljijo na obisku konkretnih ustanov, kot jih je varuh uvodoma že povedal. Skupaj je varuh v letu 2018 obiskal 81 ustanov ter podal kar 484 priporočil. S priporočili za izboljšanje stanja se opozarja na primere, ki lahko pomenijo nečloveško ali poniževalno ravnanje s posamezniki, ki jim je odvzeta prostost. Med glavnimi razlogi je prezasedenost posameznih socialnozdravstvenih zavodov, česar posledica pa so neustrezne bivalne razmere in neustrezna obravnava oseb, ki so v njih nameščene, hkrati pa tudi prevelika obremenjenost osebja, ki za njih skrbi. Zavedamo se, da hitrih rešitev ni, si pa moramo s skupnimi močmi prizadevati za dolgoročno izboljšanje stanja na tem področju. Varuh v poročilu navaja, da je z odzivi pristojnih ustanov večinoma zadovoljen, saj ustanove kažejo pripravljenost za sodelovanje in se na priporočila redno odzivajo. Ugotavlja, da poskušajo obiskane ustanove sprejeti vse ukrepe za potrebne izboljšave. Spodbudno je dejstvo, da med obiski v letu 2018 ni bilo ugotovljenih primerov mučenja ali drugega krutega kaznovanja ali ravnanja. Na področju pristojnosti Ministrstva za pravosodje, konkretno Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij, je bilo danih 67 priporočil, od katerih nista bili sprejeti dve, ki se nanašata na Zavod za prestajanje kazni zapora v Kopru in bi zahtevali izvedbo nekaterih gradbenih del. Tudi Varuh je v poročilu izrazil, da je večinoma zadovoljen z odzivi uprave in njenim prizadevanjem za izboljšanje stanja znotraj zaporskega sistema. Še zlasti je pomembno dejstvo, da je v začetku 2019 stanje na področju izvrševanja ukrepa pripora in kazni zapora v slovenskih zaporih obravnaval tudi Državni zbor na svoji seji Odbora za pravosodje ter se seznanil s težavami, povezanimi predvsem z izčrpanimi kadrovskimi resursi ter s prezasedenostjo zaporov, s katero se uprava srečuje od leta 2000 naprej. Varuh si želi še boljšega in bolj poglobljenega sodelovanja tudi s pristojnimi ministrstvi, zlasti kadar gre za problematiko, zaradi katere so potrebne sistemske spremembe. Ministrstvo za zdravje se strinja z oceno Varuha glede uporabe posebnih varovalnih ukrepov ter z navedbami, da je potrebno vključiti širšo stroko, ki bo podala svoje stališče in ustrezne usmeritve glede uvedbe varovalnih ukrepov v obliki oviranja v počivalniku, na stolu in drugih ukrepov omejevanja zaradi nevarnosti padca. Ministrstvo za notranje zadeve je aktivno pri uresničevanju priporočil državnega preventivnega mehanizma, predvsem glede izvajanja postopkov sprejetja prošnje za mednarodno zaščito v najkrajšem možnem času. Ta pa je odvisen od števila tujcev, ki čakajo na sprejetje prošnje, prostorskih in kadrovskih virov, pri čemer imajo prednost ranljive kategorije oseb. Policija je sproti in ažurno odgovorila na vsa priporočila varuha ob obiskih na policijskih postajah. Večina napak je bila odpravljena že med obiskom, o napakah pa so bile obveščene vse enote. V posameznih primerih so morale enote sprejeti tudi ukrepe za zmanjšanje napak, ugotovljenih ob obisku varuha. Ugotovljene pomanjkljivosti pri opremljenosti prostorov obravnavajo pristojne policijske uprave ali pa pristojne službe Ministrstva za notranje zadeve. Druga priporočila se uresničujejo v okviru večjih investicijskih vzdrževalnih del na posameznih objektih, pri novih investicijah pa že v okviru priprave dokumentacije. Tudi s področja požarne varnosti v domovih starejših občanov je Inšpektorat za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami, ki deluje v okviru Ministrstva za obrambo, pregledal priporočila državnega preventivnega mehanizma in Varuhu odgovoril, ob naslednjih rednih nadzorih v teh domovih pa bo pozoren tudi na dana priporočila. Navedeni primeri kažejo, da se ministrstva zavedajo pomembnosti priporočil Varuha ter da se priporočila nanašajo tudi na sistemske probleme in ne zgolj na posamezne ustanove. Pri uresničevanju priporočil ministrstva tvorno sodelujemo in si bomo tudi v bodoče prizadevali k odpravi pomanjkljivosti in realizaciji priporočil Varuha. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Levica smo se seznanili s poročilom o delu DPM in s statistiko obiskov za izvajanje nadzora. Ugotavljamo, da je varuh v obliki nadzora na krajih odvzema prostosti leta 2018 obiskal 81 različnih lokacij v sodelovanju s sedmimi nevladnimi organizacijami. Med kraji izvedbe nadzora je bilo največ socialnovarstvenih institucij, torej domov za ostarele, in policijskih postaj. Sledijo zavodi za prestajanje kazni in psihiatrične bolnice. Iz tega sklepamo, da so to tudi lokacije, ki so po Varuhovi oceni nosilke višjega tveganja za kršitve, oziroma okolja, ki terjajo več pozornosti. Po obisku krajev odvzema prostosti oziroma preverbi ravnanja z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost, je Varuh v vlogi DPM pristojnim organom izdal 484 priporočil za izboljšave. Ocenjujemo, da gre za veliko število priporočil, ki je odraz dejanskega stanja, kar pa seveda ni dobro. Največ priporočil je bilo izdanih prav tako na socialnovarstvene zavode, torej domove za starejše, po vsebini največ priporočil zadeva bivalne pogoje, socialno varstvo uporabnikov, možnosti za pritožbene poti uporabnikov, vodenje dokumentacije o postopkih, način dela v ustanovah in delo osebja. Spodbudno je, da Varuh ugotavlja, da se večina institucij redno odziva na priporočila in da obiskane ustanove ukrepe za izboljšanje stanja večinoma sprejemajo. DPM v okviru obiskov krajev odvzema prostosti v lanskem letu ni zaznal primerov mučenja ali krutega ravnanja v smislu določil konvencije proti mučenju in drugim krutim nečloveškim in poniževalnim kaznim ali ravnanju. Vendar v priporočilu kljub temu opozarja na nekatera ravnanja, ki bi lahko predstavljala kruto ali nečloveško ravnanje, kot je na primer uporaba posebnih varovalnih ukrepov, nameščanje oskrbovancev v socialnovarstvenih zavodih na hodnike in tako naprej. Zaskrbljujoče je, da se kljub priporočilom, zapisanim v Posebnem poročilu Varuha o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo pri njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnozdravstvenih zavodov, stanje na tem področju še vedno ni izboljšalo. V Levici podpiramo možnost ureditve varovanih oddelkov socialnovarstvenih zavodov in pobudo za spremembo zakonodaje na tem področju. Upamo, da bodo priporočila, ki se nanašajo na domove za starejše, v bodoče upoštevana, tudi kar se tiče dodatnega izobraževanja uslužbencev, obravnave oseb z demenco in tako naprej. Zavzemamo se za metodo nadomeščanja institucionalne obravnave v varovanih oddelkih z nadzorovano obravnavo v skupnosti. Glede prezasedenosti zapornih zavodov, možnosti za delo, vključevanja zaprtih oseb v aktivnosti in pomanjkanja pravosodnih policistov Levica ugotavlja potrebo po sistemskih ukrepih za izboljšanje stanja v zaporskem sistemu. Izveden je bil samo en kontrolni obisk azilnega doma, kar se nam zdi zelo malo. Med drugim je bilo ugotovljeno, da tujci niso bili zunaj stavbe azilnega doma oziroma na zraku od prihoda in da niso seznanjeni, da imajo možnost gibanja zunaj. Ne ravno humana praksa v azilnem domu. DPM poroča o zglednem sodelovanju z Ministrstvom za notranje zadeve in Policijo. Varuh je septembra 2018 izvedel kontrolne obiske na Policijski postaji Črnomelj, na Policijski postaji Metlika in na Policijski postaji Ilirska Bistrica, in sicer zaradi poročanja medijev in opozoril nevladnih organizacij o kršitvah pri izvajanju postopkov s tujci na meji oziroma prosilci za azil. V poročilu se Varuh obregne ob nestrokovne očitke na delo policije, čeravno se zaveda vloge državljanskega nadzora nad postopki policije. In vendar je obiske opravil ravno zaradi opozoril civilne družbe in medijev. V Levici opozarjamo na Zakon o mednarodni zaščiti, ki določa, da morajo oblasti v postopkih z ranljivimi osebami s posebnimi potrebami, torej mladoletniki, invalidi, starejšimi, nosečnicami, starši z majhnimi otroki, osebami z motnjami v razvoju, žrtvami trgovine z ljudmi, žrtvami posilstva, žrtvami mučenja in tako naprej, zagotoviti posebno skrb in obravnavo, prilagojeno njihovi starosti, prilagojeno njihovim okoliščinam. Ni nam znano, da bi se policija doslej odzvala na poizvedbo Varuha, kako se ta predpis izvaja v praksi. Levica bo poročilo Varuha o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Ugotavljam, da ga ni, tako da gremo naprej. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, še enkrat. Spoštovani varuh človekovih pravic! Iz priloženega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2018 lahko razberemo, da je Varuh v sodelovanju z izbranimi nevladnimi organizacijami tudi v preteklem letu zagotavljal učinkovito izvajanje nalog in pooblastil DPM. Državni preventivni mehanizem je dodaten mehanizem za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z ljudmi, ki jim je bila odvzeta prostost. Po mnenju mnogih je DPM s svojimi preventivnimi obiski, katerih namen je preprečiti mučenje ali drugo slabo ravnanje, še preden se zgodi, lep primer proaktivne Vloge varuha človekovih pravic. Pri predstavitvi svojega delovanja navajajo, da je DPM v letu 2018 obiskal 81 različnih krajev odvzema prostosti, 24 socialnovarstvenih institucij; tukaj gre v večji meri za domove za starejše, v teh primerih je varuh v okviru vseh obiskov tudi izdal največ priporočil, 32 policijskih postaj in Center za pridržanje v Ljubljani, ki prav tako sledijo po številu izdanih priporočil, šest zavodov za prestajanje kazni zapora, azilni dom oziroma njegove sprejemne prostore, tri psihiatrične bolnišnice, štiri posebne socialnovarstvene zavode ter 11 vzgojnih zavodov, vključno z zavodom za usposabljanje. Poznamo primere, tudi iz javnosti, da se ljudi zaradi prostorske stiske namešča tudi na hodnike ali v druge neprimerne prostore, na kar opozarja varuh, da se oskrbovance na primer v domovih za ostarele zaradi prekomerne obremenjenosti osebja obravnava slabše, kot bi se jih lahko v primeru, če bi kadrovske zadeve bile urejene. Na podlagi vseh priporočil v primeru socialnovarstvenih zavodov ne moremo zaobiti dejstva, da je na tem področju nujna sprememba zakonodaje. Prav tako vedno znova opozorijo na še eno nerealizirano odločbo Ustavnega sodišča v zvezi z Zakonom o duševnem zdravju. V svojih priporočilih državni preventivni mehanizem še zmeraj opozarja tudi na težave glede prezasedenosti posameznih zavodov za prestajanje kazni zapora, pri zagotavljanju primernih prostorov za bivanje in možnosti za delo oziroma vključevanju zaprtih oseb v aktivnosti ter pri zagotavljanju potrebnega kadra pravosodnih policistov. Vsa priporočila v poročilu, ki so jih letos pripravili v sklopu državnega preventivnega mehanizma, so izjemno pomembna in prav je, da jih obravnavamo s polno mero odgovornosti, predvsem pa z zavedanjem, da je država tista, ki mora poskrbeti za ustrezne pogoje v vseh prej navedenih primerih. DPM sicer sodelovanje s pristojnimi inštitucijami, ministrstvi ocenjuje kot dobro, vendar se v realnosti še zmeraj soočamo s prezasedenimi oddelki in nevzdržnimi razmerami za zaposlene. Dejstvo je, da bo treba še marsikaj storiti, da se zaščiti tako zaposlene v teh ustanovah kot dostojanstvo in človekove pravice oseb v zavodih. V Poslanski skupini SDS bomo poročilo o izvajanju nalog DPM v letu 2018 podprli, a hkrati upamo in si želimo, da bi pristojna ministrstva z ustrezno zakonodajo popravila krivice, ki nastajajo v posameznih primerih in na katere prav tako opozarja varuh v sklopu državnega preventivnega mehanizma. Hvala.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani varuh s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Poročilo Varuha človekovih pravic o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma je spremljevalno poročilo vsakokratnega letnega poročila, s katerim nam varuh predstavi izvajanje nalog in pooblastil državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim. Gre za mednarodno zavezo naše države, v okviru katere je vzpostavljen sistem preventivnih obiskov neodvisnih organov na tistih krajih, kjer je ljudem odvzeta prostost, z namenom preprečitve njihovega mučenja in drugih oblik krutega ravnanja. Varuh tudi to svojo nalogo že od leta 2006 naprej opravlja resno in odgovorno ter s tem, ko organom oblasti priporoča, kako naj izboljšajo razmere in ravnanje z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost, pomembno odraža zavedanje o pomenu skrbi za posameznika, ki mu je bila odvzeta osebna svoboda. V Poslanski skupini SMC smo zadovoljni z ugotovitvijo varuha, da v letu 2018 v sklopu 81 obiskov, ki jih je izvedel, ni ugotovil mučenja ali drugega krutega kaznovanja oziroma ravnanja posameznic in posameznikov, ki svoje življenje preživljajo v okrnjeni fizični svobodi. Ne smemo pa se sprenevedati, da se težave pojavljajo predvsem s prezasedenostjo varovanih oddelkov socialnovarstvenih zavodov. Razlogov za prezasedenost je seveda več, so kompleksni in zahtevajo skupne rešitve različnih deležnikov tako na lokalni kot tudi na državni ravni. Zato pozdravljamo smelo ravnanje ministrice za delo, ki je aktivnosti za ureditev razmer v varovanih oddelkih prestavila nekoliko višje na politično agendo in že zagotovila sredstva za vzpostavitev dodatnega varovanega oddelka v Lokavcih, ki naj bi bil po načrtih dokončan do konca letošnjega leta. V teku je tudi iskanje novih prostorskih kapacitet na drugih lokacijah in zagotavljanje sredstev zanje. Rešitve se aktivno in intenzivno iščejo tudi znotraj projektov deinstitucionalizacije in nameščanja oseb s težavami v duševnem zdravju v domače okolje. Država je dolžna oblikovati ustrezne rešitve za specializirano obravnavo mladih in odraslih s težavami v duševnem zdravju, ki zaradi najtežjih oblik osebnostnih in vedenjskih motenj ogrožajo svoje življenje ali življenje drugih, in od tega ne moremo in ne smemo odstopati. Verjamemo in pričakujemo, da bomo ob obravnavi naslednjega poročila Varuha pri reševanju te problematike že zaznali napredek. Splošno priporočilo vsem pristojnim državnim organom, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil Državnega preventivnega mehanizma, bomo tudi tokrat v Poslanski skupini SMC podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in predlogu priporočila. Vrstni red prijavljenih razpravljavcev se je bistveno spremenil. Vidim, da je na seznamu gospod Starović, ki ga v dvorani ni. Na vrsti je Mojca Žnidarič, pripravita se naj Zmago Jelinčič Plemeniti in Maša Kociper. Hvala.
Lep pozdrav še enkrat! Jaz se od besede nisem odjavila, čeprav danes govorim že četrtič, ampak to je iz razloga, da se mi zdi tudi ta tema zelo pomembna. Tudi to poročilo, se pravi, ko gre neodvisni organ obiskat institucije, kjer so ljudje, ki jim je odvzeta svoboda, je zame zelo pomembno. Z veseljem lahko povem, da sem posebej pozorno pregledala obiske vseh institucij v svojem lokalnem okolju, in vesela sem bila, da je varuh oziroma njegova ekipa v tem priporočilu zraven priporočil za izboljšanje – ampak to so res taka priporočila v domovih za upokojence oziroma v psihiatrični bolnišnici, da se naj bolje zrači, da se aktivnosti skozi dan mogoče bolj razporedijo ali pa ne vem, da se tudi čez vikend dogajajo določene aktivnosti, da se skrinjice za anonimne prijave mogoče dajo na bolj vidno mesto [[…]]Mislim, res nisem zaznala nekih takih precej strogih predlogov, ki bi se morali izvajati, pa se niso. Je pa bilo izrečenih tudi precej pohval na račun vsaj naših lokalnih inštitucij. Pravim, pogledala sem predvsem ormoške inštitucije in tudi malo širše. Zato sem tudi zelo vesela in se vsem pristojnim zahvaljujem za ta priporočila. Veseli me, da je veliko pohval v tem poročilu. Izgleda, da ste si tudi tako zadali, kar se mi zdi, da je pomembno. Tudi sama sem tako orientirana, da rada dam pohvale. Pohvale ne slišijo radi samo otroci, ampak tudi drugi in mislim, da se tudi na podlagi in na račun pohval zelo veliko da spremeniti. To je tisto, kar sem želela povedati, kljub temu da sem danes že večkrat govorila. Želim si v bodoče, da bi teh pohval bilo še več. Hvala.
Hvala lepa. Seznam prijavljenih razpravljavcev se je ponovno spremenil, tako da prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnici Vlade in predlagatelj. Besedo ima Breda Božnik, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala lepa. Kot že omenjeno, na področju duševnega zdravja se problematika nastanitve in obravnave oseb s težavami v duševnem zdravju ter oseb z demenco v varovanih oddelkih v posebnih ali kombiniranih socialnovarstvenih zavodih rešuje z dopolnitvami usmeritev za namestitve v varovane oddelke oziroma institucionalno varstvo, vzpostavitvijo dodatnih kapacitet, posodobitvijo evidence stanja zasedenosti kapacitet ter s primeri dobre prakse nadomeščanja institucionalne varovane obravnave z nadzorovano obravnavo v skupnosti kot tudi večjo vpetostjo koordinatorjev centrov za socialno delo. Prioriteto na tem področju predstavlja tudi pospešitev postopka verifikacije varovanih oddelkov in pa krepitev vloge zastopnikov. Dodala bi še, da so v teku tudi ukrepi na področju institucionalnih namestitev starejših obsojencev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti podpira delovanje državnega preventivnega mehanizma, na podlagi katerega se izboljšuje situacija v posameznih in konkretnih primerih. Ko smo na ministrstvu seznanjeni z neustreznimi praksami v okviru konkretnega nadzora, pozovemo zavod k odpravi vseh kršitev, hkrati pa nam morajo tudi poročati o odpravi le-teh. Skratka, za izboljšanje razmer sledimo priporočilom, sledimo tudi zavodom, ki ta priporočila dejansko izpolnjujejo in o čemer nam tudi poročajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi Simona Repar Bornšek, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Najlepša hvala. V Sloveniji imamo pet samostojnih psihiatričnih bolnišnic in oddelek za psihiatrijo z enoto za forenzično psihiatrijo v okviru UKC Maribor. Državni preventivni mehanizem opravi od dva do tri oglede letno, in to pomeni, da v naši državi ni oddelka pod posebnim nadzorom psihiatrične bolnišnice, ki ga v desetih letih državni preventivni mehanizem ne bi že večkrat obiskal. V letu 2018 ni zaznal primerov mučenja ali krutega ravnanja v smislu določil konvencije, opozoril pa je na nekatere slabe prakse, na primer neprimerno nameščanje oseb v varovane oddelke in neustrezno uporabo posebnih varovalnih ukrepov. Na podlagi opozoril in poziva Ministrstva za zdravje je republiška strokovna komisija za psihiatrijo v letu 2018 že izdala posodobljene smernice za uporabo posebnih varovalnih ukrepov v psihiatriji, zato pričakujemo, da se bodo ugotovljene nepravilnosti odpravile. V letu 2018 so bile obiskane s strani državnega preventivnega mehanizma psihiatrične bolnice Ormož, Idrija in Begunje. Kadar opazimo, da se kakšna priporočila Varuha ponavljajo, si v okviru svojih pristojnosti prizadevamo za njihovo odpravo. Tako smo se letos odločili, da bomo eno poročilo prek svojih predstavnikov posredovali v obravnavo na seji sveta zavoda. Psihiatrična bolnišnica Begunje je to točko uvrstila na svojo junijsko sejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Katič, ministrica za pravosodje. Izvolite.
Hvala. Odbor za pravosodje je že ob dogodkih, s katerimi smo se srečali na začetku letošnjega leta, govoril o problematiki Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, kjer se je potem z nadaljnjimi obravnavami detajlno seznanil, kako potekajo aktivnosti. Predstavili smo obe novogradnji oziroma dogradnjo ženskega zapora na Igu in tudi novogradnjo zapora v Ljubljani oziroma v Dobrunjah, vesela pa sem, kar sem tudi že povedala, da je vlada prisluhnila in odobrila dodatne kvote za zaposlitev pravosodnih policistov, okoli 50 postopkov. Nekaj jih je že končanih, nekaj jih je še v teku, temu bi pa pripomoglo oziroma [[nerazumljivo]]tudi kako pomembno je delo Uprave za probacijo, ki je tudi obeležila prvo leto delovanja in prav tako pomeni na nek način razbremenitev, kar se tiče zaporske problematike. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Sandi Čurin, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Naj še enkrat izpostavim, da Policija dosledno upošteva ugotovitve, pomisleke in priporočila Varuha oziroma državnega preventivnega mehanizma ob obiskih policijskih postaj in sproti pristopa k odpravi ugotovljenih pomanjkljivosti. Policisti so tudi dobro seznanjeni z namenom in načinom delovanja državnega preventivnega mehanizma. Posebej so bili o tem seznanjeni v letu 2018 na usposabljanjih iz policijskih pooblastil, kjer je bila obravnavana tudi tema zmanjševanje napak, ugotovljenih ob obiskih varuha na policijskih postajah. Navedene seznanitve potekajo tudi v sklopu nudenja strokovnih pomoči v policijskih enotah. Glede postopkov sprejetja prošenj za mednarodno zaščito lahko zagotavljam, da Ministrstvo za notranje zadeve izvaja postopke sprejema prošenj za mednarodno zaščito v najkrajšem možnem času, ki pa je seveda odvisen od števila tujcev, ki čakajo na sprejetje prošnje, prostorskih kapacitet in kadrovskih virov, vključno z zunanjimi izvajalci. Prednost imajo seveda v skladu z zakonom ranljive kategorije oseb. Glede na v letu 2018 sprejet Kontingentni načrt Republike Slovenije za zagotovitev nastanitve in oskrbe v primeru povečanega števila prosilcev za mednarodno zaščito ter izvajanja postopkov z mednarodno zaščito je zaradi povečanja števila prošenj Vlada Republike Slovenije v letu 2018 najprej aktivirala drugo fazo kontingentnega načrta, januarja 2019 pa še tretjo fazo kontingentnega načrta, saj je Ministrstvo za notranje zadeve preseglo kvoto prošenj, ki jih lahko nemoteno obravnava z rednimi zmogljivostmi. Predvidenih je 32 dodatnih zaposlitev in pa dodatni prostori in oprema. Trenutno je ministrstvo v fazi realizacije dodatnih zaposlitvenih postopkov in najema prostorskih kapacitet. Hvala.
Hvala lepa. Kot predlagatelj ima besedo varuh človekovih pravic gospod Peter Svetina. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade! Hvala lepa za razpravo, za obravnavo poročila državnega preventivnega mehanizma. Bi se pa na tem mestu še enkrat rad zahvalil nevladnim organizacijam, ki sodelujejo pri delu državnega preventivnega mehanizma, in dejansko za to odzivnost, ki bi jo mogoče tudi pri prejšnji točki, ko smo pa obravnavali poročilo Varuha človekovih pravic, pričakovali od organov in nosilcev javnih pooblastil. Tako da na tem mestu še enkrat hvala vsem, ki nam tukaj prihajajo naproti in dejansko upoštevajo tisto, kar jim priporočamo. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni interesa. S tem zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 1.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INTERVENTNEM ODVZEMU OSEBKOV VRST RJAVEGA MEDVEDA (URSUS ARCTOS) IN VOLKA (CANIS LUPUS) IZ NARAVE, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospod Marku Mavru, državnemu sekretarju na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! V zadnjih nekaj tednih smo bili priča širši debati o upravljanju z medvedi in volkovi v Sloveniji. Zaskrbljenost ljudi se je kljub ukrepanju s strani Ministrstva za okolje in prostor oziroma Arsa z osmimi ustnimi odločbami za odvzem medveda ter z odločbo za odvzem dveh volkov na najbolj kritičnem območju Blok in Loške doline stopnjevala in je privedla do zakona o interventnem odvzemu rjavega medveda in volka. Za začetek bi poudaril, da je v Sloveniji že vzpostavljen delujoč sistem upravljanja z velikimi zvermi, vendar pa je zaradi povečanega števila srečanj in napadov prišlo do interventnega predloga zakona. Ta je pripravljen z namenom zagotoviti čim hitrejši ponovni začetek uravnavanja populacije rjavega medveda in volka, seveda pa ob upoštevanju tudi drugih ukrepov iz strateških dokumentov. Ker stanje volkov in medvedov redno spremljamo, vemo, da sta tako medved kot volk trenutno v ugodnem varstvenem stanju. Predlagani zakon temelji na izjemah glede varovanja strogo zavarovanih vrst, ki so opredeljene v prvem odstavku 16. člena habitatne direktive. To so izjeme, ki omogočajo odvzem zaradi preprečitve resne škode na premoženju, interesov javne koristi in pa omejenega selektivnega in nadzorovanega odvzema nekaterih osebkov teh vrst iz narave. Da je ta zakon skladen s pogoji, ki jih za izvedbo izjemnega odvzema zavarovanih vrst iz narave terja habitatna direktiva, so bili preizkušeni trije predpisani pogoji. Prvi pogoj – škoda. Povečanje škod je izkazano, saj se je število škodnih primerov v primerjavi z enakim obdobjem lani podvojilo. Poleg tega imamo predvsem pri volkovih tudi ponavljajoče se škode, ki jih ni bilo mogoče preprečiti niti ob stalni prisotnosti lastnikov čred na pašnikih. Občutek varnosti je na območjih z večjo gostoto medvedov in volkov omajan, kar dokazujejo podvojitev klicev na številko 113 in pa javni protesti. Usmeritev Upravnega sodišča, ki je odpravilo priloge rednega odloka o odvzemu, pravi, da mora biti odvzem velikih zveri bolj povezan z dejanskimi območji napadov na črede ali ogrožanja ljudi. Ta zakon v prvi in drugi prilogi to izkazuje s podatki Zavoda za gozdove Slovenije, saj se kaže povezava škodnih primerov ter lokacij intervencijskih klicev z lokacijami predvidenih odstrelov po lovskoupravljavskih območjih. Prav tako je pomembno omeniti, da lahko iz medijev, opozoril županov in različnih peticij razberemo, da meja družbene sprejemljivosti rjavega medveda in volka pada. To potrjuje tudi anketa javnega mnenja glede medveda, ki je bila opravljena v okviru projekta Life Dinalp Bear. Selektivnost in omejen odvzem sta utemeljena s predlaganimi omejitvami glede obsega in prostorske razporeditve odvzema ter tudi s težnostno strukturo odvzema pri medvedu. Predvideni so tudi pogoji za odstrel, ki določajo, da je odstrel treba prednostno izvajati v okolici naselij in tam, kjer pogosteje prihaja do škodnih primerov. Pri volku je to okrepljeno še z dodatnimi zahtevami za določitev območij odvzema, povezanih s ponavljajočo se škodo. Da pa ne bi rušili strukture volčjih tropov, zakon predvideva, da se prednostno odvzame mlajše živali na pašnikih, kjer nastajajo škode, z namenom privzgoje strahu v volčjem tropu do človeka. Odvzem se zaustavi, ko je ustreljenih pet odraslih živali. Odvzem tudi ni dovoljen na gozdnatih območij lovišč s posebnim namenom prav zato, da bi varovali strukturo tropa. Ob tem je v interventnem zakonu posebej zapisano tudi, da je treba v vsakem primeru upoštevati kumulativne vplive izvajanja vseh odvzemov iz narave skupaj tako, da ne bi prizadelo ugodnega varstvenega stanja vrste. Drugi pogoj, ki je bil izpolnjen, so preventivni ukrepi. Na področju preventivnih ukrepov so izčrpane vse zadovoljive možnosti za preprečevanje škode, saj lastniki ravnajo kot dobri gospodarji. Ministrstvo za okolje in prostor preko Arsa in drugih projektov kmetom sofinancira nakupa materiala za izvedbo ukrepov za preprečitev nadaljnje škode. V okviru ukrepov KOPOP pa se zagotavljajo sredstva, ki so namenjena povračilu stroškov, ki jih ima kmet zaradi povečanega obsega dela zaradi varovanj črede pred napadi velikih zveri. Tretji pogoj pa je ugodno stanje živali, saj sta, kot sem že omenil, medved in volk po najnovejših podatkih v ugodnem varstvenem stanju. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno delo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pauliču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 14. nujni seji dne 17. 6. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o interventnem odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka iz narave, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. V imenu predlagatelja je državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor podobno kot danes na seji Državnega zbora podrobneje predstavil glavne cilje in rešitve, ki jih zasleduje predlog zakona. Predstavnik Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je izpostavil, da se v sklopu ministrstva izvajajo različni preventivni ukrepi za sobivanje domačih živali z zvermi, za katere se je v zadnjih letih namenilo tudi občutna finančna sredstva. Omenjeni ukrepi pa so le eden od mehanizmov, zato podpirajo tudi upravljanje s populacijami zveri tako, da njihovo številčnost ohranja na nivoju, ki omogoča dovolj veliko genetsko pestrost in sobivanje s človekom ter ohranitev oziroma razvoj kmetijske dejavnosti. Ministrstvo za kmetijstvo predlog zakona podpira, opozarja pa na določbi prvega odstavka 8. in 9. člena, ki določata območje, znotraj katerega se izvede prednostni odstrel medveda oziroma volka. Lovci naj bi težko natančno ocenili, kje so meje predvidenih območij za odstrel, zato bi lahko prišlo do nenamernih napak in kršitev teh območij. Posledično predlaga, da se iz člena, ki določa kazni za kršitelje zakona, izvzamejo pogoji iz 8. in 9. člena predloga zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predvsem izpostavila pomisleke glede skladnosti predlaganega zakona z 2., 3., 23. in 25. členom Ustave. Predstavnik Državnega sveta je izrazil podporo predlogu zakona, med drugim pa je podal opozorilo, da bo treba v prihodnje upravljati s temi zvermi bolj sistematično in v smeri ohranjanja števila zveri na vzdržni ravni, ki zagotavlja sobivanje s človekom. V razpravi so poslanci iz koalicijskih poslanskih skupin izrazili podporo predlogu zakona. Po njihovem mnenju predstavlja podlago za reševanje vedno težje situacije v obdobju zadnjih nekaj mesecev, ko se je močno povečalo število napadov zveri na domače živali. Spomnili so, da Vlada rešuje nastalo situacijo z interventnim zakonom tudi zato, ker je Upravno sodišče zadržalo izvajanje vladnega odloka o odvzemu osebkov rjavega medveda in volka iz narave, kar je verjetno pripomoglo k nastali situaciji na terenu. Razpravljavci iz vrst poslanskih skupin Nove Slovenije in SDS so zlasti izpostavili, da interventni zakon rešuje situacijo za nazaj, zato je nujno, da se po sprejetju interventnega zakona takoj pripravita in sprejmeta upravljavski načrt in odlok o odvzemu. V Poslanski skupini SDS so opozorili na v predlogu zakona predlagane visoke globe za morebitne kršitelje pri odvzemu zveri. V nadaljevanju zakonodajnega postopka so napovedali vložitev amandmaja, s katerim bodo predlagali znižanje kazni za kršitelje. V Poslanski skupini Levica so poudarili, da populacija medvedov in volkov dejansko narašča, vendar pa uradni podatki kažejo, da število škodnih primerov ne narašča sorazmerno z naraščanjem populacije, temveč celo upada. Po njihovem mnenju je bilo za zaščito pred napadi zveri s preventivnimi ukrepi s strani države v zadnjem obdobju narejeno premalo. Napade zveri bi lahko uspešno preprečili zlasti s postavitvijo ograj, pripomogla pa bi tudi postavitev varnih kompostnikov in smetnjakov na območjih pojavljanja rjavega medveda. Odbor je v okviru glasovanja sprejel svoje amandmaje k 1., 2., 3., 6., 7., 8., 9. in 10. členu ter amandmaja za nova 12.a in 12.b člen. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov nam bo predstavila Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Zaradi slabega upravljanja z zvermi v zadnjih letih so se volkovi, medvedi in šakali nekontrolirano številčno prenamnožili. Volkovi in tudi medvedi so zaradi tega spremenili način obnašanja in iz gozdov, ki je njihovo primarno in osnovno bivališče, začeli prihajati v strnjena naselja. Posledica tega so pogosti napadi in pokoli domače živine, ki je v tem letnem času že na pašnikih. Kmetje in lastniki živine z Blok, Idrijskega, Cerkljanskega, Ilirskobistriškega, iz Kočevja se ob vseh napadih počutijo nemočne in ogrožene. Napadi na živino se dogajajo praktično vsakodnevno, zato je napade nemogoče preprečiti, ker so se volkovi navadili na plenjenje drobnice, žrebet in teličkov. Volkovi so spremenili način obnašanja. Da bi škodo preprečili, je potrebno sprejeti interventni zakon. V Novi Sloveniji pripravo interventnega zakona pozdravljamo, smo pa zaradi opozoril Lovske zveze in Kmetijsko gozdarske zbornice vložili amandmaje k 8., 9., 12.a in 12.b členu, zato ker so zakonodajne rešitve tako zakomplicirale sam zakon in so globe tako visoke, da dejanski odvzem praktično ne bo mogoč. Lovci pa se zaradi visokih glob gozdu, kaj šele medvedu ali volku ne bodo uspeli niti približati. Zato računamo v Novi Sloveniji na podporo našim amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Marko Bandelli nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Danes po nujnem postopku obravnavamo Predlog zakona o interventnem odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka iz narave. Poglavitni razlog za sprejetje zakona je nastala škoda, ki sta jo v zadnjih mesecih kmetom povzročili prenamnoženi populaciji rjavega medveda in volka. Njuno populacijo bomo v naravi uravnavali z odvzemom 11 volkov in 200 rjavih medvedov. Prenamnoženi volkovi in rjavi medvedi s svojo prisotnostjo v bližini pašnikov in bivališč ogrožajo prebivalstvo in njihovo premoženje. Kot sem lahko zasledil, so samo volkovi letos uplenili kar 72 glav drobnice, 19 govedi, 15 konjev, dve drugi domači živali in enega osla. Podatki nazorno kažejo, da so kmetje upravičeno zaskrbljeni zaradi spremenjenega načina obnašanja zveri in približevanja vasem oziroma človeku. Sprašujejo se, ali bodo morali zaradi napadov volkov na svojih pašnikih opustiti kmetovanje in pašnike prepustiti zaraščanju. Kmetje bi brez paše živine na planinah in travnikih utrpeli neizmerljivo škodo. V oči pa najbolj bode dejstvo, da spremenjeno obnašanje zveri predstavlja potencialno nevarnost za ljudi, ki se ponekod ne upajo več prosto gibati. Še posebej to velja za območja Loške doline, Blok, Ilirske Bistrice in Krasa. Znano je, da so velike zveri, to so volk, rjavi medved in ris, pri nas zaščitene z direktivo EU o habitatih. Politika EU omenjene velike zveri ščiti in je med drugim pomembna za ohranjanje vloge plenilcev v prehranjevalni verigi in ravnovesje v naravi. Tako lahko državni organi zveri iz narave odvzamejo le pod določenimi pogoji. Takšna pogoja sta denimo ogrožanje javne varnosti in resna škoda na živinoreji. Oba posebna razloga sta se zgodila tudi v zadnjih primerih, zato odločitev in hitro ukrepanje ministrstva za okolje in prostor in ministrstva za kmetijstvo pozdravljamo. Zanimivo pa je, da je Upravno sodišče Republike Slovenije dve leti zapored razsodilo, da vsi pogoji za odstopanja, kot jih dovoljuje omenjena direktiva, niso bili izpolnjeni. Nazadnje aprila letos. Prav zato so se medvedi in volkovi pri nas namnožili in spremenili svoje naravno vedenje, otežilo se je tudi kmetovanje. Vlada odvzem zveri iz narave vsako leto ureja z odloki, a se odstrel prav zaradi odločitev Upravnega sodišča ni izvajal. Ne glede na to Vlada pri tem ni mirovala in je prek ministrstva za kmetijstvo izvajala številne preventivne ukrepe za sobivanje domačih živali in zveri. Kot smo lahko v ponedeljek slišali na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor, je kmetijsko ministrstvo za zaščitne ograje v enem letu namenilo preko 80 tisoč evrov. Ob tem poudarjam, da tudi v Poslanski skupini SAB zagovarjamo načelo sobivanja domačih živali in zveri, a ne na račun kmetov in ogrožanja varnosti prebivalcev. Zato si želimo, da pristojno ministrstvo pripravi upravljavski načrt in odlok o odvzemu rjavega medveda in volka tudi za obdobje od leta 2019 do leta 2020. Zavedati se namreč moramo, da z interventnim zakonom rešujemo že začeto, akutno stanje populacije zveri pa je v bodoče treba učinkoviteje upravljati. Prepričani smo, da so naši kmetje navajeni sobivanja z zvermi na način, da lahko normalno kmetujejo, zver pa se jim ob njihovem približevanju umakne. To je sobivanje. Zver in človek v svojem bivanjskem okolju. Ko pa se takšno ravnovesje poruši, moramo ustrezno in predvsem pravočasno reagirati. Vesel sem, da smo pri oblikovanju predloga zakona prisluhnili tudi lovcem, ki imajo pri izvrševanju odstrela ključno vlogo. Svojo nalogo venomer korektno in vestno opravljajo, zato se nam zdi prav, da smo omilili določbe odstrela medveda v radiju tisoč 500 metrov oziroma volka v neposredni bližini pašnikov. Verjamemo namreč predstavnikom Lovske zveze Slovenije, da je na terenu težko določiti prednostno območje dopustnega odstrela. In ker je prisoten človeški faktor, lahko vedno pride do napake. Naj za zaključek dodam in ponovno pozovem, da si želim, da se uravna tudi populacija prenamnoženih šakalov na Krasu. Ti napadajo predvsem mlado in novorojeno drobnico in srnjad in povzročajo škodo na kmetijah in v gozdu. Glede na to, da so šakali v Sloveniji lovna in zavarovana vrsta, je za njihov odvzem iz narave prav tako potreben odlok. Verjamem, da bomo tudi ta izziv v prihodnje uspešno premostili. Računam na to. V Poslanski skupini SAB bomo predlog interventnega zakona soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi z ministrstva, kolegice in kolegi poslanci! Pred nami je obravnava tako imenovanega interventnega zakona o odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka, ki je nastal na osnovi pritiskov slovenskih kmetov, ki se praktično vsakodnevno srečujejo z množičnimi poboji svojih čred, ki jih povzročajo medvedi in volkovi. Dejstvo je, da je ta tema izjemno čustveno obarvana. Na eni strani imamo ljudi, ki se zavzemajo za zaščito in pravico živali, na drugi strani kmete in prebivalce predelov, kjer sta volk in medved redna obiskovalca. Ne moremo si zatiskati oči pred tem, da v naši državi praktično ni več nenaseljenih pokrajin. Ljudje vedno bolj izrivamo živali iz njihovega okolja, kar pomeni, da živalim zmanjkuje prostora za nemoteno bivanje in prehranjevanje. Če že ne gradimo hiš sredi gozdov, pa zagotovo množično plenimo naravne dobrine slovenskih gozdov in s tem živalim zmanjšujemo možnost za preživetje v njihovem okolju. Zdaj je pravi čas, da si pogledate, kako ljudje iz gozdov odnašajo ali pa odnašamo cela vedra borovnic, ki jih navkljub prepovedi še vedno nabirajo s pripomočki, gozdnih jagod, začela se je tudi že sezona nabiranja gob. Da niti ne omenjam jesenske norije ob nabiranju kostanja, ko za ljudmi gozd ostane dobesedno opustošen. Zato živali vedno pogosteje prihajajo tja, kjer je hrano lažje dobiti – to je bližina naših domovanj in pašniki, kjer bo plenilec zagotovo našel vsaj eno žival, ki plenilcu zagotovo ne bo zmogla ali znala pobegniti. In ker medvedi, volkovi, šakali, lisice prihajajo v bližino naših domovanj, si lahko predstavljamo, kako je družini z majhnimi otroki, ki jih ne upa pustiti, da se igrajo ob svojem domu, ker nikoli ne veš, kakšen nepovabljen gost lahko v tistem trenutku pride iskat najlažje dostopno hrano v naših smetnjakih. Tudi kmet, ki redi govedo in drobnico, vsak dan s strahom pride do svoje črede, ker ne ve, kakšen pogled ga čaka. Ne samo s finančnega vidika, temveč tudi s čustvenega, kajti večina se na nek način naveže na svoje vzrejne živali. Na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor smo se vsi, ne glede na to, kakšen pogled imamo na potrebnost izrednega odstrela živali, strinjali s tem, da je upravljanje z zvermi potrebno sistemsko urediti na osnovi strokovnih stališč, ne pa populističnih stališč. Ta interventni zakon, ki je pred nami, je zagotovo samo gasilska akcija, nikakor pa ne predstavlja dolgoročne rešitve. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni, da na seji odbora s strani prizadetih kmetov in tudi lovcev ni bilo slišati navdušenja nad tem, da bo potrebno izredno odvzeti tako veliko število medvedov in volkov. Vsem nam je namreč jasno, da žival ni kriva, ker želi samo preživeti, ter da vzrejnih živali ne pobija za zabavo, temveč za hrano. Idealno bi bilo, če bi se našla kakšna takšna rešitev, da tako velikega števila medvedov in volkov ne bi bilo potrebno postreliti, temveč da bi jih lahko enostavno preselili oziroma da bi lahko kmetje zaščitili svoje črede na način, ki ne bi zahteval, da se postavljajo obsežne ograje in ograde. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona podprli, ker se zavedamo, da trenutno druge možnosti ni, čeprav bi si želeli, da se najde kakšna druga možnost, bolj humana rešitev. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, vsi prisotni! V Slovenski nacionalni stranki smo februarja letos ministrstvo, pristojno za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, s poslanskim vprašanjem opomnili, da je nujno potrebno vzpostaviti mrhovišča. Mrhovišče je kraj, kamor se polaga hrana živalskega in rastlinskega izvora z namenom pridobivanja in krmljenja medveda oziroma drugih zveri. Odgovor z ministrstva je bil, da mrhovišča za medvede niso planirali. Šele letos naj bi se lovska območja določila in tudi mrhovišča oziroma krmišča, namenjena ogledovanju medvedov. Žival bo šla nagonsko vedno tja, kjer je hrana. Prav krmišča in mrhovišča, ki so postavljena globoko v gozdu, bi bila najboljša preventiva za zadrževanje zveri daleč stran od ljudi. Zato se je treba upreti evropskim birokratom, ki s svojim zakonjem prepovedujejo hranjenje na prostem živečih živali z beljakovinami živalskega izvora. Ko hrane v gozdu zmanjka, se zveri približajo vasem. Naslednji preventivni ukrep bi bil nakup ograj oziroma ovčarskih psov. Zelo pomembno bi bilo tudi, da bi vaščani, ki živijo blizu gozda, smetnjake zaklenili v železne konstrukcije. Dvomim, da kmetje izkoriščajo vse preventivne ukrepe, ki so na voljo. Vprašanje je tudi, ali država kmetom pri zaščiti pomaga v primernem obsegu. Mi zagovarjamo stališče, da bi morali najprej uporabiti vse preventivne ukrepe. Sprašujem se, ali se to ni dogajalo že v preteklosti, pa ni bilo izredne točke. Odstrel zveri bi moral biti izredni ukrep. Medved je prisoten tudi na Pokljuki, Jelovici in Mežaklji, pa ni nobenih težav. Na Jezerskem imajo vsako leto ovčarski bal, pa ne pride noben medved, le veliko ljudi. Na Notranjskem in Kočevskem, v belokranjski regiji se pač ob gozdu, vsaj po kmečki logiki, ne more vzrejati drobnica. To je tako, kot če bi pred lačnega človeka postavil liter terana, domači kruh in kraški pršut. Vsak bi si postregel. Tudi lačna žival si postreže. Glede strahu je pa tako. Tudi kakšnega Ljubljančana ali Mariborčana je strah zveri, kot so pitbul, bulmastifi, podobne živali. Lastniki jih nimajo niti na povodcu, kaj šele, da bi jim dali nagobčnik. Pa nihče ne zahteva njihovega odstrela. Mi podpiramo predlog, da se zveri odstranijo iz bližnje vasi, vendar na drugačen način. Včasih smo imeli predsednika, ki ni potreboval zakona, ampak je lastnoročno poskrbel za primeren odstrel zveri. Danes pa imamo predsednika, ki se fotografira med rožicami in svoje fotografije objavlja na Instagramu. Menimo, da bi morali za vse zveri, ki jih strokovnjaki ocenjujejo kot presežne, čim več iztržiti. Seveda – prodati. Lahko bi jih prodali tistim državam oziroma živalskim vrtovom, ki bi jih z veseljem sprejeli. Če se že odločimo za odstrel, potem bi odstrel lahko ponudili bogatim tujcem, pa naj mastno plačajo za odstrel. Ta denar pa bi lahko porabili za preventivne ukrepe za zaščito drobnice. Ministrstvo za kmetijstvo in okolje in EU sta financirala projekt SloWolf, varstvo in spremljanje varstvenega statusa popularnega volka v Sloveniji, v vrednosti enega milijona evrov. In kakšni so učinki tega projekta? Nevladne organizacije pospravijo denar, učinka pa ni. Ministrstvo plačuje zavarovanje volka, zdaj pa predlaga odstrel. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli takšnega predloga, ker menimo, da obstaja veliko primernejših alternativ.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! V zadnjih tednih sem dobival številne klice s terena, klicali so me tako kot poslanca kot tudi lovca, da je vendarle potrebno nekaj narediti, kar se tiče volkov in medvedov. Ko sem videl ta zakon, so mi začele najprej odzvanjati besede s strani koalicijskih poslancev in tudi ministrstev v zadnjih petih letih, odkar sem tukaj. Zakaj po navadi zavrnete zakon Slovenske demokratske stranke. Ker ni sistemski. Zdaj vas pa sprašujem, gospod državni sekretar, ali je zakon, ki ste ga danes prinesli na mizo, sistemski. Ali je? Potem ko država na podlagi strokovnih stališč nekaj planira, nekaj načrtuje, pripravi izvedbo, sprejme to Vlada, in ker se baje niste posvetovali z neko nevladno organizacijo, to na sodišču pade. Odstrela volkov in medvedov ni v takšnem številu, kot so rekli strokovnjaki. Ne lovci ne gozdarji ne kmetje, ampak strokovnjaki, ki to spremljajo. Vsi priznavajo, da imamo v Sloveniji praktično najboljši monitoring v Evropi, kar se tiče sledenja populaciji zveri, tudi divjadi. In ko vse to pade, potem pridete z interventnim zakonom, z nekaj členi, kjer odredite odstrel 200 medvedov oziroma 175 medvedov in 11 volkov. Ali je to sistemski zakon? Isto bi lahko v Slovenski demokratski stranki danes rekli, kljub temu da je zakon potreben, da je treba nekaj narediti, ne bomo podprli vašega zakona, ker vaš zakon ni sistemski. Ampak ker smo konstruktivni, ker vemo, kaj se na terenu dogaja, bomo mi ta zakon danes podprli. Podprli bomo tudi vse amandmaje, ki jih je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, vključno s tistim, ki odpravlja globo za nepravilen odstrel. Ker ta globa v tem zakonu ni potrebna, ker globo za nepravilen odstrel in sankcije imate že v Zakonu o divjadi in lovstvu. V tem zakonu je točno napisano, kako se posameznika ali pa tudi pravno osebo, v tem primeru lovsko družino, sankcionira, če pride do nepravilno izvedenega odstrela. In takšne kazni, od 20 tisoč do 60 tisoč evrov, po tudi 3 tisoč evrov za posameznika, poglejte, to so drakonske kazni. Glede na to, da je nekaj nujno potrebno narediti, in to je napisano v tem zakonu, ne moremo potem sankcionirati tistih, ki bodo šli izvršit odstrel, da bodo v primeru, da ne bodo izvedli vsega tega tako, kot ste si vi zamislili, plačevali bajne vsote. Lov je hobi, lov je prostovoljno delo in lov je treba plačati. Od orožja do vse opreme, do nabojev, do vzdrževanja tega orožja, do članarine za lovsko družino, do bencina, ko se vozimo po loviščih, trikrat, štirikrat na teden delamo obhode. Vse to je prostovoljno. In pa še precej plačaš, če želiš biti v naši državi lovec. Na koncu pa imaš od tega samo to, da lahko meso odkupiš direktno v lovski družini, recimo bruto kilogram za srnjad za okrog štiri evre, ne pa v trgovini, kjer je cena 17, 18 evrov. Jaz, kar ulovim sam, ne streljam zaradi trofej, ampak lovim za meso. Večina lovcev v Sloveniji je takšnih in se nam dela krivica, ko govorite, da si želimo postreliti vse zaradi trofej. Daleč od tega. Kdo je glavni trenutno, da se ponovno naseli risa? Ker izumira. Ne zaradi odstrela, ampak kot je Lovska zveza Slovenije dokazala, zaradi parjenja v sorodstvu. Ko je bilo to dokazno, nevladniki niso rekli, nismo imeli prav, ko smo govorili, da se to dogaja zaradi odstrela, ampak je res zaradi sorodstva. Lovska zveza je trenutno glavna pobudnica in sodeluje v tem, da se risa naseli. V naši državi smo res prišli tako daleč, da Lovska zveza postaja in je to, kar mora biti – zaščitnica živali. Ampak seveda vse v smeri sobivanja in poslušanja tistih, ki se na terenu soočajo s škodami. In ker so škode takšne, kot so, in ker menimo, da je odstrel edini še tisti, ki lahko ohranja ravnovesje v naravi, bomo mi podprli amandmaje Nove Slovenije. Tudi če ne bodo sprejeti, bomo tudi zakon podprli, ker vemo, da je stvar res akutna.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavila gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Velike zveri so zahtevne skupine živalskih vrst v smislu ohranjanja in upravljanja populacij. Poseljujejo namreč velika čezmejna območja in njihove potrebe lahko privedejo do nasprotja z dejavnostmi ljudi, kot so kmetovanje, lov in turizem. V sredini 20. stoletja so bile velike zveri v Evropi na robu izumrtja, v zadnjih desetletjih pa so si občutno opomogle. Ne živijo pa le v divjini, ampak tudi v gozdni kulturni krajini. V naših gozdovih zveri bogatijo naravni habitat in so pomemben element naše naravne dediščine. Volk in medved sta v vrhu prehranjevalnega spleta s pomembno vlogo v tej piramidi. S tem, ko smo ju uvrstili med zavarovane živalske vrste, varujemo tudi vse druge živali v gozdu, pomembno pa je tudi pravo ravnovesje. Na drugih delih sveta zveri pogosto ohranjajo v velikih narodnih parkih in rezervatih, kjer se ljudem omeji dostop, v Evropi pa te možnosti ni, saj so obstoječi parki in rezervati premajhni, da bi živalim zagotovili primeren življenjski prostor. Življenjski prostor enega medveda, risa ali volka lahko namreč meri od več sto do več tisoč kvadratnih kilometrov, zato je sobivanje s človekom edina možnost za preživetje velikih zveri. Izkušnje kažejo, da je delitev skupnega prostora med velikimi zvermi in človekom možna. Tradicionalni ukrepi, kot so zaščita živine z nočnimi ogradami, elektomrežami na primernih območjih, pastirskimi psi in pastirji, bistveno lajšajo sobivanje ljudi in živali, pomemben pa je tudi dialog med interesnimi skupinami in sodelovanje med sosednjimi državami. Želimo si izboljšanja upravljanja z velikimi zvermi, kar lahko dosežemo z izmenjavo uspešnih pristopov za preprečevanje in zmanjšanje spopadov med njimi in človekom ter izboljšanjem sistema za preprečevanje škode in nadomestil za utrpelo škodo. Predvsem pa si želimo zagotoviti harmonično sobivanje ljudi in velikih zveri tudi v prihodnosti. Gostota populacije volka in medveda v Sloveniji se je v zadnjih letih precej povečala, zato je treba zagotavljati njeno uravnavanje, za kar skrbi Vlada s posameznimi odloki. Zadnji odlok o ukrepu odvzema osebkov vrste rjavega medveda iz narave je sodišče zadržalo, zaradi česar se regulacija populacije ni izvajala in se je tako precej namnožila. To je pripeljalo do perečih težav z velikimi zvermi in resno škodo, ki jo te povzročajo predvsem kmetom. Treba pa je priznati tudi potrebo po zagotavljanju javne varnosti. Namen predloga zakona je interventni poseg v populacijo rjavega medveda in volka, saj za rešitev trenutnega stanja ni učinkovitejše možnosti, zato bomo predlog v Poslanski skupini LMŠ podprli.
Hvala lepa. Gospod Predrag Baković bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Interventni zakon, ki ga imamo danes pred seboj, obravnavamo in sprejemamo zaradi namena uravnavanja populacije zveri v Sloveniji. Gostota obeh, tako rjavega medveda kot tudi volka, se je v zadnjem času močno povečala. To pa pomeni neposredno grožnjo za naše prebivalke in prebivalce in seveda tudi za njihovo premoženje. Ker se gostota populacije povečuje, se posledično spreminja tudi vzorec obnašanja teh zveri, kar pomeni, da te zveri vse večkrat zahajajo tudi v naša naselja in v bližino ljudi. Z uravnavanjem populacije rjavega medveda in volka moramo začeti čim prej, še posebej zaradi situacij, ki se nam pojavljajo, in težav, ki nastajajo. Predvsem se težave kažejo pri vsakodnevnih škodah kmetov, ki živijo na območjih, kjer se največkrat ali konstantno zadržujeta ti dve vrsti zveri. Zakon določa pogoje odvzema zveri iz narave in tudi obseg, ki je določen tako, da ne ogroža stanja populacije. Odstrel obeh zveri se bo prednostno izvajal okoli naselij in na območjih, kjer se škodni primeri najpogosteje pojavljajo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov imamo nekaj pomislekov pri odločbi o izvzetju odvzema volkov iz lovišč s posebnim pomenom in pri razdelitvi kvote medvedov po težnostnih kategorijah, zlasti v kategoriji do 100 kilogramov. V naši poslanski skupini pozdravljamo rešitve, ki bodo izboljšale trenutno situacijo, a se zavedamo, da je potrebno populacijo upravljati v smeri, da se ohranja število zveri na ravni, ki zagotavlja sobivanje s človekom. Pravilno upravljanje s populacijo zveri ter različne alternativne rešitve nas bodo pripeljali do sobivanja, predvsem pa do varnosti vseh državljank in državljanov Slovenije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavil gospod Gregor Židan. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki Vlade, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pereče razmere, ki smo jim danes priča, so posledica odločitve Upravnega sodišča, ki je razsodilo, da se za leta 2017, 2018 in 2019 odpravi priloga vladnega odloka, ki določa obseg in prostorsko razporeditev odvzema rjavega medveda in volka iz narave. Pri tem je pomembno poudariti, da je priloga odloka vsako leto pripravljena na podlagi posvetovanja s stroko. Za leto 2019 so deležniki dosegli zelo široko soglasje, zato nekako ni jasno, zakaj nevladne organizacije vlagajo tožbe zoper odlok, če pa je le-ta pripravljen na strokovnih temeljih. Enako presenečajo tudi sodbe sodišča. Še zlasti za leto 2019, ko je sodišče prilogo odloka odpravilo in jo pristojnemu ministrstvu vrnilo v ponovni postopek, češ da niso bili v zadostni meri utemeljeni razlogi za odstrel. Še enkrat poudarjam, da je sama določitev obsega in prostorska ureditev odvzema plod strokovne razprave. Na žgočo problematiko so opozarjali župani, kmetje in drugi prebivalci lokalnih skupnosti, ki se zaradi napadov zveri počutijo ogrožene. Stvar je šla celo tako daleč, da so prestrašeni in prizadeti državljani pričeli s podpisovanjem peticije. Vsakodnevno povzročanje škode z napadi na drobnico in druge domače živali s strani volka in medveda je sodu izbilo dno in Vlada je bila primorana predlagati interventni zakon. Namen interventnega zakona je čimprejšnji začetek uravnavanja populacije, zlasti zaradi pereče situacije in težav državljanov, ki jih vsakodnevno povzročajo velike zveri. Samo upravljanje z velikimi zvermi je kompleksno zlasti zaradi biološke zahtevnosti in družbene pomembnosti. Zato samo upravljanje vključuje različne sklope ukrepov: preventivni ukrepi za preprečevanje škod, odškodninski sistem, uravnavanje krmljenja, intervencijska skupina, ozaveščanje in drugo. Odvzem osebkov iz narave je torej zadnji korak, če ostali ukrepi nimajo načrtovanega učinka. Ob upoštevanju vseh že izvedenih ukrepov je zato potrebno ugotoviti, da za uravnavanje populacije s tako veliko gostoto cilja ne moremo doseči na podlagi drugih ukrepov. Četudi se pojavljajo dvomi o nadaljnji usodi zakona, naj poudarim, da je povzročanje škode po medvedu in volku objektivno izkazano. Namreč, iz podatkov je razvidno, zlasti za leto 2019, da se škodni primeri kljub številnim ukrepom za zaščito premoženja povečujejo. Podatki Zavoda za gozdove kažejo, da so se pri medvedu škodni primeri v primerjavi z enakim časovnim obdobjem lani povečali s 30 na 61, pri volku pa z 62 na 111. Skladno s tem je tehtanje med tem, ali je država dober lovec ali slab pastir, nesmiselno. Ne glede na morebitne pomisleke, ki so bili v zvezi z zakonom izpostavljeni v javnosti, v Stranki modernega centra menimo, da je v tem trenutku bistveno preprečiti nadaljnjo škodo in nevarnost. Zavedamo se, da je odstrel vedno občutljiva tema in navsezadnje nezaželena opcija. Je pa žal v tem trenutku edina opcija. Ker lahko žgočo problematiko, ki dnevno polni naš medijski prostor, rešimo samo s sprejetjem interventnega zakona, ki je danes pred nami, bomo v Stranki modernega centra predlog zakona podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Levica predstavil gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Ta zakon, kot slišite z vseh strani, prihaja z zelo pompoznimi besedami. Zveri je vse več, ogrožajo ljudi, ogrožajo otroke, nastaja ogromna škoda in tako naprej. Najprej, preden se odločimo, kako s tem zakonom, je treba malo pogledati, kakšna so dejstva. Najprej, kar se tiče ogroženosti ljudi. Tukaj mislim, da sem slišal kar nekaj teh stališč, predvsem o ogroženosti otrok. Treba se je vprašati, koliko so gozdne živali nevarne. Statistika v Sloveniji je naslednja. V celotni pisani zgodovini nimamo enega primera napada volka na človeka. Kar se medveda tiče, imamo od nič do dva primera na leto konflikta s človekom. Imamo pa najnevarnejšo gozdno žival, ki je klop, kjer je bila gostota borelioze, ki jo prenaša klop, že leta 2008 256 na 100 tisoč prebivalcev, kar pomeni, da je klop okužil s potencialno smrtonosno boleznijo že takrat 5 tisoč ljudi v tej državi. Torej ko se bojimo medveda in ko sejemo strah pred medvedom, se je treba vprašati, katere živali so res človeku nevarne v gozdu in pred katerimi je res treba obvarovati otroke. Drugič. Te zgodbe so vseskozi krožile. Zdaj poslušamo tukaj, da so zveri spremenile svoje obnašanje in da se začnejo približevati vasem. Jaz sem malo guglal članke iz prejšnjih let. Praktično vsako leto najdete to. Leta 2003, evo, berem v Dnevniku članek z naslovom Medvedi se igrajo že skoraj na cesti. Pa je bilo medvedov takrat več kot enkrat manj, kot jih je zdaj. Ampak nekdo je opazil medveda in zagnal pač to veliko paniko, medved prihaja, nekaj strašnega se bo zgodilo. Je pa res, da je to, kot sem pokazal na številkah, bolj stvar fantazije kot stvar dejstev. Dalje. Vsi opozarjate, da se povečuje število škod. Tukaj je treba vzeti v obzir malo daljše časovno obdobje in število zveri. Pri medvedu je statistika takale: leta 2010 je bilo v Sloveniji 600 medvedov, škodnih primerov 600; leta 2012 v Sloveniji 700 medvedov, škodnih primerov 700; leta 2018 medvedov 1000, škodnih primerov 500. Se pravi, od razmerja 1 : 1, število medvedov : število škod, smo prišli do razmerja 2 : 1, število medvedov : število škod. Torej se škode ne povečujejo skladno s povečevanjem števila medvedov, ampak obratno, škarje so se razprle v zadnjih letih. V čem je trik? Povsem enostavno je. Kmetje so začeli bolj uporabljati zaščitne ukrepe. Prej je bilo v negativnem smislu rečeno v enem izmed stališč poslanskih skupin, da je država samo lani za ograje in električne pastirje namenila kar 80 tisoč evrov. Glejte, to je zelo majhna številka. Škode so bile nekje 250 tisoč evrov letno volk, 250 tisoč evrov letno medved in se zaradi postavljanja ograj zmanjšujejo, lahko se jih celo popolnoma izniči. Eden od največjih strokovnjakov za volkove pri nas Mitja Krofel, ki je sodeloval v projektu SloWolf, je tudi sam lovec, je povedal na primeru pašnikov pod Snežnikom, kjer so včasih morali namenjati tudi 100 tisoč evrov na leto nadomestil za škodne primere zaradi volka, in je rekel, ko smo tam postavili električne pastirje in dali tja pastirske pse, so se škode izničile, jih ni več. Torej, zaščitni primeri so povsem enostavni in glede na potencialno škodo niso dragi, ampak so izjemno poceni. Treba se je pa na koncu še vprašati, ali je odstrel rešitev. Najprej bi tole povedal. Ob 200 medvedih in 11 volkovih, kot se jih namerava odstreliti, lovci letno postrelijo okrog 40 tisoč srnjadi, 7 tisoč jelenjadi, 8 tisoč divjega prašiča. To so statistike za lani. Za letos se je odstrel še povečal, kar pomeni, da se približno tretjino teh populacij letno postreli. In se je mogoče treba vprašati, ali ni morda ravno v tem vzrok v osnovi. Da se odstreli preveč primarne hrane za volkove in medvede in zato ti občasno zaidejo na pašnike. In dalje. Če začnemo streljati volkove, ali ni nevarno, da se tropi – oni so v tropih in so samoorganizirani, samoregulirani – razbijejo in se bo zato možnost napadov kvečjemu povečala in ne zmanjšala. V Levici bomo glasovali proti.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo najprej dajem 8. člen ter amandma poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker vidim, da je interes, odpiram prijavo za razpravo. Prijavljenih imamo devet poslank in poslancev. Kot prvi dobi besedo gospod Boris Doblekar, pripravi pa naj se Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Mene veseli, da imamo končno neko tako začasno rešitev; ki je seveda interventne narave, ki ni sistemska in ki je nastala zgolj zaradi velikega pritiska javnosti, predvsem kmetov in vseh tistih, ki so bili prizadeti zaradi velike škode. Mi bomo s tem interventnim odstrelom sicer pogasili velik požar, ki je nastajal kar nekaj časa, ampak treba pa je nujno opozoriti, da moramo biti zelo previdni za naprej, kajti jaz ne verjamem, da bo ta interventni odstrel tisto, kar si morda Vlada želi ali pa kar mislimo vsi skupaj, da bo. Treba je povedati, da je teh zveri absolutno preveč povsod po naših gozdovih in po travnikih in po vaseh. Moje mnenje je, da če lahko imajo tako nizko število teh zveri v na primer sosednjih državah, kot sta Avstrija in Italija, pa če stalno govorimo, da bi morale te zveri biti nekako pravilno razporejene po celotni Evropi, ne vem, zakaj bi potem mi morali tako velik delež nositi. Ostalim pa ni potrebno, kljub temu da obstajajo uredbe. Ne vem, zakaj za nekatere veljajo, za druge pa ne. Dokler bomo imeli tako veliko število teh zveri, tudi sobivanja ne bo takšnega, kakršnega mislimo, da bomo imeli v prihodnje. Niso problem samo volkovi in medvedi, vemo, da je problem tudi šakal in bomo morali za naprej gledati tudi rešitev na tem področju. Poleg tega bi opozoril še na to, da ko bomo opravljali ta odstrel – če se ga bodo lovci seveda lotili, v kolikor jim bomo zagotovili, da ne bodo imeli prevelikih ovir zaradi samega odstrela, to se pravi, koliko stran od naselij oziroma od hiše bodo lahko streljali, ali bo volk na pašniku ali bo tik ob pašniku in tako naprej – v kolikor bomo povzročali veliko birokratskih ovir pa imeli tako visoke globe, kot je bilo že tudi opozorjeno, ne verjamem, da si bodo lovci sploh upali izvajati ta interventni odstrel. Mislim, da bodo kar precej zaskrbljeni in da si bo malokdo to upal izvajati. Ko pa se bo ta odstrel izvajal oziroma ko se bo te zveri po domače povedano preplašilo, bodo šle tudi drugam. Zdaj stalno omenjamo Kras, Bloke, Kočevje in tako naprej, tam, kjer sta dejansko najbolj skoncentrirana volk in medved, ne govori pa se o tem, da je veliko medvedov, vedno več tudi v Zasavju, v posavskem, zasavskem hribovju. Na Dolah, v Gabrovki, Polšniku, proti Podkumu vsakodnevno videvajo medvede. Jaz sem na to opozarjal že na odboru za infrastrukturo ne enkrat, večkrat. Tudi tam bo vedno več teh zveri in tudi tam se že povzroča veliko škode – na balah, na čebelnjakih, na krmiščih za divjad v gozdovih. Poleg tega pa je treba otroke po šolskih poteh prevažati s šolskimi prevozi dobesedno od vrat hiše, kjer otrok živi, do vrat osnovne šole, kar pa seveda tudi precej stane. Vemo, da ti prevozi tudi niso poceni. Marsikje bi šli otroci tudi peš po naravi, po gozdu, tako kot smo mi včasih hodili, pa si danes pač ne upajo več. Že zadnjič sem tudi opozoril na en primer, ko je šolski avtobus zjutraj peljal po reki Sopoti, sta se dva medveda postavila pred avtobus, avtobus je moral ustaviti in otroci so lepo uživali kot v živalskem vrtu v tem prizoru, sicer na varnem v avtobusu. Mislim, da so to neki znaki, neka opozorila, ki pomenijo, da bo treba v prihodnje tudi po drugih področjih malo bolj podrobno pogledati, koliko je teh zveri, kje se gibljejo, kam gredo, kako se razmnožujejo. Ko se bo delal ta program za naprej, bo treba to zelo zelo upoštevati. Upam, da bo v prihodnje imela vlada bolj proste roke pri tem odločanju, kolikšno število teh zveri bomo imeli in da bodo pri tem zelo tesno sodelovali strokovnjaki, kot so Zavod za gozdove, lovci in tako naprej; in malce manj raznorazne okoljevarstvene organizacije. Sem že povedal, da nimam nič proti njim, in tudi prav je, da so, treba je spoštovani in upoštevati njihovo mnenje; ampak, da se pa toliko vpletajo v te stvari, kot na primer v zveri, in s svojim vplivom celo vplivajo na sodišče, da se potem odloči sodišče in prepreči, da bi se izvajal odstrel in se populacija zveri namnoži, to pa se mi ne zdi prav. Tukaj bo pa treba verjetno še kakšno reči in več besede dati v prvi vrsti ljudem, prebivalcem, državljankam, državljanom Slovenije na tistih področjih, kjer je teh zveri že kar veliko; v drugi vrsti pa potem vsem strokovnjakom, ki se na to spoznajo in ki imajo za to ustrezno izobrazbo. Ne da bodo odločali samo tisti, ki jim bo nek medvedek všeč. Všeč jim je mogoče nek medvedek, ki je še majhen, ali pa dva, trije; medvedka jim je pa verjetno že malo manj všeč, ker je že malo bolj nevarna. Dejansko pa jaz nisem slišal primera, da bi šli ti iz različnih okoljevarstvenih organizacij na teren, da bi šli do teh kmetov, ki jim je bila povzročena škoda. Preko 100 domačih živali, za katere je treba trdo garati, sploh po teh področjih, kjer se to dogaja, po hribovskih kmetijah, malih kmetijah, kjer se ljudje trudijo, da se teren ne zarašča, tam se je treba zelo truditi. Jaz teh ljudi iz raznoraznih okoljevarstvenih organizacij ne vidim pri teh kmetih, kjer se povzroča škoda. Ne pridejo jih niti potolažiti, kar imajo celo v svojem programu po alinejah lepo zapisano, da skrbijo za to, to in to; ne pridejo jih niti ogovoriti, niti obiskati, niti jim ne prinesejo nobenega denarja, da bi pokrili škodo, niti jim ne pridejo pomagati postavljati ograj okoli bal, pašnikov, hlevov, kurnikov, čebelnjakov in tako naprej. Torej morajo to kmetje sami delati. Ne vidim teh ljudi tam zraven in to me zelo žalosti. Zato sem že večkrat rekel, da bi morali to delati z roko v roki, vsi skupaj in najti nek konsenz, da bomo šli po eni pametni poti tudi naprej, da ne bomo delali takšnih neumnosti, kot smo jih doslej, in smo to populacijo zveri pustili do te mere, da nas dobesedno ogrožajo že vsak dan. Niti se ne strinjam s tistim predlogom, da bi se potem kupovalo drage kante za smeti, se jih zaklepalo, ne vem kako, na kodo, pa cegel bomo dali še gor na pokrov, da ga medved ne bo stresel dol. Bodimo realni, življenjski, človeški in dajmo prednost ljudem, kmetom, tistim, ki delajo; v gozdovih pa imeti populacijo zveri toliko, kolikor Slovenija premore. Če je v Avstriji šest ali koliko medvedov po nekih podatkih, imajo jih, nekaj jih imajo v živalskem vrtu, gozdnata je zelo, hribovska, gorata, ne vem, kakšna je razlika med Slovenijo in Avstrijo; mi pa moramo imeti čez tisoč medvedov, pa res ne vem. In mislim, da sobivanja v prihodnje ni, če bomo imeli tako številko, zato predlagam, da je teh zveri, moj predlog, čim manj, recimo okoli sto bi bilo za celo Slovenijo več kot dovolj, pa petnajst volkov. Ne vem, zakaj bi sploh morali biti šakali. Bodimo pametni, razmišljajmo za naprej in neke pametne ukrepe tudi potegnimo, da ne bomo vsako leto v Državnem zboru sedeli in sprejemali neke interventne odstrele. Toliko z moje strani naenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Iva Dimic. Pripravi pa naj se Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, da je sklic izredne seje zaradi razmer, ki so jih imeli občani občine Blok, Ilirske Bistrice, Cerkljanskega, tudi Vranskega, Gorenjske, Poljanske doline. Lahko bi še naštevala, na katerih področjih. Da je v bistvu bil povzročitelj mogoče tudi, da se je takrat Ministrstvo za kmetijstvo vendarle odločilo, da pripravijo interventni zakon o odvzemu osebkov volka in rjavega medveda, ki ga je ministrica Pivec predela Ministrstvu za okolje in prostor. In da je bil vendarle nekaj dni pred izredno sejo sprejet na vladi in potrjen. Vlada se zaveda, da je bilo v preteklosti slabo upravljanje z zvermi in divjadjo, da ni prihajalo do neke regulacije. Kljub vsem razpravam, ki sem jih bila deležna, veliko podatkov, jaz enega podatka še vedno nimam, pa danes govorimo, da se da to vse ograditi, da je možno vse to varovati. Zanima me, kakšne so ocene in podatki, koliko zveri Slovenija sploh lahko prenese na takem ozemlju. Vemo, da so področja v Sloveniji, kjer ni avtohtonosti medveda, da se medved tam pojavlja; pa se pojavlja. To je bilo ravno na dan seje na Vranskem, kjer je tudi prišlo pri belem dnevu do napada na govejo živino. Se mi zdi, da enostavno vse preveč želimo ustreči, ne vem, mogoče Evropski uniji. Sem slišala iz razprav, da Evropa nima rezervata, da nima pragozda; mogoče želi ustreči Evropski uniji, da bi mogoče Slovenija res postala kakšen rezervat. Mene so na tej točki te besede koalicijskih poslancev resnično zmotile in enostavno sovpada vse tisto, kar smo v preteklosti doživljali v Sloveniji. Slovenija ne more graditi hidroelektrarn zato, ker imamo drugačne predpise. Avstrija in Hrvaška lahko. Slovenija nima vetrnih elektrarn, čeprav jih ima Portugalska, Španija, Hrvaška, Avstrija, Nemčija, Danska, Švedska, ni da ni, ker spet [[…]]Ne vem, zakaj. Jaz resnično ne vem, kam vsa zadeva pelje, resnično upam, da ni v ozadju kakšen dogovor o kakšnem evropskem rezervatu, o zeleni Sloveniji. Želim si zeleno Slovenijo, vendar želim, da tukaj lepo, normalno živimo, da lahko divjad človek normalno upravlja, da je človek nad divjadjo in pomembnejši od živali. V Novi Sloveniji smo res predlagali štiri amandmaje, ki so bili ponovno vloženi, ker prvotni predlog zakona se je glasil, recimo 8. člen – umeritve za odstrel medveda. Potem pa so poslanske skupine to vložile in so rekli, da morajo biti pogoji. Ne razumem, zakaj ne smejo biti usmeritve, ker če so pogoji, je to ožje. Tudi predsednik Lovske zveze Slovenije gospod Žerjav je rekel, da so presenečeni nad amandmaji; da so lovci prostovoljni, da to počnejo v prostem času in da so sankcije zelo visoke, 410 evrov kazni za lovca je najnižja. Sprašujem, kateri lovec bo sploh še upal stopiti v gozd, srečati ali pa videti medveda, ker verjamem, da pri vseh sankcijah, ki so na novo postavljene v zakonu, v 12.a in 12.b členu, enostavno zakon tako zaostruje, da do odvzema ali odstrela ne bo prišlo, ker se ne bo dalo na ta način upravljati in ugotavljati. Po drugi strani ne vem, zakaj je treba imeti vse te visoke sankcije zapisane kar v vsakem posameznem zakonu. Mi imamo zakon, ki ureja področje divjadi in lovstva, notri so globe napisane in enostavno bi lahko rekla, da velja za lovce en zakon. Vedo, česa se morajo držati; ne pa da imajo lovci potem še ne vem koliko zakonov, kjer je razdrobljeno, če streljaš to, je tam, oni je tam. To se mi zdi neživljenjsko. Predvsem si želim, če bi prišlo do česarkoli pri teh odvzemih, da ne bi bili sankcionirani zaradi kakšne prekoračitve 1,5 km izven naselja. Po drugi strani pa je treba še enkrat pogledati, zakaj je prišlo do prenamnožitve zveri, divjadi. Enostavno zato, ker upravljanje ni bilo učinkovito. Ker se trenutno ne ve točno, mi ocenjujemo, koliko tropov je v Sloveniji. Če pa je res teh tropov toliko, se dejansko ne ve. To tudi lovci sami potrdijo, da prehajajo ti tropi prepogosto in da prihaja potem do takih primerov, ko ostanejo volkovi sami in potem si iščejo najlažjo obliko prehranjevanja v naseljih pri ljudeh. Bilo je rečeno, da se ljudje bojijo in tako naprej, da to ni res. Tudi sama sem vedno vedela, da volkovi in medvedi so nekje v gozdu, in to sem povsem spoštovala in spoštujem tudi še sedaj, ne morem se pa sprijazniti, da je to sedaj praktično 500 metrov od hiš in da to prihaja v naša naselja. In če temu ne bi bilo res tako, potem mislim, da tudi ne bi bilo potrebno spremstvo lovcev osnovnim šolam oziroma vrtcem, ko peljejo otroke na sprehod po teh vaseh. Če je to res nenevarno, ne vem, zakaj je potem lovec poleg te skupine. Mogoče zato, da se počutijo bolj varne, ampak ravno to je tisto, kar danes poslušam, da te zveri niso nevarne, da so morda celo manj nevarne kot kakšen hišni pes, ki laja na poštarja, ko pride. Ljudje so odgovorni za svojo živino, odgovorni so za svoje otroke, za svoja lastna življenja; ker če niso, potem za njih obstajajo tudi sankcije, tudi visoke; pa se mi zdi, da je treba tukaj razmisliti, kako narediti lažje sobivanje.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da se v zadnjih nekaj letih pri upravljanju z zvermi ni delalo sistematično. Zato smo sedaj tukaj, kjer smo. Nekdo je nekaj spregledal, milo rečeno. Zato smo dobili sedaj takšno situacijo, ki jo interventno rešujemo. Ta interventni zakon v bistvu rešuje probleme za nazaj, vzpostavlja; upam, da bo vzpostavil, če bo izvedljiv. Izvedljiv bo kvečjemu s sprejetjem naših amandmajev, bom kasneje razložil, zakaj. In vzpostavlja neko novo koordinatno izhodišče. Že takoj po sprejetju tega interventnega zakona, ki mu mi napovedujemo podporo, bo treba sprejeti spet nove dokumente, ki bodo te zadeve sistematično urejali. Premalo bo samo sprejetje dokumentov, treba bo to tudi v naravi realizirati. Mi zdaj že dolge mesece gledamo, spremljamo po slovenskih medijih, kaj se dogaja v naravi, kaj se dogaja v Sloveniji, kakšno škodo povzročajo volkovi, kakšno škodo povzroča rjavi medved. Seveda je lahko z ljubljanskega fotelja, morda poslanskega fotelja govoriti, brati pravljice o rjavem medvedku, o ljubkem medvedku in o volkovih, ampak v naravi pa so zadeve zaskrbljujoče. Tisti, ki je hotel, je slišal vabljene na skupno sejo dveh pristojnih odborov, ki smo jo zahtevali poslanci Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Tam smo slišali nekaj žalostnih zgodb. S tega mesta zahvala ministrici za kmetijstvo, menda je ona naročila, da se spiše ta interventni zakon, to zdaj niti ni pomembno, danes ga imamo tukaj, v drugem branju in upam, da bo doživel tudi podporo. Temeljni cilji, ki se želijo doseči s tem zakonom, so, da se interventno poseže v populacijo rjavega medveda in volka ter s tem uravnava rast gostote obeh populacij. Današnje situacije se ne da več reševati z odstreli na podlagi odločb, to je dejstvo; in nesporno dejstvo je tudi to, da če se ne bo takoj začelo uravnavati gostote obeh populacij, bosta le-ti še naprej rasli in zelo verjetno povzročali vse večjo škodo tudi v naseljih. Tukaj zdaj ne gre samo za to, da se populacije nenormalno množijo, gre tudi očitno, kot pravi stroka, za neko posebno obnašanje rjavega medveda in volka. Pametna država je tista, ki poskrbi za varnost. To je ena od ključnih funkcij države. Varnost je seveda zelo širok pojem, ampak v tem primeru gotovo varnost ljudi, predvsem otrok, ki so nebogljeni pri tem; na drugi strani pa seveda tudi varnost kmetijske proizvodnje. Ta ima nekoliko drugačne proizvodne hale, kot recimo avtomobilska industrija. Te proizvodne hale so pod milim nebom. In zdaj konkretno k amandmaju, ki smo ga k 8. členu predlagali poslanci Nove Slovenije. Želimo samo eno in to je, da bo ta interventni zakon izvedljiv, ker če zdaj berem 8. člen, dopolnjen predlog zakona, ki ga je sprejel odbor, najprej 8. člen. Prvotni zakon je imel besedilo oziroma naslov člena: usmeritve za odstrel medveda. Potem je to bilo spremenjeno, ne vem, zakaj, pogoji za odstrel. Mi vseeno pravimo, da je boljše, da govorimo o usmeritvah. In zdaj berem prvi odstavek dopolnjenega predloga zakona: odstrel medvedov, ki so v celoti ali delno v osrednjem območju življenjskega prostora medveda, se prednostno izvede v pasu 1,5 kilometra okoli naselij. Prav tako na lokacijah, kjer pogosteje prihaja do škodnih primerov ali v njihovi neposredni bližini. Poslanke in poslanci, zdaj pa mi poskušajmo ta prvi odstavek izvesti. Se pravi, prednostno se izvede v pasu 1,5 kilometra okoli naselij. Nekje vidite rjavega medveda, nekje je naselje, naselje nima pravilne geometrijske oblike, to ni krog, to ni kvadrat, je nepravilna geometrijska oblika; kako bomo zdaj merili to razdaljo 1,5 kilometra. Od kod, iz centra naselja? Iz neke hiše na robu? Na katerem robu? Merilni trak najbrž ne pride v poštev, laserski daljinomer morda, ampak od kod bomo zdaj merili ta koncentrični krog, ki ni koncentrični krog, ki je pas, ki ni krog. Ker naselje ni pravilne krožne oblike. To je neizvedljivo. Neizvedljivo. Tu mi dokazujemo in trdimo, da če ne bo sprejet naš amandma, ta interventni zakon ne bo izvedljiv in nismo nič naredili, ker nihče ne bo tvegal, da bi plačal tako visoke globe, kot so predpisane. Zakaj? Zakaj bi plačeval 400 evrov, kolikor je predpisana globa? Res vljudno vabim vse k razmisleku, da naredimo ta zakon operativen. Takšen, da bo izvedljiv. In podobna zadeva potem tudi v 9. členu in, da se ne bom kasneje več oglasil, tudi pri 12.a in 12.b členu, kje predlagamo da se oba člena črtata. Nikakor ni smiselno, da v interventnem zakonu pristojnim, ki bodo izvajali odvzem, to še dodatno otežimo in za prekrške določimo še višje globe, kot jih predvideva področni zakon. Ker namen interventnega zakona je zagotoviti učinkovit in hiter odvzem osebkov rjavega medveda iz narave, saj se je populacija, kot sem že nekajkrat povedal, zelo namnožila. In globe imamo v nekem drugem zakonu, zakaj bi jih zdaj dodatno še pisali v interventni zakon ali mogoče globe zviševali. Res vabim k razmisleku, predvsem ta 8. in 9. člen. Sicer mi trdimo, razen če nam bo kdo drugače dokazal, da ta zakon ne bo izvedljiv in nismo naredili nič. In še naprej bomo v slovenskih medijih, na televiziji gledali te grozljive pokole ovac, drugih živali, ki jih pač povzročijo tropi volkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Pripravi pa naj se gospod Predrag Baković. Izvolite, gospod Rajh.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Danes sprejemamo interventni zakon o odstrelu divjih zveri. Vemo, da se je število volkov in medvedov bistveno povečalo, tako da že zahajajo v vasi med ljudi. Danes bomo na podlagi tega zakona omogočili, da bo izveden strokoven odvzem do 200 medvedov in 11 volkov. Volk in človek, medved in človek lahko sobivata ločeno, vsak na svojem teritoriju. Ko pa le-ta postane premajhen, začneta posegati v teritorij drugega. Tako se danes dogaja, da zveri posegajo v življenjski prostor človeka, in to se dogaja predvsem na Kočevskem in Notranjskem. Postopki upravljanja z zvermi so različni – od mehkih ukrepov pa vse do dokončnega odvzema. Zame je pomembno, da vsi ti postopki temeljijo na dognanjih in odločitvah stroke. Še bolj pa je pomembno, da bo strokovno utemeljene odločitve mogoče izvesti takrat, ko bo to potrebno. Torej, ko je treba odvzeti zveri, jih odvzeti; ko jih je treba zaščititi, pa zaščititi. In zato je za mene zelo pomembno, da imamo na voljo debirokratizirane postopke. Ne gre za neko težko, nerešljivo vprašanje; gre za vprašanje, kako bomo učinkovito varovali javni interes skupnosti, ki bo omogočal in zagotovil nemoteno sobivanje človeka in zveri na način, da ne bosta posegala v prostor drugega. Oba ministra, minister za okolje in prostor ter ministrica za kmetijstvo, sta pojasnila in naštela številne ukrepe, ki jih ministrstvi izvajata in so bili izvedeni pred odločitvijo za odvzem živali. Mednje sodijo tudi inženirski ukrepi na infrastrukturi. Na številnih naših odsekih avtocest zasledimo sonaravne urejene podhode in nadhode za živali, tako imenovane ekodukte. Te načrtujemo in izvajamo tudi pri aktivnih projektih. In ti so še posebej primerni za prehod zveri, živali in ohranjanje njihovega življenjskega prostora brez ogrožanja varnosti ljudi. To je za mene kot gradbenega inženirja zelo pomembno. Številne tovrstne ukrepe pa izvajamo tudi z evropskimi sredstvi, za njihovo črpanje pa so potrebni projekti, kar pospešuje tudi razvoj inženirske in okoljske stroke. Dovolite, da poudarim, da zelo pozdravljam zavezo obeh ministrstev, da bosta preventivne omilitvene ukrepe izvajala tudi v prihodnje, zato bomo interventni zakon v naši poslanski skupini tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Predrag Baković. Pripravi pa naj se gospod Gregor Perič.
Hvala lepa za besedo. Če razpravljamo o amandmaju k 8. členu, ta člen spreminja besedo pogoji nazaj v usmeritve. Meni se to glede na razpravo, ki smo jo izvedli na matičnem delovnem telesu, niti ne zdi več tako problematično, niti prvi odstavek 8. člena, ker opredeljen pas 1,5 kilometra okrog naselij ni ultimativen. Dopušča namreč tudi možnost odstrela na lokacijah, kjer prihaja do škodnih primerov, in njihovi neposredni bližini. To pa pomeni, če ima kmet pašnik na Kočevskem tudi daleč izven naselja, tudi kilometer in pol in več izven naselja, potem je v prvem odstavku tudi tam dovoljen odstrel, če seveda prihaja do škodnih primerov. Zato mi tudi ni sporen obstoječi. Bi pa izpostavil kompletni interventni zakon. Menim, da je nujno potreben in da bo na nek način rešil ali pa vsaj poskušal rešiti tisto situacijo, ki je nastala. Ta se je v zadnjih letih zlasti na Kočevsko-Ribniškem, Notranjskem, Primorskem, Cerkljanskem in Gorenjskem spremenila in seveda poslabšala. Poleg tega da zveri napadajo domače živali, predvsem drobnico, zadnje čase pa tudi govejo živino in konje, se postavlja pod velik vprašaj tudi varnost za življenje ljudi. Površni poznavalci seveda pravijo, da zveri prihajajo v naselja in blizu njih zaradi tega, ker tam na lahek način dobijo hrano. Deloma to drži, a pozabljajo še nekaj drugega. Vsi, ki živimo na podeželju, kot Ljubljančani recimo radi zahajajo v Tivoli, na Rožnik in še kam, tudi mi radi zahajamo v gozd, nekateri zaradi rekreacije, drugi zaradi nabiranja gozdnih sadežev, tretji zaradi upravljanja s svojimi gozdovi in tako naprej. To pomeni, če imajo Ljubljančani vso pravico varno hoditi v te parke, mi ruralci pa se bomo že nekako znašli, kot pač gre, menim, da gre tukaj za neko neenakost in različno obravnavo enih in drugih. Pozna se še ena razlika, in sicer pri 9. členu omenjenega zakona je v četrtem odstavku navedeno, da se zaradi varovanja strukture tropov volkov v osrednjem območju življenjskega prostora volka v loviščih s posebnim namenom, to so Medved, Žitna gora, Snežnik, Kočevska Reka, Jelen in Ljubljanski vrh, odstrel volkov ne načrtuje. To pomeni, da se tudi ne izvaja. In če vemo, da so lovišča s posebnim namenom Medved, Žitna gora, Snežnik, Kočevska Reka na območju Kočevja in predstavljajo okoli 60 % lovnih površin na Kočevsko-Ribniškem, se pokaže zopet neka neenakost. In človek dobi občutek, zlasti tisti, ki prihaja iz teh krajev, da dokler so zveri tolkle po živini na Kočevsko-Ribniškem, se država ni kaj dosti brigala za to problematiko. Ko pa je prišlo zaradi negospodarjenja s temi zvermi do izjemnega povečanja populacije in širitve zveri izven Kočevskega na Notranjsko, Primorsko, Gorenjsko, pa se je država relativno hitro zganila in z interventnim zakonom predlaga odvzem 175 medvedov in 11 volkov. Od tega 3 volke iz Kočevsko-Belokranjskih in Novomeških lovskih upravljavskih območij, vendar se jih ne sme upleniti v prej naštetih loviščih s posebnim pomenom. In ker ta lovišča predstavljajo 60 % lovnih površin in izjemno pomembno dejstvo pri tem je, da je največ kmetij in tudi največjih kmetij na Kočevsko-Ribniškem ravno v teh območjih lovišč s posebnim pomenom, torej te kmetije zaradi varovanja strukture tropov volkov ne bodo zaščitene. Tudi tukaj se pojavi neenakost, ki se kaže v tem, da bo država zaščitila notranjskega, primorskega, gorenjskega kmeta, ne pa tudi kočevsko-ribniškega, ki ima svoja zemljišča v najemu na območju lovišč s posebnim namenom. In tako se ne Slovenija, ampak Kočevsko postavlja v nek rezervat, kjer ljudje živijo z zvermi, kot vedo in znajo. Zato jim ne pripada nobena resna renta ali ustrezno nadomestilo. In ko volk ne bo delal več škode na Notranjskem, Primorskem, Gorenjskem, to več ne bo problem. Veste, volk ne pozna meje med lovišči. Če lahko povem primer z našega področja. Cesta v naselju Vrbovec na Kočevskem, iz Male gore, je meja med loviščem Lovske družine Kočevje in loviščem s posebnim pomenom Žitna gora. In to pomeni, da se bo lov izvajal nad cesto, pod cesto pa ne. Ampak dejstvo je, da je pod cesto pred kratkim že pokončal 70 ovac. Problematiziral bi malo ravno ta lovišča s posebnim pomenom in to izvzetje iz tega zakona. Imel bi tudi pripombo glede na urejanje strukture odstrela medveda, in sicer zakon predvideva, da se bo v prvi težnostni kategoriji do 100 kg uplenilo najmanj 75 % celotnega odstrela medvedov. V drugi težnostni kategoriji od 100 kg do 150 kg največ 15 % in v tretji kategoriji nad 150 kg največ 10 % celotnega odstrela medvedov. Tukaj bi se morda lahko malo spogledali s Hrvaško, kako oni načrtujejo odvzem. Oni ne predvidevajo odvzema po telesni teži, so pa bolj pozorni na kategorijo spola. In tukaj mislim, da tiči pomemben hakeljc, verjetno ga bodo strokovnjaki, upam, da so ga nekako prepoznali in da razumejo, o čem bom govoril. Če vemo, da samica medveda postane spolno zrela med tretjim in četrtim letom starosti, to je v teži od 100 do 150 kg, pomeni, da bomo od 150 medvedov, ki jih bomo odvzeli, postrelili največ tistih, ki so spolno še neaktivne, nezrele in še niso sposobne opravljati reprodukcije. In kaj se bo takrat zgodilo. Trenutno bomo posegli v populacijo in jo zmanjšali; ampak večina medvedk, ki so sploh zrele, bo v naslednjem poletju ponovno imela mladiče. In če vemo, da imajo sedaj neredko medvedke tudi že po štiri mladiče, se stalež na dolgi rok ne bo zmanjšal, ampak se bo tudi povečeval. Jaz samo upam in na to opozarjam, govorim napol laično in upam, da nekdo to posluša, v razmislek, da morda bi se bolj fokusirali na spol medveda kot pa na težo. Kajti problem bo zagotovo rešen trenutno, vendar na dolgi rok, na rok dveh let pa bo populacija ostala taka, kot je, oziroma se bo še povečevala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gregor Perič. Pripravi naj se gospod Franc Kramar. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Kdor je imel priložnost pa tudi čas slediti tisti peturni seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, na kateri smo osvetlili številne detajle tega problema, s katerim se danes soočamo, bo tudi razumel številne vidike, ki so bili danes izpostavljeni, pa nekako nimajo odgovora. Tista seja je ponudila številne odgovore in se jo splača pogledati. Če se pa osredotočim bolj na temo, o kateri danes razpravljamo, torej amandmajev, še prej nekaj povem. Mi imamo neko regulacijo tudi na ravni Evropske unije, ki pa zadeva problem nekih populacij določenih živalskih vrst, ki so zaščitene. Določene države v Evropski uniji imajo takih primerkov te populacije, recimo medvedov, nekaj 5 ali 10, pa so ozemeljsko precej večje, kot je Slovenija. V Sloveniji pa imamo, spet, določene primerke nekaterih živali, danes se konkretno ukvarjamo z medvedi in volkovi, kjer so te številke precej večje, kar je nek signal, neko sporočilo, ki ga moramo jemati predvsem pozitivno, v smislu, da živimo v državi, ki je biotsko zelo pestra, ki ima neke habitate, ki so ostali nedotaknjeni praktično od vekomaj. To moramo ohranjati, kar pa ne pomeni, da ni treba te populacije regulirati. S strani državnega sekretarja na Ministrstvu za okolje in prostor je bilo uvodoma povedano, da je cilj, da se išče neko optimalno stanje populacije. To pomeni, da je populacija ravno pravšnja, da je ni preveč, pa tudi ne premalo, ker to pomeni, da bi slej ko prej lahko izginila. To ni pomembno samo iz okoljskih ali ekoloških vidikov, ampak tudi iz socialnih, iz družbenih vidikov. Če bo populacija optimalna, potem tudi ne bo prihajalo do napetosti, do stresa na tistih stičnih točkah, kjer se srečajo živali oziroma kjer se konča gozd pa začne neko poseljeno območje oziroma neko območje, kjer se izvaja neka gospodarska, kmetijska aktivnost. To je izredno pomembno in tu si moramo v Sloveniji čestitati, ker smo v preteklosti vzpostavili neko tako ravnovesje in ravnotežje, da tudi ljudje razumejo, da je gozd dom različnih vrst živali in da tja le-te notri sodijo, ne pa v nek živalski vrt. To je pomembno tudi zaradi tega, da ne prihaja do aktivnosti, ki bi nelegalno posegale v ta območja. Konkretno imam v mislih krivolov. Jaz si predstavljam, da obstajajo po Evropi ali pa tudi od drugod ljudje, ki bi radi imeli neko trofejo, ki bi se radi pohvalili, da so ujeli medveda, da so ustrelili volka ali kakšno drugo žival. Da bi to nekdo počel na nekontroliran način, je pa še toliko bolj neprimerno in neustrezno, zato se mi zdi tudi koristno, da je v zakonu, ki ga imamo pred sabo, tudi določba, ki zelo jasno nakazuje na to, da kakršnakoli aktivnost v tej smeri je zelo nezaželena. Tudi težko se strinjam s tem, da bi ta potencialni problem, ki ga na srečo nimamo oziroma vsaj ne opažamo – jaz nisem zasledil, da bi ga imeli –, da bi ta potencialni krivolov sankcionirali z Zakonom o divjadi. Primarno je Zakon o divjadi namenjen, kot že naziv zakona sam pove, divjadi; mi se pa danes ukvarjamo z zaščitenimi vrstami živali, ki terjajo še toliko bolj restriktivno obravnavo. Zato jaz ne podpiram tega predloga amandmaja, ga sicer razumem, je pa treba povedati, da smo v postopku, ko je potekal Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor, poiskali tudi neke približevalne rešitve, ki so šle tudi v smeri tistih, ki bodo te aktivnosti, torej odvzem, izvajali v praksi. Konkretno imam v mislih lovce. In se ti ukrepi oziroma te potencialne kazni – zlasti v tistem najbolj kritičnem segmentu, ko skušamo opredeliti območje izven naselja, pa ne predaleč – upoštevajo zgolj kot neka usmeritev, ni tako restriktivno in lovci bodo vseeno lahko izvajali svoje aktivnosti. Če se za konec dotaknem samo še tega razlikovanja, ki je bilo tudi izpostavljeno med pogoji in usmeritvami, da bi v zakonu zapisali besedo usmeritve namesto besede pogoji. Že v prvotnem predlogu zakona je bila predvidena beseda usmeritev, vendar smo se vsi skupaj, tudi Vlada na priporočilo Zakonodajno-pravne službe, ker je tako primerneje in ustrezneje z vidika zakonodajne materije, smo se potem vsi skupaj oziroma vsaj velika večina, vsaj tisti, ki smo glasovali, strinjali s tem, da opredelimo te določbe v obliki pogojev. Jaz amandmaja ne morem podpreti; podpiram pa reševanje te problematike z zakonom. Upam, da se bo ta rešitev izkazala kot ustrezna tudi v pravnem smislu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Franc Kramar. Pripravi pa naj se gospod Žan Mahnič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Mislim, da je pri tej tematiki odpovedala država. Prvič, zaradi dejstva, da je bilo pristojno ministrstvo kakorkoli odgovorno, da spremlja stalež teh zveri. Dejstvo je namreč, da smo vzeli stvari v birokratske roke, namesto da bi jih pustili stroki in tistim, ki se na to spoznajo. Mislim, da imajo vse lovske družine v Sloveniji letni gojitveni načrt, v katerem planirajo odstrel, potrjuje ga Zavod za gozdove; in da so lovci tisti, ki znajo spremljati naravno ravnovesje. Tukaj je namreč porušeno naravno ravnovesje. Dejstvo je namreč, da ta velika številka medvedov in volkov vodi v razmišljanje, zakaj tako nezaupanje do lovskih družin, do Lovske zveze, če so oni prvi tisti, ki ne samo streljajo divjad, ampak skrbijo za stalež, kar pomeni, da skrbijo tudi za to, koliko divjadi se letno odvzame v posameznem revirju; in znajo spremljati stanje tudi zveri. Po moji oceni bi to bilo bistveno boljše, če bi lahko Ministrstvo za kmetijstvo urejalo ta problem teh zveri. Ali je to zver, ali ni zver – vsa divjad dela škodo, tudi srnjad dela škodo, tudi jelenjad dela škodo; ampak je to uravnano z letnimi gojitvenimi načrti. Težko si predstavljam. Na eni strani urbano okolje, ker živimo pač v dveh svetovih, eno so urbana okolja, drugo je periferija oziroma podeželje, da na podeželju nekemu kmetu, ki pelje svojo živino v planino, medved pokolje pet telic. Nepopravljiva škoda, pa ne samo zaradi telic, ampak tudi zaradi naraščaja, ki naj bi sledil iz tega. Dejstvo je, da je težko živeti med zvermi. In na to me je danes opozoril tudi gospod iz Ribnice, ki pravi, da se jim medvedi sprehajajo po ulicah; da je pa res tudi to, da v gozdovih z motokrosi in ostalimi prevoznimi sredstvi preganjajo divjad, da se zateka v urbano naselje. Ampak absolutno pa podpira interventni zakon in v tej smeri tudi poziva vse poslance, da ga podprejo. Mogoče je težko razumeti v mestu, kjer večina ljudi pozna medveda samo preko risank ali živalskega vrta, kaj je življenje s to zverjo. Ni prijetno, velik strah vlada. Mislim, da bo treba tudi oceniti, koliko zveri ta prostor Slovenije prenese. Če so narejene analize o tem, koliko prenese divjadi, se pravi srnjad in ostalo, potem je treba narediti tudi oceno, koliko zveri na enem območju je še tista meja, kar omogoča normalno življenje. Podpiram ta interventni zakon, ker samo to bo neko približevanje temu; je pa moja ocena, da kljub temu interventnemu zakonu ne bo vzpostavljeno naravno ravnovesje.
Hvala lepa. Kot zadnji razpravljavec v tem krogu ima besedo gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Jaz sam sem lovec deset let. Če se ozrem deset let nazaj in primerjam z danes, lahko rečem, da ko grem na lov, vidim manj divjadi, kot sem jo videl deset let nazaj. Tudi načrti so se zvišali; če smo imeli recimo deset let nazaj v naši lovski družini na odstrelu približno 135 kosov srnjadi, jih imamo danes že proti 170. V kolikšni meri takšen odstrel vpliva na to, da je manj hrane, bi seveda nekateri rekli in bi jim lahko pritrdil, da je tudi zaradi tega, ker se preveč strelja srnjadi in jelenjadi, pa vem, da tega kmetje ne marajo slišati, volk oziroma medved prišel v naselja. Pa vendar imajo kmetje velike škode od jelenjadi in srnjadi. In zopet se postavlja vprašanje, ali je jelenjadi in srnjadi še vedno preveč. Kaj pomeni za škodo, če bomo plane jelenjadi in srnjadi še zviševali; in kaj pomeni za zveri, če bomo odstrel jelenjadi in srnjadi zviševali? Ni samo odstrel parkljarjev razlog, da se vidi manj srnjadi danes. Živali je še vedno veliko. Predvsem je problem poseg v naravo. Vidi se jih ponoči, ne vidi pa se jih več podnevi. Če greš zjutraj na lov, boš še nekaj videl, če greš zvečer, boš bolj malo, ker izstopa divjad iz gozda takrat, ko se okolje umiri. Čez dan so aktivnosti okrog hiš, so aktivnosti na poljih, so aktivnosti v gozdu, je rekreacija v gozdu in dokler se vse skupaj ne umiri, srnjad, kaj šele jelenjad, ki je tako ali tako nočna žival, ne izstopi iz gozda, kar pomeni, da je lov težko izvajati. Ponoči pa je lov prepovedano izvajati z umetnimi viri svetlobe. Lahko pri zvereh, ne pa pri srnjadi in jelenjadi. In tudi tukaj bo treba odpreti zakon, ker v nočnem času se z umetnimi viri svetlobe divjad lahko upleni na lovsko etičen način. V noči, ko si ti na preži in ko te jelenjad ne vidi, govorim teoretično, ko se pasejo v miru, lahko ti opazuješ, lahko oceniš spol, lahko oceniš strukturo, lahko oceniš približno starost in tudi lahko divjad na etičen način upleniš. Potem pa se zgodi kaj? Ko je konec leta treba doseči plane – kako to delamo? Na pogonih. Tam prileti mimo 20 živali, od jelena, košut, špicarjev, telet in tako naprej; in ti imaš pet sekund časa, da se odločiš, koga od teh dvajsetih boš uplenil. Pogosto se zgodi, da zastreliš, da ni strel direktno tam, kjer mora biti, da gre žival še sto, dvesto metrov naprej, treba je iskati, divjad se muči. Ampak zakonodaja je taka, da drugačnega lova ne dopušča. Ponoči, ko je divjad mirna, ko jo lahko lovec mirno opazuje, ne da bi jo vznemirjal, ko jo lahko oceni, ko se lahko sam odloči, kateri osebek bo odvzel iz narave, to tudi stori, se divjad ne vznemirja in je tudi divjad uplenjena na lovsko etičen način. Ko imaš ti možnost, da divjad upleniš, ko se pase, tako da se divjad niti ne muči. Ampak žal ni debate v parlamentu v smeri, kako bi ta cilj dosegli. In kmetje se upravičeno pritožujejo tudi zaradi 5. člena Zakona o gozdovih. Ko smo šli iz Jugoslavije v Slovenijo, smo spremenili – oziroma vsaj nekateri so, nekateri niso – mišljenje glede privatne lastnine. Vemo, kaj piše v 5. členu, kako je glede lova, kako je glede nabiranja gob, kako je glede rekreacije; ampak enkrat bo treba prisluhniti tudi kmetom oziroma lastnikom teh zemljišč, tako na poljih, travnikih in v gozdovih, da se enostavno vsega od kraja pa tam ne more početi. Pa sam nisem lastnik gozda, niti ne travnika, tako da pri meni se to ne dogaja. Poznam pa številne kmete, ki so upravičeno jezni, ker se na njihovi lastnini počne vse mogoče. Ta člen bo tudi enkrat treba odpreti in se o njem pogovoriti. Ko se bo tudi te stvari uredilo, da se bo v naravi manj obremenjevalo divjad, verjemite mi, da se bo tudi celoten cikel oziroma da bi se vse drugače lahko peljalo, kot se pelje. Da bi bilo tudi škod manj, da bi tudi zveri ostajale v gozdovih; ne pa da danes iz gozda vse prihaja ven na pašnike, travnike, polja, v naselja celo, smo slišali primer kmetov, kako mu medvedje spijo v štali. Ampak vse to bi se dalo urediti. Samo to, kar pa danes poslušamo, oziroma to, kar imamo danes pred sabo, čeprav bom jaz to podprl, pa dokazuje, da mi še vedno nimamo strategije. Tudi če mi odvzamemo 175 kosov rjavega medveda, je treba pogledati ne samo številko 175, ampak strukturo. Večina od teh, več kot polovica od teh je do 100 kilogramov, se pravi mladi medvedi, ki spolno niso zreli. Lahko rečem, da se močno strinjam s tem, kar je kolega Baković prej govoril. Za omejitev bi mi morali poseči v populacijo tri-, štiriletnih medvedk oziroma takrat, ko medvedke spolno dozorijo. Ravno obratno, kot rečemo na podeželju – nobeden kmet ne bo šel v štalo in pobijal krav srednjega razreda oziroma tistih najbolj rodovitnih, ker si želi, da zadeva še naprej traja. Ampak ob takšni strukturi odstrela ste lahko mirni tudi tisti, ki govorite, da bo odstrel 200 medvedov zaključil zgodbo medveda v Sloveniji. Ne, ne bo, ker jih bo na leto 200 vzel, 250 se jih bo pa še zmeraj skotilo. In tudi če jih imamo danes 970 in jih 200 uplenimo, jih bo naslednje leto med tisoč in tisoč 100. In ob takšnem odstrelu, ki mu lahko oporekam kot napol laik, profesionalec nisem, zadeve ne poznam, ker nisem gozdar, ker nisem študiral na Biotehniški fakulteti, jaz zaupam v presojo strokovnjakov; ampak ravno struktura takšnega odstrela, ki je tukaj napisana, omogoča, da bo v Sloveniji populacija medveda še vedno na ravni, kot jo imamo sedaj, sploh ker ta zakon stvari rešuje za nazaj, tudi ko bo sprejet. Mi moramo še vedno počakati, če bo kdo zadevo dal na sodišče. In kaj potem, ko bo zadeva spet ustavljena? Predvsem pa, kaj bomo naredili, da bomo končno imeli nek tri oziroma petletni načrt upravljanja z zvermi? To, kar je prej kolega Kramar rekel; mi se moramo pogovoriti in tudi določiti neko številko, ki bo sprejemljiva in ki bo povedala, katera je tista maksimalna številka, da je v Sloveniji še mogoče nekonfliktno sobivanje med ljudmi in zvermi. Ampak, gospe in gospodje, to je bil naš predlog sklepa, da ministrstvo opravi posvet in da se določi zgornja meja številčnosti še sprejemljive populacije zveri; ampak to je bilo žal zavrnjeno. In ne samo da je težko oceniti, to, kar je kolega Baković govoril, tudi te številke, do 100, od 100 do 150, od 150 naprej, lovska družina dobi odločbo do 150 kilogramov in pade medved, ki ima 240 kilogramov. Lovec reče, da s preže je bil videti manjši. Ali je vedel? Ko je prišel neki kapitalec, je pa rekel, evo ga bom. Ali ni vedel in je bil res s preže videti manjši? Kdo bo to zdaj presojal? In kdo bo tisti, ki bo rekel, da se bo takšnemu dalo 3 tisoč evrov kazni? In kaj se bo zgodilo, karikiram, če je odločba zaradi škode recimo do 100 kilogramov; tja pa hodi medved, ki ima 100 kilogramov in več? Zakaj je omejitev 1,5 kilometra? Damo primer lovca, ki ima prežo in kamero znotraj tega obsega 1,5 kilometra; in ima recimo prežo in kamero izven kilometra in pol, recimo 2 kilometra, 2,5 kilometra ali pa še dlje. Na tisto prežo mu hodi medved, na to pa ne. Kaj bo zdaj naredil? Tam ga ne sme, pa ga ima vsak večer pa dela problem; tukaj, kjer bi ga pa lahko uplenil, pa ne pride. In če bi v veljavo prišel amandma Nove Slovenije, bi ta problem rešil. Medvedi naredijo tudi do 50 kilometrov na dan. In kam ti bo prišel? Kje ga čakati? In dati lovcem v roke neko orodje, kot je to in ki na podlagi vsega, kar vidimo, na podlagi vsega, kar piše, vemo, da še vedno ohranja populacijo volka in medveda na ravni, kakršni je trenutno, ta poseg ne ogroža ne volkov ne medvedov. To, da se poseže po mladi populaciji, je samo garant, da se bo ta številka v naslednjih letih samo povečevala, ker če bi želeli omejiti, in kot je predstavnik Zavoda za gozdove rekel prejšnji teden, ko smo imeli nujno sejo obeh odborov, da je nekako za slovenske razmere maksimalna številka medvedov 500, potem bi morali poseči v srednji razred medvedk. Dokler pa je število srednjega razreda na osrednjem lovsko upravljavskem območju, Kočevsko-Belokranjska – 11, Notranjska – 13, Zahodno visoko kraško – 2, Novomeško – 1; pa bo stalež medvedov pri nas še višji, ker se ne poseže v populacijo medvedk. Medvedka ima vsako leto toliko in toliko mladičev, toliko in toliko jih je, s tem pomnožite, odštejete. Če recimo poleže okoli 70 medvedkov, 48 se jih odvzame, naslednje leto, čez dve leti bo številka medvedov pri nas še vedno rasla, ker nimamo urejenega načrtovanja z zvermi. Čepravje Slovenija takoj za Romunijo, je problem, kakor to jemljemo. Nekateri lahko v tem vidijo priložnosti, drugi nekatere težave, ponavadi pa oboje, nimamo neke strategije, kako ravnati, kaj si želimo, kako si želimo. Lahko bi izkoristili za turizem; pa ne. Predvsem pa medveda na tistih območjih, kjer je sprejemljiv in kjer ne dela problemov, ne pa v okolici strnjenih naselij in tam, kjer dela ljudem škodo. Pri nas propade na dan kmetija in pol, naredimo nekaj za podeželje, naredimo nekaj za kmetije, ker s takšnim ravnanjem bodo kmetijstvo opuščali zaradi problema divjadi, zaradi problema zveri tisti, ki imajo še nek kanček veselja, da obdelujejo svojo zemljo in da podeželje še ohranjajo živo in poseljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je bil to zadnji prijavljeni razpravljavec, sprašujem, če je še interes za razpravo. Vidim, da je. Odpiram nov krog za prijavo, potem pa dam besedo tudi državnemu sekretarju. Prijava teče. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev. Najprej pa dam besedo gospodu državnemu sekretarju Marku Mavru. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Najprej bi se rad vsem zahvalil za izražena mnenja in tudi tistim, ki ste izrazili podporo temu interventnemu zakonu. Kot sem že v uvodnem govoru omenil, je za ministrstvo ključnega pomena, da se ohrani ravnovesje med ugodnim stanjem populacije teh zveri in toleranco, katero zdaj opazujemo, da se zmanjšuje. Tudi v vsej tej razpravi v zadnjih tednih je bilo izraženih veliko čustev, kot pa je bilo tudi že izpostavljeno, morajo kakršnekoli odločitve temeljiti na stroki. Odlok, ki smo ga prejšnje leto sprejeli, je bil dosežen na podlagi širokega konsenza Lovske zveze, tudi predstavnikov ministrstva, nevladnih organizacij, tudi ta interventni zakon sestavljen, je okrepljen s strokovnimi komentarji. Zakon ni sistemski, ker je interventni. Kot sem tudi na začetku že izpostavil, sistem za upravljanje z zvermi imamo. Poleg tega interventnega zakona tudi že pripravljamo odlok za naslednje leto 2019–2020, kar se tiče šakala, pa je trenutno v javni obravnavi uredba za izvzem s seznama zavarovane vrste. Kar se tiče amandmajev, predlogov ne podpiramo. Kar se tiče 8. in 9. člena, predlagani zakon temelji na izjemah glede varovanja strogo zavarovanih vrst, ki jih habitatna direktiva predvideva; te izjeme, ki omogočajo odvzem zaradi preprečitve resne škode na premoženju, zaradi interesov javne varnosti in omejenega selektivnega in nadzornega odvzema nekaterih vrst iz narave. Predlagani amandma, da se ne določi pogojev za odstrel medveda in volka, temveč le usmeritev; in da se izpusti določba, da se odstrel medveda prednostno izvede v pasu 1,5 kilometra okrog naselij, nasprotuje enemu od bistvenih razlogov za sprejetje zakona, to je poslabšani občutek varnosti prebivalstva in občutek ogroženosti. Rešitev, kot jo predlaga amandma. bi tudi pomenilo odstopanje od zahtev habitatne direktive in mnenja Zakonodajno-pravne službe. Prav tako se ne strinjamo s črtanjem 12.a in 12.b člena kazenskih določb, saj ne podpiramo odstopanj od zakona pri prostorski in številčni razporeditvi zavarovane vrste. Kar se tiče višine predlaganih glob, je po našem mnenju ustrezna. Za konec dodal bi pa samo še, kot sem že na začetku omenil, da je tukaj potrebna tudi sistemska ureditev oziroma nadgradnja tega upravljanja z zvermi, tudi kar se tiče priprave strategije in načrta, bo to tudi ena od nalog našega ministrstva in sodelovanja z drugimi resorji ter širšo stroko.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Breznik, jaz vas do sem slišim in verjamem, da tudi govorca motite. Če se imate kaj za zmeniti, prosim, da stopite ven iz dvorane. Nadaljuje gospod Boštjan Koražija. Pripravi naj pa se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Spoštovana, najlepša hvala za besedo. Ko poslušam to razpravo, moram priznati, da se mi poraja kar veliko vprašanj; sploh ko je gospod Mahnič prej razlagal, kaj je povzročilo neravnovesje v naravi, da se je povečala taka količina osebkov medvedov oziroma ostalih zveri v naravi. In ne morem se znebiti občutka, da se ta interventni zakon sprejema res z neko neverjetno naglico oziroma na silo. Kot sem že omenil na skupnem odboru infrastrukture, okolja in prostora ter kmetijstva, Lovska zveza Slovenije je oziroma še zmeraj, tega ne vem, ponujala lovni turizem oziroma še ponuja lovni turizem. Za trofejo medveda, za odstrel medveda je treba plačati tudi do 6 tisoč 500 evrov. Ne vem, ali je to posledica tega, da se ta interventni zakon tako na silo, hitro sprejema, kolikor vem – in tudi gospod Mahnič bo verjetno to znal potrditi, ker je lovec –, da se bliža oziroma da je celo lovna sezona odstrela zveri. Naslednja zadeva je tudi taka, tudi to sem že povedal na tistem skupnem odboru, da karkoli vzameš iz narave oziroma vzameš naravi, vzemi z dostojanstvom. In tudi kar daš naravi nazaj, ji tudi daj nazaj z dostojanstvom. Ko ste prej omenili gospoda Breznika, ker dostikrat rad ponovi četrto industrijsko revolucijo, bom pa rekel tako. Človek je zagnal prvo, drugo, tretjo in teče že četrta industrijska revolucija. Mislim, da je prišel čas za eno res pravo revolucijo in najpomembnejšo revolucijo – za revolucijo človeka; da človek končno spozna in se zaveda, da je čas, da prisluhne srcu in se vrne nazaj k bistvu, to je k naravi. V Sloveniji imamo res čudovito biotsko raznovrstnost oziroma raznolikost. Tudi gospa Dimic je prej opozorila na to, ko je govorila, da si ne predstavlja, da bi bila Slovenija naravni rezervat ali karkoli. Jaz pa si predstavljam, ker smo lahko ponosni na to, kar imamo. Imamo res čudovito, bogato naravo. Imamo res neverjetno biotsko raznolikost in ne znam si predstavljati, ker sem živel v naravi in živim z naravo naprej, da bi ostal brez tega oziroma da bi tudi naši prihodnji rodovi ostali brez tega. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vojko Starović, beseda je vaša. Pripravi pa naj se gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednica. Spoštovani! O tem problemu zveri se je pisalo na veliko v časopisih, imeli smo odbore, mi zasedamo, en delovni dan tega zakonodajnega telesa je vreden okoli 100 tisoč, če preračunamo, kaj je proračun za naš zbor, torej za zakonodajalce in kaj sprejemamo. Problem je nastal, problem je prisoten, mi smo ga preleteli z interventnim zakonom. Drugače bi moralo biti to sistemsko urejeno in bi se moralo nekje na izvršilni ravni v samem udejanjenju, v samem gospodarjenju z naravo ali pa upravljanju z zvermi to reševati. Torej je tam nekaj narobe. Že zadnjič smo govorili o Energetskem zakonu, lahko ti nekdo ustavi postopek in ti ne moreš speljati, kakor imaš zastavljeno, zato ker ima nekdo prevelika pooblastila. Kako lahko nekdo, ena skupina ustavi celo reč in mi moramo pognati stranske hode, stranske načine. Mi se ukvarjamo, mi moramo povedati, da mi nismo strokovnjaki. Mogoče moj kolega Mahnič je, ker je lovec, več razume o tej zadevi, mi pa smo v glavnem, kar sem poslušal, bolj čustveno razpravljali, se pogovarjali, ker tu je prisoten strah. Je medved, pa so malo grozovitosti, pa je volk, narava, pa razlika med mestom in vasjo, podeželje in narava. Smo bolj v to zašli. Manj pa lahko razumemo strokovno, kaj pomeni gospodarjenje z gozdovi in naravo, upravljanje z zvermi. Se opravičujem, ampak jaz gledam na parlament rahlo kot na poroto, ki se mora na prave predloge odločiti, ker mi nismo strokovna javnost. Smo laična skupina, ki zastopa interese naših ljudi in presojamo zadeve, ali so prav ali narobe. Meni se zdi v tej zadevi narobe to, da moramo interventni zakon sprejemati, da se na drugem nivoju ni moglo to razreševati. In bo treba dejansko razmisliti, izvršilna oblast, ki nam tudi zakone pripravlja, ministrstvo, kako urediti to področje, da nam neke majhne skupine, društva, ko naredijo, ne naredijo take škode, da se moramo potem mi vsi ukvarjati tu dneve in dneve, zgubljati čas s stvarmi, ki so nastale zaradi, kakor je bilo zadnjič pri Energetskem zakonu poudarjeno, trije ljudje se zberejo, naredijo iniciativo in ti ustavijo postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo gospod Luka Mesec. Pripravi pa se gospod Franc Breznik. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom kar nadaljeval tam, kjer je gospod Starović zaključil. Naprej želim poudariti, da se pogovarjamo o dveh zaščitenih vrstah. Zaščiteni sta zaradi tega, ker sta ogroženi; ogroženi pa sta zaradi tega, ker smo obe vrsti, medvede in volkove, ljudje že skoraj iztrebili; in zato jih je bilo treba zakonsko zaščititi. To je tudi razlog, zakaj se medvedje in volkovi ljudi na smrt bojijo in se jim, če se le da, izogibajo. Prej sem povedal, da napada volka na človeka v pisani zgodovini Slovenije sploh še ni bilo. Medved in človek se konfliktno srečata od nič do dvakrat v letu, pri čemer so bili zadnji smrtni izidi pred nekaj desetletji. Skratka, hočem to povedati, eden od razpravljavcev prej je rekel, da ljudje v urbanih okoljih poznajo medveda samo prek risank. Mislim, da je problem, ko se pogovarjamo o medvedu ali volku, da imamo vsi pred očmi tistega volka iz Rdeče kapice, ki žre otroke; in zato je zelo lahko naplesti zgodbe, kako volkovi strašijo otroke po slovenskih vaseh. Mislim, da to je nekako ideološko ozadje te histerije, ki smo ji priča, in samega dejstva, da moramo glede tega sprejemati interventni zakon, čemur seveda v Levici močno nasprotujemo. Dejstvo je tako, jaz sem malo bral, kako se strokovnjaki opredeljujejo, kako se te živali obnašajo. Na eni spletni strani sem našel gospoda Matija Strgarja iz Zavoda za gozdove Slovenije, ki je rekel takole: »Človek je bil medvedu skozi vso zgodovino največja grožnja. Če so medvedi hoteli preživeti, so se zato morali znati izogibati človeku. Skozi evolucijo se je medvedom strah pred človekom le povečeval. Strah pred ljudmi je še posebej prisoten v tako močno poseljeni krajini, kot je pri nas. Medved se zato v veliki večini primerov na daleč izogne človeku.« To je dejansko obnašanje teh zveri. Tukaj pa poslušamo že drugi teden, odkar se je začela ta razprava, kot da imajo vsi volkovi in medvedje v Sloveniji steklino in da samo čakajo in prežijo za vogali, da nas napadejo. To je sentiment, proti kateremu se moramo vsi razumno upreti oziroma ga pogledati s kančkom soli. Druga zadeva, ko govorite veliko o naravnem ravnovesju. Prej sem to temo že malo načel, potem jo je na nek način tudi lepo nadaljeval Mahnič. Problem je, da človek zelo nepremišljeno posega v naravo, tudi v to ravnovesje divjadi in zveri. Prej sem povedal, da vsako leto lovci odstrelijo okoli 40 tisoč srnjadi, 7 tisoč jelenjadi, letos bo 8 tisoč, in 8–9 tisoč divjega prašiča. Te vrste so glavna hrana za volkove. In kadar se volkovi preveč približajo vasem, se je treba vprašati, ali je bil plan za odstrel prevelik. Zadnjič so mi tudi iz Lovske zveze, sicer ne neposredno, ampak na odboru, rekli, da se pogosto ne strinjajo s plani, ki jim jih predpisuje Zavod za gozdove, češ da so le-ti preveliki, kar se tiče odstrela divjadi. To je ena plat, prevelik odstrel divjadi in zato imamo problem z občasnimi napadi zveri na drobnico in gojene živali. Drugi del problema pa je, zakaj se medvedje množijo. Dr. Miha Krofel, slovenski raziskovalec medvedov, volkov, risov, je rekel, da so v tretjini iztrebkov medvedov našli sledi krme. Krmi se medvede in medvedje se hranijo tudi s krmo, ki je namenjena divjim prašičem, kar jim omogoča, da se množijo hitrejše, kot bi jim sicer dopuščalo naravno ravnovesje. Na obeh straneh človek posega in nobenega naravnega ravnovesja na ta način ne bo, sploh če bomo diskutirali o tem, kako ga vzpostaviti preko nekih interventnih zakonov in malo čez palec ocenjevali. Naravno ravnovesje je pač ravnovesje, ki ga vzpostavlja narava; in vzpostavimo ga lahko samo tako, da se poskušamo čim bolj ograjevati od poseganja vanjo. Človek je v naravo posegel že bistveno preveč, kar nam tudi govorijo številke o upadanju biotske raznovrstnosti, o spremembah okolja in podobno. Človek je od svojega civilizacijskega razvoja poskrbel za odstranitev 83 % vseh divjih živali, mnoge od njih so izumrle in danes je slika biomase sesalcev približno taka: 96 % biomase na svetu predstavlja človek in živali, ki jih goji za svojo hrano. Na leto za našo prehrano zakoljemo kar 200 milijard kopenskih živali. Na drugi stani je divjih živali ostalo še 4 %, to je vse od slonov, tigrov do polhov, srn, volkov in tako naprej. Skratka, 4 % je še biomase teh živali. In zato bomo morali prekleto gledati, kako bomo z njimi ravnali, kako bomo poskrbeli za to, da bodo te živalske vrste obstale. Kot sem rekel, medved in volk sta ogrožena in sta zaščiteni vrsti, strah pred njima pa je v precejšnji meri neupravičen. Kar se tiče napadov na drobnico, mislim, da tudi slovenska praksa jasno kaže, da obstajajo humanejše alternative od odstrela, to je predvsem subvencioniranje ograd za pašnike, tam, kjer se medved in volk pojavljata. Miha Krofel, ga bom spet omenil, je sodeloval v projektu SloWolf, kjer so na pašnikih pod Snežnikom kmete opremili z električnimi pastirji in pastirskimi psi ter s tem poskrbeli, da so na pašnikih, kjer je prej nastajalo tudi po 100 tisoč evrov letne škode, škodo praktično izničili. V Levici smo na odboru predlagali alternativne sklepe v tem smislu, kako volkove in medvede zadržati proč od naselij. Neposredni ukrepi, ki so poceni, izvedljivi in v praksi delujejo, so pastirji okrog pašnikov, kjer se napadi dogajajo, medvedovarni kompostniki in smetnjaki v naseljih, kjer občasno se pojavi medved ali pa v njihovi bližini. In treba se bo pogovoriti tudi o odstrelu divjadi, ker če bodo lovci streljali še naprej po 30 % vse divjadi na leto, potem ni zgolj naključje, zakaj se volkovi občasno približajo drugim virom hrane, recimo drobnici. V Levici zakona ne bomo podprli, prav tako ne podpiramo amandmajev, ki jih je vložila desnica, ki še zaostrujejo implikacije tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, beseda je vaša. Pripravi pa naj se gospod Boris Doblekar.
Najlepša hvala. Spoštovana podpredsednica, se opravičujem, prej sva s kolegom ravno nekaj debatirala na to temo. Kot predsednik Odbora za kmetijstvo, ki je edini naredil neko obravnavo resne tematike divjih zveri in populacije, bom povedal nekaj točk, ki so pomembne, da razumemo materijo in da tudi tisti, ki nas gledajo preko televizijskih sprejemnikov, razumejo materijo. Prvič, moram povedati, da preden smo na zahtevo Slovenske demokratske stranke in kolegov iz Nove Slovenije sklicali odbor in preden sem povabil, kar je bila celo kritika nekaterih kolegov, celo vrsto strokovnjakov iz Slovenije pa tudi oškodovancev, tudi tiste, ki so na Upravnem sodišču vložili tožbo in zadržali izvršitev odvzema teh zveri, to je Alpe Adria Green, tudi Lovsko zvezo in vse, imeli smo sejo več kot šest ur. Po mojem mnenju je bila najbolj množično zastopana seja in sem dal demokratično res besedo vsem. Kaj smo izvedeli iz te seje? Da ponovimo, prva zadeva, ki je bila, da imajo v Sloveniji ne samo kmetje, ampak tudi ljudje izredno toleranten odnos do zveri. Zavedajo se, da z njimi sobivamo, da je Slovenija izredno poraščena z gozdom, ki je njihovo naravno zavetje. V primerjavi s Francijo imamo izredno toleranco in se zavedamo, da so tudi zveri del imidža zelene sonaravne Slovenije, tudi po vsej verjetnosti prihodnosti. Glede tolerance lahko povem golo dejstvo, da nekaj medvedov, ki smo jih nekoč ulovili, jih nismo ubili in smo jih preselili, dali v Francijo, natančneje v Pireneje, je tam en naš medved raztrgal samo dve ovci. Pa so recimo francoski kmetje v Pirenejih nekaj let nazaj celo želeli zapreti znameniti Tour de France, postavili so velike panoje skozi en del etape in množično protestirali, ker je en medved raztrgal dve ovci. Ravno s tega vidika lahko vidite, da so slovenski kmetje, predvsem tisti, ki živijo na področjih, kjer so volkovi pa medvedje stalno prisotni, izredno tolerantni, da ne delajo velikih alarmov tudi takrat, ko pride do napada ene, dveh, treh ovc. Ampak če tukaj zaključim svojo argumentacijo in se vrnem še en korak nazaj, člani Odbora za kmetijstvo, torej nekega področja, ki je najbolj nastradalo v tem večanju populacije teh zveri, smo opravili en posvet tudi v sosednji državi. Opravili smo eno skupno sejo v Opatiji na temo naravne katastrofe, ki se nam je zgodila v slovenskih gozdovih skupaj s Hrvati. In tudi oni so nam v Gorskem kotarju, natančneje v Delnicah, pokazali svojo sanacijo gozdov in tudi škodo, ki so jo povzročile naravne ujme. Ob tem srečanju smo imeli tudi kratko predstavitev stanja zveri, predvsem medveda na Hrvaškem in tudi v Sloveniji. Sami ste se lahko prepričali, tisti, ki ste bili prisotni, da je bila dve leti nazaj populacija medveda v Sloveniji in na Hrvaškem približno enaka, ob dejstvu, da ima Hrvaška približno trikrat večjo površino teritorija. Na koncu smo ugotovili, da je stanje zveri v Sloveniji ob številki medvedov skoraj več kot tisoč neprimerno in da ni drugega sredstva kot, na žalost, odvzem. Težko je, tudi moj oče je bil nekoč veterinar in streljanje živali tudi meni ni ravno v krvi; ampak trenutno je edina rešitev interventni zakon in na žalost odstranitev dela populacije rjavega medveda, volka, morda tudi šakala v naslednjih mesecih. Na žalost moram zaključiti, imel sem še kar nekaj argumentov, a čas je potekel. Slovenska demokratska stranka in sam osebno bomo seveda ta interventni zakon podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Mesec, izvolite.
Hvala. O tem naravnem ravnovesju sem prej govoril. Že zadnjič na odboru je strašil šakal, ampak je pa takole – volk je naravni sovražnik šakala. Ko odstraniš volka, se bo pač razmnožil šakal in potem boste pač streljali šakala. In tako izgleda, začne se z divjadjo, nadaljuje pri zvereh. Ko poslušam to, se mi zdi, da je bolj kot uravnavanje naravnih ravnovesij nekaterim celotna stvar pač streljanje.
Hvala lepa. Ker je čas Poslanske skupine SDS potekel, tudi gospod Doblekar ne dobi besede. Sprašujem pa, če želi še kdo razpravljati. Ker ne, zaključujemo razpravo. Prehajamo na razpravo o 9. členu ter amandmaju Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Mislim, da je kolega Perič povedal, da krivolov ni opredeljen v področnem Zakonu o divjadi in lovstvu. Seveda ni, je pa v 342. členu Kazenskega zakonika, tja tudi paše krivolov. Bi pa še enkrat prosil, to je sicer vezano na 8. člen, ampak sta zelo podobna, preprosto ne razumem, nisem razumel gospoda državnega sekretarja, zakaj mora biti ta številka tisoč 500 metrov oziroma kilometer in pol vpisana tu noter. Zakaj, če gre za interventni zakon, ne bi dali ljudem majčkeno več svobode, če želimo doseči namen? Ali pa naredimo interventni zakon pa zadeve tako zaostrimo, da enostavno ne bo izvedljiv. Jaz se lahko strinjam, ne poznam te habitatne direktive, ki jo je omenjal gospod državni sekretar, ampak potem bi želel, ker nisem lovec, da mi nekdo pove, na kakšen način bomo zdaj lahko nekega rjavega medveda ustrelili, če se bo približal naselju. Kako bomo zdaj to izmerili, ker globe so pa spet nenormalno visoke, o tem bom govoril pri 12. členu. Če bi bil lovec, me zlepa ne bo zraven pri tem interventnem zakonu in bodo volkovi ter medvedi delali škodo naprej. Pa še ena malo bolj za šalo, se zahvaljujem kolegu Luki Mescu, lahko bi sklepal, da če ne bi imeli pravljice o Rdeči kapici, tudi tega interventnega zakona ne bi imeli, ker če ne bi bilo te pravljice o Rdeči kapici, se nihče volka ne bi bal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri tem amandmaju? Če ne, zaključujemo razpravo. V razpravo dajem 12.a člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa. V tem 12.a in tudi 12.b členu mi ocenjujemo, da bi bilo bolj pametno, da novih glob ne definiramo v interventnem zakonu, saj vse kršitve in tudi globe že določa in zelo dobro opisuje področni zakon, to je Zakon o divjadi in lovstvu. Zdaj spet, če bi bil lovec, me res ne bi videli, da bi izvajal ta zakon, čeprav te zveri delajo brutalno škodo. Primer, v interventnem zakonu dobi lovec globo od tisoč do 3 tisoč evrov, če naredi prekršek. V področnem zakonu, to je v Zakonu o divjadi in lovstvu, pa dobi bistveno manjšo globo, je v intervalu 420 evrov do tisoč 200 evrov. Se pravi, v interventnem od tisoč do 3 tisoč evrov, v področnem 420 do tisoč 200 evrov. Zakaj? Ne razumem, zakaj. Zato, da se interventni zakon ne bi izvajal. Vam povem, zato. In še to primerjavo sem naredil, interventni zakon, za odgovorno osebo za pravne osebe, globa v intervalu 2 tisoč 500 do 7 tisoč evrov; v področnem zakonu, to je Zakon o divjadi in lovstvu, pa je samo od 420 evrov do 4 tisoč 100 evrov. Se pravi, v interventnem zakonu je plafon 7 tisoč, v področnem pa samo 4 tisoč 100 evrov. Enostavno je tukaj neka tendenca, da se ta interventni zakon ne bi izvajal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še 12.b člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo besedo za razpravo? Ker ne, zaključujemo razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 9. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 17.30. (Seja je bila prekinjena ob 16.56 in se je nadaljevala ob 17.30.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 13., 14., 1.A točka, 4., 10., 15. točka in 12. točka dnevnega reda. Prehajamo torej na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Štiriindvajsetega rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2018. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k Štiriindvajsetemu rednemu letnemu poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2018. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2018. Prehajamo na odločanje o predlogu priporočila k navedenemu poročilu Varuha človekovih pravic. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je poročilo sprejeto. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1.A točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o interventnem odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka iz narave. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. junija 2019, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine NSi k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine NSi k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine NSi k 12.a členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da ta amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine NSi k 12.b členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti 9. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osebnem imenu (ZOI-1A), skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 25. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti (ZMZ-1A), prva obravnava. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 49. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2019–2023 (ReNPPZK19–23). Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu resolucije niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 5. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 29. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je zbor sprejel sklep, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 9. sejo Državnega zbora. Hvala.