Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 7. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Delak, Zmago Jelinčič Plemeniti, Peter Levič, Roman Jakič in Davorin Terčon. Ker bomo ugotavljali navzočnost, vas vljudno prosim, da vstavimo kartice in s pritiskom na tipko "kvorum" ugotovimo dejansko stanje. Ugotavljamo navzočnost! Navzočih je 47 poslank in poslancev, kar pomeni da je državni zbor sklepčen in lahko odloča. Na sejo smo povabili predstavnike vlade. Minister se nam pridružuje. Lepo ga pozdravljam. Današnje nadaljevanje 7. seje državnega zbora bomo pričeli z obravnavo 40. točke dnevnega reda - predlog zakona o spremembi zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih; nato pa nadaljevali z obravnavo 41. točke - predlog zakona o overitvi listin v mednarodnem prometu; ter nato po vrstnem redu dalje. Prehajamo torej na 40. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ZDRAVILIH IN MEDICINSKIH PRIPOMOČKIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Minister za zdravje, profesor dr. Dušan Keber, izvolite.
Spoštovana predsednica, poslanke in poslanci! V bistvu gre za zakon, ki skrajšuje rok našega prilagajanja tako imenovani patentni zakonodaji, če uporabim en sam izraz, ki velja na področju zdravil in ki je bil sprejet pri nas pred nekaj leti in amandmiran v lanskem letu. Predlagajo odlog dokončnega uveljavljanja teh določil do konca leta 2002. To je bilo takrat smiselno tudi zato, ker je bila zlasti naša farmacevtska industrija pod močnim pritiskom, da se prilagodi razmeroma hitro še enemu drugemu področju, namreč novi registraciji ponovih evropskih pravilih vseh starih zdravil, ki so na našem tržišču, kar je seveda pomenilo ogromno breme. Vmes so naši evropski pogajalci uspeli doseči 5-letni odlog za ta drugi del uveljavljanja zakonodaje. Hkrati pa je prišlo do velikega pritiska tudimednarodne javnosti, da, seveda, nekaj, v čemer Slovenija "štrli" ven in kar naj bi trajalo do konca leta 2002, spremenimo hitreje. No, mi tudi sami ocenjujemo v vladi, da ta naša koncesija, ki smo jo dobili, 5-letni odlog na ustavnem področju nam daje možnost, da damo v parlament zakon po normalnem postopku, ki ta odlog skrajšuje. Pravzaprav je pred vami na videz zelo preprost člen. Namreč, da ukinemo ta odlog do leta 2002 in da s trenutkom, ko bo ta zakon, seveda, v normalnem postopku sprejet, tega odloga več ne bo in se bo Slovenija, zlasti njena farmacevtska industrija, pač v celoti prilagodila zahtevam, ki veljajo v Evropi. To je na kratko, s čimer razlagam to, spremembo zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora. O predlogu zakona, gospod Stanislav Brenčič, predsednik odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi poslanci, lepo vas pozdravljam, lepo pozdravljam tudi gospoda ministra. No, odbor za delo, družino, zdravstvo, socialno politiko in invalide je obravnaval predlog zakona na 7. redni seji dne 7.6. Članom odbora je uvodno besedo in vsebino zakona in namen zakona predstavil direktor urada za zdravila, gospod Stanislav Primožič in ne bi ponavljal, glede na to, da je gospod minister kot predstavnik predlagateljev uvodoma tudi zboru pojasnil, za kaj pravzaprav gre v tem predlogu zakona. Pomembno pa se je nekoliko ustaviti pri mnenju sekretariata, s katerim smo se člani odbora seznanili tako v pisni kot ustni izvedbi in v tem mnenju sekretariat ugotavlja, da ima predlog zakona, glede na poslovniško raven, vse tiste sestavine, ki mu pritičejo in tudi ki so na ustavni ravni nujne. Pomembno pa je povedati to, da je glede utemeljitve sprememb na ustavni ravni sekretariat dodal ugotovitev, da dokler Republika Slovenija ne bo postala polnopravna članica Evropske unije, znotraj pravnega reda Unije, je odobreno prehodno obdobje in še ne bo moglo biti merodajno oziroma učinkovati znotraj pravnega reda Republike Slovenije, kar pomeni, da je pomen oziroma namen črtanja 116. člena zakona vprašljiv oziroma nejasen. S sistemskega vidika pa sekretariat meni, da bi kazalo predlagano rešitev za črtanje 116.a člena zakona še enkrat proučiti in ugotoviti, ali je sistemsko smiselna. O predlaganem črtanju navedene določbe tudi ni pojasnjeno, ali so se gospodarski in ekonomski interesi Slovenije medtem spremenili. Sekretariat v smislu pravnotehnične ugotovitve meni, da bi bilo potrebno pravnotehnično korigirati besedi "dva meseca" tako, da bi ju nadomestili z besedama "60. dan". S tem bo dan uveljavitve predlagane spremembe natančno določljiv. V razpravi so se poslanci nekoliko dotaknili, ali je obrazložitev k zakonu resnično tista prava vsebina, ki narekuje odpravo 160.a člena, glede na to, da je 116.a člen nastal kot novela tega zakona dobro leto nazaj predvsem z namenom zaščiti domačo farmacevtsko industrijo. Po razpravi so člani odbora sprejeli naslednja sklepa: "Predlog zakona o spremembi zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih je primerna podlaga za pripravo predloga besedila za drugo obravnavo. Predlog zakona za drugo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije v skladu z naslednjima stališčema: Prvo izhaja iz mnenja sekretariata, da predlagatelj upošteva mnenje sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve. Kot drugo, prouči možnost, da se vloge za izdajo dovoljenja za promet z zdravili, ki so bile pri pristojnem upravnem organu vložene do dne, ko začne veljati ta zakon, obravnavajo v skladu z zakonom, ki je veljal do uveljavitve tega zakona." Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Pismenih prijav k razpravi nismo prejeli, zaradi tega je razprava morebitnih razpravljavcev v bodoče omejena na pet minut. Gospod Stanislav Brenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, ponovno, gospa podpredsednica. Imel sem določeno skepso že na seji odbora, ko je obravnaval predlog zakona, predvsem iz izhodišča, da smo dobro leto nazaj, ko smo obravnavali novelo zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih, v tem, da smo predvsem z namenom zaščite interesov domače farmacevtske industrije, ki je v globalu gledano v našem realnem sektorju silno pomemben faktor, da sezaščitijo njihovi interesi, in smo zato z uvedbo 116.a člena nekako odložili implementacijo tega zakona, v bistvu 15. člena osnovnega zakona, za dve leti. Bolj ko sem se poglabljal v obrazložitev predlagatelja, ki ga seveda razumem, bolj sem ugotavljal, da dejansko odprava ukrepa, ki smo ga z namenom zaščite tega področja domače industrije uvedli s to novelo, ni toliko potreba prilagoditve našega, bi rekel, pravnega reda in tudi urejanja normativnega področja zdravil, ki je silno pomembno glede na pričakovanje Evropske unije, pač pa je vzrok temu nekoliko širši in ne zajema predvsem področja našega trgovanja ali prometa z zdravili na evropskih tleh, v tem smislu. Zato, ne brez da se poglabljam, mislim, da je zelo dobro, da se predlagatelj zakona, ki bo pripravljal predlog zakona za drugo obravnavo, in vlada v celoti, krepko nasloni na drugo stališče, ki ga je odbor povzel in ga predlaga predlagatelju -da se, kljub temu, da bo pač ta zakon sprejet, vse tiste vloge, ki so vložene za dodelitev dovoljenja zapromet z zdravili na ustrezen republiški upravni organ, upoštevajo po starem zakonu. To je velika možnost, da se naša farmacevtska industrija tako rekoč z vsemi postopki, ki jih zdaj vodijo, afirmira in na osnovi teh postopkov pridobi prometno dovoljenje za trg ali za trgovanje z zdravili na domačih tleh in seveda tudi v Evropski uniji. Dobro bi pa tudi bilo, če bi predlagatelj glede na prav gotovo tehtne argumente, tako naših dveh najpomembnejših firm, Leka in Krke, glede na predloženi zakon, da se nekoliko poglobi tudi v tem smislu, da poskusi napraviti izračun, kaj navsezadnje lahko v konsekvencah uveljavitve ali odprava 116. člena pomeni za našo farmacevtsko industrijo. In če bo smatral, da je ta vpliv le prevelik, je prav, da o predlogu zakona za drugo obravnavo tudi nekako to predstavi, morda v enostavnem poročilu ali izdelani računici, kaj temu sledi. Mi bomo seveda, kot poslanska skupina in jaz osebno, zakon podprli. Prav pa je, da se zakon nadaljuje tako, kot je zastavljen, po rednem postopku, ne glede na to, da izgleda rutina. Ta zakon je za našo državo, za našo gospodarstvo še kako pomemben. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo in prehajamo na razpravo o predlaganih sklepih in stališčih. Najprej dajem v razpravo prvi sklep matičnega delovnega telesa, ki se glasi: "Predlog zakona o spremembah zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih, prva obravnava, je primerna podlaga za pripravo predloga zakona za drugo obravnavo." Želi kdo besedo? Ker ne, prehajamo na odločanje o predlaganem sklepu. Glasujmo! Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 53, proti 3. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o dveh stališčih, ki ju je pripravilo matično delovno telo in sta zapisani v poročilu delovnega telesa in ju je tudi pred kratkim predstavil predsednik matičnega delovnega telesa. Želi kdo besedo? Ker ne želi nihče več razpravljati, prehajamo na odločanje o predlogu dveh stališč v celoti. Glasujmo! Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da so predlagana stališča v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in se ministru zahvaljujem za sodelovanje. Tudi predstavniku sekretariata hvala lepa. Prehajamo na 41. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OVERITVI LISTIN V MEDNARODNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Gospod Hinko Jenull, državni sekretar v ministrstvu za pravosodje, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon je predložen v tretjo obravnavo v skladu s stališči, ki so bila sprejeta v tem državnem zboru ob drugi obravnavi, ki je bila v letu 1997. Gre za enega od zakonov, ki jih je država Slovenija dolžna sprejeti zato, da z njim nadomesti zakon, ki je bil izdan še v prejšnji državi - to je zakon o legalizaciji listin v mednarodnem prometu - in se še vedno uporablja v skladu s temeljnim zakonom za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti. Rešitve, ki jih zakon uvaja, so praktično enake tistim, ki veljajo po sedanjih predpisih, s tem, da je predlagatelj v treh amandmajih oziroma v dveh amandmajih, za katere predlaga, da jih državni zbor sprejme, poenostavil poslovanje v tistih primerih, ko sedaj določene overitve opravljajo v skladu z našim pravnim redom notarji in je olajšano overjanje celo notarjem. Hvala lepa
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Hvala lepa. Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Pisnih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava morebitnih razpravljavcev omejena v bodoče na pet minut. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. K predlogu zakona je vlada vložila amandmaja k 4. in 13. členu. Odločali bomo na podlagi pregleda amandmajev z dne 5.7.2001. V razpravo dajem dva amandmaja k 4. členu. Predlagateljica obeh je vlada, matično delovno telo oba amandmaja podpira. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju pod zaporedno številko ena. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 1. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma pod ena sprejet. Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko dve. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju k 13. členu, katerega predlagateljica je ravno tako vlada, matično delovno telo amandma podpira. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Preden preidemo na glasovanje o zakonu v celoti, sprašujem na podlagi tretjega odstavka 198. člena poslovnika predstavnika sekretariata, če je zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost določb zakona. [[Ni.]] Hvala lepa. Prehajamo torej na glasovanje o zakonskem predlogu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 42. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PREDLAGANJU KANDIDATOV IZ REPUBLIKE SLOVENIJE ZA SODNIKE MEDNARODNIH SODIŠČ, HITRI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Državni sekretar, gospod Hinko Jenull, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada predlaga v sprejetje zakon o izvolitvah kandidatov za sodnike mednarodnih sodišč. Pri tem izhaja iz dejstva, da je sedanja zakonska ureditev tega področja pomanjkljiva. Posebnega zakona za te izvolitve država Slovenija nima, pač pa zaenkrat le zakon o ustavnem sodišču ureja postopek predlaganja kandidatov iz Republike Slovenije za sodnika evropskega sodišča za človekove pravice. Razvoj mednarodnega prava in mednarodnih sodišč pa narekuje, da se izvolitev kandidatov za ta sodiščauredi celovito in s posebnim zakonom. Naj spomnim, da poleg evropskega sodišča za človekove pravice pričakujemo, da bo ratificiran tudi rimski statut mednarodnega kazenskega sodišča. Pričakovati je, da se bo država Slovenija tudi v okviru vključevanja v Evropsko unijo pojavljala kot predlagateljica kandidatov teh sodišč. Pri pripravi zakona smo izhajali iz ureditev, kakršno poznamo za ustavne sodnike. To pomeni, da se mesto kandidata za sodnika mednarodnega sodišča razpiše, da se nato opravi poseben postopek po pridobitvi prijav, ki ga izvede ministrstvo, pristojno za pravosodje in v katerega so vključene tudi določbe o sodnem varstvu. V nadaljevanju postopka predsednik republike predlaga kandidate v izvolitev državnemu zboru Republike Slovenije, po predhodni pridobitvi mnenja vlade Republike Slovenije, in sodnemu svetu. Posebej je razdelan postopek, ki omogoča izvolitev potrebnega števila kandidatov s tajnim glasovanjem v državnem zboru. Enak postopek bo veljal tudi do izvolitve začasnega namestnika mednarodnega sodišča in dodatnih sodnikov mednarodnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec predstaviti mnenje odbora o predlogu zakona? Gospod Maksimiljan Lavrinc, predsednik odbora, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Bom zelo kratek. Odbor je podprl hitri postopek iz razlogov, ki so bili tu že omenjeni. Odbor je na podlagi mnenja našega sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve oblikoval nekaj amandmajev, ki nič drugega kot izčiščujejo tekst, in pozval seveda vas, poslanke in poslance, da jih podprete. To je vse.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Pismenih prijav k razpravi nismo prejeli, zato je razprava v nadaljevanju omejena na pet minut. Želi kdo razpravljati? Ne želi.) Zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zboru predlagam, da v skladu z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim nisi bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti 2. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 5.7.2001. Prehajamo na razpravo in odločanje o 1. členu in amandmaju k temu členu, katerega predlagatelj je odbor za notranjo politiko. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Najprej glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 1. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti eden. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je 1. člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 4. členu in amandmaju k temu členu, katerega predlagatelj je odbor za notranjo politiko. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 4. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 5. členu in o amandmaju k temu členu, katerega predlagatelj je ravno tako odbor za notranjo politiko. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 5. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 6. členu in o amandmaju k temu členu, katerega predlagatelj je odbor za notranjo politiko. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 6. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen v celoti sprejet. Prehajamo še na razpravo in odločanje o 7. členu in o amandmaju odbora za notranjo politiko k temu členu, za spremembo le-tega. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in 7. člen v celoti spremenjen. Opravili smo razpravo in odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na razpravo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 54, proti eden. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da so preostali členi sprejeti. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati o naslovu? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o naslovu zakona. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 53, proti eden. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je naslov zakona v celoti sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da so bili k predlogu zakona v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k členom 1, 4, 5, 6 in 7. Če želijo k tem členom kvalificirani predlagatelji vložiti amandma, prosim, da to storijo. Pred tem pa sprašujem, ali želi kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Pred tem pa na podlagi tretjega odstavka 198. člena poslovnika sprašujem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, ali je morebiti zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost določb zakona. [[Ni.]] Hvala lepa. Prehajamo torej na odločanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti 2. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Državnemu sekretarju se za sodelovanje najlepše zahvaljujem, ravno tako tudi predstavniku sekretariata. Hvala lepa. Prehajamo na 43. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SAMOPRISPEVKU, HITRI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Ker predstavnikov vlade še ni, bomo počakali še kakšen trenutek. Proceduralni predlog, gospod dr. Brejc.
Ne vidim razloga, da bi člane vlade ali njihove predstavnike čakali. Nobenih proceduralnih razlogov ni za to, da jih čakamo - če jih ni, jih pač ni.
Hvala lepa. Dr. Brejc, ravnokar bomo preverili, ali so morebiti v preddverju ali na poti, sicer bomo nadaljevali s 44. točko dnevnega reda. Hvala lepa. Predstavniki vlade so na poti, pa vendarle ne vidim resnično nobenega razloga, da ne nadaljujemo z naslednjo točko, ker je predstavnik vlade, mag. Franc Žnidaršič, državni sekretar, med nami. Prehajamo torej na 44. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽRTVAH VOJNEGA NASILJA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Mag. Franc Žnidaršič, državni sekretar, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav. Vlada je predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o žrtvah vojnega nasilja vložila zato, ker je ustavno sodišče dne 10.2. leta 2000 ugotovilo, da je ta zakon v neskladju z ustavo, kolikor ne odpravlja diskriminatorne rešitve 5. člena zakona, po kateri vojaški vojni invalidi do 19.6.1999 niso mogli uresničiti statusa žrtev vojnega nasilja, v kolikor so že imeli in uveljavili status vojnega veterana. Tako, da gre v tem primeru za spremembo v smislu spoštovanja odločbe ustavnega sodišča. Če se ta sprememba oziroma sprememba tega zakona nanaša tudi na civilne invalide vojne, pa je treba povedati, da gre za enak primer, ki je tudi bil napovedan, obravnavati ga pred ustavnim sodiščem, vlada pa je presodila, da je neprimerno čakati, da jo ustavno sodišče spodbudi, da ta člen uredi tudi glede pravic civilnih invalidov vojne. Tako da sta obe stvari praktično enaki, samo da gre v prvem primeru za vojaške vojne invalide, ki do istega datuma, 19.6.1999 niso mogli zaradi statusa veterana uveljaviti pravice tudi do statusažrtve vojnega nasilja, čeprav za drugo časovno obdobje, hkrati pa so civilni invalidi vojne že po samem zakonu do istega datuma lahko uveljavili status žrtev vojnega nasilja, po tistem datumu naprej pa nič več, kar bi seveda na ustavnem sodišču rezultiralo z enako odločitvijo v smislu neenakopravnega oziroma diskriminatornega obnašanja zakona. S tem predlogom spremembe vlada odpravlja obe napaki in v tem smislu je sprememba tudi pripravljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Stanislav Brenčič, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Odbor je predlog zakona obravnaval na 7. redni seji in glede na to, da predlagatelj omenjenega zakona želi s svojim predlogom predvsem zadostiti ali razrešiti pomanjkljivost zakona, tako kot ugotavlja ustavno sodišče v svoji odločbi, razpravljavci oziroma članice in člani odbora niso imeli k zakonu kakšnih posebnih pripomb. Podprli so, da se zakon sprejme po skrajšanem postopku, tudi glede na to, da sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve ugotavlja, da so izpolnjeni pogoji za skrajšani postopek, in predlaga državnemu zboru, da zakon sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Tudi ne.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker pisnih prijav k razpravi nisem prejela, je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na 5 minut. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo in odločanje o posameznihčlenih predloga zakona. Predlog zakona ima dva člena. Amandmajev k členoma ni, zato bomo razpravljali in odločali o obeh členih posebej. V razpravo in odločanje dajem 1. člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o 1. členu. Glasujmo! Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti 1. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je 1. člen v celoti sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje še o 2. členu, ki ureja veljavnost zakona. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o 2. členu. Glasujmo! Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je tudi 2. člen v celoti sprejet. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujmo! Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je naslov zakona v celoti sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Izglasovali smo zakon po členih in naslov. Odpiram razpravo o predlogu zakona v celoti. Želi kdo besedo? Ker ne želi nihče, zaključujem razpravo in ugotavljam, da k predlogu zakona v drugi obravnavi ni bil sprejet noben amandma, zato v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujmo! Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Državnemu sekretarju in predstavniku sekretariata se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Mi pa se vračamo in prehajamo na 43. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SAMOPRISPEVKU - hitri postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Dr. Rado Bohinc, minister za notranje zadeve, izvolite.
Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Vlada je predlog zakona o samoprispevku sprejela na 26. seji, dne 10.5.2001. Takrat je vlada tudi odločila, da bi se predlog zakona obravnaval po skrajšanem postopku, predvsem zaradi tega, ker gre za razlog prenehanja veljavnosti prej veljavnega zakona po odločbi ustavnega sodišča oziroma uskladitvi z odločbo ustavnega sodišča, sprejeto v letu 1999. Zakon o samoprispevku, prej veljavni, iz leta 1986, je, kot veste, ustavno sodišče razveljavilo z začetkom veljavnosti 9.12. leta 2000. Razlogi za razveljavitev zakona so bili predvsem v sistemski neusklajenosti tega predpisa s kasneje sprejetimi normativnimi akti, vključno z novo sprejeto slovensko ustavo, predvsem pa tudi z zakonodajo s področja lokalne samouprave in pa financiranja občin. To, da zakonske podlage za samoprispevek poslej ni več, seveda, ni dobro, ker je v občinah cela vrsta pobud za uvedbo samoprispevka. Prav to, da pravnih temeljev za to dajatev, javnopravno dajatev, ki jo lahko uvede občina v skladu z našo ustavo, mi je razlog, da predlagamo, da se ta pravnapraznina čimprej zapolni in da se zakon o samoprispevku sprejme. Nesporno je, da ustava v 147. členu daje pristojnost občinam, da predpiše javnopravne dajatve, se pravi davke. Vendar ob pogojih, ki jih nekaj že ustava sama, sicer pa zakon, določi, in ta zakon naj bi določil, da se javnopravna dajatev na občinski ravni lahko uvede s posebno obliko neposrednega odločanja, to se pravi z referendumsko odločitvijo. O sami vsebini zakona, mislim, da ne kaže zgubljati veliko besed. Dejstvo je, da se samoprispevek lahko uvede po prej opravljenem referendumu. Že zakon o lokalni samoupravi ima določbe o tem, na kakšen način se ugotavlja referendumski izid oziroma kdo so upravičenci, kakšen je način glasovanja, večina glasovalnih upravičencev na določenem območju, in sicer tisti, ki so se glasovanja udeležili. Zakon zelo natančno določa, za kaj se sredstva lahko namenjajo. Pravi, za izgradnjo in rekonstrukcijo javne komunalne infrastrukture, prometne infrastrukture, infrastrukture na področju otroškega varstva, osnovnega šolstva, zdravstvenega varstva, kulture, športa in druge infrastrukture, ki jo zagotavlja občina. Morda še to, podlaga za uvedbo te dajatve je potrjen investicijski program. Rekel bi še to, da je zakon temelj za dodaten finančni vir za financiranje javnih služb na občinski ravni, kar pomeni, da ne predstavlja novih finančnih obremenitev, ampak obratno, zagotavlja pozitivne ali pa vsaj pogoje, pravno podlago za pozitivne finančne učinke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Maksimiljan Lavrinc, izvolite.
Hvala lepa. Ker sam nisem bil na seji navzoč, bi bilo nemoralno utrujati vas z branjem tega poročila. Bi pa opozoril na dve stvari, ki sem ju, bom rekel, doumel te dni, ko se pripravljamo na to točko dnevnega reda. Najprej je ta, da je tako državni svet kot tudi poslanci sami - da so imeli precej pripomb na sam osnutek zakona in zato naložili vladi, naj pripravi amandmaje. Zato je takrat odbor v prepričanju, da bo junijska seja končana v nekem normalnem roku in da bomo začeli julijsko sejo redno, sprejel sklep, kakršnega je. To pa je - mislim, da ste ga prebrali - da se pač državni zbor po opravljeni splošni obravnavi odloči, da počaka na mnenje lokalnih skupnosti in na popravke zakona v obliki amandmajev, v kolikor bodo pomisleki lokalnih skupnosti ali pa poslancev naleteli na odprta ušesa. Znano mi je, da je vlada pripravila nekaj amandmajev, zato sem to točko - in sedaj mi je znano tudi to celo, da bo junijska seja končana ta teden - zato sem za četrtek zjutraj ob 8.30 uri sklical sejo odbora za notranjo politiko, kjer se bomo opredelili do amandmajev, torej do amandmajev tako poslancev, poslanske skupine združene liste, amandmajev vlade, ki jih še nimam, in seveda morda oblikovali tudi svoje lastne amandmaje. Iz nekaj strani dolgega poročila je namreč razvidno, da so se mnenja poslancev kar nekajkrat hudo kresala, ne samo okrog lestvice, pač pa tudi okrog drugih vprašanj. Tako bi predlagal - ali pa bom formuliral sam - da sklep odbora popravimo v tej meri, da "se torej zaključi na podlagi zakona o lokalni samoupravi" - pika, pa nič ne govorimo do naslednje seje - "pridobi mnenje lokalnih skupnosti." Zakaj? Zato, ker je to mnenje pridobljeno že, je v hiši, je poslano vladi, je dana možnost. No in na ta način bi morda zagotovili, v kolikor bomo v četrtek doživeli neko soglasje okrogteh ključnih vprašanj, oblikovali amandmaje, jih podprli, druge zavrnili in tako v petek nadaljevali s hitrim postopkom, ki pa je, to pa moram poudariti, z vseh strani podprt. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Želite besedo, gospod Franc Sušnik? Izvolite. V imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije gospod Franc Sušnik.
No, rad bi izrazil nasprotovanje poslanske skupine predlaganemu zakonu o samoprispevku. Razloge za to, da smo nasprotovali sprejemu zakona po hitrem postopku, sem delno oziroma sem že navedel ob sprejemanju dnevnega reda. In naše nasprotovanje hitremu postopku dodatno utemeljuje še mnenje več kot 20 občin, ki nasprotujejo sprejemu zakona po hitrem postopku, ker prav tako menijo, da predlagani zakon ne izpolnjuje vseh potrebnih pogojev za izvedbo referenduma, ki bi bil razpisan na podlagi tega zakona. Razlogi za to, da v naši poslanski skupini nasprotujemo predlaganemu zakonu, so predvsem v namenu uvedbe samoprispevka, ki je opredeljen v 1. členu predlaganega zakona. Po našem prepričanju uvedba samoprispevka v nobenem primeru ne sme biti za izvajanje osnovnih nalog lokalnih skupnosti, za izvajanje osnovnih nalog občin, ki so navedene v 13. in če hočete v 16.a členu zakona o lokalni samoupravi. Če se že občani občine ali dela občine izrekajo za samoprispevek, naj bo namen uvedbe jasno opredeljen samo za nadstandardne objekte javne komunalne infrastrukture, samo za nadstandardne objekte prometne infrastrukture in pa za vsakršnji nadstadard na področju otroškega varstva, šolstva, osnovnega šolstva, zdravstvenega varstva, kulture, športa ter nasploh referendum za samoprispevek bi se naj po našem prepričanju uvajal samo za zadovoljevanje vseh vrst nadstandardnih javnih potreb. Nikakor ne more to biti za pokrivanje zakonsko predpisanih nalog občin, lokalnih skupnosti. Mi smo trdno prepričani, da mora biti osnovna infrastruktura zagotovljena v okviru javne porabe in tako ne sme biti predmet uvedbe samoprispevka, prav tako pa ne sme biti kakršnokoli sofinanciranje izgradnje primarne infrastrukture s strani države opredeljeno ali celo pogojeno z uvedbo samoprispevka, kar se je že dogajalo oziroma kar se še dogaja, kar se je tudi zapisalo v mnenju pristojnega odbora. Zaradi vsega navedenega je taka zakonska rešitev vprašljiva v smislu enakosti pred zakonom. Ob splošno znanem dejstvu, da referendumi za uvedbo samoprispevkov v večjih občinah ali, če hočete, mestnih občinah praviloma ne uspejo oziroma niso uspevali, in pa ob morebitni uveljavitvi tega zakona, kot je predlagano, bi uzakonili izrazito neenakost med urbanimi mestnimi območji in pa obrobjem. Prebivalce občin, lokalnih skupnosti s podeželja, ki bi morali biti v skladu s sprejeto zakonodajo in deklariranim skladnim regionalnim razvojem deležni posebne skrbi države, posebne skrbi vlade Republike Slovenije in ne nazadnje posebne skrbi tega državnega zbora, bi s tem zakonom prisili, da bi si sami naložili dodatne davčne obremenitve, in to za zadovoljevanje osnovnih potreb, ki so v drugih urbanih predelih samoumevne. To je v celoti nesprejemljivo. Zato še enkrat poudarjam, da je smiselno in pravično uvajanje samoprispevkov samo za nadstandardne projekte. Najodločneje pa nasprotujemo namenu, ki ga je moč razbrati iz predloga zakona in obrazložitve, s tem, da pač s samoprispevkom, z dodatnim prostovoljnim obdavčevanjem vlada kani nadomestiti izpadla sredstva oziroma namerava nadomestiti izpadla sredstva, ki bi jih morala nameniti razvoju podeželja. To pa, mislim, predlagam, da se iz zakona z obrazložitvijo jasno vidi in temu namenu odločno nasprotujemo. Pridružujemo se tudi mnenju, da je v tem predlogu zakona cel kup nedorečenosti, ki morebitni sprejem zakona postavljajo pod vprašaj. Če samo omenim to, bom rekel, nedorečenost glede sprejemanja odloka - dobro vemo, da na občinskem nivoju odloke sprejema občinski svet - potem si ne znam predstavljati, kakona nivoju občine oblikovati volilne imenike na podlagi določb tega zakona oziroma 10. člena, in še bi lahko našteval. Takih nedorečenosti je po našem mnenju še več, bi pa izrazil tudi nestrinjanje s tem, kar je bilo zapisano v mnenju odbora. Pričakovali smo, da bo na osnovi razprave, ki je bila na odboru, še pred razpravo na državnem zboru, da bodo na razpolago tudi obljubljeni amandmaji vlade v smislu razprave na odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani zbor, spoštovani predstavniki vlade! Najprej bi rada ugotovila, da sem malce začudena nad delom državnega zbora. Na vrsti imamo točko, predlog zakona o samoprispevku, matično delovno telo, odbor za notranjo politiko pa dejansko še dela o tej tematiki ni zaključil. Vendar bi kljub temu predstavila mnenje poslanske skupine Nove Slovenije. Samoprispevek je znan še iz prejšnje ureditve kot posebna oblika zbiranja sredstev, kot smo imeli navado reči, za zadovoljevanje in uresničevanje določenih skupnih potreb in interesov ter opravljanje nalog krajevne skupnosti. Krajevne skupnosti so se morale namreč v največji meri financirati same, s samoprispevki državljanov, ki so bili izglasovani na referendumu, kar pa ni zadoščalo ponavadi niti za najbolj nujne potrebe v naseljih. Gre torej za javno dajatev, ki se od davkov razlikuje po tem, da je njegov namen vnaprej določen in da se uvede z neposredno odločitvijo na referendumu. Gre za svojevrstno samoobdavčitev občanov, za razliko od drugih referendumov, kjer se običajno odloča o političnih zadevah. Predlagatelj navaja, da je hitri sprejem zakona nujen in v interesu države, saj lokalna skupnost dodatnih sredstev za izgradnjo in rekonstrukcijo lokalne javne infrastrukture brez samoprispevka ne more pridobiti, ker zakonsko ni urejeno, saj je ustavno sodišče prejšnji zakon razveljavilo. Predlog zakona o samoprispevku, ki je pred nami, po našem mnenju ni dober in je pomanjkljiv, saj namreč ne izpolnjuje vseh potrebnih pogojev za uspešno izvedbo, ima veliko pomanjkljivosti. Če navedem nekatere: kdo ima pravico glasovanja na referendumu, vprašljiva je glasovalna pravica na podlagi premoženjskega kriterija, potem razlika med fizično in pravno osebo glede glasovalne pravice ni izdelana oziroma obstaja, potem določitev postopka odmere zbiranja in izterjave samoprispevka in še vrsta drugih pomanjkljivosti. Menimo, da je samoprispevek preživela oblika zbiranja sredstev za investicijo v občinah oziroma delu občin, čeprav ponekod je takšna oblika prisotna. V nekaterih naseljih oziroma krajih pa bi želeli samoprispevek ponovno uvesti. Še več, menimo, da je samoprispevek ostanek iz prejšnjih časov in da v moderno državo, za katero se tako zavzemamo, ne sodi. Takšne oblike financiranja namreč druge evropske članice, mislim članice Evropske unije ne poznajo. Sistem financiranja lokalne skupnosti je eno najpomembnejših področij lokalne samouprave.Materialna osnova, zadostni finančni viri so namreč bistvenega pomena za kvalitetno in učinkovito delovanje lokalnih skupnosti, občin, za njihovo funkcioniranje in opravljanje nalog. Poleg tega je od sistema financiranja odvisna tudi stopnja avtonomnosti občine. Finančna neodvisnost je namreč eden od elementov samoupravnosti, zato je razumljivo, da evropska listina lokalne samouprave, ki jo je ratificiral Državni zbor Republike Slovenije 1.10.1996. leta, navaja načela, katera morajo spoštovati tudi države podpisnice pri oblikovanju notranje zakonodaje. Ta načela pa so, dovolite, da jih naštejem: načelo ustreznosti, ki zahteva, da ima lokalna skupnost ustrezne lastne finančne vire, s katerimi v okviru svojih pooblastil prosto razpolaga, načelo o sorazmernosti, ki se nanaša na sorazmernost finančnih virov z nalogami, ki so določene z ustavo in zakoni. Načelo samofinanciranja pomeni, da mora vsaj del sredstev v lokalnih skupnosti izvirati iz lastnih davkov in drugih dajatev, katerih višino določijo lokalne skupnosti same v mejah zakona. Načelo elastičnosti - po tem načelu morajo biti finančni viri raznovrstni in prilagodljivi, da lahko sledijo dejanskemu gibanju stroškov opravljanja storitev. Načelo izravnave - po tem načelu je država dolžna zagotoviti izenačenost med lokalnimi skupnostmi. Načelo sodelovanja, kar pomeni, da se lokalno skupnost vpraša za mnenje o tem, na kakšen način naj se dodelijo razporejeni finančni viri. Potem naprej načelo samostojnosti, kar pomeni, da naj sredstva, ki jih država dodeli lokalnim skupnostim ne bodo strogo namenska. Načelo zadolževanja, ki zahteva, da imajo lokalne skupnosti za najemanje posojil za večje naložbe v zakonskih okvirih dostop do domačega trga kapitala. Z vseh teh načel je mogoče razbrati, da je evropski trend financiranja lokalnih skupnosti v tem, da naj bi lokalne skupnosti imele večjo vlogo pri zbiranju sredstev oziroma odločanju o uporabi le-teh, skratka, večjo finančno avtonomnost. Sistemi financiranja lokalne samouprave v sodobnih razmerah naj bi temeljili na kombinaciji treh načinov zbiranja sredstev: prihodkov od davkov lokalne skupnosti, dopolnilnih sredstev širše skupnosti in kreditov. Zato je malce nenavadno, da nam predlagatelj, vlada, na eni strani pošilja v sprejem ultra, lahko bi rekli, moderne in za nas nesprejemljive zakone - tu mislim zakon o zdravljenju neplodnosti in oploditvi z biomedicinsko pomočjo, ki so ga državljani na referendumu zavrnili, na drugi strani pa zakon o samoprispevku, katerega oblika je preživela in ne sodi v današnji čas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci. V poslanski skupini SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke se zavedamo, na podlagi odločbe ustavnega sodišča s 4.11.1999 ter veljavnosti te odločbe s 1.1.2000, da je nujno treba pridobiti nov zakon o samoprispevkih. Seveda pa se pri predlaganem zakonu poslanski skupini zastavlja kar nekaj vprašanj, ki bi jih bilo treba v nadaljnji proceduri še dopolniti in dodelati. Namreč, prvo od osnovnih vprašanj, s katerim se v načelu strinjamo, je zapisano že v 1. členu; menimo, da je to smiselno. Namreč, občani se na območju občine ali pa posameznega območja, ožjega dela občine, sami odločijo, za kateri del in za kateri namen bodo zbrali sredstva, in verjetno je tudi ta prosta odločitev tista odločitev, za kateri namen naj tudi zakon opredeli, da se zbira namenski del sredstev. V 2. členu je vprašanje, kakšen bo kvorum, ki naj bi bil zadostna podlaga za odločitev na referendumu. Tu je dejansko treba ugotoviti, ker je bilo že do sedaj v razpravah večkrat poudarjeno, da je mogoče kriterij absolutne večine, da se odloči za potrditev določenega referendumskega vprašanja, previsok kvorum, ki bi na nek način omejeval možnost samoprispevku. Nasprotno lahko ugotovimo, da drugih možnih načinov zbiranja sredstev ni, razen neposrednih sklepanj pogodb z občani, kar pa, vemo, da je v praksi zelo težavno delo. Zato bi bilo dejansko določbo v 2. členu v nadaljnji obravnavi zakona treba še dodelati. Zelo pomembno se nam zdi vzpostaviti vprašanje 9. člena, ki govori, kdo naj glasuje, kdo ima glasovalno pravico na referendumskem območju. Namreč menimo, da je glasovalno pravico treba dati tudi lastnikom oziroma uporabnikom nepremičnin in da so ti, seveda, tudi zavezani za plačilo prispevka kakor tudi za pravice, ki izhajajo iz določenih nalog, za katere se občani na določenem območju tudi odločijo. Namreč, bistveno se mi zdi pri tem poudariti sledeče. Vsi ljudje, tisti, ki imajo stalno bivališče, ali tisti, ki so uporabniki nepremičnin, ustvarjajo in živijo na določenem območju in interes vseh je, da je to območje maksimalno infrastrukturno, kakor tudi z ostalimi nalogami opremljeno. Zato je dejansko smiselno, da se v 13. členu ta pravica zakona o samoprispevku zagotovi vsem. Dotaknil bi se tudi vprašanja, kakšen naj bo vir teh sredstev, ki ga tudi opredeljuje 13. člen. Namreč, v poslanski skupini menimo, da je nujno potrebno jasno opredeliti, da sredstva samoprispevka pomenijo dodatna sredstva občin ali njihovih ožjih delov. O teh ožjih delih v tem trenutku zakon ne govori. Vemo pa, da imamo, vsaj še za sedaj, veliko ožjih delov, ki imajo tudi status pravne osebe. Na podlagi tega bi lahko na nek način vprašanje vloge samoprispevkov bistveno bolj približali ljudem tam, kjer živijo, in na nek način tudi lažje izpeljali to odločitev, za katero se tudi odločijo na referendumu. Pomembno se zdi v poslanski skupini to, da gre v 14-dnevno javno razpravo predlog zakona lokalnim skupnostim. Kajti menimo, da je prav zakon o samoprispevku eden od tistih ključnih zakonov, na katerega bi moral dobiti državni zbor pred dokončno odločitvijo tudi mnenje občin. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla predlagano besedilo, prav tako bo podprla tudi hitri postopek. Zavedamo se namreč, da je z odločbo ustavnega sodišča nastala praznina, ki jo je potrebno pač zapolniti z novim zakonskim besedilom o samoprispevku. Menimo pa, da je samoprispevek eden izmed možnih načinov urejanja zadev v lokalni skupnosti, tistih zadev, ki zadevajo gradnjo in rekonstrukcijo javne komunalne infrastrukture, pa bodisi da je to prometna infrastruktura ali pa infrastruktura na področju družbenih dejavnosti. Ker zakon natančneje določa tudi namen in območje, na katerem je mogoče uvesti samoprispevek, se nam zdi to ustrezna rešitev in podpiramo to predlagano rešitev. Poleg tega pa gre v predlaganem besedilu še za dejstvo, da je uvedba samoprispevka vendarle zvezana s svobodno odločitvijo krajanov na delu ali na celotnem občinskem področju, kar pomeni, da je od njihove volje odvisno, ali bo samoprispevek izglasovan ali ne. In glede na to, da zlasti na podeželju, kjer je bilo v krajšem času s samoprispevkom mogoče urediti nekatera bistvena vprašanja, ki so izboljšala kvaliteto življenja, in ker kaže, da interes za samoprispevek še vedno v okoljih ni ugasnil, je dobro ta zakon podpreti. Podprli bomo tudi sklep, ki ga je pripravil odbor za notranjo politiko. Opozorim pa naj na to, da se je v naši poslanski skupini vendarle odprlo vprašanje ustreznosti ali neustreznosti lestvice, ki določa odstotek prispevka s povprečne plače, zato je poslanska skupina že na odboru za notranjo politiko dala v premislek predlog, po katerem naj bi se diferencirano ali bolj razpršeno razmislilo o prispevku predvsem pri tistih z večjimi osebnimi dohodki, predvsem pri tistih, katerih dohodek presega 100% povprečne plače. V zvezi s temsmo pripravili tudi predlog, ki smo ga na odboru za notranjo politiko predstavili. Torej, poslanska skupina Združene liste podpira oboje, hitri postopek in predlagano besedilo. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo mnenje predstavil gospod Dušan Vučko. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Glede na že povedana stališča vseh poslanskih skupin, bi predstavil še stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Mi zakon podpiramo in menimo, da ga je potrebno sprejeti čimprej, da lahko v lokalnih skupnostih, kjer to želijo, v skladu s tem zakonom potem tudi uvedejo samoprispevke. Še zlasti menimo, da je dobra rešitev glede določbe, ki določa da se samoprispevek lahko uvede po poprej opravljenem referendumu, na katerem se večina vseh glasovalnih upravičencev izreče za uvedbo samoprispevka, ker menimo, da je potrebno v določenih okoljih doseči veliko stopnjo konsenza za uvedbo takšnega samoprispevka. Kljub temu pa smo v poslanski skupini ugotovili vrsto pomanjkljivosti, na katere smo opozorili že na matičnem delovnem telesu, in menimo, da bi bilo potrebno podpreti sklep matičnega delovnega telesa, da danes opravi državni zbor splošno obravnavo.Potem pa, da potem še matično delovno telo opravi svoje delo in šele po tistem nadaljujemo z drugo in tretjo obravnavo v okviru hitrega postopka.
Hvala lepa. Ker so poslanske skupine, ki so želele, predstavile svoje mnenje, dajem besedo poslankam in poslancem. Pisno se je k razpravi prijavil gospod Ciril Pucko. Gospod Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi. Čeprav mi ni dovoljeno polemizirati ali komentirati stališč poslanskih skupin, bi povedal samo to, da se z večino povedanega morda celo strinjam. Rekel bi, da je ta zakon sila nedorečen in kot takšen v praksi težko izvedljiv. Izpušča celo skupino ali skupine zavezancev; izpušča zaposlene slovenske državljane na delu v tujini s stalnim prebivališčem pri nas - teh je na našem območju na tisoče, še vedno - ki imajo solidne dohodke in bi verjetno bili, če govorimo o neki pravičnosti ali solidarnosti, prav tako upravičeni do tega, da so zavezanci za plačilo samoprispevka. Zanima me, na osnovi kakšnih simulacij je bila narejena lestvica iz 16. člena in kako je usklajena s predvidenimi spremembami dohodninske lestvice, predvsem za tiste razrede, ki bodo oproščeni plačila, za najnižje razrede ali najnižje dohodke, ki bodo oproščeni plačila dohodnine; tako se napoveduje. Prav tako me zanima - mogoče bi celo lahko postregel s simulacijami, ki jih je poskušal narediti eden izmed županov na našem območju, o tem, da ta zakon, takšen kot je, v bistvu izloča skorajda v celoti populacijo kmetov. Glede na katastrski dohodek, ki se izračunava po sedanji metodologiji, v bistvu ti ne bi plačevali nič. On je šel preračunavat in je ugotovil, da bi v občini s približno 5.000 prebivalci v prvem polletju na osnovi takega zakona kmetje plačali približno 16.000 slovenskih tolarjev samoprispevka. In če si vis-a-vis temu postavimo lestvico, predlog Združene liste o spremembi 16. člena, gre ta demagogija v drugo skrajnost: v skrajnost, da se na osnovi svobodne volje tisti z najvišjimi dohodki še dodatno, 4-odstotno obdavčijo. Mislim, da je to skregano z logiko oziroma mi to govori o tem, da je ta predlagatelj nek naslednik kontinuitete; to v tem dejansko dobesedno in zelo nazorno pove, ampak mogoče o tem kaj več kasneje. Torej, zanima me predvsem naslednje: na osnovi kakšnih simulacij, če lahko govorimo o tipični občini v Sloveniji, ste prišli do lestvice v 16. členu, in če ta simulacija sploh obstaja, bi me zanimalo, kakšna je možna vsota zbranega denarja iz samoprispevka ob že prej povedanih - pomanjkljivostih, ki preprosto v zakonu niso - ali pa jaz slabo berem ali pa celo ne razumem - niso vsebovane. Toliko za zdaj. Hvala.
Hvala lepa. Razprava bodočih razpravljavcev je omejena na 5 minut. K razpravi so se prijavili najprej gospod Ivan Mamič, potem gospod Pavel Rupar in potem gospod Alojz Sok. Gospod Mamić, izvolite.
Hvala lepa. Smo slišali dobre in slabe strani, ne bi temu jaz niti repliciral, ne podpiral. Ne bom niti ideološko nič govoril, bom omenil samo to, da je predlog slabo pripravljen, to je edina pripomba, glede na to, kar je gospod Pucko povedal. Ampak jaz bi rad nekaj drugega. Meni se zdi, da je ta zakon popolnoma neživljenjski. Mi ga lahko podpremo in vse naredimo, kar je v naših močeh, ampak jaz sem skeptik, da bo v praksi karkoli iz tega nastalo, ker govorim iz izkušenj. Recimo, konkretno v moji krajevni skupnosti smo imeli lani referendum o samoprispevku. Pri 60 procentni udeležbi - smo rekli, ja dobra je udeležba - je bilo 80 procentov za in referendum ni uspel. Se pravi, mora biti visoka udeležba in mora biti toliko ljudi za in če ne, potem ni nič. In živimo tudi v takem času, da so ljudje tudi naveličani in volitev in referendumov in tako naprej in se enostavno ne udeležijo, kar pomeni, da je tak referendum že obsojen na neuspeh, zato ker mora biti za več kot 50 procentov volivcev. Torej iz teh razlogov jaz sem proti takemu predlogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pavel Rupar, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Kolegice in kolegi. V uvodu bi zakon oziroma predlog zakona, ki ga imamo v obravnavi preprosto lahko označil z besedo "nonsens". Torej politični nesmisel. Čisto preprosto, zakaj. Zato, ker je napisan tako, da dobesedno občine stimulira, da nikoli ne razpišejo referenduma. Bom povedal zakaj. Torej zelo tehtne in zelo argumentirane pomisleke smo presenetljivo, pa vendarle z veseljem slišali že od predgovornikov, Cirila Pucka in pa kolegov iz koalicijskih vrst. Ta zakon je zelo obremenjujoč za vsako občino, ki ga razpiše. Poglejte, v enem od členov piše, da je samoprispevek prihodek občine. To je res. Plačuje se v denarju in vsaka občina, ki razpiše tak samoprispevek, ki zbira denar v občinskem proračunu, tvega pri finančni izravnavi, torej pri denarju, ki ga dobi iz države. Več denarja zbere na samoprispevku, več mu ga država vzame pri izravnavi. Torej smo pri bistveni točki, ki opravičuje besedo "nonsens" tega zakona. Zakon je izredno nestimulativen zato, ker daje ljudem, tistim, ki imajo pravico, strahotno veliko pomislekov, že recimo iz naslova bodoče zaposlenih, tistih, ki šele prihajajo na delovna mesta. Torej vsak, ki končuje šolo, ki vidi svojo zaposlitev, pa se v roku petih let od uveljavitve tega zakona zaposli, ga je tisti, ki je izglasoval referendum, že obremenil pri plači, ne da bi ta konkretni to hotel ali pa ne. Torej, gre za ustavno kršitev, po mojem mnenju vi ne morete nikogar, ali pa retroaktivno se to zelo podobno, nikogar obremeniti v naprej, čese s tem ne strinja. Recimo, da je mlajši od petnajst let, recimo da se pri osemnajstih zaposli, potem ste ga obremenili dve leti pri plači, ne da je imel pravico o tem odločati. Pomisleki so tudi pri nezaposlenih osebah, ki prejemajo prihodke oziroma dodatke iz države oziroma socialno pomoč. Ali so ti na podlagi tega, recimo izglasovanega referenduma tudi upravičeni plačevati dajatve ali ne, to v zakonu ne piše. Ravno tako začasno zaposleni v tujini, ljudje, ki gredo za nekaj let v tujino, pridejo domov z denarjem, pa vendarle jim občina ali pa tisti, ki so prispevali v samoprispevku denar, že zagotovi užitek teh investicij, ne da bi ta oseba, ki se je vrnila iz tujine, plačala en sam tolar, pa vendarle bo po vseh normativih in zakonih lahko uživala zgrajene investicije. Še pomisleki. Zakon je nestimulativen, to sem povedal. Zelo dobro bi bilo, če bi ga ne izglasovali, da bi ga že sedaj vrnili nazaj v popravek. Predvsem tudi zato, da bi glede stimulacij, da bi se ljudje lažje odločali za samoprispevke, bilo nekje navedeno, ne vem, dajem samo primer, če je že država tako dobra mati, da bi ljudem omogočila polovico nepovratnih sredstev za vsako investicijo ali pa v višini tistega, kar bi zbrali sami. To je stimulativno in to bi morala ta naša država, kot stimulacija ljudem, da bi začeli razvijati svoje kraje in pa okolja, tudi nekje napisati. Samemu osebno se mi zdi, da je zakon za zavrniti in tudi sam bom zelo zelo proti sprejemu tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na izvajanje gospoda Ruparja želi replicirati gospod Vučko. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi repliciral kolegu Ruparju samo v enem delu, in sicer v tistem delu, ko je govoril, da denarna sredstva, ki so pridobljena na samoprispevku, vplivajo na izračun finančne izravnave. Kolikor je meni poznano, po zakonu o financiranju občin, tista občina, ki je prejemnik finančne izravnave, in v kolikor uvede samoprispevek, zaradi tega dejstva potem dobi izravnavo prav tako iz države. Tako, da tukaj ne gre zato. V vsaki občini, če se pač na referendumu bodo občani odločili, da bodo uvedli samoprispevek za izgradnjo neke komunalne infrastrukture, v tem smislu občina ne bo finančno kaznovana. Zato ta trditev ne drži.
Hvala lepa. Replika, gospod Rupar. Izvolite.
Torej, zakon o financiranju občin govori o virih pridobivanja financ občinam. Eden od teh virov je tudi samoprispevek. Vsi viri se v masi vključujejo kot prihodek občine. In tukaj notri piše, samoprispevek se plačuje v denarju. Torej pomeni, da bo občina imela toliko večji proračun na koncu in je to potem tudi vpliv na izravnavo. To trdim, sicer pa bi bilo prav, da poveste to jasno in glasno, da ne bi bili zavedeni. Ker, z zakona samega se to ne da razbrati.
Hvala lepa. Razpravljati želi še gospod Alojz Sok, potem pa bomo verjetno dobili tudi pojasnila ministra. Gospod Sok, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi. Gospod Rupar, poslanski kolega me je nekako prehitel. Hotel sem predlagati prav to, s čimer je on zaključil. Se pravi, zakon o samoprispevku bi imel neki globlji smisel, če bi država na tako zbrana sredstva tistim, ki tako denar prispevajo, tudi kaj dodala. V tem trenutku pa, kolikor sem spremljal te zadeve, tudi kot nekdanji predsednik krajevne skupnosti, lahko rečem, da smo krajevne samoprispevke v bistvu zbirali samo na slovenskem podeželju. Torej, mesta, v kolikor sem seznanjen, takšnih načinov, ali pa vsaj za Ljubljano ali pa za Maribor, takih načinov vlaganja ali pa vsaj v zadnjem obdobju niso poznala. S temi sredstvi smo zbirali denar za ceste, denar za šole, marsikje tudi za kaj drugega, nenazadnje tudi za Telekom, kateri pa se potem bi naj lastninil ali pa se bo lastninil in je na takšen način se denar tistih ljudi, ki so od svojih plač plačevali samoprispevek odtekal ali pa se bo odtekal v žepe slovenskih menedžerjev. Rad bi opozoril tudi na to, da preko 1 milijon Slovence še vedno čaka, da se zaključita privatizacija in da se izpopolni ta certifikatska vrzel in da s tega naslova nekaj dobijo. Mi pa razmišljamo v tej državi samo o tem, kako bi jih vedno znova in znova obremenili. In če nimamo seveda denarja za skladnejši regionalni razvoj, potem jim vsaj ponudimo zakon, da bodo spet lahko sami izbirali in sami prispevali za svoj razvoj. Vendar jaz mislim, da Slovenci niso več tako neumni, da bi se dali na takšen način potegnili, in da ta zakon, s katerim sedaj izgubljamo čas, v bistvu je zakon po principu nič ne škodi, nič ne "hasne". Lahko ga sprejmemo, ampak sem spremljal eno leto nazaj, koliko občinskih samoprispevkov je uspelo v našem okolju, v zadnjem obdobju več nobeden. To pa zato ne, ker je večina občin uvedla sklade stavbnih zemljišč in je tako izpad krajevnih ali pa občinskih samoprispevkov povsem nadomestila z nekimi drugimi viri. Tistim pa, ki pravite, da zakon moramo sprejeti, da bi tako ljudje lahko sami zbirali za čisto določen namen, pa je treba jasno povedati, da kjer so to želeli, so lahko že sedaj za kakšen projekt zbirali denar po pogodbah in tako uresničili neko skupno zamisel. Iz tega razloga se mi zdi ta zakon slab in bi morebiti res bilo razmisliti, če ne bi država podeželskim občinam, kjer se tu pa tam še takšne želje po samoprispevku pojavljajo, na ta sredstva torej nekaj dodala. Primer, ki je uspel, recimo, v eni izmed naših občin, je bil čisto namensko izglasovan za osnovno šolo, sedaj pa se na drugi strani pojavlja, da ministrstvo za šolstvo s tem odlaša in jim nekako ne gre nasproti s svojimi sredstvi, da bi lahko sredstva, ki jih zbirajo, tudi na nek način oplemenitili. Torej, to bi bilo smiselno, o vsem drugem pa, se strinjam s tistimi, ki so govorili pred mano, da je to preživela oblika zbiranja, in ne verjamem, da bo to splošno zaživelo in da bodo ljudje na takšen način še zbirali denar, posebno ne, če se bo to integriralo v nek integralni proračun, kajti vedno je tako, da se potem vsaj nekaj tega denarja izgubi, izgubil pa se bo vsaj tisti del, ki bo predstavljal občinam dodatne stroške. Iz tega vira si bodo zagotovo občine vsaj tiste dodatne stroške pokrile in potem nekaj nazaj vračale tistim, ki bodo na takšen način zbirali. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Izvajanje gospoda Soka je povzročilo dve repliki, in sicer ima repliko najprej gospod Geza Džuban, potem pa gospod Franci Rokavec; na razpravo pa čakata še gospod Franc Sušnik in gospod Franc Pukšič. Repliko ima najprej gospod Geza Džuban.
Hvala lepa. Meni se zdi ta zakon pomemben, pomemben iz različnih razlogov, da pač v tistih okoljih, kjer so ljudje pripravljeni, zbirajo sredstva na nek znan način, po pravilih igre, ki so enotna za celotno Slovenijo. Me pa preseneča - zaradi tega repliciram kolegu Soku - da politična skupina, ki prisega na voljo ljudstva, tokrat nasprotuje zakonu, ki natančno o tem govori. Mi s tem zakonom nikogar ne silimo, da mora zbirati sredstva, samo omogočamo jim pač oziroma določamo pogoje, pod katerimi bi se naj ta sredstva zbirala, če se ljudjetako odločijo - podčrtujem, če se ljudje tako odločijo. Povsem pa spoštujem kritične pripombe kolegov poslancev iz katerekoli skupine, ki govorijo o vsebini zakona in govorijo o tem, da bi ga bilo treba v postopku, ki je pred nami, dopolniti ali pa mogoče tudi umakniti za korak nazaj in ga dodelati, da bi bil uporaben, operativen in da bi vsebine bile takšne, da bi dejansko potem to voljo in na drugi strani možnosti ljudi izkoristili, da bi zbrali sredstva za namene, ki so navedeni v zakonu. S tem se jaz strinjam. In je nenavadno nasprotovati rešitvam, za katere so se mnogi zavzemali; tudi župani ste imeli težave z rešitvami, ki so bile pred časom, glede večine, ki je potrebna. O tem ste tudi govorili in jaz ta opozorila spoštujem. 50 procentov vpisanih, potem smo že zakon in referendum vnaprej obsodili na propad, v kolikor tega določila ne bomo spremenili. Tudi glede opozorila s strani kolege Pucka, mi imamo, pač v obmejnih območjih živimo, na eni strani močan kmetijski del, drugi del populacije pa zaposlen v tujini, kar pomeni, da bomo samoprispevek sicer izglasovali, vendar z njim ne bomo zbrali nobenih sredstev. Ker je pač zožen del ljudi, ki bo ta sredstva prispeval in seveda bi bilo potrebno v tem smislu zakon dodelati. Ne bi pa kazalo iz tega zakona narediti neko temo, ki bi jo zlorabljali v politične namene. Namreč imam tudi take izkušnje, da so ravno tisti, ki bi pred glasovanjem na referendumu morali ljudi spodbujati k temu, da bi glasovali za to, da bi samoprispevek sprejeli za naprej določene namene, hodili od hiše do hiše, pa ljudem govorili kako itak je vse dolžna to država narediti in da je ta referendum neka domislica župana ali šefa krajevne skupnosti. Mislim, da to ni dobro in da bi zakon takšen kot je pred nami, morali vsebinsko dodelati v smeri opozoril, o katerih je govora, in ga ne zlorabljati v neke druge namene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vaše izvajanje, gospod Sok, se opravičujem, nimate še replike. Prej se je na vaše izvajanje javil k repliki še gospod Franci Rokavec, če sem prav videla, potem pa boste vi replicirali. Samo spoštovani kolegi, kolegice, dovolite, če sem prav razumela, je predlog predsednika matičnega delovnega telesa in tudi ministra v tej smeri, da danes opravimo splošno obravnavo in v kolikor pregledate v poročilu, je dolžna vlada v skladu s skorajda enakimi pripombami, kot se vrstijo danes na plenarnem zasedanju, pripraviti amandmaje, ki jih bo obravnavala vlada in tudi matično delovno telo se bo ponovno do njih opredelilo in bo skratka obravnava o posameznih rešitvah ponovno tekla še na tem julijskem zasedanju, ta del splošne obravnave pa bi vendarle v skladu s poslovnikom vršili v smeri, da postavimo usmeritev in se opredelimo do predloga vlade v smislu njenih rešitev in celovitih ciljev, ki jih vlada tu predstavlja. Tako da imamo to pred sabo, da bomo po opravljeni splošni razpravi prekinili in bomo z rešitvami, ki jih je tudi naložil odbor vladi in so pravzaprav enake kot jih danes tu ponavljamo, se še vendarle na tem zboru enkrat srečali. Hvala lepa. Sedaj ima repliko gospod Franci Rokavec, potem pa gospod Sok na izvajanje gospoda Geze Džubana. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Saj bo kratka replika, ampak prav v tem smislu, ko je kolega Sok dejal, da so samoprispevki preživela oblika. Mene čisto nič ne moti, če so samoprispevki pač oblikovali v preteklem obdobju. Vem, da so se oblikovali načini določenega zbiranja prispevkov za posamezno ali šolo ali kakorkoli, ustanovo, že tudi prej, že tudi pred 2. svetovno vojno, in verjetno bodo takšni načini zbiranja, koder bo izkazan interes, tudi v prihodnje. Kar se tega tiče bi verjetno, koder je interes ljudi na posameznem območju tako močan, verjetno zelo pomembna vloga države, da bi ta samoprispevek na nek način omogočali, da bi bil stimulativen, in na drugi strani, da bi tudi določbe zakona o samoprispevku bile tako fleksibilne, da bi na nek način lahko ta instrument tudi ljudje na določenem območju uporabili za to, da si svoje življenjske pogoje, pogoje življenja izboljšajo. Jaz mislim, da je to ena od temeljnih nalog. Strinjam pa se, da se ta zakon na nek način da v mnenje in pa presojo občinam. Dejansko pa mislim, da oblika nekega zbiranja sredstev, pa naj rečemo samoprispevek ali kakorkoli, bo verjetno v določenih območjih vedno potrebna. Zato bi po moji oceni bilo potrebno, da bi država na zakonski ravni omogočila predvsem tak zakon, ki bo k temu spodbujal in pa nagrajeval ljudi, ki se bodo odločili za ta način zbiranja sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj ima repliko [[...]]Gospod Sušnik, mislim, da ste se k razpravi javili? Da, ste na vrsti. Replika, gospod Sok, na izvajanje gospoda Geza Džubana.
Samo v dveh stavkih bi rad. Naša poslanska skupina je pač rekla, da je takšna oblika zbiranja preživela oblika. Lahko bi se, seveda, dogovorili za nek zakon o samoprispevku, vendar ne tak, kot je ta tu zapisan. Sam pa niti nisem temu nasprotoval. Seveda, sem za to. Če se ljudje odločijo, pa naj prispevajo. Torej, sam sem razmišljal o tem, da tak zakon, kot je, nič ne škodi, nič ne "hasni", ker ljudje enostavno več za samoprispevke ne bodo glasovali. Zakaj ne? Zato, ker se programi o teh samoprispevki v preteklosti niso realizirali. Saj sam vem, tisti, ki naj bi prišli četrto ali pa peto leto s svojo cesto na vrsto, so enostavno ostali brez. Zato osebno sam nikdar več ne bom podprl nobenega samoprispevka. Sem pa podpisal sam, lahko rečem, kar dve pogodbi za čisto konkretne zadeve. Tako da se da zbirati tudi na drugačen način, ne samo s samoprispevkom. Hvala.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo z razpravami, gospod Rokavec, dovolite samo še pojasnilo. Matično delovno telo je sprejelo sklep in dalo občinam tri tedne možnost, da se izrečejo o predlogu zakona. V državni zbor smo prejeli 11 mnenj občin v tem roku, tako da občine so imele možnost. Gremo z razpravami naprej. Besedo ima gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Prvo, kot prvo. Zopet se kaže, pa ne vem zakaj in pri tem zakonu jaz mislim, da ni bilo potrebe, bom rekel aroganca po hitrem postopku. 201. člen pravi: "Kadar to zahtevajo izredne potrebe države ali interesi obrambe ali naravne nesreče, je mogoče sprejemati zakon po hitrem postopku". Predsedujoča, razložite mi izredne potrebe države, interese obrambe ali naravne nesreče. Saj ni to vaša dolžnost. To je dolžnost predlagatelja zakona, kot piše v poslovniku, "predlog mora biti posebej obrazložen od predlagatelja zakona". Torej, tudi tega ni. Ustavno sodišče je zakon o samoprispevku razveljavilo 1999. leta. Je pač problem. V tem državnem zboru ne moremo delati nekaj normalno, po normalnem postopku in bi seveda na problematiko, ki se odpira in o kateri mislim tudi sam spregovoriti ob tem zakonu, lahko temeljito razpravljali, pripravili konsekventen zakon, ki bi potem imel rep in glavo. Ampak žal tu pač to ne gre. In o tem se mi zdi enostavno potem že skoraj brezpredmetno razpravljati, ker tudi potem se nobena vsebinska razprava ne upošteva in se gre za aroganco in potem opoziciji ne ostane drugega kot to, da gre v referendum, potem pa narodpove, da je bila zadeva zavožena. Sedaj pa par besed v zvezi z zakonom. Poglejte, sam osebno nimam nič proti, če imamo en zakon v državi, ki bo v prvi vrsti govoril o hitrejšem razvoju infrastrukture na nekem področju ali o nadstandardu. Seveda, če bomo preko samoprispevka, tako kot smo dosedaj, v veliki meri na demografsko ogroženih področjih zbirali sredstva tudi zato, da bomo imeli tisti svoj delež, s katerim bi potem lahko parirali ali se s tem deležem plus sredstvi iz proračuna prijavljali na raznerazpise države, da smo na ta način zagotavljali svojih 60, 70, 80%, pač kolikor je bilo potrebno. To je napačen način razvoja demografije ali demografsko ogroženih področij. Z enega preprostega razloga. Na teh področjih ti ljudje plačajo popolnoma vse davke kot pa v normalnih naseljih. In drugič. Zakaj bi morali ti, ki imajo že tako ali tako manj, še z dodatnim samoprispevkom zagotavljati tisto, čemur pravimo osnovna infrastruktura ali tisto, kar ustanavlja recimo občina, npr. investicija v šolstvu in tako dalje. Lahko je to. Lahko je neki način zbiranja denarja za nadstandard, kaj jaz vem, če je to nadstandard, recimo če še danes je, narediti instalacijo za kabelsko. Seveda, tu nimam v mislih samo tistih 30 ali 40 televizijskih programov, ampak infrastrukturo, ki jo s tem dobiš - "on line" priključek, recimo, na internet, in cena, ki je prek tega, recimo, nižja kot pa normalno, prek telefonskih impulzov in tako dalje. Ali, recimo, da je to lahko za hitrejši razvoj dela infrastrukture, recimo, kanalizacije. Vemo, da je to blazno drago, in država bo, recimo, po nekem programu, razvojnem programu, prek zakona o skladnem regionalnem razvoju, parirala in bo rekla, okej, na tem področju bomo letno sofinancirali - kar se, seveda, še ni zgodilo in bojim se, dase tudi ne bo po predlogu teh dveh proračunov, ker žal tako, kot se sedaj temu streže, je bolje da, ne vem, izven Ljubljane zapremo "štacune". Ampak recimo, da bi pa bilo tako, kar bi bilo v redu, ne vem, toliko in toliko, dva, tri kilometre na toliko prebivalcev bomo sofinancirali kanalizacije, če pa seveda želite več, je pa to nek drug način. In če želite več, v redu, je to drug način zbiranja sredstev, ampak zato boste dobili tudi še neko spodbudo, tako kot so nekateri že govorili. Tako da bi bilo v prvi vrsti dobro - sicer ne vem, kako gre proceduralno, to bodo že povedali tisti, ki to obvladajo- spremeniti ta tok - namreč, ker smo sprejeli pri dnevnem redu hitri postopek - spremeniti ta tok [[...]]
Gospod Pukšič, prosim, če zaključite.
[[...]]iz hitrega v redni postopek, in bi bilo seveda bolje na ta način zakonodajo pripraviti. Drugače pa [[...]]
Hvala lepa, gospod Pukšič, mislim, da prekoračujete že za 30 sekund.
Dovolite, da zaključim z mislijo, ker če ne, saj veste, obstajajo proceduralne možnosti - bom repliciral, pa ne bi rad - zato mi dovolite, da zaključim stavek. Vsekakor je na takšen način ta zakon zopet zakon ali pa, če hočete, davek na revščino, in ne bi rad pri tem sodeloval [[...]]
Hvala lepa, gospod Pukšič. Hvala lepa.
[[...]]in bi želel, da se ta zadeva spremeni. Hvala lepa.
Besedo ima najprej gospod Leo Kremžar in potem še gospod Franc Sušnik. Opravičujem se razpravljavcem, replicirati želi gospod Geza Džuban. Izvolite.
Hvala. Zelo kratka replika kolegu Pukšiču. Kot župan bi pričakoval, da, kolega Pukšič, pomagaš sooblikovati ta zakon, za katerega ugotavljam, da bi se oba strinjala, da bi bil na nek način potreben, ker si ga tudi ti koristil v svoji županski funkciji. In pri tem zakonu nikjer ne pravimo, da ljudje morajo - kar je bilo nekajkrat ponovljeno - če hočejo, ne morajo. In v drugem delu, ko je rečeno, da tisti, ki imajo malo in imajo revščino, morajo veliko prispevati. Ni res, tisti bodo tudi malo ali nič prispevali, po tem zakonu pa sploh, če ga ne bomo vsebinsko spremenili. Že prej smo pri simulaciji kolega Pucka ugotovili, da nekateri ne bi bili zajeti in ne bi prispevali nič, kar se morda tudi celo strinjam. Poskušajmo razpravljati in kritično pogledati zakon, takšnega kot dejansko je, in ne govoriti o rečeh, ki niso v njem zapisane. Hvala.
Hvala lepa. Replika gospod Pukšič, izvolite.
No, replika, torej v tem smislu; čisto na začetku sem porabil žal, dve minuti, ko sem govoril o proceduri. Želimo seveda sooblikovati ta zakon in normalno, v rednem postopku je to popolnoma nekaj drugega, saj ni nobenih izrednih potreb, nobeno vojno stanje in nobena naravna nesreča, čeprav že od 1999. leta vemo, da je to potrebno narediti. In to je prvi del mojega prispevka. Drugi del mojega prispevka, ko sem govoril o pri sooblikovanju tega zakona, je o tistem, o čemer govoril, ali infrastrukturo hitreje, kot je nekje v planu, torej v državnem planu, v planu vlade. Če bi ta vlada upoštevala zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki smo ga sprejeli v prejšnjem mandatu, potem bi moralo biti letos v proračunu približno 1 procent GDP za ta demografski razvoj v skladu s tem zakonom. Pri proračunu smo na to opozarjali predsednika vlade Republike Slovenije, smo na to opozorili, preko poslanskih vprašanj, popolnoma nič se ni dogodilo, podatke seveda imamo iz ministrstva, saj si jih nismo izmislili, oni so nam jim dali. O,25 procentov GDP je za to namenjeno. In kaj se je dejansko zgodilo s tem zakonom o skladnem regionalnem razvoju? Zakon je na papirju, nekateri se seveda temu smejijo, ker se jim "fučka" za demografsko ogrožena področja in se jim "fučka", ali se zakonodaja upošteva ali ne. Ampak seveda bi želeli pomagati in sooblikovati in rekel sem tudi v svojem delu, na takšen način, da bi potem imeli neki pameten zakon, ki bi seveda doprinašal k razvoju te slovenske posebnosti, torej naše demografske neenakomernosti, vsekakor. Če bo to možno, bomo to tudi naredili.
Hvala lepa. Na izvajanje gospoda Džuban, želi replicirati gospod Rupar, izvolite.
Hvala. V pojasnilo kolegu Džubanu - mi se, ne bom rekel borimo, ampak si prizadevamo, da takega zakona v Sloveniji sploh ne bi bilo, ne da ga oblikujemo tako, da bi bili samoprispevki sploh možni, ampak da bi se ozrli po Evropi, kjer samoprispevkov ne poznajo. Nam gre za to, da tega niti v proceduri ne bi bilo. Zakaj? Poglejte, danes smo v dobi lastnine, zasebne lastnine. Danes se vodovodi, elektrika, telefonija, ne vem kaj še vse, gradi z delničarstvom in tisti, ki želijo prispevati kot tu obvezni, po zakonu o samoprispevku, naj prispevajo in imajo od tega tudi kaj koristi. Poglejte, danes bomo gradili na primer vodovod s samoprispevkom, ki bo uspel ravno na podlagi tega zakona. Ta vodovod bodo koristile generacije in generacije za tistimi, ki so plačali ta samoprispevek, ne dajemo jim pa pravice, da so delničarji tega vodovoda, na primer. Ker to v zakonu piše. Delničarstva in lastnine tukaj ni in je tak zakon, kakršen je, je nesmiseln, pojdimo raje v korak z Evropo in se raje opredeljujmo za druge stvari. Še bom povedal, poglejte. Zakon govori o šolstvu, o vrtcih in zdravstvu. Da, ljudje, poslušajte, to so stvari in naloge ministrstev, naloge državnega proračuna, ne naloge samoprispevka in ljudi. Še naprej lahko ugotovimo, da je danes lastnina pač številka ena v Evropi, v svetu in povsod. Tu v samoprispevku lastnine ne opredeljujemo. Dejansko ljudje ta denar podarjajo nekomu, ki je lastnik, v temu primeru recimo občina ali država, in to ni pošteno, niti do tistih, ki bodo plačevali samoprispevek, še manj, če vzamem predpostavko, da bodo to korist lahko tudi dobičkonosno korist uživale še generacije za tistimi pa ne bodo plačale niti enega tolarja. Torej naša prizadevanja gredo v smer, niti ne dati možnost, da bi ljudje kakorkoli še dodatno bili obremenjeni, tudi če hočemo, naj pa postanejo solastniki posameznih [[...]]Torej, hočem povedati, da bi morali sprejemati zakone, kjer bi ljudem dali možnost, da so tudi solastniki infrastrukture, tudi državne, tudi občinske, ne pa "piš me uh" potem, ko dajo denar, se pa lahko pod nosom obrišejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej, dva razpravljavca sta na vrsti. Najprej gospod Leopold Kremžar. Izvolite.
Hvala lepa. Samoprispevek ni zaradi stiske države, ampak je zaradi stiske ljudi. To je prvo dejstvo. Drugo dejstvo - ta zakon dejansko, tako kot je bilo že nekajkrat povedano, ureja pravila igre in ničesar drugega, ne določa, da nekdo nekaj mora, ampak ureja pravila igre, kako naj se neka zadeva zgodi, če ljudje hočejo in če želijo izboljšati svoj življenjski standard, bodisi zato ker pač denarja za vse to, kar bi potrebovali, ni dovolj, ali pa zato, ker želijo nekaj dodatnega, če govorimo o nadstandardu. Zakaj hitri postopek? Ponovno mislim, da ne zaradi interesa države v tem primeru, ampak zaradi interesa državljanov. Namreč mi v tem trenutku, seveda, nimamo zakonske podlage za to, da bi kjerkoli vpeljali samoprispevek. Potreba, želja ljudi v nekaterih krajih, seveda, je takšna, da bi želeli to narediti. Ne vidim nikakršnega razloga, da nenehno razmišljamo samo o tem, kako bi ljudem nekaj omejevali in zato ta zakon določa tudi poštena pravila igre in potem naj ljudje pri teh poštenih pravilih se odločijo, ali želijo takšen ali drugačen samoprispevek, ali želijo samoprispevekza tudi osnovno infrastrukturo, ali želijo za, ne vem, bazene in ne vem kaj. Odločitev mora biti pri ljudeh in to je bistvo cele zgodbe o samoprispevku. Bistvo zgodbe je v tem, da se ljudje odločijo sami, za kaj bodo dajali denar in ali bodo dajali ta denar in koliko bodo plačevali. In v končni fazi, ne da bodo podarili nekomu, ampak to je skupno dobro. Za to se odločajo, da bodo skupaj nekaj uporabljali. To je bistvo samoprispevka in to je bistvo vseh objektov, ki smo jih dobili skozi vsa leta iz samoprispevka. Najbrž bi se dal ugotoviti en pregled in bi hitro ugotovili, koliko bolnišnic, koliko šol, koliko vrtcev in tako naprej, naj ne naštevam najprej, bi ne bilo zgrajenih, če ne bi bilo samoprispevkov. Ali je bilo pravilno porazdeljeno, je drugo vprašanje in druga zgodba. Ampak so in so ljudje prostovoljno to naredili. Samo nekaj razmišljanj še v zvezi z določili, ki so predlagana. Sicer okoli zadev, o kateri je kolega Pucko govoril, jaz sem tudi na odboru že v prvi razpravi povedal, da mislim, da bi bilo bolj korektno in bolj pošteno razmišljati o načinu, ki je bil doslej. In sicer, neki procent in vsak, kolikor pač ima prihodka od tistega procenta, participira in plačuje. To je najbolj, bi rekel enakovredna, enakomerna in poštena porazdelitev in z iskanjem nekih lestvic nikoli ne bomo prišli do popolne enakosti in do tega, mislim, da je najbolj solidarna tudi ta zadeva. In samo še ena zadeva. Če želimo postaviti pravila, ki so uresničljiva, potem resno dajmo razmisliti tudi o večini, ki naj sprejme to zadevo. Jaz osebno mislim, da je 50% vseh volilnih upravičencev preveč, ker je to ena omejitev, ki sigurno ne bo pripeljala, ali pa v zelo redkih primerih, do izglasovanega samoprispevka, ker enostavno, to je tehnično in matematično skoraj nemogoče, kot je bil že nekdo povedal neki primer, ki se je zgodil pri neki udeležbi, recimo 60, 70%, praktično bi 90% vseh moralo biti za. To je zelo težko. Seveda so argumenti tudi za drugo, naj velika večina, se pravi 50, pa vsaj še eden zraven vseh, ki bodo plačevali se odloči za to. To je en argument. Mislim pa, da bi lahko shajali, vsaj jaz bi lahko shajal brez problema tudi s takšnim samoprispevkom, kjer bi se ob večini navzočih na volišču večina tistih, ki se je odločila, da gre na volišče, izglasovala referendum Mislim, da bomo lahko več o konkretnih zadevah govorili pri posameznih členih, pri amandmajih, načelno pa toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvajanje gospoda Kremžarja je sprožilo štiri replike. Najprej gospod Cukjati, potem gospod Pukšič, gospod Pucko in gospod Kelemina. Gospod Cukjati, izvolite.
Spoštovani. Že tretjič sem slišal neko zamisel, idejo, obrazložitev, ki je oziroma bo škodljiva za nadaljnjo razpravo, če se bo ponavljala, zato se oglašam. Gre za obrazložitev, da gre tu pravzaprav za omogočanje svobodne izbire državljanov, volivcev in tako naprej. To se pravi, saj ni uzakonjeno, da mora biti referendum, ampak če želijo, ga bodo imeli in se bodo odločili za samoprispevek. Sam pa pravim, da zatako možnost prostovoljnega zbiranja ne potrebujemo zakona. Ljudje neke ulice, nekega kraja, se lahko zmenijo in bodo soglasno - soglasno! - zbirali sredstva, kakor bodo hoteli, in bodo tudi solastniki tistega, kar bodo zgradili; trije se lahko zmenijo, da bodo skupaj asfaltirali dvorišče in podobno. Te stvari so odprte, spoštovani sogovorniki. Tu gre za nekaj drugega. Tu gre za to, ali lahko neka skupina volivcev ukaže drugim, ki so proti, sedaj boš pa zbiral denar in ga boš nakazoval, pri tem pa ne boš postal solastnik tistih objektov. Za to gre! Mi tu uzakonimo nek odnos nekaterih volivcev do drugih, ki so proti, in zaradi tega je potreben zakon. Zato ne govoriti o tem, da gre za svobodno izbiro - gre za določanje pravil igre, da lahko neka skupina drugim naloži obveznosti, drugim, ki so proti temu. To je prvo. Potem je ena najbolj nasprotujočih si tez tukaj, ki bi jo ponovil, v 5. členu, da ne pridobi lastninske pravice na zgrajenem. In je bilo samo enkrat opozorjeno - verjetno bo treba še večkrat opozoriti - da infrastruktura išče lastnika in je lastnik zabeležen, pa tudi tista infrastruktura, ki nima lastnika, ga bo našla. Torej, zopet se bo z referendumom odločalo o tem, da bodo tudi tisti, ki so proti takemu načinu, morali zbirati sredstva za nekega drugega lastnika. Spoštovani, to so zelo delikatne zadeve, in menim, da razmišljanja v vaši smeri, da je celo teh 50% vseh glasovalnih upravičencev preveč, ta razmišljanja se mi zdijo zelo nekorektna v današnjem demokratičnem razmišljanju.
Hvala lepa. Naslednji ima repliko gospod Pukšič. Izvolite.
Gospodu Kremžarju bi repliciral na del njegovega izvajanja. Ja, gospod Kremžar, strinjava se v tistem delu, ko ste govorili o nadstandardu. Ne strinjava pa se, seveda, v tistem delu, ko ste govorili o osnovni infrastrukturi oziroma s tistim delom glede tega samoprispevka se ne strinjam, kar piše v 5. členu. Glede drugega dela, na kar je opozoril dr. Cukjati, pa, poglejte, res je, kar ste vi rekli, veliko šol, zdravstvenih domov in tega je bilo zgrajenih in jih ne bi bilo, če ne bi bilo samoprispevka. Res je pa tudi nekaj drugega, gospod Kremžar - veliko drugih objektov je bilo zgrajenih; na račun katerih so danes postali veliki lastniki, imajo velike dohodke, imajo velike plače in ne vem kaj vse še. Na račun čez 70.000 prebivalcev bivše občine Ptuj so bile zgrajene Ptujske toplice - s samoprispevkom. Danes, gospod Kremžar, vseh 15 občin toži kombinat, že pet ali šest let; v tem sposobnem, seveda, sodnem sistemu to tako ali tako nič ne bo. Če je interes kakšen, drugačen, se bo zakonodaja spremenila, ko bo vse skupaj zastaralo, tako kot se je že zgodilo leta 1994, ko je bila kraja družbenega premoženja "na špici" in se je, žal, to dogodilo. Govorim, seveda, iz podatkov, ki jih imam kot predsednik parlamentarne preiskovalne komisije, in vem, kaj se je dogajalo. Tako je na to, kar je bilo opozorjeno, seveda, potrebna - in to je možno spremeniti - marsikaj dodelati in je treba dodelati; ampak, seveda, le pod pogojem, če imaš to možnost - to pa je, po mojem, če bomo imeli normalen postopek. Mislim, da po prvem branju lahko celo spremenimo iz tega hitrega v redni postopek. Drugo, recimo, na kar je treba opozoriti: 10. člen govori, da volilni imenik glasovalnih upravičencev sestavi občinska uprava na podlagi podatkov, pridobljenih itn. Veste, nekatere podatke je potrebno pridobiti tudi s strani davčne uprave. Če ne bo to v zakonu zapisano, od kod se ti podatki dobijo, potem bo tudi to problem pridobiti. Tu je veliko takšnih problematičnih zadev, ki bi jih bilo treba razrešiti. Gospod Kremžar, vsekakor se pa nisem in se ne bom strinjal z vami, da je potreben hitri postopek zaradi državljanov. Od 1999 leta je zakon razveljavljen, hitri postopek je potreben zaradi zelo slabe vlade, ki vlada v tej državi.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Pucko. Izvolite!
Hvala lepa. K temu, da se oglasim, me je spodbudil kolega Kremžar. To v bistvu ni replika, ampak nekaj, kar sem v svoji razpravi pozabil povedati in mislim, da je še kako pomembno. V Sloveniji so določene občine v minulih 20-ih, 25-ih letih zgradile vrsto objektov, katere vrednosti država nikoli ni priznala. Kajti, če bi bili pošteni, bi morala vlada, ob tem ko predlaga ta zakon, hkrati predložiti tudi neko bilanco, da se je v minulih 20-ih ali 25-ih letih v Sloveniji iz naslova denarja, zbranega s samoprispevkom, zgradilo toliko in toliko objektov in to odšteti takrat, ko se izračunava neka stopnja razvoja. To bi bilo edino korektno in pošteno in potem bi lahko govorili o poštenosti in solidarnosti, ki veje skozi celoten ta zakon. Zato mislim, da bi bilo nujno, da do druge obravnave - ki se bo, predvidevam, opravila enkrat jeseni - dejansko dobimo vsaj minimalne podatke o tem, kako pridne so bile občine, ki so sedaj zaradi tega, ker so bile takrat pridne, tolikokrat izglasovale samoprispevek, so sedaj kaznovane, ker ne morejo dobiti sredstva za sofinanciranje objektov, ki so navedeni v tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kelemina, izvolite!
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi skupaj! No, jaz bi samo tudi opozoril, da se pač v tem primeru govori o zakonu o samoprispevku in ne o referendumu - vsem tistim, ki pač govorite tukaj pri tem referendumu in ljudski volji in ne vem kaj. Mi govorimo o zakonu o samoprispevku, ki pa je seveda pogojen z referendumom, z odločitvijo na referendumu. Tako, da to je osnovno, kar je. Gospodu Kremžarju bi samo toliko povedal, da mi moramo nekako, po moji oceni, vsaj začeti v vseh pogledih razumeti sodoben način organiziranja naše družbe. Torej, pri nas ni več, koliko jaz vem, družbene lastnine, in se tudi za družbeno lastnino več ne bomo zavzemali. Referendumi prejšnjega - mislim, prejšnji samoprispevki v prejšnjem obdobju pa so nekako bili za to, da se je izgrajevala neka skupna dobrina, neka skupna družbena lastnina in ker te več ni, ni enostavno podlage, da bi na nek tak način se taki projekti financirali. Točno se ve, kdo jelastnik, kdo je zadolžen za te stvari, kdo mora urejati, in mislim, da so to temeljne odločitve oziroma temeljne opredelitve do tega, da so ta vlaganja, se pravi preko samoprispevka - jaz sicer ne nasprotujem temu, ampak preko samoprispevka nekako plod nekega postsocialističnega sistema in da v tej novi družbi to nima kaj iskati, čeprav jaz ne bom nasprotoval temu, če hočete to sprejeti, naj se sprejme. Ampak mislim, da je to preživeti sistem in da ne sodi v današnji čas. Samo toliko. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da imamo še dve repliki. Najprej gospod Kremžar, potem gospod Pukšič. Na besedo čaka pa še gospod Franc Sušnik.
Repliciram, ker moram. Glejte, moja želja ni bila seveda, da bi izzval toliko replik. Tudi povprečno sem kar družboslovno izobražen, tako da te stvari okoli lastnine in tega, so me že v šoli učili, pa nekaj sem si celo uspel zapomniti. Tako. Ampak ne glede - dober namen. Hvala tudi za te napotke, ki ste mi jih zdaj ravnokar dali. To ni ista zgodba. Mi vsi vemo, v kakšen času živimo, in vsi vemo seveda tudi, kakšna je lastnina, kako se ta lastnina razporeja, kako je definirana, da nimamo družbene lastnine in tako naprej. Nesmiselno je o tem govoriti. Tudi jaz nisem govoril o teh rečeh. Ne gre za to! Gre preprosto za nekaj. In jaz bom še enkrat samo ponovil in to je odgovor vsemu temu, o čemer kar vi govorite. Ljudje nekaj hočejo in dajmo možnost ljudem, da to naredijo - če hočejo. In če ljudje hočejo reči, da je to potem skupna občinska lastnina, ker se prenese v tem primeru na občino, in da bodo skupaj uživali, saj ne bo občina uživala tega, saj ne bo občinski svet in ne vem kdo, ampak ljudje, ki živijo tam. Tudi imamo vodovode in javno razsvetljavo in ne vem kaj, kar je lastninaobčine, občinska lastnina in ni delničarstva notri in ni ničesar; in ljudje pridno uporabljajo in hvala bogu, da imajo in rabijo. Da te stvari okoli lastnine razčistimo. Vsiljevanje: zmeraj, kadar je neka večina, je nekdo na drugi strani te zgodbe. Če mi predpišemo 90- ali 99-procentno večino, ki mora nekaj sprejeti, še vedno ostane 1 procent. Samo 100-procentno, če bi zapisali, seveda kar bi bil popoln nesmisel, razpisati te zadeve. Samo še ena malenkost, gospod kolega Cukjati! Da se tudi na ta način, se popolnoma strinjam z vami. Lahko se v eni urici dogovorijo in od hiše do hiše nekdo gre in si pač nekaj zgradijo: skupno, legitimno in pošteno in korektno. Podpiram tudi to. Ampak so v krajih tudi večji objekti, ko enostavno na ta način ne gre. In če se odločijo nekje - ne vem, bom dal primer, da hočejo zgraditi bazen, ki sem ga že omenjal, potem najbrž ni možno hoditi po toliko in toliko ulicah, toliko in toliko hišah, pa kljub temu mora nekdo na nek način priti do tega soglasja večine - kakršnakoli pač je - ljudi, da hočejo to narediti in da potem oni rečejo sami: "Jaz s tistim, ko obkrožim zadevo, povem: jaz hočem dati 2 ali 3% od svoje plače za to, da bomo vsi lahko nekaj uporabljali." To je poanta te zgodbe; ne za umikanje, ne za to, da se bo ponovno vračalo na družbeno lastnino. To res ni v nikakršni povezavi s tem. Tu gre za neko zadevo - zdaj ali Evropa ima, ali nima, to v tem trenutku ni bistveno; bistveno je to, vsaj po moji oceni, da ljudje nekaj želijo, da so pripravljeni nekaj dati. Jaz sempripravljen seveda jim to z velikim veseljem omogočiti, jim pomagati, da to dajo. In ta zakon daje osnove za to samo - nič drugega. To se mi zdi pomembno pri tem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pukšič ima repliko, potem gospod Cukjati in še gospod Gasparini. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. S precejšnjim delom tega, o čemer je gospod Kremžar govoril, s precejšnjim delom se strinjam. Seveda, nobenega namena vas nisem imel podučevati in če ste tako razumeli, se globoko opravičujem. Ampak, veselilo bi me, če bi tako razmišljali ob sprejemanju zakonodaje, ki se pač tu dogaja. Med drugim, ko smo sprejemali zakon o lastninjenju o telekomunikacijah, seveda niste tako razmišljali. Tudi telekomunikacije, tako kotje rekel prej Pucko, so bile zgrajene in povišana vrednost teh telekomunikacij tudi na račun in zaradi samoprispevkov, ki so jih in ki smo jih plačevali. Pač, prihajam iz ene občine, kjer smo samoprispevek plačevali 30 let. Seveda se pa ne strinjam, da uvajamo samoprispevek po členu št. 1, ki govori, da bodo občine lahko uvedle za izgradnjo in rekonstrukcijo javnih komunalnih infrastruktur in tako dalje, do tiste mere, prvič, do tiste mere, ko govorite, da je to občinsko. Ja, saj to so občani, to so ljudje ki tam živijo. Vendar, tudi telefonija je bila družbena, do dneva, dokler je ne želite lastniniti. Ko pa boste želeli lastniniti tudi vodovodno cev, potem pa tisti, ki je tudi preko samoprispevka to plačeval, ima pravico s svojim deležem biti lastnik. Tomu priznajte. In tega 5. členu, seveda, ne piše. In drugič, ne strinjam se s 1. členom o samoprispevku zato, ker, gospe in gospodje, čas je, da spoznamo, da bo treba narediti zakon o financiranju občin tako, da se bodo lahko občine v skladu z zakonom o skladnem regionalnem razvoju - kateri si ga niste prebrali, si ga preberite - v tej državi enakomerno razvijale. Če pa tega ne želite, potem je pa treba povedati. Vendar prek tega zakona o samoprispevku ne morete nadoknaditi tistega, česar se ne spoštuje pri zakonu o skladnem regionalnem razvoju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite, replika.
Glejte, pri samoprispevku, gospod Kremžar, gre za uvedbo javne dajatve na podlagi občinskega predpisa, gre za uvedbo davka - davka! In mene moti, da te poante nekako ne razumete oziroma vsaj mislim, da ne razumete - da pravzaprav za izgradnjo standardne lokalne infrastrukture, tistega, za kar že plačujemo davke, ima sedaj po tem zakonu občina pravico meni predpisati neke dodatne davke. To je javna dajatev, ki je seveda sprejeta na podlagi občinskega predpisa, na podlagi referenduma, referendumskega rezultata. Glede bazena, v normalnih pogojih, ne v tistih pogojih izpred 20 let, seveda se bazen gradi z delnicami, obveznicami ali na druge načine. Mislim, da bo treba tu enkrat razmisliti na splošno, ali občina sme dodatno predpisovati davke za izgradnjo tiste standardne infrastrukture, ki pravzaprav mora črpati sredstva iz vseh dajatev, tudi iz moje dohodnine, iz vseh dajatev, ki so znane in ki so bile sprejete v zakonodaji v državnem zboru.
Hvala lepa. Zadnja replika, gospod Gasparini, potem pa ima razpravo gospod Franc Sušnik.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, mislim, da ima občina že pravico, veste, ampak tu je vprašanje, ali ima država pravico, da ti predpisuje, koliko boš ti plačal. Če je to ta bazen v neki občini, je to stvar občine. In zdaj mi na koncu predpisujemo, kaj bo v občini, ne vem, v Mariboru ali v Izoli plačal tisti, ki ima pač take in take dohodke. Mislim, da to ni prav. Občina je tista, ki bi morala reči - če že zgradimo bazen, potem je prispevek za tiste, ki mislite pristopiti k temu, toliko in toliko. Saj, na koncu koncev, sem se oglasil zato, ker sploh ne vidim smisla samoprispevka. In se strinjam z dr. Cukjatijem, pa ne zato, ker je zdravnik, ampak mislim, da je v današnjem času to predpisovati malo odveč. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite.
Spoštovana predsedujoča in spoštovani zbor! Poglejte, danes je bilo izredno velikokrat čutiti, da ljudje želijo, hočejo, da jim je treba omogočiti. Poglejte, sam mislim, da je to čista hinavščina. Pokažite mi človeka, ki si želi oziroma ki je želel uvedbo samoprispevka, ki si je želel pripisati neko dodatno finančno obveznost - ga ni. Ljudje so bili v to prisiljeni, da so se izkopali iz blata, da so nadoknadili nerazvitost, da so ne nazadnje popravili defekt pri porabi javnih sredstev ki je nastajal vse do sedaj. Ponovno uvajati neko tak prisilo za zadeve, kot so v prvem členu predloga zakona, ki govorijo o osnovni javni infrastrukturi, je popolnoma zgrešeno z vsemi normalnimi človeškimi normativi. Poglejte. Ljudje so glasovali za samoprispevek oziroma so prisiljeni še danes razmišljati o samoprispevku zato, ker so v to prisiljen, ne ker si tega želijo, ker ne vidijo nobenega izhoda. Ne nazadnje jih k temu napotuje tudi - to bi rad od ministra slišal, kje je kakršnakoli zakonska podlaga, da imajo investicije, ki so podprte s samoprispevkom, prednost pri sofinanciranju ministrstev. Drugo pa mislim, da je osnovni vzrok za to, da danes ljudje še vedno razmišljajo o samoprispevku kot izhodu v sili, tudi v tem, da Slovenija namenja lokalnim skupnostim znatno premajhen delež bruto družbenega proizvoda. To sem imel priložnost slišati, ko so bili tu evropski parlamentarci. Jaz bi sedaj ministra tudi vprašal, kakšen je ta delež in kakšen bi moral biti, da bi bili tudi na tem področju evropsko primerljivi. Dve vprašanji sta bili: kakšen delež dajemo za lokalno samoupravo in kakšen bi naj bil, da bi bili evropsko primerljivi. Drugo vprašanje je pa bilo, kje je kakršnakoli zakonska osnova, da imajo investicije, ki so podprte s samoprispevkom, prednost pri sofinanciranju s strani ministrstev. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, kar nekaj vprašanj se je nabralo. Želite odgovoriti? Izvolite!
Hvala lepa. Kar zadeva vprašanje financiranja lokalne samouprave oziroma njene udeležbe v družbenem proizvodu, je točna ugotovitev kolega, ki je zadnji razpravljal; namreč, da je Slovenija tu daleč pod evropskim povprečjem. Sedaj se spominjam podatka, Finska ima celo 70% družbenega proizvoda oziroma v okviru javnofinančnih izdatkov 70% na lokalni ravni, ampak to je povezano tudi z njeno organizacijo oblasti, ki je precej decentralizirana. Tako včasih ni možno medsebojno primerjati evropskih držav, ker imajo zelo različne oblike, tudi razvitosti lokalne samouprave od občinskih na pokrajinsko. Ampak nesporno je pa nekaj, to, kar tudi vi ugotavljate, da je Slovenija tu daleč pod evropskim povprečjem, kar zadeva financiranje lokalne samouprave. Ampak mislim, da je povezovanje tega vprašanja s financiranjem lokalne samouprave pravzaprav na nek način neprimerno oziroma tu ne gre za ta isti problem. Zakon o samoprispevku ne bi smeli povezovati s kakršnokoli politiko države na področju financiranja lokalne samouprave. Gre v bistvu za dodatno možnost, ki se ustvarja za tisti del državljank in državljanov, ki so se v stanju o tem večinsko dogovoriti v posamezni občini. Rad bi izrecno zatrdil, da ta namenski vir financiranja, kot se izraža zakon, nima nikakršnega vpliva na finančno izravnavo občin. To je zagotovilo - takšno stališče smo že slišali tu v razpravi - to je zagotovilo tudi v imenu predlagatelja, ki sem ga konzultiral z ministrstvom za finance, ki je sodelovalo pri pripravi tega zakona. Tako da povezovati to sedaj s slabšo situacijo tistih občin, ki bi samoprispevek uvedle, ne bo držalo. 13. člen govori o tem, da je samoprispevek namenski prihodek občine. Tudi evidentira se preko posebnega stroškovnika mesta ali pa se ustanovi poseben proračunski sklad. Skratka, ne gre za to, da bi se ta sredstva enostavno pretočila v prihodke občin in to odbilo od finančne izravnave. To enostavno ni točno in rad bi vas s tem stališčem ohrabril k temu, da ste vendarle bolj naklonjeni tej obliki. Na načelni ravni še tole. V bistvu gre za to, ali omogočimo - trenutno je, mislim, da 13 ali 15 pobud različnih občin v Sloveniji, ki se ne morejo realizirati, ker je nastala leta 1999 pravna praznina. Torej, nimamo zakona, oni pa imajo projekte in jih želijo izpeljati, in to na način, za kakršnega v Sloveniji je precej tradicije; na način večinske referendumske odločitve v skladu z namenom, ki ga zakon posebej opredeljuje - to je namreč koncept tega zakona - te občine teh projektov ne morejo realizirati. Čeprav župani oziroma občinska vodstva presojajo, da bi bilo možno na njihovem območju dobiti takšno večinsko odločitev, ki bi s tako zbranimi sredstvi dodatno usposobila in razvila občine. Mislim, da že zaradi možnosti, zaradi pravice, zaradi svobode teh občin oziroma prebivalcev v teh občinah je zakonsko podlago smiselno vzpostaviti. Zato je principialno nasprotovanje temu in povezovanje tega z, ne vem, obveznostjo države do občin ali pa z regionalnim razvojem in podobno v bistvu nepravilno. Dejansko tu ne gre za nadomeščanje siceršnjih obveznosti države. Tu ne gre za nadomeščanje ali celo izmikanje države v obveznosti, da financira občine. Gre za možnost, ki jo država s pravnim sistemom vzpostavlja, da tam, kjer se to želi odločiti - rekel pa sem: 15 takih projektov mi vemo, na ministrstvu za notranje zadeve, da obstajajo, ki se ne morejo ta trenutek realizirati. Gre za vzpostavitev, v bistvu pravne podlage za to. Kar zadeva razpravo o tem, da se ustvarja tu prisila za ljudi, ki tega ne želijo, in da ljudje a priori tega ne želijo, po definiciji in za uvajanje javnih dajatev. Tu ne gre za-vsaj razpravljavci to sami tudi zelo dobro veste - pa vendarle, da bo povsem jasno; gre natančno za javno dajatev, gre za davek. Ampak ta davek se ne uvaja z odločitvijo občine, ampak z odločitvijo ljudi. Gre dejansko za vprašanje, kakšna naj bo taodločitev ljudi. In tu, mislim, da je zelo občutljivo treba razmisliti o tem, kakšna naj bo ta odločitev. Mi ponujamo tu strožjo večino od tiste, ki je v zakonu o lokalni samoupravi. Tam je predvideno, da je večinska odločitev vseh, ki so se udeležili glasovanja. To teoretično lahko pomeni, da se jih udeleži 5 procentov, da jih izglasuje večina, to je nekaj čez 2,5 procentov, in vse ostale zavežejo, ostalih 95 procentov. To je zagotovo nedemokratično. In zato smo se mi tu opredelili za dovolj strogo večino, to pomeni, za večino vseh tistih, ki so na tem območju volilni upravičenci in bodo postali zavezanci. Skratka, gre za model absolutne večine, ki se nam zdi dovolj demokratična za to, da se izglasuje neka javna dajatev, ki obvezuje potem tudi ostale, ki pa je v skupno korist, tako kot večina ugotovi. Posebej rad poudaril, čeprav je razpravljavcem, ki so dvignili to vprašanje, popolnoma jasno, da v tem primeru gre za davek in ne za delničarsko financiranje in da ni potrebno vzpostaviti zakonskih pogojev za delničarsko financiranje javne infrastrukture na občinski ravni. Tam, kjer želijo, kjer obstaja podjetniški ali kakršenkoli drug interes, tam to lahko storijo, zakon o tem obstaja, delniško financiranje ima svoj pravni temelj v zakonu o gospodarskih družbah, lahko se ustanovi delniška družba ali družba z omejeno odgovornostjo in za to ni nikakršnih ovir. Tam, kjer je politična zrelost ali pa podjetniška pripravljenost določenega števila ljudi za delničarsko financiranje komunalne infrastrukture - za to v slovenskem pravnem sistemu ni nikakršnih ovir. Pač pa je v slovenskem pravnem sistemu ta trenutek po odločbi ustavnega sodišča ovira za financiranje komunalne infrastrukture na podlagi samoprispevka, ki je ena od tradicij, ki se je marsikje prijela in pravim, ponavaljam, precejšnje število takšnih pobud je ta trenutek tudi aktualnih. Mimogrede bi omenil oziroma samo pritrdil tistemu, kar je bilo rečeno, mi nimamo niti enega negativnega mnenja, principialnega nasprotovanja iz 190 občin, glede tega, ali je smiselno takšen zakon sprejemati ali ne. Tri tedne, na podlagi odločitve državnega zbora, je ta zakon bil v razpravah v vseh občinah. Dobili smo dobršne število pripomb, izboljšav tega teksta. Mimogrede naj omenim, da ima vlada že pripravljene amandmaje inprav ta trenutek teče korespondenčna seja, ki bo do določene mere upoštevala z amandmaji tudi pripombe, ki smo jih slišali tu, ki so usmerjene predvsem v to, da se opravijo nejasnosti oziroma da se izboljšajo teksti. Dejstvo je, da so se občine dovolj angažirano temu odzvale. Vse to kaže na to, da v občinah je interes, da se v Sloveniji uzakoni tudi ta možnost financiranja. Ponavljam pa, da gre tu za možnost; in ko govorimo o možnosti, o dodatni pravici in dodatni podlagi v pravnem sistemu, je konceptualno vprašanje tudi to, ali to možnost omejiti zgolj na to, kar so nekateri razpravljavci imenovali nadstandard, ali pustiti popolnoma svobodno odločitev o tem za kakršnokoli investicijo s tega področja. To je konceptualno vprašanje in mi smo se kot predlagatelji postavili na, kako bi rekel, na načelo svobode - naj pač tisti, ki to pobudo imajo, odločijo, ugotovijo, kaj je razvojno za občino najbolj kritično; ali to sodi v sklop tistih vprašanj, ki bi jih občina sicer morala po zakonu o lokalni samoupravi zagotavljati, ali ne, je pri tem irelevantno. Morda bo prav to, za kar so se oni odločili, pa nimajo možnosti tega pridobiti niti iz subvencij za hitrejši regionalni razvoj niti iz siceršnjih sredstev, pomagalo k hitrejšemu razvoju občine. To je odgovornost inpresoja tistih, ki občino vodijo, in seveda tudi sposobnost, da animirajo ljudi na svojem območju za takšne projekte. Zakaj torej principialno vnaprej omejevati to samo na določene projekte oziroma na tiste, ki so nadstandardi. Takšno stališče seveda izhaja iz povezovanja tega zakona z javnofinančnimi obveznostmi države do občin. Mislim, da za to povezovanje enostavno ne bi smelo biti podlage oziroma da na nek način zavaja. Rekel bi samo še nekaj komentarjev v zvezi lestvico oziroma nekaterimi drugimi tehničnimi vprašanji. Lestvica je eno od vprašanj, na katera je bilo zelo veliko odziva tudi v razpravah iz občin, in bo doživelo spremembo v smislu amandmaja vlade. Kar zadeva kmete oziroma to, kar je bilo tu izrecno izpostavljeno, nekatere zavezance, nezaposlene, po našem prepričanju - bomo pa ponovno to strokovno preverili - je kmet vključen v okviru formulacije fizične osebe, ki ima stalno prebivališče, ne glede na to, ali je to zaposleni, ali je kmet, ali je kakršenkoli drug prebivalec, in kmetje so vto vključeni: ali po tem merilu ali po merilu nepremičnine. Kar pa zadeva nezaposlene, so pa po našem prepričanju izključeni iz tega prek formulacije, da zavezanci niso osebe, ki nimajo dohodkov, obdavčljivih po zakonu o dohodnini. Skratka, zahvaljujem se za zelo angažirano razpravo, ki je tudi konceptualna, predvsem pa za tisti del pripomb, ki so usmerjene v izboljšavo teksta. Mi pritrjujemo, da je možno določene precizacije še izpeljati, na kar nas je, kot pravim, opozorila tudi razprava v občinah. In najavljam najmanj pet, šest vladnih amandmajev na ta tekst. Zato bi bilo nadvse koristno, če bi sprejeli tisto, kar je predlagal predsednik odbora za notranjo politiko, in morda nadaljevali razpravo po tistem, ko bi odbor sprejel svoja stališča. Hvala lepa
Hvala lepa, gospod minister. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, na klopeh imate predlog sklepa, ki je pravzaprav povzetek tega, kar smo med samo razpravo - tudi na predlog predsednika delovnega telesa in tudi po priporočilu ministra. Se pravi, da sedaj, ko smo zaključili splošno razpravo, je predlog poslanske skupine LDS, da se po opravljeni splošni razpravi obravnava predloga zakona o samoprispevku prekine do opredelitve matičnega delovnega telesa do vloženih amandmajev ter do mnenj lokalnih skupnosti, ki so bila pridobljena na osnovi določbe 94. člena zakona o lokalni samoupravi. Predlog proceduralnega sklepa dajem spoštovanemu zboru na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 2. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je proceduralni predlog, da prekinemo obravnavo 43. točke dnevnega reda do opredelitve matičnega delovnega telesa, to je odbora za notranjo politiko, in potem v okviru hitrega postopka z drugo obravnavo nadaljujemo, potem ko nam bo matično delovno telo pripravilo poročilo. Gospodu ministru se za sodelovanje zahvaljujem. Prehajamo na 45. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAKONSKI ZVEZI IN DRUŽINSKIH RAZMERJIH - skrajšani postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnica vlade besedo? Državna sekretarka, gospa Alenka Kovšca, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, predsedujoča! Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ureja zakonsko zvezo, razmerja med starši in otroki in med drugimi sorodniki, posvojitev, rejništvo ter varstvo mladoletnih oseb in drugih oseb, ki niso sposobne same skrbeti zase, za svoje pravice in koristi. Zakon v 78. členu določa, da kadar sodišče razveže zakonsko zvezo, ki je iz kateregakoli vzroka nevzdržna, odloči tudi o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih otrok. V 105. členu zakon določa, da če starši ne živijo skupaj, se morajo sporazumeti, pri katerem izmed njih bo otrok živel. Če se starši ne sporazumejo, o tem odloči center za socialno delo. Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo vrhovnega sodišča, in v postopku za preizkus pobude Matjaža Gerlanca iz Velenja odločilo, da ni v skladu z ustavo, da je za odločanje o varstvu in vzgoji otrok v 105. členu zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih določena pristojnost centra za socialno delo, v 78. členu istega zakona pa pristojnost sodišča. Ustavno sodišče je naložilo državnemu zboru Republike Slovenije, da mora ugotovljeno neskladnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Odločba ustavnega sodišča je objavljena v Uradnem listu številka 60, z dne 29. julija 1999. Prvi cilj zakona je torej izvršitev odločbe ustavnega sodišča o ugotovitvi, da ni v skladu z ustavo, da je z odločanjem o varstvu in vzgoji otrok v 105. členu zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih določena pristojnost centra za socialno delo, v 78. členu pa pristojnost sodišča. Drugi cilj zakona pa je terminološka uskladitev z novo državno ureditvijo in pravnim redom. Državni zbor bi moral o neskladnosti iz 1. točke izreke odpraviti v roku 1 leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Pojasnila bi še posamezne člene. 1. in 2. člen pomenita terminološko uskladitev posameznih izrazov glede na to, da je zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih še iz leta 1977 in je bila v tem času sprejeta nova ustava Republike Slovenije, ukinjene so bile samoupravne interesne skupnosti, republiški upravni organi so postali ministrstva in tako dalje. V 3. členu vlada Republike Slovenije predlaga, da se zakon dopolni z novim členom, kjer imamo z zakonom urejene javne finance. Stroški v zvezi s postopkom sklepanja zakonskih zvez se krijejo iz državnega proračuna, česar pa veljavni zakon ne določa, zato je treba dati pravno podlago za financiranje tega dela. 4. člen. Predlagatelj v tem členu predlaga, da se drugi odstavek 105. člena zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih spremeni tako, da se glasi: "Če se starši ne sporazumejo, odloči o tem sodišče." S takim predlogom je odpravljena ugotovljena neustavnost, da je z odločanjem o varstvu in vzgoji otrok v 105. členu določena pristojnost centra za socialno delo, v 78. členu istega zakona pa pristojnost sodišča. V primeru spora pa bo sodišče, kot dosedaj že v skladu z 78. členom, odločalo tudi o zadevah iz 105. člena. 5. člen. Ta določba ima naravo prehodne določbe, ker določa, da bo minister, pristojen za družino, v soglasju z ministrom, pristojnim za upravo, izdal izvršilni predpis v roku šestih mesecev od uveljavitve zakona. 6. člen ureja vprašanje uradnih prostorov. 7. člen, ta določba ima značaj prehodne določbe, opredeljuje pa reševanje zadev po 105. členu zakona o zakonski zvezi. In 8. člen, ta člen določa, kdaj bo zakon začel veljati. Vlada Republike Slovenije predlaga sprejetje zakona po skrajšanem postopku, ker meni, da gre za spremembo zakona v zvezi z odločbo ustavnega sodišča in za druge manj obsežne in manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora. Predsednik, gospod Stanislav Brenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Odbor je na 7. seji obravnaval predlog zakona. Članom je bila podana podobna uvodna obrazložitev zakona, kot ste malo prej slišali. Na osnovi pisnega mnenja sekretariata in dodatnega ustnega se je odbor, seveda, zadržal nekoliko več. Sekretariat ugotavlja, da so podani razlogi za obravnavo zakona po 204.a členu poslovnika, to je po skrajšanem postopku. Sekretariat pa k delu predloga zakona, ki je povezan z razlogom uskladitve zakona z odločbo ustavnega sodišča, posebej opozarja na 4. člen, s katerim je povezana predlagana sprememba 105. člena veljavnega zakona. Meni namreč, da je treba ponovno preveriti vprašanje zadostnosti obsega sprememb, kar je natančneje razvidno iz pripombe k 4. členu. Konkretne pripombe je sekretariat oblikoval k 1. in 4. členu predloga zakona. V okviru pripomb k 1. členu opozarja na neskladnost določil predloga z zakonom o upravi, ki določa, da predpise in druge akte iz pristojnosti ministrstva izda minister. Pri 4. členu opozarja tudi na ohranitev dosedanje ureditve v prvem odstavku 106. člena, ki je ob hkratni spremembi 105. člena po njegovem mnenju protislovna. Pri tem posebej opozarja, da pa skrajšani postopek ne omogoča posegati tudi v druge člene osnovnega zakona. Na osnovi pripomb članov in članic odbora in pa seveda sekretariata je predstavnik predlagateljev, gospa državna sekretarka, pojasnila vsebino, ki jo obravnava 106. člen osnovnega zakona v primeru za 105. členom, ki je predmet tudi presoje ustavnega sodišča. Na osnovi podane obrazložitve je potem tudi odbor sprejel sklep, da soglaša z obravnavo zakona po skrajšanem postopku. V nadaljnjem pa je odbor razpravljal tudi o posameznih členih in ni podprl amandmaja k 1. členu predlagateljev, gospoda Cukjatija in Drobniča. Oblikovala pa je svoje amandmaje, s katerim je tudi do neke mere odpravil utemeljene pripombe na pomanjkljivosti v predlogu zakona s strani sekretariata, in to pet amandmajev k 1. členu in pa amandma k 5. členu. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide predlaga zboru, da zakon sprejme, skupaj z amandmaji odbora, po skrajšanem postopku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod France Cukjati, izvolite.
Lep pozdrav. Naša poslanska skupina meni, da je čas, da se zahteve ustavnega sodišča vgradijo v spremembo zakona. Je pa imela naša poslanska skupina nekaj pripomb. Omenil bi samo dve - že sedaj, da se ne bi potem zopet glede teh stvari preveč razgovorili - in sicer, najprej k 1. členu amandma, in sicer k 4. členu zakona. Namreč, v kazenskem zakoniku v 200. členu je navedeno, da je pravzaprav zlonamerno onemogočanje uresničevanja pravic mladoletne osebe kaznivo dejanje. Mi pa opažamo v življenju, mnogokrat tudi vi, da se pravzaprav te pravice otrok do kontaktov s svojimi starši večkrat kršijo v primeru razvezanih zakonov. In ne samo to, ampak tudi stiki s sestrami, polsestrami, polbrati, s starimi starši in podobno, kar ne deluje ugodno na otroka in njegov razvoj. Tudi varuh človekovih pravic je v poročilu za leto 2000, ki ste ga že dobili, navedel kar nekaj pravzaprav skorajda travmatičnih primerov, kjer je razvezana mati z vsemi mogočimi sredstvi leta in leta preprečevala stik otroka z njegovim očetom. V zakonodaji ni primernega mehanizma, kako bi določbo 200. člena kazenskega zakonika upoštevali tudi v teh primerih. Zaradi tega predlagamo, kljub temu da matično delovno telo amandmaja ni podprlo, da ga podprete, in da podprete prvi amandma, ki je v pregledu amandmajev, in sicer amandma, da je pravica in korist otroka, da ima osebne stike z obema staršema, s svojimi brati, sestrami, polbrati in polsestrami ter s starimi starši. Potem je bilo izpostavljeno še eno vprašanje z naše strani, in sicer 139. člen, kjer gre za neke minimalne pogoje, ki naj bi jih tisti, ki kandidira za posvojitev otroka, izpolnjeval. In sicer, prejšnja dikcija je bila neustrezna. Namreč, v prejšnji dikciji je bilo, da oseba, ki ne daje jamstva, da bo posvojenca vzgojila v delovnega člana socialistične samoupravne skupnosti - je predlagano, da se črta. Menimo pa, da je vsebina te alinee vendarle globlja in ni dovolj, da jo črtamo, treba jo je nadomestiti. Predlagan je bil amandma, da se nadomesti z dikcijo iz 4. člena, to je vtočki 5. Pravzaprav je vsebinsko enako potem predlagal tudi odbor za zdravstvo, delo, družino in socialno politiko, tako da je vseeno pravzaprav, kateri amandma podprete, želeli pa bi, da bi vsaj enega od teh dveh, ki je pomemben. Sicer pa zakon podpiramo in menimo, da gre lahko po skrajšanem postopku.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Janez Drobnič. Izvolite.
Najprej lep pozdrav kolegicam in kolegom poslancem, pa tudi predstavnikom oziroma predstavnici vlade! Bom čisto kratek. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo spremembo zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Podpiramo tudi skrajšani postopek, kajti to nam nalaga tako ustavna odločba kot tudi sama terminologija zakona, ki je zelo zastarela. Hkrati pa podpiramo tudi tiste določbe, ki se nanašajo na ureditev postopka sklepanja zakonske zveze, da se uredijo razmere za normalizacijo tega in dostojnost postopka. Večina se torej nanaša in glavna teža je dana temu, da se spremeni glede urejanja odločanja o varstvu in vzgoji otrok, kar narekuje ustavna odločba, kajti po starem - to se je delalo vrsto let - se ni v zadostni meri zagotavljalo jamstvenega postopka in ni bilo pravilno upoštevano razpravno načelo, kajti center za socialno delo se je pojavljal v vlogi razsodnika, hkrati pa je opravljal tudi določene obveznosti do vzgoje in varstva oziroma izvedbe pravice vzgoje in varstva otrok oziroma izvrševanja starševskih pravic. Pri tem bi izkoristil tudi to priložnost, čeprav je kolega, gospod Cukjati, iz socialdemokratske stranke že obrazložil, v zvezi z izvrševanjem koristi otrok, ko pač gre ta zakonska zveza narazen. Ta pobuda, ti amandmaji so predvsem podani na podlagi konvencije o otrokovih pravicah in izvrševanju starševstva. To, mislim, da moramo zagotoviti. To ne obremenjuje proračuna, zelo pa vpliva na rast in razvoj otroka in tudi medsebojne stike med bivšima zakoncema oziroma starši. Skratka, mi podpiramo tudi skrajšani postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Hvala lepa predstavnikom poslanskih skupin. Besedo imajo poslanke in poslanci. Pisnih prijav k razpravi ni bilo, zato je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na pet minut. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo - razprava ter odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. O predlaganem sklepu bomo glasovali. Glasujemo. Žal nas je navzočih premalo. Kolege in kolegice, ki se nahajajo v bližini, vljudno prosim, da se nam pridružijo. V skladu s poslovnikom o predlogu sklepa, ki sem ga predstavila, glasujemo drugič. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 4.7. 2001, in sicer imamo amandmaje k 1. in k 5. členu. Prehajamo torej na razpravo in odločanje o 1. členu in o sedmih amandmajih k 1. členu. Predlagatelj amandmaja pod 1 je skupina poslancev s prvopodpisanim Francetom Cukjatijem: pod 2 je predlagatelj odbor: pod 3 je predlagatelj ravno tako odbor: pod 4 ravno tako odbor: pod 5 skupina poslancev s prvopodpisanim Francetom Cukjatijem: pod 6 in 7 pa odbor z opombo, da v kolikor bo amandma pod zaporedno številko 5 sprejet, je pod 6 brezpredmeten. O sedmih amandmajih in 1. členu odpiram razpravo. Želi kdo razpravljati? Gospod Cukjati, izvolite.
Če dovolite, bi na kratko še enkrat opozoril na prvi amandma. Gre za pravico, ki omogoča, da kazenska določba 200. člena kazenskega zakonika pravzaprav sploh pride do izraza. Zaradi tega predlagam, da podprete prvi amandma.
Hvala lepa. Državna sekretarka, izvolite.
Hvala za besedo. Sicer se s pripombami, ki sta jih dala gospod Cukjati in gospod Drobnič, načeloma strinjam. Vendar je predlagatelj zakona želel urediti samo tisto, kar mu je naložilo ustavno sodišče. Smatramo tudi, da rešitev, ki je predlagana, ni zadostna, da bi lahko urejala v celoti to področje. Razen tega se pripravlja nov tekst, nov zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki bo to področje celovito urejal. Danes pa se lahko že s stališča uresničevanja otrokovih pravic uporablja neposredno konvencija o otrokovih pravicah, tako da je čisto dovolj, če zaenkrat sprejmemo samo te spremembe, in tisti, ki so prizadeti v stikih, lahko vprašanje koristi otrok uveljavljajo preko konvencije. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujmo! Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti 29. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da amandma pod 1 ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujmo! Navzočih je 49 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 3. Glasujmo! Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod 4. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 5. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23, proti 30. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma pod zaporedno številko 5 ni bil sprejet. Zato prehajamo na odločanje o amandmaju pod 6. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o amandmaju pod zaporedno številko 7. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 1. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen v celoti sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 5. členu in o amandmaju k temu členu, katerega predlagatelj je odbor. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 53, proti 2. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je člen v celoti sprejet. Opravili smo razpravo in odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na razpravo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Želi kdo besedo? Ker ne, prehajamo na odločanje o preostalih členih. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so preostali členi sprejeti. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o naslovu zakona. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je naslov zakona sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da so bili k predlogu zakona v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k členoma 1 in 5. Če želijo k tema členoma kvalificirani predlagatelji vložiti amandma, prosim, da to storijo. Pred tem pa sprašujem, ali želi kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Pred tem sprašujem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, ali je zaradi sprejetih amandmajev morda porušena medsebojna skladnost določb zakona? [[Ni.]] Hvala lepa. Prehajamo torej na odločanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnicama vlade in sekretariata se zahvaljujem za sodelovanje. Prehajamo na 46. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU STATUSA DRŽAVLJANOV DRUGIH DRŽAV NASLEDNIC NEKDANJE SFRJ V REPUBLIKI SLOVENIJI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Želi.]] Minister za notranje zadeve dr. Rado Bohinc, izvolite.
Spoštovani! Prejšnji zakon o tujcih iz leta 1991 v prehodnih določbah ni določal pogojev za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje za državljane bivše SFRJ, ki so bili v času osamosvojitve države iz drugih republik, pa niso zaprosili za državljanstvo. Zato je ustavno sodišče ugotovilo, da je ta zakon v nasprotju z ustavo, in jebilo zakonodajalcu naročeno, da ga uskladi v roku šestih mesecev. Leta 1999 je bil sprejet oziroma je začel veljati zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki je uredil status teh državljanov, zraven pa določal razloge, zaradi katerih se sme zavrniti izdajo dovoljenja za bivanje - njim kot tujcem. Ti razlogi so bili: kaznovalnost za prekrške zoper javni red in mir z elementi nasilja in pa obsodba na določena kazniva dejanja oziroma na zaporno kazen iznad enega oziroma treh let. Prav te razloge za odklonitev dovoljenja za bivanje je ustavno sodišče s svojo odločbo, ki je bila objavljena 18.5.2000, razveljavilo oziroma razveljavilo tista določila, ki so kot razlog za odklonitev dovoljenja štela večkratno kaznovanost za prekrške zoper javni red in mir in pa tudi kaznovanost za kazniva dejanja s kaznijo zagroženo eno leto oziroma tri leta, če je šlo za več kaznivih dejanj skupaj. Ta zakon, ki ga predlagamo, te spremembe in dopolnitve imajo za cilj uskladiti ta zakon z odločbo ustavnega sodišča, in sicer na ta način, da se vnese tako imenovan prosti preudarek v 3. člen, prosti preudarek organa, ki lahko upošteva pri odločitvi o podelitvi dovoljenja za bivanje, kriterije, ki so posebej zakonsko sedaj z novelo določeni. To je dolžina prebivanja tujca v državi, njegove osebne, družinske, gospodarske, socialne in druge vezi, pa tudi, kot pravi zakon, posledice, ki bi jih za tujca povzročila zavrnitev izdaje dovoljenja. Hkrati pa se v zakonu kot možne podlage za zavrnitev dovoljenja še naprej navajajo storitev kaznivega dejanja, vendar s kaznijo, ki je zagrožena za obdobje treh oziroma petih let, če gre za več kaznivih dejanj skupaj. Torej, v tem primeru gre torej za na eni strani milejše pogoje za zavrnitev tega dovoljenja, hkrati pa za uvedbo tako imenovanega prostega preudarka. Na ta način zakon v tem 3. členu v celoti usklajujemo s prej citirano odločbo ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec predstaviti mnenje odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, gospod Sašo Peče. Izvolite!
Spoštovani! V Slovenski nacionalni stranki samega omenjenega zakona ne moremo sprejeti. Prepričani smo, da je materija bivanja v naši državi preveč, da bi se lahko z njo igrali, naj si bo na podlagi odločbe ustavnega sodišča ali naj si bo na podlagi mnenja samega ministrstva. Prepričani smo, in to žal, da večji del porasta kriminalitete v naši državi še zmeraj povzročajo prihodi oziroma migracije iz tujih oziroma južnih držav. Nikakor ne moremo pristati nato, da slovensko zakonodajo naredimo milejšo in prijaznejšo ravno tistemu segmentu, ki v tej naši državi povzroča nered. Da ne bo moj govor preveč nacionalistično usmerjen in da ga ne boste tako označili, bom s tem zaključil. Povedal bom pa še enkrat, da bomo nasprotovali predlogu zakona. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več predstaviti mnenja poslanske skupine, dajem besedo poslankam in poslancem. Tudi pisnih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na 5 minut. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih predloga zakona. Predlog zakona ima dva člena, zato dajem najprej v razpravo in odločanje 1. člen. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 54 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti 7. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je 1. člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 2. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 5. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je 2. člen sprejet. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujmo! Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti 5. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je naslov zakona v celoti sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Izglasovali smo zakon o členih in naslov. Odpiram razpravo o predlogu zakona v celoti. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in ugotavljam, da ker v drugi obravnavi ni bil sprejet noben amandma, tudi v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujmo! Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti 8. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ministru, državni podsekretarki se najlepše zahvaljujem za sodelovanje. Tudi predstavnici sekretariata hvala lepa. Prehajamo na 47. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Želi predstavnica vlade besedo? Gospa ministrica, dr. Lucija Čok, ministrica za šolstvo, znanost in šport, izvolite
Hvala lepa. Spoštovani! Pred seboj imate spremembe in dopolnitve zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Spremembe so nujno potrebne, da sledimo določenim zakonskim spremembam, ki so se dogajale v času od prve predstavitve tega zakona. Verjetno se spomnite, to je kup zakonov, ki so vplivali na šolsko zakonodajo, tako zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami kot zakon o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah, zakon o osnovni šoli, ki je bil ravnokar sprejet v tem parlamentu, zakon o strokovnih in znanstvenih naslovih, zakon o prekrških, zakon o delovnih razmerjih, pa še kolektivna pogodba s področja vzgoje in izobraževanja. Zato bi rekla, da zakon nosi nekaj sklopov, ki so si različni po teži v svojih spremembah. Prvi sklop je pomanjkljivost in nejasnosti. Tu, na primer, so nekateri členi, ki so se izkazali skozi prakso za ne dovolj natančne, na primer 20. člen, ki določa preverjanje novih izobraževalnih programov, in še mnogi drugi, ki pomenijo pravzaprav samo dodelavo, ne pa vsebinskih sprememb in nikakor ne spreminjajo samega koncepta tega področja oziroma samega vprašanja ureditve organizacije in financiranje v luči tudi nove devetletke in prenove, ki je v teku. Naslonili smo se na mnoge evalvacije. Med njimi so nekatere zelo pomembne. Če samo citiram mednarodni projekt Phare MOCK-a, ki je za seboj prinesel nujno potrebo po rekonceptualizaciji in spremembi poklicnega izobraževanja, pa še tudi druge zadeve, tako da smo se odločili, da je treba na nekaterih področjih drugače zastaviti organizacijo šolskega dela. Ne bom citirala posameznih vezav na zakone, ki sem jih prej omenjala. Tega je kar nekaj in mislim, da bomo še kaj tudi slišali v debati oziroma v sprejemanju. Ponovno smo pa tudi v prehodnem režimu se dotaknili nekaterih statusnih oziroma nekaterih mest v vzgoji in izobraževanju, kot je na primer ravnateljsko mesto. Ugotovili smo pri preštevanju, koliko ravnateljev bi po novem ne izpolnjevalo več pogojev, to se pravi po starih določilih zakona. Zato smo za to prehodno obdobje predlagali še imenovanje nekaterih ravnateljev, tako da bi resnično ne imeli 117 ravnateljev, ki ne bi izpolnjevali pogojev po sprejemu tega zakona, pač pa veliko nižje število. Finančna sredstva, ki so vezana na same posledice sprejema tega zakona, so po naši kalkulaciji manjša, 50 milijonov SIT, kajti omogočala bodo racionalnejšo organizacijo vzgoje in izobraževanja. Mislim, da kaj bistvenejšega ta trenutek ne bi dodajali.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Rudolf Moge, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Bom zelo kratek. Moram vam povedati, da je odbor brez razprave in brez glasu proti soglašal s predlogom vlade, da se zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja obravnava po skrajšanem postopku in je po tem proceduralnem sklepu tudi brez razprave prešel kar na drugo obravnavo in oblikoval sedem amandmajev. Trije amandmaji so oblikovani na predlog sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, naslednji amandma je bil nato oblikovan tudi kot posledica predloga teh amandmajev, ki jih je sekretariat predlagal. Trije amandmaji pa so bili sprejeti na predlog poslancev. Navedene amandmaje imate v pregledu, če bo potrebno, jih lahko še naknadno obrazložim, ko bomo o njih odločali. Sicer bi vas pa poprosil, da bi zakon sprejeli skupaj z amandmaji, ki jih je predlagal odbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine Nove Slovenije, gospa Ana Marija Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsi prav prisrčno pozdravljeni! Poslanci Nove Slovenije smo predlog sprememb zakona temeljito proučili in se strinjamo z večino predlaganih sprememb. Ne strinjamo pa se s spremembo, po kateri bi lahko ravnatelj sam, brez predhodnega mnenja vzgojiteljskega, učiteljskega ali profesorskega zbora odločal o imenovanju ali razrešitvi pomočnika ravnatelja. Prepričani smo namreč, da bi imenovanje oziroma razrešitev pomočnika ravnatelja s konsenzom kolektiva pripomoglo k boljšemu sodelovanju zaposlenih in boljšemu delovanju izobraževalne ustanove. Pripombe imamo tudi na spremembe določb, ki prelagajo finančne obveznosti z države na pleča lokalnih skupnosti, saj predlagani zakon določa, da bo na tem področju prišlo do prenosa obveznosti z države na lokalno skupnost, ne da bi pri tem država zagotovila vsa potrebna finančna sredstva za zagotovitev opravljanja prenešenih obveznosti. V Sloveniji imamo zaradi geografskih značilnosti zelo različne situacije v posameznih občinah, zato ni primerno, da različne situacije obravnavamo na enak način. Takšna obravnava pomeni kršitev načela enakosti. Različne situacije moramo temu ustrezno različno obravnavati. Poglejmo si samo primer občine Lovrenc na Pohorju, kjer v posamezni vasi živi eden ali dva šolajoča se otroka, razdalje med naselji so velike, cestna infrastruktura je izredno slaba, kar zelo povečuje stroške varnih šolskih prevozov. Ali pa, na primer, drugo območje, to je Kočevsko, kjer varnost otrok na poti v šolo ali iz nje ogroža medved. Medvedi na tem področju niso nobena eksotika, temveč vsakdanji pojav, ki s svojo nepredvidljivostjo lahko ogroža življenja odraslih in otrok. Poslanci Nove Slovenije nasprotujemo tudi nenehnemu podaljšanju roka, v katerem smejo ravnatelji in pomočniki ravnateljev opravljati svoje funkcije kljub temu, da nimajo zakonsko določenih pogojev za opravljanje svojega mandata. S tem je vprašljiva kakovost vodenja šol, hkrati pa se preprečuje, da bi lahko mlajši profesorji z novimi pogledi in drugačnimi pristopi začeli modernizirati naše šolstvo. Poslanci Nove Slovenije se končno strinjamo s sprejemom te novele po skrajšanem postopku, ker gre za potrebne spremembe v slovenskem šolstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine SDS, gospod Pukšič. Prosim!
Lep pozdrav, tudi predstavnikoma vlade. Preden bi spregovoril nekaj besed o spremembi zakona organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, bi opozoril - pravzaprav pa me čudi, da sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve ni o tem spregovoril - in sicer v mnenju iz 6. junija je sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve zapisal, da sekretariat ugotavlja, citiram sekretariat iz mnenja: "Sekretariat ugotavlja, da predlagana novela vsebuje poleg redakcijskih popravkov in uskladitev z novim oziroma spremembami veljavnih zakonov tudi določbe, ki predstavljajo pomembne vsebinske spremembe" - torej, pomembne vsebinske spremembe - "in dopolnitve, zato izražamo pomisleke o navedbi, da gre v celoti za manj zahtevne spremembe in dopolnitve." To pomeni, sekretariat opozarja na skrajšani postopek. Kot sem že danes opozoril pri prejšnjem zakonu o samoprispevku na ignoranco, tako opozarjam tudi v tem primeru. V tem primeru ne samo jaz, ampak tudi sekretariat opozarja poslance vladajoče koalicije, da to ni dobro, in seveda posredno vlado, zato bi bilo kdaj tudi pač kaj upoštevati. Sedaj pa če preskočim k sami vsebini zakona, in sicer ne k tistemu, ki govori o spremembah zaradi manjših popravkov, ampak k tistemu delu, k vsebinskemu delu. Dobro bi bilo opozoriti na nekaj teh vsebinskih sprememb. Poglejte, v veljavnem zakonu v 22. členu zadnja alinea četrtega odstavka piše, pardon v 81. členu v spremembi zakona je to pod22, piše: "Iz sredstev državnega proračuna se zagotavljajo plače s prispevki in davki ter drugi osebni prejemki na podlagi sistematizacije" [[...]]in tako dalje "iz sredstev državnega proračuna". Potem je v četrtem odstavku zapisano takole: "Iz državnega proračuna se zagotavljajo tudi sredstva za dejavnosti in naloge, ki so potrebne za opravljanje dejavnosti vzgoje in izobraževanja." Torej, iz državnega proračuna. Ta zadnja alinea govori o sredstvih za prevoze učencev osnovne šole in sredstev za varstvo vozačev. V sedaj predlaganem zakonu, torej spremembi zakona - samo malo, da ga poiščem, kje ga pa imam - ki ga je vložila vlada, pa predlaga, da se črta ta zadnja alinea. Črtanje to zadnjo alineo po mojem prepričanju pravzaprav nimamo pravice, ker s tem posegamo zopet, tako kot žal prevelikokrat do sedaj, v občinske proračune. Če se bodo nadomestila sredstva iz proračuna, ki bi se morala zagotavljati v proračunu, nadomestila s sredstvi iz občinskih proračunov, s tem da se nič ni spremenilo pri zakonu o financiranju občin, potem seveda posegamo v občinske proračune. To enostavno ni sprejemljivo. Ne nazadnje povejte, ali bo potem potrebno zaradi tega [[...]]To ne gre za mala sredstva. To gre za precejšnja sredstva, za velik denar. Ali bodo zaradi tega občinski proračuni morali imeti rebalanse? Večina občin bo to enostavno morala izvesti, ker v nasprotnem primeru bo poslovanje občin nezakonito, ker bodo postavke za prevoz otrok iz šolstvu iz tega naslova enostavno na drugi strani, kjer so pač prilivi s tega naslova, ki bi morali biti, jih ne bo. Zato predlagam absolutno celotnemu zboru, da podpre amandma k 22. členu poslanskega kolega Tanka, ki takšen del, črtanje tega izničuje. Spremembe, ki so navedene v spremembi trajanja mandata iz 4 na 5 let za ravnatelja, se mi zdijo celo v redu, tako da tu nimamo pomislekov. Pomislek imamo in o tem smo spregovorili v paketu spremembe šolske zakonodaje, kar smo predlagali socialdemokrati temu državnemu zboru, in nekaj od tega je bilo tudi povzetega pri tej zakonodaji, čeprav bolj malo. Predlagali smo, kar pa sedaj tudi predlagamo z dvema amandmajema, to je k 15. in k 16. členu, da se pridobi, ko je ustanovitelj lokalna skupnost, da se takrat pridobi tudi soglasje lokalne skupnosti. To pomeni, svet zavoda, javnega zavoda, če je ustanovitelj lokalna skupnost, mora pridobiti tudi soglasje lokalne skupnosti. Jaz upam, da bosta tokrat ta dva amandmaja dobila dovolj podpore, ker verjamem, da je, torej da je logično in tako kot tam, kjer je ustanovitelj država, je potrebno, da je soglasje države. Tu, kjer je ustanovitelj lokalna skupnost, pa je potrebno soglasje lokalne skupnosti. Vsekakor bi bilo seveda smiselno te spremembe zakona tudi iz razlogov, ki so navedeni, podpreti, ampak smiselno je to podpreti skupaj s predlaganimi amandmaji, ki jih socialdemokrati predlagamo. Tako bo zakon vsebinsko popolnejši in ga ne bo potrebno zopet v kratkem času, vsaj zaradi tega segmenta, kjer predlagamo amandmaje, spreminjati.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Ljubo Germič, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Liberalna demokracija bo podprla predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organiziranju in financiranju vzgoje in izobraževanja in podprla bo to tako v postopku kot v smiselnem, torej v vsebinskem pogledu. Zakaj v postopkovnem? Torej predlaga se skrajšani postopek. Torej zakon o organiziranju in financiranju vzgoje in izobraževanja ureja temeljna organizacijska, statusna in finančna vprašanja, tako od predšolske vzgoje do izobraževanja odraslih. Smatramo, da predlagane spremembe ne posegajo v temeljna konceptualna vprašanja. Same spremembe pa, kot je bilo že tudi v okviru samega uvoda s strani predlagatelja omenjeno, ki so razporejene v več vsebinskih sklopov, gre za prvi sklop pomanjkljivosti in nejasnosti. Znotraj tega sklopa moramo reči, da je po letu 1996 to prva sprememba v okviru tega zakona in vsa evalvacijska spoznanja do sedaj narekujejo nekatere spremembe. Naslednje spremembe narekuje uskladitev z drugo oziroma novo zakonodajo. Tukaj gre predvsem za usklajevanje z zakoni, zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, zakona o nacionalnih in poklicnih kvalifikacijah, zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih in pa na koncu tudi zakona o prekrških. Posebej bi omenil vsebinske spremembe v zakonu, ki so posledica evalvacij in odpirajo možnosti odprtega korikuluma. To je eno izmed zelo pomembnih področjih in hkrati uveljavlja tudi princip uveljavljanja regionalnih interesov v kontroliranem in omejenem obsegu. V prehodnem režimu se dotikamo poglavja, ki govori o izpolnjevanju pogojev za ravnatelje, pomočnikov, knjižničarjev in še nekaterih drugih. Tukaj gre predvsem za to, da se s prehodnim obdobjem, kot je navedeno v okviru predloga predlagatelja, dosedanje obdobje, torej prehodno obdobje podaljšuje, kar bi omogočalo ureditev statusa sedanjim v.d.-jem direktorjev in pa omogoča, da lahko že nekateri sedanji ravnatelji ponovno kandidirajo. Torej ne gre za ponovno imenovanje, ampak gre za omogočanje ponovnega kandidiranja. Na podlagi ustreznega postopka so lahko ali pa ne izbrani. V okviru liberalne demokracije, v poslanski skupini bomo podprli predlog skrajšanega postopka zakona in podprli bomo predloge amandmajev, ki jih je sprejel tudi odbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite!
Spoštovani prisotni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je vsekakor v tem trenutku dobrodošel. Kot se navaja v obrazložitvi in pa v razlogih za sprejem le-tega, vidimo, da nekaj teh nedvoumno drži, naj si bo zaradi tega ali onega razloga, ki jih je prinesel čas dogodkov Republike Slovenije. Toda žal, kljub dobri zasnovi, kljub dobrim željam po učinkovitejši in kvalitetnejši izobrazbi, predvsem pridobljeni izobrazbi, ki naj bi jo izobraževalni proces prinesel, pa zakona ne moremo podpreti. Gre za enostavno dejstvo, da smo prepričani, da bi moral pravni red, kamor tudi spada ta zakon, temeljiti na načelu enakosti zakonov za vse. V obstoječem in za nas spornem poglavju predloga zakona pod prehodnimi in končnimi določbami bo ta državni zbor ponovno uzakonil, po našem mnenju, neke vrste potuho, potuho za tiste, ki niso opravili oziroma izpolnili pogojev iz opredeljenega osnovnega zakona iz leta 1996. Po našem prepričanju ter po posvetovanju predvsem s tistimi, ki izpolnjujejo pogoje in so mlajšega rodu - le-tem s tem ne dajemo možnosti, ne postavljamo jih v enakopraven položaj, kajti ponovno privilegiramo tiste ravnatelje, ki v dosedanjem obdobju niso bili sposobni ali niso hoteli izpolniti pogojev, ki so opredeljeni tudi v 4. točki prehodnega režima v uvodu besedila zakona. Zdi se nam, da bi morali ravno zaradi razlogov enakosti pred zakonom navseh področjih življenja v Republiki Sloveniji tako tudi na tem področju, se držati črke zakona in ne dajati potuhe tistim, kot sem na začetku povedal, ki nočejo ali ne zmorejo izpolnjevati pogojev. Zdi se nam osnovno, da bi morali toliko sami poslanci vrednotiti lastne zakone, kajti tudi prejšnjega je sprejel državni zbor, si začrtal smernice, in od tistega obdobja je minilo kar nekaj let. Ne zdi se nam smiselno, da podaljšujemo in bomo leta 2005 ponovno podaljševali ta rok. Žal se z zakonom ne strinjamo samo v tej točki, toda ker je po našem mnenju treba zavzeti neko načelno držo, in ta državni zbor kot zakonodajno telo bi jo po našem mnenju moral, ne bomo dali svoje podpore temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Mnenja so predstavili predstavniki poslanskih skupin. Pismenih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava morebitnih razpravljavcev v bodoče omejena na pet minut. Želi kdo razpravljati? Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani prisotni! Imam nekaj vprašanj oziroma dve ali tri vprašanja. 21. člen govori o tem, da se 78. člen osnovnega zakona dopolni z naslednjim besedilom: "Vrtec oziroma šola je dolžna uporabljati sredstva v skladu z namenom, za katerega so ji bila dodeljena." Imam vprašanje, ki izhaja iz diskusije na aktivu ravnateljev nekaterih osnovnih šol. Namreč pravijo, da bo v praksi to določilo zelo težko izvajati; pomenilo bo tudi več dela za finančne službe zavodov, ki bodo morale voditi vse poslovanje strogo po namenih. To pomeni, da ravnatelj ne bo imel pravice ali pa možnosti odločanja za določena prelivanja sredstev, ki so se v praksi marsikdaj pokazala kot racionalnejša. V enem letu so mogoče dali več sredstev za učbenike, naslednje leto za papir ali učne pripomočke, opremo kabinetov in tako dalje. Postavljeno je bilo tudi vprašanje, recimo, kaj se zgodi, ko moraš plačati račun za elektriko ali kurjavo, pa ugotoviš, da si eno postavko že presegel, za drugo pa ti ostaja denar. Iz svojih izkušenj so povedali, da zaradi birokratskega nadzorovanja takih določb lahko obstaja bojazen, da bo lahko inšpekcija vsak trenutek našla pri poslovanju šol kakšno napako. Zato bi gospo ministrico oziroma gospoda državnega sekretarja vprašal, da bi malo bolj temeljito predstavili posledice te spremembe 21. člena in kako naj bi se to potem tolmačilo v praksi in kakšna naj bi bila pooblastila inšpektorjev oziroma finančne inšpkecije v zvezi s tem. Naslednje vprašanje se nanaša na 24. člen, ki na novo izpiše 82.a člen, ki govori o razmejitvah in zavarovanju odškodninske odgovornosti. Zanima me, ali bo ta novi 24. člen povzročil nove finančne obveznosti za lokalne skupnosti, kar bi se dalo razumeti tudi iz obrazložitve tega člena, kajti letos v državnem proračunu ni zagotovljenih sredstev za te nove obveznosti. In pa še vprašanje v zvezi z uvodno obrazložitvijo pod točko 2, ki govori o cenah finančnih sredstev iz državnega proračuna in drugih posledic zaradi sprejema tega zakona. Tukaj je zapisano, da bo ministrstvo "prišparalo" približno 50 milijonov tolarjev z uveljavitvijo sprememb tega zakona, zato me zanima, kje se bo ta denar "prišparal" in v čem bo ta racionalizacija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi predstavnik vlade odgovoriti? Gospod državni sekretar, gospod Pluško, izvoite.
21. člen mislim, da samo dodatno natančno pojasnjuje v povezavi s členom, ki določa kazenske sankcije, da sta vrtec oziroma šola dolžna uporabljati sredstva v skladu z namenom, za katerega so ji bila dodeljena. Jaz mislim, da so ti nameni praviloma zelo natančno in dosledno napisani, tudi od 81. člena ZOFI-ja naprej. Navsezadnje smo se z izkušnjami in z delom računskega sodišča že marsikaj naučili, tako da praktično pri vseh takšnih ali drugačnih nakazilih šole dobivajo tudi zelo jasne sklepe, čemu in zakaj so namenjena sredstva. Na drugi strani so pa seveda tisti splošni materialni stroški, iz katerih je tudi jasno, in ravnatelji, jaz mislim, da zelo natančno vedo, zakaj in čemu so namenjeni. Tu gre res za tisto, kar je tudi ministrica na začetku poudarila, za dodatno pojasnilo, da ne bo morda tudi kakšnih posamičnih nesporazumov, predvsem pa nenamenskega trošenja denarja. Navsezadnje je do tega kdaj pa kdaj prihajalo, vendar jaz mislim, da bo tudi s temi dodatno določenimi kazenskimi sankcijami to onemogočeno.
Hvala lepa. Gospod Pluško, če ste mislili, da je opozorilo namenjeno vam, ni bilo, če želite še kaj pojasniti, izvolite.
Morda še 82. člen, o katerem ste govorili o razmejitvah in zavarovanju odškodninske odgovornosti, oziroma o 24. členu. Tu je bilo kar nekaj nesporazumov, predvsem pa je cela vrsta tožb, ki so vložene zaradi odškodnin iz osemdesetih let in tudi za kasneje. Vemo, da v začetku devetdesetih je prišlo do prenosa iz financiranja, velikega dela financiranja iz lokalne skupnosti na državo. Zaradi tega je to določilo, obenem je pa tu notri po izračunih, torej povprečno ta delež, ki je določen 70, 30, je pravzaprav tisti izkustveni delež, ki smo ga določili skupaj z ministrstvom za finance. Jaz mislim, da v večini primerov tako ali tako pride do zelo jasnih, tudi do finančnih, sklepov sodišč in takrat je relativno jasno. Dogaja se pa, sploh za te zadeve iz preteklosti, da ob konfliktih je treba na nek način arbitrirati in točno določiti, kdo mora koliko plačati.
Hvala lepa. K besedi se je javil najprej gospod Pavel Rupar, potem gospod Sok. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa ministrica, kolegice in kolegi. Se opravičujem, torej nekaj pripomb moram povedati, ker je to pač moje mnenje in imam do tega ustavno pravico. Predvsem bi rad opozoril na moje nestrinjanje k posameznim delom tega zakona, pa tudi drugim delom, ki se sicer ne spreminjajo, pa vendarle močno vplivajo na osnovnošolsko in drugo izobraževanje, predvsem pa povezave med lokalnimi skupnostmi in pa tudi šolami in neposredno k temu tudi do ministrstva. Moje osnovne pripombe bodo šle na financiranje, pa tudi na imenovanje in pa na vpliv lokalne skupnosti na posamezne dele vodstev oziroma izobraževalnega procesa. Rad bi se ustavil pri 53. členu: imenovanje ravnatelja. Jaz sicer lahko ocenim, da je tu, kar je napisano, vse kar lepo in prav, če ne bi to natančno brali in bi videli, da se v bistvu imenovanje ravnatelja oziroma ta del zakona skoraj ne spreminja. Ne spreminja se pa zato, ker razen soglasja ministra k imenovanju ravnatelja ne more vplivati nihče drug. Vse tisto, kar piše, da mora pridobiti mnenje vzgojiteljskega, učiteljskega ali kateregakoli drugega zbora, lokalne skupnosti še posebej, je zgolj mnenje, ki pa ni obvezujoče niti za ministra, da upošteva pri imenovanju ravnatelja, niti za sam proces imenovanja ravnatelja. Za kaj gre? Dela ravnateljev ne moremo ocenjevati tako nekako splošno, ne vem, da so to ljudje, ki ne delajo veliko, da ne bom rekel, da zelo malo, da je njihov angažma v šoli zgolj v pretežni meri njihovo osebno prepričanje oziroma osebna volja. Če pogledate člen prej, potem vidite, da 80 odstotkov, ali naj ravnateljdelo opravi v enem mesecu, torej pred začetkom jesenskega pouka, vse ostalo je zgolj vodenje. Poznam vrsto ravnateljev, ki si izredno prizadevajo pri izdaji raznih publikacij, organizacij, raznih izletov, ampak imam občutek, da je to njihovo delo predvsem, bom rekel, bolj hobi kot pa kakršnakoli druga poklicna zadeva. V Avstriji, konkretno, poznajo nadučitelja - to je ravnatelj. V njihovih šolah ta nadučitelj ali po naše ravnatelj mora opraviti tedensko kar nekaj ur pouka in dobi dodatek k plači za to, da vodi še potem učiteljski zbor in vse tisto, kar tukaj piše. No, pri nas so pa strahotno razbremenjeni. Sedaj se pa vračam nazaj na osnovno temo. Ravnatelji so, morda ne izzveni najboljše, ampak varuhi premoženja, ki je različno po občinah, ampak velikokrat tudi last občine. Torej so naši, bom rekel, občinski varuhi premoženja, če se lahko nekoliko banalno izrazim. Kaj se dogaja? Ti ravnatelji, vsaj kar imam jaz izkušenj, za to premoženje skrbijo slabo, zelo slabo. Ne morem reči drugače, če pa poznam kdove koliko šol, ki morajo po nekaj letih menjati kurilnice, menjati okna, recimo, da so to šole stare 20, 25 let, kar navadno ni običajno, da se to dogaja, bodo mi pa kolegi župani potrdili, ker že kimajo. Vendar pa občina nima pravice oceniti takega ravnatelja, da je slab gospodar občinskega ali pa mešanega premoženja za državo. Občina te pravice nima. Dogaja se samo, da ta nadučitelj oziroma ravnatelj sicer ve, koliko je telefonska številka občine in pokliče, zamenjajte mi to, naredite mi to, če ne, potemskliče zbor staršev, skliče vse sorte stvari, ki negativno vplivajo tako na odnose kot na samo proceduro popravila oziroma vzdrževanja šol. Zato polagam na srce in pa seveda že prosim za podporo. Upam, da bo pozitivno sprejeto, da bi bila mnenja učiteljskih zborov, tisti, ki pravzaprav volijo, ki so elektorji ravnateljev, da bi bila mnenja lokalne skupnosti obvezujoča. Torej, da svet vrtca ali šole ali karkoli drugega imenuje ravnatelja samo, če ima pozitivno mnenje učiteljskega zbora, pedagoškega zbora oziroma drugih zborov in tudi lokalne skupnosti. Pri tem je moj pomislek bistven. Da bi imeli tisti, ki smo zadolženi in lastniki teh vrtcev in osnovnih šol, da bi imeli pravico soodločati o imenovanju ravnatelja. Nadalje bi se ustavil pri 82. členu tega zakona, kjer ministrstvo za šolstvo zopet posega po občinskih proračunih z zakonom. Rad bi opozoril na zakone o lokalni skupnosti, pa tudi na ustavo, ki govori, da je tako početje lahko možno le, če je predhodno pozitivno mnenje lokalnih skupnosti. V 82. členu me je zmotila druga alinea, kjer zdaj po novem občinam zakon, če bo sprejet, nalaga plače učiteljev v glasbenih šolah.
Žal je 5 minut minilo. Gospod Rupar! Niste se prijavili k razpravi, da bi neomejeno razpravljali.
Bi samo zaključil, če lahko.
Izvolite. Zaključna misel.
V tem členu gre tudi za prevoze in pa za podaljšano bivanje ali varstvo otrok, ki naj bi, torej stroški bi zopet postali strošek občinskega proračuna. Opozarjam, da je že z vrtci tako veliko težav, da je nedopustno, da bi se občinskim proračunom nalagala dodatna bremena. Predvsem [[...]]
Hvala lepa, gospod Rupar. Se opravičujem, res, prekoračitev, zaključna misel mislim, da je bila primerna. Želite replicirati, gospa Pozsonceva? Izvolite, gospa Pozsonec, replika. Potem ima razpravo gospod Sok.
Hvala lepa. Žal mi je, da ima gospod Rupar takšne negativne izkušnje z ravnatelji in direktorji šol in vrtcev. Jaz poznam nekatere, ki so zelo požrtvovalni. Menim, da zato ne moremo splošno govoriti o njih v tem tonu. To se pravi, pedagoške vodje šole.
Hvala lepa. Gospod Rupar, izvolite. Replika.
Še enkrat. Jaz upam, da ste me samo vi preslišali. Jaz sem rekel, da ne govorim na splošno o vseh ravnateljih, da so nekateri izjemno prizadevni, tudi jaz jih poznam, da pa so seveda nekateri taki, ki pa niso. Ravno zato apeliram, da bi tudi lokalne skupnosti, pa tudi narodne skupnosti imele pravico soodločati pri imenovanju ravnatelja. Če bi ocenili, da ravnatelj ni korekten do premoženja, do učnih procesov, da so ljudje morda proti imenovanju, bi bilo pa potrebno, da o tem odloča občinski svet - saj ne govorim za župane, pač pa da lokalna skupnost da soglasje. Drugače pa poznam tudi sam zelo veliko ravnateljev, ki vestno in dobro delajo, tudi s premoženjem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala za besedo. Ne vem, malo sem bil odsoten, mogoče je že državni sekretar odgovoril na to vprašanje. Vendar bi me zanimalo, zakaj se v 13. členu tega zakona predlaga, da se v 48. členu črta navedba, in sicer, da svet zavoda, šole ali pa vrtca odloča o pritožbah staršev v zvezi z vzgojnim in izobraževalnim delom v vrtcu oziroma šoli. Zdi se mi, da bi ta določba v zakonu morala ostati, saj konec koncev se starši imajo pravico pritožiti na vzgojno in izobraževalno delo v šoli ali vrtcu, v 13. členu pa se predlaga, da se to pooblastilo svetu zavoda odvzame. Torej, želel bi, da mi odgovorite na vprašanje, zakaj predlagate črtanje tega v 48. členu. Pa še ena zadeva. Ne verjamem sicer, da bo v tem parlamentu to sprejeto, vendar se globoko strinjam s tem, da bi k imenovanju ravnateljev lokalnih zavodov, kjer so ustanoviteljice občine, morali dati soglasje k imenovanju občinski sveti oziroma občine, kakorkoli bi že to določili; kratko malo tisti, ki financira, bi moral o tem imeti neko določeno besedo, ne pa tako, kot je sedaj, da nima nobene. Zadnjič smo, na primer, obravnavali finančna poročila zavodov in, recimo, na neki šoli - ker so šole pač občinski zavodi in smo ta poročila imeli pred sabo - na neki šoli imamo na šest učencev v osnovni šoli enega zaposlenega.Mislim, da je to stvar ravnatelja, da gre enostavno za hiper produkcijo v zaposlovanju - na šest učencev enega zaposlenega! To so ogromni stroški za našo državo, se pravi, za plače zaposlenih, na eni strani in na drugi strani za občino kot ustanoviteljicotega občinskega zavoda. Če bi občina imela kakršenkoli vpliv na imenovanje ravnateljev, po moje do takšnih absurdnih situacij ne bi prišlo, ali pa mi boste pač s strani ministrstva rekli, da je to sistemizacija in da je trend oziroma da je takšno razmerjedobro. Meni se zdi, da je to - ne poznam pa kriterijev o številu zaposlenih na število učencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Državni sekretar, gospod Pluško, izvolite.
Najprej odgovor gospodu poslancu glede 13. člena. 13. člen ne samo da oža, ampak razširja. V obrazložitvi piše, da mora svet razpravljati o vseh zadevah; do zdaj je pisalo, pritožbe, eksplicitno, zdaj pa piše, o vseh zadevah, in širi celo tudi na druge, ne samo na svet staršev in tako naprej,ampak vse, imate vzgojiteljski, učiteljski, andragoški zbor, inšpekcijo, reprezentativni sindikat in tako naprej - torej, širimo. In morda še drugo vprašanje šest učencev na enega zaposlenega. Tudi to se dogaja, vendar mislim, da je mreža osnovnih šol v tej državi seveda ena od prominentno političnih tem, ki se je bo morda potrebno lotiti. Šole ustanavljajo občine, država je pač financer. Večina vas ve, zakaj in kako je do tega prišlo, in v tem kontekstu bo verjetno treba temeljito razpravo narediti, kje in kako, na kakšen način lahko kakšno šolo tudi ukinemo, če se ne bomo strinjali s takšnim načinom, čeprav verjetno, tam, kjer pa je samo šest učencev na enega zaposlenega, v tistih krajih znajo pa starši, pa še kdo temeljito argumentirati, da je šola tam potrebna. Hvala.
Spoštovani, dovolite, glede na to, da se ura približuje, pa se moramo seznaniti še z nekaj stvarmi. Glede na to, da za obravnavo posameznih členov in že amandmajev v splošni razpravi, pravzaprav smo že tako razširili splošno razpravo in bo jutri možnost o posameznih členih in amandmajih vse te vaše navedbe, ki ste jih izvajali že v splošni razpravi, pa mogoče tja niso sodile, imeli ponovno možnost jutri odpreti. Dovolite, da zaključim splošno razpravo in na tej točki prekinemo 47. točko dnevnega reda. Preden pa za danes prekinem zasedanje 7. redne seje, vas želim še obvestiti, da bo državni zbor na jutrišnjem dopoldanskem nadaljevanju zasedanja obravnaval še ne opravljene točke dnevnega reda, in sicer danes prekinjeno 47. točko, to pomeni začnemo z drugo obravnavo, v okviru skrajšanega postopka, nato 50. in 51. točko dnevnega reda. Sejo bomo nato prekinili, da se bodo lahko sestala delovna telesa, ki bodo pripravila 8. izredno sejo državnega zbora. V vsakem primeru pa bodo delovna telesa s sejami lahko pričela najkasneje po 13. uri jutri. 26. točko dnevnega reda in 43. točko bo zbor opravil v četrtek ob 10. uri. V zvezi z 48. točko bo zboru predlagano, da se obravnava preloži na eno od naslednjih sej državnega zbora. Spoštovani, najlepše se vam zahvaljujem. Dovolite pa še, da vam prenesem obvestilo predsednika odbora za zunanjo politiko gospoda Jelka Kacina. Vljudno prosi vse člane odbora, da se ob 16. uri sestanejo z njim v velikem, se opravičujem, ob 18. uri v velikem salonu. Še enkrat najlepša hvala in na svidenje.