Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Renata Brunskole do 15. ure, Dušan Kumer do 14. ure, dr. Laszlo Göncz od 11.30 dalje, Breda Pečan od 14.30 dalje, Janja Klasinc, mag. Melita Župevc, Tadej Slapnik, Zvonko Lah, Roberto Battelli, Jakob Presečnik in Joško Godec. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Zdaj bi moral dati besedo predstavniku Vlade. Če je na poti v bližini, če pa je na poti iz Lendave, pa ne. Samo trenutek. Minister je na poti v bližini, torej prihaja. Počakali bomo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala lepa za razumevanje. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ste sprejeli na seji 15. julija 2010 in bi se moral začeti uporabljati 1. junija letos oziroma za nekatere pravice 1. septembra letos, s predlaganimi spremembami in dopolnitvami pa se predlaga zamik začetka uporabe zakona na 1. januar 2012, torej za štiri oziroma sedem mesecev, odvisno od posamezne pravice. Glavni razlogi za spremembo začetka uporabe zakona so v zamiku pri dokončnem oblikovanju modela vrednotenja nepremičnin, ki naj bi bil vzpostavljen novembra 2011 – gre za uradno ovrednotenje teh nepremičnin –, v zamiku pri vzpostavitvi centralne evidence udeležencev vzgoje in izobraževanja v visokem šolstvu in pa v šolstvu, ter tretjič, v dodelavi zakonskega besedila zaradi lažjega izvajanja zakona – potreba po določenih spremembah ali dopolnitvah posameznih določb se je pokazala ob izgradnji informacijskega sistema centrov za socialno delo. Poglavitne rešitve, ki jih vsebuje ta sprememba, so naslednje: Kot ena od pravic iz javnih sredstev je navedena tudi pravica do znižanja plačila vrtca, ki jo starši uveljavljajo za prvega otroka, vključenega v vrtec. Ker pa področna zakonodaja, ki ureja problematiko vrtcev, predvideva, da ima vsak nadaljnji otrok, vključen v vrtec, pravico do oprostitve plačila, se s spremembo zakona daje pooblastilo centru za socialno delo, da po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev odloča tudi o tej pravici. Pri obeh tako imenovanih zdravstvenih pravicah, to je pravici do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev in pravici do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje, predlagane spremembe izboljšujejo zakonsko besedilo ter v korist upravičencev do teh dveh pravic določajo, da center za socialno delo po uradni dolžnosti odloči še o teh dveh pravicah, kadar oseba uveljavlja pravico do denarne socialne pomoči, razen če izrecno izjavi, da te pravice ne želi uveljaviti. Ker so nekatere od pravic iz javnih sredstev vezane na izpolnjevanje pogojev in upravičenost do denarne socialne pomoči, je temu treba prilagoditi in dopolniti določbo, ki ureja začetek in obdobje prejemanja teh pravic, ter določiti, da se pri ugotavljanju materialnega položaja, pri upoštevanju dohodka, pri teh pravicah, ki so vezane na denarno socialno pomoč, upošteva dohodek po zakonu, ki ureja socialnovarstvene prejemke, kar je za stranke ugodnejše. Ker mora upravičenec izpolnjevati pogoje za upravičenost do javnih sredstev ves čas prejemanja prejemkov oziroma ves čas koriščenja pravic ali subvencij, predlagane spremembe pomenijo le dodelavo oziroma dodatno osvetljujejo postopek ugotavljanja dejstev, ki dokazujejo, da upravičenec še izpolnjuje pogoje za prejemanje prejemkov iz javnih sredstev. Dopolnjene so določbe, ki urejajo prevzem ali prenos javnih uslužbencev, ki na občinah ali stanovanjskih skladih, Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in na Ministrstvu za okolje in prostor vodijo postopke ugotavljanja upravičenosti do javnih sredstev. Glede na omejena finančna sredstva, tudi kot posledica nesprejetja zakona o malem delu, bodo do šolskega oziroma študijskega leta 2013/2014 do štipendije upravičeni vsi tisti dijaki – torej do državne štipendije –, starejši od 18 let in študentje, katerih povprečni mesečni dohodek na osebo ne presega 53 % neto povprečne plače. Prav tako je treba dati pooblastilo centrom za socialno delo, da vodijo tudi postopke v zvezi s ponovno odmero in nadaljnjim prejemanjem državne štipendije za vsako novo šolsko in študijsko leto, ter določbo, po kateri tistim dijakom, ki že imajo državno štipendijo, pa ob začetku uporabe zakona ne bodo še izpolnjevali starostnega pogoja 18 let, le-ta miruje do izpolnitve tega pogoja. Kljub temu naj poudarim, da tudi ta nova meja za dodelitev državne štipendije bistveno razširja obseg tistih upravičencev, ki bodo državno štipendijo prejemali, v primerjavi s tistimi, ki jo prejemajo danes. Torej, če še enkrat povzamem, glavni razlog za premik začetka izvajanja tega zakona je predvsem v tem, da ni bilo v posameznih primerih urejeno informacijsko okolje, informacijske baze, ki so ključne za to, da se pravice iz javnih sredstev ustrezno dodeljujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič.
Lepo dobro jutro, kolegice in kolegi, gospod predsednik, gospod minister s sodelavcema! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 29. nujni seji 10. 5. 2011 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada, s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga po nujnem postopku. Kolegij je postopek potrdil. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. Na seji odbora je mnenje povzela v bistvenih točkah. Odboru je bilo predloženo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki ga je na seji predstavil njegov predstavnik. Komisija predlog zakona podpira s pripombami. K predloženemu zakonu je v poslovniškem roku amandmaje vložila Poslanska skupina SLS in poslanske skupine Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije, ki so v amandmajih sledili mnenju in priporočilom Zakonodajno-pravne službe. Minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivan Svetlik je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona. V razpravi o posameznih predlaganih rešitvah je bilo izpostavljeno stališče, da je še vedno preveč ambiciozno zastavljen rok za začetek uporabe predloga zakona, na kar je bilo opozorjeno že ob samem sprejetju osnovnega zakona lansko leto. Članice in člani odbora ter vabljeni so največ pozornosti namenili določbam, ki urejajo pravico do varstvenega dodatka, ki ga Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev določa kot enega izmed socialnih prejemkov. Nekateri razpravljavci so menili, da se tako ureja enakopravna obravnava vseh družbenih skupin in da se na ta način izboljša položaj nekaterih skupin, predvsem kmetov in obrtnikov, ki so bili do sedaj glede pravice do varstvenega dodatka v slabšem položaju. Drugi pa so opozarjali, da prenos varstvenega dodatka v sistem socialnovarstvenih prejemkov in njegova vezava na materialni položaj posameznika ter na pravico države do njegovega povračila na podlagi prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine, katere lastnik je, na dolgi rok pomeni vsesplošno poslabšanje položaja prejemnikov tega dodatka. Prav tako je bilo opozorjeno tudi na zaostrovanje cenzusa za upravičenost do državne štipendije. Poudarjeno je bilo, da lansko leto sprejete rešitve predstavljajo poenostavitev sistema socialnih transferjev, odvisnih od gmotnega položaja družine, njegovo večjo preglednost in večjo učinkovitost ter manjšo možnost zlorab. Odbor je sprejel vse amandmaje, pripravljene na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine SLS, ki so postali brezpredmetni. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša.
Hvala za besedo. Dobro jutro! Novi način uveljavljanja trinajstih pravic iz javnih sredstev, ki bi moral v praksi zaživeti in se začeti uporabljati prvega v prihodnem mesecu, zahteva vzpostavitev enotne vstopne točke in centralne evidence pravic iz javnih sredstev ter povezave pristojnega organa za odločanje v informacijskih sistemih, kateri vsebujejo odločilne podatke, ki vplivajo na upravičenje do posameznih pravic. Zaradi novega koncepta in delovanja sistema socialnih transferjev se bo spremenilo in krepilo delo v centru za socialno delo, saj se prenaša nanje tudi odločanje o zadevah, ki so sedaj v domeni bile lokalnih skupnosti in Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Ob sprejemanju zakona lansko leto so sicer bila slišana opozorila oziroma pomisleki o možnosti izvedbe obeh socialnih zakonov, zlasti z vidika vzpostavitve vseh potrebnih evidenc, pa tudi glede prenosov novih pristojnosti na centre za socialno delo in s tem v zvezi s prenosi kadrov z določenega organa na centre. V Poslanski skupini DeSUS smo ob takratnem računanju časa, ki je bil dan na voljo za prilagoditev vsakega podpornega sistema novemu konceptu uveljavljanja socialnih pravic, menili, da obstajajo vse možno za to, da bodo do začetka predvidene uporabe zakonov vse informacijske baze in evidence podatkov pripravljene in funkcionalne. Glede prenosa pristojnosti in kadrovskih prilagoditev sploh nismo dvomili, da jih ne bi bilo možno sprejeti. Skratka, devet ali deset mesecev bi moralo biti po naši oceni več kot dovolj časa za uskladitev tako rekoč tehničnih pogojev za začetek izvedbe zakonov. Seveda se je motiti človeško, zato bomo pač podprli to novelo, ki uporabnost zakona prestavlja na leto 2012, do takrat pa seveda pričakujemo, da bo nova kadrovska organiziranost uspešno vzpostavljena, in da bodo pripravljene vse potrebne evidence, informacijski sistem pa dobro delujoč in seveda preizkušen, tako, da bo izvajanje zakonov teklo nemoteno, postopki dodeljevanja pravic pa bodo kvalitetno in pravično izvajani. Zakon se popravlja na nekaterih mestih z namenom natančnejše in jasnejše vsebine določil, vsebinsko pa se spreminja z zaostritvijo prvotno postavljenega cenzusa za pridobitev državne štipendije, in sicer, do šolskega leta 2013/2014 naj bi bila meja namesto 64 % neto povprečne plače dohodka na družinskega člana znižana na 53 %. To izračunano približno pomeni, da se cenzus za dve leti zaostri za približno 100 evrov in število upravičencev se bo bistveno znižalo glede na napovedi ob postavljanju prvotnega cenzusa. Glede na obstoječo ureditev pa je tudi ta začasni cenzus še vedno ugodnejši do veljavnega za približno 40 ali 50 evrov. Poslanci naše poslanske skupine ugotavljamo, da je to še en ukrep varčevanja, ki bo prizadel srednji sloj našega prebivalstva. Kljub temu, da temu posegu nismo naklonjeni, saj se generalno ne strinjamo z varčevanjem v proračunu na račun ljudi in slabše socialne, ekonomske kvalitete njihovega življenja, bomo novelo podprli, saj s prvim junijem podlage za dejansko uporabo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev pač niso vzpostavljene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila mag. Sara Viler.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predstavniki ministrstva, poslanke in poslanci! Cilj prejšnje leto sprejetega Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev naj bi bil preglednejši in preprostejši sistem socialnih transferjev, ki bi omogočil, da pomoč dobijo tisti, ki jo zares potrebujejo. Preprečil naj bi tudi izkoriščanje in zlorabo sistema. V praksi se že od nekdaj, pa tudi še danes kaže, da se pojavljajo in verjamem, da se bodo tudi v bodoče, številne zlorabe. Razlog ni le v določbah zakona, temveč v slabem in neučinkovitem nadzoru pravic, ki so dodeljene iz naslova Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Cilj zakonodajalca z novim predlogom zakona naj bi bila enotna evidenca za vseh 13 pravic, ki izvirajo iz financiranja iz javnih sredstev. Uporaba zakona, kot smo že slišali, se bo izvajala z zamikom. Eden od razlogov je sprejeti model vrednotenja nepremičnin, ki naj bi bil vzpostavljen novembra 2011, kar smo pa že v sprejetemu obvestilu Geodetske uprave Republike Slovenije o višini vrednosti nepremičnin videli, da je absolutno nerealna, zato menimo, da bo treba model vrednotenja še kako dopolniti. Vsled navedenega je pričakovati, da se bo zamik roka za začetek uporabe zakona podaljšal. Drugi razlog za zamik začetka veljave naj bi bila vzpostavitev centralne evidence udeležencev vzgoje in izobraževanja in visokošolskega izobraževanja, kar vse vpliva za vzpostavitev informacijskega sistema za podporo izvajanja Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Na omenjeni problem je namreč opozorila med drugim tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki opozarja, da mora predlagana novela veljati pred 1. junijem tega leta, sicer začetka uporabe zakona ne bo mogoče podaljšati do 1. januarja 2012. S predlaganim zamikom začetka uporabe se pričakuje, da se bo prehod na nov sistem odločanja in dodeljevanja pravic iz javnih sredstev opravil kvalitetneje, hitreje, z manj zaostanki in tudi laže za tiste, ki bodo vodili postopke odločanja o pravicah iz javnih sredstev. Vendar pa se z uveljavljanjem slednjega postavljajo številna vprašanja. Nedopustno je namreč predvsem to, da bo država zaradi svoje slabe tehnične in organizacijske sheme zopet najbolj oškodovala ciljno najbolj socialno šibke skupine, saj bo zaradi slabega načrtovanja in neuskladitve z ostalo zakonodajo na nekaterih področjih prišlo do pravne praznine. Ravno tako se postavlja vprašanje kakovostnega izvajanja predlaganega zakona, saj se pristojnosti, katere so do sedaj ažurno in vestno opravljale posamezne občine, prenašajo na krajevno pristojne centre za socialno delo. Glede na dejstvo, da so centri za socialno delo svoje delo in naloge že sedaj opravljali izredno slabo, v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da jih bo dodatna obremenitev in zadolžitev z novimi nalogami le še dodatno obremenila in zaposlila, kakovost njihovega dela pa bo zagotovo le še slabša. Dosedanje izkušnje strank centrov za socialno delo so bile po večini slabe ali so bile njihove naloge nestrokovno izvajane. Številni pa povedo, da jih uslužbenci, ki naj bi bili posebej usposobljeni za reševanje socialnih problemov, le še pošiljajo od vrat do vrat ali pa jih enostavno pustijo čakati pred vrati. Strokovnost zaposlenih na centrih za socialno delo je namreč na najnižji točki, kar se še posebej kaže v številnih dramatičnih zgodbah slovenskih družin in posameznikov. Nerazumljive so tudi določbe 6. in 7. člena predlaganega zakona, ki določajo, da morajo prosilci pravic – vlagatelji –, upoštevati vrstni red posamezne pravice. Če vlagatelj tega vrstnega reda ne upošteva, se mu pri ugotavljanju njegovega materialnega položaja ta pravica upošteva, kot da jo je uveljavljal. Kako naj potem velja razlaga, da zakon izhaja iz načela, da mora oseba uveljavljati vse možnosti, ki so ji na voljo, da bi se s tem izboljšal njen materialni položaj in položaj njene družine? V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da so nekatere določbe predlaganega zakona nepotrebne, nekatere pa nejasno oblikovane in celo škodljive. Zato obravnavanega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Kot je bilo že omenjeno, je Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev začel veljati 14. avgusta lani, uporabljati pa naj bi se začel s 1. junijem letos, razen določb, ki se nanašajo na državno štipendijo, znižano plačilo vrtcev, subvencijo za malice za učence in dijake, subvencijo za kosila za učence ter subvencijo prevoza za dijake in študente, ki bi se naj začele uporabljati s 1. septembrom letošnjega leta. Cilj lansko leto sprejetega zakona je preglednejši in za uporabnike preprostejši sistem socialnih transferjev, ki bo omogočil, da bodo pomoč dobili tisti, ki jo res potrebujejo. Preprečil bo izkoriščanje in zlorabo sistema, hkrati pa posameznikom čim bolj poenostavil uveljavljanje posameznih pravic in zagotovil spodbude posameznikom za aktivno reševanje njihovih situacij in aktivno vključevanje v družbo. Sprejete rešitve predstavljajo poenostavitev sistema socialnih transferjev, odvisnih od gmotnega položaja družine, njegovo večjo preglednost in večjo učinkovitost ter manjšo možnost zlorab. Zakon bo enotno uveljavljanje vseh 13 pravic iz javnih sredstev omogočil z vzpostavitvijo centralne evidence pravic iz javnih sredstev in povezavo informacijskih sistemov, z vzpostavitvijo enotnega mesta odločanja, s poenotenjem elementov, ki vplivajo na odločitev o socialni pravici, s spremembo kriterijev za upravičenost do socialnih pravic, pri čemer je mogoče vključiti tudi spodbude za zaposlovanje oziroma aktivno družbeno vključevanje prejemnikov. Za uspešen začetek uporabe zakona je potrebna vzpostavitev centralne evidence pravic iz javnih sredstev, za pridobivanje podatkov te pravice pa je potrebno, da so ti podatki na vseh virih zagotovljeni in dostopni, sistem pa dobro delujoč in tudi preizkušen pred začetkom njegove uporabe. V Poslanskem klubu LDS smo enotno podprli Kakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, saj smo bili in smo še vedno prepričani, da zakon prinaša enostavnejši in uporabniku prijaznejši sistem, ki je pregleden, učinkovit in javnofinančno vzdržen. Za nas so ključne prednosti tega zakona v dejstvu, da se vse ureja na enem mestu, kar je prijaznejše za uporabnika in racionalnejše za državo, obenem pa tovrstna ureditev zmanjšuje možnost podvajanj ali zlorab. Za naš poslanski klub je ključnega pomena, da so pravice iz tega zakona deležni vsi, ki jim pripadajo, torej da pomoč dobijo tisti, ki jo res potrebujejo in da se onemogoči zloraba sistema, kot smo jim bili žal priča tudi v preteklosti. Danes je pred nami novela zakona, ki za šest mesecev zamika uveljavitev zakona s 1. junija na 1. januar 2012. Razlogi za kasnejši začetek izvajanja zakona so povezani predvsem z zamikom pri vzpostavitvi nekaterih ključnih evidenc ter z organizacijsko kompleksnostjo izvedbe zakona. Ugotavljanje premoženja kot enega od elementov za odločitev o socialnih pravicah je ključno za izvajanje novega zakona, zato je zamik pri dokončnem oblikovanju modela vrednotenja nepremičnin, ki naj bi bil vzpostavljen novembra 2011, povezan s predlaganim zamikom izvajanja zakona. Tudi vzpostavitev udeležencev izobraževanja po vertikali je v zaostanku. Tako bo centralna evidenca udeležencev vzgoje in izobraževanja predvidoma vzpostavljena jeseni letošnjega leta, centralna evidenca udeležencev visokošolskega izobraževanja pa bo predvidoma na voljo v začetku naslednjega leta. S predlaganim zamikom začetka uporabe zakona se pričakuje, da se bo prehod na nov sistem odločanja in dodeljevanja pravic iz javnih sredstev opravil kvalitetno, z manj problemi, zaostanki in tudi lažje za tiste, ki bodo vodili postopke odločanja o pravicah iz javnih sredstev. Pri pripravi pogojev za začetek izvajanja zakona pa so se pokazale še manjše zakonske pomanjkljivosti, ki jih je zaradi lažjega izvajanja treba odpraviti, zato so predlagane še nekatere druge spremembe in dopolnitve posameznih določb zakona. V Poslanskem klubu LDS smo se vedno zavzemali za transparentno in učinkovito delovanje države in njenih inštitucij. Ker smo v zakonu prepoznali kvalitete, povezane s temi našimi stališči, smo zakon tudi podprli. Prav tako bomo podprli tudi danes obravnavano novelo, saj smo prepričani, da je za delovanje države in njenih inštitucij nujno, da so zagotovljeni vsi potrebni pogoji za realizacijo normativnega okvira, katerega sprejema ta Državni zbor. Ker bodo ti pogoji o zagotovilih odgovornih služb in ministrstev dopolnjeni z začetkom prihodnjega leta, bomo v Poslanskem klubu LDS podprli zamik izvajanja zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Dober dan vsem. Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Naj za uvod povem, da smo v lanskem letu sprejemali dva tako rekoč neločljivo povezana zakona, ki smo ju sprejeli z naklonjenostjo. Tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo zagotovili svoje glasove za ta zakona iz preprostih razlogov. Zato, ker, prvič, smo menili, da predlagana zakona zmanjšujeta tveganje revščine. Prepričani smo bili, da se povečuje stopnja socialne varnosti in krepi socialna mreža v naši državi. Prepričani smo bili in smo še danes, da se bodo povišali nekateri prejemki oziroma socialni transferi in da bo krog tistih, ki bodo do njih upravičeni, večji. Razen tega pa smo bili zadovoljni tudi ob napovedi, da bo preprečeno kopičenje trasferov in morebitno nadaljnje zlorabljanje naše zakonodaje. Takrat smo bili prepričani tudi, da so napovedani roki uresničljivi, in zato nismo imeli kakšnih dilem pri sprejemanju teh dveh zakonov. Je pa treba danes pač pošteno priznati, da so bili ob lanskem sprejemanju navedeni nekateri razlogi, nekateri pomisleki, ki jim danes ne moremo več reči ne, ker so postali dejstvo. Morebiti je dobro povedati tudi to, da so te pomisleke našteli najprej v Zakonodajno-pravni službi in v Socialni zbornici, torej v strokovnih institucijah, in da je potem politika povzemala za njimi te pomisleke in jih tako rekoč adoptirala in jih danes razlaga kot svoje pomisleke. Kar se tiče rokov, je Socialna zbornica dovolj jasno očitala prenagljenost in podobno je govorila tudi Zakonodajno-pravna služba v lanskem letu. Kar se tiče podatkovnih baz, so bila našteta številna opozorila in vprašanja, ali je to res možno izvesti ali ne. Zakonodajno-pravna služba je navedla tudi pomisleke v zvezi z razumljivostjo in povezanostjo obeh zakonov. Če so torej vrhunski strokovnjaki imeli tovrstne pomisleke, kakšne probleme šele imajo tisti, ki niso vešči prava. To se pravi, da je tudi ta očitek najbrž očitek, ki ga je vredno premisliti. Se pa danes ne da več spremeniti, ker bi morali spremeniti celo filozofijo obeh zakonov. Pomisleki so bili tudi v zvezi z vknjižbo na lastnino in prenosom invalidskega nadomestila iz enega zakona v zakon, ki govori o socialnih transferjih. Vsi ti pomisleki, ki lani niso bili upoštevani, so se letos v razpravah o noveli ponovili. To poudarjamo predvsem zavoljo tega, da bi opozorili na to, kako zelo potrebno je razmišljati takrat, kadar dobimo opozorila, in ne slediti morda samo dobrim namenom, ampak tudi realnim možnostim za uresničitev posamičnih zakonskih predlogov, ki jih sicer ocenjujemo kot dobre in za vse sprejemljive. Mi bomo seveda v tem postopku to novelo podprli. Kar se tiče rokov, sploh ni mogoča pravzaprav kakšna druga logična rešitev, kot da to podpremo, ker se ne da tega uveljaviti, kar smo takrat načrtovali. Kar se tiče vsebin, pa vendarle gre tudi za nekatere izboljšave, bodisi za izboljšave pri vpisu vsakega naslednjega otroka v vrtec ali za izboljšave, kar se tiče obveznega zdravstvenega zavarovanja in plačila razlike za zdravstvene storitve, bodisi za nekatere druge rešitve. Nekatere so pa takšne, ki so vredne dodatnega premisleka. Zlasti tiste v zvezi z dijaškimi štipendijami, kjer imamo pomisleke in bomo prisluhnili danes ponovno argumentaciji za amandma Slovenske ljudske stranke in odgovoru ministrstva, kajti sodimo, da bi moralo biti, prvič, zagotovljeno – pa tega danes ne vemo natančno –, da otroški dodatki ne bodo nižji od štipendij, ki jih danes prejemajo. Drugič, menimo, da ni najbolje, da se na ta način krni samostojnost in neodvisnost mladostnikov. In tretjič, ne vemo, ali ne bi s kakšno kombinacijo otroškega dodatka in štipendije bila možna boljša rešitev.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Ponovno lepo pozdravljeni! Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev smo poslanke in poslanci sprejeli na 19. redni seji Državnega zbora julija lani. Takrat so vse poslanske skupine na načelni ravni izrazile izredno visoko stopnjo političnega soglasja glede rešitev, ki jih prinaša zakon. Sprejeti zakon prinaša sistem socialnih transferjev, ki bo enostaven, pregleden in pravičen. Na nek način predstavlja pravo reformo celotnega sistema socialnovarstvenih transferjev. Namen zakona, ki bi ga morali začeti uporabljati junija, je med drugim tudi doseči boljše ciljanje socialnih transferjev, z namenom, da bodo ustrezne pomoči družbe, tudi višje pomoči, deležni tisti člani naše družbe, ki so je resnično najbolj potrebni, hkrati pa naj bi z zakonom dosegli tudi to, da se zmanjšuje možnost zlorab. Kar zadeva samo izvedbo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, smo Socialni demokrati že v času obravnave v Državnem zboru opozorili na dejstvo, da nov sistem, katerega uvedbo nedvomno podpiramo, prinaša izredno veliko sprememb, ki jih bo z izvedbenega vidika težko uveljaviti v tako kratkem času. Za enotno uveljavitev vseh 13 pravic iz javnih sredstev je namreč treba vzpostaviti centralne evidence pravic iz javnih sredstev in povezavo informacijskih sistemov v eno mesto odločanja o pravicah. Kot smo lahko slišali, gre za povezavo 48 baz podatkov, ki niso izključno v domeni Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki nad tem tudi nima celovite kontrole. Drugi namen je poenotiti elemente, ki vplivajo na odločitev o socialnih pravicah, in tretjič, spremeniti kriterije za upravičenost do socialnih pravic, pri čemer je mogoče vključiti tudi spodbude za zaposlovanje oziroma aktivno družbeno vključevanje prejemnikov. Izkazalo se je – drugače, kot običajno to načrtujemo v pisarnah –, da je za uspešno izvedbo vseh potrebnih postopkov in za vpeljavo bolj pravičnega sistema socialnih transferjev treba začetek izvajanja zakona odložiti. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona predlagamo zamik začetka uporabe zakona na 1. januar 2012. Z zamikom začetka uporabe zakona se pričakuje, da bo prehod na nov sistem odločanja in dodeljevanja pravic iz javnih sredstev opravljen bolj kvalitetno, z manj problemi, zaostanki in tudi lažje za tiste, ki bodo vodili postopke odločanja o pravicah iz javnih sredstev. Socialni demokrati menimo, da bomo z učinkovito implementacijo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev tudi uspešneje in bolj pravično razporejali ter usmerjali socialne transferje, tako da jih bodo prejeli tisti prebivalci in prebivalke naše države, ki jih dejansko potrebujejo. Spremembe in dopolnitve Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev bomo tudi podprli. Ne bomo pa se zgražali tudi, če bo prišlo in bo življenje pokazalo, da so potrebne še dodatne spremembe. Gre resnično za pravo malo revolucijo socialnih transferjev in zato se je treba pri tem vedno znova prilagajati tudi življenju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Pred enim letom smo obravnavali novelo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Torej ta isti zakon. In ob takratni obravnavi smo v Slovenski demokratski stranki jasno izrazili dvom v pravočasno realizacijo določb predloga zakona, do takrat predvidenega začetka uporabe tega zakona, torej do 1. 6. 2011, kar bo čez 14 dni. Izpostavili smo nove pristojnosti, predvsem prenos kadrov na centre za socialno delo in zmožnost pravočasne vzpostavitve vseh potrebnih evidenc. Glede na sprejemanje novele zakona po nujnem postopku ugotavljamo, da so bila naša opozorila takrat utemeljena. V gradivu je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve zapisalo, da so razlogi za kasnejši začetek izvajanja povezani predvsem z zamikom pri vzpostavitvi nekaterih ključnih evidenc ter z organizacijsko kompleksnostjo izvedbe. Govorite o prenosu kadrov, izobraževanju, zagotovitvi prostora in tako naprej. Zapisali ste tudi, da je prišlo do zamika pri oblikovanju modela vrednotenja nepremičnin. In nadaljujete, da zakon vnaša velike organizacijske spremembe v delo centrov za socialno delo, da še niste prenesli kadrov iz občin in izvedli izobraževanj in niste zagotovili dodatnih prostorov in opreme. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, kaj pa ste pravzaprav naredili v enem letu. Kot kaže, ne veliko. Zakaj so ti podatki pomembni? Pred enim letom smo opozarjali ravno na to in smo s strani ministra dobili naslednja zagotovila – citiram iz magnetograma: "Oba z ministrico za javno upravo vodiva projektni svet, ki izvaja to zelo pomembno razvojno nalogo in verjameva, da bo glede na potek dogodkov tudi pravočasno vse pripravljeno, da se bo po sedanji evidenci okoli 48 podatkovnih baz lahko povezalo, tako da bodo on-line dostopne tudi za svetovalce na centrih za socialno delo. Po izvedbenem načrtu bo ta sistem začel delovati konec februarja 2011. Ne gre za sistem, ki ga vzpostavljamo popolnoma iz nič, saj že sedanji tako imenovani informacijski sistem centrov za socialno delo povezuje vse tiste baze, ki se nanašajo na prejemke, na transferje, ki jih centri že danes dodeljujejo posameznikom in vključuje šest podatkovnih baz, tako da ne dvomimo v znanje strokovnjakov" in tako dalje. Konec navedka. Zakaj to pripovedujem? Ker smo v Slovenski demokratski stranki že takrat predvideli, da ste si zastavili preveč optimistične cilje. Strinjali smo se s cilji zakona, ki je bil sprejet pred enim letom, saj naj bi prinesel večjo preglednost, uvajal bi preprostejši sistem socialnih transferjev in naj bi omogočal, da pomoč dobijo tisti, ki jo zares potrebujejo. Izognili naj bi se izkoriščanju sistema in pa glavno, poenostavil bi uveljavljanje posameznih pravic. Glede na navedene razloge za zdaj predložene spremembe zakona v Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da je glavni in edini razlog pravzaprav nedelo ali pa nesposobnost upravljanja z birokratskim aparatom na ministrstvih, ne samo na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, ampak na vseh, ki so pristojni za to, da bi se uveljavljale te evidence. Ocenjujemo, da je tudi tokratni datum uveljavitve zakona, 1. 1. 2012, preveč ambiciozno zastavljen, ker dvomimo v vzpostavitev zahtevanih evidenc. Prav tako je vprašanje, če bodo pravočasno izpolnjene vse kadrovske in prostorske zahteve v povezavi z razširjenimi pristojnostmi centrov za socialno delo. Opozoril bi pa še na eno vsebinsko spremembo. Nesprejemljivo je, da se spreminja cenzus za upravičenje do državne štipendije do začetka študijskega leta 2013/2014. Meja je namesto sprejetih 64 postavljena na 53 % neto povprečne plače na družinskega člana, kar pomeni, da bo upravičencev za štipendije bistveno manj od števila, s katerim se, koalicija, hvalite po tiskovnih konferencah. V Slovenski demokratski stranki zaradi vsega naštetega tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Minister s sodelavcema, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares – nova politika smo lansko leto že podprli ta nov zakon, ki za prejemanje socialnih transferjev predvideva enotno vstopno točko. Gre za način uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, ki bo onemogočal neupravičeno kopičenje teh finančnih sredstev in hkrati zagotovil učinkovitejše in preglednejše delovanje celotnega sistema. Predvsem pa je pomembno to, da je zakon za uporabnika preprost, ker omogoča enostavno uveljavitev posameznih pravic in zagotavlja spodbude posameznikom za aktivno reševanje njihove situacije in aktivno vključevanje v družbo. V tistem času smo podporniki zakona sicer lahko slišali tudi različna stališča o neustrezni hitrosti vpeljave zakona zaradi različnih baz, prerazporeditve pristojnosti na centre za socialno delo in tako naprej. V Poslanski skupini Zares smo upali, da nam bo, če poenostavim, v 21. stoletju uspelo ustrezno ukrepati na način, da bi zakon tudi v praksi zaživel s 1. junijem letošnjega leta in ne s 1. januarjem prihodnjega, kar je eden izmed razlogov za vložitev te novele in za današnjo obravnavo zakona. Zakon, kot rečeno, enotno uveljavljanje vseh 13 pravic omogoča z vzpostavitvijo centralne evidence pravic in povezave informacijskih sistemov z vzpostavitvijo enega mesta odločanja, s poenotenjem elementov, ki vplivajo na odločitev, spremembo kriterijev za upravičenost do socialnih pravic, pri čemer je mogoče vključiti tudi spodbude za zaposlovanje oziroma aktivno družbeno vključevanje prejemnikov. Danes je torej pred nami predlog za zamik uporabe zakona, s katerim želimo uporabnikom omogočiti kakovosten prehod na nov sistem uveljavljanja teh pravic, saj je predlagatelj zakona v novelo vključil še nekatere manjše zakonske izboljšave, ki so potrebne zaradi lažjega izvajanja zakona. Verjetno eden izmed pomembnejših razlogov za novelo pa je tudi nesprejetje zakona o malem delu, zaradi česar do šolskega oziroma študijskega leta 2013/2014 pač ni, ne bo in ne more biti zagotovljenih dovolj finančnih sredstev za izvajanje zakona v sprejetem obsegu. Zato je treba cenzus za upravičenost do državne štipendije spremeniti tako, da bodo do študijskega leta 2013/2014 do štipendije upravičeni tisti dijaki, starejši od 18 let, in študentje, katerih povprečni mesečni dohodek na osebo oziroma družinskega člana ne presega 53 % neto povprečne plače. Jasno je, vsaka palica ima dva konca. In jasno je, da sprejemanje oziroma v tem primeru zavračanje določenih zakonskih predlogov pač za sabo potegne določene posledice, ki neposredno prizadenejo posameznika oziroma družino. Vreča, ki se ji reče državni proračun, ni brez dna. Tistih, ki imajo "dobre" predloge o tem, kako to vrečo prazniti, ne manjka. Tiste, ki bi imeli kakršenkoli konstruktiven predlog o tem, kako to vrečo napolniti, pa lahko preštejemo na prste ene roke, in seveda niso ravno popularni. Za zaključek, glede na to, da gre po eni strani za odmik veljavnosti zaradi bolj kakovostnega izvajanja zakona in izboljšave zakonskih določb na drugi strani, bomo v Poslanski skupini Zares novelo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič.
Dober dan! Spoštovane gospe in gospodje! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že pred enim letom ob sprejemanju zakona v stališču spraševali, zakaj je treba hiteti in obravnavati zakone ne izrednih sejah, brez uskladitve s socialnimi partnerji, brez širše javne razprave. Čemu pri tako pomembni problematiki hitenje? Pravice in določbe, ki so se dopolnjevale 20 let, smo spremenili na hitro in z levo roko. Zato nas ne čudi, da prihaja Vlada pred nas že s spremembami. Naj ponovim besede kolega Presečnika, ki je lani hitro uveljavitev novih socialnih zakonov označil z besedami "misija nemogoče". Veseli pa nas, seveda, da se uveljavitev zakonov odmika v leto 2012. Še manj navdušeni smo poslanci Slovenske ljudske stranke sedaj, ko je predlog spremembe zakona prvotno vseboval zgolj popravke postopkov, ki so bili nedorečeni, na kar so opozarjali centri za socialno delo in poslanci že lani, in smo bili preslišani. To nas veseli, da so bile na odboru sprejete vsaj nekatere dopolnitve, da bosta zakona sploh izvedljiva. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se sicer globoko strinjamo, da so strukturne spremembe potrebne in nujne, strinjamo se, da je treba preprečiti kopičenje socialnih prejemkov tistim, ki z izigravanjem izkoristijo sistem in s tem dobijo več kot tisti, ki delajo. Pri tem pa opozarjamo, da se tega ne moremo lotiti s povzročanjem novih krivic in brez analiz in posledic. S kupovanjem socialnega miru na tak način dolgoročno ne bomo rešili socialne blagajne, zato poudarjam, da kljub podpori, da se uvede red na področju socialnih prejemkov, zagotovo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli in se ne moremo strinjati z ukinitvijo državne štipendije za dijake in z ukinitvijo državne pokojnine. Zato vlagamo dopolnitev zakona in predlagamo, da do leta 2013 oziroma 2014 ostane državna štipendija tudi za dijake, starejše od 15 let. V obrazložitvi je Vlada navajala že lani, da sta oba socialna zakona povezana z izhodišči pokojninske reforme, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa dodajamo, da sta povezana tudi s politiko štipendiranja, predvsem pa z načinom določanja premoženja prosilcev, ki se všteva v dohodek. Nove omejitve bodo prizadele predvsem ljudi s podeželja, ki ne bodo upravičeni niti do socialne pomoči in ne do državnih štipendij ter bodo izgubili tudi otroške dodatke. Take spremembe bodo imele dolgoročne posledice za izobrazbo mladih in s tem posledično za razvoj podeželja. Zato predlagamo, da ostanejo vsaj štipendije za dijake, da ne vzamemo možnosti mladim pri pridobitvi izobrazbe. Ali bomo zakon podprli, se bomo odločili v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, če bomo dobili ustrezna pojasnila in odgovore na postavljene dileme. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 18. 5. 2011. Prehajamo k 16. členu in v razpravo dajem 16. člen ter amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Želi kdo razpravljati? Ja, prosim, gospod Janez Ribič in Bogdan Barovič. Najprej Janez Ribič.
Hvala za besedo. Nova socialna zakonodaja bo prizadela marsikoga. Najbolj dolgoročne posledice pa bodo, če ukinemo pomoč dijakom, če ukinemo možnost, da prejemajo državno štipendijo. Tudi Zakon o štipendiranju je še v razpravi, zato je možnost, da ga še dopolnimo. Poslanci Slovenske ljudske stranke se ne strinjamo z ukinitvijo državnih štipendij za dijake. Zato z amandmajem predlagamo, da se številka 18, 18 let, v besedilu 16. člena, ki spreminja 23. člen zakona, spremeni v številko 15, 15 let. Kar pomeni, da so do začetka šolskega oziroma študijskega leta 2013/2014 do štipendije upravičeni državljani Slovenije, ki so stari najmanj 15 let. Ukinitev štipendije za dijake bo slabo vplivala na dvig izobrazbe, ki je pogoj za hitrejši razvoj in konkurenčnost naše države. Prizadeti bodo najbolj otroci, saj so štipendije namenjene njim, ne staršem, medtem ko je otroški dodatek predviden kot socialni prejemek za starše, za pomoč pri vzdrževanju in skrbi za otroke. Otroški dodatek torej ne more nadomestiti namenskih sredstev za izobraževanje – državne štipendije. Nedopustno je tudi, da se istočasno sprejemajo ugodnejši pogoji za zaposlovanje tujcev v naši državi, na kar smo opozorili ob obravnavi Zakona o zaposlovanju in delu tujcev. Istočasno pa se s tem zakonom in Zakonom o štipendiranju zmanjšujejo možnosti najmlajšim državljanom, da bi se izobrazili, ker se jim zmanjšujejo možnosti za pridobitev državne štipendije. To bo zagotovo prizadelo najrevnejše dijake. Še posebej težko je staršem in dijakom iz oddaljenih krajev, ki nimajo dostopa do izobrazbe, starši pa nimajo dovolj sredstev, da bi jim omogočili najnujnejšo izobrazbo. V sedanjem času je srednja izobrazba najmanj, kar potrebujejo mladi, če želijo dobiti zaposlitev v vse večji konkurenci na evropskem trgu dela. Štipendiranje dijakov od 15 leta dalje podpirajo tudi mladinske organizacije in institucije, ter tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Barovič
Hvala lepa. Ker govorimo o amandmaju k 16. členu, naj povem, da ga v Slovenski nacionalni stranki absolutno podpiramo. Začel pa bom s tem – dobro če že moramo, govorimo sedaj o zakonu po nujnem postopku –, da sem prepričan, da ni nobene osnove za nujni postopek. Nobene, glede na določilo iz poslovnika. Nobene. Štipendije za dijake, ki jih ne bo po predlogu tega zakona, niso namenjene staršem, da bodo šli z njimi v trgovino, ampak so namenjene dijakom, da se jim omogoči študij. Namesto, da bi ta država in pristojno ministrstvo, v tem primeru za šolstvo, stremelo k temu, da bi v doglednem času – pa bomo popularni, 2020 – dosegli vsaj 80 ali 70 % srednješolsko izobrazbo vseh Slovenk in Slovencev, jo na tak način režemo, uničujemo. Še posebej pa me to boli ob tem, da po drugi strani najdemo čas, voljo in denar, da izboljšujemo tujcem pogoje za bivanje, pogoje za delo, pogoje za izobraževanje, pogoje za ne vem kaj. Točno to je – tujcem dajemo in izboljšujemo pogoje za njihovo življenje, bivanje, delo v državi Republiki Sloveniji, domačim, srednješolcem, otrokom, starim od 15 let do 18 let, pa denar jemljemo. To je tako. En kolega je rekel, "državna blagajna ni brez dna, pa naj kdo pove, kako bomo ta denar dobili". Hudiča, kdo pa je na vladi?! Vlada naj to najde in naj pove! Kar se tiče subvencij za prevoz otrok, vam bom jaz povedal kako. Ko sem bil jaz župan, kljub subvencijam, ki so jih otroci, dijaki in študenti imeli, sem znal iz lastnega proračuna, ki je bil že tako skromen za socialno obubožano Zasavje in Trbovlje, še vseeno iz občinskega proračuna najti toliko denarja, da sem ga dijakom in študentom dal za brezplačni prevoz z lokalnim prometom po Trbovljah. 8 let, lahko greste pogledat. Pa še toliko denarja sem našel iz občinskega proračuna, ki je bil obubožan, ampak smo znali z njim ravnati, da smo še upokojencem dali subvencije oziroma del denarja iz občinskega proračuna za avtobusne prevoze. Župan je tako kot predsednik vlade, izvršna veja oblasti, mora ravnati s tistim, kar ima. Ampak mi smo to uspeli, pa nismo imeli veliko. Ne vem zakaj ta vlada ne more. Zakaj jemati dijakom možnost štipendij, glede na socialno stanje, kakršno je v tej državi? Nihče vas ne obsoja ali pa dobro, sami veste, koliko je ta vlada kriva za to socialno stanje, ampak v takšnem primeru je treba pomagati tam, kjer je, kolegi so že povedali, kjer je res potrebno, pri izobraževanju mladih. Vsi govorimo mladi, mladi, mladi. Treba jim je pomagati. Treba jim je dati to možnost. Treba. In je treba najti ta [[...]]Se najde. Če smo ga, če ga lahko, kolegi, občina ima 18 tisoč prebivalcev, pa smo našli. Tudi ta država bi našla ta denar za dijake in bi mirno lahko plačevali štipendije dijakom in pa tudi subvencije za prevoze, ki se v nekem delu jemljejo. In mimogrede, samo še en stavek, ker večinoma sem le govoril o 16. členu – spet primerjavo iz občine. Ko so ljudje hodili po pomoč na centre za socialno delo, so jih ti mirno pošiljali na občino in mi smo spet na enak način, ne vem s kakšnimi čudeži, iz občinskih proračunov, pa malo okoli ovinkov, tem ljudem pomagali, ker jim center za socialno delo ni, ker je rekel, "v 16. členu, 13. točka, piše tako, tega ne izpolnjujete, beži doma!" Prav smilijo se mi ti reveži, ki bodo zdaj hodili samo na socialno delo. Še tisti občinarji, ki bodo šli tja, ki so pomagali, torej občine, ki so pomagale tem revežem, pač iz svojega proračuna, kolikor so lahko, bodo ostali še brez tega. Center bo delal pa tako naprej, kot je. Ljudi bo zavračal, držal se bo kot pijanec plota vsake črke in vejice in ljudje bodo imeli še večji problem in ti problemi se bodo odražali na še večjih socialnih transferjih. Ti večji socialni transferji pa nas bodo peljali še globlje. Takšna zgodba je, pa ji verjamete ali pa ne. Z vsem spoštovanjem do truda vašega in do poskušanja, da bi ljudem pomagali. Kar se pa dijakov tiče, pa premislite, res premislite! Raje poglejmo, da bomo imeli leta 2020 res 60, 70 % vseh Slovenk in Slovencev s srednjo izobrazbo, ne pa, da strmimo k temu, da jih bomo imeli čim manj. Poznam politične sisteme, tudi bivša Jugoslavija je bila taka, ko so izkoriščali neuki narod, zato ker neuk narod je poslušen narod.
Hvala lepa. Samo da vam preberem seznam prijavljenih, potem bomo dali še prijavo, če bo treba. Alenka Jeraj, Marijan Pojbič, mag. Majda Potrata in dr. Andreja Črnak Meglič. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo.
Samo trenutek, bom potem dal prijavo po tem prvem krogu, prav?
Nekaj je bilo že rečeno o tem, zakaj zakon sprejemamo po nujnem postopku. Tudi sama se s tem ne strinjam. Nekaj časa je že jasno, da zakon ne bo mogel stopiti v veljavo tako, kot je bil predviden, na kar smo nekateri opozarjali že ob prvem sprejemu, torej pred enim letom. Ideja zakona in namen je seveda pozitiven in smo ga tudi mi podpirali, ker bo zagotovo pomenil manj zlorab, sistem bo bolj pregleden in lažje ga bo nadzorovati. Vendar pa se zatika, kot pri večini stvari, ki jih počnemo v tej državi ali pa, ki jih počne ta vlada. In se sprašujem, ali bo zakon se lahko uveljavil s 1. 1. 2012. Namreč, sami predvidevate, da bo vzpostavljena jeseni šele centralna evidenca udeležencev vzgoje in izobraževanja, potem visokošolsko izobraževanje šele v naslednjem letu. Vemo, da je lahko zelo hitro kakšen zamik, mesec ali dva mimo, in tudi 1. 1. 2012 ne bomo mogli uveljaviti teh sprememb. Poleg tega je sprememba oziroma ta zakon vezan tudi na zakon o štipendiranju. To je tudi eden od sistemov, ki bi moral biti stabilen in ga ne moreš spreminjati vsakih nekaj let, zato tudi tak odpor s strani tistih, ki naj bi stvari izvajali, centrov za socialno delo in še koga, ker je težko stvari začeti delati kvalitetno, če je vse pripravljeno samo na približno in niti sami ne vedo, kdaj bodo v bistvu vse pogoje imeli, da lahko stvari začnejo izvajati. Seveda bo pa potem gnev in slaba volja ljudi se vedno zgrnila na tiste socialne delavce, ki ne bodo pač mogli nekih stvari, nekih postopkov izpeljati. In bomo spet posplošeno govorili, da so neučinkoviti, da se ne trudijo, da ne delajo in tako naprej, medtem ko jim nismo pripravili v bistvu sistema, ki ga rabijo, da lahko svoje delo kvalitetno opravljajo. Zakon o štipendiranju, ki ga predlagate, prinaša cel kup nekih novih zadev. Fundacije, ki bodo spet nekaj stale – namesto, da bi ta denar namenili za štipendije, jih tu jemljemo mladoletnim dijakom, s čimer se tudi mi ne strinjamo. Poleg tega pišete, da bo oblikovan model vrednotenja nepremičnin, ki naj bi bil vzpostavljen novembra 2011 – ponovno mesec, dva zamika, pa ne bomo tega imeli s 1.1. Vse to me spominja na spremembo pravilnika o vrtcih, takrat, ko sem še delala na občini in sem pripravljala odločbe za olajšave otrok v vrtcih, ko smo s pravilnikom uvedli, da se upošteva med premoženje tudi avtomobil, na primer, in smo potem delavci na občinah ocenjevali, koliko je vreden nek golf in podobne stvari, oziroma ponavadi smo kar verjeli tistemu, kar je povedal, ker za to nismo bili usposobljeni, pa tudi stvar je izgledala prav smešno. Najbrž se bomo tu ukvarjali s podobnimi stvarmi. Ocena vrednosti nepremičnine v Ljubljani ali pa v nekih Halozah je najbrž velika razlika. In bomo spet nek sistem vzpostavili ali pa nek način, ki bo najmanj nepošten, kar pa je problem, če niso za vse enaki pogoji, saj imamo v ustavi zapisanih mnogo stvari o enakopravnosti in tako naprej. Zame je problematično tisto, na kar smo opozarjali o štipendijah za mladoletne dijake, zato bom podprla predlog Slovenske ljudske stranke. Mislim, da je bila to precej nedomišljena rešitev, ki bo dejansko vzela štipendije tistim, ki jih najbolj potrebujejo, iz oddaljenih krajev, z nizkimi dohodki, ker seveda štipendijo dobi tisti, ki ima nizke dohodke oziroma družina, ki ima nizke dohodke, in dijak, ki iz take družine prihaja. Tudi govoriti, da bodo zato višji otroški dodatki – po izračunih ne kaže, da bo temu tako, vsaj ne v taki višini, kot je ta trenutek štipendija, ki jo je, na primer, tak dijak prejemal oziroma jo ta trenutek še prejema. Zato, kot rečeno, bom podprla amandma Slovenske ljudske stranke. Upam, da bomo res uspeli do konca leta pripraviti vse tisto, kar je potrebno, da bo zakon s 1. 1. 2012 začel veljati in da ne bomo nečesa vpeljali, potem pa ugotavljali, kaj vse je narobe, in se nam bodo zgodile podobne stvari, kot so se, če se spomnite, ko smo prestavljali štipendije na centre za socialno delo, kaj vse se je dogajalo na nekaterih območjih. Skratka, zaradi tistih, zaradi katerih take zakone sprejemamo, bi morale biti stvari pripravljene kvalitetno in pravočasno. Se pa strinjam, da je velikokrat to tudi težko, ampak zato si je pa treba dati realne roke, kdaj bomo nekaj vpeljali, ne pa hiteti včasih samo zaradi kakšne plus točke v kakšni kampanji.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Uvodoma moram povedati, da je predlog, ki ga imamo danes na mizi, še ena v vrsti neumnosti, ki jih predlaga sedanja vlada. Še ena v vrsti neumnosti, ki jih predlaga sedanja vlada! In prosim, da mi gospod minister odgovori na vprašanje: Kaj so štipendije in kaj je otroški dodatek? In komu je namenjen otroški dodatek in komu so namenjene štipendije? Prepričan sem, da je otroški dodatek pomoč pri vzdrževanju in skrbi otroka, da pa je štipendija tista, ki pomaga otroku pri študiju. In prav tako sem povsem prepričan, da je tukaj s tem zakonom ponovno napad na periferijo. Ponovno napad na periferijo, ker vedno so ključni problemi, ravno na periferiji tam, kjer so otroci oddaljeni od izobraževalnih središč. In tisti otroci imajo največje probleme. Poleg tega so tudi tam večinoma starši, ki so slabše situirani od tistih, ki živijo v urbanih središčih. In če gospod minister misli, da bo z dodatkom ali pa s povečanjem otroškega dodatka nadomestil štipendijo, sem prepričan, da se zelo moti, ker sem prepričan, da bo morda otroški dodatek višji za petdeset evrov – ali pa recimo [[...]]točne številke je zdaj težko napovedati –, medtem ko pa bi štipendija morala biti vsaj 150 evrov, pa morda kakšen evro več. In iz samo tega je očitno sklepati, da gre ponovno za varčevanje in ponovno za polnjenje državnega proračuna, namesto da bi sledili ključnim in osnovnim ciljem te naše družbe. To je pa: če želimo to družbo razvijati, nujno potrebujemo kvalitetno izobražen kader in to lahko dosežemo na tak način, da bomo mladim primerno omogočili pogoje, da bodo lahko študirali. In s tem zakonom in s takimi rešitvami, ko ukinjamo štipendije dijakom od petnajstega do osemnajstega leta, zagotovo temu ključnemu cilju ne sledimo. Zagotovo temu ključnemu cilju ne sledimo! In zato bom podprl predlog amandmaja, ki ga je predlagala Slovenska ljudska stranka, s katerim se identificiramo tudi v Slovenski demokratski stranki in smo prepričani in še enkrat bom ponovil – da je to še ena v vrsti neumnosti, ki jih predlaga sedanja vlada! In da lahko to trdim, imamo možnost videti, v kakšni situaciji je današnja družba, kako ljudje v tej družbi živijo – imamo 120 ali več tisoč brezposelnih, ljudje, večina upokojencev živi na robu preživetja s 400, 500 ali pa nekaj evrov več, poleg tega večina zaposlenih je na robu preživetja, skoraj ne more preživeti in tako naprej in tako naprej. In to so tisti argumenti, ki trdijo, da ta vlada, skozi svoja tri leta vodenja te države, sprejema neumnosti na kubik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima magistra Majda Potrata.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko! Uvodoma moram povedati, da amandmaja Slovenske ljudske stranke k 16. členu ne bom podprla. Amandma je videti sicer zelo skromen, ker govori samo o tem, da se številka 18 nadomesti s številko 15, v bistvu pa posega v koncept Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Gre za to, da je otroški dodatek prva med pravicami iz javnih sredstev, s čimer je tudi pozicionirana in hierarhizirana pravica, in pomen, ki ga pripisujemo v zdajšnji koaliciji zagotavljanju ustrezne socialne varnosti v družini in pomoči države družine, je tudi to, da je otroški dodatek postavljen na prvo mesto. Leto 18 ni izbrano po naključju, ampak posega ali referira na status otroka po Konvenciji o otrokovih pravicah, ki upošteva otroka do osemnajstega leta. In zavajanje je, če strašite pred tem, da bo socialna ogroženost družin zaradi tega večja, zato ker se bo temu primerno tudi višina otroškega dodatka prilagajala glede na socialni položaj družine. Če pogledate razpredelnico v osnovnem zakonu, potem vidite, da ne bodo pri dohodkih na slabšem. Zelo populistično izrekanje, da zakon ukinja štipendije, je seveda velika manipulacija, zaradi tega, ker za srednješolce ostajajo v veljavi Zoisove štipendije, kadrovske štipendije in tiste za deficitarne poklice, kar pomeni, da je pravica, ki se seli iz enega transfera v drugega, samo pravica do državne štipendije. Torej se spreminja samo ime transfera, višina se prilagaja. Zdaj pa k drugim rečem, ki so bile tudi omenjene, pa je treba nanje reagirati, ker zavajajo. Govora je bilo o tem, kako nekatere rešitve niso dovolj domišljene in da pri realizaciji sprožajo težave, pa je bilo potem omenjeno tudi, kako so se štipendije selile na centre za socialno delo, ampak so verjetno pozabili tisti, ki so na to spominjali, da je to bila odločitev prejšnje vlade, da je pa ta vlada že morala tudi spreminjati višino cenzusa. Veliko je bilo govora o tem, kaj vse morajo narediti občine ali lokalne skupnosti namesto države. Oprostite, od župana dveh mandatov, pa še kakšnega drugega, pa tudi vsakega poslanca in poslanke bi pričakovala, da pozna obveznosti lokalnih skupnosti in zakaj dajemo lokalnim skupnostim tak pomen. Vas naj spomnim na 21. člen Zakona o lokalni samoupravi, ki lokalnim skupnostim nalaga skrb za socialno varnost občank in občanov, pa ne bom naštevala, kaj vse morajo – od otroškega varstva do skrbi za invalide -, če samo ta korpus varnosti za posebej pomembne, ranljive skupine omenjam. Ne morem pa seveda mimo zelo zelo z lahkoto spreminjanih in zavajajočih podatkov v zvezi z izobraževanjem. Ko so nekatere stranke predlagale obvezno srednjo šolo, so bili objavljeni tudi podatki, da obvezne srednje šole kot zahtevo nekega izjemnega pomena niti ni treba navajati, zato ker je že zdaj 90 % populacije zajete v sekundarno izobraževanje. Res se nam še vedno okoli 10 % populacije izgubi, ampak to je eden najnižjih odstotkov v Evropi. Tisto, o čemer je kolega Barovič govoril, je pa seveda stopnja izobrazbe celotnega prebivalstva, ki je zaradi tega, kar smo imeli po različnih starostnih stopnjah do zdaj narejenega, je kumulativen podatek. Ampak, če gledamo pa sedanjo populacijo in sedanje populacije, kot rečeno, enega najvišjih odstotkov zajete populacije v sekundarno izobraževanje imamo. Povem naj, da obstajajo potem še posebni programi za tiste mlade, ki so zgodaj izstopili iz izobraževanja in zelo zanimivo je bilo, da je v zlatih časih te države bilo zmanjšano subvencioniranje in financiranje ravno teh programov, ki so bili namenjeni za izobraževanje teh mladostnikov, ki so iz najrazličnejših razlogov zgodaj zapustili izobraževanje. Tako, da takrat, kadar navajate kakšne podatke in se sklicujete na eno ali drugo, je le dobro vedeti, zakaj je do česa prišlo. Ne vem pa, od kod zdaj ugotovitev, da ta zakon ni bil usklajen. Visoka stopnja podpore je bila temu zakonu izražena tudi v Državnem zboru, o nujnosti oziroma upravičenosti ali neupravičenosti nujnega postopka je bilo pa odločeno na kolegiju in kasneje tudi v Državnem zboru, tako da mislim, da zdaj ne kaže razpravljati o tem, ker je zakon po takem postopku sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za repliko je zaprosil Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Bil sem napačno razumljen; dobro je povedati, zakaj repliciram. Seveda jaz vem, da tudi gospa kolegica Majda Potrata ve, da jaz poznam in znam brati črke zakona, ni me pa razumela. Na občini kot župan – pač jaz in verjamem, da še kdo drug – sem poleg tistega, kar je dolžnost lokalne skupnosti, poleg tistega, pokazal voljo, našel v zelo natančno opredeljenem proračunu tudi denar in dal še več, in to dijakom in študentom, za to, da so lažje študirali, da so bili resni, da so imeli lažjo pot do fakultet in do srednjih šol, kamor so hodili – več, kot bi bilo treba. Enako smo dali starejšim osebam več, kot bi bilo treba. Dali smo jim zato, ker smo jim s tem olajšali njihove poti do pokopališč in druženje in smo jim s tem olajšali že tako nizke pokojnine – več, kot pa nalaga zakon. Še eno repliko sem hotel imeti, ampak ne bom zdaj. Hvala.
Hvala lepa. Replika, Alenka Jeraj.
Hvala. Jaz nimam težav s tem, da povemo, da mogoče kaj ni bilo narejeno tudi dobro v našem mandatu, ampak ravno zato sem hotela na to opozoriti. Mi smo takrat ocenili, da centri za socialno delo ne bodo imeli težav s tem, da se prenese odločanje o štipendijah na njih in da bo stvar stekla tako, kot bi morala. Ampak pojavile so se težave, kar pomeni, da so nekateri dobili štipendije kasneje. Zdaj mnogo več stvari prenašamo na centre za socialno delo. In da ne bi tisti, ki so prejemniki teh pomoči, ponovno z nekim zamikom bili upravičeni do tega oziroma dobili odločbe, je dobro, da stvari domislimo in uredimo prej. Je pa lepo, da priznate, da so bili kdaj zlati časi, ponavadi to slišimo samo v posmehljivem in sarkastičnem tonu. Tako da smo veseli, da ste končno spoznali, da smo imeli tudi zlate čase v tej državi.
Zdaj pa ne vem, če je razlog za veselje, ampak vseeno [[...]] Dr. Andreja Črnak Meglič ima besedo.
Najlepša hvala. Ponovno se vračam k izhodišču, da imamo pred sabo zakon, ki resnično prinaša radikalne spremembe pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. In da je to tako velik zalogaj, da ga zgolj kabinetno ne moremo v celoti obvladati in se je treba prilagajati življenju. Da je to res velik zalogaj, so se verjetno zavedali tudi v prejšnji vladi, ki so imeli že leta 2007 napisan celoten zakon, pa niso imeli poguma verjetno, da bi ga uveljavili. Zdaj pa prehajam na vsebino amandmaja. Moram reči, da smo o teh vsebinah na odboru zelo intenzivno razpravljali, vendar pa se je treba včasih poslušati, pa tudi udeleževati sej odbora. Namreč, kaj nam je bilo ponovno povedano? Ponovno nam je bilo povedano, da je obseg sredstev ali pa višina državne štipendije pridružena znesku otroškega dodatka, tako da sedanji otroški dodatek vključuje znesek državne štipendije, s čimer se količnik za izračunavanje otroškega dodatka za dijaka radikalno poveča. To je prvo, kar nam je bilo povedano. Drugo, kar nam je bilo povedano, je bila analiza prejemnikov štipendij, ki je potrdila, da so se državne štipendije za dijake koncentrirale bolj v srednji del dohodkovne lestvice. In da pravzaprav tisti z najnižjimi dohodki so imeli manj državnih štipendij. S tem, ko naredimo ta preobrat in povečamo otroški dodatek – vemo, da imamo 8-stopenjsko lestvico otroških dodatkov –, bodo več prejeli tisti z nižjimi dohodki. To se pravi, da bomo tudi njim v večji meri omogočili možnost študiranja. Seveda pa smo vedno znova veseli občinskih pobud in dodatkov, ki dijakom oziroma študentom olajšujejo njihov študij. Tretja stvar, ki bi jo rada povedala, je, da dijaki – tudi sama sem imela z njimi pogovor – imajo največje probleme ne z višino, ampak imajo probleme s tem, da se otroški dodatek izračunava za družino in daje očetu ali materi. Oni pa bi želeli samostojno razpolagati s tem zneskom in prevzeti nase tudi odgovornost za to, da si zagotovijo ustrezne pogoje študija. Nihče tega ne preprečuje. 34. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev določa, da se lahko doseže dogovor – recimo, starši se lahko odpovedo temu znesku in se ta znesek nakazuje dijaku –, pri čemer opozarjam, ta znesek bo radikalno višji, kot je bila državna štipendija. Ampak jaz nimam nič proti, ker, kot berem Konvencijo o otrokovih pravicah, seveda, se želi dati večja avtonomija tudi otrokom v skladu z njihovo zrelostjo. Če so otroci sposobni s temi sredstvi razpolagati in v bistvu si zagotavljati pogoje šolanja, potem jaz nimam nič proti in bi seveda ta ukrep popularizirala in seveda dijakom predlagala, da se to tudi uporabi. Morda še to, ko se govori, kako se želi prišparati. Prav nič se ne želi prišparati. Če bi kdo pogledal natančno obrazložitev že pri prvem zakonu, bi ugotovil, da je učinek Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev enak, kot je obseg vseh izdatkov za socialne transfere, ki jih dajemo danes. Res pa je nekaj – da se ti koncentrirajo oziroma ciljno usmerjajo na tiste, ki to pomoč najbolj potrebujejo. Recimo tiste stvari, kako bodo kmetje na slabšem in tako naprej [[...]]Mislim, kakšno stvar je pa treba prebrati! Nasprotno, nasprotno! Ravno s sistemom, ki ga uveljavlja Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, bo tem kategorijam zagotovljena višja pomoč in bodo pravzaprav izenačeni z ostalimi. Jaz ne vem, res, neznosno lahko je manipulirati s floskulami, ki se lepo slišijo. Ampak jaz vseeno mislim, da v tej družbi ne bomo daleč prišli, če bomo nadaljevali na tak način. Mislim, da je prav, da se zavemo odgovornosti, ki jo imamo pred državljankami in državljani, in tega, kar pravzaprav želimo doseči. In prav je, da tako, kot smo zastavili stvari že v preteklosti – in ne rečem, da tudi vaša vlada ni bila del te zgodbe –, da pravzaprav gradimo socialno državo na način, da bomo podpirali tiste, ki pomoč potrebujejo. Tudi tiste, ki jih sedanji sistem ne vključuje, in treba jih je poiskati in jim pomagati. Vendar pa tistim, ki na nek način vendarle tudi zlorabljajo sistem, to onemogočimo. To, če drugega ne, ustvarja slab priokus. Hvala lepa.
Hvala lepa. Je še želja po razpravi? Odpiram prijavo. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Prijazen pozdrav ministru, sodelavcu in pa sodelavki! Življenje je pač tako, da tisti pametni napake prepoznavajo in odpravljajo, oni drugi jih pa ponavljajo. In v tem je težava. Jaz oceno ministrstva spoštujem. In prav in korektno je, da so nam povedali, da na reševanju problemov delajo, da je zadeva zahtevna in da se potrebuje več časa. Zato bom predlog tega zakona brez težav lahko podprl. Bi pa želel v tej moji razpravi opozoriti na par stvari in prosil tudi za konkretne odgovore. Seveda, eno je res, da pri vrednotenju premoženja smo vezani na vrednotenje nepremičnin. In zagotovo bo nepremičnina v Ljubljani ocenjena drugače kot tista v Halozah. V obeh primerih bomo dobili neko število. Tu ne vidim nobenih težav. Tudi ocenjevanje vrednosti avtomobila – obstajajo katalogi, povprečki, z desetimi, petnajstimi sekundami klika na internet, se po Eurotaxu dobi pravi podatek. Nekaj več težav pa imam že z županskimi izkušnjami, s tistimi nepremičninami, ki jih imajo številni slovenski državljani v drugih republikah. Da vam povem en primer. Nekdo, ki ima v občini nepremičnino, ne dobi občinskega stanovanja. Nekdo, ki ima pa eno, dve ali tri nepremičnine v sosednji republiki, pa stanovanje dobi. Dobi stanovanje, dobi subvencijo in še kopico socialnih transferov, mogoče pa zraven dela še na črno v sosednji Avstriji. In detekcijo takih primerov pričakujem. Mi smo si kot občina privoščili in smo prek ambasade dobili podatke za eno od sosednjih republik, kdo ima tam premoženje in seveda tistih na prednostno listo za bivalne enote ali stanovanja ne uvrščamo, kajti tak standard, kot ga imajo nekateri, privilegiran, že desetletja v tej državi, Slovenke in Slovenci v drugih državah nimamo in to je treba odkriti. Treba je obravnavati vsak primer, mogoče tudi s kančkom detektivske žilice, pa ne iz pisarne, na terenu posebej. Jaz moram reči, da tudi ko smo preverjali, kdo živi v občinskih neprofitnih stanovanjih, smo odkrili ljudi, ki so, preden so se prijavili, svoje stanovanje imeli, pa so ga prodali, zato da izpolnjujejo pogoje na razpisu. Kaj so naredili s tistim denarjem, je njihova pravica. Naša odgovornost pa je, da se seveda pozanimamo, kaj je s tem, in to bi recimo tudi pričakoval še od bolj operativnega delovanja centrov za socialno delo. Nekateri nam seveda tudi lažejo in zavajajo o številu družinskih članov, ki v resnici živijo na tistem naslovu. Tudi to je treba urediti. Ne boste verjeli, ampak slovenska zakonodaja odpušča, da v nekem stanovanju na 40 kvadratih, da prijavimo sto ljudi. To omogoča prijavo stalnega bivališča. Stalno bivališče pa ni nekaj kar tako. Od njega seveda so odvisne stanovanjske in druge socialne pravice in poleg vaših zakonov s področja sociale, moramo mi narediti red tudi na drugi zakonodaji. Nekdo, ki recimo prihaja iz ene od balkanskih državic, se prijavi v Sloveniji, to mu pomeni, ker je Slovenija evropska država, odskočno desko za delovno mesto recimo v gradbeništvu v Avstriji in Nemčiji, ampak tisti čas, ko je prijavljen v kakšni od slovenskih občin, pa mu številne socialne pravice pripadajo. In je v boljšem položaju, ko konec meseca potegne črto, kot pa nekdo, ki ima recimo v eni od tržiških tovarn 500, 600 evrov plače ali pa, ki ima pokojnino. Nadalje, primeri iz življenja, iz prakse. Gospa ima stanovanjsko hišo, v kateri so tri stanovanja. Ker je pa malo posebna po svojih željah in zahtevah, in to ji priznavam, pa v tej hiši, kjer bi lahko živele tri družine, živi sama. Mi ji pa na centru za socialno delo kupujemo kurilno olje za ogrevanje, namesto da bi gospo prepričali, "dobili boste to zadevo, vendar mi vam svetujemo, prodajte hišo, kupite si garsonjero, stanovanje ali pa še kaj". Tudi to, kar je kolega Barovič rekel, je res. Ko se marsikdaj na centru za socialno delo znajdejo v težavi, pa da je problem samo na hitro rešen in preložen, potem se reče, "pojdite na občino, tam boste rešili to pa to pa to pa to". In zato sem tega sistema vesel in že smo pri ljudeh. Tudi na področju te socialne dejavnosti bodo ključno vlogo nosili tisti, ki bodo tam zaposleni. Dogovarjali smo se in tako v zakonu tudi zapisali, da se del kadra iz občin prenese na centre za socialno delo, ampak na terenu, ne vem koliko to čutite na ministrstvu, se je že začel odpor. Tam ne bi vzeli vseh. Nekateri, ki so to delo čisto kvalitetno in dobro opravljali na občinah, pa mogoče nimajo formalne izobrazbe, so v tistih službah nezaželeni. In pa obratno, pa bom grob, najbrž je v tem centru pa kakšen tak, ki ima formalno izobrazbo kompletno, ampak v praksi pa nima žilice, čuta in pa odgovornosti za tisto delo. Pa to ni kritika vsepovprek, kakšen posameznik je, drugače moram reči, da s službami, s katerim sodelujem, imamo kar dobre in pa korektne odnose. Hočem pa povedati, da nas čaka res veliko dela, obravnavanje vsakega primera posebej, spremeniti tudi miselnost, in če hočemo to doseči, potem moramo ministru in pa njegovi ekipi dati čas, razumevanje in še kaj. Če ne bo šlo, pa se sliši to mogoče čudno, je zagotovo bolje, da če ne bomo januarja uspeli vsega urediti, da rešimo vsaj nekaj, začnemo, potem pa dograjujemo eno pravico, eno evidenco in tako naprej. Kajti, če bomo preveč hiteli, potem lahko naredimo kakšno od takih napak, ki se v dobi informatike rade zgodijo, kot recimo je bil naš potem nepotreben, političen prepir o štetju izbrisanih. Tam je seveda svoje opravila in pa dala podatke tehnika, računalniški programi, vendar tisto, kar računalnik da ven, ni vedno res. Krivi pa smo mi, ki smo ga pozvali in pa vprašali. Enostavno, pobudo ministrstva podpiram, ji dajem podporo, opozarjam na te, bi rekel, praktične, operativne pomanjkljivosti in pa nerešena vprašanja in jaz sem prepričan, da jih bomo s skupnimi močmi uspešno rešili. Hvala lepa.
Besedo ima Vito Rožej. Razpravljamo o amandmaju o 16. členu.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolega Sajovic je zelo lepo in plastično opisal razloge, zaradi katerih je bilo treba ta del zakonodaje spremeniti. Zato, da bodo sredstva, ki jih država namenja za socialo – in ta, kot je bilo tudi že povedano, niso manjša, so kvečjemu večja, kot so bila kakšno leto prej, to je razumljivo, ker so zaradi krize tudi potrebe večje –, da bodo ta sredstva res pravilno ciljana, da bodo šla v prave roke, ne pa, kot se je lahko doslej dogajalo, pogosto tudi v napačne. Jasno je, da je seveda prav, da država na tem področju sredstev ni zmanjševala. Res pa je, da če se pojavijo neke nove potrebe, tako kot je bilo v tem primeru in o čemer govori ta amandma, glede štipendij, da je treba pač nova sredstva nekje najti. In Vlada je – tu je pa mene kolega Barovič narobe razumel –,ravnala tukaj odgovorno in je pač si zamislila, da bi ta sredstva lahko prišla iz malega dela, da bi pač generacija solidarno – tisti, ki bodo imeli več in ustvarjali več, dali kaj tudi tistim, ki imajo manj in to bolj potrebujejo. Podobno je seveda tudi pri odločitvah, ki so pred nami glede dela na črno ali pa pokojninske reforme; če se mi odločimo, da bomo delali na črno, potem najbrž, da ne bomo pričakovali socialnih podpor. Seveda, če državi ne plačujemo davkov, zakaj bi država nam pomagala? Neka osnovna odgovornost pa najbrž da v vsakem od nas je. Ta država ni vreča brez dna, ta država tudi nima več svoje kovnice oziroma tiskalnice denarja in si pač ne more privoščiti česa, kar si je mogoče kakšna država prej lahko privoščila. Kam je to vodilo, se spomnijo vsi tisti, ki so še živeli v 80. letih, pa v neki inflaciji, ki je šla v tisoče odstotkov in tako naprej. To najbrž da ni način, ki bi zagotavljal na dolgi rok vzdržnost. Lahko, da je seveda komu pomagal do poceni hiše in v tem je ravno problem. Kako lahko nekdo pride do poceni hiše, kasneje pa, ko je recimo v zdajšnjih letih v penziji, pač prejema povprečno pokojnino in reče zase, da je reven. To se meni zdi neumnost, kolega Pojbič, ne pa, da je predlog Vlade neumnost. Če boste primerjali 60-letno upokojenko z lastnim stanovanjem in 30-letno uslužbenko s povprečno plačo, upokojenka pa recimo, da ima povprečno pokojnino, ki je resda nizka, uslužbenka pri 30-ih letih pa nima lastnega stanovanja, si lepo izračunajte, kaj ju čaka v naslednjih 35 letih. Bog daj upokojenki zdravja. Kdo je tukaj v resnici na slabšem? Kako si lahko s povprečno plačo uslužbenka pri 30 letih sploh kupi stanovanje v naslednjih 35 letih, kolikor jo čaka do pokojnine? In, kako dobro bi lahko upokojenka naslednjih 35 let živela s povprečno pokojnino, če seveda tega stanovanja, nepremičnine ne bi prodala, unovčila, šla v najemno stanovanje ali kaj drugega. Kdo je tukaj revež? In od 30-letnice seveda pričakujemo, da bo imela še najmanj tri otroke, zato ker je nataliteta slaba. Lepo vas prosim! Kdo je tukaj revež? In ravno ta zakon je ta, ki ta nesorazmerja gladi in mehča. Veliko besed je bilo tudi rečenih, da se vrnem k amandmaju, o tem, kaj pomeni sprememba izplačevanja državnih štipendij v obliki otroških dodatkov staršem ali pa direktno upravičencem oziroma dijakom. Nekaj je treba povedati, kot je bilo že rečeno. Obstajajo še druge vrste štipendij, ki jih lahko dijaki dobivajo individualno. Ta je pa pač državna pomoč, državna štipendija je socialni korektiv. Ta gre pač v tem sistemu, kakršnega imamo, družini. Zanimive so bile včerajšnje debate ob družinskem zakoniku, ko smo gromoglasno lahko poslušali, kako oče in mama točno vesta, kaj je za otroka dobro. Onadva skrbita za njega. Njima je vse jasno. Otrok nima kaj skrbeti, če ima očeta in mamo. In oče in mama se bosta ja prav odločila za tega otroka. Otrok je pa, po slovenski zakonodaji, vsak, ki je mlajši od 18 let. Kaj sedaj? Kako smo se odločili včeraj? Kako ste nekateri govorili včeraj? Kako govorite danes? Če oče in mama vesta, kaj je dobro za otroka do 18 let, potem mu bosta pač najbrž dala toliko, kolikor se njima zdi, da je dobro in prav pri njegovih letih. Še več; dopušča ta zakon z amandmaji, ki so bili sprejeti, da lahko ob soglasju družine, seveda, 15-letnik tudi dobi v svoj žep ta otroški dodatek, ob soglasju družine. Oče in mama že vesta. Kaj bi sedaj radi? Skratka, patriarhalno družino, kjer starši vedo vse, kako je dobro in prav, ali pač 15-letnike, ki bodo ekonomsko samostojni. To je zelo iluzorno pričakovati. Jaz bi si želel, da bi mi spodbujali nekako ekonomsko neodvisnost mladih. Ampak v trenutnem sistemu, kakršnega imamo, sistemu socialnih podpor, ko pač otrok do 18 leta – če pa študira, pa do 26 leta – sodi ekonomsko v svojo družino in se na tej podlagi tudi izračunavajo vsi socialni korektivi, ki jih država plačuje, pač drugače ne gre. Jaz nisem slišal, da bi kdo tukaj problematiziral, zakaj so otroci po 15. letu dohodninska olajšava za starše. Tega pa pač ni bilo slišati, čeprav bi to logično sledilo. Če boste otroku dali štipendijo direktno v roke, potem pač naj ne bo več olajšava za starše, saj se bo živel sam s tisto štipendijo, menda, ali kako si zdaj to predstavljamo. Skratka, mislim, da je ta zakonski predlog konsistenten in utemeljen. Predlogi, ki bi ga želeli spreminjati pa zelo parcialno rešujejo nekatere stvari in prav gotovo niso sistemski. Tisto, kar je bilo še rečeno tudi zelo demagoško in populistično o tem, koga naj bi taka zakonska sprememba prizadela – vsekakor ne drži, da najrevnejše. Ravno tem bo najbolj pomagala, ker prejemki se bodo sedaj delili bolj ciljano, kot doslej. Pa še nekaj je treba povedati, kar se tiče te smiselnosti investiranja v slovensko izobrazbo in tako naprej. Če bi šli pogledat podatke o tem, kdo je bil brezposeln v Sloveniji, še posebej pred to krizo, ki je na Zavod za zaposlovanje poslala predvsem slabše izobražene, bi bili presenečeni, kako visok delež visoko izobraženih je v Sloveniji brezposelnih. Tukaj na tem področju smo najbrž da v evropskem vrhu. Toliko ljudi z diplomo brezposelnih, kot je v Slovenji, po Evropi ne boste našli. Se je za vprašati, ali mi pravilno in ciljano se gremo tudi našo izobraževalno politiko oziroma kaj je narobe s slovenskim gospodarstvom, da te visoko šolane kadre ne zna izkoristiti. Ampak to ni stvar, ki bi se v prvi tikala Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Skratka, logično je, da se bo tudi ta cenzus za štipendije zmanjšal, če sredstev ni. Mislim, da je študentska generacija sama lepo povedala, kako si želi zaslužiti za svoj študij; želi si zaslužiti s študentskim delom. Torej, od države težko pač pričakuje pomoč, če sama za to ne misli nič dati. In te rešitve so posebej na tem socialnem področju, ki se tiče solidarnosti, ki se tiče nas vseh, je treba videti celotno sliko, ne pa samo vsak sam svoj položaj. Ker če ne, seveda, velja: ker je naše, je tudi moje, kar je pa moje, pa te države ne briga. Ni tako. Ali je naše vse ali pa ni nič od nikogar in ima vsak samo svoje stvari. In tukaj smo sedaj na točki odločitve. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da tega amandmaja ne bom podprl. Kar nekaj argumentov gre v to smer. Rad bi pa samo dejal, da če so kdaj bili narejeni pozitivni premiki v spreminjanju štipendijske politike, so bili narejeni v tem mandatu, kljub krizi. In se strinjam tudi z razpravljavci, ki pravijo, da bi na tem področju morali narediti še več, vedno več, in tudi v prihodnje verjetno se bo ta tema glede štipendij odpirala. Če se samo spomnite prejšnjega mandata, veste, da je bila narejena napaka, to je tudi bilo priznano, da se je v sam cenzus štelo veliko nekih transferjev, ki so prihajali k družini, od otroškega dodatka, pa če je kdo prejemal pokojnino itn., in hitro se je zgodilo, da je na neki točki pred vrati ostalo 17 tisoč mladih ljudi. Torej je takratna vlada v bistvu spoznala, da je naredila napako in ni bilo več moči to spremeniti nazaj in ravno tisti, ki so prihajali iz oddaljenih mest, so bili tukaj na slabšem, zato ker so ostali brez štipendij. 17 tisoč je bilo takšnih mladih ljudi. Leta 2009 je ta vlada v bistvu sprejela Zakon o štipendiranju, kjer je to anomalijo odpravila in je v bistvu prišla do tega, da se je zvišal tudi cenzus, kar je bilo zelo pomembno, zato ker so mnogi, ki so ravno prihajali s podeželja ali pa iz ne tistih izobraževalnih središč, lahko prišli do štipendije. In ravno ta sprememba Zakona o štipendiranju je leta 2010 prinesla 10 tisoč novih štipendij, tako da v tem mandatu, kljub krizi, deset tisoč novih štipendij je korak v pravo smer. Se pravi, se je naredilo na tem področju veliko. Potem se je odvijala zgodba z zakonom o malem delu. Tukaj smo imeli možnost kar nekaj narediti, spet na področju štipendij, odvzeti nekaj denarja, ki se nekontrolirano porablja znotraj študentskih organizacij. To še seveda lahko naredimo tudi v prihodnje, Zakon o skupnosti študentov je možno odpreti, tako da računam, da bo ministrstvo razmišljalo tudi v tej smeri, kaj narediti na tem področju. In če bi imeli sprejet zakon o malem delu, bi imeli tudi nek del večjih sredstev, ki bi jih lahko namenili za štipendije. In sedaj je tukaj pred nami Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki na neki točki omogoča večje število štipendij tistim, ki so stari 18 in več – večje število štipendij in višje štipendije. Ker naloga države je, da poskrbi predvsem za tiste, ki so postali na nek način z 18 leti samostojne osebnosti, ki morajo poskrbeti – tudi po zakonu, če gledamo tako – sami zase, da jim država v čim večji meri pomaga, in to je v tem zakonu tudi zagotovljeno. Ni pa res, da bi ukinili kakršnokoli pomoč dijakom, ki so stari med 15. in 18. letom. Ne dobivajo več po tem zakonu štipendije, imajo pa druge transferje, dohodke, ki jim bodo prav tako omogočali še boljši oziroma lažji dostop do izobraževanja. In zaradi tega je treba ta zakon sprejeti. Predsednica Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, dr. Andreja Črnak Meglič je že dejala, da bo v bistvu ta štipendija preusmerjena v otroški dodatek. Otroški dodatek je transfer, ki pripada družini in družina oziroma starši so odgovorni, da skrbijo za otroka do 18. leta. In ključna sprememba oziroma dopolnilo k temu zakonu pa je, da lahko ta otroški dodatek, ki bo višji, kot je bila ta štipendija, ki jo je sedaj dijak prejemal, lahko prejemal dijak osebno na račun. In to je tista dilema, ki je bila med vsemi nami, tudi med dijaki, ker vsi se strinjamo, da je štipendija prišla prav predvsem mladim ljudem, ki so postajali počasi samostojni in so potrebovali tudi nek nauk o tem, kako razpolagati z lastnimi sredstvi, in ta štipendija je bila moč, da se to naredi. Sedaj bo imel skozi otroški dodatek višji, torej višji bo otroški dodatek, če primerjamo štipendijo, ker se spreminja količnik, in lahko bo imel ta sredstva, prejemal ta sredstva na svoj lastni račun. In to je tisto, kar smo vsi skupaj želeli doseči. Tako da ta zakon je sigurno, če ga gledamo celostno, korak naprej. Zdaj, v našem segmentu je pa pomembno samo tole: mi moramo zagotoviti vsem tistim, ki imajo najnižje dohodke, da bodo prejemali zadostno število pomoči s strani države, kar se financ tiče, da bodo lahko dostopali do izobraževanja. Ta zakon razporeja višje otroške dodatke ravno tistim družinam, ki imajo najnižje dohodke. In zaradi tega je, seveda po mojem mnenju, vreden podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Ta zakon, sem prepričan, ne bo začel veljati 1. 1. 2012. Zdaj so to ugotovili tudi koalicijski poslanci. Dejstvo je da je na centrih za socialno delo prišlo, tako kot je gospod Sajovic rekel – tudi jaz imam te podatke –, do nekega odpora, da bi ta zakon pravzaprav stopil v veljavo v takšni meri, kot je bil predlagan pred enim letom. Zdaj, kaj je tukaj v ozadju, ne vem, ampak dejstvo je, da smo tudi mi morda nekoliko podcenili razsežnost tega problema, ko se je ta zakon pred enim letom sprejemal. Ampak, da se osredotočim na amandma, bi rekel, da ta amandma zagotovo bom podprl. Dejstvo je, da se dijakom jemljejo štipendije. To ne trdim jaz. To trdijo predstavniki dijaške organizacije. To trdi tudi študentska organizacija, solidarnostno z dijaki. Da ne boste rekli ponovno potem, "Slovenska demokratska stranka ponovno nekaj rovari proti temu zakonu". Želim vas še enkrat opozoriti: proti temu zakonu oziroma proti takšni rešitvi – ne zakonu, pač pa proti tej rešitvi o štipendiranju – so dijaki in študentje. Podobno, kot so bili proti malemu delu. Ne verjamem, da bo prišlo do referenduma, ampak dejstvo je, da temu nasprotujejo. In kaj to pomeni? Če pod to potegnemo črto, je, da ponovno ni bilo vzpostavljenega socialnega dialoga. Da ni bilo nekega partnerstva, kot bi si ga vsi skupaj želeli. In to se ni zgodilo prvič, to se je v temu mandatu zgodilo že večkrat. Pa ne samo z dijaki, študenti, tudi z ostalimi, tudi s sindikati. Torej, moje mnenje je, da štipendija je štipendija, otroški dodatek je pa otroški dodatek. In tako bi moralo tudi ostati in stati. Štipendijo dijaki ali pa študentje porabijo za svoje potrebe, ki jih imajo, pa najsi bo to prevoz, lahko jim je tudi neka žepnina na nek način. Ta otroški dodatek pa kljub temu, da zakon dopušča, da se lahko doma dogovorijo, da bo šlo direktno na račun dijaka, marsikje ne bo šlo. Dijaki imajo tukaj prav. Marsikje to ne bo šlo. Marsikje niso urejene razmere v družinah tako, kot bi si želeli. In zato mislim, da je usmeritev tukaj na nek način zgrešena in bi bilo bolj prav, da štipendija ostane štipendija, otroški dodatek pa ostane otroški dodatek, v kakršnihkoli višinah že. Ampak opozoril bi pa še na eno to vsebinsko spremembo, o kateri sem prej govoril, ko se ta cenzus za upravičenost do državne štipendije do začetka študijskega leta 2013/2014 spreminja. S 64 % se postavlja na 53 % neto povprečne plače na družinskega člana. Pa me zanima, gospod minister, kaj bo to pomenilo za število štipendij, kaj bo to pomenilo na splošno? Torej amandma, ki govori o štipendiji, štipendijah za dijake, bom podprl, kako bo moja osebna podpora zakonu, o kateremu bomo glasovali na koncu, pa je tudi odvisno od sprejema tega amandmaja, ker mislim, da ta amandma je tako močan, da se mu splača prisluhniti in tudi na koncu lahko pretehta pri odločitvi o podpori temu zakonu. Dejstvo pa je, da ta zakon sprejemamo danes ponovno po enem letu samo zaradi nesposobnosti ministrstev, ki so vključena v reševanje te problematike, v zvezi s kadri, v zvezi s prenosom evidenc in tako naprej. Dejstvo je, da birokrati očitno vodijo to državo, da na ministrstvu bi bilo treba usekati po mizi, pa reči: "Takole bo!" In to je treba narediti in postaviti roke. Ne pa zdaj, ko ti roki niso bili izpolnjeni, bomo rekli, "v redu, pa dobro, dajmo podaljšati še za pol leta", in čez pol leta bomo spet tukaj sedeli, ker bomo spet podaljševali še za pol leta, sem prepričan. Če pa ne, pa hvala bogu, bom pa vesel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. No, mi smo že napovedali podporo nepovezanih poslancev spremembi zakona in povedali smo, da nas sili k razmišljanju tudi predlog amandmaja in da se bomo odločili, kako ravnati v zvezi s tem amandmajem, potem, ko bomo slišali odzive ministrstva še enkrat. Danes se to še ni zgodilo, domnevam, da se bo. Sami pa ne nameravamo ne atakirati rešitev ne biti njihovi apologeti, zato morebiti nekaj vprašanj raje, za katere prosim, da bi bili slišani tudi odgovori. Zdaj, mi ločimo problem na dva dela, en del je del višine sredstev. In drži, da so predstavniki dijakov in študentov, ki so obiskali tudi nas, predstavljali tabele in izračune, ki govore drugače, kot govorijo izračuni na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Zdaj nas zanima, ali so na ministrstvu soočili te različne izračune in ali imajo argumente za to, da so izračuni, ki so jih predstavljali študentje in dijaki, napačni? Če da, potem bi radi to danes slišali. Drugo vprašanje v zvezi s tem je, kar se tiče mase sredstev za otroške dodatke in mase sredstev za štipendije, če bi bile državne štipendije za dijake še naprej omogočene. In seveda razmerje, če bi bilo štipendij več, potem ista masa sredstev ne zadostuje, potem se to prerazporedi. Drug problem, ki nas muči, pa je problem tega, da se seveda ta sredstva, otroški dodatki, namenjajo družini. Mi nimamo nič zoper to, vendar se nam zdi upravičeno vprašati, ali je to boljša rešitev kot rešitev, da štipendije, ki so namenjene dijakom in dijakinjam, dobijo dijaki in dijakinje in si s tem povečujejo svojo samostojnost, svojo osebnostno zrelost, se na ta način tudi vzgajajo za gospodarjenje, za prevzemanje odgovornosti zase. Ker to marsikdaj že zdaj počno, zlasti v tistih družinah, kjer je recimo socialna, materialna, finančna situacija relativno slaba, pa študentje že zdaj pomagajo celo k preživljanju družine s svojim delom – bodisi preko napotnic, bodisi da delajo v okviru sive ekonomije. Torej tam se računa na njihovo odgovornost, na njihovo samostojnost, da bi pa razpolagali s tem, kar tudi sami ustvarjajo ali pa jim je namenjeno skozi socialni transfer, to se jim pa nekako zdaj ne omogoča več. Mi vemo, da se lahko straši odpovedo štipendiji na ta način, da jo direktno prejemajo dijaki in dijakinje. Ravno tako bi lahko zapisali, da se bodo dijaki in dijakinje odpovedali tej svoji pravici, bodo rekli, "bodo starši raje ravnali s tem našim denarjem". Tako, da ta argument ni dober argument, ker v kakšnih drugih primerih, ko govorim o družini in o odnosu med otroci do 18 let in med starši, najdemo celo kopico razlogov za to, da označimo družinske razmere kot slabe, kot takšne, ki jih je nujno izboljšati, kot takšne, v katerih otroci trpijo in ni mogoče pričakovati, da se bodo zdaj na osnovi tistega člena, ki govori, da se starši lahko odločijo, vsi odločali samo dobro in v korist svojih otrok.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! Jaz seveda tega amandmaja tudi ne bom podprl. Zakaj, mislim, da ni smiselno govoriti, ker so kolegi pred menoj veliko tega našteli in povedali in seveda tudi utemeljili. Bi pa seveda povedal nekaj besed o centrih za socialno delo, ki so seveda v tem zakonu še kako udeleženi in seveda zaradi tega, ker je bilo po mojem nekaj presplošnih stvari izrečenih v tem parlamentu za slovensko javnost in to seveda ne zdrži nobene kritike. Zato bi rad povedal, da centri za socialno delo opravljajo svoje delo po zakonu in po tistih zakonih, ki so jih v tem parlamentu sprejemali in ki jih sprejemamo. Centri za socialno delo ne delajo tisto, kar se njim zdi, ampak delajo tisto, kar jim predpiše ta parlament, ta država, to počnejo. In zato so tudi strokovno usposobljeni, socialni delavci, ki seveda, kot rečeno, svoje delo opravljajo v skladu z zakonodajo. O tem, kaj vse je pa treba narediti, da bo ta zakon dejansko zaživel, je tudi danes bilo kar nekaj rečenega, verjamem pa, da v operativnem izvajanju je še veliko veliko drugih in drugačnih zapletov. Minister ne potrebuje, da ga jaz opravičujem, zakaj smo zamaknili veljavnost zakona za šest mesecev. To je prava gesta in kdorkoli od nas nekaj počne, če ugotovi, da stvari niso zrele, odloži. Odloži pa zaradi tega, da jih bo udejanjil takrat, ko bodo vse okoliščine za to dobre, zrele in s tega vidika seveda bo dosežen cilj, ki si ga je zastavil – s čim manj škode in s čim manj napakami. Brez napak se nobena stvar na tem svetu pa skorajda ne more dogoditi. Seveda s čim manj napakami. Ta zakon pa obravnava ljudi, ne obravnava pohištva, ne obravnava predmetov. In ko obravnavamo ljudi in njihovo premoženje, sem prepričan, da si je treba vzeti čas, da se zakon izpili tako, da bo imel čim večji učinek in da bo naredil čim manj škode in da ga ne bomo popravljali čez dve leti, ampak da bo držal nekaj časa. In to je cilj najprej zakonodajalca, odbora našega, na katerem smo to prediskutirali po dolgem in počez. Tukaj ima največje zasluge naša predsednica odbora, ki se je izredno trudila pri tem zakonu, in tudi vsi ostali. In danes smo ponovno v parlamentu s tem zakonom in ne strinjam se s predvolilnimi govori, da je zdaj zakon bil slab, da ga popravljamo, "že vnaprej smo vedeli, da bo slab". Vsi so vedeli, da je bil slab, da ga bomo popravljali, vsi so ministru govorili, "ne ga sprejeti, ker je slab". Lepo vas prosim. Dajmo biti malo bolj resni in dajmo ugotoviti vsi skupaj, da je ne samo naša država v tem trenutku v taki socialni stiski, da je treba dati glave skupaj, ne pa zganjati predvolilne kampanje na takem zakonu. Imamo še vrsto zakonov, kjer lahko zganjamo volilno kampanjo. Najbrž pa, da na takih zakonih ne. In prej je govoril en predgovornik iz stranke SDS in je rekel, da SDS ne rovari proti temu zakonu. Odlično. Potem bomo ta zakon sprejeli in vsi skupaj glasovali zanj, ga potrdili in mu seveda tudi vsi skupaj sledili in ugotavljali njegov učinek. In kot rečeno, nič ni večno na tem svetu, tudi ta zakon ne bo večen, nekega dne ga bo treba ponovno spremeniti. Še nekaj. Ko je bilo govora o vseh tistih dejavnikih, ki pridejo, se združijo na centru za socialno delo in bodo sodelavci centra – danes so to sodelavci centra, ampak na občini, na stanovanjskih skladih in še marsikje drugje – treba je spremeniti še kakšen drug zakon. Ne samo ta zakon narediti in potem smo rešili vse. Nismo. Veliko stvari je, ki nas še čaka. Če se ne motim, imamo o stanovanjskih skladih zakon, ki pravi, da ko se nekoga deložira iz trisobnega stanovanja, ker ga ni uspel plačevati zaradi socialne stiske, ta oseba ne more kandidirati za enosobno stanovanje zaradi tega, ker je bila deložirana. Že nekajkrat sem na to opozoril in se nekajkrat zavzel, da bi se ta pravilnik – se mi zdi, ni zakon, pač pa pravilnik – spremenil, vendar bistveno vpliva tudi na ta zakon in na centre za socialno delo. Ko nekdo, ki so ga deložirali, pride na center za socialno delo, ali mislite, da ima center za socialno delo zadaj za svojo pisarno garsonjero, v katero bo tega človeka dal? Ne, je nima, mora poiskati sredstva, mora poiskati stanovanje in vse skupaj, za to pa potrebujemo tudi neka pravila. In centri za socialno delo ne delajo po lepih in grdih obrazih. In še enkrat, v tej krizi in z naraščanjem števila prosilcev socialnih pomoči ne verjamem, da je minister, kot bi rekli, "kapom i šakom" delil nove kadre po centrih za socialno delo po Sloveniji. Verjamem, da ne, zaradi tega, ker smo pač v taki situaciji, kot smo, in je treba malo več delati in si porazdeliti delo. In to počnejo centri za socialno delo. Na koncu še naslednje. Ker so tudi župani govorili o tem zakonu, bi rad samo potrdil, da je zelo veliko županov – sam sem bil nekaj let predsednik Rdečega križa v Kopru in sem spoznal tudi župane iz sosednjih občin, kako so delovali, ko je bila kakšna kriza ali pa stiska v družinah, kak požar ali deložacija – župani resnično zelo dobro sodelujejo s centri za socialno delo, z Rdečim križem, verjamem, da tudi s Karitasom, in župani so tisti ljudje, na katere se vedno lahko ljudje obračajo. Tako da bi za konec povedal, jasno, da tega amandmaja ne bom podprl. In to, kar sem na začetku povedal, da si ni minister izmislil določenih stvari in nihče ga ne bo pohvalil zaradi tega, ker je za 6 ali 8 mesecev zamaknil ta zakon. Saj pohvale nihče niti ne potrebuje, vsak dela svoje delo, za to pa dobi tudi plačo. Ampak še enkrat trdim, v takih razmerah, v kakršnih živimo danes, je treba stvari z vseh strani pretehtati in pregledati in šele takrat, ko smo gotovi, da so stvari zrele, takrat naj zakoni učinkujejo. Kajti zakoni učinkujejo na ljudi in moramo biti občutljivi, ko take zakone sprejemamo, kajti, še enkrat ponavljam, zakone sprejemamo za ljudi. In delamo tudi napake, takrat, ko mislimo, da delamo najbolje. Je pa človeško grešiti, še bolj človeško pa je tudi napake prepoznati in jih popravljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Lep pozdrav vsem navzočim! Zamik veljavnosti Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je bil pričakovan. Res ni enostavno vzpostaviti vse baze podatkov, to je izredno zahtevno delo, posebno, če bodo te baze služile svojemu namenu in morajo biti dobre in uporabne. Glede tega moramo biti razumevajoči. Tudi sama intenca, da se vpelje enotna evidenca, da bodo imeli strokovni delavci pregled nad celotnimi prihodki posameznika oziroma družine, je nujna za kolikor toliko pravično delitev pomoči. Današnje dileme glede amandmaja se sučejo okoli vprašanja, ali ohraniti štipendije ali zadevo reševati prek otroških dodatkov. Mislim, da je pa tu zadeva nekoliko konceptualno sporna. Ne glede na to, da slišimo sicer precej diametralna stališča o tem, sredstev bo končno suma sumarum enako za družino. Predstavniki dijakov so nam sicer predstavili tudi drugačne izračune, in tu bi res danes želeli odgovor, ki bo zavezoval, ali pomeni ta prenos na otroške dodatke, ki bo tudi namenjen pomoči za študij, dejansko manjšo vsoto za družine ali enako ali večjo ali približno ali, ne vem, po kakšnih pogojih se bo to lahko izračunalo. Problem konceptov pa je naslednji – ne glede na končni rezultat glede višine sredstev, da bi bil ta enak – namen otroškega dodatka je drug kot štipendija. To sta dva transferja, dve obliki pomoči. Otroški dodatek je namenjen staršem, tudi tem, ki nimajo študenta oziroma dijaka – govorimo o dijakih sedaj s tem amandmajem. Zakaj bi zdaj te reševali prek otroškega dodatka? S tem, da bomo povečali otroški dodatek. Ohranili bi še zmeraj lahko štipendijo za dijake. In če bi kljub otroškemu dodatku, recimo, ki ga ne bi spreminjali, ugotovili, da družina težko preživlja dijaka, bi še zmeraj lahko ta prejemal v določenih primerih tudi štipendijo. Štipendija je pa namenjena res za pogoj za študij. In zdaj smo te kategorije kar nekako pomešali. Se pridružujem kolegu Viliju Rezmanu, ki je sam poudaril tudi možnost te kombinirane variante – obe kategoriji ohranimo – in to bi bil konceptualno po mojem bolj pravilen pristop k tej zadevi. Pričakujemo torej odgovore ministra. V nasprotnem, če nas ne bodo prepričali, bomo pa podrli amandma Slovenske ljudske stranke glede vračanja pravzaprav štipendij za dijake.
Hvala lepa. Sprašujem [[...]]Ja, vidim še prijave, željo za razpravo. Kdor želi razpravljati, naj se prosim prijavi. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala. Ko poslušam to razpravo in ko vidim, da je dvomljivcev o ustrezni rešitvi v sprejetem zakonu kar nekaj, bi rada opozorila na to, da gre za konceptualno spremembo zakona. Ta zakon in njegov koncept smo lani sprejeli z veliko mero soglasja. Se ne spomnim zdaj, ali je kakšna poslanska skupina na načelni ravni odrekla zakonu podporo. Če zdaj spremenimo samo v tem členu letnice, se spremeni, jaz ne vem, če se zavedamo, kaj vse to potegne za seboj. Ampak v razmislek dajem samo še eno stvar, ki gre na račun socialne pravičnosti in usklajenosti ali neusklajenosti prizadevanj za skrb za tiste mlade ljudi in tiste družine, ki prihajajo iz socialno najmanj spodbudnih okolij. Otroški dodatek, tako kot je tukaj zastavljen, v zvišanih zneskih, bo pridobivala družina tudi, če morebiti njihov otrok ne bo vključen v sekundarno izobraževanje, zato, ker je to finančna pomoč družini in gre in se uveljavlja in je uveljavljena na leto. In lahko se bo zgodilo, da bo tak mladostnik, ki se po končani devetletki ni vključil v šolanje, odločil, da se bo v šolanje vključil kasneje. Sem že prej govorila o posebnih programih, namenjenih tistim mladostnikom, ki jih redno šolanje ni pritegnilo dovolj zgodaj, kasneje so se pa vanj vključili. Tako da, jaz sem prepričana, da bo gospod minister razblinil še nekatere nejasnosti v preračunih, ki so prihajali k nam in ki so dokazovali nekaj drugega, kar je izračunalo ministrstvo, ampak prosim, zavedajmo se, da sprejem tega amandmaja ruši koncept zakona. O konceptu zakona smo pa odločali pred enim letom. Bistvo tega zakona, ki ga sedaj sprejemamo, pa je res samo odmik začetka uveljavitve zakona. In čudim se kolegom iz Slovenske demokratske stranke, ki so tak dvom izrazili o tem, da je odmik datuma za pol leta zadosten. Zakaj niso potem predlagali z amandmajem, da se ta datum spremeni, če so tako prepričani, da tudi takrat zakon ne bo mogel veljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Strinjam se z nekaterimi ugotovitvami, da država ni vreča brez dna. Ampak v celoti se pa ne morem strinjati s tem, da bi varčevali ravno na mladi populaciji. Se pravi, na tistih, katere usposabljamo, izobražujemo za bodočnost. Mogoče se to sliši kot fraza, ampak ne. Temeljito sem poslušal razpravo kolega Baroviča. Rekel je nekako takole, da z dobro voljo v lokalni skupnosti, poleg tistega, kar je bilo obvezno dati za področje sociale, pa je poskrbel kot župan za to in to – seveda, brez sklepa občinskega sveta ali sprejema proračuna to ni bilo možno storiti –, ampak dobra volja župana ene občine je tudi na tem področju lahko zelo koristna. Res je, da so posamezni poslanci opozarjali na kratek rok za začetek izvajanja tega zakona, in tudi drugega zakona s tega področja. Tudi sam sem sodeloval v nekaterih razpravah na lokalni ravni, ko so se začeli pogovarjati centri za socialno delo in občine o tem, katere kadre bodo prenesli v centre za socialne delo. Moram reči, da to ni enostavno se dogovoriti. Tu je treba imeti tudi soglasje tistih, ki so v lokalnih skupnostih, se pravi občinah, te naloge tudi opravljali. Dostikrat pa se dogaja, da župan, županja želi tja poslati nekoga, ki mu ni všeč. In tudi to so problemi, s katerimi se srečujejo v lokalni skupnosti in centrih za socialno delo. Seveda, plus tega pa je tu ogromno evidenc, ki dajejo podporo vsemu temu, kar na koncu vsak posameznik dobi kot socialno pomoč. Jaz se popolnoma strinjam, da druge izbire o tem, kot da podaljšamo rok za začetek uveljavljanja tega zakona, nimamo. Ne strinjam pa se s tem, da zaostrujemo cenzus za posamezne kategorije pri prejemniku štipendije. In ta cenzus je relativno zelo oster in najbolj bodo zopet, v narekovajih, oškodovani ali nastradali tisti, ki prihajajo iz nižjega oziroma srednjega sloja. Moram pa reči, da mi je všeč amandma, ki ga predlaga Slovenska ljudska stranka, čeravno je moja razprava bila v začetku, da država ni vreča brez dna. Bom ga podprl, predvsem zaradi tega, ker smatram, da je mladim treba dati samozavesti, pa tudi tiste, da dobijo določena sredstva, s katerimi sami razpolagajo, in razporedijo jih za potrebe svojega študija, ali pa, če hočemo, tudi za čisto navadne potrebe, ki jih mlad človek ima. Če definiramo otroški dodatek, potem vemo, da je to dodatek, ki ga dobijo starši. In ti starši so dostikrat na nek način samozavestni in odločajo o tem, ali ta otrok iz tega otroškega dodatka sploh bo kaj dobil, nekateri pa sploh tega dodatka otroku enostavno ne morejo dati, ker imajo življenjske stroške tako ali tako visoke. Zato bom podprl amandma, ki ga je predlagala Slovenska ljudska stranka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa. Saj jaz se nisem mislil ponovno oglašati, ampak spodbodla me je razprava kolege Jurše. Predvsem glede tega pogleda, kako in kaj ta zakonska sprememba pomeni za mlade. Če se komu zdi, da bomo s tem, ko bi vrnili možnost prejemanja štipendij za mlajše od 18 let – njim direktno, ne pa njihovim staršem ali skrbnikom –, če kdo misli, da bomo s tem pripomogli k večji finančni neodvisnosti mladih, je zelo, zelo naiven. To je pesek v oči. Štipendije, ki veljajo 200 evrov, kaj bodo pripomogle k ekonomski samostojnosti? Jaz tukaj v tem Državnem zboru poslušam, da upokojenci, ki imajo 400, 500 evrov pokojnine in še nepremičnino zraven, v kateri živijo, ne morejo živeti. A 15, 16 ,17-letniki z 200 evri ali pa, če hočete, kasneje 18, 19, 20-letniki s tem istim denarjem ali pa s kakšnimi 100 evri več in brez nepremičnine, pa lahko? Ali so tolikokrat sposobnejši od svojih dedov in babic, da bodo to zmogli? Niso. Niso in če se komu zdi, da s tem dela kaj dobrega za mlade je to pesek v oči. Tisto, kar bi mladi seveda potrebovali, bi bilo več študentskih domov, tisto kar bi mladi še bolj potrebovali, je pregleden trg nepremičnin, možnost najema stanovanja, da bi [[...]]Skratka, stanovanja, ki v Sloveniji so, so v lasti ljudi, ki jih ne morejo vzdrževati, ljudi, ki živijo v prevelikih stanovanjih, ljudi, ki imajo preveč stanovanj in jih oddajajo na črno in jih nobena davkarija nikjer in nikoli ne zajame, niti jih noben davek na nepremičnine nikoli ne udari, zato, da bi te nepremičnine spravili v funkcijo. To bi pomagalo mladim. To bi pomagalo mladim, da bi se lahko osamosvojili. Možnost, ki jo imajo, pa rečete temu študentsko delo ali malo delo, je ena od teh. Štipendija 200 evrov je pa blažev žegen, je pa pljunek v morje pri ekonomskem osamosvajanju. Jaz sem pač imel srečo in sem se lahko pri 19 letih, recimo, odločil in se delno tudi ekonomsko osamosvojil; zaradi stvari, ki sem jih v življenju počel, sem bil za to denarno nagrajen bolj kot kdo drug iz moje generacije in sem se tega pač lahko lotil. Je pa še vedno potreben pogum in štipendija pri tem ne pomaga. Če si kdo s tem lajša vest, v redu. Sistemska ureditev, sistemska rešitev pa to ni. Če je že kaj, kar bi pripomoglo k ekonomski osamosvojitvi mladih ali pa k večanju samozavesti, bi bilo to recimo sprejetje pokojninske reforme, ki mladim ponuja jasno, pravično in solidarno vizijo prihodnosti, ne pa eno suženjsko delo za druge generacije, ki so, kot sem že prej povedal na primeru nepremičnin, premožnejše in bi morale biti solidarne z mladimi, ne pa mladi z njimi. To, kar se predlaga, je pesek v oči.
Hvala lepa. Soglašate, da damo zdaj besedo gospodu ministru za delo? Dr. Ivan Svetlik, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci! Najprej bi rad, če dovolite, opozoril na kontekst razprave. Mi razpravljamo o zamiku uveljavitve zakona, ki je bil že sprejet. Če tega zamika ni, zakon velja. Mi pa smo odgovorni za to, da državljanom dajemo kvalitetno storitev in ocenili smo, da v tem trenutku ne moremo zagotoviti tako kvalitetne storitve in si je treba vzeti čas, da ta lahko taka bo. Drugič, rad bi opozoril na nekaj zelo osnovnih podatkov, ki so bili omenjeni, pa smo jih preverili med tem časom in so pomembni za razpravo o tem vprašanju, ko gre zlasti za štipendiranje. V Sloveniji imamo v starosti od 25 do 64 let 83,3 % ljudi, ki imajo srednjo izobrazbo ali več in imamo v starosti nad 15 let 79 % ljudi, ki imajo srednjo izobrazbo ali več. To je eden največjih odstotkov ljudi s srednjo izobrazbo med Evropskimi državami; to se premalokrat poudarja. In še to – v srednje šole je danes vključeno 97 % odstotkov populacije, kar pomeni praktično v celoti. In ta populacija večinoma živi doma, pri starših, tako kot je živela in živi v času, ko obiskuje osnovno šolo. In še to bi rad dodal, da, kar je bilo tudi omenjeno, imamo najnižjo stopnjo brezposelnosti diplomantov med Evropskimi državami, kar je bilo omenjeno kot problem. Seveda je problem. Radi bi jih imeli več zaposlenih, ampak primerjalno imamo najboljšo stopnjo vključenosti v zaposlovanje diplomantov, ki so končali več kot srednjo šolo. Seveda, ko gre za vprašanje, kaj delajo centri za socialno delo, kaj država dela skozi center za socialno delo in kaj občina – ta sprememba, ki jo zdaj uvajamo, pomeni, da bomo občine razbremenili nečesa, kar so za državo zdaj delale, naprej pa lahko in morajo delati tisto, kar je njihovo poslanstvo in nihče jih pri tem ne bo omejeval. In tudi pri prenosu kadra se dogovarjamo neposredno z vsako posebej, kako bo ta prenos kadra stekel. Pri malih občinah je jasno, da če dela nekdo za tretjino delovnega časa, pač ne more preprosto nehati delati vse ostalo in priti na center za socialno delo. Tam, kjer so večje občine, se seveda ta zadeva lahko uredi drugače in se tudi drugače bo uredila. O konkretnem amandmaju Slovenske ljudske stranke. Najprej moram povedati, da ko se razpravlja o štipendijah, se spet pozablja na kontekst. Mi v vsakem primeru izboljšujemo državno štipendiranje, ker trenutno je tistih, ki prejemajo državne štipendije, pač kolikor jih je, trenutno jih je okoli 42 tisoč. In to pač glede na cenzus 64 % neto minimalne plače trenutno – v razponu se določa. Mi gremo zdaj na drug cenzus, osnovno je bilo predlagano 64 % povprečne plače, zaradi navedenih okoliščin smo predlagali v prehodnem obdobju 53 % povprečne plače. To pomeni, da se dvigne cenzus, da se bo število štipendij, državnih štipendij, v vsakem primeru povečalo. Seveda pa ne toliko, kot bi si želeli. Razlog, zakaj ne, smo tudi navedli in je neustrezno in na nek način zavajajoče poudarjati, da zdaj pa jemljemo v celoti gledano štipendije – dajemo jih več, tudi po tej spremembi. In ni res, da bi jih dajali manj. Zdaj pa o funkciji štipendije pa otroškega dodatka. Otroški dodatek in državna štipendija sta oboje socialna transfera. Tako kot ima otroški dodatek, tako ima tudi državna štipendija cilj pomagati socialno-ekonomsko najšibkejšim kategorijam prebivalstva oziroma družinam in otrokom, zato, da bi lahko ne glede na ta socialni položaj se ustrezno osamosvojili, razvili v zdrave, usposobljene, samostojne osebnosti. Do 18. leta po zakonu pa imamo pač določeno, da je odgovornost staršev, da jih do te samostojnosti in zrelosti pripeljejo. Ne glede na to, kako jim zdaj mi dodeljujemo posamezne transfere, ostaja odgovornost staršev primarno za to, kako, kaj bodo dali tem otrokom in kako jih bodo vzgojili oziroma jim zagotovili osamosvojitev. To je bilo, kot rečeno, v drugem kontekstu dostikrat poudarjeno. In zaradi tega je seveda možno, da oni kot poseben vzgojni ukrep, če hočete uporabijo tudi to, da bodo otroški dodatek namenili neposredno temu svojemu mladostniku, ki je med 15. in 18. letom in da ga bo on prejemal na svoj račun, če se bodo tako sporazumeli. Če pa seveda mislijo, da ni dovolj zrel še, pa pač tega ne bodo storili. V vsakem primeru pa je odgovornost staršev za to, kako bo ta otrok ta denar porabljal. Zamislite si, da gremo po drugi poti, da mu dajemo državno štipendijo na njegov račun, ne da bi starši imeli vpliv nanj. Hkrati, kdo pa odgovarja za porabo tistih sredstev, za recimo tudi take reči, kot so raznovrstne droge ali pijača in tako naprej, na kar nas tudi opozarjajo iz srednjih šol pogostokrat. Ali potem država lahko prevzame to odgovornost? Jaz mislim, da ne. In seveda v tem kontekstu še sprašujem, zakaj potem ne bi vztrajali, če je temu tako, da tudi po 18. letu, kar smo zdaj tudi spremenili, ne prejemajo še naprej otroških dodatkov potem starši, ampak mislimo, da so otroci pri teh starosti tudi pravno formalno zreli in da naj prejmejo ta prejemek na svoje račune in zanj tudi odgovarjajo. Zdaj pa kar zadeva višino. Še enkrat, vse druge štipendije ostajajo in so na voljo. In ostajajo nepodeljene, pazite, kadrovskih štipendij ne podeljujemo zadosti, zato ker ni interesa, ker se nočejo zavezati, ker nočejo v neke poklice, za katere se kadrovske štipendije podeljujejo. Veliko jih ostaja nepodeljenih. Kar pa zadeva višino tega celotnega prejemka, gre pa za to, da je celotna vsota državne štipendije za mladostnike prenesena v otroški dodatek, niso pa preneseni tako imenovani dodatki. Dodatki pa pomenijo: dodatek za oddaljenost, prevoz in prehrano. To vse se pa daje tem mladostnikom prek – in zdaj bodo višje – subvencij za prevoz in subvencije za prehrano. Tako da če vzamete v celoti prejemek posameznika, ne bo nič manjši, v posameznih primerih bo lahko tudi večji. Naj pa še to opozorim – če bi želeli zares vrniti v prejšnje stanje to rešitev, da združujemo otroški dodatek in štipendijo za mladostnika v novi otroški dodatek, da tega ne moremo storiti s tem amandmajem k temu členu in da tudi sprejetje tega amandmaja pravzaprav tega ne rešuje – tudi Zakonodajno-pravna služba bi morala potem svoje tu povedati. Skratka, to tudi iz tega razloga ni rešitev, čisto formalnopravno, ampak mislim, da tudi iz vsebinskega razloga ne. Če dovolite, bi se ustavil samo še pri vprašanju evidenc. Torej tisto, kar je bilo v naših močeh, smo opravili in opravljamo, vse je urejeno, tako rekoč. Je pa res, da je tu ne samo celotna država, če hočete, vsi resorji, ampak še nekatere druge institucije so morale preurejati zadeve, zato, da so lahko šle naproti nam pri povezovanju teh 48 baz podatkov, ki bodo vključene v enotni informacijski sistem. In posamezni resorji so morali najprej spremeniti svoje zakone, svojo zakonodajo, da so sploh lahko imeli podlago za to, da bodo te evidence vzpostavili. Iz tega seveda izvira kompleksnost tega sistema. Za tiste najbolj kritične točke pa imamo zagotovila, da bodo težave odpravljene. Recimo, za Geodetsko upravo Republike Slovenije imamo vse v tem sistemu že urejeno, manjka samo uradna potrditev vrednosti nepremičnine, in to se zdaj dela. Vse drugo pa teče, bi rekel, v informacijskem pogledu; vsaka nepremičnina vsakega posameznika je že razvidna, se že vidi v tem poskusnem informacijskem sistemu, ki se zdaj testira in ki bo potem na tej podlagi tudi služil za usposabljanje uradnikov oziroma svetovalcev na centrih za socialno delo. Še morda tole. Je problem to, kar je gospod Sajovic odprl, je problem seveda podatkov o nepremičninah in socialnoekonomskem položaju, ki ga posameznik ima, utrjuje, povečuje, zmanjšuje, čez mejo te države. Tega se zavedamo. Ravno na zadnjem sestanku, ki sva ga imela z avstrijskim resornim ministrom na tem področju, sva ugotavljala, da bo naslednji korak, ko bomo mi imeli vzpostavljen ta sistem – oni ga tudi poskušajo vzpostaviti, pa jim gre slabše, moram reči, od rok kot nam –, tudi želijo, da bi imeli meddržavni sporazum, ki bo urejal izmenjavo podatkov o nepremičninah, o finančnem položaju posameznika, o zaposlenosti, ko jo bo zdaj čez mejo veliko, in o dohodkih, ki iz tega izvirajo, in tako naprej. In to bomo seveda v naslednjem koraku urejali. Enako velja tudi za druge države, ampak to je predmet meddržavnih sporazumov. Hrvaška gre v podobno smer kot mi in ko bo na tej točki, bo treba skleniti ustrezen sporazum za izmenjavo podatkov o posameznikih. In takrat bomo lahko tudi te anomalije, če hočete, imeli pod nadzorom. Do takrat pa, seveda, te podlage nimamo. Druga vprašanja, kot jih je tudi gospod poslanec Sajovic navajal, mislim, da samo primeroma, se bodo pa skozi ta nov sistem ustrezno lahko nadzirala, urejala in mislim, da bo deloval ustrezno, tako kot je bilo predvideno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo? Mag. Radovan Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Skratka, stavek ali dva. Jaz se osebno s tem ne morem strinjati, kar je bilo rečeno, da 200 evrov ni nič oziroma kako približno je bilo rečeno, da je to pesek v oči. Vedno znova ugotavljam, da smo v tej državi izgubili občutek za denar. In premetavamo milijone evrov sem pa tja, kot da bi premetavali cente. In vedno znova ponavljam, da je milijon evrov 240 milijonov starih tolarjev, in to je takrat bil blazno blazno velik denar. 200 evrov, žal, je danes za mnoge v tej državi ogromen denar, zelo pomemben za njihovo preživetje. Naj spomnim, da smo se nedolgo tega v tem Državnem zboru pogovarjali o pogodbah, ki so jih sklenila ministrstva in ki imajo urno postavko tisoč in več evrov. Tu pa se pogovarjamo o 200 evrih oziroma o cenzusu, odvisno od cenzusa, kolikšna je ta vrednost na mesec. Na mesec! Jaz se, spoštovani minister, strinjam z vami, da bo štipendij več za študente, za dijake najbrž ne. In zaradi tega je ta amandma pripravljen, da bodi tudi tisti, ki so mlajši od 18 let, skratka starejši od 15, tudi opravičeni do državnih štipendij. Tistim, ki ne živijo tukaj v Ljubljani, ki živijo denimo na Goričkem ali v Beli krajini, ali kje odročno, stran, takšen denar veliko pomeni. In ti se ne pogovarjajo o stanovanjih, ker so to sanje v nebesih. Ti se pogovarjajo o tem, kako bodo preživeli. In vsak evro jim prav pride, ne sto ali dvesto evrov. To je realnost tudi v tej Sloveniji za marsikoga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Andreja Črnak Meglič.
Dober dan. Jaz vem, da je ta sistem res kompliciran. Mogoče bi bilo dobro drugič, da na panelu nastopamo s številkami. To je najprej, kar bi rada povedala. Še enkrat bom ponovila. Otroški dodatki za dijake so povečani za celoten znesek, ki bi ga predstavljala državna štipendija za dijaka. Skratka, ta prenos je zagotovljen, zato se zaračunava večji količnik za dijaka. Edina stvar, ki ni upoštevana, so posebni dodatki, ki pa bodo pretvorjeni v subvencije. In dijaki ne bodo ničesar zgubili! Ne zganjati demagogije! In še to bi rada rekla – lepo vas prosim, če to naredite, potem morate spremeniti cel zakon, drugače bodo dobili državne štipendije, pa še višje otroške dodatke! Ali bo to prav, glede na študente?
Gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik! Nekaj pa je le treba zelo jasno povedati. To, kar je sedaj kolegica povedala, da dijaki ne bodo izgubili nič, če izgubijo celotno štipendijo! Kako lahko trdi nekaj, kar ne drži!? Kako lahko gospa predsednica tega odbora trdite, da dijaki ne bodo izgubili nič? Dijaki bodo od 15. do 18. leta izgubili štipendijo. Namesto dijakov bodo dobili tisto razliko starši. Dijaki bodo pa izgubili štipendijo. In to je resnica.
Gospa Majda Potrata.
Hvala. Razpravljali smo tudi o družinskem zakoniku in o družini kot svetinji, in gre za to, če so urejene družine, ne bo problema. Štipendije ostanejo – Zoisove štipendije, kadrovske štipendije za deficitarne poklice –, ostajajo zdaj nerazdeljene, otroški dodatek bo pa povečan [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister dr. Ivan Svetlik, izvolite.
Hvala lepa. Jaz ne bi še enkrat ponovil tega, ker v mlinu, so rekli, se dvakrat ali trikrat pove. Ampak bi pa rad vseeno povedal še to kar bi prej lahko tudi. Namreč to, da je tako otroških dodatkov kot državnih štipendij deležen predvsem največji delež ljudi, družin, dijakov zares s podeželja, iz manj ekonomsko trdnih okolij, in da bo to seveda tudi po teh kriterijih, ker se dviga cenzus, tako tudi ostalo, in da zaradi tega ne bodo nič izgubili. In tudi dodatki, te subvencije, za prevoz, recimo, so točno njim namenjene, za to, da lahko pridejo do kraja šolanja, da se ti stroški pokrijejo. In v resnici se tukaj zanje ne spreminja v ničemer na slabše, celo če združimo zdaj, kot rečeno, vsoto povečanega otroškega dodatka plus subvencij, so najmanj na istem kot so bili doslej, pri čemer vemo, da večina srednješolcev živi doma, pri starših, in da so dijaški domovi prazni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne vidim več prijav za razpravo, zaključujem razpravo o amandmaju k 16. členu in k zakonu. Glasovali o amandmaju in o zakonu bomo po prekinjeni 11. točki dnevnega reda danes. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNO VARSTVENIH PREJEMKIH PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog je Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku.
Hvala lepa, spoštovane in spoštovani, še enkrat! Torej ta zakon spreminjamo, da bi se preprečile težko popravljive posledice za delovanje države, ki bi lahko nastale zaradi začetka uporabe Zakona o socialno varstvenih prejemkih s 1. 6. 2011 brez zagotovitve ustreznih evidenc ter vzpostavitve informacijskega sistema in zato Vlada Republike Slovenije predlaga sprejem tega zakona. Zaradi povezave izvajanja Zakona o socialno varstvenih prejemkih z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, s spremembo katerega se predlaga zamik začetka uporabe na 1. 1. 2012, predlagamo tudi zamik uveljavitve tega zakona. S predlaganim zamikom začetka uporabe zakona se pričakuje, da se bo prehod na nov sistem odločanja in podeljevanja pravic iz javnih sredstev opravil, kot rečeno, kvalitetneje, hitreje, z manj zaostanki in tudi lažje za tiste, ki bodo vodili postopke odločanja o pravicah iz javnih sredstev in seveda tudi brez težav in brez dodatnih zapletov za uporabnike, kar je naša prva skrb. Zmanjšale se bodo torej negativne posledice za posameznike, hkrati pa se bodo s tem zamikom zmanjšale v letošnjem letu tudi obveznosti iz državnega proračuna. Zaradi sprememb na področju družbenega varstva duševno in telesno prizadetih oseb se predlaga, da se – in to je vsebinska sprememba –pravici do nadomestila za invalidnost in dodatka za tujo nego z novim začetkom uporabe zakona ne preneseta v sistem socialnovarstvenih prejemkov oziroma ostaneta urejeni v Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Ker so določbe Zakona o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, ki urejajo obe pravici, z 10. avgustom 2010 oziroma začetkom veljave zakona prenehale veljati, Vlada s predlogom tega zakona predlaga, da se ponovno uveljavijo z umestitvijo v ustrezen zakon, ki je temu področju namenjen – Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Ker nadomestilo za invalidnost po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb predstavlja sredstva za preživetje invalidov in se ne prenaša v sistem socialno varstvenih prejemkov, se pa mora ta pravica kot dohodek šteti v lastni dohodek samske osebe ali družine pri ugotavljanju upravičenosti do socialno varstvenih prejemkov. Zato Vlada predlaga dopolnitev 12. člena veljavnega Zakona o socialno varstvenih prejemkih z nadomestilom za invalidnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog Zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Stališče bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič, predsednica odbora. Izvolite.
Hvala lepa. Ponovno lepo pozdravljeni! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 29. nujni seji 10. 5. 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga zakona po nujnem postopku. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika ter podala pripombe k 2., 4. in 7. členu omenjenega zakona. Na podlagi teh pripomb so bili oblikovani predlogi za amandmaje odbora koalicijskih poslanskih skupin, ki so tudi po besedah predstavnice Zakonodajno-pravne službe sledili njihovemu mnenju in jih je odbor tudi sprejel. Odboru so bili posredovani tudi predlogi za amandmaje odbora poslancev mag. Julijane Bizjak Mlakar in Andreja Magajne k 3. in 7. členu, ki pa jih odbor ni sprejel. Prav tako je bil odboru v sprejem predlagan tudi dodaten sklep, ki ga odbor ni sprejel. K predloženemu zakonu je v poslovniškem roku vložila amandmaje tudi poslanska skupina SLS. Odboru je bilo predloženo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki ga je na seji predstavil njen predstavnik. Komisija predlog zakona podpira. Glede sprememb in dopolnitev predloga zakona, ki se nanašajo na pravico do nadomestila za invalidnost in dodatka za tujo nego in pomoč ugotavlja, da so skladne z vsebino pobude Zveze Sožitje in z njo tudi usklajene, zato jih v celoti podpira. Minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivan Svetlik je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona. V razpravi o posameznih predlaganih rešitvah so predstavniki predlagatelja poudarjali, da so z 68. členom Zakona o socialno varstvenih prejemkih zasledovali večjo socialno pravičnost in ciljno usmerjenost, z novelo zakona pa se krog upravičencev varstvenega dodatka razširi. Posebej je bilo izpostavljeno vprašanje varstvenega dodatka, ki je po novem zakonu vezan na Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Seveda je ta dodatek pravica, ki je odvisna od dohodka, zato so nekateri razpravljavci menili, da je to le kredit države, ki ga bo treba vrniti. Zagovorniki predloga zakona so zagovarjali stališče, da to ne drži, predlagana rešitev pa je boljša, saj zagotavlja ustrezen prejemek osebam, ki so bile do sedaj izključene. Ob tem je bilo ponovno izpostavljeno stališče, da bi morale določbe glede obveznosti vračila prejetih denarnih socialnih prejemkov temeljiti na jasno postavljenih kriterijih in biti pregledno urejene v okviru zakonov s področja socialnega varstva in ne bi smele biti odvisne od različnih razlag določbe 128. člena Zakona o dedovanju. Ob tem je bilo poudarjeno, da je treba gledati tudi določbo 129. člena istega zakona, ki določa možnost odpovedi pravici do povračila pomoči države ali lokalne skupnosti, če so zapustnikovi dediči, njihov zakonec ali otroci samo potrebni pomoči, prav tako pa temu v prid obstajata tudi dve odločbi Ustavnega sodišča. Odbor ni sprejel vloženih amandmajev poslanske skupine SLS, sprejel pa je svoje amandmaje, pripravljene na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko, kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! Ker je izvajanje Zakona o socialno varstvenih prejemkih vezano na Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki opredeljuje vrstni red uveljavljanja pravic, in ker je v postopku Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, s katerim se predlaga zamik začetka uporabe zakona za pravice do denarne socialne pomoči in do varstvenega dodatka na 1. 1. 2012, je potreben zamik začetka uporabe Zakona o socialno varstvenih prejemkih, prav tako na 1. januar 2012. V Poslanskem klubu LDS pa poleg omenjene spremembe posebej pozdravljamo spremembe na področju družbenega varstva duševno in telesno prizadetih oseb, kjer predlog spremembe zakona predvideva, da se členi prehodnih in končnih določb Zakona o socialno varstvenih prejemkih spremenijo na način, da se pravici do nadomestila za invalidnost ali dodatka za tujo nego in pomoč z novim začetkom uporabe zakona ne preneseta v sistem socialno varstvenih prejemkov in se zato iz prehodnih in končnih določb trenutno veljavnega zakona, ki ureja njun prenos v sistem socialnovarstvenih prejemkov, brišeta. Zaradi tega sprememba zakona predvideva tudi dopolnitev, da se v lastni dohodek samske osebe ali družine, ki uveljavlja pravico do denarne socialne pomoči oziroma pravico do varstvenega dodatka, šteje tudi nadomestilo za invalidnost po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Nadomestilo za invalidnost po tem zakonu namreč predstavlja sredstva za preživetje invalidov, zato se mora navedeni dohodek šteti v lastni dohodek samske osebe ali družine. Z brisanjem pravice do nadomestila za invalidnost in pravice do dodatka za tujo nego in pomoč po omenjenem zakonu iz prehodnih in končnih določb Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki ureja njun prenos v sistem socialno varstvenih prejemkov, se zasleduje cilj, da se obe pravici, ki sta vsebinsko povezani s pridobitvijo statusa invalida, uredita v Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, katerega vsebina se spreminja. V Poslanskem klubu LDS menimo, da morajo biti pravice državljank in državljanov in njihov dostop do teh pravic urejeni jasno in razumljivo. Večja preglednost prinaša tudi večjo ozaveščenost, hkrati pa omogoča racionalnejšo porabo proračunskih sredstev. Obenem smo prepričani, da sta nadomestilo za invalidnost in dodatek za tujo nego in pomoč pravici, ki morata biti zagotovljeni vsakomur, ki bi ju potreboval, hkrati pa menimo, da ti pravici ne sodita v kategorijo socialno varstvenih prejemkov, ki jih država namenja upravičencem v obliki socialnih transferjev, ampak da gre za osebni pravici posameznikov, ki se soočajo z invalidnostjo, tako da smo zadovoljni, da tovrstno distinkcijo sedaj popravljamo in jo urejamo v predlogu spremembe zakonodaje, ki jo v Poslanskem klubu LDS podpiramo. V zadovoljstvo nam je, da so bila opozorila, ki jih je posredovala Zveza Sožitje, upoštevana, in podpiramo hiter odziv ministrstva v tem primeru. V LDS menimo in delimo mnenje Zveze Sožitje, da oseb z motnjo v duševnem razvoju ne moremo enačiti s težko zaposljivimi osebami, saj to enačenje preprosto ne bi bilo primerno. Ker novela zakona to področje ureja na ustrezen način, jo bomo v Poslanskem klubu LDS tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa ponovno, gospod podpredsednik. Najprej je treba ugotoviti, da če nepovezani poslanci podpiramo predlog sprememb Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, je edino in samo to logično, da podpremo tudi ta zakon oziroma to novelo. In zagotavljamo svoje glasove v podporo, čeprav smo tudi v postopku sprejemanja imeli kakšen pomislek ali kakšno drugačno stališče od tistih, ki so bila kasneje sprejeta. Kakorkoli že, vemo, da glede na dejstva, ki so bila našteta pri prejšnjem zakonu in ki veljajo tudi za ta zakon, moramo spremeniti ta rok uveljavitve, ker bi vse drugo spravljalo našo državo in tudi upravičence do socialnih transferjev v nemogočo situacijo. Ne gre pa samo za to, da se zamikajo roki. To niti ni najboljša referenca za to, da se ta zakon podpre. Boljša referenca za to je, po naši sodbi, sprejetje nekaterih pobud, ki so bile posredovane iz civilne družbe in s tem je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pokazalo, da ob tehtnih argumentih zna prisluhniti in svoje predlagane odločitve tudi spreminjati. Gre predvsem za spremembo ambicije, da se nadomestila na invalidnino prenesejo iz prejšnjega zakona v Zakon o socialnih prejemkih, kar se sedaj ne bo zgodilo. To je bilo nekaj, na kar je z organizirano, tehtno, argumentirano akcijo civilna družba opozorila in ta opozorila so segla tudi do ušes tistih, ki lahko to upoštevamo. Tisto, kar je pri temu zakonu, po naši oceni, treba po vsebini poudariti, je nekaj naslednjih dejstev. Ob tem, da se upošteva ambicije civilne družbe, je poudarjena tudi odgovornost posameznika in družine za svojo materialno in socialno stanje. Torej, ta zakon želi, da ljudje prevzemamo odgovornost zase in da tistim, ki to odgovornost prevzemajo in so pri tem aktivni, pomaga. Torej gre za načelo pomoči za samopomoč. Gre za to, da skušamo ljudi pripraviti do tega, da ne bi pobegnili v apatijo, da ne bi pobegnili v nek model zgolj preživetja, ampak da s pomočjo drugih, s pomočjo države, iščejo možnosti za to, da sami s svojim delom, znanjem prispevajo k boljšemu bodočemu življenju in izogibanju situacijam, ki jim rečemo socialne težave. Večja bo, tako se zagotavlja s tem zakonom, tudi pravičnost, upoštevaje pač vse to kar je bilo naštevano že tudi pri prejšnjem zakonu in sedaj tega ne bom ponavljal, in večja je socialna varnost in gostejša je mreža, v katero lahko ujamemo tiste, ki se znajdejo v socialnih problemih. Bilo je kar nekaj pomislekov, tudi v zvezi s spremembo, nekaterim smo v naši poslanski skupini prisluhnili, so pa bile tudi znotraj poslanske skupine posamične razlike v zvezi s predlaganimi določbami. Prva razlika se je pokazala v tem, da smo večinsko prepričani, da je prav, da se socialni transferji prenesejo iz pokojninske blagajne med socialne transferje. Nekateri drugi pa so menili, da bi ta umestitev v pokojninsko blagajno morala ostati. Veseli smo tudi tega, da se je pojasnilo, da tisti, ki bodo eventualno prejemniki tega, kar se bo zapustilo s strani tistih, ki sedaj dobivajo socialno pomoč in so sami v socialnih težavah, ne bodo obremenjeni pri tem lastništvu. Seveda pa nekdo, ki ni v situaciji, da je sam v socialni stiski, ne more pričakovati, da bo vse ostalo njegovo premoženje ostalo nedotaknjeno in obenem pridobivati za svoje bližnje socialno pomoč. Ker je torej v tem zakonu cela vrsta dobrih vsebinskih stvari, se mi tudi strinjamo z zamikom roka, ki ga je treba še ujeti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko! Naj predstavim stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. V našo poslansko skupino so se predstavniki Zveze Sožitje večkrat najavili, smo jih sprejeli in prisluhnili njihovim željam in opozorilom na probleme oseb z motnjami v duševnem razvoju in njihovih svojcev glede prejemkov izobraževanja oziroma usposabljanja, ter o opolnomočenosti samih oseb z motnjami v duševnem razvoju. Predlagana novela zakona del teh problemov odpravlja, zavedamo pa se, da bo šele zakon o socialnem vključevanju odpravil veliko večino tistih problemov, na katere so nas predstavniki – zlasti predstavnice – Zveze Sožitje opozarjali. Zakon o socialno varstvenih prejemkih smo, tako kot Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, sprejeli na 19. seji Državnega zbora julija lani, to je bilo danes že večkrat povedano. Ampak ob tem je treba tudi poudariti, da oba sprejeta zakona predstavljata temelj reforme na področju socialnih transferjev v naši državi. Vsebina zakona, o katerem je govora zdaj, celovito ureja in opredeljuje nekatere pravice iz javnih sredstev, katerih naloga je zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki tovrstno pomoč države dejansko potrebujejo. Razloga za spremembe in dopolnitve Zakona o socialno varstvenih prejemkih pa sta predvsem dva. Prvi in najpomembnejši razlog izhaja iz potrebe po tem, da se ustrezno uredi status prejemkov oseb z motnjo v duševnem razvoju. Konkretneje, da se pravici do nadomestila za invalidnost in dodatka za tujo nego in pomoč po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb ne preneseta v sistem socialno varstvenih prejemkov, kot jih določa Zakon o socialno varstvenih prejemkih. S tem rešujemo problem, na katerega je, kot sem že uvodoma poudarila, opozorila Zveza Sožitje in ki je tudi sama predlagala dopolnitve in spremembe Zakona o socialno varstvenih prejemkih, s katerimi se do sprejema zakona o socialni vključenosti, ki bo celostno uredil področje varstva duševno in telesno prizadetih oseb, ustrezno uredi status dosedanjega nadomestila za invalidnost. S tem se možnost zagotavljanja socialne varnosti invalidov z motnjami v duševnem razvoju ohranja, to pa zanje predstavlja tudi možnost, za kar se da samostojno in neodvisno življenje. Drugi razlog je sistemske narave. Ker je izvajanje Zakona o socialno varstvenih prejemkih vezano na Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki opredeljuje vrstni red uveljavljanja pravic in katerega spremembe in dopolnitve predvidevajo zamik začetka uporabe zakona, tudi za pravico do denarne socialne pomoči in do varstvenega dodatka, na prvi januar 2012, je potreben tudi zamik začetka uporabe Zakona o socialno varstvenih prejemkih na začetek leta 2012. Oboje je bilo danes že večkrat poudarjeno. Ampak glede na predvidene finančne posledice sprememb in dopolnitev zakona, ki bo terjal v proračunu za leto 2012 tudi 47 milijonov dodatnih sredstev, pa se Socialni demokrati ne moremo strinjati z nekaterimi očitki, ki so bili izrečeni ob obravnavi predloga zakona na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Določbe zakona so bile namreč interpretirane v smislu, da zakon posega v socialne pravice najbolj socialno ogroženega dela prebivalstva. Nasprotno. Socialni demokrati smo mnenja, da zakon prinaša rešitve, ki so usmerjene v večjo socialno pravičnost in ciljno usmerjenost socialno varstvenih prejemkov, zato bomo predlog sprememb in dopolnitev zakona podprli. Naj pa v tem uvodu še povem, da predlaganega amandmaja Slovenske ljudske stranke k temu zakonu ne nameravamo podpreti, ker ruši koncept in posega v drugačno urejanje državne pokojnine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Ker je izvajanje Zakona o socialno varstvenih prejemkih vezano na Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, je tudi pri tem bistveno spoznanje, da danes sprejemamo ta zakon zaradi nevzpostavitve centralne evidence pravic iz javnih sredstev in zaradi organizacijskih sprememb na centrih za socialno delo. Enako kot pri prejšnjem zakonu evidence niso vzpostavljene, prenosa kadrov iz občin na centre za socialno delo ter prostorov in opreme še ni. Torej ponovno opozarjamo, na to, da Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ni opravilo svojega dela, kot smo sprejeli v zakonu pred enim letom. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo z rešitvami predloga zakona, ki se nanašajo na urejanje pravic oseb z motnjami v duševnem razvoju. Tudi v naši poslanski skupini smo se soočili in seznanili s pobudo Zveze Sožitje za sprejem ustreznih sprememb Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki bi preprečile vključitev oseb z motnjami v duševnem in telesnem razvoju med prejemnike socialne pomoči. Ugotavljamo, da se je na odboru upoštevalo vse predloge Zveze Sožitje, torej da se zakon dopolni s pravico do nadomestila za invalidnost ali dodatka za tujo nego in pomoč. Hkrati pa se v Slovenski demokratski stranki sprašujemo, ali obstajajo tudi druge kategorije ljudi, ki se jim bodo zmanjšale pravice iz javnih sredstev glede na sedanje stanje. Številne invalidske organizacije so nas zasule s prošnjami, da se tudi za njih uredi podoben status. Država je dolžna vsem kategorijam ljudi, ki so v socialni stiski, po členih teh zakonov zagotoviti neko minimalno pokojnino ali pa varstveni dodatek, kakor hočete, za katero pa verjetno ni bilo nikoli mišljeno, da bo postala kredit. Socialna pomoč je namenjena tistim, ki so pomoči potrebni. Rešitve teh dveh zakonov, ki jih danes obravnavamo, sicer gredo v smeri medgeneracijske solidarnosti, vendar se nam zdi nekoliko sporno in je vredno nekega razmisleka, če je ta ureditev res optimalna. Namreč, zakon določa, da če je za čas življenja pokojnik prejemal socialno pomoč ali varstveni dodatek in je vknjižil svoje premoženje, ga v protivrednosti na koncu dobi država. Torej, če nekdo živi v hiši in v tej hiši tudi ostane, lahko dobi transfer od države, vendar mora državi garantirati, da bo ta transfer, ki ga je pridobil, poplačal s premoženjem, ki ga ima. Ne gre več za avtomatizem, kot je bil včasih, ampak po smrti prejemnika socialne pomoči država sede na premoženje. Sprašujemo se, ali je to res najboljša in najoptimalnejša rešitev? In ugotavljamo, da morda le ni to najboljša rešitev, ampak ker se zavedamo, da možnosti za popravo tega zakona praktično ni več, zakonu zaradi na začetku tega stališča obrazloženih izboljšav ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegi in kolegice, spoštovani gostje! Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev med drugim ureja tudi uveljavljanje pravice do denarne socialne pomoči in do varstvenega dodatka. Vsebinsko pa sta ti dve pravici urejeni v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih. Ta temelji na načelu, da mora oseba uveljavljati vse možnosti, ki so ji na voljo, da si izboljša svoj materialni položaj in položaj svoje družine, pri čemer mora vlagatelj spoštovati vrstni red posamezne pravice. V nasprotnem primeru se mu pri ugotavljanju njegovega materialnega položaja ta pravica upošteva, kot da bi jo uveljavil. Tako mora vlagatelj, če uveljavlja pravico do denarne socialne pomoči, najprej uveljavljati pravico do otroškega dodatka. Če uveljavlja pravico do varstvenega dodatka, pa mora najprej uveljavljati pravico do otroškega dodatka in do denarne socialne pomoči. Ker je izvajanje zakona vezano tudi na prej omenjeni zakon, s katerim se predlaga zamik začetka uporabe zakona za pravice do denarne socialne pomoči in do varstvenega dodatka na 1. januar 2012, je potreben tudi zamik začetka uporabe tega zakona na 1. januar 2012. Česar pa smo v Poslanski skupini Zares najbolj veseli, je sprememba, da se pravici do nadomestila za invalidnost in dodatka za tujo nego in pomoč po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, z novim začetkom uporabe zakona ne prineseteta v sistem socialno varstvenih prejemkov. Že marca letos smo namreč na pristojnega ministra naslovili pismo in poslansko vprašanje, ki je temeljilo na prejetem dopisu Zveze Sožitje, ki zagovarja interese oseb z motnjo v duševnem razvoju. Te osebe naj bi po uveljavitvi tega zakona ostale v odnosu do drugih kategorij invalidov v slabšem položaju. Obravnavali naj bi jih namreč kot težko zaposljive osebe, ki bodo prejemale socialne prejemke. Nadomestilo za invalidnost pa je bil prejemek na podlagi invalidnosti, ki je tem osebam zagotavljal minimum za preživetje oziroma pokrivanje določenih stroškov, ne glede na premoženjsko stanje družinskih članov. Ker je šlo po sprejetju zakona za prejemanje socialne pomoči, je zagovornike teh oseb skrbel njihov materialni položaj. Vprašanje, ki se je v tem času porajalo meni osebno in naši poslanski skupini je bilo, zakaj osebe, ki imajo priznano isto stopnjo motnje, prejemkov ne morejo prejemati več iz naslova invalidnosti, ampak iz naslova premoženjskega stanja? Osebe z motnjo v duševnem razvoju so v veliki meri invalidi, ki so trajno nezmožni za delo in samostojno življenje. Poslovna sposobnost pa se jim veliko primerov odvzame. Te osebe postanejo po polnoletnosti trajni prejemniki denarne socialne pomoči do konca življenja. Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb v 3. členu določa, da je denarno nadomestilo denarni prejemek, namenjen preživetju oseb, ki imajo status invalida po tem zakonu. Ustavno sodišče Republike Slovenije je ta zakon z ustavno odločbo razglasilo za protiustaven in določilo enoletni rok za odpravo neskladja. Iz obrazložitve te odločbe izhaja, da je treba invalidom, ki pridobijo status po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, poleg drugih pravic zagotoviti možnost za dostojno življenje z zagotovitvijo minimalne stopnje dohodkovne varnosti. Pri zagotavljanju socialne varnosti invalidov mora zakonodajalec upoštevati temeljno ustavnopravno načelo socialne države, po katerem je država dolžna z aktivnimi ukrepi vsakomur zagotoviti možnosti za dostojno življenje. Načelo socialne države je, kolikor se na naša na socialne interese invalidov kot ene izmed ogroženih skupin prebivalstva, izpeljano iz 52. člena Ustave, ker je pravica do posebnega varstva invalidov kot posebna človekova pravica, pravica pozitivnega statusa. Vlada je torej zaradi sprememb na področju družbenega varstva duševno in telesno prizadetih oseb predlagala, da se členi prehodnih in končnih določb novele spremenijo. Prav tako se z novelo v lastni dohodek samske osebe ali družine, ki uveljavlja pravico do denarne in socialne pomoči oziroma pravico do varstvenega dodatka, šteje tudi nadomestilo za invalidnost po prej omenjenem zakonu, saj le-to predstavljalo sredstvo za preživetje invalidov. Skratka, Vlada je s spremembo zakona sledila nekaterim izpostavljenim težavam, zato bomo novelo zakona v Poslanski skupini Zares podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Spoštovani gospod minister s sodelavko, gospe in gospodje! Natanko pred enim letom smo ob sprejemanju obeh novih socialnih zakonov poslanci Slovenske ljudske stranke opozarjali, da je čas za uveljavitev tako obsežnih sprememb na področju socialnih prejemkov odločno prekratek. Opozarjali smo na pomanjkanje ustreznih usposobljenih kadrov, ki bodo morali na centrih za socialno delo prevzeti številne nove naloge, predvsem pa smo zahtevali, da bi morali istočasno sprejemati nov zakon o štipendiranju, ki je šele letos v postopku sprejemanja. Posledice na hitro spremenjenega zakona bodo dolgoročne in nepopravljive. Ne prepričajo nas obljube o večjih prejemkih za vse, ki so pomoči potrebni, ne prepričajo nas lepe besede, če ne dobimo ustreznih dokazov o tem, da ne bodo storjene nove krivice. Zahtevali smo tudi ustrezne primerjalne izračune, ki jih seveda nismo dobili. Poslanci nismo slišali prepričljivih primerljivih izračunov, ki bi upravičili posledice tega zakona, niti v dodatnih pojasnilih, kakšne bodo posledice upoštevanja premoženja prosilca pomoči in kako se bo izvajal nov socialni sistem v celoti. Nasprotovali smo določbam, ki posledično zahtevajo, da bodo prosilci morali na primer prodati družinsko hišo ali kmetijo, če bodo izgubili službo in prosili za socialno pomoč. Ponovno opozarjamo, da bi morali vse zakone, ki spreminjajo socialni sistem in s tem položaj ljudi v naši državi, obravnavati vzporedno in uveljaviti istočasno. Zato poslancev Slovenske ljudske stranke ne preseneča dejstvo, da danes z enakimi argumenti Vlada predlaga spremembe in podaljšanje uveljavitve novih še ne uveljavljenih socialnih zakonov. Predvsem pa podpiramo nove določbe, sprejete na odboru, s katerimi smo prisluhnili in vrnili pravice upravičencem po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, s čimer smo jim vrnili socialno varnost in dostojanstvo. Poslanci Slovenske ljudske stranke se sicer strinjamo s podaljšanjem uveljavitve tega zakona, ne moremo pa ga podpreti, če ne bo sprejet naš amandma, ki odpravlja krivično ukinitev državnih pokojnin. Nedopustno je, da se že pridobljene zakonite pravice po 59. členu veljavnega zakona preprosto ukine z novim socialnim zakonom. Prejemniki državnih pokojnin so večinoma ljudje, ki v preteklosti niso mogli ali celo niso smeli biti zavarovani, kot na primer gospodinje in kmečke žene, kljub temu, da so vse življenje delale. S tem zakonom smo jih ukinili, zdaj imamo priložnost, da poslanci popravimo to napako in neustavnost, ne glede na to, da je podobna določba v novem pokojninskem zakonu, katerega usoda na referendumu pa je seveda vprašljiva, zato vas pozivamo, da podprete amandma naše poslanske skupine. Če amandma ne bo sprejet, sprememb zakona ne bomo podprli, čeprav so nujne in podpiramo podaljšanje roka uveljavitve zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav velja ministru in sodelavki. Na začetku moram povedati, da smo v naši poslanski skupini zaskrbljeni zaradi tega, ker Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ni zaznalo tega problema, da je na to morala opozoriti Zveza Sožitje. Vsi radi povemo, da so nas iz društva obiskali, obiskali so tudi našo poslansko skupino, in poslušali smo to, kar so povedali, in na nek način smo bili tudi sami zelo zaskrbljeni. Novela tega zakona predlaga zamik uporabe le-tega, torej namesto prihodnji mesec naj bi se zakon začel uporabljati v prihodnjem letu. Poleg tega spremembe in dopolnitve Zakona o socialno varstvenih prejemkih prinašajo še vsebinsko spremembo, ki pomeni ohranitev obstoječega sistema pravic in nadomestil osebam, ki so do njih upravičene po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Tako bodo osebe z motnjami v duševnem in telesnem razvoju ohranile svoje denarne prejemke zaradi priznane invalidnosti, nadomestilo za invalidnost ter dodatek za tujo nego in pomoč jim ne bo odvzeto, kot je bilo predvideno z osnovnim zakonom, po katerem bi ti invalidi padli v čisti sistem socialne pomoči. To bo doseženo s ponovno uveljavitvijo členov zakona, ki ureja pravice in omenjena nadomestila duševno in telesno prizadetim osebam. Poslanci naše poslanske skupine se strinjamo, da gre pri osebah z motnjo v duševnem in telesnem razvoju za status, ki mora biti ločen od sistema socialnih podpor, katere temeljijo izključno na ekonomskem položaju upravičencev. Status invalidnosti je objektivno dejstvo, ki še kako vpliva na življenje teh ljudi in njihovih svojcev, praktično že od samega rojstva. Status invalidnosti je tudi posebej in ločeno od splošne socialne varnosti varovan z Ustavo Republike Slovenije. Naša država je zavezana voditi aktivno invalidsko politiko in sprejemati različne ukrepe, ki naj zagotovijo takšen položaj invalidov, ki bo ravno zaradi posebnih okoliščin, zaradi katerih so prikrajšani za normalno oziroma običajno življenje v družbi, omogočal neodvisno življenje. Slednje je treba razumeti tudi v kontekstu materialne preskrbljenosti, na katero pa sami zaradi nezmožnosti dela ne morejo vplivati in so tako odvisni od države in seveda svojcev. Torej bodo po tej noveli duševno in telesno prizadete osebe ohranile pravico do denarnih prejemkov iz naslova svojih invalidnosti, ki izvira iz Zakona o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, poleg tega pa imajo še vedno pravico tudi do uveljavljanja socialnih pravic. Pri tem pa se z novelo predlaga, da se nadomestilo za invalidnost všteva v lastni dohodek osebe, če bo uveljavila pravico do denarne socialne pomoči ali/in varstveni dodatek. Poslanci DeSUS-a bomo seveda podprli ta zakon.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker je Slovenska ljudska stranka k predlogu zakona k 7. členu vložila amandma, odpiram razpravo o amandmaju k 7. členu in 7. členu zakona. Želi kdo besedo? Vidim več prijav. Prosim, kdor želi razpravljati, naj se prijavi. Izvolite mag. Majda Potrata.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. No, že v mnenju poslanske skupine sem napovedala, da poslanska skupina Socialnih demokratov tega amandmaja ne podpira, razlog pa je konceptualne narave. V zakonu o pokojninah je uveljavljeno pravilo, da so vplačani prispevki tisti, ki nakazujejo na odmero pokojnine, seveda z določenimi odstopanji in prilagoditvami, da bo jasno, ki upoštevajo zlasti solidarnostno načelo. Dosti smo takrat razpravljali ravno o državnih pokojninah, ki so bile kot socialni korektiv vpeljane za tiste, ki so zlasti v kmečkih gospodinjstvih ostali brez ustrezne finančne varnosti. No in takrat je bilo že veliko razprave o tem, kako urediti državno pokojnino in sprejeli smo odločitev, da za vse tiste, ki so uživalci – gre pa predvsem za uživalke ali upravičenke do državne pokojnine –, ta pravica ostane, da pa se za nove upravičence tega na novo ne vpeljuje. S predlaganim amandmajem se rešitev vrača in je neskladje med obema zakonoma, zato tega ni mogoče podpreti. Druga stvar, ki bi jo rada omenila, pa je, da je bilo dosti govora zlasti o varstvenem dodatku in o obveznostih ob dedovanju za upravičence do dedovanja, če je lokalna skupnost ali država financirala varstveni dodatek. Rada bi opozorila na to, da je že po veljavni zakonodaji – že zdaj po Zakonu o dedovanju – tako, da se lahko bodisi lokalna skupnosti ali država odrečeta uveljavljanju pravice do vračanja vplačanih sredstev od nepremičnine iz dediščine, če bi to kakorkoli poseglo v socialno varnost upravičencev do dediščine. Torej nista ne lokalna skupnost ne država avtomatično upravičeni do poplačila iz dediščine, ampak se to poplačilo ravna po finančni zmožnosti dedičev. Sama moram reči, da sem se kot novopečena poslanka s takimi zahtevki in celo presojo ustavnosti tega določila v Zakonu o dedovanju seznanila v prvem letu svojega mandata, tako lahko iz lastne izkušnje povem, da je to določilo, ki je že dolgo časa v veljavi. Upam pa, da razumete, da gre preprosto za nesiromašenje fonda, iz katerega se varstveni dodatki vplačujejo oziroma izplačujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani gospod minister in ostali, kolegice in kolegi! Seveda tega amandmaja stranke SLS ne bom podprl, pa ne zaradi tega, ker ga ne bi podprl kar tako, razloge je zdaj navedla kolegica Majda Potrata, zato jih ne bom še enkrat ponavljal. Rešitve že obstajajo v zakonu in zaradi tega ne bo prišlo do napak, pomot, še manj pa do prizadetosti določenih skupin. Je pa ob tem zakonu treba povedati, da je, če lahko tako rečem, razveseljivo, da je zakon zelo dober, da ga večina poslancev ali pa skoraj vsi podpiramo. Še posebej me pa veseli, da smo se poenotili pri predlogih Zveze Sožitje, ki je z zelo težkim srcem spremljala razprave in prejšnji epilog zakona, kjer so bili tudi sami uvrščeni v kategorijo, po kateri bi se njihove nepremičnine morale znajti na seznamu odplačil dolga do države. Ker pa smo v parlamentu, sem prepričan, socialno čuteči ljudje, še posebej v Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, se je pokazalo, da smo vsi skupaj to podprli in da ni bilo pravzaprav nikogar, ki bi dvomil, da je to prava rešitev. Prava rešitev je tudi zato, ker so tisti, ki vodijo to društvo, vztrajni in so se zavzeli za to, da ta svoj problem rešijo in da svojim otrokom, ki so prizadeti, omogočijo dostojno življenje. Tako ali tako so jim že vse, kar so imeli, dali, bilo bi res krivično, da bi morali na koncu žrtvovati še tisto malega premoženja, kar ga imajo. Zato bom, če lahko izrabim to priložnost, ta zakon z veseljem podprl, ker ne samo, da rešuje problem tega društva, ki je v Sloveniji zelo številčno – mislim, da ima celo 52 svojih ekspozitur po državi –, ampak tudi zaradi vsega drugega. In na koncu je to še en pameten premislek, da se stvari ne delajo na hitrico, da se stvari ne delajo z velikansko hitrostjo in misleč: "Zelo smo učinkoviti, ker hitro delamo, delamo na tone zakonov in zato smo v tem Državnem zboru dobri." Ne! Tudi o tem zakonu je bil potreben temeljit premislek, premislek se je opravil; danes zaključujemo s svojimi mislimi pravzaprav ta zakon. Na ta zakon več kot teh nekaj amandmajev, kar je bilo danih, seveda ni več kaj dosti povedati. In tukaj se je še enkrat pokazala modrost ministrstva, da ne hiti in da ne dela napak, ki jih bodo morali drugi popravljati. Zato še enkrat v tem sklopu zakonodaje, oziroma teh dveh zakonov, ki jih bomo danes sprejeli, sem prepričan, da bo njihov učinek dober in dolgoročen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke daje z amandmajem priložnost, da popravimo napako in črtamo ukinitev državne pokojnine, in sicer s kompromisno rešitvijo, ki je bila sicer deležna večinske podpore že pri sprejemanju novega pokojninskega zakona. Ker pa smo ukinili državno pokojnino s tem zakonom, torej z Zakonom o socialno varstvenih prejemkih, je prav, da popravimo napako v tem zakonu in določimo izplačevanje pokojnin vsem, ki jih že prejemajo tudi po uveljavitvi tega zakona. Zato z amandmajem v novih treh odstavkih k 7. členu to ustrezno urejamo. V prvem odstavku 79. člena zato črtamo 1., 2., 3. in 4. točko. V novem drugem odstavku določamo, da se določbe, ki se nanašajo na državno pokojnino, prenehajo uporabljati s pričetkom veljavnosti tega zakona. Z novim tretjim odstavkom pa določamo, da se zato vsem uživalcem državne pokojnine, ki so izpolnili pogoje po 59. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in imajo oziroma pridobijo to pravico do začetka uporabe tega zakona, izplačuje državna pokojnina še naprej v znesku, kot je bil določen za zadnji mesec pred uveljavitvijo tega zakona, in da se njihove pokojnine usklajujejo enako kot druge pokojnine. S sprejetjem zakona julija leta 2010 se je določila ukinitev izplačevanja državnih pokojnin po 59. členu, kar je nedopustno in neustavno, saj so upravičenci, tako kot drugi upokojenci, pridobili pravico zakonito po veljavnem zakonu, Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, in se zato pridobljene pravice po 59. členu tega zakona ne morejo preprosto črtati z novim socialnim zakonom. Ne glede na to, da je v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, za katerega je poleg tega sicer tudi malo verjetnosti, da se bo sploh uveljavil s potrditvijo na referendumu, že bila sprejeta podobna določba kot kompromisna rešitev, je prav, da s sedanjimi spremembami popravimo neustavno določbo, s katero je bila državna pokojnina ukinjena. Zato je prav, da se s spremembami in dopolnitvami, ki jih sprejemamo, določi vsaj to, da vsi, ki že prejemajo državno pokojnino ali bodo to pravico uveljavili do začetka veljavnosti tega zakona, to pravico obdržijo. Od 1. 1. 2012 dalje, torej od uveljavitve tega zakona, pa ne bo več možno na novo uveljavljati pravice po 59. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Torej novih prejemnikov državne pokojnine ne bo več. Ohranjale pa bi se zakonito pridobljene pravice vsem, ki so uživalci pokojnine po 59. členu še veljavnega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Poglejte, največja težava zame je ravno v tem, da zakona ne bom mogel podpreti zaradi vašega eventualnega nestrinjanja, da podprete tudi naš odličen amandma. Tako, kot je vaš zakon dober, je tudi naš amandma odličen. In sledi tistemu, kar smo uspeli se dogovoriti in pride do kompromisa v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju 2. Poglejte, mislim, da to sploh ni tako velik strošek za to državo, kaže pa tisto socialno noto, ki naj bi obdržala mnogim od teh ljudi pot takšno, kot je, ne pa, da se spet ponovno poskušajo pridobiti pravice, ki jim sicer po tem zakonu pripadajo, ampak veste, kakšne bodo to poti. Največ gre pa to za ljudi iz podeželskega okolja. Spoštovana koalicija, jaz moram vam povedati, da ste sposobni, ampak vaša sposobnost je neenakomerno porazdeljena v slovenskem družbenem prostoru. To ste dokazali že v torek, ko ste gladko sprejeli zakon o nezdružljivosti funkcij župana, podžupana ali poslanca. Torej, se pravi, nekje bi se lahko našli in takšno sposobnost, kot ste jo dokazali v tem, razpršili tudi na to, kar je pa bistveno bolj pomembno, kot pa tisti zakon, ki ste ga sprejeli v torek. Lepo prosim, podprite naš amandma. Amandma je dober za vse državljanke in državljane te naše države Slovenije in s tem je pa resnično enakomerno porazdeljeno po celem slovenskem družbenem prostoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Sam bom podprl ta amandma. Njegova naravnanost je jasna. Gre za to, da to, za kar smo se pravzaprav lani borili in nekako izborili predvsem po iniciativi Slovenske ljudske stranke, da ohranimo državne pokojnine kot osebni prejemek državljana, ki ni vezan na premoženje v pokojninskem zakonu, zdaj nekako rešujemo. Rešujemo namreč situacijo ob predpostavki, da pokojninski zakon na referendumu ne bo podprt. Tega se ne zavedamo. Kaj, če ne bo podprt, kaj bo s statusom prejemnikov državne pokojnine? In k temu je naravnan ta amandma, k tej situaciji. Še vedno bo omogočil, ne glede na to, iz katerega ministrstva se ta denar zagotavlja, omogočil bo izplačila. Nadaljnja izplačila državnih pokojnin. In zato jaz mislim, da je neke vrste ta amandma varovalka pred tem, kar se lahko zgodi na referendumu in ga je za podpreti ne glede na to, da smo zdaj v nekem konceptualnem sporu oziroma v situaciji, ki konceptualno ni čisto jasna oziroma je protislovna. Tako, da bodimo res pozorni na ta amandma in na njegov cilj. Škoda bi bilo, da bi ugotovili po 5. juniju, da državnih pokojnin ne bo več. Tega seveda ne smemo dopustiti in moramo že danes o tem razmišljati. Pa še nekaj besed o zakonu in socialnih transferjih. Že pri predhodni točki je predsednica odbora Andreja Črnak Meglič rekla: "Zakon o socialnih transferjih je prava mala revolucija." Ja, revolucijo smo delali lani poleti. Ob tem, ko ni bilo več koncentracije, ko nismo pravzaprav vedeli, kaj sprejemamo – no vedeli smo, morda so nekateri še preveč vedeli. In take, bi rekel, kategorialne spremembe se ne dogajajo v takem obdobju, v obdobju, ko pravzaprav ni več možno temeljito razmišljati o teh konceptualnih zadevah. Zato ni čudno, da so se na odboru začele debate od A, od začetka, zato, ker se je ta prva faza – kaj sploh hočemo s temi spremembami zakona – nekako preskočila. Vse je bilo predstavljeno; zadeve so povsem enostavne, socialna varnost se ne bo spremenila, mi samo prenašamo iz enega resorja v drugega, zadevo bomo malo prekvalificirali – čeprav primerjave niso vedno najbolj primerne, tako smo pred 20 leti prenesli tudi neke evidence izbrisanih v neko drugo evidenco in vidimo kaj se je potem zgodilo. Ti prenosi niso samo tehnično vprašanje. Poglejte, danes je še ena dilema, ki bo ostala. Varstveni dodatek. Varstveni dodatek k pokojninam. 47 tisoč, nekaj več, upokojencev prejema manj kot 450 evrov in so upravičeni do varstvenega dodatka. Po novem bo to socialni transfer. Po svoje logično; nekdo, ki ne dosega tega minimuma, mu država pomaga s sredstvi. Vendar je velika razlika – ali je to osebni prejemek, ki je last nekoga, ali je pokojnina osebni prejemek, ne glede na to, kaj še država k temu prida, k temu življenjskemu minimumu, ali pa je to socialni transfer, ki bo obremenil svojce. Sam menim, da pokojnina ne more biti, tudi v tem delu, socialni transfer, čeprav ima to funkcijo. Bodimo dosledni. Če bi bili dosledni, bi tudi vse te prejemnike prve tarifne skupine, ki so zaposleni – druge, tretje, četrte tarifne skupine –, torej vse te, ki so pod minimalno plačo, lahko tretirali kot dodatek, kot pomoč države, ker ne dosegajo tiste minimalne plače, ki jo je država določila kot minimum za preživetje delavca. Zakaj v tem primeru nismo tako tolmačili te zadeve? Pokojnina izhaja iz dela, ne glede na to, da nekdo ni dosegel polne pokojninske dobe. In kot je bilo danes že rečeno, je gospod Ribič sam povedal, niso mogli ali celo smeli uveljavljati pokojnine, ker jim država tega ni omogočila. Niso krivi zato, ker so bili, poenostavljeno, leni, ker niso hoteli delati. So različni razlogi. Pač so prejemniki pokojnine, in pokojnino sam pojmujem kot prejemek, ki ga ne bomo presojali po tem, koliko ima nekdo premoženja, več ali manj. Če pa država popravlja ta spodnji minimum, kot ga z Zakonom o minimalni plači, gre pa v bistvu za valorizacijo prejemka. Ampak tu pač načenjam tisto izhodiščno dilemo, ki bi jo morali lani spomladi temeljito prediskutirati, preden smo se lotili teh zakonov. Zato se bodo ta vprašanja naprej in naprej ponavljala. Kaj je v bistvu socialna pomoč, kaj pa je osebna pravica oziroma prejemek posameznika, ki ni vezan na premoženjsko stanje. In ker tega nismo razčistili, se bodo zadeve, na žalost, vlekle naprej. Zakon kljub temu popravlja neke stvari. Slišali smo, da se je Zveza Sožitje obrnila na parlament; vsi soglasno, lepo, gladko smo doumeli naenkrat, to pa le ni prav – pa ni bilo tako idilično. Bom kar povedal odkrito. Če ne bi skupina poslancev zagrozila, da bomo začeli zbirati podpise za to društvo oziroma zvezo, ne vem, če bi se premaknilo. Mogoče bi se, mogoče ne. Tako, da tako idilično gladko ni bilo, verjetno je bila v ozadju tudi nevarnost, da bi se zadeva preveč medijsko publicirala, da bi se o tem govorilo. Gre za izpostavljeno skupino. Malce pa zamerim predstavnicam Zveze, da so tako modro molčale na Odboru za delo, ko smo se pogovarjali o drugih transferjih, tudi o varstvenem dodatku. Morda jih tudi razumem; niso hotele, da se zadeva preveč razširi, da ne bi tudi njihova pravica naenkrat postala vprašljiva. Njihov molk je še manj razumljiv ob tem, da je kar 10 tisoč 500 podpisnikov se pridružilo tej Zvezi, ampak niso bili samo iz njihove Zveze, pač pa tudi drugi invalidi. Malo več solidarnosti tudi do drugih invalidov bi pričakoval od njih; pa naj mi ne zamerijo, jim bom tudi še osebno povedal, pa verjetno bodo to tudi slišali. Varstveni dodatek ne bi smel biti socialni transfer, govorim za upokojence. To bi bila bolj valorizacija njihovih pokojnin, minimalnih. In tako tretiranje pokojnin, ki potem bremenijo svojce, je nedopustno in nepravilno, zato tudi ne bom podprl tega zakona.
Hvala lepa. K razpravi se je že javil gospod minister, vendar vidim, da je še interes za razpravo. Soglašate, gospod minister, da najprej damo še poslankam in poslancem besedo? Prosim, kdor od poslank in poslancev želi še razpravljati, naj se prijavi. Dr. Luka Juri. [[oglašanje iz dvorane]] Bomo upoštevali, gospa Črnakova, pomota. Gospod Luka Juri, izvolite.
Dober dan, lep pozdrav vsem! Čisto na kratko se bom dotaknil neposredno amandmaja z vprašanjem ministru. In mislim, da je primerno, da je minister počakal še na ta krog razprave. Meni se ta amandma, ko ga preberem, z znanjem, ki ga imam – govorim o amandmaju Slovenske ljudske stranke –, zdi povsem smiseln, kajti zagotavlja, da se bo neka oblika, ki smo jo prenesli iz enega zakona v drugega, še vedno upoštevala, tako kot se je doslej. Tako da moje vprašanje je predvsem naslednje: Ali brez tega amandma obstaja možnost in ali nam zagotavljate, da tiste državne pokojnine, ki že doslej tečejo, se nikakor ne bodo spremenile, tudi brez tega amandmaja? Ker če obstaja ta možnost, potem mislim, da je korektno, da amandma uveljavimo in zagotovimo tistim, ki že imajo določene pridobljene pravice – tako ali drugače, pridobljene so –, da bodo ostale enake. In torej do nadaljnjega izražam svojo podporo temu amandmaju, razen seveda če, minister – in bom vesel, če bo tako – boste dali drugo razlago, ki bo dejansko odgovorila na te potrebe, ne da bi potrebovali amandma. Na koncu bi pa še na kratko odgovoril kolegu Magajni. Zveza Sožitje je izvedla kar široko akcijo prepričevanja o potrebnosti spremembe, do katere prihaja. Mislim, da nismo bili nikjer, ne v koaliciji ne opoziciji, nič boljši in nič slabši. Mislim, da smo bili vsi zelo dovzetni do tega razumevanja. In še preden bi prihajalo do kakršnihkoli groženj s strani poslancev – pa mislim, da se med kolegi nima smisla pogovarjati o grožnjah –, ampak še preden bi prišlo do takšnih napovedi, je v koaliciji že bilo dozorelo razumevanje do tega in je bila že pripravljena sprememba, ki je danes na mizi. Saj veste, da se te spremembe ne zgodijo čez noč in da rabijo nekaj časa, da je zadeva postavljena v proceduro. Bila je postavljena v proceduro in vam zagotavljam, tudi če si ne bi grozili med seboj oziroma če nam ne bi grozili z nekimi podpisi, bi se vseeno vse zgodilo. Enostavno zato, ker tako na strani opozicije kot, ne boste verjeli, tudi na strani koalicije smo poslanke in poslanci z nekim čutom za zdravo pamet in za socialne pravice. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Andreja Črnak Meglič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej, da začnem pri Zvezi Sožitje. Ko smo obravnavali omenjeni zakon v Državnem zboru, smo na razpravo vabili res širok nabor civilnodružbenih organizacij. In če bi bili že tedaj opozorjeni na problem, bi seveda že tedaj reagirali. Nesporno dejstvo je, da je področje socialnega varstva izredno kompleksno področje, ki ima ogromno skupin in podskupin in prav vse zakonodaje in vsega, kar se ureja prek tega sistema, pač vsi poslanke in poslanci ne moremo poznati. In nesporno, če si kdo želi pripenjati kolajne, potem lahko rečem, da te kolajne res pripadajo vsem poslankam in poslancem tega Državnega zbora. Kajti, niti trenutek od tedaj, ko smo prejeli argumente, nihče od nas ni pomišljal, da je treba odreagirati. In smo nemudoma stopili v korak z ministrstvom, in to se je zgodilo. To je za začetek. Drugič, kar se tiče državnih pokojnin, pa me bo minister popravil, če prav razumem ali ne. Če bomo uveljavili ZPIZ-2 je stanje jasno. Državne pokojnine, ki so bile pridobljene po prejšnjem sistemu, ostanejo, od tu naprej se pač upošteva Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Tukaj je problem rešen, zato ni nobene potrebe, da se dikcija, ki jo rešuje ZPIZ-2, prenaša v ta zakon. Analogno bi lahko zahtevali, da se v ta zakon prenašajo tudi določila, ki urejajo, recimo, dedovanja ali kaj podobnega, tudi v ta zakon. To je nepotrebno. Če pa ZPIZ-2 ne bo uveljavljen, pa jaz mislim, da je enako; da za tiste, ki imajo zatečene pravice po ZPIZ-1, pravica ostane, za nove pa se obračunava po novem modelu. Če nimam prav, me bo minister popravil, zato menim, da amandma ni potreben. In še varstveni dodatek. Poglejte, ni varstveni dodatek samo izmišljotina koalicijskih poslancev. Prenos varstvenega dodatka, ki je socialni transfer, ker upošteva socialno-ekonomski položaj upravičenca in izhaja iz tega, da se prenese oziroma da se pokojninska blagajna očisti vseh socialnih transferjev, to je bila vseskozi tudi zahteva socialnih partnerjev. Na podlagi tega se je to tudi uveljavilo. Sedaj pa, kar se tiče dedovanja. Mogoče še najbolj plastično upravičenost do povračila vlaganj države v posameznika verjetno pojasni stavek gospe Mateje Kožuh Novak: "Če imaš premoženje, je po mojem prav in pravično do vseh, ki plačujejo davke, iz katerih se črpa varstveni dodatek, da dediči vrnejo iz podedovanega premoženja. To pa se ne zgodi, če so tudi dediči socialno ogroženi. To določa 129. člen Zakona o dedovanju. In še nekaj – zakaj pa potem ne odprete tudi ostalih določil socialnovarstvene zakonodaje, ki pravi, da morajo otroci skrbeti za svoje starše in doplačevati, če so v domovih starejših? Če ne, pa se država usede na to premoženje. Ali v tem ne vidite analogije? Starši skrbijo za otroke, otroci morajo skrbeti za starše. In tukaj bi vas opozorila še na nekaj. Prav Zveza društev upokojencev Slovenije je izvedla zelo odmevno raziskavo – pa bi bilo dobro, da jo včasih kdo vzame v roke –, o nasilju nad starejšimi. Tam notri je bilo zelo jasno pokazano, kako se ne tako redko dogaja, da se otroci najprej obesijo tudi na pokojnine, potem pa pričakujejo tudi in nekako izrivajo starejše iz stanovanj, da izvajajo psihično, včasih pa tudi fizično nasilje nad njimi. Ne pozabiti na to! Ni vse tako grozno idealno, kot bi radi v tej družbi prikazali. Poglejte, starši lahko preživijo nešteto otrok. Prav je, da tudi otroci pomagajo staršem. To je pravično. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pred ministrom? Izvolite, prijavite se k razpravi. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Saj sem se samo kot reakcija javila. Ne morem soglašati s tem, da veljavnost ali utemeljenost nekega zakona vežemo na čas sprejemanja. Če ima kdo težave z letnimi časi in časom pred počitnicami, potem je to njegov osebni problem, moj ni. Res je, da smo takrat sprejemali zakon pred počitnicami, ampak zdaj vas pa vprašam: po mnenju nekaterih ni nikoli noben čas ustrezen za sprejemanje zakonov. Mi smo imeli dolgo razpravo o tem. Ali smo se zavedali vseh čeri, ki tu prežijo? Ne vem. Vem pa, da se je zakon, ki na eno točko usmerja vse socialne transfere, pripravljal dolgo časa, da se je tudi reforma dela centrov za socialno delo pripravljala dolgo časa; da pa so bili odpori v okoljih precejšnji, je pa tudi res. Ampak tisto, kar se mi zdi vredno povedati, je še to – jaz se na civilna združenja ne bi upala nikoli tako spraviti in jim očitati, kdaj so se oglašala in kdaj se niso oglašala. Dobili smo dopis od predsednika Državnega zbora, vsi po vrsti, kakšno je bilo besedilo, pod katereim je bilo zbranih več kot 10 tisoč podpisov in so govorili v prid tej spremembi zakona, ki jo zdaj uveljavljamo. Naj pa ob tej priložnosti povem, ko sem govorila o obiskih predstavnic Zveze Sožitje v poslanskih skupinah, da so izkoristile to priložnost tudi za opozorila na druge zakone in, recimo, smo lahko zaradi njihovih opozoril tudi poskrbeli in spodbudili nekatere intervencije v Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, ki pa še ni v Državnem zboru. Torej, pomembno je, da na opozorila reagiramo, in da jih potem, ko ugotovimo njihovo upravičenost, tudi podpremo in pričakovala bi, da ne bi potem tehtali in grozili, "če bo sprejeto, bomo podprli, če ne bo sprejeto, ne bomo podprli". Mislim, da ta zakon vendarle ureja probleme precejšnje skupine ljudi in bi bilo prav spremembe zakona podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gvido Kres, izvolite.
Hvala za besedo. Ja, pa res ne vem, ali je takšen problem sedaj tole podpreti, pa da ne bomo eden drugemu grozili, kaj bomo pa kaj ne bomo. Ker konec koncev, obstaja bojazen; nihče nikogar ne obtožuje, da je nekaj bilo narejeno ali zanič ali ne dobro. Mi smo že povedali, da je za nas zakon sprejemljiv. Ker pa obstaja bojazen, ker imamo slabe izkušnje, ker vemo, da nikoli ne bomo napisali takšnega zakona, da se bo dalo popolnoma vse dobro storiti, ker vemo, da pa zdrav človeški razum v tej državi tudi ne deluje – zaradi tega bi to zapisali, da bi to zadevo imeli urejeno in da se ta bojazen odkloni. Moram pa povedati, da mi smo zakon ZPIZ-2 podprli in mi še zmeraj za njim stojimo. In mi želimo, da gre skozi. In če mene osebno vprašate, moram reči, da dobro kampanjo sedajle peljete in mogoče bo celo ratalo in bo bojazen odklonjena. Ampak nismo pa prepričani in zaradi tega, če to zapišemo, ne bomo naredili prav nobene škode. Potem pa, kar se tiče našega tradicionalnega slovenskega življenja. Seveda, starši pomagajo otrokom, otroci pomagajo staršem. Otroci se poročijo, pride druga manira v hišo, postane nova skupnost, ki pa mogoče nič več ne deluje v tem smislu, ker je prišla ena druga manira v ta zakon. Zaradi tega mislim, da v nedogled to ne gre – starši za otroka, otrok za starša. In tam, kjer otrok za starše skrbi, tudi ni nobenega problema pri dedovanjih itn. Ampak poglejte, veste, župan ki podpiše, da se bo odpovedal, tisto, kar je vložil v to, da je pomagal s socialnimi transferji neki družini ali neki osebi, je odgovoren tudi občinskim svetom. Kakšen občinski svet ima? Saj si ga ne izbira. Lahko ima pa takšen občinski svet, ki konkretno dela samo na ekonomiji. Tudi taki so v občinskih svetih in rečejo, "če ni nikoli delal, pa nič ne damo". Samo oni ne razumejo, zakaj ni delal, ker imajo plašnice. Gledajo samo naravnost, nič levo in desno. Mi politiki smo pa tisti, ki naj bi prinesli v to širino. In jaz želim, da to zadevo sprejmemo, ne zaradi tega, ker ne zaupamo sposobnosti kogarkoli ali pozitivni energiji, ampak zaradi bojazni, da nam ta zadeva ne rata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Poglejte, danes je bilo večkrat postavljeno vprašanje: Državne pokojnine – kaj se bo zgodilo, če pokojninski zakon pade na referendumu? Ne vem, bo na to minister odgovoril? In ravno v tem kontekstu podpiram predlog, mislim amandma Slovenske ljudske stranke, ki bo nekako ohranil možnost izplačila teh pokojnin. To je zame neka varovalka. Tudi če se bi zadeva podvajala, ni nič narobe, kot da bo narobe to, da bi ob nesprejetju oziroma zavrnitvi pokojninskega zakona bili tudi ob državne pokojnine. To je ključna dilema. Drugo je pa, kot že večkrat rečeno, varstveni dodatek k pokojninam. Saj se je že prej tako imenoval, samo je ključna razlika, da je bil to del pokojnine, ki je posamezniku pripadal, ne glede na njegovo premoženje; je pač pravica, ki izhaja iz statusa, ne pa iz življenjske situacije. Trenutno je nekdo premožen – ali ima premoženje ali ne, pokojnino pridobiva v enakem obsegu –, sedaj pa je ta varstveni dodatek postal socialni transfer. Čeprav se enako imenuje, je iz druge blagajne, ima drug status in je v bistvu breme za svojce, kasneje pri dedovanju. Pa še nekaj – 47 tisoč in več prejemnikov varstvenega dodatka, torej prejemnikov, ki imajo nižje pokojnine kot 450 evrov; kaj bo drugo leto? Čez dve leti? Tri? Ministrstvo bo odgovorilo: "Saj prejemate varstveni dodatek, saj ni problem." In ta delež socialne podpore se bo sorazmerno večal. Pokojnine najnižje bodo stale, z izgovorom, "saj bodo tako ali tako dobili pa varstveni dodatek". Samo ta varstveni dodatek se bo knjižil kot breme. Na imetje tega prejemnika. In tega se bojimo, zato varstveni dodatek ne bi smeli, ta termin bi morali [[...]]Prej ni bil moteč ta termin, ki je v bistvu pomenil neke vrste valorizacijo. Mi bi morali govoriti o valorizaciji pokojnin, ne pa o socialni podpori k pokojninam.
Hvala lepa. Ker nas veliko pričakuje, da bo nekatere različne poglede razjasnil gospod minister v zvezi z amandmajem Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, mislim da je prav, da mu damo besedo. Doktor Ivan Svetlik, minister, izvolite.
Lepa hvala. Spoštovane in spoštovani, glejte, v tej razpravi, tudi v navezavi na prejšnjo, me nekoliko moti, da se že od enega zakona do drugega logika argumentacije spremeni in prihaja sama s sabo v nasprotje, pa bom tudi povedal, kje. Najprej glede izpostavljenega varstvenega dodatka in državne pokojnine; amandma se nanaša na državno pokojnino. Oba ta dva transferja sta socialna transferja, trenutno. Nihče ni vplačeval za to prej, dokler je bil aktiven ali kakorkoli drugače, da bi potem dobil bodisi varstveni dodatek, bodisi državno pokojnino. Oboje je bilo uvedeno z namenom, da se pač korigira socialni položaj ljudi, ki imajo nizke prejemke; ali vsaj predpostavka je takšna bila. In v primeru varstvenega dodatka imate prav. Veliko jih prejema, po novih izračunih se ta številka širi in se bo še širila zelo, ker prihajajo prezgodaj v pokoj mnogi ljudje, ki potem dobivajo tako nizke pokojnine, da nam je treba varstveni dodatek potem zagotavljati. In tudi s tem v zvezi je treba gledat drugače, najbrž, na novi predlagani pokojninski zakon, kot bi nekateri gledali. Če bomo nadaljevali po tej poti, bo počasi, večina upokojencev prešla v sistem socialne varnosti, kjer bo dobivala varstvene dodatke. Ne delati tega, če smo razumni in če želimo ustaviti naraščajočo socialno problematiko starejših. Treba je spremeniti, ravno zato, pokojninsko zakonodajo. Ampak, pustimo zdaj to. Varstveni dodatek in, še to bi opozoril, državna pokojnina se po našem predlogu, po novem, selita v sistem socialne varnosti, kjer je usmerjeno ukrepanje na, kot rečemo temu, celovit socialno-ekonomski položaj posameznika, kjer se gleda ne samo posameznika, ampak tudi njegovo gospodinjstvo, njegovo družino, ki tako ali drugače potem pomaga tistemu, ki ima manjši dodatek, seveda če mu lahko, če ne, pa tudi ne. Pri tem bi rad opozoril posebej na to, pri državni pokojnini, da je po našem vpogledu v konkretne primere danes večina prejemnikov državne pokojnine takšnih, ki ste jih malo poprej imeli za vprašljive udeležence pri socialnih prejemkih. Njihovi partnerji, denimo, ali pa oni sami imajo neko premoženje in dobivajo pač to pokojnino. Zdaj pa se moramo odločiti, ali bomo dajali socialne transfere tistim, ki imajo zagotovljen socialno-ekonomski položaj skozi druge vire, ali pa ne. in tudi živijo potem v različnih, lahko v dobro situiranih gospodinjstvih oziroma družinah. Tako, da v tem primeru gre za ta premislek: če gre za socialni transfer, če gre za socialno pomoč, potem je mora biti zares deležen tisti, ki jo zares potrebuje, ki nima drugih virov. In vsem tem, ki nimajo drugih virov in imajo danes samo 190 evrov, morda, državne pokojnine, se bo po tej zakonodaji dvignil prejemek na 450 evrov, če nimajo drugih virov. Vsem tem bomo izdatno pomagali, ne želimo pa, da ohranjajo ta prejemek tisti, katerih partnerji imajo mogoče tisoč evrov pokojnine ali tisoč 500 evrov pokojnine ali pa veliko premoženje. Zakaj? Ali je država dolžna potem podpirati tudi tiste, ki imajo takšno premoženje? Kajti niso potem vsi v enakem položaju; potem so samo tisti državni upokojenci obravnavani kot posebna privilegirana socialna kategorija, če hočete, v odnosu na tiste, ki pa nimajo ničesar drugega in ne bodo deležni več kot, smo rekli, največ 450 evrov iz teh transferov. Hkrati, kot rečeno, se vsi zavzemamo/zavzemate – tudi drugi socialni partnerji so se zavzemali – za čiščenje pokojninske blagajne. Seveda, mi imamo te transfere prestavljene v sistem socialne varnosti in treba jih je obravnavati skladno, enotno, vse transfere na enak način, ne pa zdaj ene izvzemati iz tega sistema in jih potem ponovno vključevati. Še to – ko gre za prejemnike državne pokojnine – manjšina, smo to že večkrat poudarili, teh prejemnikov, tistih, ki prihajajo iz kmečkega okolja, je kakšnih 3 tisoč v odnosu na 15 tisoč in nekaj vseh prejemnikov. Manjšina. Vsi drugi so prejemniki, ki so lahko, ne vem, v dobro situiranih gospodinjstvih. Oče, partner, mož, ki je bil morda celo direktor, njegova žena ni nikdar delala, pa zdaj dobi državno pokojnino, ob njegovi plači in vsem tistem, kar je on v tem času dal na stran, kot se reče. Takšna situacija je zdaj, zato ni logično, da bi ta transfer ohranjali v takšni obliki, kot je. Ga pa dajmo tistim, ki zares dobivajo samo državno pokojnino in nimajo nič drugega. Dajmo jim več, pravimo, in ta zakon določa, da bodo dobili več. Morda še komentar glede premoženja, ker nujno pridemo potem pri tem vprašanju do premoženja. Večkrat je bilo že povedano – premoženje se upošteva, iz razlogov, ki so bili večkrat navedeni, zato ker je premoženje pač samo drug vir, druga oblika kapitala, če hočete, iz katerega si lahko posameznik zagotavlja svoj socialno-ekonomski položaj. Vendar, če je posameznik v stanju, ko ni sposoben delati, ko je toliko star, da ne more, mu nihče, tudi če ima premoženje, ne bo odtegnil socialne pomoči in varstvenega dodatka za časa njegovega življenja. S tem, da mora dati na razpolago to premoženje, da se povrne to pomoč. O tem je odločalo Ustavno sodišče, mislim, da že dvakrat, in je ugotovilo, da ni nič narobe s tem, kajti s tem ščitimo socialno državo na tak način, da bodo imeli tudi tisti, ki bodo pozneje upravičeni do takih pomoči, iz česa jemati. Ne pa, da poskrbimo, država, za te upravičence, otroci pa poskrbijo za dediščino, kot se reče, ali starši skrbijo za otroke, otroci pa za dediščino. Ni to prava logika. Zato je treba na to premoženje gledati kot na premoženje, ki je v funkciji ohranjanja socialno-ekonomskega položaja, in ravnati tako, da posameznik ni ogrožen in tudi ne njegovi dediči, če so v enako težkem položaju, kot je bil ta prejemnik socialne pomoči. In to se tudi tako v zakonu regulira. Še nekaj je treba dodati k temu: da amandma, ki ga predlagate, je podoben temu, kar je ZPIZ-2 uredil, zato je na nek način nesmiselno, da se ga prenaša še v ta zakon, seveda pa ima svoje finančne posledice. Vredne so trenutno okrog 35 milijonov evrov. In zdaj preprosto opozarjam na tisto, kar je pomembno: če bo ZPIZ-2 sprejet, bodo te posledice tudi nastale; bodo vse manjše, ker bo pač prejemnikov vedno manj, tistih, ki so že upravičeni, tisti bodo dobivali do konca, novih ne bo, smo se dogovorili in je tako zapisano v zakonu. Seveda, če pa ZPIZ-2 ne bo sprejet, potem je pa treba te posledice, teh 35 milijonov, prišteti k tistim 300 milijonom, na kar opozarjamo že vseskozi. In bo treba potem vseh 335 pa še kaj milijonov letno porazdeliti kako drugače, ko bomo prišli pred vas, poslance, s programom varčevanja. Ne bo druge rešitve. Zdaj se pa vprašajte: ali ima smisel dajati nekomu, ki zares iz socialnih razlogov ni upravičen do tega prejemka, zato da bi pozneje varčevali pri tistih, ki pa so mogoče upravičeni. To je dilema. In mislim, da iz tega razloga ni dobro forsirati, če hočete, take rešitve. Ni dobra, ker ne prispeva več k socialni pravičnosti. Ker tisti, kot rečeno, ki zares so upravičeni do tega, do pomoči države, bodo dobili večjo pomoč. Tisti, ki pa jo dobivajo zato, ker so slučajno v tem položaju, da niso bili zavarovani, pa, kot rečeno, so situirani razmeroma dobro, tisti pa državne pokojnine ne bi po tej ureditvi v primeru, da ZPIZ-2 ne bo sprejet, več dobivali. Mislim, da je to z vidika socialne pravičnosti ustrezna rešitev. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo, prosim? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Se opravičujem, ker se nisem prej vključil v debato zaradi drugih obveznosti. Želel bi podkrepiti besede ministra, pa mi ne zamerite, če se bom na začetku lotil širše tematike in na koncu prišel na samo vsebino amandmaja, tako kot tudi že nekateri govorci pred mano. V debati o smiselnosti in pravičnosti tega zakona se je izpostavilo, da te socialne podpore, ki jih država namenja upravičencem, ki tudi imajo neko premoženje, v bistvu s tem, ko je kasneje država tudi eden od upravičencev dedovanja, postajajo pravzaprav nek kredit, hipotekarni kredit, ker upravičenec s svojim premoženjem jamči, da bo pač to vrnil. Kot smo že rekli v spremembah tega zakona, se to pravzaprav podaljšuje tudi na njegove dediče, če so tudi sami v nezavidljivem socialnem položaju, kljub premoženju, ki ga imajo. Z drugimi besedami, če so dedičevi upravičenci ravno tako socialno ogroženi, jim bo država prolongirala kredit, jim ga bo podaljšala. V redu, prav, ne bo ne prvi kredit, ki bo podaljšan v tej državi, in ne zadnji. Sedaj pa se postavimo v vlogo tistih [[...]]Skratka, država bo upravičencu in vsemu njegovemu rodu naprej prolongirala kredit, če so socialno ogroženi. Postavimo se v vlogo tistih, ki sploh ne dobijo kredita v tej državi, ki so mladi, prejemajo nekaj, pa bi želeli kredit dobiti za to, da bi neko nepremičnino ustvarili. Ali dobijo ta kredit? Ne dobijo. Pri bankah ne dobijo, pri državi ne dobijo. Za njih in za cel njihov rod, ki bi morda lahko živel v tisti nepremičnini, za katero bi se želeli zakreditirati, ne dobijo tega kredita. To je tudi tisto, kar ni pravično. Zaradi tega je treba to logiko tukaj tako postaviti – zato da bodo tisti, ki bi si kredit za svoj rod, ki ga šele bodo imeli, lahko dobili, zato, da ga bodo pač sploh lahko dobili. Kar pa se tiča amandmaja k 7. členu, o katerem se govori, je pa tudi že minister povedal. ZPIZ-2 to tematiko rešuje, Slovenska ljudska stranka ga je podprla. Upam, da tudi verjame v njegovo uveljavitev in v rešitve, ki jih prinaša. Če pa po tihem verjame, da ZPIZ-2 ne bo uresničen, da bo skratka padel, potem je pa seveda tudi jasno, da bo treba nekje varčevati. In že zaradi tega, ker z zavedanjem, da bo, če ne, treba varčevati, ste pač podprli ZPIZ-2, in če se nekje varčuje, zakaj potem ta amandma? Ta amandma ni namenjen varčevanju, ki bo potreben, če bo ZPIZ-2 padel. Verjamem, da v resnici vemo vsi, da smo v tej situaciji skupaj in da zato tudi – upam, da ne boste zamerili –, da jaz sam pač tega amandmaja ne bom mogel podpreti, ampak bom rajši napel vse sile za to, da bo ZPIZ-2, verjamem, da tudi vi, uveljavljen in da bo ta situacija rešena, da bo pravzaprav ta amandma in ZPIZ-1 s tem postal brezpredmeten. Če pa temu ne bo tako, potem bo pa treba varčevati tudi pri tem ZPIZ-1, zato pač ta amandma ne more biti sprejet, ker bi bile finančne posledice škodljive in pravzaprav ne bi imeli od kod vzeti, zato da bi se vsebina tega amandmaja izvajala. Hvala.
Gospod mag. Žerjav, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Jaz sicer nisem nek strokovnjak na tem področju, ampak [[...]]Minister, sami ste na nek način priznali, da je ta amandma, tako kot pravite, težak 30 milijonov ali koliko – 35. To pomeni, če tega amandmaja ne bo, in glede na vse projekcije, ki jih imamo – pa se lahko seveda vsi tu na glavo postavimo, tisti, ki zagovarjamo pokojninsko reformo –, tako kaže, da bo pokojninska reforma padla, in tako bo 16 tisoč ljudi ostalo brez pokojnin, državnih pokojnin, za katere smo si mi izredno prizadevali takrat, ko smo se pogajali, pogovarjali in poskušali izboljšati ZPIZ-2, ki je po naši oceni potreben in nujen. Ampak tako kot ste vi povedali en roben primer, kjer je mož, ki ima tisoč evrov pokojnine in žena, ki ima državno pokojnino, z ogromno premoženja, jaz lahko povem kakšen drug roben primer, ki pa je bistveno drugačen, ki je bistveno bolj grozen in bistveno bolj težak za tistega, ki komaj preživi. Ne vem, komu in zakaj so te državne pokojnine tako v napoto. In so bile zakonito podeljene takrat v skladu s ZPIZ-1, takrat ko so jih ljudje dobili. Zakonito podeljene na osnovi zakona. Mi smo sedaj to spremenili in jih bomo kar pobrali, črtali.
Gospod minister, izvolite.
Če dovolite, bi samo povedal: na drugi skrajnosti, sem rekel, so ljudje, ki danes dobivajo državno pokojnino in morda nimajo skoraj nič drugega. Tem ljudem bomo po novem zakonu dali najmanj 450 evrov in ne samo 190, tako da je ta problem za njih ugodno rešen – to hočem povedati. Ne da ostane ta institut državne pokojnine, ki je tako, če samo od te živiš, prenizka. In še to moram poudariti, kar zadeva upoštevanje premoženja: če je dedič v socialno težkem položaju, ne gre za to, da bi se potem ta dolg prenesel na njega in bi ga še naprej bremenil; njemu se odpiše tisto. Ne gre za to, da bi se skozi dedovanje reproducirala revščina, če hočete, na ta način. Preprosto se ta obveznost potem njemu ne pripiše, on ni obvezen potem vračati. Vrača pač, seveda če je v dobrem socialno-ekonomskem položaju.
Gospod Pojbič, edini ste, ki ste dvignili roko. Prosim.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Jaz mislim, da se pojavlja pri tej diskusiji in razpravi tudi nekaj dilem. Najprej bi uvodoma rad povedal, da tudi v Slovenski demokratski stranki, tudi sam osebno, podpiram rešitve, ki so pomembne za normalno funkcioniranje Zveze Sožitje, in med drugim je bilo tukaj tudi izpostavljeno, da si nekateri poskušajo na ta račun pridobiti neke kolajne itn. Jaz mislim, da je to naloga poslank in poslancev Državnega zbora, da iščejo rešitve, ki so pisane na kožo večine državljank in državljanov Republike Slovenije, in vsak tisti, ki si misli, da je na ta račun dobil kot politik kakšno medaljo, je najmanj, kar je, po moji oceni, neumen. Torej, zdajle se pa vrnemo nazaj k temu amandmaju, ki ga je predlagala Slovenska ljudska stranka. Jaz bom seveda ta amandma podprl. Rad bi pa izpostavil eno vprašanje. Vsi tukaj v tem Državnem zboru vemo in smo, sem prepričan, prepričani, tudi minister in predsednik Vlade itn., da ZPIZ-2 tak, kakšen je predlagan, na referendumu ne bo videl luči na koncu tunela. V to sem prepričan in to boste tudi sami ugotovil, ko bo dan D, to je 5. junij. In če se bo to zgodilo, seveda ta rešitev, kot je predlagana v tem amandmaju, ne bo obveljala. Zdajle pa se mi postavlja eno pomembno vprašanje: Kako je mogoče, da je ta ista vlada v zakonu, ki ga je predlagala, torej v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ta amandma upoštevala, v zakonu, ki ga imamo danes na mizi, pa je ta amandma nesprejemljiv? Ja naj mi nekdo razloži, ali smo mi norci tukaj notri v tem parlamentu!? Ista vlada danes razlaga dve različni stvari. Meni trdite, da nisem, ne vem, da ne znam ne vem kako dobro govoriti itn., in da ne vem, kaj vse slišim v ozadju. Ampak nisem pa toliko neumen, dragi gospod minister, da ne bi razumel osnovnih stvari, in osnovne stvari so, da imamo dva zakona na mizi; eden je podprt s strani Vlade, se pravi, ta amandma po vsebini je v tistem zakonu podprt, in to je ZPIZ-2, zakona, ki ga imamo pa danes na mizi, pa Vlada ne podpira. In zdaj se sprašujem, v čem je pa poanta, v čem je razlog? Ali je morda razlog v tem, da ste s takimi amandmaji poskušali prepričati Slovensko ljudsko stranko, da podpre Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in jih na tak način naplahtati, to, kar ste danes naredili, kar danes počenjate? Čisto vsakemu normalnemu človeku v tej državi se postavlja ta dilema in to vprašanje. In dragi kolegi, jaz sem neveden, oprostite, jaz res ne razumem, ali ta vlada dela iz veh državljank in državljanov Republike Slovenije same – da ne bom rekel kaj, da ne bom uporabljal takih in drugačnih izrazov. Jaz ne želim biti eden izmed tistih, da bi bil najbolj neumen. Res si tega ne želim. In gospod minister, najmanj, kar pričakujem od vas, da boste izredno jasno povedali, zakaj v pokojninskem in invalidskem zavarovanju ta amandma ja, in zakaj ta amandma v tem zakonu ne, če v naprej vemo, vsi skupaj v tem parlamentu in v tej državi, da bo ZPIZ-2 padel stoprocentno. Jaz trdim in to bodo rekli ljudje. Ljudje bodo to rekli, verjemite mi, ljudje vam bodo povedali, ker so vam povedali. Zakaj niste takrat, ko je bil čas za to, poslušali, se pogovarjali z ljudmi in vsemi družbenimi skupinami in našli ustrezen kompromis v dobro državljank in državljanov Republike Slovenije? Zakaj tega niste naredili? Ta zakon ne bi bil na referendumu, ne bi imeli treh referendumov! Ne bi jih imeli, drage kolegice in kolegi! In če bi se znali na pravi način pogovarjati, bi morda ta zakon šel pol leta kasneje v obravnavo v Državni zbor in v vse institucije in ne bi šel na referendum in bi prihranili 4,5 milijona evrov. A zdaj so vsi drugi krivi, vsi drugi smo krivi, opozicija, družbene skupine in tako naprej, da je šel zakon na referendum, samo ne tisti, ki so zakon pripravili. Naj se vrnem na razpravo o tem amandmaju. Vprašal bi še naslednje: Če ta amandma ne obvelja in ZPIZ pade, se pravi, bodo državne pokojnine se izplačevale kot socialni transferji. V tem primeru, taka je vsaj moja ocena, prejemniki državnih pokojnin, ki jih sedaj prejemajo, ostanejo tako, kot so – če sem vas pravilno razumel, gospod minister. Je tako? Se pravi, pomeni, ponovno bomo prišli do neke situacije, kjer bosta dve skupini ljudi pred zakonom neenaki. Eni bodo prejemali državno pokojnino, tisti, ki jo prejemajo po starem zakonu, tisti novi, ki bodo pa to pokojnino pridobivali, bodo pa prišli med tiste, ki so prejemniki socialnih transferjev. In ne bodo več prejemniki državnih pokojnin, ampak bodo prejemniki socialnih transferjev. In kaj se zgodi – tisti, ki so prejemniki socialnih transferjev, bodo imeli probleme s premoženjem, ker se jim bo zgodilo, da se bo država in občina usedla na njihovo premoženje. Tisti, ki pa do sedaj prejemajo in bodo še v času življenja prejemali državne pokojnine po starem zakonu, pa ne bodo s tem obremenjeni. Gospod minister, če ne razumem stvari, vas lepo prosim, da mi ustrezno odgovorite, da se bom poučil, če je ta moja dilema neupravičena. Še za konec – seveda bom ta amandma, kot ga je predlagala Slovenska ljudska stranka, podprl, zato ker sem prepričan, da je nepošteno, da lahko Vlada igra tako dvojno igro. V Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot sem rekel, ja, danes tukaj pa ne. Vnaprej pa vem, da bo Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju padel. Se pravi, tu naj bi šlo za popolno izigravanje, to je moja ocena, Slovenske ljudske stranke.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Glejte, ne gre za nobeno izigravanje. Najprej bom povedal, kakšno je stanje stvari. Trenutno imamo zakone, ki določajo državno pokojnino in jo vsak prejema po tem zakonu še naprej. S temi zakoni, o katerih danes govorimo, je bilo določeno, da se državna pokojnina ukine kot pokojnina, da se prenese v sistem socialne varnosti, in vsi, ki imajo tak socialno-ekonomski položaj, da so upravičeni do transferjev, jih bodo tudi dobili. Ne pa več državne pokojnine, je ni več. V ZPIZ-2 smo se pa zmenili, da tisti, ki prejemajo državno pokojnino ta hip, ob uveljavitvi, jo prejemajo še do konca, novih se pa ne podeljuje in se vse te primere obravnava v sistemu socialne varnosti. Zdaj pa – ali je zdaj tu nekonsistentnost. Dva razloga sta za tako rešitev. Prvi je čisto vsebinski. Če obravnavamo to vprašanje znotraj ZPIZ-2, potem seveda ostane ta državna pokojnina do izteka znotraj ZPIZ-2, ker je to del vzpostavljenega sistema, ki potem ugasne, postopno, ko prejemnikov ni več. Ob tem, ko pa želimo – to je pa zdaj amandmiranje – prenesti to državno pokojnino v sistem socialne varnosti, po logiki ZPIZ-2, ki pa ima drugo logiko, je pa sprememba drugačna. Če jo prenesemo v ta sistem, pa moramo uveljaviti znotraj sistema socialne varnosti načela, ki sicer veljajo. Se pravi, da gledamo celovit družbenoekonomski položaj posameznika, da upoštevamo tudi to, kar ima njegov partner, da upoštevamo njegovo premoženje in podobno. In s tem nimamo nič nekonsistentne rešitve, če pravimo, da v tem sistemu pa pač ta logika ne more samo za prejemnike državnih pokojnin veljati, da se jim ne upošteva partnerjev socialno-ekonomski položaj, ampak za vse ostale pa – ker bi bili s tem kot prejemniki v neenakem položaju. In drugi razlog, kot sem že poprej povedal, je finančne narave. Če ZPIZ-2 obvelja, potem imamo toliko rezerve, da bomo lahko to pokrili. Če ne, bomo pač tistemu dodatnemu varčevanju morali prišteti še eno dovolj zajetno vsoto, ki izhaja iz tega naslova. In o tem je treba tudi razmišljati. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Rad bi povedal, kako SDS producira referendume kot po tekočem traku. Da bom bolj plastičen, bom to povedal na primeru zakona, ki smo ga ravnokar sprejeli, in sicer Zakona o poslancih. 48 poslank in poslancev je sprejelo ta zakon v Državnem zboru. Več kot polovica Državnega zbora. SDS je temu zakonu nasprotovala. Sedaj samo pričakujem, da bodo zbrali 30 podpisov in zahtevali razpis referenduma, da bodo ljudje ukinili to, kar smo sprejeli, sprejeli pa smo nezdružljivost županske in poslanske funkcije. Tako smo imeli vrsto referendumov SDS in mislim, da to ni neko posebej legitimno početje. Hvala lepa.
Gospod Bevk, vas moram opozoriti, da to ni bila razprava o amandmaju k 7. členu. Izvolite, gospa mag. Potrata.
Hvala. Zelo na kratko. Me preseneča, da se poslanski kolegi SDS zavzemajo za vpeljavo, novo vpeljavo državne pokojnine, ob tem, da ob ZPIZ-2 zagovarjajo kot alternativno možnost uvedbo individualnega računa, ki temelji na vplačanih prispevkih. Vam krepne vaša obrazložitev, zaradi tega, ker državno pokojnino dobivajo tisti, ki niso vplačevali prispevkov. Samo toliko, hvala.
Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, pričakoval sem, da mi boste dali besedo takoj, ko je končal gospod Bevk, ki je govoril o stvareh, ki niso imele nobene povezave z obravnavo pri tej točki dnevnega reda in tem amandmaju. Vse oziroma večino ključnih referendumov v tem mandatu so zahtevale civilnodružbene skupine. Tako [[...]]
Ali je to postopkovno?
Postopkovno.
Hvala lepa. Nadaljujte.
[[...]]natančno bom tudi povedal, zakaj to povem. Zato, ker na tak način poskušajo kolegi iz Poslanske skupine SD zavajati slovensko javnost in diskreditirati Slovensko demokratsko stranko. Referendumi, ki so bili in ki ste ga izgubili – recimo, referendum o malem delu so zahtevali predstavniki študentske organizacije ob javni podpori sindikatov. Referendum o ZPIZ zahtevajo sindikati, Semoličevi sindikati. Semoličevi sindikati! In tako naprej. Najbrž se bo kaj podobnega zgodilo pri Družinskem zakoniku, ko bodo zahtevali spet drugi iz civilnodružbenih skupin podoben referendum. In ne obremenjevati in ne utrujati slovenske javnosti, da predlagamo mi kakršnekoli referendume. Vse tisto, kar bomo predlagali, gospod Bevk, bomo pa sami se o tem odločili, ne potrebujemo nobenega mentorja, nobenega svetovalca. Ker če ste tako dobri v teh postopkih, potem polovice teh referendumov sploh imeli ne bi, zato ker bi se izpeljal socialni dialog, ker bi se opravil pogovor ekonomsko-socialnih partnerjev in še koga. Vendar, kadar koalicija štarta z nasiljem, pač je edini možni odgovor upor ljudstva. In to se dogaja. Jaz upam, da bo enkrat tega nerazumnega ravnanja koalicije konec, čim prej konec [[...]]
Gospod Tanko, jaz pričakujem postopkovni predlog [[...]]
[[...]]in pričakujem, spoštovani predsedujoči, da boste vse tiste, ki govorijo o stvareh, ki so govorili o stvareh in povzročajo potem tudi replike in ugovor na nasprotni strani, opozorili, pravočasno opozorili in jim tudi vzeli besedo, ker to klevetanje ne vodi k ničemur. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz upam, da bom to opozoril enakomerno porazdelil po vseh klopeh tega parlamenta. Gospod Samo Bevk, gospod Pojbič je bil prej.
Čisto na kratko, gospod podpredsednik. Hvala lepa za besedo. Povedal bi samo to, da Slovenska demokratska stranka predlaga, seveda res v primeru, da bo treba pripraviti novo pokojninsko reformo, osebni pokojninski račun. Ampak ta osebni pokojninski račun se predlaga v tej reformi v smislu prihodnosti. In za to trditev, [[...]]
Gospod [[...]]
[[...]]o kateri je govorila [[...]]
[[...]]Gospod Pojbič, spet razpravljamo [[...]]
[[...]]kolegica, ne drži [[....]]
[[...]]o neki drugi stvari. Še vedno je točka amandma k 7. členu. Gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Prosim gospoda Tanka in njegove kolega iz SDS, da prenehajo govoriti neresnice. Tri petine referendumov ste dosegli s 30 podpisi poslank in poslancev, čeprav so bili nekateri zakoni v tem Državnem zboru sprejeti z več kot absolutno večino glasov. Tako da s to manipulacijo, prosim, da prenehate, [[...]]
Gospod Bevk [[...]]
[[...]]30 glasov, s katerimi se lahko zahteva referendum v tej državi, je unikum v svetovnem merilu, zato pa po vaši zaslugi zapravljamo denar, namesto da bi dali ta denar za nova delovna mesta [[...]]
Hvala lepa, gospod Bevk!
[[...]]in za razvoj. Hvala le [[...]] [[izklop mikrofona]]
Jaz mislim, da ste se zdaj na eni in na drugi strani izenačili v tem, kakšno razpravo ste vodili. Zato vas prosim, da prekinemo s to razpravo, nobenih postopkovnih predlogov ne bi rad več slišal in če ima še kdo kaj razpravljati o 7. členu, in sicer o amandmaju. Želi še kdo razpravljati? Ja, ampak o amandmaju k 7. členu! Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa. Na začetku naj se opravičim za svojo napačno interpretacijo v svojem prejšnjem javljanju, glede, kot sem rekel, prolongiranja dolga dedičem socialno ogroženih, ki imajo nepremičnino. Skratka, gre še za milejši finančni ukrep, gre za odpis dolga. Da pojasnim za tiste, ki se na makroekonomijo bolj razumejo – to se pravi situacijo, v kateri je danes Grčija, da se finančni ministri odločajo o tem, ali bodo prolongirali ta dolg ali ga bodo pač odpisali, ker če ne, pač ne vedo, kaj se bo zgodilo. Skratka, Slovenija se je v primeru teh socialnih upravičencev, ki nepremičnine imajo, milostno odločila, da odpiše dolg njihovim dedičem, če bi tako daleč prišlo. Zdaj pa da se lotim nazaj še svojega videnja tega amandmaja oziroma zakaj je Vlada podobni vsebini v ZPIZ-2 ugodila, v zdajšnjem zakonu pa mu nasprotuje. Kolega Pojbič po mojem ni popolnoma dobro razumel te teme. V ZPIZ-2, ki obravnava to isto tematiko, je šlo tudi za to, da se bremena pokojninske blagajne enakomerno razporedijo, in ker bodo enakomerno razporejena, bo še nekaj manevrskega prostora za to, da se do zdaj uveljavljene pravice še vedno lahko spoštujejo. In to je bil ta amandma, ki je bil upoštevan, in zato velja, da bodo državne pokojnine kljub temu, da se za njih niti evra, dinarja, tolarja, nobene denarne valute ni vplačalo v slovenski pokojninski sklad, še vedno izplačevane iz te pokojninske blagajne, dokler bodo upravičenci še živi. Od tukaj naprej je ta zakon, ki ga danes noveliramo, omogočil vsem, ki so v tako nezavidljivi socialni situaciji, da bodo, po besedah ministra, dobili 400 in nekaj evrov vsak, skratka, na boljšem bodo, kot če bi še vedno prejemali državne pokojnine. Res pa je, da se bo obenem preverilo tudi njihovo premoženjsko stanje. Zakaj zdaj ta amandma težko sodi v ta zakon? Zato, ker govori o ZPIZ-1, ki nič ne govori o tem pravičnem razdeljevanju bremen, in pomeni – če bo sprejet tak, kot je –, res izključno in samo izdatek te blagajne, ne da bi, kot v ZPIZ-2, tudi kaj več prišlo v to blagajno in bi se ta izdatek lahko iz česa izplačal. In če nekateri s takšno gotovostjo govorijo, da bo ta pokojninska reforma padla, jaz danes tudi z enako gotovostjo trdim: vse rešitve, ki so v tej pokojninski reformi, in še kakšna strožja, bo morala biti sprejeta, če ne v naslednjem mandatu, pa v enem mandatu kasneje ali še kakšnem kasneje, ampak vsaka kasnejša, ki bo, bo pač morala biti strožja. In popolnoma vseeno je, katera vlada bo, katera koalicija bo. Prejšnja ni imela poguma, da se tega loti, zdajšnja je to imela in je to zato naredila. Res pa seveda je, da vse rešitve, in tudi ta, o kateri recimo govori amandma k 7. členu, ne morejo biti take, ki bile pisane na kožo večini, kot je rekel kolega Pojbič, ampak morajo biti pravične za vse; ne pisane na kožo večini. Ker če se začnemo pogovarjati o rešitvah, ki bodo pisane na kožo večini, potem je seveda treba določiti manjšino, na katere kožo pa te rešitve ne bodo pisane. A se bomo zdaj odločili, katera manjšina bo to? Izbrisani, istospolni, Romi, priseljenci iz drugih republik nekdanje Jugoslavije, tujci kar tako, Štajerci, Kranjci, Belokranjci, Korošci, Prekmurci in vsi ostali, ki se prevečkrat v tem Državnem zboru po nemarnem omenjajo? Tako ne gre. Rešitve morajo biti pravične za vse. In ta, ki jo je skratka Zakon o socialno varstvenih prejemkih in tudi tisti prejšnji, o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev uvedel, so take, ki so pravične za vse. Lahko pa seveda, da so za nekoga nekaj novega, ampak ne zato, ker ne bi bile pravične, ampak zato, ker je bil prej navajen na preveč dobrega. Tako kot se težko pričakuje v bodoče, da se bo iz pokojninske blagajne kaj dobilo, če se vanjo ni nič vplačalo. Podobno velja seveda za socialne transferje. Nekdo, ki jih res potrebuje, jih bo dobil, ta ki bi mu pa te pomenile samo dodatek poleg nepremičnine, ki jo že ima, pa seveda ne. Ob tem je treba povedati, da uživalci državnih pokojnin, o katerih govori ta amandma k 7. členu, so seveda tudi nekateri med njimi lastniki nepremičnin. Roko na srce, jih je pa večina takih, kjer gre za nepremičnine, kot bi rekel, nekvalitetne. Ne gre za večstanovanjske hiše v središču mest, ki bi se jih dalo po astronomskih najemninah oddajat. Gre za majhne, po večini stare kmetije in tako naprej. Zato se meni seveda ukrep, ki je bil sprejet v ZPIZ-2, ne zdi slab v tem pogledu. Res pa je, da je nekje treba začeti z drugim konceptom in če smo se vsi strinjali, da mora biti pokojninska blagajna očiščena vseh socialnih transferjev, vključno s SDS, ki je želel tudi vse te osebne račune, potem je to tematika, ki pač ne sodi v Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ampak v ta o socialno varstvenih prejemkih, o katerem danes govorimo. Mislim, da so bile spremembe, ki jih je Vlada predlagala, popolnoma zadosti in da še dodatne izjeme, ki bi zvodenile pravične rešitve, ki so bile predlagane, niso sprejemljive, zato, kot rečeno, tega amandmaja ne morem podpreti. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. No, tu se, zanimivo, debata vodi v temelju o povsem drugih zadevah, kot pa o vsebini amandmaja. Mnogo raznih obtožb je prišlo, tudi takih negativističnih. Namesto, da bi se iskale neke kompromisne rešitve in predlogi in da se pride do neke dobre rešitve, se predvsem ukvarjajo v koaliciji s tem, kdo je kaj predlagal in zakaj kakšna stvar ni sprejemljiva. Potem, ko se neke dobre rešitve predlagajo, ki jih koalicija vehementno zavrne, potem se še tistega, ki ob tem protestira ali pa ugovarja, obtoži in obdolži, da ne deluje konstruktivno v tem Državnem zboru in pri oblikovanju rešitev, ki so pomembne za državljane – predvsem za državljane. Mi bomo ta in jaz bom ta amandma podprl. Ta amandma Slovenske ljudske stranke. Zagotovo. Zato, ker je tudi malo verjetnosti, da bo pokojninska reforma, ki sicer prinaša minimalistične učinke v naslednjih nekaj letih [[...]]ne prinaša ustreznega odgovora na to in najbrž ne bo sprejeta. Jaz mislim, da je modro, da se z rešitvami, ki so bile do sedaj uveljavljene, na tak način zaščiti praznino, ki bo najverjetneje nastala zaradi tega, ker se bo tam nekaj zgodilo. In jaz bi gospodu Bevku in tudi drugim poslancem iz koalicije, predvsem pa iz SD, svetoval, da bi bilo mnogo bolje, da bi se posvetili temu, kaj rešitve, ki jih predlagajo posamezni predlagatelji iz opozicije, prinašajo dobrega državljanom, kot pa temu, da se jih poskuša na vsak način diskreditirati in omalovaževati. Mi smo vam ponudili na začetku tega mandata sodelovanje pri strateških reformah, pri vseh, in tudi prevzeti sorazmeren del odgovornosti za to, tudi težko stanje, v katerem se je znašla država, več ali manj po nepotrebnem, zaradi ukrepov, ki niso bili učinkoviti. Zaradi ukrepov, ki so privilegirali določene sloje, za katere se je po nujnih in ne vem kakšnih postopkih reševal nadstandardni položaj. Tukaj pa z državnim predlogom za uveljavitev državne pokojnine uvajamo socialno varnost, socialni prag za tiste, ki nimajo določenih pozicij. Mi smo reševali odvetniške tarife, sodniške plače, dodatke k vdovskim pokojninam itn. za oficirje JLA, tukaj pa zadeve ne podprete, s katerim rešujemo recimo problem podeželja in podobnih stvari. Če ne, boste pa dopolnili amandma. Saj se ga da dopolniti tudi v tretjem branju še, itn. Skratka, dobro bi bilo, da bi rešitve, ki jih sprejema ta Državni zbor, predvsem po zaslugi koalicije, da bi bile take, da bi bile sorazmerno odmerjene; da ne zagotovimo notarjem in odvetnikom po zemljiški knjigi 30 milijonov evrov, ki si jih bo razdelilo 300 pisarn, tukaj pa imamo težavo, da zagotovimo državno pokojnino v višini 250 ali 270 evrov. To je nesorazmerno. Sprejemate nesorazmerne ukrepe, sprejemate ukrepe, ki so prilagojeni bogatim socialnim skupinam, ne ukrepate proti tistim, ki vzamejo državno premoženje. Tukaj smo včeraj videli primer recimo Darsa in podobnih. Zelo velike težave pa imate takrat, kadar je treba tistim z minimalnimi pogoji za preživetje karkoli omogočiti. In potem tudi vse te razprave o tem, kaj je kdo predlagal, sprožil, tudi kakšno referendumsko pobudo. To je brezvezno očitanje. Če bi v koaliciji bili sposobni speljati socialni dialog, če bi bili v koaliciji sposobni speljati politični dialog, če bi se bili v koaliciji sposobni dogovoriti vsaj o petih prioritetah, potem bi [[...]] [[nerazumljivo]]
Gospod Tanko, 7. člen in amandma. Prosim. Malo [[...]] [[nerazumljivo]]
Saj govorim o tem in o težavah, ki se porajajo zaradi teh stvari. In gospod predsedujoči, zelo bi prosil, da ste enaki do vseh.
Poskušam biti, ampak zelo težko je to.
Gospoda Bevka in ostalih niste niti prekinili. Lepo ste se nasmehnili, ko sta govorila [[...]]
Brez skrbi, bom porazdelil to enakost.
Zdaj sem jaz na vrsti in bi prosil, da imam mir.
Sem vas opozoril.
In bi pričakoval od koalicijskih poslanskih skupin, da modro presodijo o tem, kdaj sprožijo kakšno debato. Mi smo pri vrsti stvari, pri vrsti zakonov, ki so potem končali ali z vetom ali na referendumih, predlagali dobre rešitve. Tudi pri pokojninskem zakonu smo predlagali dobre rešitve, pa niso bile sprejete. Tudi pri Družinskem zakoniku predlagamo mnoge dobre rešitve, pa niso bile sprejete. Tudi pri kakšnih drugih zakonih predlagamo dobre rešitve, pa niso bile sprejete. In zato ni čudno, da se potem v teh postopkih, ko neke logične stvari koalicija zavrne samo zato, ker ni predlagatelj pravi, končajo tam, kjer končajo – da se preveri z javnim odločanjem. In tukaj imate v tem mandatu velike težave in ne pomaga očitati nikomur, da ni storil vsega, kar bi bilo potrebno, da bi se določene stvari sprejele. Vi ste tisti, ki ste o tem odločali, vi ste tisti, ki ste zavrnili in vi ste tisti, ki ste sprožili proces, da se o teh stvareh odloča potem na referendumih. In 5. junija boste imeli priložnost, ko boste prebrali rezultate, ki bodo morda precej podobni tistim iz kakšnega meseca pred tem. In boste potem delili očitke levo in desno. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam da ne, zato zaključujem razpravo o amandmaju k 7. členu, skratka o amandmaju. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INTEGRITETI IN PREPREČEVANJU KORUPCIJE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 12 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Borutom Sajovicem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev. Gospod mag. Borut Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Vsem skupaj prijazen pozdrav! Pozdrav tudi predstavnicama ministrstva! Dejstvo je, da govorimo o integriteti in pa preprečevanju korupcije, in če v javnih medijih skoraj dnevno ali pa tedensko zasledimo članke, da seveda ravno področje korupcije in pa integritete je eno od tistih, ki zelo, po mnenju nekaterih pa celo najbolj zavira razvoj Slovenije, potem je to zagotovo potrebna in pa pomembna tema. Nekaj težav je bilo že na začetku, ko smo govorili, ali je treba ga uvrstiti in pa obravnavati po skrajšanem postopku. Po našem mnenju je to tema in problematika, ki si to zasluži. Zagotovo bo danes veliko slišati o tem, da je zakon relativno mlad. Sprejeli smo ga v letu 2010, pa ga že popravljamo. Pa to ne prvič, danes ga popravljamo drugič. Ampak vsi skupaj smo s sprejemom tega zakona odprli neko novo relativno neznano, nepoznano in pa neobdelano področje, in zato seveda, če se v praksi pojavijo težave, na katere lahko odgovorimo s spremembo zakona, z njegovo dopolnitvijo, se mi zdi pametno, logično in pa prav, da to storimo. Pred časom smo popravljali spremembe, ki so se nanašale na združljivost funkcij, in soglasje, da to uredimo v Državnem zboru, za to temo, je bilo kar veliko. Jaz nekaj podobnega pričakujem tudi danes, ko urejamo področje, ki se tiče lobiranja. Na drugi strani urejamo tudi področje, ki se tiče večje učinkovitosti Komisije za preprečevanje korupcije, kar se tiče pridobivanja dokumentov. Recimo, na tretji stopnici bi lahko rekli: pri tej rešitvi se ponujajo vrzeli v veljavni zakonodaji, kjer ni sistemske določbe o dolžnosti izogibanja nasprotja interesov. O tem področju lahko veliko preberemo dnevno tudi v medijih. Pomembna je tudi sprememba, ki uvaja nadzor nad poslovanjem države prek javnih naročil s podjetji, v katerih obstajajo tako imenovani tihi družbeniki oziroma podjetji, katerih lastniki so pravne ali fizične osebe v tako imenovanih offshore državah, in pa ne nazadnje pomembne so določbe, ki Komisijo samo zavezujejo k še bolj transparentnemu delu z javno objavo njenih kriterijev pri izbiri posameznih primerov in z rednimi revizijami in tudi jedrnatih, kratkih, predvsem pa pravočasnih poročilih o njenem delu. Skratka, predlagane spremembe zasledujejo zagotovo pozitivne potrebne cilje in bodo omogočile po eni strani bolj jasno, s tem pa tudi pravno bolj varno, po drugi strani pa tudi bolj življenjsko izvajanje temeljnega protikorupcijskega zakona v naši državi. Mogoče velja poudariti tudi to, da so predlagane spremembe nastale na pobudo Komisije za preprečevanje korupcije, ki pa je sodelovala s posameznimi strokovnimi službami drugih samostojnih nadzornih državnih organov in strokovnjakov. Predlagatelji smo proučili in se v celoti pozitivno odzvali tudi na pripombe Zakonodajno-pravne službe in s tem tudi vložili dodatne amandmaje, ki v celoti sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe in jaz pričakujem, da bodo sprejeti in da dobimo seveda izboljšan zakon, ki bo omogočal to, da od besed preidemo h konkretnim dejanjem, v dobro te države pa zmanjšamo korupcijska delovanja in pa povečamo integriteto vseh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku. Izvolite.
Hvala lepa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije smo obravnavali po skrajšanem postopku – odločitev Kolegija predsednika Državnega zbora –, sicer pa je odbor to opravil na 32. seji 22. aprila letos. Predlagatelj je bil gospod Sajovic s skupino poslancev. Kolegij pa, kot sem že rekel, je odločil, da bo postopek skrajšan. Na razpolago je odbor imel kar veliko gradiv. Najprej predlog zakona, potem je imel na razpolago Zakonodajno-pravno službo oziroma njeno mnenje, mnenje Državnega sveta in kar nekaj mnenj občin, in sicer: Krško, Ljubljana, Maribor, Slovenske Konjice, kot tudi predlog amandmajev Zavoda Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. V poslovniškem roku je bilo vloženih večje število amandmajev. Ne vidim potrebe, da bi jih posebej našteval. Predlagatelji uvodne obrazložitve k predlogu zakona niso podali, zato pa je državna sekretarka gospa Teržanova v imenu Vlade poudarila, da so predlagane spremembe zakona smiselne in potrebne. Gospa Sonja Bien Karlovšek, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, je poudarila, da je večina pripomb, ki jih je Zakonodajno-pravna služba pripravila upoštevanih v predlogih amandmajev. Državni svet oziroma njegov predstavnik je zakon podprl. V razpravi sta sodelovala gospod Goran Klemenčič, predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, in gospod Goran Forbici, predstavnik Zavoda Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. V razpravi so poslanci koalicije predlog zakona zagovarjali, poslanci opozicije pa so poudarili, da gre v kratkem času za zelo obsežno spremembo. Da skrajšam, odbor je sprejel 17 amandmajev koalicije. Odbor je zavrnil dva amandmaja SDS, brezpredmetni so postali trije amandmaji. Odbor je sprejel še šest amandmajev odbora. Na koncu je odbor opravil še glasovanje o vseh členih predloga zakona s sprejetimi amandmaji in jih sprejel, in ta tekst je priloga poročila. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Tina Teržan, državna sekretarka, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! Vlada je obravnavala predlog sprememb in dopolnitev Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije in oblikovala mnenje, da ta predlog vsekakor podpre, saj smatra, da so predlagane spremembe smiselne in upravičene, predvsem zaradi nekaterih težav, ki so se pokazale pri uporabi določil tega zakona v praksi. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami se ne spreminja sistematika ter cilji in načela osnovnega Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ampak se nekatere zakonske določbe urejajo jasneje ter bolj pregledno, dodajajo se pa določbe, ki bodo omogočile lažje ter bolj pregledno izvajanje namena tega zakona. Vlada je ves čas tudi aktivno sodelovala pri pripravi amandmajev, zato ocenjujemo, da je dopolnjen predlog zakona, ki ga imate pred seboj, primeren. Ob tem bi želela tudi poudariti, da s tem predlogom sprememb Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije sledimo tudi Resoluciji o normativni dejavnosti, s katero smo se zavezali, da bo vsak pripravljavec predpisov v določenem času ves čas spremljal, kako je predpis primeren, življenjski, in da bo pristopil k spremembam, če se bo pokazalo, da kakšnih določb predpisa ne more dovolj učinkovito izvajati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa. Še enkrat prijazen pozdrav, tudi pomembnim gostom na balkonu, ki spremljajo našo razpravo! Zdi se mi prav, da vsi skupaj v Državnem zboru, pa tudi skupaj s Komisijo za preprečevanje korupcije, ki smo jo ustanovili, spremljamo to dejavnost in naredimo zadeve čim bolj pregledne, predvsem pa učinkovite. Kajti, pomanjkljivosti sedanje ureditve so bile ugotovljene, težave pri vsakdanjem reševanju problemov pa realne. Sprejetje predloga zakona, ki ga danes obravnavamo, pomeni proaktivno delovanje in dosledno reševanje problemov, ki so bili zaznani tekom izvajanja zakona, zato ga v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo, smo ga sopodpisali, predlagali in želimo, da bi bil sprejet. Temeljni cilj predloga zakona je odpraviti nekonsistentnost, napake in pomanjkljivosti Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ki jih je med implementacijo že prej omenjenega zakona zaznala Komisija za preprečevanje korupcije. Konkretni cilji pa so naslednji. Prvič, učinkovitejše izvajanje preventivnih nalog komisije in učinkovitejše uresničevanje strateških ciljev, ki smo jih določili v Resoluciji o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. Nadalje, ustrezneje definirati in urediti področje lobiranja, kar bo pomenilo, da bo vplivanje na odločitve državnih organov in organov lokalnih skupnosti transparentno. Hkrati pa ob tem ne bo ogroženo in omejeno demokratično participiranje civilne družbe in legitimne zasebne pobude pri sprejemanju odločitev nosilcev oblasti. Nadalje, spodbujanje poštenega in transparentnega vedenja javnih uslužbencev ter spodbujanje dobrih praks vseh vpletenih v katerokoli fazo procesov odločanja. Vzpostavili bomo tudi boljše pogoje za uresničevanje ustavnih načel. Med pomembnejšimi načeli so zagotovo: načelo ustavnosti in zakonitosti, delitve oblasti, načelo ljudske suverenosti, načelo sorazmernosti v uresničevanju in omejevanju pravic, načelo enakosti pred zakonom in načelo pravne varnosti. Želimo si, da bi bila nadalje ustrezno urejena in osmišljena tudi ureditev načrtov integritete, da le-ti postanejo orodje, s katerim lahko zavezanci dejansko izboljšujejo pravilnost, smotrnost in etičnost svojega delovanja. S krepitvijo integritete in etike javnega sektorja se posledično zvišujeta integriteta in etika poslovanja v zasebnem sektorju, kot tudi v družbi kot celoti. Javni in zasebni sektor sta v praksi življenjsko, neločljivo povezana, na eni strani skozi poslovne dogodke, na drugi strani pa skozi javni servis, ki ga javni sektor kot storitev zagotavlja zasebnemu sektorju. Zato neizogibno prihaja do prenosa vrednot in vzorcev iz enega sektorja v drugega, in ta celoten postopek želimo urediti. Nadalje želimo okrepiti tehnično in informacijsko podporo komisiji pri pridobivanju določenih podatkov, ki jih morajo po sedanji ureditvi komisiji sporočati zavezanci sami. To je naslednji pomemben korak k zmanjševanju administrativnih ovir. Bistvene vsebinske rešitve, ki jih prinaša predlog zakona, pa vsebujejo na eni strani pravnosistemsko konsistentno in določeno opredelitev temeljnih pojmov, na primer, avtonomna definicija uradne osebe, mednarodno primerljiva definicija lobiranja. Drugič, jasno in točno določeno, predvsem pa transparentno opredelitev postopkov komisije ob sumu korupcije – pomemben je dodatek k protikorupcijski klavzuli, ki zahteva razkritje oziroma nadzor nad obstojem tihih družbenikov, opcijskih in terminskih pogodb oziroma offshore posredovanega lastništva zasebnih subjektov, ki poslujejo z državo –, odpravo posameznih administrativnih ovir pri pridobivanju podatkov, odpravo pomanjkljivosti pri ureditvi zaščite prijaviteljev korupcije ter novo opredelitev lobiranja, ki v večji meri sledi tujim, že dobro preizkušenim praksam in pa omogoča realno nadziranje tega področja s strani komisije. Naj zaključim – razlogov za spremembo zakona je očitno več kot dovolj in v Poslanskem klubu se jim bomo pridružili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka s pomočnico, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije je bil sprejet v Državnem zboru 26. maja 2010. Veljati je začel 5. junija 2010, razen določbe osmega poglavja, ki se uporablja od 5. decembra 2010. Državni zbor Republike Slovenije je s sprejemom Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije storil pomemben korak naprej na področju krepitve delovanja pravne države kar zadeva preprečevanje korupcije in odpravljanja nasprotja interesov. Zakon je z novimi pristojnostmi in nalogami povsem preoblikoval okoliščine, v katerih deluje komisija, zato temu sledi tudi preoblikovanje organizacijske strukture komisije, ki se mora smiselno prilagoditi novim nalogam in pristojnostim. Komisija je postala prekrškovni organ, hkrati pa se je z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije prvič v zgodovini Republike Slovenije vzpostavil pogoj za regulacijo in nadzor dejavnosti lobiranja. Struktura in organiziranost komisije se bo za učinkovitejše doseganje ciljev in namena zakona prilagodila z vzpostavitvijo dveh osnovnih notranjih organizacijskih enot, in sicer Centra za preventivo in integriteto ter Službe za nadzor in preiskave. Rešitve predloženega zakona sledijo v uvodu napovedanim ciljem in zagotavljajo rešitve predvsem v naslednjih načelih: načelo pravne varnosti, enakosti pred zakonom, zakonitosti delovanja državnih organov, sorazmernosti, ekonomičnosti in ravnotežja med stroški in prihodki državnega proračuna. Upoštevaje ta načela zakon prinaša številne pozitivne rešitve, kot so: pravnosistemsko konsistentno opredelitev temeljnih pojmov, jasno določeno, predvsem pa pregledno opredelitev postopkov komisije ob sumu korupcije, dodatek k protikorupcijski klavzuli, ki zahteva razkritje oziroma nadzor nad obstojem tihih družbenikov, opcijskih in terminskih pogodb oziroma offshore posrednega lastništva posebnih subjektov, ki poslujejo z državo, odpravo posameznih administrativnih ovir pri pridobivanju podatkov za ugotavljanje dejanskega stanja, povečanje odgovornosti nadzornih organov, odpravo nekaterih pomanjkljivosti pri ureditvi zaščite prijaviteljev korupcije in tako dalje, da ne ponavljam povedanega s strani predlagatelja. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo prepričani, da zakon pomembno izboljšuje zadevno materijo Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije in ugotavljamo, da je odbor saniral pripombe Zakonodajno-pravne službe, hkrati pa rešitve kot potrebne sprejema in podpira tudi Vlada. V takih razmerah je povsem logično, da bo naša poslanska skupina zakon enotno podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Kikelj v imenu Poslanske skupine poslancev Socialnih demokratov.
Gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka, kolegice, kolegi. Sedaj veljavni Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije je bil sprejet v tem domu že maja 2010. Z današnjo drugo novelo, ki je pred nami, želi predlagatelj dodatno urediti opredelitev temeljnih pojmov, kot so: avtonomna definicija uradne osebe, mednarodno primerljiva definicija lobiranje in lobistov, celovitejša definicija javnega sektorja, poslovodnih oseb v podjetjih v večinski ali v prevladujoči državni lasti, zajem celotnega spektra vrst javnega naročanja, vključitev nepremoženjske koristi kot morebitnega elementa zasebne koristi in druge. Predlagana je transparentna opredelitev postopkov Komisije za preprečevanje korupcije ob sumu korupcije. Prav tako dodatek k protikorupcijski klavzuli, ki nalaga razkritje oziroma nadzor nad obstojem tihih družbenikov, opcijskih in terminskih pogodb in tako dalje. Predlog nalaga povečanje odgovornosti nadzornih organov in odgovornih oseb, ki so pristojne za ukrepanje v primeru zasledene korupcije ali kršitve načrtov integritete s strani podrejenih. Predlaga se tudi nova opredelitev lobiranja, ki je primerljiva tujim praksam in omogoča nadzor s strani Komisije za preprečevanje korupcije in tudi odpravlja monopol profesionalnih lobistov. Predlagane spremembe in dopolnitve obstoječega zakona so smiselne, zlasti zaradi ugotovljenih problemov pri uporabi določb tega zakona v sami praksi. Ne spreminjajo se sistematika ter cilji in načela zakona, se pa določbe urejajo jasneje in bolj pregledno. Dodatno pa so zapisane določbe, ki omogočajo preglednejše izvajanje namena zakona. Predlog podpirata tudi Vlada Republike Slovenije in Komisija za preprečevanje korupcije. Zato bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije podprli. Kar pa se tiče samih amandmajev, ki so predloženi za današnjo sejo, naj poudarim, da so amandmaji koalicije redakcijske narave in sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe, zato jih v SD podpiramo. Amandmaji Slovenske demokratske stranke pa želijo uvesti nadzor komisije, to se prvi slovenske Komisije za preprečevanje korupcije, tudi nad funkcionarji iz Republike Slovenije v mednarodnih institucijah, ki so pa bili imenovani s strani mednarodnih samih institucij, za katere slovenska komisija ne more biti pristojna, saj so podvrženi nadzoru same institucije, ki jih je na položaj imenovala. Vsi ostali slovenski funkcionarji v tujini pa so zajeti v 4. členu obstoječega zakona. Zato amandmaja SDS poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani, vsem zbranim v imenu Slovenske demokratske stranke prav lep pozdrav! Kaj je rdeča nit, ki zaznamuje zdaj že več kot dve leti in pol obstoja te vlade? Sledile so si korupcijske afere. Ena za drugo, za tretjo, naj spomnim samo na tisto razvpito – najem stavbe s strani Ministrstva za notranje zadeve, ki je bil tudi razlog za eno od interpelacij v tem Državnem zboru. Značilno je bilo, da nihče od poslancev koalicije nobenega od teh ravnanj takrat ni postavljal pod vprašaj. Nasprotno, branili in zagovarjali so vsako korupcijsko afero posebej. Očitno je za stranke sedanje vladajoče koalicije korupcija zaželeno in častno dejanje, če te pri tem neposredno ne zalotijo, seveda. Rezultat tega in tako razširjene korupcije, pa tudi neuspešnega boja zoper korupcijo v času sedanje vlade je, da je Slovenija na lestvicah konkurenčnosti zgrmela navzdol, in če pogledate, gospe in gospodje, svetovni letopis konkurenčnosti, je Slovenija, žal, tukaj pod to vlado povsem na repu. Pred njo so države, ne boste verjeli, kot je Romunija, Peru ali pa kot Kazahstan. Saj se še spomnite filma Borat. No, boste videli, ne bo dolgo, ko bodo isti ljudje v tem parlamentu, ki so nekoč Boruta Pahorja kovali v zvezde in zagovarjali njegov progam "Slovenijo je mogoče voditi bolje", njegove sposobnosti in njegov namen spopadanja s korupcijo, grmeli "bolje Borat nego Borut" in ga poskušali zamenjati z bog vedi kom in pri tem zamolčali, da so vse druge alternative, ki jih lahko ponudijo oni, še bistveno slabše, kajti Borut je pač med njimi zagotovo najbolj sposoben in tudi najbližji evropskim vrednotam. Zato da bi to svojo rdečo nit svoje vladavine – vsa korupcijska dejanja, vse korupcijske afere – v očeh javnosti nekoliko omilili, je potem vladajoča koalicija pred ne prav veliko meseci šla na vrat na nos sprejemat nov Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Naredila je en zelo zanimiv partizanski golaž iz načelnih določb o boju proti korupciji in o lobiranju, in klub opozorilom SDS, da je lobiranje izjemno zahtevna materija, ki jo obravnavajo povsod po svetu v posebnih zakonih in zelo precizno, so pustili zakon praktično tak, kot je bil prvotno predlagan. Večina amandmajev, skoraj vsi, ki jih je predlagala SDS, so bili, tako kot vedno, zavrnjeni. Rezultat je bil, da imamo sedaj zakon, ki ne samo, da ni učinkovit pri preprečevanju korupcije – saj to najbrž tudi ni bil namen predlagatelja glede na njihovo dejansko ravnanje –, ampak dela dejansko škodo, kajti institucije preprosto ne morejo optimalno delovati zaradi popolnoma neživljenjskih določb obstoječega zakona. Naj povem samo, da ovira – poleg občinskih funkcionarjev, institucij – tudi poslance pri njihovem delu. Postavlja te ves čas pod vprašanj, teoretično te lahko nekdo nagovori, pa tudi praktično, da ne bo pomote, nekje, te nekaj vpraša, priporoči o neki zadevi in kasneje prijavi komisiji, da je on bil lobist. Ti ga slučajno nisi poznal in ti si, ne boste verjeli, v hudem prekršku in javno ožigosan, da si bil lobiran in tega nisi prijavil, sploh tega nisi vedel. Taka zmešnjava je obstoječi zakon, ki ste ga, gospe in gospodje, kljub opozorilom SDS vi sprejeli. Ker se tega zaveda, da se torej dela dejanska škoda državi s tem vašim zakonom, tudi komisija sama, je pravzaprav v njenem jedru nastal predlog sprememb in dopolnitev Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. In kljub temu, da vodi to komisijo bivši državni sekretar, ki ste ga nekoč samo postavili na to mesto, torej vaš politik, ste tisti njegov osnovni predlog, njegovo zamisel dodatno pokvarili z amandmaji, ki so bili že sprejeti. Nekateri precej čudni pa so s strani koalicije še predlagani. In znova imamo nek neoperativen zakon, in bo očitno ostal tak, glede na večino, ki je v tem parlamentu, ki bo kvečjemu povzročal škodo, korupcije pa zagotovo ne bo učinkovito preprečeval. Ker ste torej dobronameren predlog, ki je nastal v sami komisiji, še dodatno pokvarili, ga na glasovanju poslanke in poslanci SDS ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Ne zamerite mi, če se bom, za razliko od predgovornika, osredotočil na vsebino zakona. [[oglašanje iz dvorane]] Če mački stopiš na rep, pač, zacvili. In za gospoda Grimsa velja isto. Naj na začetku povem, da bomo v poslanski skupini predlog zakona podprli. Soglašamo z ureditvijo pristopov k ukrepom in metodam za krepitev integritete in transparentnosti ter ukrepov za preprečevanje korupcije in odpravljanje nasprotja interesov, ki so temelj učinkovitega trga, kot tudi seveda spoštovanja temeljnih moralnih in etičnih načel. Kot je rečeno, tudi s strani Vlade, menimo, da so dopolnitve, ki so predlagane s strani skupine poslancev, smiselne in upravičene predvsem zaradi težav, ki so bile ugotovljene pri uporabi določb tega zakona v praksi. S tem se osnovna načela Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije ne spreminjajo. Nekatere zakonske določbe pa se urejajo jasneje in bolj pregledno, zato bo tudi izvajanje tega zakona, po našem mnenju, lažje. Predlog skupine poslancev za spremembe in dopolnite omenjenega zakona obsega tiste reči, ki so nujno potrebne za dejansko kakovostno izvajanje nadzora in preventive in s tem doseganja strateških ciljev na področju višanja integritete in manjšanja korupcije v Republiki Sloveniji. Predlagane spremembe in dopolnitve naj bi omogočile boljše izhodišče za doseganje postavljenih strateških ciljev v boju proti korupciji ter posledično izboljšanje pozicije Slovenije na področju preprečevanja korupcije v mednarodnem okolju. Posebej pozdravljamo naslednje bistvene vsebinske rešitve. Predlagana je jasna in določna, predvsem pa transparentna opredelitev postopkov Komisije za preprečevanje korupcije ob sumu korupcije, vključno z jasnejšo opredelitvijo pravnih jamstev, ki jih imajo posamezniki v morebitnih postopkih pred komisijo. Predlagan je tudi dodatek k protikorupcijski klavzuli, ki zahteva razkritje oziroma nadzor nad obstojem, kot je bilo že omenjeno, tihih družbenikov, opcijskih in terminskih pogodb oziroma offshore posrednega lastništva zasebnih subjektov, ki poslujejo z državo. Tisto, kar se nam zdi še posebej pomembno je, da se odpravljajo tudi nekatere pomanjkljivosti pri ureditvi zaščite prijaviteljev korupcije ali, kot se jim v angleščini pravi "whistleblowerjev" . Predlaga se tudi nova opredelitev lobiranja, ki v večji meri sledi tujim dobrim praksam in omogoča realno nadziranje tega področja s strani komisije s tem, da njene aktivnosti usmerja v transparentnost lobiranja in nadzor nad lobiranjem kot dejavnostjo, odpravlja pa se tudi monopol profesionalnih lobistov. Morda je ravno zaradi tega bilo tudi izza te govornice slišati nasprotovanje temu zakonu, v isti sapi pa je bilo slišati, da je lobiranje zahtevna stvar. In zdaj, ko se ta monopol očitno ukinja, imajo nekateri težave s tem. Hkrati se omejujejo nesorazmerni ukrepi, kot je javna objava sprememb premoženjskega stanja vseh oseb, ki sodelujejo v postopkih javnega naročanja. Kar se tiče amandmajev, predlaganih s strani Poslanske skupine SDS, želimo v Poslanski skupini Zares – nova politika SDS spomniti na številne poskuse ukinitve in onemogočanja delovanja Komisije za preprečevanje korupcije. Prejšnja vladajoča koalicija se je, denimo, z ministrom za javno upravo na čelu, ob asistenci nekaterih poslancev in kasneje tudi ministra za pravosodje, hotela komisije na vsak način odkrižati ali pa okrniti njeno delovanje. Seveda ne moremo niti mimo v tem mandatu škandaloznega vodenja državnozborske komisije za nadzor nad delom Komisije za preprečevanje korupcije s strani poslancev Slovenske demokratske stranke, ki je bila z novim zakonom ukinjena. Glede na moralno integriteto njenega predsednika smo lahko samo hvaležni, da je temu tako. Kot kažejo ti amandmaji, se v Slovenski demokratski stranki še vedno niso odrekli možnosti, da bi v zakon vgradili politične mehanizme, s katerimi bi posegali v funkcionalno samostojnost komisije, pri čemer niti ne skrivajo, da pri obravnavi in nadzoru premoženjskega stanja želijo vdirati v zasebnost in osebne podatke zavezancev po Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije. Da obenem lahko s te iste strani slišimo ponovno ponavljanje teorije, da nepoznavanje prava ni nič hudega – če se pač ne ve, da je nekaj kršitev zakona, da to najbrž ni –, je precejšnje poenostavljanje te tematike in kaže na resnično zavezanost preprečevanju korupcije. Naveličani smo tudi nenehnih poskusov vlaganja amandmajev, ki so bili argumentirano že zavrnjeni in nimajo ustrezne pravne podlage oziroma so v nasprotju s pravili institucij Evropske unije. Naj še enkrat ponovimo, da so funkcionarji, ki so na položaju – imenovani s strani mednarodnih organizacij –, tisti, ki niso podvrženi slovenski zakonodaji, ne glede na to, ali jih je na to mesto imenovala Vlada oziroma Državni zbor Republike Slovenije. Amandmajev, kot rečeno, ne bomo podprli, sam zakon pa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Pred skoraj natanko letom dni sem s te govornice ob predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke pri sprejemanju Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije poudaril in opozoril, da zakon vsebuje preveč nepreglednosti in nedorečenosti, da je v določenih točkah premalo življenjski in da se bojimo, da bodo z izvajanjem v praksi težave. Zakona takrat poslanci Slovenske ljudske stranke nismo podprli. Naše slutnje pa so se izkazale za upravičene, kajti zakon spreminjamo in dopolnjujemo že drugič v slabem letu dni. Tokrat gre za precej konkretne popravke, saj spreminjamo več kot tretjino členov, zato je nekoliko neprimerno, da se zadeva sprejema po skrajšanem postopku, kajti v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bi tekom temeljitejše razprave lahko poiskali še kakšno dopolnitev in še boljšo rešitev. Govorimo namreč o zakonu, ki za izboljšanje potrebuje še mnogo povratnih informacij. Priznati moramo, da se na področju preganjanja korupcije nekaj premika in da se čuti določen nadzor, se čutijo določeni pozitivni pritiski z zahtevami po večji transparentnosti pri delu organov in funkcionarjev, in to je pohvalno. V zakonu sicer po našem mnenju še vedno ni v popolnosti dorečena dikcija glede ureditve lobiranja, kajti sedaj na tem področju vlada velika zmeda, čeprav so določene izboljšave predlagane. Ocenjujemo, da bodo nekatere težave pri interpretaciji tega zakona ostale in da bo na tem področju treba delati v prihodnosti, da najdemo rešitev, ki jo bo mogoče tudi tekoče izvajati. Do takrat pa se moramo zanesti tudi na zdrav človeški razum. Pa vendar, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da vse vključene spremembe v tej noveli zakona gredo v pravo smer, da se zakon naredi uporaben in da služi svojemu namenu, zato ga bomo podprli. Ne vidimo pa nobene ovire, da se ne bi v zakonu upoštevalo tudi amandma Poslanske skupine SDS, da se pod nadzor vzame tudi funkcionarje iz Republike Slovenije v institucijah in drugih organih Evropske unije ter drugih mednarodnih institucijah, ki so v te institucije napoteni na podlagi sklepa ali s soglasjem Vlade Republike Slovenije oziroma Državnega zbora. To so med drugim tudi zastopniki Slovenije v svetu in po zadnjih dogodkih v zvezi z zdaj že nekdanjim slovenskim poslancem v Evropskem parlamentu in okrnjenim ugledom Slovenije, ki jih je to prineslo, takšen dodatek k zakonu ne more povzročiti škode. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da bodo predlagane zakonske spremembe olajšale delo protikorupcijske komisije, ki je, resnici na ljubo, eden izmed redkih državnih organov, ki še uživa zaupanje ljudi. Zato, kot že rečeno, bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke novelo zakona podprli. Vsekakor pa s tem proces vzpostavljanja boljših pogojev za delo protikorupcijske komisije še zdaleč ni končan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije tokrat noveliramo že drugič v enem letu od njegovega sprejema. Tudi tokrat gre za spremembe in dopolnitve, ki so nujno potrebne za dejansko kakovostno izvajanje nadzora in preventive in s tem doseganja strateških ciljev na področju višanja integritete in zmanjševanja korupcije v Republiki Sloveniji. Predlagane spremembe in dopolnitve naj bi omogočile boljše izhodišče za doseganje postavljenih strateških ciljev v boju proti korupciji ter posledično izboljšanje pozicije Slovenije na področju preprečevanja korupcije v mednarodnem okolju. Prav tako pa po navedbi predlagatelja pomenijo proaktivno delovanje glede na ugotovljene pomanjkljivosti sedanje ureditve in realne težave pri izvajanju določb zakona. Bistvene vsebinske rešitve predloga novele vsebujejo pravnosistemsko, konsistentno in določno opredelitev temeljnih pojmov, kot so: avtonomna definicija uradne osebe, mednarodno primerljiva definicija lobiranja in lobistov, celovitejša definicija javnega sektorja, poslovodnih oseb v podjetjih z večinskim ali prevladujočim državnim deležem, zajem celotnega spektra vrst javnega naročanja, vključitev nepremoženjske koristi kot morebitnega elementa zasebne koristi. Predlagana je jasna in določna, predvsem pa transparentna opredelitev postopkov pristojne protikorupcijske komisije ob sumu korupcije. Vključena je jasnejša opredelitev pravnih jamstev, ki jih imajo posamezniki v postopkih pred komisijo. Predlagan je dodatek k protikorupcijski klavzuli, ki zahteva razkritje oziroma nadzor nad obstojem tihih družbenikov, opcijskih in terminskih pogodb oziroma offshore posrednega lastništva zasebnih subjektov, ki poslujejo z državo. Prav tako naj bi se odpravile posamezne administrativne ovire pri pridobivanju podatkov za ugotavljanje dejanskega stanja na področju omejitev, poslovanja in nadzora nad premoženjskih stanjem s tem, da se vzpostavlja zakonska podlaga za elektronsko poslovanje in oddajanje vlog. Povečuje se odgovornost nadzornih organov in odgovornih oseb, pristojnih za ukrepanje v primeru ugotovljene korupcije ali kršitve načrtov integritete s strani njihovih podrejenih. Odpravljajo se nekatere pomanjkljivosti pri ureditvi zaščite prijaviteljev korupcije. S predlogom novele se obenem krepi tudi transparentnost in notranja integriteta same komisije s tem, da se uvajajo redne notranje revizije – določitev obveznih kriterijev za prednostne obravnave primerov. Med drugim se predlaga tudi nova opredelitev lobiranja, ki v večji meri sledi tujim dobrim praksam in omogoča realno nadziranje tega področja s strani komisije, s tem, da njene aktivnosti usmerja v transparentnost lobiranja in nadzor nad lobiranjem kot dejavnostjo. Odpravlja pa se tudi monopol profesionalnih lobistov. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da so predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije smiselne in upravičene, predvsem zaradi nekaterih težav, ugotovljenih pri uporabi določb tega zakona v praksi. Obenem menimo, da se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami ne spreminja sistematika ter cilji načela veljavnega zakona, temveč se nekatere zakonske določbe urejajo jasneje ter bolj pregledno. Dodajajo pa se določbe, ki bodo omogočile lažje ter bolj pregledno izvajanje namena tega zakona, zato bomo v Poslanski skupini DeSUS predlog novele tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav! Eno leto star obstoječi zakon je slab. In tudi te spremembe so pravzaprav enako slabe, saj ne rešujejo praktično ničesar. Vsi amandmaji, ki so bili predlagani, predvsem s strani SDS, opozicije, niso bili sprejeti in so bili zavrženi. Človek se pravzaprav vpraša, kaj je razlog tega zakona, ki so ga predlagali koalicijski poslanci, nikakor pa ga ni Vlada predlagala. Kaj pomeni, da gre tukaj za samostojno igro morda gospe ministrice za notranje zadeve in da je namen zakona le ta, da se ji opere obraz in reši kožo? Verjetno je to tisto, kar je pri zadevi najbolj pomembno. Kajti zanimivo je, da nobenih pogajanj, nobenih dogovorov s poslanci opozicije ni bilo v zvezi s tem zakonom. Vse je bilo delano na tiho, na en čuden način, na nekak, bi rekel, zelo čuden način, ki spreminja skoraj tretjino členov, o čemer nismo pravzaprav vedeli ničesar. In še po skrajšanem postopku je bila predlagana obravnava, da ja ne bi odpirali kakšnih prehudih debat in pa razglabljanj o stvareh, ki jih, kot kaže, hoče zakon pripeljati na majhna vrata. Konec koncev se predlagatelji zakona niso posvetovali tudi z drugimi državnimi organi, na primer z informacijsko pooblaščenko, kar bi bilo smiselno, da bi naredili, tako da se človek vpraša, ali je namen tega zgolj in samo to, da dobi Komisija za preprečevanje korupcije nova pooblastila. Da bo lahko v imenu Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za pravosodje, ki sta v rokah iste stranke, tudi ta komisija, ki ima predsednika pravzaprav iz nekdanjega ministrstva za notranje zadeve, lahko delovala po čudnih vzorcih in bo imela tudi izrecno pravico, da predlaga razrešitev funkcionarja, uradnika na položaju ali poslovodne osebe v primeru kakšnih koruptivnih dejanj – seveda piše "v primeru večjih koruptivnih dejanj", ampak večja koruptivna dejanja so lahko različna. Kadar je nekdo, ki ga pač nimajo radi, recimo, v koaliciji, je koruptivno dejanje neka večerja. Kadar so pa "naši", takrat je pa koruptivno dejanje vse, kar se zbaše v žep nad 11 milijonov evrov. Tako, da tukaj človeka nehote ponese na vprašanje Nacionalnega preiskovalnega urada. Potem začne človek razmišljati o raznih zbirkah luksuznih avtomobilov slovenskih funkcionarjev, ko se ni plačeval davek, in podobno. Pa potem zanese človeka tudi v Hypo banko in v razne hipoteke določenih nepremičnin in tako naprej. Skratka, zelo zanimiv predlog, ki pa seveda, moram povedati, v Slovenski nacionalni stranki nikakor ne bo dobil podpore. Potem, zanimivo je to, da zakon razširja zavezance za prijavo premoženjskega stanja tudi na uradnike Državne revizijske komisije, vendar pa se človek vpraša, zakaj pa ne na razne gospode, funkcionarje, ki so v imenu Republike Slovenije bili poslani v Evropo. Gospod Cvikl, gospod Rop [[...]]Navkljub čudni povezanosti ki se kaže s firmami, ki so vpletene v zadevo okoli Patrie – sicer s firmo Viator & Vektor, Sistemska tehnika –, bodo ti gospodje lahko kraljevali tam v tujini in si lepo tlačili v žepe, kaj jaz vem, koliko denarja – dvajset, petindvajset tisoč evrov na mesec ali kaj podobnega. Potem pa še lobiranje. Saj se ne ve, kaj je to lobiranje. Recimo, danes je bila pri meni na obisku ena šarmantna gospodična in me je povabila na večerjo. Zdaj pa ne vem, ali je to lobiranje ali je to korupcija? Kajti ne vem, koliko časa bo trajala ta večerja – kaj pa, če bo šel zraven še zajtrk, ki bo potem presegel to skupno vsoto in me bo potem korupcijska komisija povprašala? Kdo bo plačal zdaj to, gospodična ali jaz? Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev. V razpravo dajem 2. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ja, vidim dva. Gospod dr. Gorenak, izvolite.
Kljub temu, da je 2. člen, ki se nanaša na 12. člen, mi dovolite dva stavka uvoda. Kljub temu, da nekatere stvari ponavljamo že zelo dolgo časa, preprosto se ne slišijo, kot je bila tista, da smo v preteklem mandatu ukinjali protikorupcijsko komisijo – v preteklem mandatu smo protikorupcijsko komisijo pustili pri miru, ampak smo del njenih pristojnosti, ki se nanašajo na funkcionarje, prenašali na Računsko sodišče – ampak to moram ponoviti, ker nekateri nočejo slišati. Kar se tiče tega zakona, odnosno zdaj teh amandmajev, je pa treba nekaj reči. Poglejte, lansko leto približno v istem času smo ta zakon obravnavali, bil je krasen, bil je najboljši [[...]]Jaz sem namenoma šel gledat magnetogram, nisem našel v koaliciji niti ene same skeptične besede na ta zakon, skratka, koalicija je pripravila in sprejela nekaj, kar je podobno kili čistega zlata. Ampak ni res, mi smo lani opozarjali na to, da ima ta zakon, ki je bil lani sprejet, vrsto pomanjkljivosti, vrsto težav da bo z njim in tako dalje. Ne samo težave, ki jih je omenjal gospod Jelinčič, pa se je kar cela dvorana nekoliko smejala, ko je govoril, ampak kar dajte malo tako narediti pa pomislite, kdaj boste v primeru lobiranja lahko imeli težave. Jaz zelo resno razmišljam ob vsakem telefonskem klicu, ali sem dolžan kaj ukreniti ali nisem dolžan nič ukreniti, pa sem šel zakon in vsa tista načelna mnenja, ki jih je komisija dala, temeljito, temeljito brat. In jaz nisem prepričan, da vsi poslanci vemo, kaj je in kaj ni lobiranje. Prej kot slej bo tudi kdo znajde, lahko tudi jaz, v takšni situaciji. Poglejte, potem pa po manj kot letu dni prenesemo zakon – dobro, vložila ga je sicer poslanska skupina odnosno gospod Sajovic ga je vložil s skupino poslancev, ampak jaz upam in verjamem, da je ta zakon nastal tudi ob sodelovanju gospoda Klemenčiča. In glede na to, da ravno omenjam njegovo ime, moram tudi jasno reči nekaj – kolikor sem bil lansko leto ob imenovanju nekoliko skeptičen, moram biti zdaj previdno optimističen zaradi mnogih pozitivnih signalov; manjka še kronski, vemo kateri, mislim na tistega, ki govori o NPU. Pa da grem k amandmaju; poglejte, ta amandma, kaj pravzaprav predlaga ta amandma? Neko rešitev, ki se ji reče tudi nek nadzor nad to komisijo. Mi smo imeli, mi imamo v tej državi po mojem mnenju hude težave z neodvisnimi organi in zato omenjam ravno ta amandma; ta amandma vzpostavlja nek nadzor nad komisijo, ki ga danes ni. Kaže se pa, da vsi orani v tej državi ali pa vse institucije v tej državi, ki nimajo nadzora, so problematična zadeva, pa tudi, če se imenujejo sodna veja oblasti. Tudi če se imenujejo sodna veja oblasti! Poglejte, da se lahko zgodi, moram to omeniti, da se lahko zgodi, da nekdo je obsojen na enajst let zapora, ker grozi predsedniku Vlade, je meni čisto všeč. Ne morem pa nikoli sprejeti neodvisne odločitve neodvisnega sodišča, ki reče: Ker je bil sodnik na bolniški, je pregon tistega, ki je Janši grozil, da bo naredil z njim podobno kot s Krambergerjem, zastaral." Ker je bil sodnik na bolniški, da to delajo neodvisni organi! Jaz ne bi rad o sedanjem vodstvu komisije kaj slabega mislil, ampak imam načelno mnenje, da v zvezi s tem 2. členom in amandmajem, ki tudi meni ni najbolj všeč, mislim, da obstajajo še kakšne boljše rešitve, ampak je pa vsaj začasna rešitev, po mojem, ki vzpostavlja nadzor nad komisijo. Kolikor je meni poznano iz kakega neformalnega pogovora, tudi sama komisija ne nasprotuje nadzorovanju njenega dela. Sedaj o obliki se je seveda treba pogovoriti. Mi smo imeli v prejšnjem zakonu jasno določeno, da to nadzira parlamentarna komisija, posebna parlamentarna komisija, ki je bila iz takih ali drugačnih razlogov, jaz jih ne bom obujal, ukinjena. Ampak zdaj je pa to nekako na pol preneseno pod tako imenovano Mandatno-volilno komisijo. Mandatno-volilna komisija – glede na to, da sem tam tudi član in vem, koliko dela ima – ne bo nikoli tega dela mogla opraviti dobro. Posebne parlamentarne komisije nimamo, zato predlagamo v tem amandmaju kaj? Ta poročila, ki bi jih komisija pošiljala Državnemu zboru. Globoko sem prepričan, da je ta rešitev na nek način na pol rešitev, ker končna rešitev bi morala biti še v nekem drugem zakonu ali Poslovniku Državnega zbora, če želite, ki bi neko komisijo ustanovil. In poudarjam – kolikor vem, vodstvo komisije tudi ne nasprotuje nadzoru, ker se zaveda, da vsaka institucija preprosto potrebuje nadzor. In jaz mislim, da bi bilo treba ta amandma sicer podpreti ali pa ga spremeniti tako, da je užiten in sprejemljiv, če vi menite temu, da je treba kaj spremeniti, če je s tem kakšna težava. V nobenem primeru pa ne mislim, da bi bilo dobro, da bi Državni zbor ta amandma zavrgel in s tem zakon zaprl. Mi bomo ali v tem ali v naslednjem mandatu prišli do neke institucionalne oblike nadzora tudi te komisije. Vsakdo, poudarjam, vsakdo nadzor potrebuje. In ni dobro, da imamo neke tovrstne neodvisne organe – pa ne mislim samo na Komisijo za preprečevanje korupcije, mislim bolj na druge, zlasti na sodno vejo oblasti, pa še na koga drugega prej kot na to komisijo –, ampak temeljno pravilo, da vsakdo mora imeti nadzor, pač bi moralo veljati. In zato mislim, da bi ta amandma kazalo podpreti, pa tudi če bi bil dopolnjen, spremenjen ali karkoli; zavračanje tega amandmaja pač pomeni, da bomo imeli v zakonodaji na tem področju neko slepo črevo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Grims.
Hvala. Vsebina tega amandmaja, ki ga vsekakor predlagam v imenu SDS, pa tudi podpiram, je institucionalizacija večjega sodelovanja med Komisijo za preprečevanje korupcije in pa Državnim zborom kot institucijo. Tako sodelovanje je zagotovo v interesu države in v korist obeh strani. Kolikor mi je znano, mu tudi ne nasprotuje, nima nobenih pomislekov o boljšem, večjem obsegu sodelovanja niti sama komisija. Edini, ki to preprečuje, je obstoječa vladajoča koalicija v Državnem zboru in zato nadaljujem z utemeljitvijo tam, kjer je končal eden od predgovornikov s strani koalicije, ki je dejal, "nekateri tu imajo očitno težave z lobiranjem", kajti z njim se popolnoma strinjam – pa ne samo z lobiranjem; sedanja vladajoča koalicija ima očitno najhujše možne težave tako z ureditvijo lobiranja na zakonski ravni kot tudi z lobiranjem kot takim. Da ima težave z zakonsko ureditvijo lobiranja, je najboljši dokaz današnja seja, kajti po samo nekaj mesecih spreminja na vrat na nos velik del zakona, ki ga je pred nekaj meseci kot najboljšega možnega gromoglasno sprejemala sama v tej dvorani z velikimi donečimi besedami. Da ima pa težave tudi z lobiranjem kot takim, pa dokazujejo vse tiste korupcijske afere, ki smo jim bili priča od ustanovitve sedanje koalicije in njenega prevzema oblasti pred dvema letoma in pol do današnjega dne – pa najbrž še kakšna sledi –, pa do tega, da so te svoje koruptivne metode očitno prenesli tudi v Evropo, kar dokazuje primer gospoda Thalerja, nosilca liste SD, največje vladne stranke, ki je bil pri koruptivnem dejanju nelegalnega lobiranja ujet in flagranti, s spuščenimi hlačami, in je odstopil, gospe in gospodje, šele potem, ko je prišla intervencija s strani Evropskega parlamenta, ne sam od sebe ali na vašo zahtevo. To pa je nekaj, kar bi moralo vsem dati misliti in tudi vse zelo, zelo skrbeti in zato je tudi meni jasno, zakaj se otepate večjega, boljšega sodelovanja, ki je predlagano v amandmaju SDS z institucijo, katere namen je preprečevanje korupcije – ker se bojite pometanja pred svojim pragom.
Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 2. členu? Gospa državna sekretarka, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Glede na razpravo predhodnikov bi želela samo poudariti, da že veljavna ureditev v Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije prinaša tako obveznost poročanja komisije Državnemu zboru, nadzor nad delom komisije, ki je v pristojnosti Državnega zbora, seveda pa zakon ne prinaša natančnih navodil, kako naj bo to organizacijsko izvedeno znotraj Državnega zbora, saj smo bili v fazi priprave prvega osnutka lansko leto s strani Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora opozorjeni, da ni pristojnost zakonodajalca – Vlade –, da posega v notranjo organizacijo Državnega zbora, ki jo določa Poslovnik.
Izvolite, gospod Grims, replika.
Samo opozarjam na veliko razliko med obstoječo ureditvijo in amandmajem, ki ga predlaga SDS, ki to sodelovanje med Državnim zborom in Komisijo za preprečevanje korupcije bistveno razširja glede na sedanjo ureditev v zakonu, saj omogoča, da je to sodelovanje z obeh strani, da ima tudi Državni zbor oziroma njegovo pristojno pooblaščeno delovno telo možnost, da kaj predlaga, komisija pa seveda, ker je neodvisna, suvereno odloča, vendar o svojih ugotovitvah in odločitvah ustrezno poroča potem Državnemu zboru. To je mnogo širše kot je sedanji obseg, ki je v veliki meri pravzaprav izrazito enostranski in je v tem primeru Državni zbor tisti, ki je pravzaprav bolj spremljevalec, ne more pa biti bolj aktiven udeleženec v tem postopku. Trdno sem prepričan, da mora biti v interesu obeh institucij in še enkrat opozarjam – tudi s strani komisije so bili dani zelo jasni signali, da ne nasprotuje večji obliki sodelovanja. Sodelovanju nasprotujete vi v Vladi in vladajoči koaliciji in dobro veste, zakaj.
Gospa mag. Potrata, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Tega amandmaja ne bom podprla, čeprav kdo še tako gromovniško razlaga, zakaj te podpore ni. Ampak nek tak spor o pristojnostih med eno in drugo vejo oblasti oziroma med komisijo in Državnim zborom je že bil in je epilog doživel in ne bom obujala epiloga. Ampak tisto, kar mi seveda pa čisto osebno se zdi nesprejemljivo [[...]]Lahko se zgodi, da bo v vlogi nadzornika kdo, ki bi bil sam nadzora najbolj potreben in gre potem lahko za konflikt interesov – kako smo imeli srečno roko pri izbiri vodje neke komisije, se tako ve in je morala sodna veja ali bo morala sodna veja oblasti se izrekati o nekaterih ljudeh. To pa – gospod podpredsednik, upam, da me ne boste prekinili, ker bi to pravzaprav morala biti replika – moram pa le reči, da je utemeljevanje nekaterih poslancev, ko razlagajo svoja stališča, zlasti političnih nesomišljenikov, da je njihova domišljija naravnost neverjetna, argumentacija pa kilava. Če bi kdaj kdo od nasprotne strani kak intervju prebral s tistim, ki mu pripisuje neke zasluge za to, da je evropski poslanec odstopil, bi morebiti zaznal, da je bivši evropski poslanec Thaler odstopil in da ni nihče od zunaj vplival na odločitve, ki so povezane s predstavniki naše stranke in vodstva naše stranke. Gospod Grims, lahko tri ure držite roko gor in še petkrat to ponavljate – bodoči predsednik Evropskega parlamenta je v intervjuju povedal, da ni bil tisti, ki bi zahteval. Saj, bo še Jerovšek "bluzil" o teh stvareh, [[...]]
Ne, ne, ne [[...]]
[[...]]ampak naravnost nesramno je, [[...]]
Gospa mag. Potrata, moram prekiniti to zadevo [[...]]
[[...]]naravnost nesramno je, kako zlorabljajo [[...]]
Lahko, prosim, prekinem to zadevo?
Sem vas prosila, da mi dovolite povedati do konca.
Sem bil zelo toleranten in sem vam pustil govoriti kar dolgo časa. Prosim, da prekinete. Obravnavamo 2. člen in amandma k 2. členu in prosim, da se držite tega, ker ta debata ne vodi nikamor. Gospod Grims, dvignili ste roko, replike na repliko ni. Gospod Jerovšek, imate besedo. Prijavite se k besedi.
Hvala. Po tej prezentaciji neprimernega obnašanja v parlamentu je treba reči, da imamo stare slovenske pregovore [[...]]
O tem sem že jaz govoril, dajte, prosim, o 2. členu in amandmaju.
Ravno zaradi 2. člena je nekatere izjemno strah. Ne vem, kaj vse so si izmislili. Prej sem slišal, da na naši strani želimo vdirati v osebne podatke. Parlament bi kot najvišje nadzorno telo povsod po svetu moral periodično dobivati podatke o stanju korupcije in preprečevanju korupcije od Komisije za preprečevanje korupcije. Povem vam, da ravno zaradi teh izpadov, ki so posledica strahu na drugi strani, teh izpadov poslanke pred mano, je to še kako potrebno, ampak ne toliko zaradi nas, pač pa tudi zaradi zaščite komisije same, predsednika komisije. Mi se zavedamo in vemo, da je neki profesor sociologije – dobro obveščen, luciden – pred nekaj meseci povedal, da je znotraj vladne koalicije nastal zaključek, da je sedanji predsednik protikorupcijske komisije neobvladljiv in nevaren za koalicijo in da ga bo treba proglasiti za norega ter ga po starih komunističnih metodah, očitno, strpati v umobolnico. Pomislite, kakšni scenariji se delajo! To je bilo prezentirano. Tega seveda iz vladne koalicije nihče ni demantiral, se obregnil ob to, ker je verjetno dotični profesor imel več podatkov, ker bi lahko bolj razgrnil žerjavico in bi bilo to za vladno koalicijo seveda dosti hujše. In ravno zaradi tega, gospe in gospodje, je treba, če je kaj dobrega namena med poslanci vladne koalicije, narediti to, kar predvideva ta amandma – občasno poročanje, seveda tudi s kratko navedbo o sumu korupcije. In to je tisto najbolj boleče, kratka navedba o sumu korupcije. To je najbolj boleče za to vladno koalicijo. Kajti, če se malo razgrne, se malo pogleda, potem seveda pride več in več podatkov. Dokler iz tujine niso opozorili na gospoda Thalerja, je bil doma, sploh za stranko Socialnih demokratov, ki ga je izbrala, seveda to najbolj zaupanja vredna oseba, najbolj zaupanja vreden politik. Vendar, Sunday Times je dejal, "nismo slučajno izbirali, obstajali so indici o takšnem obnašanju" in jaz sem poslal pobudo na Vlado, da Vlada prouči, ali je za španskim kompromisom in izjemno ihto takrat, ko je bil gospod Thaler zunanji minister, da je treba v takšni in takšni minuti – takrat sem bil poslanec –, odpisati španski kompromis; so to tisti indici zadaj, o katerih govori Sunday Times, ali ima tudi tisto koruptivno ozadje? In mi danes vemo, smo zadnjič na Odboru za evropske zadeve obravnavali, da je bil ta kompromis izjemno slab za nepremičnine na slovenskem Krasu. Takrat so vsi zagotavljali, da to ne bo prineslo posledic. Danes jih že prinaša in Slovenija se na podlagi izjemno slabega španskega kompromisa ni izpogajala za dodatno prehodno obdobje. Tudi to je zelo zanimivo. Nekomu so zvezali roke, in zdaj je, se mi zdi, že potekel čas, ko bi mi Vlada lahko odgovorila, pa mi še ni odgovorila. Tudi mediji modro molčijo, ne vem, nisem opazil, da bi to izredno logično vprašanje in pobudo kjerkoli povzeli. Glejte, ravno zaradi tega so določbe, ki so vsebovane v tem 2. členu, in se nanašajo na 12. člen obstoječega zakona, izjemno pomembne. Ne tiščimo glave v pesek, ne prepričujte nas, da bo v tej državi korupcija sama po sebi ponehala. To je v tej državi očitno največje zlo, in se je zarila v same vrhove oblasti. Ministri, bivši, morajo odstopati s funkcij. In zaradi tega dovolimo temu Državnemu zboru, da bo pomagal pri tem boju proti korupciji. Verjamem, da je kar nekaj poslancev vladajoče koalicije, ki nimajo lastnih strahov zaradi korupcije. Da jih je kar nekaj, in vsaj tisti upam, da bodo podprli ta amandma. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ziherl. Ste dvignili roko? Se odpovedujete. Gospod Grims, prosim.
Poglejte, če pogledate ta amandma v sklopu tudi ostalih amandmajev, ki jih je predlagala SDS, se vidi, kaj je bil tukaj naš namen. Zakon je zdaj tak kot je, in tiste člene, v katere, po naši oceni, bi bilo še vedno treba poseči, nekateri niti ne moremo več poseči, ker so bodisi zaprti ali sploh niso bili predmet obravnave pri spreminjanju tega zakona. Vendar, to je pač naloga za drugič. Da pa se vendarle zdaj, vsaj s sprejetjem teh amandmajev, uzakoniti večje sodelovanje med obema institucijama, to se pravi med Državnim zborom na eni strani in med protikorupcijsko komisijo, poenostavljeno rečeno, na drugi strani, pri čemer lahko oba aktivno sodelujeta, vendar gre zgolj za predlagateljstvo Državnega zbora, torej za nobeno ukazovanje, in je s tem tudi ohranjena institucionalna neodvisnost komisije. Tovrstno sodelovanje je zagotovo v interesu obeh, če pa pogledate to v sklopu ostalih amandmajev, boste videli, da bi s tem omogočili tovrstno sodelovanje, ko gre za funkcionarje na območju države Slovenije in tudi za vse tiste, ki opravljajo svoje naloge v okviru institucij Evropske unije. Tudi za te funkcionarje želimo – in predlagamo ustrezne amandmaje – razširiti možnost nadzora, kajti ta nadzor tam je neučinkovit. To te institucije same priznavajo in predlagajo, naj države poiščejo ustrezne rešitve. O tem smo tudi predložili ustrezne argumente že pri obravnavi osnovnega zakona. Zato torej, če pogledate kot celoto, v resnici gre za dobro sodelovanje med obema institucijama, in za to, da se vključi tudi funkcionarje na ravni Evropske unije. Kajti, če bi tako sodelovanje ves čas teklo, če bi bila ta stvar torej bolj operativno, bolj življenjsko, bolj učinkovito urejena, potem bi bilo zagotovo manj možnosti, da bi prihajalo do ekscesov, ki smo jim bili priče. Ne le, da je spoštovani nosilec liste SD odstopil šele po tem, ko je že prišel tisti klic iz Evropske unije – govoril sem pač o časovnem zaporedju, ki je neizpodbitno –, že prej. Opozoril bi še, da sedaj napoveduje, da bo še celo tožil nazaj vse tiste, ki so mu prisluškovali oziroma ki so razkrinkali to njegovo početje. S tem to svoje veselo korupcijsko rajanje vladajoča koalicije še bolj prenaša na raven Evropske unije in še bolj omadežuje državo Slovenijo v očeh vseh demokratičnih držav Evrope in celega sveta. S tem se v tujini smešimo. In gre torej za to, da bi vzpostavili dobro sodelovanje med različnimi institucijami zato, da bi dejansko učinkovito preprečevali korupcijo. To pa naj bi bil tudi temeljni cilj zakona, saj to ste ves čas poudarjali tudi vi sami. Za to gre.
Besedo ima gospod dr. Gorenak.
Zelo na kratko. Smo pri amandmaju, ki govori o nadzoru ali sodelovanju ali karkoli že, med Državnim zborom in to komisijo. Poglejte, ta 20. člen – pri gospe Purgovi sem se pozanimal in šel pogledat člen, in sicer ga poznam tudi že iz odbora, ampak tisti člen, kar je državna sekretarka govorila –, je pravzaprav tako napisan, da pač komisija poroča. Ampak če se spomnimo poročil prejšnje, tako imenovane Kosove komisije, pa strukture tistih poročil, ste lahko videli, da je bilo približno 75 % raziskave javnega mnenja o korupciji v Sloveniji kot samostojne publikacije, ki so jo tam dali delati, 25 % pa nekaterih drugih podatkov. Torej, poročilo je lahko tudi tako. To pa po mojem mnenju ni dobro. Ponavljam, da po mojem mnenju tudi ta amandma ni zlata vreden, daleč od tega. Ampak je pa boljši od sedanje rešitve in nadgrajuje sedanjo rešitev. Končna nadgradnja bi bila pa verjetno s spremembo še nekega drugega predpisa, ki bi ustanovil neko komisijo v tem Državnem zboru. Ker, ponavljam, vsak organ, vsaka institucija potrebuje nadzor. Prej je nekdo rekel, mislim, da je bila gospa Potrata, da pač v nekaterih primerih pač ne moreš dvomiti in tako dalje. Ne, dvomiti je treba v vseh primerih. Tudi tožilec, tudi okrajni sodnik, tudi še kdo lahko stori koruptivno dejanje, lahko stori kaznivo dejanja, ali karkoli. Nenazadnje, saj je tudi v Ustavi predvidena kakšna druga možnost, če še kdo drug kaj naredi. Kaj hočem reči? Izhajajoč iz dejstva, da vsaka institucija potrebuje nadzor – kolikor vem, komisija v sedanji sestavi ne nasprotuje temu nadzoru –, ne vidim razloga, da ne bi to izboljšali s tem amandmajem. Verjetno pa še nadgradili, ne vem, poslovnik ali karkoli bi bilo treba še nadgraditi s kakšno komisijo. Sicer mi je pa tudi žal, da Vlada ni prijavila direktorja protikorupcijske komisije k sodelovanju in razpravi, ko bi lahko tudi sam še kaj povedal na to temo. Toliko za sedaj. Bom pa pri naslednjem amandmaju prosil za besedo.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, kolegi in kolegice, gospod predsedujoči! Jaz razumem, da je skepsa, dvom vedno – v preteklosti, je in bo – na en način gonilo za izboljšanje, iskanje novih rešitev, za iskanje bolj sodobnih, modernih, učinkovitih in tako naprej. Ampak seveda, vse do določene meje. Jaz zelo podpiram vsako idejo, vsak predlog, vsako pobudo za učinkovit institucionalen in nenazadnje mislim sistematičen nadzor, ker nadzor je dejansko sestavni del kakršnega koli procesa, mislim nenazadnje tudi procesa dela take in drugačne komisije. Samo, moram priznati, da jaz tega amandmaja nisem razumela pravzaprav v svojem bistvu; mogoče bi mi vi, gospod Gorenak, lahko obrazložili, kako in na kakšen način ste vi to videli. Res je, da je škoda, da predsednika komisije ni tukaj oziroma je prisoten na mestu, kjer ne more sam odgovarjati, ampak saj še vedno lahko pride, je tako? Tako da bi vse tiste dvome in sume, ki so, na en način lahko vendarle razrešili. Ker veste, lobiranje je pač, vemo, zgodovino poznamo, učbenike smo že prebirali. Jaz sem celo prebirala tukaj, koliko lobističnih organizacij imamo registriranih v Evropski uniji. Vemo, da so težave z registracijo lobističnih organizacij in posameznikov v Sloveniji, ampak seveda, to so stopnice pač v procesu, ko se ene stvari dograjujejo, ko se dodefinirajo, in to je normalen proces. Ampak tak dvom in toliko suma, to res [[...]]Če bo pripeljal k eni novi vrednosti, nečemu boljšemu, vsekakor, ampak na ta način [[...]]Mogoče pa res nisem dovolj razumela te vaše jasne bridkosti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Sam obstoječi Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije se v praksi izkazuje kot zakon, ki potrebuje dopolnitve. Nenazadnje ugotavljamo na primer poslanci – tako mi je sicer bil obrazložen 4. člen zakona –, da po tem zakonu celo poslanskih pisarn ne moremo več imeti na sedežu lokalne stranke, češ da bi to bilo v koliziji interesov. Pa mislim, da večina nas ima iz logičnih in praktičnih razlogov svojo poslansko pisarno na sedežu lokalne stranke. Jaz jo imam na sedežu Socialnih demokratov v Kopru, ker se mi to zdi praktično, logično, ker gre za izkoriščanje nekega prostora, ki itak je že na voljo in ker konec koncev je tudi dotacija za poslansko pisarno, ki jo ima poslanec – mesečno za to, da ima pisarno v lokalnem prostoru –, 200 evrov. Vemo, da si s tem posebej pisarno najameš verjetno za kvadrat in pol. Tako da to je samo eden od praktičnih posledic nelogično zapisanega zakona, ki potrebuje dopolnitve, zato ker ali tisti, ki so ga pisali, so pisali nelogično, ali tisti, ki ga danes berejo, berejo nelogično. In iz tega preidem na razpravo o 2. členu in o predlogu amandmaja, katerega smisel razumem in se mi v določeni smeri zdi tudi smiseln in bi ga bil pripravljen podpreti. S tem, da bi bilo smiselno to dikcijo nekako dopolniti, morda iti širše. Širše v smislu, da ne gre tu za poročanje Državnemu zboru, kjer potem temu sledi neka omejena skupina ljudi – pa priznajmo si, večina poslancev teh poročil žal ne bere, pa imamo tone papirja, ki se nabirajo in pridejo od kurirja na mizo poslanca in z mize poslanca gredo v škatlo za reciklažo. Tako da morda bi bilo bolj smiselno, da bi se pogovarjali – in če bo ta amandma sprejet, bo to mogoče narediti v tretji obravnavi, sicer pa z nadaljnjo dopolnitvijo zakona –, bi bilo bolj smiselno, da bi se pogovarjali o tem, da se, na primer, na spletni strani začne objavljati določene podatke, s tem pa, da moramo tudi jasno ugotoviti, kakšne podatke in kakšen učinek bodo ti podatki imeli. Sam prihajam iz ene tragikomične zgodbe, ki se je tako izjalovila, da ji še sam nisem mogel verjeti. Velikokrat določena obravnava, ki jo tudi komisija izpelje zato, da bi nekatere stvari pojasnila, ugotovila, skorajda po uradni dolžnosti, postane osnova za to, da te spravijo na grmado – mislim, da nisem edini, ki sem to okusil –, seveda takrat, ko se pojavi nek sum. V mojem primeru je bila to razprava in sum o tem, da zakaj nisem prijavil nekoga, ki naj bi me skušal podkupiti – pa seveda te podkupnine nisem sprejel in sem takoj stvar zavrnil od samega začetka. Logika je bila, "ja, pa zakaj nisi šel tega takoj prijavit?", sicer se je zgodilo tudi, še preden bi zakon veljal. Ampak, lepo prosim, obstaja tudi neka mera človeškega razuma, ko veš, kdaj je nek poskus podkupovanja resničen, resen in z nekim namenom, kdaj pa je zadeva še na takšni stopnji, da če jo pravočasno ustaviš, ni dozorela in sam veš, da zadevo lahko zapreš in da od tiste osebe ne bo nikoli več nobenega poskusa, da ne bo niti namignil na kaj takega. Ampak seveda, zadeva se je tudi zaradi lastne nerodnosti pri izjavljanju ali pa morda prevelike iskrenosti pri izjavljanju in pogovoru z mediji izjalovila tako, da je celo protikorupcijska zastrigla z ušesi. No, saj je razumljivo, da je zastrigla z ušesi, prišla je na pogovor, čisto neformalno, povprašala po nekih zadevah, ampak vmes je bila pa zgodba že takšna, da sem nekaj ur, seveda, ker medij mora to tudi napumpati, bil tudi Zoran Thaler številka dve, pa čeprav sem namig o možnem podkupovanju takoj od samega začetka zavrnil in ga niti nisem resno vzel. Ampak ne glede na to je bila zadeva problematična. Zakaj ta problem izpostavljam? Zato, ker jutri ali pa danes, ko se bo nekdo drug znašel v podobni situaciji – in vemo, da poslanci se hitro znajdemo v tej situaciji – in bo samo neko poizvedovanje odprto proti njemu, boš potem izpostavljen javni medijski gonji. Torej, tu moramo nekako ugotoviti, ja, naj bodo ti postopki javni, in s tem namenom se strinjam. Po drugi strani pa moramo morda vsi skupaj z javnostjo dozoreti dejstvu, da to, kar dela protikorupcijska komisija, ni vedno in samo po sebi stvar prvovrstne politične afere, ampak gre velikokrat za poizvedovanje določenih dejstev, kateremu potem lahko sledijo določene aktivnosti. Tako da mislim, da tisti del amandmaja, ki govori o tem, da je treba med kratko navedbo suma korupcije, predvsem pa navedbo faze, da je ta del zelo smiseln in bi ga bilo treba dodelati, zato da bomo vsi jasno vedeli, v kateri juhi plavamo. Da vemo, ali komisija nekaj poizveduje zato, ker je slišala in je prav, da poizve, da ugotovi konec koncev v interesu vseh, najbolj pa je v interesu tistega, na katerega se kaže s prstom, da se čim prej pojasni in ugotovi, ali je res problem ali pa lahko potem tudi tista oseba reče, "no, vidite, na tem ni bilo nič, tudi komisija je pogledala, ugotovila in je stvar šla naprej". Če bo ta amandma sprejet, bomo imeli priložnost v tretji obravnavi te stvari dopolniti. Če pa ne bo sprejet, kar je po pravilih opozicije-koalicije verjetno, pa vabim snovalce tega amandmaja, da pristopijo tudi k ostalim poslancem s strani koalicije in da skupaj poskusimo bolje to zadevo doreči, tudi konec koncev s komisijo, in da pridemo po po eni strani do večje transparentnosti in večje javnosti, ampak hkrati prav s tem, ko bomo bolj transparentni in javni, tudi do večje sproščenosti pri vseh teh zadevah, zato, da se lahko tudi konec koncev javno pogovarjamo o tem, da poskusi korupcije so, obstajajo. Jaz mislim, da veliko nas in tudi v državnih organih je predmet poskusov korupcije in da veliko nas tudi velikokrat že samo namigovanje takoj zavrne, ker seveda ne želi imeti nič s tem, in na takšen način opravlja že neko takoj prvotno cenzuro proti temu, da bi se sploh poskušali iti takšne igrice. Mislim, da v teh dvajsetih letih se je stanje, kar se tiče korupcije, izboljšalo, moramo pa paziti, da ne bomo iz enega ekstrema "Balkan korupcije", v kateri mislim, da smo živeli – in tudi konec koncev tajkunski krediti mislim, da so posledica tega načina razmišljanja –, da ne bomo prišli pa v tisto drugo fazo nekega pretiranega strahu, ker potem pa tvegamo, da bodo in poslanci in ministri in državni uradniki se bali pogovarjali o čemer koli s komer koli zato, da ne bi bili osumljeni česar koli. To pa bo slabo za državo, ker se bo država zaprla vase, ljudje ne bodo imeli več dostopa do nje, ne bodo mogli predstavljati konkretnih težav, problemov in več država ne bo mogoča z roko v roki s civilno družbo, z gospodarstvom, z družbenim slojem izboljšati našega stanja v temu svetu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Torej, jaz temu amandmaju nasprotujem zaradi tega, ker zamegljuje ločitev in definiranje pristojnosti posameznih organov v temu postopku odkrivanja korupcijskih dejanj in nadziranja nad ravnanjem tako protikorupcijske komisije kot tudi potem drugih postopkov, ki so na podlagi predlogov protikorupcijske komisije izpeljani. Zavedam se, da je seveda to področje, ki se v sodobnem svetu zelo intenzivno razvija in spreminja, razvija se tudi na mednarodni ravni, tako da so številne mednarodne organizacije, ki sproti pravzaprav predlagajo spremembe osnovnih standardov, ki zagotavljajo ravnanje v postopkih ugotavljanja in pregona korupcijskih dejanj. Tako da je tudi logično, da bomo tudi mi v naši državi še najbrže večkrat morali se lotiti novih in novih sprememb te zakonodaje. Vendar pa, kot rečeno, sem prepričana, da morajo biti pristojnosti enega in drugega in tretjega v teh procesih zelo točno razmejene. In ta amandma pa pravzaprav to razmejenost zamegljuje, kajti naložiti protikorupcijski komisiji, da bi sproti opozarjala in obveščala Državni zbor tudi o fazah, v katerih so obravnavani posamični konkretni primeri, pa ne pomeni nič drugega kot to, da se tukaj Državni zbor kot politično telo neposredno vtika v dejavnost protikorupcijske komisije, ki bi morala biti seveda neodvisna in samostojna v svojem postopku in postopanju, ki ji ga nalaga zakon. In bilo je zastavljeno vprašanje, "kdo bo pa nadziral nadzornike?", če sem prav razumela. Sistem mora biti tako postavljen, da ima vsakdo nad seboj nekoga, ki ga nadzira. Ampak ne more biti Državni zbor tisti, ki bo nadziral in potem rekel, ali protikorupcijska komisija v konkretnem primeru Franca, Jožefa in Lojzeta ravna primerno in ustrezno ali ne. In tukaj je pravzaprav povsem zgrešena poanta tega amandmaja, kajti to se oddaljuje od tistih ciljev in smotrov, ki naj bi jih zasledovale ustrezne protikorupcijske komisije oziroma ustrezni organi, ki naj bi bili v posamični državi za to ustanovljeni. In seveda tukaj ta amandma je po mojem tudi izraz neke težnje po voajerstvu ali pa, če boste rekli še bolj natančno, po tem, da bi ja imel Državni zbor – se pravi, politiki, in poslanci so, smo politiki –, nadzor nad tem ali je morda on, konkretno, ali ona, v neki fazi pod lupo protikorupcijske komisije. Jaz temu odločno nasprotujem, ker mislim, da ne more biti namen takšnega določila zakona ta, da bi omogočal, recimo, konkretno poslancem privilegiran položaj, kajti vemo, da tudi mi poslanci smo dolžni sporočati in svoje premoženjsko stanje in svoja dejanja, ki utegnejo vsebovati elemente kaznivega dejanja korupcije. Tako da sem prepričana, da tisti, ki ta amandma predlagajo, ali se ne zavedajo posledic sprejetja takšnega amandmaja ali pa seveda hočejo pripeljati skozi to našo proceduro neko določbo, ki bi potem omogočala njim samim neke vrste privilegiran položaj. Škoda, ker je prej predsedujoči Državnemu zboru že nehal s svojo nalogo in vlogo danes tukaj, namreč protestiram proti temu, kako je zavrnil razpravo moje kolegice Majde Potrata, kajti izkazal je zelo različne kriterije za to, kako ocenjuje razpravo nekoga drugega, ki je uvedel nov terminus technikus, namreč dobiti, zalotiti nekoga in flagranti pomeni zalotiti ga s spuščenimi hlačami, ko pa je ona uporabila izraz "bluziti", pa je seveda to bilo povsem nedostojno in neprimerno za razpravo in nivo razprave v tem Državnem zboru. Mislim, da si je predsedujoči pred tem, to niste bili vi, malo preveč diskrecijsko pravice privoščil na račun nekorektnosti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala. Glede na besede, ki jih je ravnokar izrekla spoštovana gospa poslanka, bi opozoril, da vsi tisti cilji, o katerih je govoril njen strankarski kolega Juri malo pred njo, so dosegljivi dejansko samo v primeru, če se danes te amandmaje, ki jih je predlagala SDS, na čelu s tem prvim, seveda sprejme. Potem je mogoče še kaj spreminjati v tretji fazi obravnave, sicer so členi zaprti in vse ostane tako, kot je bilo predlagano. Računati pa na to, da bo ne vem koliko časa še za nadaljnje novele zakona na eno in isto temo, pa mislim, da je precej nerealno pri vladi, ki odhaja eden po eden skupaj s svojo koalicijo oziroma strankami iz te koalicije. Tisto, kar sem želel posebej odgovoriti, pa je bilo vprašanje, tudi gospe iz SD, ki je prej postavila željo, naj se še dodatno argumentirajo predlagani amandmaji Slovenske demokratske stranke, SDS torej, in bi jo opozoril, da je s strani Evropskega parlamenta zaradi razkritega koruptivnega dejanja nosilca liste SD, gospoda Thalerja, bilo dano zelo jasno opozorilo – sam predsednik, v Evropi izjemno ugleden, predsednik Evropskega parlamenta, je dejal, da bo zelo pozorno opazoval, kako bodo ukrepale nadalje države, iz katerih so bili tisti, ki so bili ujeti s strani novinarjev v koruptivnih dejanjih, ravnale pri teh postopkih. Spoštovana gospa poslanka, danes je priložnost, da na to damo zelo jasno sporočilo s sprejetjem tega zakona. Vendar, to sporočilo bo prepričljivo, če boste s sprejetjem naših amandmajev dokazali, da zdaj, bolje pozno kot nikoli, pa vsaj iščete neko višjo stopnjo soglasja v preganjanju korupcije, v nekem preganjanju ravnanja, ki je neskladno z evropskimi normami, in da pri tem torej upoštevate tudi drugo mnenje, da torej mislite resno. Že v interesu Slovenije in, če želite, tudi v vašem strankarskem interesu je, da pokažete z dejanji, da iščete večjo stopnjo konsenza pri preganjanju korupcije, da torej želite, da je ta pregon bolj učinkovit, kajti zdaj zaradi ravnanja vašega nosilca, liste gospoda Thalerja, smo tudi po tem delu pod drobnogledom celotne Evropske unije. Zato smo tudi predlagali večjo stopnjo sodelovanja med parlamentom in komisijo, pri čemer je seveda avtonomija komisije, ki odloča, dokončno ohranjena, in po drugi strani smo želeli v zakon, z ustreznimi amandmaji, vključiti tudi funkcionarje, ki opravljajo svoje naloge iz Slovenije v institucijah Evropske unije.
Hvala. K besedi se je javil gospod Sajovic kot predlagatelj.
Hvala lepa. Govorimo o amandmajih k 2. členu in tudi že naprej o nadaljnjih členih – 15. in 33., jaz se bom v razpravi omejil na 2., kajti o njem zdaj govorimo. Amandma k 2. členu ne uživa podpore podpisnikov, saj posega tudi v sam koncept Konvencije Združenih narodov proti korupciji, in namen Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ki smo ga sprejeli, je bil tudi drugačen, kajti zakonodajalec je z uresničevanjem konvencijskih standardov, potem, če se navežemo tudi na ustavnosodno prakso glede preprečevanja korupcije, ki jo je uveljavil in udejanjil v tem zakonu [[...]]In če gremo k amandmajem naprej, potem bomo zagotovo Komisijo za preprečevanje korupcije izpostavili na polje političnega obračuna in posegli v njeno pristojnost. Sama konvencija v 6. členu poudarja, da naj vsaka država podpisnica, v skladu s temeljnimi načeli svoje pravne ureditve, zagotovi obstoj organa ali po potrebi organov, ki preprečujejo korupcijo na tak način, kot ga določa nacionalno in mednarodno protikorupcijsko pravo. V istem členu konvencija določa naprej, da države pogodbenice zagotavljajo navedenemu organu, in to se mi zdi bistveno, potrebno neodvisnost. Torej, mora biti ta neodvisnost ne le formalna, ampak tudi dejanska, in z udejanjanjem amandmaja k 2. členu bi to zagotovo porušili. Namen tega pa je, da organ, kot je protikorupcijska komisija, lahko opravlja svoje naloge učinkovito in brez vplivov. In v primeru sprejema tega amandmaja bi vpliv zagotovo bil. Nadalje je država o uresničevanju navedenih pogojev dolžna obveščati direktno generalnega sekretarja Združenih narodov in pristojno konvencijsko telo je o odločitvi Republike Slovenije, da navedene konvencijske standarde uresniči na način, kot je to določeno v zdaj veljavnem zakonu o integriteti, organ že obvestila. Pri sami ureditvi pa je poleg konvencijskih standardov izhajala tudi iz temeljnega načela pravne države, tako kot je v zvezi z dolžnostjo države pri preprečevanju korupcije v odločbah ugotovilo tudi naše slovensko Ustavno sodišče. In te zadeve so zagotovo pomembne. Predlog amandmaja po našem mnenju zagotovo nesorazmerno posega v zajamčeno funkcionalno samostojnost komisije pri obravnavi in nadzoru premoženjskega stanja, pri čemer pa predlagatelj niti ne skriva, da želi s političnimi mehanizmi vdreti na področje, ki zadeva pomembna vprašanja tako varstva zasebnosti kot tudi osebnih podatkov zavezancev po prvotno sprejetem Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije.
Hvala. Besedo ima gospod Gorenak, pripravi naj se gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Jaz bi vljudno skušal odgovoriti gospe Črnugljevi, ki je tudi vljudno nekako naslovila name eno vprašanje, ne bom pa debati ene druge poslanke rekel, da je to bilo "bluzenje", tega pa ne bom rekel. Gospa Črnugljeva, naš namen je bil točno to, kar je rekel gospod Juri. Jaz ne trdim, da je ta amandma zlata vreden, kot trdi gospod Sajovic, da je zakon zlata vreden. Isto je trdil lani, da je zlata vreden, zdaj pa ima 30 členov spremenjenih. Torej, ni bil zlata vreden. Ja, tako je. In tudi za naš amandma ne trdim, da ga morate kupiti za suho zlato. Trdim pa, da je nadzor nad komisijo potreben. Mi smo nekaj tu predlagali, ne trdim pa, da je to vse, da je to najboljše, lahko je kaj več, kaj manj. Ampak v primeru sprejema amandmaja ga je treba, ga lahko v tretjem branju popravimo. Če ga bomo pa zaprli, kot je navada in pričakovanje tudi gospoda Jurija, da pa koalicija povozi vse, potem te možnosti ne bo več. Jaz bi bil zelo vesel včasih, če bi mi strokovne službe Državnega zbora pripravljale amandmaje brez podpisnikov. Zakaj? Zaradi tega, ker bi bilo potem glasovanje bolj zanimivo, ker bi poslanci gledali vsebino, tako je pa navada – vsaj pri koalicijskih poslancih, za nas tega ne morete trditi, ker mnoge amandmaje podpremo –, da so zavrnjeni zato, ker piše SDS. Ampak to je slabo. Kar se pa tiče tega amandmaja; gospa Beblerjeva je govorila o tem, rekel sem, da ne bom rekel tistemu "bluzenje", ker jaz želim biti vljuden, saj veste, vi ste na eni strani za nadzor, pravite, "vsaka inštitucija mora biti nadzorovana" [[...]]Prav. Potem mi pa povejte, kdo naj nadzira to komisijo? Vlada? Ne vem. Sodnija? Ne vem. Državni zbor. Verjetno. Ne vem. Nekdo pač. Ampak zdaj, v tem trenutku, nadzora nobenega ni. Je v 20. členu napisano, da poroča, ampak potem lahko dobimo tudi 80 strani javnomnenjske raziskave pa bo to poročilo. Ker ne smemo reči, kaj naj poroča. Poleg tega pa očitek, da smo želeli tu notri sami sebe najti pa videti, koga preiskuje, ne drži. Tu ni niti enega osebnega podatka. V tem členu, ki ga predlagamo v tem amandmaju, ni nobenega, niti najmanjšega osebnega podatka. Gre za navedbo suma, gre za fazo, v kateri obravnavi je, in za odločitev. Tu ne morete najti ne Franceta, ne Pepeta in ne Micke. Niti poslanke, niti ministra, nobenega ne morete tu notri najti. Pa ne trdim, ponovno poudarjam, ne trdim, da je amandma dober. Trdim pa, da sedanje stanje ni dobro. Sklicevati se na neodvisnost [[...]]To je tako, neodvisen je tudi parlament. Ali smem jaz potem postaviti vprašanje, zakaj moram poročati gospodu Klemenčiču? Pa saj sem član neodvisnega parlamenta, nisem? Kdo pa je potem ta komisija, da ji moram jaz poročati? Pa ji moram in je prav, da ji poročam. Je prav, da ji poročamo vsi. Celo vljudno nas opozori, če kaj pozabimo. Kar bodimo zadovoljni, meni se je že to zgodilo. Ampak gre pa tudi za nasprotno zadevo. Torej gre tudi za to, da nad komisijo le nekdo bdi. Ker tipičen primer imate pri sodišču, ker nihče ne bdi nad njimi. Nihče. In potem za isti primer izrečejo 11 let zapora, čemur ne nasprotujem, za podoben primer nekega drugega predsednika Vlade, v tem primeru Janše, pa rečejo "zastaralo, ker je bil sodnik v bolniški". Poglejte, ne mi reči, da napadam sodstvo, ker ga ne napadam. Ampak država, verjetno ta parlament, mora vgraditi mehanizme, ki bodo to nadzorovali. Ker, konec koncev, kje pa piše, da nekdo iz Komisije za preprečevanje korupcije, ne vem, kljub temu, da sem že v štartu rekel, da mi komisija daje veliko pozitivnih razlogov in signalov za optimizem, [[...]]Ampak mi moramo imeti vgrajen nadzor in ne trdim, da so te postavke, ki so tu notri napisane, vse in da so najboljše, daleč od tega. Naj najde koalicija boljše. Za tretje branje, usedimo se s predsednikom komisije, pa naj se najde neka rešitev. Ampak mora pa biti. Ni pa dobro, da imamo nenadzorovano inštitucijo. To pa ni dobro. In zdaj, glede na to, da večina razpravlja tudi o ostalih amandmajih, jaz bom samo še o našem. Jaz sem imel občutek, da je nekako debata odprta. Jaz ne vem v katerem zakonu piše, ali evropskem, slovenskem, direktivi ali kjer koli, da so ti gospodje iz Evrope izvzeti. Jaz tega nisem nikjer našel. Naj mi nekdo pove točen zakon, točen predpis, evropski, slovenski ali katerikoli, kjer piše, da gospod Cvikl, gospod Rop, pa še kdo nista zavezana temu zakonu. Ja, konec koncev imamo tudi v Evropi, kot smo rekli, znotraj naših poslancev, pa ne bom omenjal gospoda Thalerja, svetel zgled. In zakaj zdaj njih izpustiti? Konec koncev imamo mi tri jurje plače ali koliko že neto, kot pa berem, imajo nekateri, ŕ la gospod Cvikl, gospod Rop, šestkrat toliko, pa odločajo v nekaterih pomembnejših zadevah kot verjetno mi, poslanci, ki tule pritiskamo na te gumbe. In so verjetno tudi podvrženi možnostim korupcije. Če mi bo pa nekdo pokazal eksakten predpis in zakon, ki slovenskemu parlamentu prepoveduje uvesti ta nadzor, bom pa kar utihnil. Dokler pa tega ni, pa smatram, da nočete nadzirati naših ljudi v Evropski uniji. Ja, nič drugega ni. Ne se sklicevati, so podvrženi EU. Kje piše, da jih ne smemo zavezati s slovensko zakonodajo? Če kje piše, da je slovenskemu parlamentu prepovedano, potem ne bom zagovarjal tega amandmaja. Če pa to ne piše, pa to uvedimo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jelinčič. Pripravi naj se gospod Rožej.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dejstvo je, da je kontrola in nadzor nad komisijo nujen. Zato je tudi ta amandma k 2. členu nujen, kajti drugače se lahko zgodi, konec koncev, karkoli. Recimo, v drugem odstavku oziroma v peti alineji piše, da je komisija dolžna do 10. v mesecu pisno obvestiti Državni zbor o vseh vloženih prijavah sumov korupcije. Logično in pametno. Kaj pa, recimo, če se nekje dogaja – pa vsi vemo, da se dogaja – neko koruptivno dejanje, evidentno, jasno, vendar, ker gre za prijateljsko koruptivno dejanje, so vsi o tem tiho. In protikorupcijska komisija ne sproži nobenega postopka. Seveda, zadeva gre mimo in v Državnem zboru sploh ne bomo vedeli, da ne obravnavajo tega, ampak se bo, recimo, to izvedelo takrat, ko je bilo kaznivo dejanje že končano in je že zastaralo. V primeru sprejetja tega amandmaja do tega ne bi moglo priti. Res pa je, da v tem primeru lahko pride na pranger tudi koalicijska pogodba, kajti vsaka koalicijska pogodba je ekstremno koruptivna pogodba. Vsak dogovor premierja z ministrom je koruptivno dejanje, kajti premier obljublja, kaj bo dal ministru za to, da bo stopil v njegovo vlado. Vsako dogovarjanje med koalicijskimi strankami je koruptivno dejanje, kajti menijo se, kaj bo kdo dobil, da bo nekaj dal, oziroma kaj bo dal, da bo nekaj dobil. In vendar je to, zgleda, dopuščeno. In če ne bo v kontroli evidentno, da ne bomo vedeli v Državnem zboru, kaj se dogaja, se bo v nekaterih primerih zadeva lahko mirno izpeljala, v drugih primerih bodo pa to sankcionirali na najbolj grozljiv način. Človek se potem vpraša, kaj sploh je vse korupcija in kaj ni korupcija. Ne vem, maloprej sem dobil neko sporočilo, ne vem, ali je korupcija ali ne, in sicer piše: "Imam nadvse dober mehak kozji sir. Opciji sta s provansalskimi zelišči in pikanten s feferoni, oboje v olivnem olju, 15 evrov za kilogram." Zdaj pa ne vem, ali naj prijavim to, kar sem dobil, ali naj ne prijavim, ker zdaj ne vem, ali mogoče komisiji niso všeč provansalska zelišča ali je mogoče 15 evrov dovolj, da ni treba prijaviti. Kaj pa, če vzamem več kil, recimo? Kaj pa, če mi oni reče, "vam dam še 3 kile za povrh"? Ali bom sir potem nesel na protikorupcijsko komisijo? Ali kaj bom naredil, pri hudiču [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Kam? Na obrazec bom prijavil? Aha, hvala. Pa je treba potem še rubrike dodatne dati še za kozji sir, mehki kozji sir, pa ovčji sir in še za kaj. Amandma je smiseln. Amandma uvaja nadzor. Jaz se bojim, da tega nadzora ne bo oziroma da bo nadzor selektiven, in da bo delovanje selektivno. Že sedaj se dogaja to, da je delovanje selektivno. In se je dogajalo prej, drugače ne bi bilo zaostanka. Koliko je bilo rečeno? Okoli tisoč 400 zadev je bilo v predalu ob prevzemu nove komisije. Kdo pa pravi, da ne bo še kakšnih 2 tisoč zadev tam spodaj? In, ko se bo enkrat pogledalo, katere zadeve, bodo kakšna čudna imena izplavala, bi rekel, ponavljajoča se. To je treba preprečiti, zato bomo mi podprli ta amandma.
Hvala. Besedo ima gospod Rožej, pripravi naj se gospod Jerovšek.
Hvala lepa za besedo. Z zanimanjem sem poslušal razpravo kolege Jelinčiča o koalicijskem dogovarjanju in vladanju in po njej mi je tudi bolj jasno, zakaj Slovenska nacionalna stranka še nikoli ni bila stranka koalicije oziroma ni sodelovala v Vladi, zakaj se nobenemu premierju ni zdelo primerno prisluhniti taki razlagi sodelovanja, kot je bila pravkar podana. Ko pa govorimo o tem amandmaju, bi spomnil, če boste vprašali glas javnosti, kdo je ta, ki je najbolj podvržen korupciji – funkcionarji smo tisti. Poslanci smo tisti, ki smo najbolj koruptivni. Zato je najbrž da tudi logično pričakovanje javnosti, da se bo Komisija za preprečevanje korupcije ukvarjal z nami, z našim premoženjskem stanjem, z našimi dejanji, za našimi glasovanji, logično. Kaj pa želi ta amandma? Ta amandma pa želi, da mi, ki bomo najbolj nadzorovani, bomo nadzirali svoje nadzornike, ker naj bi ta stvar seveda potem bila pa čista, ker si naši nadzorniki zaslužijo ta nadzor, vsaj toliko, kolikor si mi zaslužimo njihovega, ali kaj? Najbrž da ni čisto tako, če vprašate zdrav razum. Rečeno je bilo v obrambo tega amandmaja, da je vedno in povsod potreben kanček dvoma zato, da stvari niso čisto samoumevne. Mislim, da ta amandma, ta kanček dvoma ekstrapolira. Kam? V to smer, v kateri je običajna politična debata dandanašnji. V smer teorije zarote, tako daleč gre ta dvom. Dvomi se tako daleč, da nobeno delo Komisije za preprečevanje korupcije najbrž da ne more biti nekoruptivno. Kdo bo pa ta, ki bo nadziral to vse skupaj? Ali bo to kakšna komisija, podobna tej, ki smo jo imeli doslej? Bo, recimo, dosedanji predsednik državnozborske komisije, ki je nadzirala delo Komisije za preprečevanje korupcije, spet denimo kolega Marinič, ki je znan po svoji integriteti tudi splošni javnosti. Vprašajte javnost, če se s tem strinja. Pa mogoče moj predgovornik, tudi član te komisije, pa bo tudi gledal pod prste svojim nadzornikom, ki bodo gledali pod prste njemu. Tako se najbrž da korupcije ne bomo znebili. Še manj se bomo pa tako znebili mnenja, ki ga javnost ima o našem početju. In če je treba poročati tako pogosto, in to že o vsaki malenkosti, skratka, tudi vsaki prijavi, je jasno, za kaj bi taki podatki v Državnem zboru lahko bili uporabljeni. Zlorabljeni bi bili za politično obračunavanje. Kakšna presumpcija nedolžnosti, da je vsak nedolžen, dokler mu krivda ni dokazana, je tukaj popolnoma odveč. Tukaj tako ne bo. Kdor bo enkrat omenjen v poročilu Komisije za preprečevanje korupcije, ta bo nabit in zdravo. Vprašanje, kdo izmed 90 se bo temu lahko izognil. Vprašajte Komisijo za preprečevanje korupcije, kakšne vse prijave dobivajo s terena, pa koliko se, recimo, pred lokalnimi volitvami sumi tega ali onega povečajo. In koliko o teh primerov je upravičenih. Le malo. Ampak, ko si enkrat pač v primežu in mlinu Komisije za preprečevanje korupcije, se tvoje ime pač lepo vlači sem in tja, in si omadeževan in postajajo v bistvu take lažne prijave – ker lažna prijava Komisiji za preprečevanje korupcije, denimo, ni kazniva, lažna prijava organom pregona je – te stvari postajajo zlorabljene in uporabljene za čisto nekaj drugega, kot pa bi morale biti. Jaz bom težko podprl ta amandma, ker mislim, da je bolj plod želje po političnemu nadzoru neodvisnega dela komisije, želje po novem materialu, ki bi lahko služil za diskreditacijo, novem materialu, ki bi lahko pripomogel k teorijam zarote, sedaj bile te osnovane ali ne, ker pri sumu je važno kaj v sodni praksi? Da gre za utemeljen sum. V mnogih primerih prijav ne gre za nikakršen utemeljen sum. Skratka, dvomim, da bomo lahko na način, ki bi nas vrnil v stanje pred današnjim, stvari vodili bolje, kot pa predlaga trenutno veljavna zakonodaja. Mi smo imeli desetletje in več državnozborsko komisijo, ki se je s tem ukvarjala. Je kdaj kaj odkrila? Nič ni odkrila. Je kaj pripomogla v boju proti korupciji? Nič ni pripomogla. Odkar imamo neodvisno komisijo, so te stvari boljše. Zdaj, ko smo ji dali še nekatere večje pristojnosti, ni več "brezzobi tiger", ampak ima neke resnične pristojnosti in ji, lepo prosim, pustimo delati. Pustimo ji delati. Priznamo seveda, tudi predlagatelji in podpisniki zakona, da ta zakon ni bil idealen, da ga je treba izboljševati. Komisija se pri svojem delu srečuje z nekaterimi težavami, ki jih je treba še izpiliti, nekatere postopke je treba še izpeljati, ampak vehementnost, s katero se zdaj zahteva vpogled v njeno delo, bi najbrž da bilo treba preveriti tudi pri informacijski pooblaščenki, ampak seveda predlagateljica takega amandmaja, Slovenska demokratska stranka, tega občutka, kaj je pa zasebnost in zakaj je to pomembno, nima. Saj to smo videli že pri kakšen drugem predlogu zakona. Je pa seveda, kot sem že kdaj v tem zboru povedal, zasebnost nujna zato, ker je predpogoj za avtonomijo, da se sploh lahko svobodno odločamo itn. Skratka, jaz verjamem, da je ta amandma prej kot želja po kakšnem nadzoru, želja po materialu, ki bo omogočil nadaljnji lov na čarovnice.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek, pripravi naj se gospod Grims.
Hvala lepa. Jaz se pridružujem tistim, ki se zavedamo, da brez nadzora nadzornikov ni dolgoročno dobrega in kvalitetnega dela. Seveda pa tisti, ki se trudijo, da takšnega nadzora ne bi bilo, uporabljajo vsa možna podtikanja. Gospod Rožej je cel kup podtikanj na naš račun postavil in hkrati govori, da smo poslanci najbolj koruptivni v javnosti. Jaz sem petnajst let poslanec pa vsaj tega mi nihče ni očital, ker vem, da mi ne more. In zato si je vaš kolega Slapnik izmislil klevetniško gonjo s pomočjo lokalnih lažnivcev, da je spremenil odgovornost v strah pred dvajsetimi leti. Takšni ste. Uporabljate klevete in na ta način skušate tudi preprečiti, da bi dobili dober zakon, dobre rešitve, ki bi komisiji omogočale [[...]]Brez te pomoči ne bo mogla dobro delovati dolgoročno komisija. In tudi govorjenje, da bodo na ta način zlorabljeni osebni podatki – dajte, dajte, dajte no. Poglejte, sedaj v zadnjih, v konkretnih nekih preiskavah kriminalistov – v časopisu smo prebrali vse uradne zaznamke pa prisluhe. Od kod je to prišlo? Kaj je to prišlo od poslancev? Ne rečem, ampak tam drugod nekaj ne deluje. In s tem se diskreditira kriminaliste potem na tak način. Skušate na vsak način vsako zadevo minirati, ki bi naj dobro delovala v korist preprečevanju korupcije. In tudi ne vem, prej je bilo govorjeno, da bo Ustavno sodišče to preprečilo. Dikcija tukaj notri je natančno takšna, da ta komisija lahko zavrne oddajo teh podatkov, če smatra, da bi se s tem kaj zgodilo in natančno ista dikcija je, kakor se jaz spomnim, je v Zakonu o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, kjer obveščevalne službe tudi lahko zavrnejo pa potem pisno obrazložijo. Je že nekaj let enaka dikcija in to so dobre rešitve, ki se jih na vse možne pretege in načine branite, odklanjate, namen je pa jasen, popolnoma jasen – kako zaščititi tiste, ki so že pogreznjeni v tem trenutku v korupcijo s strani vladnih funkcionarjev in seveda to, ker je neko obdobje pred volitvami, je treba na vse pretege, na vse možne načine preprečiti, ker se zavedate da s pomočjo takšnih funkcionarjev ne morete preživeti na volitvah. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rožej, izvolite repliko.
Hvala lepa. Jaz se zdaj s kolegom Jerovškom in njegovimi lokalnimi zdrahami ne mislim ukvarjati, to bo že on razložil svojim volivcem, saj jim bo moral, saj ga bodo to vprašali. Tisto, glede česar pa mislim, da ni pravilno povzel tudi mojega izvajanja, je pa naslednje [[...]]V redu, če komisija potrebuje nadzor – ampak ljudje božji ali ste vi prepričani, da potrebuje nadzor Državnega zbora, torej tistega organa, ki ga bo v pretežni meri svojega dela nadzirala? Ali smo res mi tisti, ki bomo nadzirali njeno delo? Komisija si zasluži seveda vso podporo javnosti in javnost je tista, ki bo najbolje analizirala njeno delo in prek tega seveda tudi naše. Torkovo glasovanje o nezdružljivosti županske in poslanske funkcije je jasno pokazalo, da ima vpliv javnosti veliko težo, tudi pri naših odločanjih. Če bo podkrepljen s strokovnim mnenjem Komisije za preprečevanje korupcije, še toliko bolje. Mi, skratka, trdim, nismo dober nadzornik Komisiji za preprečevanje korupcije, če bi že verjel, da ta komisija resnično kakšnega nadzornika rabi. Kdo je pa zdaj tisti, ki siplje pesek v kolesje delovanja protikorupcijske komisije – ta, ki trdi, da ne potrebuje nadzornika, ali ta, ki bi za nadzornika rad naložil mlinski kamen, ki se mu reče Državni zbor Republike Slovenije? In če bi že veljalo to, kar je kolega Jerovšek trdil, da je v koalicijskih vrstah en kup korupcije, ki jo je treba zdaj z zavrnitvijo tega amandmaja preprečiti [[...]]Če bi Državni zbor imel to pristojnost, da bi nadziral delo Komisije za preprečevanje korupcije, kdo ima trenutno večino v Državnem zboru? Ta koalicija. Kaj bi najbrž da naredila v takšnem nadzornem organu, pristojnem telesu? To bi naredila [[...]] Skratka, zakaj bi jaz zavračal ta amandma, če bi si v resnici želel prikrivati kakršno koli korupcijo? Jaz želim dati Komisiji za preprečevanje korupcije proste roke in naj dela čim bolje in sem prepričan, da bodo njeni izsledki javnosti v veliko zadovoljstvo, marsikomu pa tukaj med nami pa sicer ne, ampak to ni več moj problem.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Poglejte, mislim da je trenutek, da še enkrat spomnim, da tudi komisija sama ne nasprotuje večji stopnji sodelovanja z Državnim zborom, ampak temu nasprotuje sedanja vladajoča koalicija in to na način, ki je včasih zelo žaljiv, kot je ravnokar dokazal moj predgovornik. Govoril je med drugim tudi o teorijah zarote. Saj ni treba nobenih teorij zarote, nihče o tem ne bo pri nas govoril. Dovolj je, da opazujemo dejanja! Poglejte samo en primer: v prejšnjem mandatu si je gospod Milan M. Cvikl, poslanec SD, privoščil, da je na neki komisiji kot pričo, kot verodostojnega pooblaščenca uporabil nekoga, ki je bil šef konkurenčne firme, ki je izpodbijala in sedaj tudi še sodno izpodbija enega od poslov javnih naročil prejšnje vlade. In je bilo to uporabljeno kot ne vem kakšen kronski argument in se še danes vleče čez mnoge institucije. Po tem, kar berem v evropskih aktih, ima takšno početje vse indice koruptivnega dejanja in za to svoje ravnanje, ki ima torej po evropskih normativih vse indice koruptivnega dejanja, vsaj kot jih jaz razumem, je bil nagrajen s funkcionarskim mestom nekje v Evropski uniji. In ko opozorimo, da zdaj že Evropska unija, konkretno predsednik Evropskega parlamenta opozarja, da bo vzela Slovenijo pod drobnogled, kako ravna v razkritih primerih koruptivnih dejanj tistih funkcionarjev, ki so jih tja poslale sedanje vladajoče stranke – oziroma funkcionarjev iz Slovenije, ker žal madež pade na vse zaradi vašega ravnanja –, se pa sprenevedate in zavračate tudi, da bi tukaj iskali nek konsenz, ki bi bil zagotovo koristen, ker bi s tem dali nedvoumen signal Evropi, da s preganjanjem korupcije mislite resno. In še nekaj se ves čas meša: predlagateljstvo. Če ima nekdo predlagateljstvo, s tem ne posega v avtonomijo nekoga drugega, bistveno je, da mu ne more in ne sme ukazovati. Predlagateljstvo zgolj pomeni, da se drugi opredeli do tega predloga, ga sprejeme ali ga argumentirano zavrne. S tem ni v ničemer poseženo v avtonomijo. In zato je predlagateljstvo s strani Državnega zbora kjer sta tako pozicija kot opozicija oziroma so zastopane vse relevantne politične strukture, vse politične stranke, vse politične sile, bistveno bolj demokratično in transparentno, kot recimo predlagateljstvo s strani predsednika države, ki ga tako forsirate v tem mandatu s strani vladajoče koalicije, ker je tudi on točno enak politik po ustavi, točno enako zavezan vsem volivkam in volivcem kot vsak poslanec v Državnem zboru; ima seveda svoje prepričanje, svoje vrednote, svoje politične ideale in zaradi tega, gospe in gospodje, se je temu tako upirati precej prozorno. Namreč, več kot očitno je, da vas je strah tega, kar bi se lahko razkrilo, če bi dejansko komisija lahko polno opravljala svoje delo in bi prišlo do produktivnega sodelovanja med Državnim zborom in Komisijo za preprečevanje korupcije, seveda vsakega v mejah njegovih pristojnosti. Tega vas je na smrt strah in sami najbolje veste, zakaj vas je strah.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ja, gospa sekretarka Teržan. Pripravi naj se gospod Rožej.
Glede na to, da se večkrat omenja stališče komisije, ki za govorniškim odrom ni prisotna, bi želela poudariti, da si je vlada stališče do tega amandmaja s strani Komisije za preprečevanje korupcije pridobila. Zato, da bo navedba verodostojna, ga bom del tudi prebrala. Komisija v svojem stališču do predloga amandmaja navaja: "Razlogi, kolikor jih predlagatelj amandmaja navaja, v ničemer ne odtehtajo tega, kar sicer v skladu s konvencijskimi standardi o obstoju, položaju in pristojnosti komisije določa Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Še več, predlog amandmaja s posegom v najbolj občutljivi del konvencijskih standardov poskuša vzeti, kar je zakonodajalec pred slabim letom utemeljeno prepoznal kot pomembno in v skladu s konvencijskimi standardi potrebno za takšno ureditev, kot jo določa Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije." Hvala.
Hvala. Gospod Rožej, izvolite.
No, kolega Grims, ali ste slišali? Težko me boste prepričali, da jaz karkoli skrivam in da se bojim česarkoli, če želim, da Komisija za preprečevanje korupcije deluje brez nadzora Državnega zbora, vtikanja v njeno delo. Kaj nam je pa dosedanja praksa prinesla? Dozdajšnje komisije Državnega zbora, kaj so nam prinesle? Kaj je predsednik Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po zakonu o preprečevanju korupcije, vaš strankarski kolega gospod Marinič, naredil za to, da bi bilo v Sloveniji manj korupcije in da bi bilo več integritete, da bi bili ljudje pošteni, da bi hodili na izpite, takrat ko se jih pokliče – ne pošiljajo nekoga drugega –, da bi plačevali svoje račune? Kaj je naredil?! Eno figo je naredil! In še dosti manj, in ljudje točno vedo kaj je naredil. Kdo je zdaj ta, ki nima obraza, kdo je zdaj ta, ki ne želi, da bi ta komisija dobro delala? Jaz trdim, da s tem, ko se bomo vrnili, in četudi za pol koraka nazaj v ureditev, kot smo jo poznali, da bo, skratka, katerikoli del dela Komisije za preprečevanje korupcije odvisen od tega Državnega zbora, smo naredili korak nazaj. Tudi, če bo morala samo pisati poročila in jih pošiljati v Državni zbor, je škoda tega časa – naj ga raje porabi za to, da se bo ukvarjala s konkretnimi primeri. Naj svoja dognanja sporoča javnosti in seveda organom pregona, kadar bo tako ocenila, da je tako primerno, mi se pa z lastno korupcijo bolje da ne ukvarjamo, naj se drugi z našo ukvarjajo, tisti, ki so za to pristojni, ker sem vam že razložil da gre tukaj za začaran krog. Kako bomo mi nadzirali svoje nadzornike, to res nikamor ne paše. V redu, sodelovanje z Državnim zborom, krasno. Kakšne pa so naše izkušnje doslej na tem področju, kako ste sodelovali s prejšnjim predsednikom Komisije za preprečevanje korupcije – ali dobro, slabo, obupno, ste ga hoteli ukiniti, točno tako. To slednje je bilo. Kdo je ta, ki se boji korupcije, kdo je ta ki se boji črnega moža? Jaz že ne.
Hvala. Gospod Grims, sicer kratek čas imate.
Spoštovani kolega, nehote ste samo še enkrat potrdili staro pravilo: v vsaki demokraciji se demokratičnost meri po tem, kdo in kako učinkovito nadzira nadzornike. In to vprašanje je danes odprto, morda bolj kot kdajkoli. Gre pa za preganjanje korupcije, česar se očitno bojite bolj, kot sem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Gospod Rožej, izvolite.
Bi bilo dobro slišati, po kateri politični teoriji je to, kako učinkovito se nadzira nadzornike, merilo za demokratičnost. Tukaj verjamem, da smo spet prišli do nekih ideoloških, konceptualnih nesoglasij, da tukaj stvari vidimo popolnoma drugače. Enkrat boste na veliko govorili o demokratičnosti z vidika referendumske ureditve in svobodne volje državljanov, drugič je pa nadzor nadzornikov tisti, ki naj bi to demokratičnost utemeljeval. Jaz sem hvaležen za to vašo zadnjo razpravo, ker sklepam, da je to tisto, kar vam je pač najbolj pomembno – nadziranje nadzornikov in, skratka, absolutni nadzor. Absolutni nadzor pa ni nekaj, kar bi bil postulat demokracije, ampak totalitarizma in hvala lepa za to, da ste pokazali svoj pravi obraz.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic kot predlagatelj.
Ker razpravo zaključujemo, ni stvar in ni problem v sodelovanju med Državnim zborom in protikorupcijsko komisijo. Jaz mislim, da je to sodelovanje dobro in o tem priča tudi, da na njene pobude, na njene ugotovitve spreminjamo zakonodajo. V tej točki se pa razhajamo v tem in nedvomno bo po razmerah, kakršne so v slovenski politiki in v Državnem zboru, prišlo do tega, da bo se anonimne prijave brez podpisov na podlagi poročil v tej okrogli dvorani uporabljalo in zlorabljalo za medsebojna politična obračunavanja in samo za to gre. Kajti predlog amandmaja, bom povedal še enkrat za zaključek, zagotovo nesorazmerno posega v zajamčeno funkcionalno samostojnost komisije pri obravnavi in nadzoru premoženjskega stanja in pri tem se pa niti ne skriva, da seveda želimo, tako kot sem povedal, s političnimi mehanizmi vdreti na področje, ki zadeva pomembna vprašanja varstva zasebnih podatkov in pa osebnih podatkov zavezancev in pa za to gre. Veliko je bilo tudi debate, kako je urejen nadzor teh funkcionarjev, ki jih pošiljamo v tujino. Kar se tiče evropskih poslancev, tu težave ni in so seveda še kako pod našim nadzorom. Kar se pa tiče funkcionarjev, ki so pa poslani s strani drugih inštitucij in organov s soglasjem ali pa priporočilom naše Vlade, pa jih seveda nadzirajo organi v tujini, ki so jih tja poslali in te zadeve mislimo, da so zadovoljivo in pa ustrezno urejene.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Samo predlagam, da na naslednjem Kolegiju Državnega zbora preučite možnost, da bi naročili raziskavo, kolikokrat so se spoštovani kolegi iz LDS v minulem in minulih mandatih sklicevali na anonimke v tem istem Državnem zboru, pa na razne časopisne članke, ki so se začeli, "iz dobro obveščenih krogov", brez navedbe dejanskega vira. Potem, za osvežitev spomina, spoštovani kolega iz LDS, bomo imeli to v pravi luči, kar ste ravnokar povedali.
To ni bil proceduralni predlog, ki bi šel na glasovanje. Želi še kdo razpravljati o 2. členu in amandmaju k temu členu? Ne. Potem zaključujem razpravo o 2. členu in prehajamo na 3. člen ter amandma poslanskih skupin koalicije k 3. členu. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se bom držal Poslovnika in če govorimo o členih, govorimo o členih. Preden bom pa govoril o amandmaju k 3. členu, pa ostro protestiram v svojem imenu in v imenu Poslanske skupine in obsojam kolegij, če želite, ali pa vodstvo Državnega zbora, ker je striktno kršil 142. člen Poslovnika. Jaz sem na kolegiju opozoril, da ta zakon nikakor ne izpolnjuje tudi enega pogoja za zakon po skrajšanem postopku. Preberite si! Zakon, o katerem je pet ur vroče razprave, ni zakon za skrajšani postopek in nobenega od teh členov ne izpolnjuje. To je izsiljevanje in to je kršitev, velika kršitev Poslovnika in to vodstva tega Državnega zbora. 3. člen, k njemu grem, od majhnega k velikemu; 3. člen govori o pristojnostih komisije ob sumu korupcije ali drugih kršitev, da bodo tudi tisti, ki nas gledajo vedeli za kaj gre. Pravi: "Komisija lahko na lastno pobudo na podlagi prijave pravne ali fizične osebe...", in nadaljuje: "...ali na zahtevo iz drugega odstavka tega člena uvede postopek zaradi suma korupcije, kršitve predpisov, nasprotja interesov, omejitve poslovanja, lobiranja, ocene in odprave sistemskih koruptivnih dejanj, kršitve etike, integritete javnega sektorja." Govori o stvareh, ki niso definirane, prvič. Drugič, povejte mi [[...]]In nadaljujem z amandmajem, ki se veže na drugi odstavek. V drugem odstavku so pa elitne skupine ljudi, ker zgoraj piše: "Pravne in fizične osebe lahko komisijo obvestijo ali opozorijo." Izgleda, da imamo elitne skupine iz drugega odstavka. No, v tej elitni skupini so bili prvotno predsednik republike, ki lahko še posebej seveda komisijo obvesti, Državni zbor, Državni svet, najmanj 10 poslancev Državnega zbora, Vlada, Računsko sodišče, Varuh človekovih pravic, Državna revizijska komisija, Informacijski pooblaščenec, Banka Slovenije in drugi samostojni državni in tako naprej. Sram me je, da take zakone sprejemamo v tem Državnem zboru. To, kar se tu našteva je norčevanje! Norčevanje – naštevanje ljudi, elitnih skupin –, ampak kar je najhuje, to je pa tisto, kar absolutno zavračamo, je pa ta amandma, ki pa že iz tako elitne skupine sedaj naprej še izloča. Torej, v to elitno skupino očitno ne sodi predsednik republike in ga izločijo. Po pameti. V to elitno skupino sicer sodi Državni zbor, Državni svet ali najmanj 10 poslancev pa ne. Zelo pametna poteza. Zakaj? Če se že gremo ovaduštvo in ovaduhe, kar to smo po tem zakonu, bo moral Državni zbor odločiti o tem, če bo nekdo osebo X, ki je koalicijska, prijavil, ali bo ta prijava, ali bo ta komisija to obravnavala, ali ne. In ker je na tej opozicijski strani manj ljudi in se bo odločalo, seveda bo koalicija rekla, "ne, osebe X pa ne dovolimo prijaviti". Ko bo obratno, ko bo ta stran prijavila osebo Y iz opozicije, bo zgodba enaka. Državni zbor bo moral odločati. In ker jih je tu več, bo obveljalo, "ja, to osebo Y pa bomo prijavili komisiji". To je to. V čem je Državni svet drugačen od Državnega zbora, pa ne sme sodelovati? Zakaj ne sme 10 poslancev? V bistvu je prvi odstavek jasen – pravne in fizične osebe. Mi vsi smo fizične osebe. Skratka, neumnost nad neumnostjo, že sam člen, še posebej pa amandma. Gospe in gospodje, res me spominja to, kar se sedaj dogaja s tem zakonom, na srednji vek, čas inkvizicije, ko so ženske, ki niso bile deležne dovolj pozornosti moških, ovajale tiste ženske, do katerih so bili moški pozorni, da so bile čarovnice, pa tudi če niso bile. Na žalost, življenje te dni, tu v tej državi spominja na 30. leta 20. stoletja, na leta 1940 do 1945, in še najbolj na leta po 1945, sploh v Stalinovi Rusiji. S tem zakonom izgleda, da smo čisto vsi lopovi in s tem zakonom iščemo ovaduhe in dajemo možnost, da bo eden drugega tožaril, eden o drugem lagal in si lahko izmislil, kar si bo hotel, ker ni nobene definicije o vseh osmih možnih obsodbah. Da bom plastično dokazal: od jutri naprej lahko jaz osebno mirno vsakega poslanca, ki je tudi župan, ovadim za lobiranje. Ker bo župan rekel, da bo potrdil zakon, ki ga predlaga koalicija, če bo ta sprejela njegov amandma, ker ta amandma govori, da bo šla cesta čez njegovo občino. To je čisto lobiranje. To je čisto lobiranje. Obljubil bo, da bo sprejel ta zakon, če bo šla cesta. Oziroma izsiljevanje, če bo rekel, "bom pa proti zakonu, če cesta ne bo šla čez mojo občino". Evo, zdaj pa imamo ta zakon. Če bo sin, moj, ali pa bom imenoval, njegov sin, podjetnik, in bo prišel k njemu v Državni zbor na obisk, k očetu, bo moral oče napisati poročilo, da ga je obiskal sin podjetnik. To govori ta zakon, če ste ga prebrali. Če je moja žena direktorica in bo prišla k meni na obisk, bom moral narediti zapisnik, da je prišla, da ne bo kdo mislil, da je prišla lobirati zato, ker je direktorica bolnice. Kam pridemo, kam pridemo? Vsi bomo v tem Državnem zboru tiho, z volivci se ne bomo več sestajali, kolega Juri je prej povedal. Z nobenim ne bomo upali več govoriti. Groza. Groza je to kar se tukaj dogaja. In zdaj pa še v tem 3. členu, pa z amandmajem še posebej elito delamo, oblikujemo elito, ki pa sme sodelovati s komisijo, kot recimo Državni zbor – ja, deset poslancev, nič več, pa čeprav so Državni zbor, Državni svet, ki nekako tudi sooblikuje naše življenje, je skupno v tej državi, pa ne. Zakaj ne? Zakaj ne predsednik republike, če jih že navajamo. Neke banke naštevamo, neke uradniške svete naštevamo, ki smejo. Kaj je to? Ali se sploh zavedamo v tem Državnem zboru, kaj sploh še delamo? Kaj sploh še delamo? V Slovenski nacionalni stranki nobenega od tega amandmajev, ki oblikujejo elitne skupine in ustvarjajo možnost ovaduštva in seveda izmišljevanj, da si bo lahko kdorkoli izmislil čez kogarkoli, karkoli bo hotel [[...]]Jaz v policijski državi ne bom živel. Strah me ni več, sram me je pa zelo.
Hvala. Gospod Barovič, samo to pripombo: res ste omenili, pokritizirali postopek, da je skrajšani, ob tako zahtevnem zakonu, vendar vas moram zaradi magnetograma opozoriti, da o postopku, o vrsti postopka ne odloča predsednik Državnega zbora niti ne vodstvo, ampak vodje poslanskih skupin, preprosto, z enostavno večino pri glasovanju. Želi še kdo razpravljati o 3. členu in amandmaju k temu členu? [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo o 3. členu. Prehajamo na 5. člen in amandma koalicije k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ne vidim roke. Potem zaključujem razpravo o 5. členu. Prehajamo na 12. člen in na razpravo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo torej na 15. člen in amandma Poslanske skupine SDS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ja, gospod Barovič. Izvolite.
Sicer je bilo prej ob obravnavi 2. člena veliko govora, ampak jaz še enkrat pravim, jaz se bom držal tega reda. Tudi jaz se pridružujem besedam, ki jih je izrekel gospod Vinko Gorenak. Če kdorkoli ima vpogled oziroma možnost posredovati katerikoli ali papir, dokument Evropske unije, katerekoli od evropskih institucij ali katerikoli podzakonski ali zakonski akt države Republike Slovenije, ki prepoveduje, če se že nadziramo, nadzor vseh tistih, ki jih je ta država, ta republika, ta vlada in ta parlament poslal v tujino, se ta trenutek, če bom ta papir videl, opravičujem, zato, ker bom zdaj rekel, da v nasprotnem primeru je pa seveda še največji absurd, če bo ta amandma zavržen, potem lahko pa res rečem, da smo popolnoma v času inkvizicije. Samo še na tej strani moramo najti tistega, ki bo nadškof, škof ali karkoli drugega, rabljev je pa tako že dovolj. Kakšna razlika je med mano in gospodom Cviklom, bom rekel, kakšna, v čem? Razen v plači, pa pustimo, mu nisem nevoščljiv, kar naj jo ima! On ni odgovoren, jaz sem pa odgovoren. Kakšna je razlika? To je tako, kot če bi se zdaj jaz, ko sem že poslanec, preselil v Italijo, in bi tu delal lumparije in bi se potem vračal domov, v Italijo. Ničesar mi ne boste mogli. Nič. Ni prav. Razen, saj pravim, dajte nam papirje, dajte nam dokaz, da je katerikoli akt, papir, ki prepoveduje, da bi – če že govorimo o nadzoru, o ne vem kakšnih vsebinah še –, izločili te ljudi, ki jih je ta država poslala ven. Če ga ni, potem bo dokaz inkvizicijskega zakona to, da boste zavrnili amandma Poslanske skupine SDS. Takrat se pa res lahko vprašamo, kje živimo.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 15. členu? [[Ne.]] Prehajamo na 29. člen in na razpravo o amandmaju k temu členu, ki so ga predlagale poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Prehajamo na 33. člen in dva amandmaja k temu členu, in sicer je enega predlagala Poslanska skupina SDS, drugega pa SD, Zares, DeSUS in LDS. Razpravljamo o obeh. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Prehajamo na 34. člen in amandma k temu členu, ki so ga predlagale poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] S tem zaključujem razpravo o vseh amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O POLICIJI, DRUGA OBRAVNAVA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog zakona je na 32. seji, 22. 4. 2011, obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine SLS. Želite besedo? [[Ne.]] Nikogar od ostalih prijavljenih ni, zato zaključujem predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O VRAČANJU VLAGANJ V JAVNO TELEKOMUNIKACIJSKO OMREŽJE, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade, ki ga ni. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora, gospodu Bogdanu Čepiču. Prosim, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 27. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejem predloženega zakona po skrajšanem postopku. Skrajšani postopek pa je bil potrjen na seji kolegija Državnega zbora dne 8. 4. 2011. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala konkretne pripombe k določbam 3. in 4. člena predloga zakona, ki jih je odbor na predlog Ministrstva za finance upošteval v dveh sprejetih amandmajih odbora. K predloženemu zakonu v poslovniškem roku nihče od kvalificiranih predlagateljev ni vložil amandmajev. V uvodni besedi je prisotna predstavnica finančnega ministrstva navedla, da je besedilo posredovano v širšem sklopu popravljalnih ukrepov na podlagi revizijskega poročila Računskega sodišča z namenom za ureditev medsebojnih razmerij med družbo SOD in Republiko Slovenijo pri izvajanju vračanj v javno telekomunikacijsko omrežje, kjer SOD izvaja vračila v imenu in za račun države. Tako se v prvi vrsti precizira, da bo družba SOD predvidene posle opravljala v imenu in za račun Republike Slovenije, sredstva za poplačila vračil pa se zagotovijo v državnem proračunu. Po drugi strani se v prehodnih določbah ureja zatečeno stanje na presečni datum 31. 12. 2010 in ugotavlja oziroma določa pogoje, pod katerimi se medsebojne zakonske obveznosti in terjatve poplačajo. Na tej podlagi bo Republika Slovenija prevzela nazaj v lastništvo tiste delnice, ki so bile prvotno prenesene na SOD – delnice Telekoma –, po drugi strani pa bo poplačala v posameznih obrokih terjatve, ki jih ima družba Sod do države, upoštevaje, da je dosedanje obveznosti poplačevala iz založenih lastnih sredstev. V večmnenjski razpravi so bila s strani razpravljavcev k obravnavanemu besedilu izražena posamezna mnenja oziroma določeni pomisleki. Zlasti gre po mnenju predstavnice predlagateljice pritrditi stališču o nepotrebnosti predloženega besedila, pač pa velja poudariti, da agent svojih sredstev ne porablja za plačilo svojih obveznosti, ki jih mora plačati kot agent, ampak jih je obvezan plačati tisti, ki je zastopan, in to je Republika Slovenija. Že iz tega razloga je rešitev v veljavnem Zakonu o vračanju vlaganj v telekomunikacijsko omrežje nekonsistentna in je opozorilo Računskega sodišča za predložitev novelacije besedila na mestu in upravičeno. V nadaljevanju je odbor na podlagi 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma k 3. in novi 4.a člen, ter v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem sta oba amandmaja vključena, dopolnjen predlog zakona pa ste dobili z gradivom.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Silva Črnugelj bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice, gospod predsedujoči! Spremembe zakona določajo vir financiranja vračanja vlaganj v javno telekomunikacijsko mrežo, in sicer se potrebna sredstva zagotavljajo v državnem proračunu. Načela sprememb izhajajo iz temeljne pripombe Računskega sodišča, ki je navedlo, da prenos delnic družbe Telekom ni bil potreben, obenem pa tudi opozorilo, da vračila vlaganj iz lastnih sredstev družbe SOD ogroža pri izplačilih upravičence po predpisih, ki urejajo denacionalizacijo. Poglavitna rešitev iz spremembe zakona je določilo, da Republika Slovenija in družba SOD s posebno pogodbo uredita vračila sredstev, ki jih je družba SOD od leta 2007 izplačala upravičencem po tem zakonu ter prenos 653.548 delnic družbe Telekom d. d. na državo, ki jih je družba SOD pridobila za izvajanje tega zakona. V Revizijskem poročilu o predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2009 pa Računsko sodišče ugotavlja, da lahko Republika Slovenije zagotovi dodatno finančno ali stvarno premoženje za izpolnjevanje obveznosti po zakonu šele potem, ko se nesporno izkaže, da sredstva iz prodaje delnic družbe Telekom d.d. ne zadostujejo za izpolnitev vseh obveznosti po zakonu. Na podlagi navedenega Računsko sodišče ugotavlja, da je bila pogodba o ureditvi načina plačila obveznosti iz naslova vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje sklenjena v nasprotju z določili zakona. Po veljavnem zakonu se sredstva za izvajanje zakona zagotavljajo iz desetodstotnega deleža družbe Telekom d. d., ki ga je Republika Slovenija s posebno pogodbo neodplačno prenesla na družbo SOD. Če navedeni vir financiranja ne zadošča za vračanje vlaganj in kritje z njim povezanih stroškov, se vir dodatno zagotovi s posebnim finančnim oziroma stvarnim premoženjem, ki ga Republika Slovenija s posebno pogodbo prenese na družbo SOD. Zakon tako določa, da dokler desetodstotni delež družbe Telekom d. d. ni prodan, zagotavlja likvidnost za izplačilo vlaganj družba SOD iz lastnih sredstev. Glede na to, da je zavezanka za izplačevanje obveznosti po zakonu Republika Slovenija, ki bi morala v svojih poslovnih knjigah izkazovati vse poslovne dogodke v zvezi z izvajanjem zakona, je treba spremeniti vir za izplačilo vračanj vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, in sicer tako, da bodo edini vir za poplačilo obveznosti predstavljala sredstva iz državnega proračuna. Zaradi predlagane spremembe ne bo več potrebna določba o neporabljenih sredstvih. Takoj po uveljavitvi navedenih sprememb bo treba s posebno pogodbo urediti tudi razmerja med SOD in Republiko Slovenijo glede sredstev, ki jih je družba SOD že izplačala oziroma založila iz lastnih sredstev, in sicer od leta 2007, ko so bila zagotovljena prva vračila vlaganj. V pogodbi bo treba urediti tudi način in rok prinosa delnic družbe Telekom d. d., ki jih je Republika Slovenija prenesla na družbo SOD za izvajanje zakona, nazaj na Republiko Slovenijo. Ker Republika Slovenija po Zakonu o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Slovenske odškodninske družbe, d. d., iz naslova kreditov, najetih za financiranje Slovenske odškodninske družbe, d. d., v letu 2009 posredno jamči za obveznosti družbe SOD, bo morebitni primanjkljaj za pokrivanje obveznosti družbe SOD pokrila ob izteku življenjske dobe poroštva v primeru, če njegovo premoženje ne bi zadoščalo za pokrivanje vseh obveznosti družbe. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zakon podprla, saj so z njim razčiščena vsa razmerja med državo in Slovensko odškodninsko družbo za področje vračanj vlaganj v telekomunikacijska omrežja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke
Spoštovani vsi prisotni! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke te novele zakona ne bomo podprli, ker ni potrebna. Ne le zaradi tega, ker ne rešuje ničesar, pač pa tudi zato, ker v formalnem smislu dodatno obremenjuje javne finance in povečuje dolg državnega proračuna. Novela naj bi sledila mnenju Računskega sodišča. Če pustimo ob strani dvoličnost predlagatelja, ki odločitve Računskega sodišča spoštuje tam, kjer mu to ustreza, drugje pa ne, je treba vseeno povedati, da je Računsko sodišče v revizijskem poročilu med drugim ugotovilo, da lahko Republika Slovenija zagotovi dodano finančno ali stvarno premoženje za izpolnjevanje obveznosti po Zakonu o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje šele po tistem, ko se nesporno izkaže, da sredstva iz prodaje delnic družbe Telekom ne zadostujejo za izpolnitev vseh obveznosti po tem zakonu. Po ocenah delnice Telekoma zadostujejo za poplačilo vseh obveznosti in ni treba s tem dodatno obremenjevati javnih financ oziroma državnega proračuna. Torej se je Računsko sodišče na nek način tudi postavilo na stališče, da je prav to, kar tudi sami zagovarjamo, da se vračilo vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje črpa od tam, kjer so bila ta vlaganja tudi izvršena in kjer se je zaradi teh vlaganj povečalo premoženje družbe Telekom. Sredstva naj se torej vračajo iz tega premoženja, ne pa iz javnih financ, iz državnega proračuna, tako da povečujejo dolg državnega proračuna, in na škodo drugih potreb. Iz tega razloga ta sprememba ni potrebna, po vsebinski plati pa itak ne ureja ničesar. Namesto da bi Vlada stremela k razbremenjevanju javnih financ, jih dodatno obremenjuje na vseh področjih, ne samo na tem. Spomnimo se samo nekaj primerov, ki smo jim bili priča v zadnjih dveh letih. Eden izmed zelo pomembnih je recimo zagotavljanje sredstev za stabilnost pokojninske blagajne. V preteklih letih je KAD zagotavljal sredstva za stabilnost pokojninske blagajne v višini 100 milijonov evrov letno. V letošnjem letu samo še v višini 50 milijonov evrov letno. Preostanek naj bi zagotavljal državni proračun. Zakaj? Ali ni oportuno, da se sredstva za stabilnost pokojninske blagajne v največji meri zagotavljajo iz tistih virov, kjer gre za upravljanje državnega premoženja in učinke iz naslova tega upravljanja, saj so vendar vse to premoženje ustvarili predvsem tisti, ki so sedaj v pokoju. In prav je, da se efekti tega premoženja vračajo nazaj njim, ne pa da se jih straši, da bo denarja zmanjkalo zaradi tega, ker so potrebe državnega proračuna vedno večje, tudi zaradi tega, ker se obremenjujejo z nepotrebnimi izdatki na tak način, kot smo jim priča v primeru novele tega zakona. Gremo naprej. Slovenske železnice se bodo sanirale iz državnega proračuna. Zanimivo. Zakaj? Ali zaradi tega, ker je bila ta vlada nesposobna v pogajanjih s strateškim partnerjem, ki jih je vodila na pionirski način, tako da je izgubila na eni strani celotno kredibilnost, na drugi strani pa odvrnila vse potencialne vlagatelje, ki bi bili pripravljeni brez obremenjevanja javnih sredstev in večanja javnega dolga prispevati k modernizaciji tega sistema? Zakaj je treba dodatno obremenjevati državni proračun in javne finance tam, kjer to ni potrebno, in zaradi teh nespametnih odločitev strašiti upokojence, da ne bo denarja za njihove pokojnine? Gremo naprej. Sanacija največje državne banke iz žepov davkoplačevalcev – torej, posredno iz žepov tistih, ki imajo najmanj, upokojencev z najnižjimi pokojninami. Spomnimo se, v letošnjem letu 250 milijonov evrov državnega denarja, davkoplačevalskega denarja za sanacijo sistema, v katerem je ogromno dubioz, zgrešenih naložb in postavk, prek katerih so se v preteklih letih izdatno odebelili raznorazni tajkuni na račun tistih, katerim se grozi, da bodo zaradi tega ostali brez pokojnin. In ta novela zakona, ki jo imamo danes na mizi, je sicer manjši del tega problema. Če pogledamo obseg sredstev, je relativno majhen. V večini so bila tudi že poplačana, ostalo je še približno 4 milijone evrov za vrniti, ne glede na to pa ste na predlog Vlade vladajoči v tem mandatu že sprejeli poroštva Slovenski odškodninski družbi za ta namen in za poplačilo teh vlaganj, enkrat v višini 180 milijonov evrov, drugič v višini 300 milijonov evrov. In sedaj naj bi dodatno, kljub temu, da je za to dobil zagotovljeno poroštvo, ta SOD, še prevzemali te obveznosti v državni proračun. Trikrat, petkrat ali stokrat narobe, če želite, na tak način se ne dela, na tak način se ne gospodari z javnim premoženjem in z javnimi financami. Vlaganja naj se poplačajo tam, kjer so tudi bila izvršena. Zaradi tega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, ne samo da ne bomo podprli tega zakona, glasovali bomo proti. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Trofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Hvala za besedo. Predlagana sprememba Zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje je potrebno zaradi sanacije stanja oziroma odprave nepravilnosti, ki so nastale s prenosom 653.548 delnic družbe Telekom v letu 2007 na SOD z namenom zagotovitve premoženja za poplačilo obveznosti Republike Slovenije iz naslova vračanj v javno telekomunikacijsko omrežje oziroma ki so bile razkrite v revizijskem poročilu Računskega sodišča iz leta 2009, ki se nanaša na revizijo smotrnosti poslovanja Slovenske odškodninske družbe. Računsko sodišče je v reviziji ugotovilo, da prenos omenjenih delnic na SOD ni bil potreben, in da omenjena na SOD prenešena obveznost vračanja vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje ogroža izvajanje temeljnih nalog Slovenske odškodninske družbe na področju obveznosti iz naslova denacionalizacije, za katere je bila omenjena družba ustanovljena. Ker je po zakonu obveznost vračanj vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje obveznost Republike Slovenije in ne SOD, je in bo tudi v bodoče SOD opravljal to nalogo kot agent v imenu in za račun Republike Slovenije. S predloženo spremembo zakona se zagotavljajo finančni viri za poplačilo 158 milijonov evrov obveznosti, ki jih je SOD poravnal v imenu in za račun Republike Slovenije vlagateljem v javno telekomunikacijsko omrežje v obdobju do 30. 9. 2010, in še dodatnih cirka 4,2 milijona evrov, na kolikor se ocenjujejo še odprte obveznosti iz naslova vračanj po omenjenem zakonu. Potrebna finančna sredstva skupaj s pripadajočimi obrestmi bo državni proračun povrnil Slovenski odškodninski dužbi v 10 polletnih obrokih, v obdobju od leta 2012 do 2016, prenesene delnice družbe Telekom pa bo SOD vrnil v last Republiki Sloveniji. Medsebojna razmerja iz tega naslova, vključno z načinom zavarovanja poroštev za najete kredite SOD, s pomočjo katerih je SOD poplačal navedene obveznosti, pa bosta SOD in Republika Slovenija uredili s posebno pogodbo, najpozneje v 60 dneh po uveljavitvi tega zakona. V naši poslanski skupini bomo predloženi zakon, vključno z dopolnitvami, sprejetimi na matičnem delovnem telesu, ki predloženo besedilo izboljšujejo v skladu s pripombami Zakonodajno-pravne službe, podprli, čeprav se zavedamo, da gre za dodatno obremenitev državnega proračuna, vendar gre tudi za čiščenje dela javnih financ oziroma državnih obveznosti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Matjaž Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala, spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah Zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Predlog zakona je logična posledica upoštevanja mnenja Računskega sodišča, ki je v lanskem letu opravilo revizijo smotrnosti poslovanja Slovenske odškodninske družbe pri poravnavanju njenih obveznostih od leta 2004 do 2007 in ugotovilo določene nepravilnosti pri izvajanju nalog. V Poslanski skupini DeSUS trdno stojimo na načelu, da je treba mnenja, ugotovitve in priporočila tega neodvisnega organa, torej Računskega sodišča, dosledno spoštovati, saj nam to narekuje ne samo pravna in moralna kultura, temveč tudi politična kultura. Žal se zadnje čase vse več in vse prepogosteje dogaja, da ostajajo mnenja preslišana. Tokratni predlog torej upošteva ugotovitve tega organa. Po mnenju Poslanske skupine DeSUS predlog primerno rešuje notranje nekonsistentnosti, ki se nanašajo na razmerje med družbo SOD, ki izvaja vračanja v telekomunikacijsko omrežje v imenu in za račun države, in za samo državo Republiko Slovenijo. Računsko sodišče je namreč ugotovilo, da prenos delnic družbe Telekom v last družbe SOD ni bil potreben, saj gre pri izvajanju tega zakona za poslovanje družbe SOD v imenu in za račun Republike Slovenije. Tako lahko država zagotovi dodatno finančno in stvarno premoženje za izpolnjevanje obveznosti SOD šele potem, ko se nesporno izkaže, da sredstva iz prodaje delnic družbe Telekom ne zadostujejo za izpolnitev vseh obveznosti. Z noveliranjem se tako določi vir financiranja vračanja vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, in sicer se potrebna sredstva zagotovijo v državnem proračunu. Poglavitna rešitev pa se nanaša na določilo, da država in družba SOD s posebno pogodbo uredita vračilo sredstev, ki jih je družba SOD od leta 2007 izplačala upravičencem po tem zakonu, ter prenos delnic družbe Telekom, ki jih je družba SOD pridobila za izvajanje tega zakona. Predlagana novela torej ne posega v sam koncept osnovnega zakona, temveč podaja rešitve, ki so vsebinsko identične tistim, ki smo jih že potrdili pri zakonu o poplačilu odškodnin, na primer žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Torej gre za upoštevanje ugotovitev Računskega sodišča in s tega vidika bo za poslansko skupino DeSUS mnenje, po katerem bomo novelo potrdili. Hvala.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! S predlogom zakona se spreminja vir financiranja vračanj vlaganj v telekomunikacijsko omrežje, in sicer naj bi se sredstva zagotavljala v proračunu Republike Slovenije, namesto določenega desetodstotnega deleža delnic družbe Telekom d. d., ki je bil neodplačno prenesen na Slovensko odškodninsko družbo. Iz ocene finančnih posledic zakona za proračun glede neizplačanih obveznosti do upravičencev je navedeno zgolj predvidevanje SOD, pa čeprav bi lahko predlagatelj, magari prek državnega pravobranilstva, ki sodeluje v postopkih za sklenitev poravnav, pridobil natančnejše ocene. Za vlaganje zahtevkov je bil določen prekluzivni rok, tako da po logiki morajo biti vsi zahtevki znani, podlaga za ugotavljanje višine vračila pa je tudi določena, kar pripelje po matematični logiki do natančnih podatkov. To je izločitev iz navedkov Zakonodajno-pravne službe. V uvodni besedi na matičnem delovnem telesu je predstavnica predlagateljice zakona poudarila, da je Računsko sodišče ob opravljeni reviziji smotrnosti poslovanja Slovenske odškodninske družbe od leta 2004 do 2007 ugotovilo določene nepravilnosti pri izvajanju nalog, ki jih je družba SOD opravljala v imenu in za račun Republike Slovenije. Torej, v tem primeru gre za popravljalne ukrepe, zaradi katerih je Računsko sodišče pozvalo celo k razrešitvi ministra za finance. To tezo bi sicer lahko mi sprejeli, če ne bi tudi kolegi iz drugih strank opozorili, da na podlagi – to je pa zdaj bistvo – ugotovitve Računskega sodišča Republika Slovenija zagotovi dodatno finančno ali stvarno premoženje za izpolnjevanje obveznosti po Zakonu o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje šele potem, ko se nesporno izkaže, da sredstva iz prodaje delnic družbe Telekom ne zadostujejo za izpolnitev vseh obveznosti. In v končni fazi je Republika Slovenija tista, ki jamči za tovrstne obveznosti. In že spet smo priča, kot ničkolikokrat, različnih tolmačenj Vlade, Računskega sodišča. Mogoče pa je v ozadju kaj drugega. Mogoče pa je v ozadju reševanje Telekoma, ki očitno postaja nasedla investicija, z nesposobno upravo, ki se združuje sama s seboj. Dejstvo je, da s sprejemom te novele vsa obveznost plačevanja upravičencem preide na proračun. Kdo se bo dodatno zadolževal? Država? In če, še huje je, da niti približno ne vemo, za koliko. V Slovenski nacionalni stranki, spoštovane kolegice in kolegi, menimo, da to ni kupovanje mačka v žaklju. Zaradi tega lahko začnemo razmišljati o finančni kapitulaciji te države. Zato v Slovenski nacionalni stranki z vso previdnostjo, ob vsem, kar je bilo že našteto, tega zakona ne smemo in ne moremo sprejeti. Slovenska nacionalna stranka bo glasovala proti.
Hvala. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališča Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo, prijazen pozdrav sekretarki! Seveda v življenju rečemo velikokrat, da če pri denarju ni reda, potem ga ni nikjer, in zato smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije veseli, da se to nerešeno – leta in leta – razmerje med SOD, državo in Telekomom končno uredi in postavi na trdne, zdrave in pravne temelje. Sama novela Zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje je že tretji zakon v nizu novel zakonov, ki sledijo zahtevam Računskega sodišča, povezanih z razjasnitvijo odnosov med Slovensko odškodninsko družbo in Republiko Slovenijo. Zgodovinsko je dobro znano, da je SOD v več primerih deloval kot agent, ki je v imenu in za račun opravljal posamezne zakonsko določene posle, pri čemer pa relacije do sedaj, po mnenju Računskega sodišča, niso bile ustrezno urejene. Je pa nastala glavna težava, ker obveznosti niso bile pravilno evidentirane, kar z vidika javnih financ pomeni nedopustno napako ali težavo. Z vidika Računskega sodišča je tako kot v prejšnjih primerih najbolj problematično stanje obveznosti in terjatev, ki jih imata SOD in Republika Slovenija. Zato se z zakonom določa, da se sredstva za poplačilo vračil zagotavlja v proračunu, medtem ko se za nazaj ugotavlja stanje, ki je bilo na dan 31. 12. 2010 z vidika terjatev. Za razjasnitev razmerij se določa, da Republika Slovenija prevzame nazaj v lastništvo delnice Telekoma, medtem ko mora Republika Slovenija poplačati svoje finančne obveznosti, ki bodo s tem nastale do SOD, ki pa je v preteklosti iz lastnih sredstev poplačeval vračila za vlaganje v telekomunikacije. Z zakonom se tudi določa, da se ugotovi dejansko stanje terjatev in obveznosti med tema dvema subjektoma, kajti v ta namen namreč 3. člen zakona določa, da Slovenska odškodninska družba in Republika Slovenija na dan 31. decembra 2010 z zapisnikom, ki ga sestavita in podpišeta, ugotovita, najpozneje v 45 dneh od uveljavitve tega zakona, in sicer, da dorečeta na eni strani višino izplačanih sredstev za izplačilo obveznosti po zakonu, drugič, višino sredstev, prejetih od dividend iz imetništva delnic družbe Telekom, tretjič, višino sredstev, ki jih je SOD prejel od Republike Slovenije za izplačilo obveznosti po zakonu, in kot zadnje, četrtič, višino sredstev, ki jih je SOD od leta 2007 založil za izplačilo obveznosti po zakonu namesto države in jih še ni prejel povrnjenih. S tem se bodo dokončno razjasnile obveznosti Republike Slovenije do družbe SOD, s pogodbo med njima pa se določa tudi dinamiko, kako se bodo te zapadle obveznosti poravnale, kot tudi ostale finančne podrobnosti. Mnenje Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije je, da predlagani zakon ustrezno rešuje podedovane zatečene nastale težave, zato ga bomo soglasno podprli.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa. Zakon o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje je dolg po naslovu, je relativno skromen po številu členov, zato je tudi skrajšani postopek predviden in bi pravzaprav sprejetje tega zakona moralo biti več ali manj rutinsko opravilo, če seveda dovolj resno jemljemo opozorila oziroma razkritja revizije Računskega sodišča in če jih tudi kanimo upoštevati. Kar je pri tem zakonu nekoliko nenavadno, je, da nimamo tistega običajnega poglavja o mednarodnih primerjavah, torej, kako drugje takšne stvari rešujejo – zato, ker to ni mogoče. To pa ni mogoče iz enega zelo preprostega razloga: takrat, ko se je vlagalo v to javno telekomunikacijsko omrežje, smo v Sloveniji pokazali še enkrat znova neko posebno inovativnost, ki je drugod niso zmogli, in sicer na način, da smo javno telekomunikacijsko, infrastrukturno omrežje gradili z zasebnimi sredstvi. To je treba omeniti predvsem zavoljo tega, ker se zdi, da je pomenljivo spomniti na to, da se je na podoben način gradilo še kaj. Spomnimo se, nekateri vemo, da so morali investitorji založiti denar za izgradnjo, recimo, trafopostaj in hkrati podpisati pogodbo, da te trafopostaje ne bodo njihove, ko bodo zgrajene, ampak bodo prešle v last nekoga drugega. Tudi to je bila posebna inovativnost, ki pa do danes ni bila kompenzirana. Ampak to telekomunikacijsko omrežje je bilo zgrajeno, torej način je bil učinkovit. Napake je želel popraviti zakon, o katerem govorimo, in popravil jih je potem, ko je bilo na to opozorjeno s strani Računskega sodišča. Revizija je pač pokazala vse to, kar so predstavili kolegi že pred menoj. Jaz bi pa opozoril samo na to, da Računsko sodišče torej terja ukrepanje in da je nekako nelogično ugotovljene napake in nepravilnosti preprosto zanikati in se ne podrediti zahtevi, da se napake popravijo. Rešitve so pravzaprav bolj ali manj v enem delu računovodske, seveda z velikimi finančnimi posledicami, in te rešitve je treba izvršiti. Kar se tiče posledic za pravega zavezanca – za Republiko Slovenijo in ne za Slovensko odškodninsko družbo –, pa je treba zagotoviti sredstva v proračunu in jih v naslednjih letih, kakor je predvideno, v polletnih obrokih tudi povrniti. Na ta način bomo mi zagotovili, da se bodo napake popravile, da bo računovodsko in pravno stanje korektno, in če je gradnja in vračilo sredstev bilo, če sta stvar preteklosti, je pa stvar prihodnosti, kako zagotoviti ta sredstva za vračilo Slovenski odškodninski družbi, za vse tisto, kar je morala zalagati, s čimer je imela stroške, in za vse stroške, ki jih je imela s samim operativnim izvajanjem. Ampak to je cena te napake in zato, ker je to napako treba popraviti, bomo poslanci nepovezane skupine solidarno seveda ta predlog zakona podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O IZDAJI OBVEZNIC ZA PLAČILO ODŠKODNINE ZA ZAPLENJENO PREMOŽENJE ZARADI RAZVELJAVITVE KAZNI ZAPLEMBE PREMOŽENJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Vraničar, državna sekretarka na ministrstvu, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, gospodje poslanci! Tudi novela Zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja je pripravljena na podlagi zahteve Računskega sodišča, postavljene ob izvedbi revizije smotrnosti izvajanja poslov, ki jih za državo kot agent opravlja družba SOD. Računsko sodišče je namreč ugotovilo, da obstoječi pravni akti ne določajo dovolj natančno razmerja med Republiko Slovenijo in SOD, in da bi moralo biti iz predpisov jasno razvidno, da SOD pri izvajanju le-teh posluje v imenu in za račun Republike Slovenije. Pri izvajanju predmetnega zakona družba SOD izvaja v imenu in za račun države naloge v zvezi z izdajo, vročanjem in izplačevanjem obveznic ter obračunavanjem obresti. V skladu z napotilom Računskega sodišča zato predlagamo spremembo zakona tako, da se jasno ureja financiranje nalog iz zakona za bodoče obveznosti, predvideva plačilo za opravljene posle s strani SOD in določajo obveznosti Republike Slovenije do družbe SOD za nazaj, torej za že izvedene aktivnosti. Slednje se bo uredilo s posebno pogodbo, ki bo določila tudi način in dinamiko plačila. Zaostale obveznosti se bodo poravnavale od leta 2012 do 2016, obrestna mera določanja v višini šestmesečnega euribor pa bo družbi SOD zagotavljala realno ohranjaje vrednosti terjatve. Gre za relativno kratek zakon, ki, kot rečeno, sledi napotilom Računskega sodišča; tudi v fazi priprave besedila zakona in njegovega usklajevanja smo pridobili pozitivno mnenje Računskega sodišča k predlaganim rešitvam. Upoštevaje vse navedeno, predvsem pa upoštevaje namen predloga zakona Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona potrdi tako v drugi kot tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora, mag. Radovanu Žerjavu. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Odbor je predlog zakona kot matično delovno telo obravnaval na 27. seji 5. maja. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je oblikovala konkretne pripombe k 2., 3. in 4. členu predloga zakona. Pri vloženemu zakonu v poslovniško določenem roku ni bilo vloženih amandmajev. Kot dodatno gradivo je odbor prejel predlog za amandma odbora k 3. členu, ki ga je na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe pripravilo Ministrstvo za finance. Odbor o predlaganih rešitvah ni razpravljal, na podlagi 131. člena Poslovnika Državnega zbora pa je ob upoštevanju predloga za amandma odbora, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance, oblikoval in sprejel svoj amandma k 3. členu. Odbor je glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Sprejeti amandma je vključen v dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem gospodu Iztoku Podkrižniku, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Ker gre za podobno problematiko, kot smo jo obravnavali pri prejšnjem zakonu, s tem, da gre v temu primeru za poplačilo obveznosti glede na izdane obveznosti za plačilo odškodnine, za zaplenjeno premoženje – tudi v temu primeru Računsko sodišče zahteva od Vlade, da opravi oziroma spremeni zakonske rešitve tako, da bo jasno, da v temu primeru družba SOD nastopa v imenu in za račun Republike Slovenije. In v ta namen s prehodnimi in končnimi določbami tudi na podoben način kot v prejšnjem zakonu ureja ureditev zatečenega stanja – popis medsebojnih obveznosti in terjatev ter sklenitev pogodbe, s katero določa medsebojne pravice in obveznosti. Načelo dopolnitev in sprememb izhaja iz temeljne pripombe Računskega sodišča, izražene v revizijskem poročilu, in sicer, da opravlja družba SOD posle v imenu in za račun države. S tem načinom se pojasnijo razmerja med Republiko Slovenijo in družbo SOD, ki so bila pred spremembo zakona nedorečena. Tako se bo vzpostavil pregleden in razmejen odnos med Republiko Slovenijo in družbo SOD za nazaj in za naprej. Predlog zakona nima finančnih posledic za druga javna finančna sredstva, tako da v Poslanski skupini SDS predlog podpiramo. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Trofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Predložene spremembe Zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja so danes drugi primer zakona, ki bi mu lahko rekli čiščenje državne blagajne ali njenih predalov. Podobno kot prenos plačila obveznosti iz naslova vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje na SOD je tudi prenos obveznosti plačila odškodnin za zaplenjeno premoženje – prav tako na SOD – bil v preteklosti preveč nedomišljeno, da ne rečem neodgovorno dejanje, ki je na eni strani ogrožalo temeljne naloge SOD, to je vračila odškodnin iz naslova denacionalizacije, na drugi strani pa se je zamegljevalo dejanske stroške oziroma stanje državne blagajne. S predloženim zakonom se sanira nedopustno stanje, ki ga je na podlagi opravljene revizije ugotovilo in razkrilo Računsko sodišče v svojem poročilu. Za plačilo zapadlih kuponov upravičencev – izročenih en milijon štiristo oseminštirideset tisoč dvesto štirideset obveznic od dveh milijonov evrov izdanih obveznic za poplačilo obveznosti iz naslova odškodnin za zaplenjeno premoženje – je SOD do 30. septembra 2010 izplačala dobrih 56 milijonov evrov iz lastnih sredstev. Do leta 2015, ko zapadejo zadnji kuponi teh obveznic, pa bo treba zagotoviti v državnem proračunu še okoli 36 milijonov evrov. Obveznosti Republike Slovenije iz državnega proračuna do SOD za to vrsto agentskih poslov, ki jih izvaja SOD po zakonu o izdaji obveznic za plačilo odškodnin za zaplenjeno premoženje, bo država zagotovila v desetih polletnih obrokih v obdobju 2012 do 2016. Medsebojne obveznosti bosta SOD in država uredila s pogodbo v 60 dneh po uveljavitvi zakona. Ker zakon sanira nedopustno stanje na področju javnih financ oziroma popravlja posledice nedomišljenih odločitev iz preteklosti ter zagotavlja transparentnost državne blagajne, bomo v naši poslanski skupini zakon podprli, pa čeprav gre za bistveno povečanje obremenitev državnega proračuna. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Matjaž Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala, še enkrat. Stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah Zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja je naslednje. Gre za zakon, ki je zelo identičen, podoben zakonu oziroma razpravi pri prejšnji točki, in sicer osnovni zakon ne vsebuje določbe o virih za poplačilo odškodnine zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja, pač pa določa, da se sredstva zagotovijo iz premoženja SOD, pri čemer je Republika Slovenija družbi SOD dolžna zagotoviti dodatna sredstva, če sredstva za pokrivanje obveznosti po predpisih o denacionalizaciji ne bodo zadoščala tudi za poplačilo odškodnin po tem zakonu. Pri izvajanju osnovnega zakona družba SOD posluje v imenu in za račun Republike Slovenije, saj izvaja le naloge v zvezi z izdajo, vročanjem in izplačevanjem obveznic ter obračunavanjem obresti. Zato je potrebna sprememba zakona v tistem delu, ki se nanaša na zagotavljanje sredstev za poravnavo obveznosti, in sicer tako, da se sredstva družbe SOD nadomestijo z drugimi viri. Torej, zopet iz virov iz državnega proračuna. S predlaganimi spremembami se tako upoštevajo ugotovitve Računskega sodišča, saj se bo premoženje družbe SOD uporabljalo le za izvajanje zakonskih obveznostih po predpisih o denacionalizaciji, kjer družba SOD posluje v svojem imenu in za svoj račun. V zvezi s tem bomo poslanci DeSUS predlog novele podprli.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, gospod podpredsednik, še enkrat za besedo. Kolegice, kolegi! Vlada je kot predlagateljica na matičnem delovnem telesu poudarila, da poglavitne rešitve iz predlagane spremembe zakona določajo obveznosti Republike Slovenije za nazaj, da urejajo obveznosti iz zakona za naprej, ter predvidevajo plačilo za opravljene administrativne in tehnične posle, ki jih v imenu in za račun Republike Slovenije opravlja Slovenska odškodninska družba. Zakonodajno-pravna služba tega parlamenta – jaz pravim vedno, hvala bogu, da jo imamo – Vladi očita brezglavo hitenje, med vrsticami seveda, ko opozarja, da imajo lahko posamezne zakonske določbe učinek za nazaj le v primeru, da sta kumulativno izpolnjena pogoja zahtevane javne koristi, in če se s tem ne posega v pridobljene pravice. Izpolnjevanje navedenih pogojev bi bilo za to treba še dodatno utemeljiti in predstaviti ustrezne okoliščine. Vlada torej navaja kot razlog zahtevo Računskega sodišča, kot popravljalni ukrep. Mi pa se sprašujemo, če je temu res tako. V javnosti je bilo razumeti, kot da gre za napačno knjiženje, da se bo s popravki vzpostavil pregleden in razmejen odnos med Republiko Slovenijo in družbo SOD. To sprejmemo, ob predpostavki, da rešimo pravno vprašanje uporabe in sprejema retroaktivnih predpisov. Toda, glej ga zlomka, z uveljavitvijo zakona bodo nastale finančne obveznosti, že spet, kot v prejšnjem zakonu, za proračun Republike Slovenije, ki izhajajo iz sprememb predloga zakona. Očitno tokrat rešujemo Slovensko odškodninsko družbo, ki očitno svojega dela ni sposobna opraviti ali ga opravlja slabo, in že spet bomo problem, kot tudi druge mnoge probleme, reševali tako, da bomo ponovno obremenjevali proračun. Vi dobro veste, da Slovenska nacionalna stranka javno pove, da ni ravno zadovoljna z delom Agencije za upravljanje s kapitalskimi naložbami, tokrat pa se izjemoma z njo zelo strinjamo, če bo svojo obljubljeno namero tudi uresničila, to pa je – kot je bilo moč slišati, seveda spet od zunaj, od medijev –, da bodo naredili v SOD red. Nasploh smo že nekaj časa – to smo tudi javno opozorili v Slovenski nacionalni stranki -, prepričani da paradržavne ustanove postajajo rak rana te države, postajajo breme za njihovo [[ne]] delo, če se izrazimo milo, seveda, in to breme bodo zopet, bomo zopet nosili davkoplačevalci, kar seveda ni sprejemljivo, nič več. Preveč je bilo izgovorov na gospodarsko krizo, na finančno krizo, na kakršnokoli krizo že, pa tudi če Računsko sodišče dejansko misli, da proračun lahko prenese vse zablode te države, tudi za nazaj – in če tako misli, naj to tudi jasno pove, in potem bomo njih poklicali, naj to javno povedo tudi davkoplačevalcem te države – naj svoje trditve zagovarja. Dokler pa je, po mnenju Slovenske nacionalne stranke, vse zavito v takšno meglo, še gostejšo kot je ljubljanska, do takrat v Slovenski nacionalni stranki takšnih mešetarjenj, po naši presoji, podpirali ne bomo.
Hvala. Gospod Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije [[..]]
Hvala lepa za besedo. Še enkrat prijazen pozdrav! V življenju je tako – če storiš napako, potem jo je seveda treba popraviti, urediti in odpraviti v največji možni meri, kot se da, in zato bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije to novelo podprli, kajti pred nami je tako imenovana četrta popravljalna novela zakona, ki ureja problematiko neustrezno urejenih razmerij med SOD in Republiko Slovenijo. Tudi s to novelo se uzakonja, da je v zakonsko določenih primerih SOD agent, ki v imenu in za račun Republike Slovenije opravlja posamezna poplačila. Enako kot prej se tudi določa razjasnitev in ureditev zatečenega stanja, popisale se bodo medsebojne obveznosti in terjatve ter sklenile pogodbe, s katerimi se bo uredilo stanje za nazaj, za vnaprej pa določila medsebojna razmerja, pravice in obveznosti. Ker v Poslanskem klubu Liberalne demokracije mislimo, da je to pravi odgovor za rešitev navedenih nakopičenih in zatečenih težav, bomo predlog novele zakona podprli.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon je Vlada morala pripraviti na zahtevo Računskega sodišča. Očitno je šlo za napake pri poravnavanju obveznosti oziroma plačevanju obveznic, izdanih kot odškodnina za zaplenjeno premoženje. Da je država svoje obveznosti po zakonu dolžna poravnavati, za Poslansko skupino nepovezanih poslancev ne predstavlja nobenega dvoma. Ker Poslanska skupina nepovezanih poslancev spoštuje odločitve Računskega sodišča, bo ta zakon, ki pomeni odpravo nepravilnosti v preteklosti, tudi za nazaj, podprla. Ni v ponos, je pa prav in potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, dragi kolegi in kolegice! Tudi predlagane spremembe zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje so pripravljene v skladu z ugotovitvami revizije Računskega sodišča, saj se bo premoženje družbe SOD uporabilo le za izvajanje zakonskih obveznosti po predpisih o denacionalizaciji, ker družba SOD posluje v svojem imenu in za svoj račun. Osnovno besedilo zakona določa, da Republika Slovenija za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja izda obveznice, in sicer največ do višine 20 milijard tolarjev oziroma 83,5 milijona evrov za pokritje obveznosti države na podlagi pravnomočnih odločb o razveljavitvi kazni zaplembe premoženja in določitvi višine odškodnine za zaplenjeno premoženje. Zakon o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje ne vsebuje določb o virih za poplačilo odškodnin zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja; določa le, da se sredstva zagotavljajo iz premoženja Slovenskega odškodninskega sklada, sedaj Slovenske odškodninske družbe, d. d., pri čemer je Republika Slovenija družbi SOD dolžna zagotoviti dodatna sredstva, če sredstva za pokrivanje obveznosti po predpisih o denacionalizaciji ne bodo zadoščala tudi za poplačilo odškodnin po tem zakonu. Glede na to, da pri izvajanju tudi tega zakona družba SOD posluje v imenu in za račun Republike Slovenije, izvaja le naloge v zvezi z izdajo, vročanjem in s plačevanjem obveznic ter obračunavanjem obresti, je potrebna sprememba zakona v delu, ki se nanaša na zagotavljanje sredstev za poravnavo obveznosti, in sicer tako, da se sredstva družbe SOD nadomestijo z drugim virom, to je s sredstvi iz državnega proračuna. Takoj po uveljavitvi zgoraj navedenih sprememb bo treba s posebno pogodbo urediti tudi razmerje med družbo SOD in Republiko Slovenijo glede sredstev, ki jih je družba SOD že izplačala [[založila]] iz lastnih sredstev, in sicer od leta 2001 dalje, ko so bila izvedena prva izplačila opravičencem po zakonu. Družba SOD v letu 2010, tako kot že v letu 2009, brez zadolževanja ni bila sposobna poravnavati svojih zakonskih obveznosti, saj je večina njenega premoženja, ki naj bi služilo poravnavanju obveznosti predstavljala kapitalske naložbe, ki so opredeljene kot strateške. Zato je družba SOD za potrebe zagotavljanja likvidnosti najela kredit v višini 300 milijonov evrov s poroštvom Republike Slovenije po Zakonu o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz Slovenske odškodninske družbe, d. d. v višini 300 milijonov evrov iz naslova najetih kreditov in izdanih obveznic za financiranje Slovenske odškodninske družbe, d. d. v letu 2010. Ta sredstva so bila namenjena v skladu z zakonom o poroštvu za pokrivanje vseh zakonskih obveznosti družbe SOD in ne zgolj za pokrivanje na družbo SOD prenesenih obveznosti Republike Slovenije, ki jih družba SOD izvaja kot agent državne pri zakonu. Ker Republika Slovenija po zakonu o poroštvu posredno jamči za obveznosti družbe SOD, bo morebitni primanjkljaj za pokrivanje obveznosti družbe SOD pokrila ob izteku njegove življenjske dobre, v primeru, če njeno premoženje ne bi zadoščalo za pokrivanje vseh obveznosti družbe. Cilj predlagane spremembe zakona je uveljaviti načelo poslovanja v imenu in za račun Republike Slovenije, kar je opredeljeno tudi v spremembah Zakona o slovenskem odškodninskem skladu. Poglavitne rešitve iz spremembe zakona določajo obveznosti Republike Slovenije za nazaj, urejajo financiranje obveznosti iz zakona za naprej ter predvidevajo plačila za opravljanje administrativnih in tehničnih poslov, ki jih v imenu in za račun Republike Slovenije opravlja družba SOD. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zakon podprla, saj so z njim razčiščena vsa razmerja med državo in Slovensko odškodninsko družbo za področje zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O DOHODNINI V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 6 poslancev s prvopodpisanim Francem Bogovičem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko zboru predlaga sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora Bogdanu Čepiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki! Kolegice in kolegi! Odbor je kot matično delovno telo predlog zakona obravnaval na 27. seji 5. 5. 2011. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala nomotehnične pripombe k 2. členu. Odbor je prejel mnenje Vlade Republike Slovenije, v katerem navaja razloge, zaradi katerih predlaganih rešitev ne podpira in meni, da je predlog zakona v nasprotju z ekonomsko politiko na področju obdavčevanja dohodkov iz dejavnosti in zato nesprejemljiv. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira. Kot dodatno gradivo pa je bil odboru posredovan predlog Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke za amandma odbora k 2. členu in za nov 2.a člen. Seji odbora so prisostvovali predstavniki predlagateljev, predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je v okviru dodatne obrazložitve mnenja Vlade izpostavila, da predlog zakona posega v rešitve, ki so bile v noveli Zakona o dohodnini 2H uveljavljene na področju obdavčevanja kmetijske in gospodarske dejavnosti decembra 2010, v polno veljavo pa bodo stopile v letu 2013. Poudarila je, da je določanje obdavčevanja na osnovi pavšala primerno za manjše davčne zavezance. Opozorila je, da že danes nekatere kmetije vodijo določeno vrsto knjigovodstva. Glede učinkovitosti novega načina obdavčevanja je dejala, da je bila na Slovenskem inštitutu za revizijo ustanovljena delovna skupina za računovodske standarde za kmetijsko dejavnost, ki jo sestavljajo predstavniki Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter Ministrstva za finance, njihove predloge pa bodo predstavili na javni predstavitvi v začetku leta 2012. Ob koncu je poudarila, da je obstoječi sistem obdavčevanja dohodkov kmetijske in gozdarske dejavnosti primeren, saj kaže dejansko gospodarsko moč davčnih zavezancev, ki se ukvarjajo s kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo, in hkrati ponuja možnost spreminjanja podatkov na administrativno najbolj enostaven način. Zato Vlada Predloga zakona o spremembah Zakona o dohodnini ne podpira. V dodatni predstavitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe je njena predstavnica opozorila na povezavo predloga zakona z Zakonom o davčnem postopku in dodala, da bi bilo treba nomotehnično uskladiti amandma k 2. členu, ki ureja prehodne določbe. Ob upoštevanju mnenja Vlade Republike Slovenije je odbor še pred obravnavo posameznih členov predloženega zakona v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora najprej razpravljal in odločal o predlogu sklepa, da predloženi zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V razpravi o tem predlogu sklepa so člani odbora, po mnenju katerih bi bilo treba predloženi zakon kljub negativnemu mnenju Vlade sprejeti, nasprotovali argumentom, zaradi katerih Vlada nasprotuje predlaganim rešitvam. Med drugim je bilo ponovno izpostavljeno, da uvajanje četudi enostavnega knjigovodstva ni optimalna rešitev, ter predvsem, da bi bilo treba najprej določiti jasne standarde za določanje obdavčevanja, ki bi upoštevali specifičnost kmetijske in gozdarske dejavnosti. Predstavnik predlagateljev je Ministrstvo za finance zaprosil za dejanski izračun simulacije obdavčevanja kmetijske in gozdarske dejavnosti, ki po njegovem mnenju ne bo prinesel pozitivnih finančnih rezultatov. Po razpravi je odbor sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona Francu Bogoviču za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Lep dober dan, spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da je nedavno sprejeti Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini 2H, ki v 4. členu določa prag za obvezno ugotavljanje dejanskih prihodkov in odhodkov ali na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih prihodkov, če skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti presega 7 tisoč 500 evrov. To pomeni, da bodo morale po prehodnem obdobju leta 2013 na podlagi tega zakona kmetije, katerih dohodek članov kmečkega gospodinjska iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti presega 7 tisoč 500 evrov, obvezno začeti voditi knjigovodstvo, večinoma s pomočjo računovodskih servisov. Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju navaja, da gre za okoli 3 tisoč 100 kmetij, ki jih opredeljuje kot profesionalne ali vsaj polprofesionalne kmetije. Zato za njih zahteva enak način obravnave, kot to velja za manjša podjetja in espeje. Predlagatelji zakona menimo, da gre za zelo pavšalno oceno Vlade Republike Slovenije, ki domneva, da prav vse takšne kmetije tudi zagotavljajo vsaj eno redno delovno mesto, hkrati pa v nobeni točki ne upošteva specifičnosti poslovanja kmetijske dejavnosti. Podatek, da danes na podlagi knjigovodstva ugotavlja dohodek iz kmetijske dejavnosti samo nekaj preko 130 kmetij, že sam po sebi govori, da v praksi to očitno ni optimalnejša možnost, sicer bi bila ta številka prostovoljno vključenih zagotovo višja. Po drugi strani pa bi bilo pred uvedbo obveznega knjigovodstva kmetijstva najprej treba sprejeti določene standarde za vodenje računovodstva v kmetijstvu, saj obstoječi knjigovodski standardi za podjetja in espeje ne ustrezajo realnemu stanju in potrebam v kmetijstvu. Sedaj veljavni zakon po prepričanju Slovenske ljudske stranke uvaja novo in še zdaleč ne zanemarljivo finančno obveznost v obliki neposrednih stroškov za kritje računovodskih servisov. Vlada Republike Slovenija ni predstavila nikakršne ocene o stroških, ki jih bodo zaračunavali računovodski servisi v bodoče, vendar glede na trenutne cenike teh storitev lahko ocenjujemo, da se bodo taki zneski na letni ravni gibali vsaj okoli tisoč evrov na kmetijo, kar pomeni 3 milijone evrov odliva iz kmetijske sfere na letnem nivoju. Glede na skupne dohodke posameznih kmetij takšni stroški računovodskih servisov zdaleč presegajo razumno vejo še sprejemljive stroškovne obremenitve, še posebej, če upoštevamo sedaj šibko socialno stanje slovenskega kmetijstva. Posledica nesprejetja predlaganega zakona bo prav gotovo manjši interes za opravljanje kmetijske in gozdarske dejavnosti, posledično zmanjšanje obsega kmetijske produkcije v državi in še poslabšanje višine odstotka slovenske samooskrbe s hrano. V časih, ko je kmetijstvo v fazi prestrukturiranja in se svetovno gospodarstvo počasi izvija iz prijemov gospodarsko-finančne krize, si po našem mnenju takšnih dodatnih in strogo administrativnih ukrepov ne moremo privoščiti. Cilj predlaganega zakona torej je, da se kmetje sami odločajo, na kakšen način bodo ugotavljali davčno osnovo, se pravi, po pavšalni odločitvi ali pa z vodenjem knjig, in da se jih ne obvezuje k temu obveznemu vodenju knjig, saj je to v velikih primerih povezano z visokimi dodatnimi stroški. Tako se bodo tudi v nadalje uslug poklicnih knjigovodij posluževale samo res največje kmetije v Sloveniji, katerih kompleksnost in obseg poslovanja že sedaj zahteva profesionalno vodenje njihove dejavnosti. Sedanji zakon povsem nepotrebno dodatno finančno in administrativno obremenjuje kmetijstvo, zato smo predlagali ta zakon, da s sprejetjem novega zakona kmetom omogočimo, da se po lastni presoji odločajo, kako bodo ugotavljali davčno osnovo in kakšen način je zadnje najugodnejši, ne glede na višino njihovega skupnega dohodka iz kmetijske oziroma gozdarske dejavnosti. Vsekakor pa je tudi pri teh poizkusih bilo poskušano to, da bi bil ta prag višji, kajti ocena je, da je 7 tisoč 500 evrov prihodka iz teh obdavčitev, da je to prenizka stopnja, in da bo resnično preveliko število kmetij vključenih v to obvezno vodenje knjigovodstva.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Besedo ima Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje poslanci! Predlagana novela Zakona o dohodnini pomeni korak nazaj od lani uveljavljene rešitve, pomeni podporo nadaljevanju neustreznega in nerealnega ugotavljanja dohodkov v kmetijski dejavnosti, in zato Vlada predlaganih rešitev ne more podpreti. Podpira pa predlog matičnega delovnega telesa, da Državni zbor sprejme sklep, da predlagana vsebina zakona ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Dovolite mi, da na kratko obrazložim stališče Vlade. Lani sprejeta novela Zakona o dohodnini je na področju obdavčevanja dohodkov iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti prinesla dve bistveni spremembi. Obe gresta v smeri realnejšega določanja davčne osnove iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Prva se nanaša na davčno obravnavo dohodka iz naslova ukrepov kmetijske politike, popularno imenovanih subvencij. Z drugo spremembo pa se uvaja obveznost vodenja knjigovodstva za večje kmetije. Obe spremembi izhajata iz osnovnega načela obdavčevanja, ki določa, da mora biti davčna obveznost sorazmerna ekonomski moči, in iz načela legitimnosti obdavčevanja, ki temelji na pravični obdavčitvi dohodkov fizičnih oseb, ne glede na to, s kakšno dejavnostjo se ukvarjajo. Namen obeh novih rešitev torej ni povečanje davčnih prihodkov, ampak predvsem povečanje pravičnosti sistema obdavčitve dohodkov, kar zahtevajo tudi zavezanci sami. S prehodom na obvezno vodenje knjig se tudi izenačuje položaj zavezancev, ki opravljajo kmetijsko in gozdarsko dejavnost, v primerjavi z zavezanci, 70 tisoč jih je, ki opravljajo druge dejavnosti, pa morajo pravzaprav voditi knjige od trenutka, ko začnejo opravljati dejavnost, ne glede na to, kolikšen obseg dejavnosti opravljajo. Za kmetije je prag določen v višini 7 tisoč 500 evrov skupnega dohodka kmetije. Za primerjavo naj povem, da v Nemčiji ta skupni dohodek znaša 5 tisoč evrov. Vendar to v Sloveniji pomeni, da bo obvezno knjigovodstvo dolžno voditi okoli 3 tisoč 100 kmetij, kar pomeni le 5 % vseh kmetij, ki uveljavljajo pravico do subvencij oziroma le okoli 3 % kmetij, katerih kmetijska dejavnost se obdavčuje z dohodnino. Spet če dam mednarodno primerjavo – v Avstriji je približno 20 % kmetij takšnih, ki morajo davčno osnovo ugotavljati z vodenjem knjigovodstva. Omeniti je treba tudi, da bodo kmetije zaradi prehodnega obdobja v obvezno knjigovodstvo vključene postopno, sprva le približno tisoč kmetij. Poleg tega ne smemo pozabiti, da bo lahko podobno kot v drugih dejavnostih tudi del zavezancev iz kmetijske in gozdarske dejavnosti ugotavljal dohodek na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov, kar poenostavlja sistem knjigovodenja in je za kmetije še bolj ugodno kot za druge dejavnosti, saj kmetijski in dopolnilni dejavnosti priznavamo 70 % normiranih stroškov, glede na druge dejavnosti, kjer priznavamo samo 25 % normiranih stroškov. Z vidika administrativne obremenjenosti je treba povedati, da že danes okoli 4 tisoč kmetij vodi precej zapleteno FADN knjigovodstvo, povezano z dodeljevanjem subvencij. V sistem DDV pa je vključenih preko 3 tisoč 200 kmetij. Iz navedenih primerjav izhaja, da bodo v obvezno vodenje knjig zajete le tiste kmetije, za katere se tudi na podlagi drugih elementov ugotavlja, da poslujejo kot ekonomski subjekti z dovolj visokim obsegom proizvodnje. Ta je praviloma več kot 20 hektarjev kmetijskih zemljišč. Pripravljamo tudi ukrepe, ki bodo kmetijam olajšali vodenje knjig. Ministrstvo za kmetijstvo pripravlja uporabnikom prijazen računalniško podprt računovodski program, s katerim bodo lahko vodili vse potrebne evidence za vse najrazličnejše potrebe, in vodili jih bodo lahko sami, brez sodelovanja računovodskih servisov. Prav tako se pripravljajo že spremembe računovodskih standardov. Upoštevaje vse navedeno še enkrat predlagam Državnemu zboru, da sprejme sklep, da predlagana vsebina predloga zakona ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
Dovolite, da še enkrat pojasnim tudi stališče poslanske skupine, ki je podprla to novelo zakona, ki je Vlada in tudi očitno koalicija ne podpira. Včeraj smo tukaj govorili o veliki skrbi za kmetijsko zemljo, za kmetijstvo, in izražali zaskrbljenost s stanjem na področju samooskrbe in podobno. Že včeraj sem omenil, da upam, da bomo v tej državi uspeli vsi skupaj pripraviti normalne pogoje za kmetovanje in da bodo tudi ti pogoji in pa samo kmetovanje, tudi dohodkovno, za kmete koristno, uspešno. Zagotovo dodatni administrativni stroški, ki jih uvajamo, niso spodbude, ki bi kmete, kaj šele starejše, pa tudi mlajše, peljale v to smer, da bi se čutili s strani države spodbujeni za to, da bi se podpiralo kmetijstvo. Kar se tiče teh višin in pa stroškov in pa primerjav z ostalimi državami. Veste, ena bistvena razlika je med Nemčijo, Avstrijo in pa Slovenijo po velikosti kmetije. K sreči v Avstriji, Nemčiji niso imeli agrarne reforme pa zakonodaje, ki bi te kmetije potem še v zadnjih tridesetih, štiridesetih letih delila na majhne kmetije. In tako imamo danes v Sloveniji to povprečje 5,6 hektarov, v Avstriji je to povprečje blizu dvajset hektarov, v Nemčiji, na katero se sklicujemo, je pa to povprečje osemkrat večje, kot je v Sloveniji. Zato je zagotovo delež tistih kmetij, ki so vključene v takšno odločitev, lahko v tistih deželah, kjer jim je politika v preteklosti omogočila, da so ostale ekonomsko učinkovite, večji v vpisu in pa tudi vključenost v te zadeve. V našem primeru smo delali izračune, kdo vse se bo s temi 7 tisoč 500 evrov skupnih prihodkov po letu 2013 primoran vključiti v to obvezno knjigovodstvo – gre za kmetije z dvanajst do petnajstimi hektari, ali pa že od deset do trinajst hektarov, kjer imajo na kmetiji deset, osem hektarov travinja, pet hektarjev njivskih površin in iz tega ven možnost obdelave in pa pridelave, recimo, petnajst do dvajset krav molznic, toliko krav dojilj ali podobno. Kdor se kolikor toliko ukvarja s kmetijstvom in s prihodki iz te dejavnosti, dobro ve, da zagotovo to niso prihodki neke polprofesionalne, profesionalne kmetije, ampak so to dohodki, ki omogočajo 0,3 ali 0,5 delovnega mesta, in tem ljudem boste poleg vsega tega, kar je sedaj treba že narediti v kmetijstvu, dodatno dodali še strošek upravljanja administrativnih stroškov z nekim knjigovodstvom. Marsikateri kmetiji teh tisoč evrov na leto sedaj ne ostane od kmetovanja neto prihodka. Kdor se s tem ukvarja to tudi ve. Koga se v tej državi pravzaprav bojimo, je bilo vprašanje na komisiji za gospodarstvo, komisiji Državnega sveta. Iz davčne zakonodaje, kjer je poskušano vse urediti z nekim administriranjem, nadzorom, s kaznimi, z medresorskimi komisijami, kjer se sedaj sestajajo Kmetijsko gozdarska zbornica, kmetijsko ministrstvo, Ministrstvo za finance, silne komisije, poskušamo, namesto da bi bil pavšalni davek, ugotoviti, kaj bo pa zdaj primerljivo, primerno, pravično, in kako se bo od teh, kakor ste v stališču Vlade zapisali, velikih kmetij pobralo tisto premalo davka, kolikor se ga pobere. Mislim, da gre enostavno za en demagoški vložek, vložek, ki je mogoče celo všečen, na prvi pogled se dobro sliši, v resnici pa – verjemite mi da toliko poznam to področje – ne boste naredili drugega kot to, da boste od velikih kmetij najbrž primerljivo pobrali kot danes, od teh malih mogoče še kaj manj ali pa isto, vse, kar bo pa razlike iz te obdavčitve, bojo pa dodatni trije milijoni evrov odliva iz kmetijstva računovodskim servisom ali pa nekim drugim, ki bodo opravljali to dejavnost. V Slovenski ljudski stranki obžalujemo takšno stališče Vlade, takšno stališče koalicije, in mislim, da iz tega stališča veje še nek star duh na področju zakonodaje, ker se v tej državi še vedno nekdo boji nekoga, ki dela, ki ustvarja. Takšne ljudi bi po mojem bilo treba spodbujati, jim dati možnost nekega pavšalnega davka. S strani komisije Državnega sveta je bila edina opazka k tej noveli zakona, zakaj tega ne naredimo še za obrtnike, in da bi resnično od poštenih in pridnih državljanov želeli pobrati tisto, kar naj država pobere, omogočimo pa jim, da se ukvarjajo s svojo dejavnostjo, ne pa z administriranjem. Žal bo še enkrat ta poskus neuspešen, mogoče bo pa kdaj drugič, v kakšnem drugem času uspešen.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Matjaž Zanoškar.
Hvala, predsednik. Kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga novele Zakona o dohodnini. Naše mnenje se absolutno ne razlikuje od mnenja matičnega delovnega telesa, ki je sprejelo sklep, v katerem stoji, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Davčna obravnava kmetov je bila pred kratkim predmet razprav v tej dvorani. Takrat smo se poslanci DeSUS zavzeli za rešitev enakopravnega in pravičnega obravnavanja vseh kmetov, torej, naj se subvencije obdavčujejo po dejanskih zneskih, ne zgolj prek povprečnin. Takrat smo poslanci Državnega zbora sprejeli tudi rešitev, ki se nanaša na obvezno vodenje knjigovodstva s strani kmetov, pod pogojem, da skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti preseže 7 tisoč 500 evrov. Razlog za slednje je popolnoma upravičen. Višina praga je bila strokovno določena, in sicer se je ob načelu zasledovanja enakopravne obravnave vseh zavezancev ocenilo, da ta prag ustreza ravni ene minimalne plače delavke ali delavca. Presežek tega praga – v tem se v Poslanski skupini DeSUS strinjamo z Vlado – že predstavlja tržno usmerjenost pridelave, s čimer se ta lahko opredeli kot gospodarska dejavnost in po ekonomskih kazalcih primerja z drugimi gospodarskimi dejavnostmi fizičnih oseb. Poslanci Poslanske skupine DeSUS ocenjujemo, da sedaj veljavni dohodninski zakon pravično in primerno ureja obdavčitev kmetov, tudi z vidika enakopravnosti dohodninske obdavčitve delavk in delavcev. Prepričani smo, da nesprejetje tega zakona nikakor ne bo vodilo in vplivalo na zmanjšanje interesa za opravljanje kmetijske in gozdarske dejavnosti, posledično pa tudi ne na obseg kmetijske produkcije v državi in s tem na poslabšanje višine odstotka slovenske samooskrbe s hrano. Zato bomo poslanci DeSUS podprli sklep matičnega delovnega telesa, torej, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala za besedo, še enkrat vsem skupaj lep pozdrav. Po dolgotrajni proceduri ob sprejemanju Zakona o dohodnini, o katerem je moral Državni zbor odločati ponovno, saj je Državni svet izglasoval veto, smo danes zopet soočeni z znano tematiko obdavčenja kmetijskih gospodarstev in s tem povezanega obveznega knjigovodstva. In prav to si za cilj postavlja ta novela zakona, namreč, da omogoči kmetom, da se sami odločijo, na kakšen način bodo ugotavljali davčno osnovo, in da se jih ne obvezuje k obveznemu vodenju knjig. Nedolgo nazaj sprejeta novela zakona je po našem mnenju prinesla ustrezne, dobre, predvsem pa poštene in pravične rešitve, in zato res ne vidimo potrebe, da bi spet odpirali te določbe Zakona o dohodnini. Naj spomnimo, da se je že takrat Državni svet, kot tudi del opozicije skliceval na neustreznost tistega dela zakona, ki posodablja določbe o obdavčenju dohodka kmečkih gospodarstev ter vodenja knjig oziroma obveznega knjigovodstva. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije pa smo mnenja, da je prav, da se obvezno vodi knjige na tistih kmetijah, kjer se presega določen dohodkovni prag. Torej ne na manjših, ne na drobnih, ne na gorskih, ne na tistih z majhnimi dohodki v težavnih razmerah, pač pa na tistih, ki ustvarjajo večje dohodke. In prav in pošteno je, da davek plačujejo ne od pavšala, ampak od dejanskega stanja, tako kot dohodnino in te dohodke napovedujemo vsi v tej državi. Ne nazadnje je taka praksa uveljavljena tudi za vse druge subjekte, predvsem v tistem delu, ko govorimo o sistemu normiranih stroškov. Prostovoljno odločanje, kdaj kdo vstopa v sistem pavšalnega obdavčenja in obdavčenja na podlagi dejanskih prihodkov in odhodkov nikakor ni smiselno, saj je edino pravično, da se davek plača na podlagi dejanskega stanja. Celo predlagatelji v predlogu zakona navajajo, da na primer Nemčija z vidika davčnega sistema spodbuja prehod na vodenje dvostavnega knjigovodstva. Predlagatelji tudi navajajo, da trenutni računovodski standardi ne predvidevajo ustreznega okvira za vodenje knjig na kmetijah, s čimer se v Liberalni demokraciji Slovenije deloma zagotovo strinjamo, saj veliko kmetij že danes vodi knjige. Hkrati pa se tudi tisti naš "deloma" odpravlja, saj je v pripravi poseben računovodski standard, ki bo omogočal poenostavljeno vodenje knjig in ne samo to, še več, pripravlja se tudi posebna programska oziroma informatizirana rešitev, ki bo omogočala, da bodo lahko kmetje brez večjih stroškov sami vodili knjige. Ko je debata o pragu 7 tisoč 500 evrov, pri katerem naj nekdo vstopa v sistem obveznega knjigovodstva, je treba poudariti, da je takrat koalicija uslišala pripombe, da je prag 5 tisoč evrov postavljen prenizko, in smo zato sprejeli predlog in povišali prag na 7 tisoč 500 evrov. S tem je v Sloveniji izločeno kar nekaj kmetij, ki jim ne bo treba voditi knjig. Pri tem pa tudi ne gre zanemariti dejstva, da bo sitem v celoti začel delovati tako, kot je napovedano, šele leta 2013. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zato težko razumemo namere, da bi še vedno nadaljevali z obstoječim, nepreglednim, in za tiste, ki plačujejo po pavšalu več, ustvarijo pa manj, tudi krivičnim stanjem. Še celo več, mislimo, da obvezno knjigovodstvo lahko prinese pozitivne učinke za same kmetije, saj bodo lahko uveljavljali tudi dejanske stroške in si s tem zmanjšali davčno osnovo in plačali manj davka. Da pa je knjigovodstvo smiselno, pa dokazujejo tudi današnji statistični podatki, saj je na primer v sistemu DDV preko 3 tisoč 200 kmetij, od tega obvezno 336, kar je bistven podatek, vsi ostali – 2900 – pa prostovoljno vodijo knjige. Se pa strinjamo s pobudo predlagatelja, da je pa seveda treba podeželju in slovenskemu kmetijstvu nameniti vso pozornost, pomoč in pa spodbudo, vendar jaz mislim, da je tisto kar lahko to reši, predvsem ustrezna konkurenčna cenovna politika, ki bo za pošteno delo slovenskega kmeta priznala tudi pošteno plačilo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ne vidimo potreb, da bi uveljavljeno in pa sprejeto zakonsko rešitev spreminjali, zato predloga zakona ne podpiramo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bi raje videli, ko bi govorili o drugih odprtih problemih in členih Zakona o dohodnini, v okviru katerih bi lahko govorili o višji splošni olajšavi in drugačnih davčnih obremenitvah iz dohodninskih lestvic. Ampak vendar, čeprav gre tam za veliko večino Slovenk in Slovencev, tukaj pa le za nekaj tisoč, je tudi to predmet naših razmišljanj. Ko govorimo o predlogu, da se določi drugačna osnova za plačevanje dohodnine za kmečke proizvajalce, mi vztrajamo pri stališču, pri kakršnem smo vztrajali v vseh prejšnjih postopkih, in kar nekaj jih je bilo. Bili so danes tudi že navedeni. Argumenti za to, da bi sprejeli ta predlog zakona, kakršen je predlagan, in argumenti, ki temu nasprotujejo, so diametralno nasprotni. In za nas v Poslanski skupini nepovezanih poslancev so argumenti Vlade bistveno bolj prepričljivi, bistveno bolj dokumentirani in tudi politično bolj sprejemljivi. Kajti gre za povečevanje pravičnosti, gre za to, da se davčno obremenijo dejanski dohodki in da se ne prelivajo sredstva v okviru teh davčnih vlaganj na način določanja plačevanja davkov po pavšalu. Veliko je bilo že danes naštetih številk, ki govorijo v prid zavrnitve predloga zakona. In jaz bi k temu ob številnih subvencijah, ki jih seveda dobi kmetijstvo, dodal še nekaj informacij oziroma spomnil na nekaj. Kmetijsko gospodarstvo je bilo razbremenjeno tudi, kar se tiče katastrskega dohodka. Znižal se je. Kmetijsko gospodarstvo je dobilo določene bonitete na ta način, da se je povišal odstotek povrnjenih trošarin. Spodbude je dobilo tudi na ta način, da so se povišale investicijske olajšave. In ne samo to – to so pravzaprav bolj drobni primeri. Govorimo o ključnih problemih kmetijstva in v tem Državnem zboru tečejo procesi za to, na primer o tem, kako zaščititi kmetijstvo z zaščito kmetijskih zemljišč. In ob vsem tem, kar je bilo danes našteto, bi res težko očitali Vladi in ministrstvu, da jima gre za to, kako bi pobrala od kmetijstva več sredstev. Če bi imela ta namen, potem vsega tega, kar sta pripravila v prid kmetijstva, ne bi pripravljala in predlagala v sprejem. Mi smo prepričani, da je kmetijsko ministrstvo pod sedanjim vodenjem na pravi poti, na dobri poti, da relativno dobro skrbi za kmetijsko področje, in tudi njihovi argumenti zoper podporo tega zakona nas prepričujejo v to, da mi zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Renata Brunskole.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov navedenega predloga spremembe Zakona o dohodnini ne moremo podpreti, saj ugotavljamo, da bi tovrstna sprememba zakona bila v škodo manjših kmetij, saj je pavšalno ocenjen dohodek za njih v danem trenutku precenjen, torej plačujejo previsok davek, in seveda ugodnejši za večje kmetije. Zatorej morebitno razmišljanje v tej smeri predlagateljev morebiti ni bilo dovolj zadosti proučeno oziroma tudi moram poudariti, tako kot je bilo že nekaj stališč poslanskih skupin pred menoj predstavljenih – dejansko je v okviru pristojnih ministrstev bil izkazan prav poseben posluh za dejavnost kmetijstva in tudi sami v Poslanski skupini Socialnih demokratov ugotavljamo in ocenjujemo, da je ravno področje kmetijstva, kmetijske dejavnosti, v danem obdobju gospodarske in finančne krize tista veja dejavnosti, predvsem pri tistih, ki se imajo možnost ukvarjati s kmetijsko dejavnostjo, ki je v veliki meri s strani Vlade podprta. Zatorej skupina poslancev s prvopodpisanim Francem Bogovičem, ki je predložila Državnemu zboru v obravnavo Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini, s katerim se predlaga, da se iz zakona črta ureditev, uveljavljena z novelo Zakona o dohodnini, ki je bila sprejeta decembra 2010 in določa, da se mora v primeru, ko skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti preseže 7 tisoč 500 evrov, davčna osnova od tega dohodka začeti uveljavljati na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov ali na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov – predlagatelji svoj predlog utemeljujejo s tem, da se v obveznost vodenja knjigovodstva zajema preveliko število kmetij, da pri tem niso upoštevana merila, ki bi v to obveznost uvrstila le profesionalne kmetije, da uveljavljena rešitev očitno ni ugodna za večino kmetij, saj danes vodi knjigovodstvo le okoli 130 kmetij, da veljavni računovodski standardi niso primerni za vodenje knjigovodstva na kmetijah in da bi jih bilo treba pred uveljavitvijo te obveznosti ustrezno prilagoditi, ter da se s tako obveznostjo kmetijam, ki bodo morale preiti na tak način ugotavljanja davčne osnove, nalaga nesorazmerno visoke dodatne finančne obveznosti. Ravno argument predlagateljev, da je vodenje knjigovodstva za kmetije očitno neugodna rešitev, saj se je v letih, ko so se za ugotavljanje davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov oziroma dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov kmetije lahko odločale prostovoljno, za tak način ugotavljanja davčne osnove odločilo le okoli 130 kmetij, mogoče uporabiti za podkrepitev stališča Vlade in Poslanske skupine Socialnih demokratov. Očitno je pavšalno ocenjen dohodek, kot sem že prej predstavila, za večje kmetije ugodnejši, da nimajo interesa za prehod na bolj korekten način ugotavljanja dohodka. Ne gre tukaj za polemiziranje, temveč gre za ugotavljanje na osnovi dejanskih dohodkov. Torej, da pa je praviloma za manjši obseg dejavnosti precenjen, za majhne kmetije je torej takšen način obdavčitve previsok, za večji obseg dejavnosti, torej za večje kmetije, pa praviloma podcenjen, torej prenizek. Oporekana dopolnitev Zakona o dohodnini, ki jo je uveljavila novela, določa, da se mora v primeru, ko skupen dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti preseže 7 tisoč 500 evrov, davčna osnova od tega dohodka začeti ugotavljati na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov ali na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov. Ne drži domneva predlagateljev, da bodo morala vsa kmečka gospodinjstva, ki bodo izpolnila navedeni pogoj, začeti voditi zahtevno dvostavno knjigovodstvo, saj bodo lahko gospodinjstva v primeru, ko bodo izpolnjeni pogoji iz šestega odstavka 48. člena Zakona o dohodnini, do obsega, ko prihodki iz dejavnosti na posameznega člana ne bodo presegli 42 tisoč evrov, ugotavljali z vodenjem preproste evidence prihodkov in ob upoštevanju normiranih odhodkov, 70 %. Torej v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli tega predloga spremembe zakona. Gre za tudi za zmanjšanje moči očitka predlagateljev, torej tukaj je treba zadeve še preučiti in morebiti drugače predlagati. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rado Likar [[..]]
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Naj takoj v uvodu povem, da bomo v Slovenski demokratski stranki Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini podprli oziroma bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj predlagana rešitev pomeni odpravo nepotrebne in administrativno obremenjujoče obveze, da se davčna osnova ugotavlja na podlagi dejanskih prihodkov in odhodkov oziroma na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov, če skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti presega 7 tisoč 500 evrov. Z vidika poenostavitve in odprave administrativnih ovir je to nujno potrebno, ker bi v obratnem primeru to pomenilo, da bodo kmetje po izteku prehodnega obdobja leta 2013 morali obvezno začeti voditi poslovne knjige za ugotavljanje dejanskega dohodka, in to že v primeru, ko bo skupni dohodek članov kmetijskega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti presegel 7 tisoč 500 evrov. Ali, pomislite, ko bo presegel 625 evrov na mesec ali še več, 20,83 na dan. Za primerjavo naj povem, da je še ne tako dolgo nazaj šef sedaj že skoraj propadle firme SCT prejemal letno plačo v višini 794 tisoč evrov bruto oziroma 2 tisoč 170 evrov bruto na dan. Torej, če bo skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva večji od 7 tisoč 500 evrov, bodo morali voditi poslovne knjige. Poleg tega, da je meja nerazumno in tudi ponižujoče nizka, je treba imeti v vidu tudi dejstvo, da ima opravljanje kmetijske in gozdarske dejavnosti določene specifičnosti, ki jih ni možno metati v en koš, recimo, z ostalimi espeji, in bi bilo treba predhodno sprejeti poseben računovodski standard za vodenje knjigovodstva v kmetijstvu. Vse to je povezano tudi z večjimi stroški, saj bi morala večina kmetov za to poiskati računovodski servis. Seveda je tudi na področju kmetijstva danes potrebno optimiziranje davčnih obveznosti. Več kot očitno pa je, da tak način ni najprimernejši, saj danes kljub možnosti, da se že sedaj lahko prostovoljno odločijo za to, na podlagi vodenja poslovnih knjig ugotavlja dohodek le okoli 130 kmečkih gospodinjstev. V Slovenski demokratski stranki bomo, kot rečeno, predlog zakona podprli, od Vlade pa pričakujemo, da bo v prihodnje pripravila standarde za vodenje računovodstva v kmetijstvu, ki bi upoštevali specifičnost kmetijske dejavnosti in bi taka oblika bila tudi bolj privlačna, da bi se kmečka gospodinjstva odločala za tak način ugotavljanja davčne osnove. Mislim, da je kmeta treba zainteresirati za vodenje knjig, videti mora v tem neko prednost oziroma ugodnost, kar je pozitivno tako za davčne zavezance kot za državo. Naj končam s pregovorom, "reven kmet, revna država", in obratno, "bogat kmet, bogata država". Upam, da se teh ne bojimo več. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 18.20. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanjem ob 18.20. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v okviru nujnega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, torej z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 5. 2011. Prehajamo k 16. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 16. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS, gospod Janez Ribič. Prosim.
Hvala za besedo. Naj samo spomnim, da bi želeli s tem amandmajem, da dobijo štipendije tudi tisti dijaki, stari od 15 do 18 let. Če tega amandmaja ne podpremo, potem bodo ti dijaki, ki so navadno tisti, ki so najbolj oddaljeni od centrov za izobraževanje, na slabem. In zato vas pozivam, da ta naš amandma podprete.
Hvala lepa. Torej obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov dr. Andreja Črnak Meglič.
Poslanska skupina Socialnih demokratov amandmaja ne bo podprla. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je združil pod enim imenom dve pravici – otroški dodatek in državno štipendijo –, hkrati pa močno povečal znesek, ki ga bo prejemal, znesek tega povečanega otroškega dodatka. Če je prej znašal otroški dodatek 0,3 % minimalnega dohodka, to se pravi približno 92 evrov, in pa štipendija 68 evrov, znaša sedaj ta skupni znesek, ki je povečan na 0,89 % minimalnega dohodka, 256 evrov. S tem zelo jasno kažemo, da nikomur nič ne jemljemo, da združujemo dve pravici pod enim imenom, da pa v primeru, da se starši in otroci dogovorijo, da ta prejemek dobijo otroci, na podlagi 34. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev to pravico lahko tudi dobijo. Skratka, to je vsebinska in finančna obrazložitev, zakaj amandmaja ne bomo podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 32. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmaja, sprejetega na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Želi katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? [[Ne.]] Prosim, Franc Pukšič, v svojem imenu.
Hvala lepa, kolegice in kolegi! Jaz predloga zakona prav zaradi tega, ker amandma Slovenske ljudske stranke ni bil sprejet, ne bom podprl. Saj, pravzaprav človek ne more verjeti in lahko bi se pisalo pod rubriko "pa ni res". Na oblasti so Socialni demokrati. Socialni demokrati, to bi naj nekaj pomenilo, ampak takšni socialni demokrati, ki jemljejo starejšim [[...]]
Kolega Pukšič, brez polemik, brez polemik!
[[...]]ki jemljejo že otrokom, ki jemljejo tistim, ki so tega potrebni, in ki jemljejo podeželju. Torej, zakaj? Tega ne rabimo, imamo dovolj eno veliko mesto, enega velikega župana, njemu bomo dali razpis za njega, za njegove Stožice. Skratka, vse to bomo požegnali in država se bo vrtela naprej, tako kot se sedaj vrti, vrti se pa v smeri proti peklu, vemo pa, kdo je v peklu vladar. Jemati otrokom in govoriti, da bo šlo to prek otroškega dodatka [[...]]Ko boste seštevali dva ali tri traktorje, ki so del premoženja neke kmetije, pa zaradi tega traktorja, dveh ali treh, za kar starši ne bodo dobili otroškega dodatka, otroci enostavno ne bodo mogli niti v srednjo šolo! Prepovejte še osnovno šolo in boste imeli sistem Butalcev! To bi si očitno želeli, iger in kruha ter dirigiranje s palico SD iz bele Ljubljane po celi državi. Takega zakona res ne moreš podpreti.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 25. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o socialno varstvenih prejemkih v okviru nujnega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 5. 2011. Prehajamo na 7. člen in na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 7. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, Janez Ribič. Prosim.
Hvala. S tem amandmajem želimo, da ostanejo državne pokojnine. Prejemniki državnih pokojnin so večinoma ljudje, ki v preteklosti niso mogli ali celo niso smeli biti zavarovani, kot na primer gospodinje in kmečke žene, kljub temu, da so vse življenje delale. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, v katerem smo v Slovenski ljudski stranki izborili, da je ta državna pokojnina vključena, saj se borimo za teh 16 tisoč državljanov, ki jo prejemajo – če zakon na referendumu pade, je več ne bodo prejemali. Kako boste tem prejemnikom to obrazložili, če danes ne podprete tega našega amandmaja? Tudi ni razumno, če ste naš amandma pri Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju potrdili, da ga danes ne bi. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 35. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmaja, sprejetega na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v svojem imenu? Želi katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? [[Ne želi.]] V svojem imenu, Gvido Kres in Franc Pukšič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakonu ne bom nasprotoval, podprl ga pa tudi ne bom, ker ta amandma, ki je bil, lahko rečem, kvaliteten amandma, ni sprejet. Poglejte, če ZPIZ-2 pade, padejo tudi te državne pokojnine. Razumem vas, gospod minister – ni pravično da v času te krize nekateri neupravičeno dobivajo dohodke, pa tudi neupravičeno dobivajo previsoke dohodke in o tem se res lahko razpravlja in res je tako, da v času krize je treba varčevati. Ampak, ko so se te pokojnine uvajale, smo imeli pred sabo predvsem to, da bi enkrat želeli priti tudi do univerzalnega temeljnega dohodka. Vsi dobro veste kaj naj bi pomenil ta univerzalni temeljni dohodek, in jaz bi lahko rekel, da smo ga uvedli vsaj po 65. letu starosti. Danes je bilo tudi rečeno, da nekateri dobivajo te dohodke, ki so tako ali tako zelo dobrem gospodarskem ali če hočete finančnem stanju. Ampak gospod minister, ali ste prepričani, da v tistih hišah, v tistih družinah, kjer je ta mati, ki je celo življenje skrbela za družino, mož domov prinašal dobre dohodke, ima danes dobro pokojnino – predvsem poslanke ženske to poslušajte –, ne vem, če je ta mož res vedno tako radodaren, da svoji ženi prispeva tisti del dohodka, ki si ga je zaslužila. V naši državi pa tudi nimamo urejeno, da mora od moževe pokojnine toliko in toliko iti k isti ženi, ki je celo življenje delala in skrbela za družino, držala tri vogale pokonci in da je zadeva tekla, kot je treba. In danes najverjetneje prosi moža, če ji da za frizuro ali kavico. Ne vem, v tem jaz vidim ta dohodek in ta naš amandma, da bi morale te pokojnine tudi tam ostati, ker sem prepričan, da se tudi to dogaja v naših hišah in za našimi zidovi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Franc Pukšič.
Hvala lepa. Sam tega zakona ne bom podprl, bom pa povedal, zakaj ne bom glasoval proti. Iz enega samega razloga, in sicer zato, ker prestavlja uveljavitev tega zakona na 1. 1. 2012. In kaj bo 1. 1. 2012? 5. junija bodo žirantje, to so volivke in volivci, verjetno dali trikrat ne, in ne boste šli v drugi krog. Takrat vas več ne bo in bomo zakon popravljali.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. 5. 2011. Prehajamo k 2. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Spoštovani! V Poslanski skupini SDS bomo predlagani amandma podprli. Samo s podporo temu amandmaju, za katerega nihče ne trdi, da je idealen, vendar samo s podporo temu amandmaju lahko sploh odpremo zelo občutljivo področje sodelovanja med Državnim zborom in komisijo. Tudi na obravnavi na delovnem telesu je bil s strani komisije zelo jasno dan signal, da si želi več sodelovanja in gre torej za vprašanje možnosti, kako to storiti. Če ta amandma ne bo sprejet, člen ne bo odprt in vse besede, tudi tistih poslancev koalicije, ki ste se zavzemali za to, bodo s tem postale brezpredmetne. Področje boja proti korupciji pa je občutljivo področje, bi moralo biti področje, kjer bi se iskalo družbeni konsenz. Če ga že takrat sedanja vladajoča koalicija, ko je sprejemala osnovni zakon, ni iskala, bi bilo že zaradi nesrečne zgodbe z vodjo liste največje vladne stranke v Evropskem parlamentu dobro, da bi to iskali zdaj. Kajti, s strani predsednika Evropskega parlamenta je bilo dano zelo jasno sporočilo, da bo zdaj pozorno spremljal dogajanje v vseh državah, kjer so bili zaloteni ljudje pri koruptivnih dejanjih, njihovi poslanci v Evropskem parlamentu, med njimi tudi gospod Thaler. Danes je prva možnost, da s potrditvijo amandmajev, ki jih je vložila SDS, izkažete, da resno mislite, tudi s tem, ko iščete konsenz tako s strani pozicije kot opozicije. Korupcija je namreč rakasto tkivo, ki razjeda katerokoli družbo, in zato je boj proti njej veliko pomembnejši, kot se zdi. Od uspešnosti tega boja je namreč odvisna tudi gospodarska uspešnost posamezne države, in zato naj vas spomnim, da je v času samo dveh let in pol vladavine te vlade na lestvici svetovnega letopisa konkurenčnosti Slovenija zgrmela povsem na rep. Pred njo so, žal, danes države, kot so Romunija, če želite Portugalska, ki je sicer tik pred bankrotom, pa celo kakšen Peru in Kazahstan bi se našli. Zaradi tega, ker gre torej za pomembno temo, ker gre za problem, ki se očitno dotika še kako tudi vladajoče koalicije, ne samo v Sloveniji, celo pri njenih funkcionarjih na evropski ravni, bi bilo torej dobro, da danes sprejmete ta amandma in omogočite, da z iskanjem konsenza pokažemo in pokažete tudi vi, da z bojem proti korupciji mislimo resno.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 37. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam,da amandma ni sprejet. Prehajamo k 3. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 3. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 9. [[za je glasovalo 37.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 5. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 5. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 4. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 12. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 12. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 4. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 15. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 15. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Spoštovani! Več kot očitno je, da ima Slovenija v tem mandatu dokaj nesrečno roko pri nekaterih ljudeh, ki so s strani vladajoče koalicije na funkcijah v Evropski uniji. To stvar bi bilo dobro urediti enkrat za vselej. Organi Evropske unije sami priznavajo, da tisti sistemi njihovega notranjega nadzora, ki so vzpostavljeni, niti slučajno niso kaj posebej učinkoviti, in priporočajo državam članicam samim, da to uredijo po svoji lastni presoji. Spomnil bi, da je bil vodja liste največje vladne stranke SD ujet pri koruptivnem dejanju. In spomnil bi, da smo v zvezi z nekaterimi drugimi, ki opravljajo po imenovanju s strani Vlade ali parlamenta v tem mandatu določene funkcije na ravni Evropske unije, lahko v slovenskih medijih brali tudi kaj zanimive podatke o različnih čudnih poslovnih potezah, navezah, lobiranju, in še kaj bi se našlo. Tovrstne stvari seveda mečejo na Slovenijo kot celoto kaj čudno luč v Evropski uniji in v vsem demokratičnem svetu. In to zagotovo odbija tudi potencialne poslovne partnerje. Tudi iz tega razloga je boj proti korupciji tako pomemben. Zato predlagamo, da bi v ta sistem nadzora, enako kot to velja za funkcionarje znotraj meja države Slovenije, vključili tudi vse funkcionarje, ki svoja dela in naloge opravljajo na ravni Evropske unije. Zato, da ne bomo kdaj kasneje znova brali, kako so nekoga novinarji ujeli in flagranti pri dejanju, koruptivnem dejanju, potem pa jim ta isti človek še zagrozi z dodatno proti tožbo in s tem še dodatno vrže čudno luč na državo Slovenijo in seveda še posebej na tisto stranko, ki ga je tja izvolila oziroma predlagala. In tudi zato, da ne bi brali o čudnih poslih z raznimi avtomobili pa o vsem drugem, o čemer beremo v teh dneh v naših časopisih – zelo, zelo poučne stvari. Iz tega razloga bi bilo dobro, če koalicija glasuje za amandma, ki ga predlagamo. Mi ga bomo uveljavili, če ne zdaj, pa v naslednjem mandatu.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne. V svojem imenu dr. Vinko Gorenak,
Hvala lepa. V postopku sprejemanja tega amandmaja že prej na odboru in danes smo pravzaprav doživeli nekaj. Kaj pravzaprav mi predlagamo? Mi predlagamo, da nekaj oseb s tem amandmajem – po imenih, Cvikl, Rop in tako dalje, vključujoč evropske poslance – vključimo v ta zakon. Nič drugega ne predlagamo. In stališče je bilo, češ, evropski predpisi tega ne dovoljujejo. Jaz sem tekom razprave zelo jasno prosil, pa je bila prisotna državna sekretarka, tukaj je tudi cela koalicija, ki tako ali tako vse ve in vse zna, naj mi eden pove, kateri evropski predpis Republiki Sloveniji preprečuje, da bi te ljudi spravili pod ta zakon. Jaz do zdaj, ko bomo glasovali, tega odgovora nimam. In ker tega odgovora nimam, in ko bomo videli rezultat, in če bo ta rezultat negativen za ta amandma, torej, če boste ta amandma zavrnili, bom vsaj jaz to razumel, da ščitite nekatere ljudi iz meni neznanih razlogov. To pa ni dobro. Skratka, amandma bom razumel kot da ščitite izumitelja steklene palače, gospoda Cvikla, ali pa izumitelja incidentov v Piranskem zalivu, ki so danes nagrajeni z 18 tisoč evrov. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 31. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 29. členu in na odločanje o amandmaju Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 29. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 5. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 33. členu in na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 33. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 32. [[Za je glasovalo 35]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo še na drugi amandma, na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k istemu členu, to je amandma pod zaporedno številko 2. Prejšnji je bil pod zaporedno številko 1. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti 5. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 34. členu in na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 34. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za 43, proti 25. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 3., 5., 12., 15., 29., 33. in 34. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandma oziroma amandmaje. Prosim, mag. Borut Sajovic, imate besedo.
Hvala lepa, predsednik. Napovedujem vložitev amandmajev, zato predlagam, da se tretja obravnava izvede v torek.
Hvala lepa. Ugotavljam, da so amandmaji napovedani. Zato prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v torek, 24. maja po končanih glasovanjih. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje v okviru skrajšanega postopka. K drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za 38, proti 30. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja v okviru skrajšanega postopka. K drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za 58, proti 5. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o dohodnini v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 30. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o varnosti in zdravju pri delu v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 17. 5. 2011 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju, ki ste ga prejeli na klop z datumom 18. 5. 2011. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 28. členu. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Še kdo, da vidimo? Mag. Andrej Vizjak, najprej.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Amandma pravzaprav vrača tekst besedila na prvotno besedilo, ki ga je sprejela Vlada in predlagala temu zboru, čeprav je bil ta drugi odstavek 28. člena izglasovan na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, potem je Vlada oziroma potem ste koalicijske poslanske skupine želele ta drugi odstavek v drugem branju zopet odpraviti, pa je bil ta amandma zavrnjen. In sedaj v tretje to isto stvar, pravzaprav kljub dvakratnem že glasovanju o tej zadevi v parlamentu, želi seveda verjetno Vlada pod podpisom štirih poslanskih skupin vreči ven. Za kaj pravzaprav gre? Gre za zelo preprosto zadevo in koristno zadevo. Namreč, menim, da mora strokovni delavec za varnost pri delu izpolnjevati določene pogoje, da to delo kompetentno opravlja glede na nevarnosti, ki so v branži oziroma pri delodajalcu kjer te strokovne naloge opravlja. Namreč, vemo, da je na primer v gradbeništvu kar 45 % vseh nesreč pri delu in gotovo v gradbeništvu mora strokovni delavec za varnost pri delu izpolnjevati in imeti neka druga znanja, kot pa na primer strokovni delavec za varnost pri delu v računovodsko-finančni dejavnosti ali pri odvetniku, recimo, ali ne vem, pri dejavnostih, ki so bistveno manj nevarne in tvegane za varnost in zdravje. In pravzaprav amandma, ki je bil na odboru izglasovan in ki ga želite s tem amandmajem torej vreči ven, govori prav to, da pogoje, ki jih mora izpolnjevati strokovni delavec, določi minister, pristojen za delo in so odvisni od vrste dejavnosti delodajalca ter vrste in stopnje tveganj za nastanek nezgod pri delu, poklicnih bolezni in bolezni, povezanih z delom delavcev. Namreč, menim, da je to zelo pomembno, da minister določi s podzakonskim aktom pogoje, ki jih mora izpolnjevati strokovni delavec in so seveda odvisni od vrste dejavnosti delodajalca in tudi stopnje tveganj. Namreč, če bo ta amandma sprejet, potem bo obveljalo, da delodajalec sam določi pogoje, ki jih mora izpolnjevati strokovni delavec, kar pomeni, da bo recimo v gradbeništvu, kjer imamo, veste, veliko delodajalcev, ki so priučeni iz drugih republik in ne vem kaj vse in imajo seveda pravzaprav marsikaj, seveda popolno anarhijo. Če bodo ti delodajalci pooblaščali kot strokovne delavce svoje neke sodelavce bo ne samo večje tveganje za varnost teh delavcev pri tem delodajalcu, ampak tudi drugih, ki se znajdejo na tem gradbišču. Kajti veste, tam je po navadi veliko podizvajalcev in koordinacija je dostikrat problem. Zato gre ta dikcija drugega odstavka 28. člena v smer, da se tam, kjer je tveganje, določijo ostrejši pogoji za strokovnega delavca, za varnost pri delu, in tam, kjer je tveganje nižje, so pogoji mehkejši. In mislim, da je to strokovno vprašanje, in mislim, da ga lahko minister zadovoljivo reši, da bo zadeva v redu. Mislim da gre predlog tega amandmaja preveč v neko liberalno smer, torej, da je res zdaj pa čisto delodajalcu prepuščeno, kakšne pogoje bo izpolnjeval strokovni delavec, in da je dostikrat zadosti, da bo imel samo splošni del strokovnega izpita – torej, poznavanje pravne varnosti oziroma pravne ureditve in varnosti pri delu. Menim, da je to premalo za tiste dejavnosti in tiste poklice, kjer so tveganja visoka. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nasprotovali temu amandmaju, kot smo že v drugi obravnavi, ker menimo, da se s tem seveda dajejo odpustki tistim, ki nimajo nevarnosti, vendar se postavijo v večje tveganje prav tam, kjer so nevarnosti za zdravje pri delu večje. Mislim, da bi bila uveljavitev tega drugega odstavka pomemben korak pri tem [[...]]
Kolega Vizjak, prosim zaključite, 5 minut je minilo.
Se opravičujem. 5 minut in 9 sekund, še 15 [[...]]
Ne, ne. 5 minut, vam jaz povem.
Spoštovani, ta rešitev gre v smeri, da se pogoji adaptirajo na vsebino, ne pa, da so bodisi mehki, bodisi ostri, ne glede na vsebino.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vili Rezman. Vsak ima seveda za razpravo 5 minut. Prosim, Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanci Poslanske skupine nepovezanih poslancev smo podprli predlog, kakršen je sedaj veljaven po drugi obranvavi, in bomo nasprotovali predlogu, da se črta drugi odstavek 28. člena, kar je predlagala bivša koalicija. Bom povedal, zakaj mi menimo, da je treba to ohranit. Razlog je zelo preprost. Amandma, kakršen je sedaj predlagan, je v škodo tako strokovnosti, kot v škodo varnosti in zdravja pri delu. Ta amandma namreč predvideva, da bo delodajalec sam odločal o tem, kakšna znanja, sposobnosti, veščine potrebuje strokovni delavec. Naslednji člen pa njegove naloge določa. Zdaj pa poglejmo, kakšne naloge bo ta strokovni delavec med drugim opravljal. Prvič. Svetuje delodajalcu, ki je lahko recimo tudi neizobražen, in lahko imenuje nekoga, ki nima strokovne izobrazbe, da bo njemu svetoval, kako naj on načrtuje varstvo pri delu. Se mi zdi popoln absurd. Drugič. Svetuje delodajalcu glede opreme in procesov dela. Zopet lahko izbere arbitrarno nekoga, kogar koli izmed svojih delavcev, ker ni nobenih pogojev določenih, kakšno izobrazbo mora nekdo imeti, da lahko svetuje o varnosti, o izbiri opreme in o načrtovanju delovnih procesov. Tretjič. Opravlja notranji nadzor nad varovanjem zdravja. Torej tudi nad tistim, ki ga je določil, da bo ta nadzor opravljal. Posredno bo delodajalec samega sebe nadzoroval. Naslednji absurd. Četrta naloga. sodeluje z izvajalcem medicine dela, brez potrebne izobrazbe. Nekdo bo sodeloval in svetoval doktorju medicine dela, specialistu za medicino dela, in za to ne potrebuje nobenih posebnih znanj. In petič – med enajstimi nalogami sem jih nekaj izbral. Izvaja usposabljanje tistih, ki so morebiti bistveno bolj izobraženi od njega, ker mu je to pač namenil njegov delodajalec. Tu se pa vrstijo absurdi eden za drugim, in zaradi tega, ker je to za nas absurdno, mi menimo, da minister s svojo strokovno ekipo, ki jo bo sam lahko izbral, pa vendarle je sposoben določiti, katerim pogojem mora zadostiti tisti, ki bo usposabljal za varnost pri delu in sodeloval z doktorjem medicine, specializiranim za medicino dela.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato [[...]]Želi še kdo? Ne želi. Zato zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 28. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 35. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Želi predstavnik Vlade besedo v zvezi z usklajenostjo? Besedo ima minister dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na to, da ta amandma zdaj ni bil sprejet, predlagam, da na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora daste Vladi nalog in rok za uskladitveni amandma k 29. členu, ker je treba ta dva člena sedaj uskladiti.
Ker je Vlada opozorila, da je po končani tretji obravnavi predlog zakona zaradi sprejetega amandmaja neusklajen, prosim Vlado, da pripravi uskladitveni amandma. Državni zbor bo z obravnavo te točke nadaljeval v torek, 24. maja, po končanih ostalih glasovanjih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 28. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala lepa.