Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 2. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanca: Tanja Cink do 14. ure, mag. Anže Logar in dr. Franc Trček. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2014. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2014 dajem najprej besedo predsedniku Vlade dr. Miroslavu Cerarju. Prosim.
Spoštovani visoki zbor, predsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci, ministrice in ministri! Ob svojem prvem nagovoru v Državnem zboru Republike Slovenije pred imenovanjem vlade sem izpostavil med drugim tudi potrebo po odločnem ukrepanju na področju konsolidacije javnih financ. Stanje v državi je zaradi preseženega deficita in relativno visokega dolga resno in zahtevno. Dokler ne odpravimo neugodnega javnofinančnega položaja, smo v situaciji, ko v marsičem o nas odločajo drugi. Zaostritev stanja in omejitev manevrskega prostora na področju javnih financ je zaradi težkih makroekonomskih okoliščin v zadnjih letih realnost naše države. Ob nastopu mandata se je Vlada odločno zavzela, da skupaj z državljani in družbo preseže sedanjo krizo. Številnih izzivov, ki so pred nami, se moramo lotiti dovolj enotno, vztrajno in potrpežljivo. Ob mnogih nujnih in hitrih odzivih lahko namreč pozitivne temeljne in trajnostne spremembe dosežemo le s pretehtanimi in postopnimi koraki. Vlada je svoje prve resnejše korake naredila s pripravo predlogov rebalansa proračunov za leti 2014 in 2015. V skladu z načelom koalicijskega sporazuma, da bomo delovali odgovorno, konstruktivno, povezovalno in transparentno, želi Vlada s predlaganima rebalansoma proračunov pokazati svoj resen namen za odločno ukrepanje. Naj poudarim, da se pri tem nismo odločili za radikalne posege v posamezne dele sistema, saj ne želimo z restriktivnostjo fiskalne politike vplivati na manjše povpraševanje ali potrošnjo, pač pa smo pri pripravi obeh predlogov iskali in še vedno iščemo tudi ustrezne kompromise. Na vladni strani si želimo pri nadaljnjih pogajanjih s socialnimi partnerji odkrit in konstruktiven dialog. Odprti smo za vse konstruktivne predloge in vzdržne kompromise, ob tem pa ne smemo pozabiti, da rebalans proračuna ni potreben le zaradi naših lastnih zavez evropskemu, torej našemu pravnemu redu, temveč tudi zato, ker sta konsolidacija javnih financ in zaustavitev nadaljnjega zadolževanja ključna za normalno upravljanje lastne države, pri čemer sta hkrati tudi naša zaveza in odgovornost do bodočih generacij. Slovenija je z vidika konsolidacije javnih financ v preteklosti že izvedla nekatere procese, vendar so za zagotovitev dolgoročne stabilnosti in vzdržne rasti potrebni dodatni ukrepi in dosledno izvajanje le-teh na podlagi določitve prioritet razvoja in krepitve konkurenčnosti. Gospodarstvo v zadnjem obdobju kaže znake okrevanja, tudi napovedi za rast so obetavnejše, toda dolgoročna stabilna rast ni zagotovljena. Treba bo še veliko, da bodo spremembe na bolje v vsakdanjem življenju občutili tudi državljani. V to so usmerjena vsa naša prizadevanja in ukrepi. Vlada želi s predlogom rebalansa proračunov aktivno reševati tudi makroekonomska neravnovesja. Razmeroma nizka konkurenčnost še naprej omejuje sposobnost gospodarstva za prilagajanje razmeram na svetovnem trgu. Namen rebalansa proračunov tako ni le nujna stabilizacija javnih financ, ampak tudi ustvarjanje pogojev za višjo gospodarsko rast. Za oživitev gospodarske rasti Slovenija prioritetno izvaja ukrepe na področju finančnega sektorja, upravljanja podjetij ter javnih financ. Sanacija bančnega sistema poteka in se mora nadaljevati, saj je financiranje podjetij ostaja problematično. Proces razdolževanja in prestrukturiranja tečeta vzporedno. Treba je nadaljevati s procesom izboljšanja upravljanja s kapitalskimi naložbami države ter povečevanjem njihove učinkovitosti vključno s premišljeno privatizacijo. Pomembno je dvigniti konkurenčnost, zmanjšati administrativne ovire in izboljšati učinkovitost javnega sektorja. Nujna je dolgoročna razvojno usmerjena politika javnih financ z jasno omejitvijo javnofinančnih odhodkov. Pomembno je srednjeročno načrtovanje in opredeljevanje ciljev. Dolgoročno ne moremo trošiti več kot ustvarimo. Srednjeročno strategijo javnih financ Republike Slovenije opredeljuje program stabilnosti, ki ga vlada potrdi vsako leto v aprilu za obdobje tekočega leta in za naslednja 4 leta. Predlagani ukrepi rebalansov proračunov tako zasledujejo že postavljene cilje proračunske strategije. Kratkoročno zastavljen cilj je odprava čezmernega primanjkljaja v letu 2015, do leta 2017 pa hočemo doseči izravnan strukturni primanjkljaj. Na poti za doseganje teh ciljev si je Vlada za leto 2014 z rebalansom proračuna določila ciljni primanjkljaj sektorja države na ravni 4,3 % BDP, kar bo omogočalo tudi doseganje ciljnega primanjkljaja pod 3 % BDP v letu 2015. Zaradi časovne omejitve do konca leta 2014 z rebalansom proračuna niso možni strukturni ukrepi, zato Vlada izvaja proračunske aktivnosti znotraj okvirov, ki jih omogočata Zakon o javnih financah in Zakon o izvrševanju proračuna. Gibanja v javnih financah kažejo, da je manevrskega prostora malo, zato ga moramo najbolje izkoristiti. V zadnjih petih letih so se izdatki sektorja države v deležu BDP povišali z 41,7 % na 45,3 % BDP. Dejansko so se znižali le izdatki za investicije in materialne stroške. Masa plač v javnem sektorju je v petletnem obdobju ostala na podobni ravni, 11,6 % BDP. V petih letih pa so bistveno poskočili izdatki za obresti na 3,3 % BDP v letu 2014 ter transferji iz proračuna v pokojninsko blagajno na 17,5 % BDP. Rebalans proračuna za leto 2014 določa skupaj s spremembami proračunskih prioritet in strukturo izdatkov ob dani javnofinančni omejitvi ukrepe, s katerimi želi Vlada spodbuditi tista vlaganja, ki imajo čim večji multiplikativni učinek na bruto družbeni proizvod. Vlada želi s predlaganimi ukrepi rebalansa 2014 in z notranjimi prerazporeditvami v proračunu nameniti več denarja projektom, ki delujejo bolj spodbudno na gospodarsko rast. Rebalans in načrtovani ukrepi ekonomske politike za leto 2015 so torej usmerjeni k drugačni strukturi javne potrošnje, to je k takšni, ki bo, kot rečeno, omogočala višjo gospodarsko rast. Stremimo k temu, da so ukrepi uravnoteženi in porazdeljeni med vse deležnike, tako da se finančno breme čim bolj pravično razdeli. Na drugi strani pa morajo ti ukrepi doseči cilj znižanja primanjkljaja pod 3% BDP. Spoštovani zbor! Vzdržen in razvojno naravnan proračun države je samo en člen v celovitem pristopu in odnosu, ki ga moramo vzpostaviti do prihodnjega razvoja Slovenije. Toda ta člen je nujni predpogoj za to, da vzpostavimo povezano verigo ukrepov in ravnanj, ki bodo na finančnem, ekonomskem in drugih področjih omogočila uspešen družbeni razvoj. Le usklajeno delovanje, jasni skupni cilji in sodelovanje na vseh področjih lahko prinesejo pozitiven rezultat na dolgi rok in s tem boljšo prihodnost. Zahvaljujem se vam za vašo pozornost in vam želim uspešno delo.
Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2014 dajem besedo še ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Spoštovani! Ob izjemno negotovih razmerah v letu 2013 pri pripravi proračuna za letošnje leto in tudi velikih spremembah v prvem delu letošnjega leta je rebalans proračuna logična posledica. Kar ne izgleda logično, je dejstvo, da sprejemamo rebalans v novembru za tekoče leto. Tako se najprej postavlja vprašanje, ali ni prepozno in bi ga morali sprejeti že, na primer, junija. Junij bi bil logična izbira, če ne bi imeli političnega vakuuma, in to takrat pač ni bilo mogoče. Nadalje je Vlada leta 2013 ob pripravi proračuna za to leto predvidela, da je dobro načrtovanje zaradi izjemno negotovih razmer skoraj nemogoče in je zato v Zakonu o izvrševanju proračuna predvidela velike možne prerazporeditve med proračunskimi postavkami in tudi možno povečanje primanjkljaja, če bi se izkazalo, da so izdatki za obresti, pokojnine in plačila v EU proračun večji od načrtovanih. Tako se postavi drugo vprašanje, ali je rebalans sploh potreben, še posebej, ker je finančni minister v skladu s pooblastili omejil prevzemanje novih obveznosti že v juliju. Formalnopravno gledano bi z ogromnimi prerazporeditvami in veliko omejitvijo prevzemanja novih obveznosti bilo verjetno mogoče celo izpeljati proračunsko leto v maksimalnih še možnih okvirih. Kljub temu smo se odločili, da je rebalans potreben zaradi štirih razlogov. Najprej so razlike med sprejetim proračunom za letošnje leto in njegovo izvršitvijo, ki so posledica tako velikih sprememb, na katere nimamo vpliva, sprememb zaradi odločitev Vlade kot tudi nekaterih napak pri načrtovanju tako velike, da se o tem mora, po našem mnenju, transparentno odločiti Državni zbor in spremembe tudi predstaviti javnosti. Drugič, omejitev prevzemanja novih obveznosti postavlja proračunske uporabnike v zelo negotov in težak položaj pri izpeljavi njihovih programov in te omejitve so, kot sem dejal, od julija. Zato smo čas od začetka mandata te vlade porabili za več krogov dogovorov o tem, kaj so nujne potrebe do konca leta. Tako bo lahko po rebalansu to proračunsko leto teklo normalno do konca leta brez dodatnega omejevanja. To ima tudi pozitivne posledice za normalna plačila obveznosti proračunskih uporabnikov in ne prenašanje obveznosti plačil v naslednje leto, kar je sicer bilo običajno. Tretjič, s tem dogovorjenim rebalansom imamo tudi nujno podlago za proračun za naslednje leto, smo pa tudi ob rebalansu razčistili naš fiskalni okvir in ukrepe za naslednje leto. Četrtič, poleg tega nam ta rebalans daje tudi možnost prve ocene pozitivnih učinkov velikega števila strukturnih reform, ki smo jih sprejeli v preteklih letih. Spoštovani! Kot veste, je Vlada Republike Slovenije začela mandat konec septembra 2014 in kot prednostno nalogo naslovila pripravo in sprejetje ukrepov za uravnoteženje javnih financ, in sicer z zmanjšanjem presežnega proračunskega primanjkljaja in postopnim zniževanjem strukturnega primanjkljaja. Cilja proračunske strategije iz Programa stabilnosti za leto 2014, ki smo jo sprejeli, sta: odpraviti čezmerni primanjkljaj, torej preko 3 %, do leta 2015 in doseči srednjeročni cilj uravnoteženih javnih financ do leta 2017. V Programu stabilnosti je načrtovano zmanjšanje primanjkljaja pod 3 % BDP v naslednjem letu. Proračunska strategija, opisana v programu, je tako v skladu z zahtevami Pakta za stabilnost in rast. Prvi ukrep za dosego omenjenih ciljev je sprejetje tega rebalansa. Z rebalansom proračuna si je Vlada določila ciljni primanjkljaj sektorja države na ravni 4,3 %, za leto 2015 pa načrtujemo 2,8 %. Predvsem pa so poglavitni razlogi za pripravo rebalansa, poleg tistih, ki sem jih navedel, za leto 2014 naslednji. Imeli smo izpad prihodkov iz naslova davka na nepremičnine, nenačrtovane izdatke za obresti za zadolževanje po uveljavitvi sprememb proračuna 2014, prenizko načrtovan tekoči transfer v ZPIZ zaradi sprejetja novega Zakona o Slovenskem državnem holdingu spomladi 2014, ki je uvedel spremembe pri financiranju rednih izdatkov pokojninske blagajne s strani Kada, spremembe okoliščin v zvezi s črpanje EU sredstev, prenizko načrtovanih sredstev za financiranje obveznih gospodarskih javnih služb, dodatnih prihodkov in zmanjšanja odhodkov zaradi višje gospodarske rasti od pričakovane in zaradi dodatnih nenačrtovanih prihodkov. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim konkretne ocene prihodkov in odhodkov. Najprej prihodki. Novelirane ocene prihodkov za leto 2014, ki izhajajo iz dosežene realizacije v prvih devetih mesecih letošnjega leta in zadnje napovedi gospodarskih gibanj Umarja do konca letošnjega leta, kažejo, da bodo celotni prihodki državnega proračuna v letu 2014 znašali 8 milijard 601 milijon evrov in so nižji od ocene prihodkov zadnjega sprejetega proračuna za letošnje leto 120,2 milijona evrov oziroma za 0,2 %. Znižanje davčnih prihodkov v primerjavi z oceno v sprejetem proračunu je predvsem posledica neuveljavitve Zakona o davku na nepremičnine, gre za izpad 205 milijonov evrov, nižje ocene realizacije dohodnine, izpad 87 milijonov evrov, ter manj pobranih trošarin v višini 45 milijonov evrov. Delno bo izpad na strani davčnih prihodkov ublažila višja realizacija prihodkov iz naslova DDV v višini 91 milijonov, prav tako bo izpad skupnih prihodkov ublažil priliv prihodkov iz naslova dodeljenih koncesij v višini približno 149 milijonov evrov. Na strani odhodkov: s predlogom pri rebalansu proračuna se celotni odhodki načrtujejo v skupni višini 9 milijard 816 milijonov evrov in so za 177 milijonov evrov oziroma za 1,8 % višja od sprejetega proračuna. Če podrobneje pregledamo strukturo odhodkov, ugotovimo naslednje. S predlogom rebalansa se sredstva za izdatke za blago in storitve povečujejo za 106 milijonov evrov glede na sprejeti proračun. Glavnina odstopanj je posledica višjih stroškov vzdrževanja železniške infrastrukture in državnega cestnega omrežja, višjih obveznosti države do Sklada obrtnikov in podjetnikov ter odškodnin zaradi uveljavitve Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva. Pravice porabe za plačilo obresti iz naslova zadolževanja države se povečujejo za 151 milijonov evrov glede na sprejeti proračun predvsem kot posledica višjega zadolževanja zaradi višjega realiziranega deficita v računu finančnih terjatev in naložb v letu 2013 ter zaradi drugačne strukture inštrumentov in pogojev zadolževanja, kot je bilo predvideno ob pripravi proračuna. V sprejetem proračunu so bila sredstva splošne proračunske rezervacije načrtovana v višini 50 milijonov evrov, glede na to, da sta do konca leta le dobra dva meseca – v bistvu, slaba dva meseca, pardon –, se v predlogu rebalansa proračuna ta načrtuje samo v višini 2,8 milijonov evrov. Subvencije se v predlogu rebalansa povečujejo za 1,5 % glede na sprejeti proračun, k temu porastu največ prispevajo sredstva iz naslova izvajanja prometne politike, programov zapiranja Rudnika Trbovlje–Hrastnik ter povečanje sredstev za raziskovalne dejavnosti. Transferji posameznikom in gospodinjstvom se s predlogom rebalansa proračuna znižujejo – ne zaradi zmanjšanja pravic, temveč iz naslova zmanjšanja števila upravičencev do denarnih nadomestil za brezposelna in starševska nadomestila. Drugi tekoči domači transferji se glede na ocenjeno dinamiko izplačil do konca leta povečujejo predvsem, kot sem že omenil iz naslova financiranja obveznosti države do SPIZ za 124 milijonov evrov, tekočih plačil drugim izvajalcem javnih služb za izvajanje gospodarske javne službe linijskega prevoza potnikov, ki ga izvajajo koncesionarji, ter za izvajanja Zakona o družbi Slovenske železnice, kjer gre za 79 milijonov evrov. Na drugi strani se znižujejo sredstva načrtovana javnim skladom na področju regionalnega razvoja in spodbujanja zaposlovanja ter javnim zavodom na področju raziskovalnih programov in projektov ter dejavnosti visokega šolstva. V predlogu rebalansa proračuna je za tekoče transferje v tujino načrtovanih za 32 % več sredstev, kot je bilo za ta namen planiranih v sprejetem proračunu. Glavnina tega povečanja je iz naslova razvojnega sodelovanja in humanitarne pomoči. Povečujejo se tudi investicijski transferji proračunskim uporabnikom za 15,6 %, predvsem iz naslova črpanja EU sredstev. Ocenjena višina odhodkov iz naslova EU sredstev temelji na višini trenutne realizacije ter pričakovane dinamike izvajanja EU programov do konca leta. Seveda prihodki in odhodki imajo rezultat v primanjkljaju. Upoštevaje vse navedene razloge se s predlogom rebalansa proračuna za leto 2014 povečuje primanjkljaj državnega proračuna, izkazan po načelu denarnega toka, za skoraj 200 milijonov evrov, in sicer primanjkljaj po rebalansu znaša 1,1 milijarda 215 milijonov evrov. Ob upoštevanju drugih enot sektorja države ta proračunski deficit, preračunan po metodologiji ESA, to je evropski metodologiji, ki jo upošteva tudi Evropska komisija, v skladu z zahtevami EU pomeni, da bo deficit sektorja države v letu 2014 znašal 4,3 % bruto domačega proizvoda. To pomeni za 0,2 % povečanje primanjkljaja na ravni sektorja država kot celote glede na zavezo, ki je bila dana v programu stabilnosti in rasti za leto 2014. Spoštovani! Predlog rebalansa proračuna 2014 je prvi korak in osnova za načrtovanje nadaljnjih ukrepov, ki jih bo Vlada morala pripraviti, večino jih je že pripravila. Z vsakim nadaljnjim korakom bomo še naprej zasledovali cilje uravnoteženja javnih financ in hkrati tudi spodbujanja gospodarstva. Evropska komisija nam je že izkazala zaupanje z visoko 2,4-odstotno napovedjo gospodarske rasti, ki že upošteva naša prizadevanja na finančnem področju. Spoštovani! Upoštevaje vse navedeno predlagam, da Državni zbor podpre predlog rebalansa državnega proračuna za leto 2014. Hvala.
Predlog rebalansa je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani ministrski zbor, poslanke in poslanci! Odbor za finance in monetarno politiko je na 7. nujni seji 15. 11. 2014 kot matično delovno telo obravnaval Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2014, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Odboru so bila posredovana mnenja zainteresiranih delovnih teles, ki so se seznanila s predlogom rebalansa in niso sprejela svojih amandmajev. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog rebalansa ne podpira. Prav tako je bil odbor seznanjen z mnenjem Sodnega sveta. V poslovniškem roku so kvalificirani predlagatelji poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije vložili sedem amandmajev k predlaganemu rebalansu. Seji odbora so prisostvovali predstavniki in predstavnice Ministrstva za finance, Vlade in Umarja. Uvodno obrazložitev predloženega rebalansa je na seji odbora podala državna sekretarka Ministrstva za finance in ob tem povedala, da je predlog rebalansa odziv Vlade na različne spremembe, ki so se zgodile v tem letu, ter želje po večji transparentnosti javne porabe. V nadaljevanju je natančno predstavila vzroke za spremembo, ki so nastale na prihodkovni in odhodkovni strani proračuna. Ob koncu je omenila, da vse omenjene spremembe na obeh straneh proračuna pomenijo, da se v denarnem toku deficit zvišuje na 1 milijardo in 215 milijonov evrov, torej se povečuje za 197 milijonov evrov. To pomeni, da bo letošnji deficit sektorja države znašal 4,3 % BDP. Direktor Urada za makroekonomske analize in razvoj je v nadaljevanju na kratko predstavil splošno gospodarsko sliko za leto 2014 ter povedal, da so bile razmere precej boljše od napovedanih, na kar so vplivali predvsem večji izvoz, umirjanje na finančnih trgih ter s tem boljši dostop do financiranja, boljše črpanje EU sredstev ter tudi pozitivna domača potrošnja. Povedal je, da se tudi razmere na trgu dela že celo leto izboljšujejo. Ob tem je opozoril,da gledano bolj dolgoročno pomeni 2-odstotna gospodarska rast relativno nizko rast, ki ima potencial, da bo še nižja, torej bližje 1 %. To je predvsem posledica negativnih dejavnikov, in sicer nerešenega problema razdolževanja podjetij, nekončanega procesa konsolidacije javnih financ in močno povečanega javnega dolga. V razpravi, ki smo jo opravili člani odbora so bila podana različna stališča, nekateri člani odbora so poudarili, da je bil že predlog proračuna za leto 2014 narejen na nerealnih in neustreznih predpostavkah ter da je posledica tega nerealno planiranje proračuna, katerega rezultat je povečan primanjkljaj, in sicer za 197 milijonov evrov. Menili so, da rebalans 2014 zaradi tega ni samo posledica želje Vlade po večji transparentnosti. Nekateri so menili, da je predlog rebalansa 2014 nepotreben, saj gre zgolj za ugotovitveni akt, ker so se spremembe že zgodile, ter ob tem izpostavili precejšnje zmanjšanje sredstev tako za mlade raziskovalce kot za spodbujanje razvoja kadrov v gospodarstvu. V nadaljevanju so predstavili tudi slabo trošarinsko politiko države ter vprašali, zakaj se država ne zadolžuje pri Evropski investicijski banki, kjer je obrestna mera bolj ugodna. Nasprotno pa so nekateri člani odbora menili, da je rebalans 2014 potreben tudi zaradi večje transparentnosti javnih financ ter da je stanje resno. Potrdili so dejstvo, da je bil rebalans 2014 nerealno načrtovan, hkrati pa poudarili rigidnost sredstev oziroma že določenih obveznosti iz proračuna. Pozdravili so dejstvo, da rebalans ni posegel v socialne pravice najšibkejših. Menili so, da je vloga Državnega zbora, da razpravlja in tudi odloča o rebalansu, saj je to njegova pristojnost, čeprav bi bilo bolj realno o tem odločati zgodaj jeseni. Odbor amandmajev ni podprl, sprejel pa je sklep, da rebalans proračuna podpira. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministri, ministrice, kolegi in kolegice! Smo pred sprejmemo rebalansa proračuna za leto 2014. Rebalans proračuna ob koncu leta naj ne bi bistveno posegal v sredstva proračunskih uporabnikov, gre seveda za dokument, ki bo pokazal realnejšo sliko naše blagajne. To je pomembno zaradi več razlogov; porabniki bodo imeli možnost vpogleda v preglednejši proračunski okvir, to pa bo njim olajšalo njihovo delovanje, hkrati pa se bo izognilo nezmožnosti udejanjiti tudi tiste načrte, ki so po resorjih ravno zaradi te nejasnosti proračuna ostali nerealizirani. Kljub temu da se rebalans sprejema ob koncu leta, pa ne smemo zanemariti sporočilo tega dokumenta, ki ne predstavlja zgolj premetanko številk za eno proračunsko leto, ampak, kljub temu da so proračuni letni, vplivajo in delujejo na daljše časovno obdobje. Do letošnjega rebalansa je prišlo zaradi razhajanj med načrtovanimi odhodki tekom izvrševanja proračuna ter zaradi izpada nekaterih prihodkov. Ta ugotovitveni akt pa žal ni brez posledic za primanjkljaj, ki bo z načrtovanega 3,2 % narasel na 3,4 % bruto družbenega proizvoda. Ko pobliže pogledamo razhajanja načrtovanega proračuna z dejanskim stanjem naših financ, vidimo, da minus izhaja iz naslova nepremičninskega davka – 200 milijonov –, nižji je izplen evropskih sredstev, več denarja moramo nameniti za obresti, ker se zadolžujemo, in cirka 120 milijonov bo odšlo za pokojninsko blagajno. Na drugi strani pa seveda imamo več prihodkov iz naslova pobranega DDV, sploh več pobranih davkov in seveda tudi iz naslova premoženja države. Da rebalans proračuna ni le dokument, ki ga lahko 1. januarja prihodnje leto zaklenemo v predal, brez da ugotovimo, v katero past smo se morda ujeli pri načrtovanju proračuna in zakaj je prišlo do razhajanj, je spoznanje, ki mu moramo slediti. Morda to ne bi bilo sporočilo s tolikšno težo, še posebej ob zmernem optimizmu, pozitivnih napovedi gospodarske rasti, ob tem da smo relativno dobro stabilizirali bančni sistem. Žal je resnica precej bolj boleča, ko bomo s prihodnim rebalansom za leto 2015 primanjkljaj zniževali na 2,8 BDP. Ob tem bomo primorani iskati rešitve iz nastale zagate. Uspešnost teh pa bo odvisna predvsem od tega, ali smo kljub velikemu proračunskemu primanjkljaju preko tega zmožni postaviti trden most, po katerem bo na drugo stran varno prišla socialna varnost naših državljank in državljanov, preko katerega bomo lahko udejanjili ukrepe za zagon gospodarstva ali pa bo to v brezno primanjkljaja na račun zavez padlo še tisto malo upanja, da se dolgoročno nismo sposobni izviti iz primeža krize. Ta časovna stiska nas potiska v neko proračunsko zanko, ko smo v luči rešitev na kratek rok v zmanjševanju primanjkljaja na tankem ledu, kako nastaviti prihodnji rebalans, tako da ne bo boljši od tega samo v luči napovedane točnosti, temveč njegove večje ambicioznosti. Ni odveč, da pošteno priznamo, da so se pri proračunih vse vlade tekom te krize pogostokrat ujele v to logiko, da načrtovani proračun sledi gospodarski rasti, namesto, dragi moji, da bi bila gospodarska rast tudi posledica proračuna. Proračuni so bili vse prevečkrat podvrženi neki vrsti kombinatorike možnega z velikimi nihanji prav tam, kjer ne bi smeli si privoščiti napovedi v prazno. Naj ob tem omenim črpanje evropskih sredstev. Denar, ki ga lahko počrpamo iz naslova evropskih sredstev, ne sme postati nek rezerven obliž za krpanje proračunske luknje, temveč obveza Vladi počrpati vsak evro. Socialni demokrati menimo, da moramo prihodnjo proračunsko politiko zastaviti mnogo širše. V ospredju naj ne bodo le ukrepi, ki bodo kratkoročno sledili zniževanju primanjkljaja, temveč ukrepi, ki bodo na dolgi rok primanjkljaj odpravljali, brez da bi morda z danes na jutri ponovno posegali po politiki restrikcij, po politiki varčevanja in po politiki klestenja. Te politike nam lahko nižajo primanjkljaj na želeno raven, ne morejo pa same po sebi pomagati k okrevanju gospodarstva, ki potrebuje jasne in odločne ukrepe. Ni treba posebej poudariti, da je samo in zgolj klestenje huda zabloda, če za njim ne stojijo neposredni ukrepi za gospodarsko rast. Bolečo lekcijo iz posredne pomoči smo dobili tudi pri sanaciji bank, ki pa jo gospodarstvo vse premalo zazna. Banke so svoje kreditna vrata pustila zaklenjena, gospodarstvo pa žal še kar naprej hira v kreditnem krču. Prav tako bo treba narediti miselni preskok v zvezi z investicijami. Investicije, dragi moji, niso proračunski strošek, temveč dolgoročna pot h gospodarskemu okrevanju. Potrebujemo akcijski načrt z jasno politiko, ki bo peljala na pot dolgoročnega okrevanja. Morda bo kdo danes oporekal mojim besedam, češ da smo danes pred sprejemom rebalansa za leto 2014. Vendar ko bomo enkrat v prihodnjih mesecih zopet v tej dvorani govorili o rebalansu za leto 2015, ne bodo pomagale dosti pridige o tem, da potrebujemo rebalans akcije in ne samo reakcije na obstoječe stanje. Socialni demokrati smo zagovorniki stabilnega in uravnoteženega proračuna. Nekateri temu oporekajo, češ, močna socialna država ne gre z roko v roki z močnim gospodarstvom. Pogostokrat slišimo, da močno gospodarstvo ne potrebuje socialne države. Še več, da socialna država duši gospodarstvo, pa da imamo prevelike davčne bremenitve, da moramo klestiti odhodke in da se bo vse samo po sebi izravnalo, ko bo gospodarstvo na nizkih davkih zadihalo. Spet drugi, na drugi strani imamo tiste, ki razlagajo tem, kako da ta vlada zgolj izvršuje neko neoliberalno politiko Bruslja, kako da vse samo klestimo. Rebalans, dragi moji, pred nami pa kaže, da ni vse tako črno-belo in da je bilo marsikaj narejenega tudi v preteklosti. Ob tem rebalansu kot nekakšni generalki za prihodnje pozdravljamo tendenco, da se ohrani in krepi socialna država. Da se sredstva na Ministrstvu za delo in družino in socialne zadeve in enake možnosti manjšajo na posameznih postavkah, je dobra novica. Kajti, sredstva se znižujejo zaradi manj transferjev namenjenih nezaposlenim, ker jih je tudi manj; da temu velja pripisati tudi dejstvo – zaradi številnih ukrepov ministrstva v preteklem obdobju. Ministrstvo se je aktivno lotilo spopada z brezposelnost. V javna dela je v letu 2013 bilo vključenih 5 tisoč 339 oseb, za leto 2014 pa so se sredstva iz tega naslova še povečala, za aktivno politiko zaposlovanja v letih 2013 in 2014 je bilo namenjenih 199 milijonov evrov in rezultati so tu. Te ukrepe naštevam zato, da si nekateri končno priznajo, da je socialna varnost več kot le socialni transfer, da je aktivna politika zaposlovanja brezposelnim pomagala na trg dela, da vsak zaposleni prispeva v proračunsko blagajno, zato teza o močnem gospodarstvu brez socialne zaščite ne vzdrži. Na drugi strani pa ta rebalans kaže vendarle neke tendence, ki se jih bo treba na hitro odpovedati, če na dolgi rok želimo vzdržno in stabilno gospodarsko rast. Z rebalansom 2014 se zmanjšujejo sredstva na postavkah spodbujanja razvoja kadra v gospodarstvu, zmanjšujejo se sredstva za mlade raziskovalce, mobilnost in spodbudno najboljšim raziskovalcem; in to ni dobro. Prav tako ne moremo mimo tega, da rebalans znižuje sredstva na Ministrstvu za gospodarstvo iz naslova manj počrpanih evropskih sredstev zaradi znižanj sredstev s pripadajočo slovensko udeležbo. Z drugimi besedami, ker ne znamo dobro počrpati evropskega denarja, pa šparajmo. Mislim, da to ni v redu. Danes ni prav, da kadrovske zadrege te vlade na Ministrstvu za gospodarstvo izrabljamo v razpravi za rebalans, vendar brez močnega gospodarskega ministra, brez močne osebnosti se tudi tam ne bo nič uredilo. Socialni demokrati bomo podprli rebalans proračuna za leto 2014, podprli z napovedjo, da bomo, še predno bo na mizi rebalans za prihodnje leto, od Vlade in od pristojnega ministrstva želeli jasne in konkretne odgovore. Odgovore na vprašanja, kako bomo presegli politiko varčevanja in se usmerili v ukrepe, ki se bodo v proračunu odražali kot jasen načrt za spodbujanje gospodarstva rasti in predvsem zagotavljanje blaginje ljudi. Havla lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav spoštovani ministrski ekipi, premieru, spoštovanemu predsedniku in spoštovanemu zboru! Doslej so stroške krize v Sloveniji plačevali revni in srednji sloj, medtem ko so kapitali, najbogatejši, po navadi prejemali odpustke. Predlagani rebalans proračuna te trende nadaljuje. Spet se bo rezalo v socialno državo, kar bo še dodatno obremenilo najšibkejše, in spet se bo rezalo v javni sektor, kar bo še dodatno uničevalo srednji sloj, ki v tej družbi že več let razpada. In dodatno: država bo z rezi v investicije zavrla pozitivne gospodarske trende, ki so se v tem letu vendarle pojavili. Naj utemeljim te strahove. Prvič, Ministrstvo za zdravstvo. Sredstva so se zmanjšala za kar 10 %, medtem Vlada, recimo, ni našla rezerv na področju obrambe, kjer je izdatke celo povečala za 1,7 %, med drugim za nakup orožja in vojaške opreme, po drugi strani pa se ni obotavljala zmanjšati sredstev za zagotavljanje zdravstvenega varstva za ljudi brez obveznega zdravstvenega zavarovanja. In drugič, tudi na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve se varčuje pri tistih, ki so najšibkejši. Zmanjšali ste sredstva za podprogram Kreiranje delovnih mest, s katerim se omogoča zaposlovanje težje zaposljivih, med drugim v okviru javnih del. Tretjič, zmanjšujejo se sredstva za podporo zaposlovanju in rehabilitaciji invalidov in izenačevanje možnosti za invalide. Na to enostavno ni mogoče pristati. Pomoč invalidom in drugim najšibkejšim členom družbe je zadnja postavka, na kateri je mogoče varčevati. Četrtič, število brezposelnih se je letos res da malenkost zmanjšalo, nikakor pa se ni zmanjšalo za 19 %, za kolikor se znižujejo sredstva za nadomestila za brezposelnost. Očitno se Vlada ne zaveda, kakšen problem je brezposelnost v Sloveniji. V Mariboru trenutno znaša 14,8 %, v Murski Soboti 17,8 in v Trbovljah, kjer so včeraj v likvidacijo poslali TET s 160 zaposlenimi, pa je že zdaj na Zavodu za zaposlovanje prijavljenih kar 4 tisoč 400 iskalcev zaposlitve. Kako lahko ob takih številkah Vlada zmanjša sredstva za nadomestila za brezposelnost za kar petino? In ne nazadnje zelo zaskrbljujoč je trend rezov investicije. Predlagani rebalans zmanjšuje investicijske odhodke za 96 milijonov evrov in investicijske transferje za 27 milijonov evrov. To sta trenda, ki Sloveniji zagotovo ne bosta pomagala na poti iz krize; prej obratno. Rezi, ki se napovedujejo v rebalansu, in rezi, ki jih napovedujete v predlogu proračuna za leto 2015, ne morejo imeti drugačnega učinka, kot so jih imeli podobni rezi ministra Šušteršiča leta 2011: Slovenijo so iz blage rasti v letu 2010 potegnili v drugo recesijo. Kot smo slišali v uvodnem nagovoru premiera, so izgovor za takšne politike še vedno pritiski iz tujine, a v teh časih enostavno n držijo več. V predlogu rebalansa, ki je le uvertura v drastične reze v letu 2015, govori se o rezih v zneskih 700 do 800 milijonov evrov, kar je približno še enkrat več, kot so znašali rezi ministra Šušteršiča, ki so povzročili drugo recesijo. O takšnih rezih se pogovarjamo zdaj, ko sta Italija in Francija zavrnili fiskalni pakt Evropske unije in je Evropska komisija na to pristala. To smo že večkrat v razpravah v tem zboru poudarili, pa smo vedno dobili odgovor, da si to morda lahko privoščita drugo in tretje gospodarstvo Evrope, ne pa mala Slovenija. A tudi to ne drži več, kancler male Avstrije, Werner Faymann, je nedavno pozive Evropske unij k varčevanju zavrnil z besedami: "Zanimivo mnenje, ampak mi mislimo drugače." Odvrnil jim je, da bodo v Avstriji najprej poskrbeli za stabilno gospodarsko rast, šele nato pa jih bo začelo skrbeti uravnoteženje javnih financ. To je namreč srednjeročni cilj, ki ga ni mogoče doseči brez stabilne rasti. Če med krizo varčujemo, pa drugačnih rezultatov kot nove recesije ne more biti. Pa Slovenija? Spet bomo bolj papeški od papeža! Novemu finančnemu ministru ni dovolj, da zareže v porabo toliko, da spravi primanjkljaj pod 3 %, kar je fiskalni cilj Evropske unije, ampak ga želi spraviti na 2,8 %: in to v letu 2015! V Združeni levici zato rebalansa, ki ga je treba brati le kot napoved rezov v novem letu, enostavno ne moremo podpreti. Predsednika Vlade in ministrsko ekipo pa sprašujemo: prvič, pravite, da želite bremena krize enakomerno porazdeliti med vse deležnike – kako, ko pa spet najbolj režete pri najšibkejših? In drugič, pravite, da je vaš cilj zagotoviti stabilno gospodarsko rast – kako, ko pa ste za eno četrtino okrnili investicijsko potrošnjo države, in kako, če se je v vseh preteklih letih izkazalo, da imajo varčevalni ukrepi izrazito negativne učinke na gospodarsko rast? Povprečje v Evropski uniji in tudi v Sloveniji je bilo, da se je za vsak evro, ki ga država privarčuje, gospodarska rast zmanjšala za 1,6 evra. Tretjič. V čem je novi ZUJF drugačen in boljši od Šušteršičevega ZUJF, razen tega da je še enkrat večji od tistega Šušteršičevega, ki je povzročil drugo recesijo? In zadnjič. Kaj vam brani, da se ne bi po zgledu Italije, Francije in Avstrije obrnili na Evropsko komisijo in zahtevali več časa za konsolidacijo javnih financ? Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora, drage kolegice, dragi kolegi, spoštovani predsednik Vlade, dr. Miro Cerar, spoštovani ministrski zbor! Že ob pripravi proračunov za leti 2014 in 2015 smo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije argumentirano opozarjali, da sta oba proračuna, tako za leto 2014 in leto 2015, nedodelana, nerealno načrtovana in predvsem nerazvojno naravnana in ju nismo podprli. Večkrat smo govorili, predvsem za proračun za leto 2014, da je zgolj spisek želja. In izkazalo se je, da smo imeli prav. Žal. Bili bi veseli, da ne bi imeli prav. Potreben bo rebalans, torej popravek obeh proračunov, prvega za leto 2014, ki ga obravnavamo danes, drugega za leto 2015, pa Vlada obljublja, da ga bo vložila v parlamentarno proceduro v kratkem, takoj v začetku naslednjega leta. Spoštovana Vlada, želimo si, da bi današnjo razpravo razumeli kot dobronamerne usmeritve tudi za rebalans proračuna za leto 2015. Rebalans letošnjega proračuna smo poslanci dobili v obravnavo pozno, praktično ob zaključku leta, ko je večina proračunske obveznosti dejansko že realiziranih in gre samo za usklajevanje že porabljenih sredstev z načrtovanimi. Praktično je to zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2014. Tekom razprave na matičnem odboru je Vlada pojasnjevala, da rebalans proračuna z vidika vsebine sicer ni bil nujen, saj bi Vlada na odhodkovni strani prerazporeditve naredila sama in ima za takšne prerazporeditve tudi potrebne pristojnosti in pooblastila v skladu z Zakonom o javnih financah. To drži. Po pojasnilih Vlade, je bila transparentnost razlog za odločitev za vložitev rebalansa v parlamentarno proceduro. Minister za finance dr. Dušan Mramor je ravnal modro, ko se je odločil, da rebalans Proračuna Republike Slovenije za leto 2014 bo. Po naši oceni je razprava o tem pomembnem dokumentu dobrodošla tudi zato, da se z državno proračunsko logiko in aritmetiko seznanijo novi poslanci, pa tudi tri četrtine sicer na žalost nepopolne ministrske ekipe se s to vsebino srečuje predvsem z vidika odgovornosti, verjetno prvič v življenju. Gre torej za suho vajo pred sprejemanjem rebalansa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki pa bo že moral odsevati ekonomsko politiko nove vlade in sedanje koalicije. Situacija, spoštovane gospe in gospodje, v kakršni smo se znašli, nam narekuje, da potrebujemo novo ekonomsko politiko, da potrebujemo nov poslovni model. Naša ekonomska politika je že pred leti prišla do roba svojih zmogljivosti. Leta 2008 je Slovenija za povprečno evropsko razvitostjo zaostajala za 10 %, danes zaostajamo za blizu 20 %. Ni več časa za teorije ex cathedra podajanje receptov za izhod iz šest let trajajoče krize, čas je za ukrepe in dejanja za večjo materialno in duhovno blaginjo naših državljank in državljanov, čas je za prilagoditve globaliziranemu svetu, čas je za dokončni izhod iz krize. Tega pa ne bo brez strukturnih reform, tega ne bo brez poenostavitev vseh administrativnih postopkov in s tem povečane produktivnosti, tega ne bo brez internacionalizacije našega gospodarstva in tega ne bo brez sanacije državnega bančnega sistema, ki ne opravlja svoje funkcije, o čemer sem včeraj z razlogom spraševal predsednika Vlade. Rebalans Proračuna Republike Slovenije za leto 2014 nam pokaže dramatično sliko, in ta je za 200 milijonov povečan primanjkljaj. Navadni smrtniki si težko predstavljamo, kaj pomeni 200 milijonov. Težko. V žepu imamo kakšen evrsko kovanec pa kakšen bankovec. 200 milijonov za 2 milijona Slovencev praktično pomeni bremenitev, ker to bo treba pokriti in to pomeni obremenitev vsakega od Slovenk in Slovencev, vseh nas 2 milijona – sicer niso davkoplačevalci – in to pomeni obremenitev, ki tako v prispodobi pomeni en kilometer dolg niz evrskih kovancev. En kilometer dolg niz evrskih kovancev! Za vsakega od Slovenk in Slovencev! In na tem slovenskem evrskem kovancu imamo podobo Primoža Trubarja, ki je povedal in zapisal: "Stati inu obstati." To je naša naloga, naloga slovenske politike, da obstanemo. Zato govorimo o novi ekonomski politiki, zato govorimo o novem poslovnem modelu. In tukaj, če bo Vlada prišla s pravimi rešitvami, bo imela podporo tudi Poslanske skupine Nove Slovenije. Kaj bi lahko zgradili z 200 milijoni? Včeraj in te dni, ko nas prizadevajo poplave, že ne vem kolikič letos, ne vem v koliko regij v naši državi, smo govorili, da potrebujemo za sistemske protipoplavne rešitve dobrih 600 milijonov – 200 milijonov je ena tretjina, toliko za primerjavo. Nova Slovenija-krščanski demokrati menimo, da je pravi razlog za rebalans letošnjega proračuna priprava podlage za rebalans proračuna za prihodnje leto, ki kot vemo, temelji na veljavnem proračunu preteklega leta. Prav v zvezi s tem smo v Novi Sloveniji zaskrbljeni nad nekaterimi zmanjšanji sredstev, kjer po našem trdnem prepričanju do zmanjšanja res ne bi smelo priti. Zmanjšuje se sredstva za investicije na področju lokalne infrastrukture za skoraj 3 milijone, ampak ta zmanjševanja pravzaprav trajajo že nekaj let. V Novi Sloveniji smo z amandmajem, ki smo ga vložili na matičnem delovnemu odboru, predlagali, da se vsaj na tem področju sredstva ne krčijo. Pri navedenih projektih gre za oskrbo prebivalstva z osnovno infrastrukturo oziroma njenim vzdrževanjem – od vodovodov, kanalizacije, cest, pločnikov in tako naprej. Vzdrževanje lokalnih cest in mostov pomeni tudi poslabšanje varnosti prometa na teh cestah. Imamo veliko cestnih odsekov v državi, ki so smrtno nevarni, kjer beležimo in smo beležili tudi smrtne prometne nesreče. Lokalne poti so bile zaradi pomanjkanja sredstev že v preteklosti slabo vzdrževane. Na nekaterih delih cest je prometna varnost ogrožena do te mere, da grozi celo zaprtje posameznih odsekov cest. Še dodatno poslabšanje stanja te infrastrukture so povzročile vremenske ujme, ki smo jim bili priče v letošnjem letu: žled, nalivi, plazovi, poplave in tako naprej. Predvideno zniževanje sredstev za te namene bi torej še dodatno ogrozilo ne le varnosti prometa, pač pa pogosto osnovno možnost rabe lokalnih cest, zato je treba ohraniti višino sredstev za te namene vsaj na sedanjem nivoju. Področje, kamor posega Vlada v proračunska sredstva in kar se ne bi smelo zgoditi, je tudi področje socialne varnosti, kjer se sredstva zmanjšuje za kar 15 milijonov evrov. Vladni predstavniki, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter predstavniki finančnega ministrstva so zagotavljali, da zmanjšanje sredstev ne pomeni posega v individualne pravice posameznikov, pač pa so načrtovana sredstva za te namene ostala nerazdeljena zaradi zmanjšanja števila upravičencev, kar je posledica ugodnejših gospodarskih gibanj. Take obrazložitve so le deloma točne. Na področju zmanjšanja sredstev za nadomestilo za brezposelnost je gotovo osrednji razlog drugje. Gre za dejstvo, da je veljavna zakonodaja s tega področja, konkretno Zakon o urejanju trga dela, zelo restriktivna tako glede samega časa prejemanja nadomestila kot tudi glede tega, kolikokrat v aktivni dobi je posamezni upravičenec do takega nadomestila upravičen. Večina upravičencev je pravice do nadomestila že izkoristilo in številni med njimi, ki imajo še vedno status brezposelnih, pravice iz tega naslova nimajo več. Socialna varnost se jim zagotavlja preko denarnih socialnih pomoči. To dokazujejo tudi podatki iz rebalansa, saj se na tej postavki sredstva zvišujejo za 10 % oziroma kar za 17 milijonov evrov. Na tem mestu moram opozoriti Vlado na nujnost sprememb zakonskih podlag s področja družinske politike in socialne varnosti, zlasti Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Že nekaj let zaporedoma se v proračunu znižuje sredstva za socialno varnost, hkrati pa ugotavljamo, da se nam zvišuje stopnja revščine. V letu 2013 je bila ta stopnja 1 odstotno točko višja kot leto pred tem. V letošnjem letu bodo podatki zagotovo še slabši. Očitno je, da veljavna socialna zakonodaja svojega cilja, to je zagotavljanja vsaj minimalne socialne varnosti vseh prebivalcev, ne dosega in pričakujemo, da bo Vlada na tem področju res hitro ukrepala. Zaskrbljujoče je zmanjšanje sredstev na področju podpore turizmu, ki je pomembna gospodarska panoga. Financirajo se ukrepi, ki pomembno prispevajo k učinkovitejšemu trženju in promociji naše države predvsem na področju inovativnosti, mednarodnega sodelovanja, trajnostnega razvoja turizma, in ukrepi, ki pripomorejo k večji kakovosti storitev na tem področju. Ker moramo turizem razvijati tudi v smeri večje prepoznavnosti Slovenije kot atraktivne zelene turistične destinacije, je pomembna tudi vloga nacionalne turistične organizacije. Ravno na tem področju Slovenija lahko v kratkoročnem obdobju pripravi pogoje za oblikovanje konkurenčnih turističnih produktov in s tem pripomore atraktivnosti regije. Spoštovane kolegice in kolegi! To je le nekaj razlogov, zakaj poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – kščanski demokrati rebalansa Proračuna Republike Slovenije za leto 2014 ne bomo podprli. Hvala lepa.
Beseda ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani predsednik, spoštovane ministrice, ministri, gospe in gospodje! Konec leta sprejemamo rebalans proračuna za leto 2014. Od predstavnikov Vlade smo slišali, da so se za rebalans proračuna odločili zaradi transparentnosti izkaza prihodkov in odhodkov letošnjega proračuna. Če spomnimo, kaj točno so izhodišča letošnjega rebalansa. Ni mogoče zanikati, da je izpad priliva iz naslova nepremičninskega davka bistveno vplival na prihodkovno stran proračuna, ne nazadnje tu govorimo o izpadu približno 200 milijonov evrov. Potem so tukaj tudi prilivi iz evropske blagajne, ki so nekoliko nižji od načrtovanih, pa ne bom izgubljala preveč besed, kdo je kriv za to ali kaj so vzroki za tako stanje, saj smo ne nazadnje samo v prostorih teh zbora in tega leta o teh temah razpravljali nekje okoli 100 ur. Tudi odhodkovna stran na nekaterih postavkah kaže drugačno sliko, kot je bilo to načrtovano. Tako imamo višje stroške zadolževanja na eni strani in izpad transferja v pokojninsko blagajno, in sicer zaradi uveljavitve Zakona o Slovenskem državnem holdingu ter s tem povezane spremembe v financiranju blagajne, pokojninske blagajne, iz Kada. Spoštovani, to so dejstva in to dejstva, zaradi katerih danes prejemamo rebalans proračuna Republike Slovenije. A pozor! Ta dejstva so bila znana že prej, celo še več; zaradi teh dejstev je Vlada Republike Slovenije v juliju 2014 sprejela potrebne sklepe in tako rekoč uredila ta primanjkljaj. Na vprašanje, ali je rebalans proračuna Republike Slovenije potreben, lahko odgovorimo nikalno. Proračun za leto 2014 bi bilo mogoče izvršiti tudi brez predlaganega rebalansa. Strukturnega preboja ta rebalans vsekakor ne prinaša. Skrbijo nas pa lahko besede predsednika Vlade, ki za rebalans pravi, da so danes pred nami prvi resni koraki v pravo smer, ob tem ko minister za finance pravzaprav potrjuje moje besede, da gre pri tem rebalansu tako rekoč samo za ugotovitev dejanskega stanja. Zato pa, spoštovani predstavniki koalicije in Vlade, bomo z velikim zanimanjem proučili vaš predlog rebalansa oziroma sprememb proračuna za leto 2015, ko boste tega seveda pripravili in posredovali v Državni zbor. Vse povedano so razlogi, zaradi katerih v Poslanski skupini Zavezništva ne bomo glasovali za predlagani rebalans. Spoštovane gospe in gospodje koalicije, še kako se strinjam z enim od vaših poslanskih kolegov. Po dveh mesecih vladanja je res čas, da se končno nehate ukvarjati sami s seboj in se resno lotite težav, ki so pred vami.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane ministrice, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Rebalans proračuna 2014 prihaja v Državni zbor v okviru koledarskega leta sorazmerno pozno, kar je posledica, kot je že bilo rečeno, zamenjave vlade, do česar je prišlo krepko že v drugi polovici tekočega leta. V danih okoliščinah lahko razumemo velike politične, predvsem pa družbenosocialne odgovornosti Vlade, ki poskuša nastalo stanje s kratkoročnimi ukrepi nekoliko ublažiti, nato pa tudi postopno izboljšati. Tudi predlagani rebalans je sestavni del tega procesa. Ali gredo predlagane rešitve v pravo smer, bi težko pavšalno ocenjevali, določeni dvomi pri nekaterih rešitvah rebalansa seveda tudi z naše strani ostajajo. Hkrati nam je jasno, da je izjemno težko sanirati oziroma ublažiti slabo finančno stanje, ko je treba reševati praktično vse večje finančne in druge sisteme v državi. Vendar druge poti preprosto ni, kot da se izziva loti z maksimalno odgovornostjo in resnostjo. Upamo, da to Vlada počne po svoji najboljši moči. Nedvomno je, da mora pri tem upoštevati vzdržnost socialnih ter drugih sistemov oziroma ravnovesij v naši družbi, kar je glede na marsikdaj neodgovorno oblikovano finančno politiko v preteklosti še toliko večji zalogaj. V okviru sprejemanja rebalansa proračuna za leto 2013 sem dejal, da z vidika proračunske krize, v kateri se nahajamo, še vedno nismo na najnižji točki. Danes situacija, žal, ni bistveno boljša, določeno upanje, da bomo lahko opazili luč na koncu tunela, nam morda vliva le nekoliko ugodnejši trend gospodarske aktivnosti v zadnjem obdobju. Hkrati pa marsikje, žal, beležimo negativne rezultate. Naj poudarim, da korigiranje proračuna, to je rebalans, ne bi smelo biti zgolj finančno-tehnična zadeva, temveč vsaj v določeni meri bi tudi vsebinsko moralo pozitivno vplivati na javnofinančne tokove v celoti. Kot je danes že bilo poudarjeno, glede na okoliščine predlagani rebalans bistvenih strukturnih sprememb, žal, ne prinaša. Že zelo kmalu, pri pripravi rebalansa za leto 2015 bo tudi bolj jasno, ali je s tega vidika sedanji rebalans primerno naravnan. Rebalans proračuna v delu, ki se nanaša na ohranjanje in razvoj ter delovanje organizacij in ustanov avtohtonih narodnih skupnosti, se v primerjavi s sprejetim proračunom za leto 2014 bistveno ne spreminja oziroma zgolj v minimalni meri. To pomeni, da Vlada na tem področju spoštuje dogovor, ki smo ga skupaj sklenili pred začetkom mandata. Takšno ravnanje pozdravljamo, ker se je treba zavedati, da bi z morebitnimi tudi majhnimi posegi na tem področju dodatno poslabšalo stanje že tako ranljivih narodnih skupnosti oziroma skupin, kjer ni prostora za popravne izpite. Za odgovoren odnos do te vsebine se Vladi zahvaljujemo. Glede na vse omenjeno in na vse omenjene okoliščine, bova rebalans proračuna za 2014 podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrska ekipa, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! V Poslanski skupini SMC pozdravljamo odločitev Vlade, da se je odločila predlagati rebalans proračuna za leto 2014, saj ta po našem mnenju predstavlja primeren korak v zagotavljanju večje preglednosti nad poslovanjem in finančnim stanjem države. Leto 2014 so zaznamovali številni dogodki z učinkom na javne finance, poleg strukture je bil posredno načet tudi obseg proračuna, ki ga po našem mnenju ni mogoče odpraviti zgolj s prerazporeditvami sredstev med konti. Gonilo nastalih razhajanj med planskim in današnjim stanjem gre iskati predvsem v nastalih odmikih v proračunskih postavkah glede na trende in predpostavke, predvidene v času načrtovanja, in številnih dogodkih, ki so nastali po sprejemu prvotno začrtane različice proračuna za leto 2014. Naj izpostavim le nekatere ključne dogodke in trende; na prihodkovni strani z negativnim učinkom predvsem padec nepremičninskega zakona, težkega 205 milijonov evrov, nižji obseg zbrane dohodnine zaradi preoptimističnih izhodišč – kot je menil že minister, gre za približno 90 milijonov, omenjene so bile že tudi prej trošarine glede na plan, znižanje za 45 milijonov, kljub temu pa velja vseeno omeniti, da se realizacija glede na lani povečuje za približno 30 milijonov. Pozitivna odstopanja v korist državnega proračuna pa so prinesla, se pravi najprej višji izplen iz naslova davka na dodano vrednost od pričakovanega, dobrih 90 milijonov, podeljene koncesije za mobilne operaterje – 150 milijonov evrov – in ena zadeva, ki je morda nekoliko pomenljiva in bo zanimiva tudi v razpravi glede privatizacije, iz državnih podjetij smo potegnili dodatnih 300 milijonov evrov – v teh časih. Ob upoštevanju še številnih drugih manjših razlik je tako prišlo do neto negativnega učinka na prihodkovni strani proračuna za dobrih 20 milijonov evrov. Na odhodkovni strani so razmere bistveno bolj zahtevne, saj skupni seštevek razlik velja skoraj 177 milijonov evrov. Naj omenim le dodatne obveznosti iz naslova obresti, ki so bile že prej omenjene, 150 milijonov evrov, nato izpad 50-milijonskega prispevka Kada v pokojninsko blagajno, kar mora sedaj kriti proračun, dodatnega transferja za namen zagotavljanja z zakonom predpisanih obveznosti do upokojencev je tako kljub ugodnim trendom nastajanja vplačanih prispevkov še vedno za 127 milijonov evrov. Nadaljnja sprememba sprva preskromno odmerjenih sredstev za vzdrževanje železnic in cest, ki so že več let podinvestirane, z rebalansom se tega sredstva sedaj povečujejo za dobrih 76 milijonov evrov, in prav tako z rebalansom se odpravljajo nekatere druge pomanjkljivosti, kot na primer zagotavljanje plačil članarine Republike Slovenije v mednarodnih organizacijah, pri čemer ne gre le za prestiž ali ugled Republike Slovenije v mednarodnem prostoru, temveč tudi za možnost koriščenja široke palete storitev in sredstev, do katerih smo kot država upravičeni, in tako naprej. Obseg socialnih transferjev je z rebalansom za dobrih 60 milijonov evrov nižji od načrtovanega. Ta podatek smo v Poslanski skupini SMC kljub temu sprejeli z odobravanjem, saj kaže na to, da se pozitivni trendi, ki jih kažejo zadnje makroekonomske analize, odražajo tudi preko manjšega obsega potrebnih socialnih transferjev od sprva predvidenih. Navedeno nikakor ne pomeni, da so razmere v Sloveniji dobre, kaže le na prve oprijemljive znake okrevanja tudi v gmotnem položaju državljank in državljanov. Kot že omenjeno, gre pri rebalansu proračuna za leto 2014 za zagotavljanje večje preglednosti nad proračunom in ugotovitve dejanskega stanja, v katerem se nahajajo javne finance. Danes smo 18. 11. 2014, kar pomeni,da je do konca leta še manj kot mesec in pol. Če bi bil danes začetek leta, bi lahko govorili o razporejanju približno 20 % proračuna, saj z zakoni predpisane obveze zaklenejo kar 80 % vseh sredstev. Ob koncu leta je torej manevrski prostor Državnega zbora in posledično Vlade še toliko ožji. V Poslanski skupini SMC menimo tudi, da rokohitrsko uvajanje strukturnih reform v okviru rebalansa proračuna v zadnjih tednih leta 2014 ni primerno. Zaradi tega naša poslanska skupina v tem času že snuje tudi lastne predloge ukrepov, ki bi lahko imeli pozitiven učinek na stabilnost javnih financ že v srednjeročnem obdobju. Ocenjujemo, da bomo del teh lahko temeljito pretehtali in predlagali v okviru priprav na rebalans proračuna za leto 2015. Sedaj vemo, kje smo, zadolženost se hitro približuje 30 milijardam evrov, pri čemer obresti na posojila na letni ravni predstavljajo že 1,1 milijarde evrov. V odnosu do prihodkov proračuna za leto 2014, ki je 8,6 milijarde, to pomeni, da gre za krijte obresti že skoraj 13 % proračunskih prihodkov. Dosedanji apetiti po zadolževanju, ki se bodo zaradi v preteklosti prevzetih obveznosti odražali še dolgo, z natečenimi obrestmi izpodrivajo vse ostale odhodkovne postavke proračuna, in to nehvaležno breme v vedno večjem obsegu prelagajo na prihodnje generacije. Ne glede na zaostrene razmere menimo, da so določene postavke v rebalansu proračuna še vedno naravnane tako, da prispevajo k normalizaciji razmer in vlivajo nekaj več optimizma. Primerjalno lahko glede na proračun leta 2013 ugotovimo, da se v tekočem letu za investicijske odhodke in transferje kljub rebalansu še vedno namenja za 44 % več sredstev kot v predhodnem letu. Torej, lani realizacija 876 milijonov evrov, letos predvidena milijarda 262 milijonov evrov. Prav tako iz predloga rebalansa izhaja, da bo črpanje evropskih sredstev preseglo vrhunec, dosežen v letu 2013. Ta je lani znašal 934 milijonov evrov, povečali ga bomo za približno 180 milijonov evrov, kar po našem mnenju še vedno ni dovolj, vendar kljub temu 180 milijonov evrov več kot lani. Do določene mere gre pozitivne učinke navedenih vlaganj razbrati tudi iz jesenske makroekonomske napovedi, ki kaže zametke pozitivnih trendov, zlasti pri rasti BDP in zaposlovanja. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je Predlog rebalansa Proračuna Republike Slovenije za leto 2014. Na podlagi doslej ugotovljenih dejstev in okoliščin, obravnav zainteresiranih delovnih teles in Odbora za finance in monetarno politiko člani Poslanske skupine SMC vladni predlog rebalansa podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, za njo mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani ministrski zbor, kolegi in kolegice! Proračun države dejansko pomeni ekonomsko, gospodarsko, finančno in socialno politiko ene države. Pomeni, kaj se bo dogajalo na različnih družbenih in državnih področjih in kako bo država delovala. In tukaj je treba povedati, da mora biti proračun države v okviru najvišjega državnega akta, to je v okviru ustave. Gospe in gospodje, Slovenija je od 30. septembra 2013 v neustavnem stanju zaradi tega, ker se dejansko ni pripravil, ni sprejel zakon o fiskalnem pravilu, ki bi izvršil fiskalno pravilo, izvršil tisto, kar je v ustavi. Seveda neustavno stanje verjetno ni sprejemljivo tudi za vlado Mira Cerarja, zaradi tega je ne glede na časovno obdobje bilo pričakovati, da bi najprej pripravil nov ali uporabil že obstoječi zakon o fiskalnem pravilu. Tega ta vlada in tudi gospod Miro Cerar, ki se spozna na ustavo, ni storila. Zaradi tega, še enkrat: smo v neustavnem stanju glede javnih financ. Slovenska demokratska stranka je zato vložila zakon o fiskalnem pravilu in pričakuje, da ga bo ta koalicija podprla, sprejela, seveda ga lahko tudi popravi, vendar, da bo ta zakon dejansko začel veljati in da bodo javne finance v državi v okviru ustave. Seveda tudi ta sprememba proračuna ali rebalans proračuna – jaz bom govoril o spremembi proračuna –,ni v skladu z ustavo, ni v skladu z ustavnim pravilom in navsezadnje ni v skladu z zavezami, ki jih je Slovenija dala Evropski komisiji. Primanjkljaj se povečuje, iz nekih številk, ki so bile planirane v bistvu na 4,3 % bruto družbenega proizvoda. Zaradi tega ta sprememba proračuna ni tehnična zadeva, ampak je vsebinska zadeva. Zmanjšujejo se odhodki, povečujejo se prihodki; skratka, tukaj gre za življenje ljudi, kajti tudi od tega, te spremembe proračuna bo odvisno življenje in delo v Sloveniji. Ob tem bi seveda rad dodal tudi to, gospe in gospodje, da če pogledamo napovedi, ki sta jih dala predsednik Vlade in finančni minister za leto 2015, ko je po metodologiji ESA napovedal zmanjšanje primanjkljaja z 4,3 % bruto družbenega proizvoda na 2,8 % bruto družbenega proizvoda, bo to pomenilo še kako veliko spremembo ne samo v obnašanju, ampak – če želite – tudi v blaginji vseh ljudi. To pomeni seveda zmanjšanje za 1,5-odstotno točko bruto družbenega proizvoda. To trenutno pomeni okoli 540, 550 milijonov evrov manj odhodkov ob enakih prihodkih. Zaradi tega, če so te napovedi, je seveda to za gospodarsko, ekonomsko, finančno politiko premalo. Premalo zaradi tega, ker bo takšna rešitev pomenila izključno nazadovanje, ne pa razvoja, ne pa dejansko tistega, kar bi vlivalo optimizem državljanom in državljankam. Spremembe proračuna so tudi čas, ko se poje največ zarečenih besed. Bivša predsednica vlade, bivši minister za finance, bivša in sedanja državna sekretarka so vsi obljubljali, tukaj, na tem mestu, da rebalans proračuna za leto 2014 ni potreben in da ga ni treba. Besede so požrli in na Državnem zboru je, da se to čim manjkrat zgodi, kajti s tem tudi Državni zbor izgublja verodostojnost in izgublja tudi katerakoli vlada, kjer se to dejansko dogaja. Seveda, vse se lahko naredi s prerazporeditvami. Vse se lahko naredi s prerazporeditvami. Proračun za leto 2015 lahko Državni zbor sprejme, potem se bo pa s prerazporeditvami na koncu leta naredilo to, da bo proračun popolnoma nekaj drugega. In to dela vlada. In to lahko naredi vlada, nekatere zadeve tudi lahko naredi samo ministrstvo. Tako je seveda tukaj ta tehnika in tehnikalija drugotnega pomena, pomembna je vsebina. Dejstvo je, da so se prihodki iz naslova davka na dodano vrednost povečali. Povečali so se zaradi večje obdavčitve, ki jo je sprejela vlada Alenke Bratušek v sredini leta 2013. Za 2-odstotni točki se je povečal davek na dodano vrednost oziroma za 10 %. In to je najbolj regresiven davek, kar pomeni, da glede na svoje dohodke tega davka najšibkejši razred oziroma ljudje, ki je najšibkejši, ki imajo najnižje dohodke, plačajo seveda največ. In seveda, to je bilo pričakovati! Drugo, kar bi seveda rad povedal, je izpad prihodkov iz naslova nepremičninskega davka za 209 ali 207 – kakorkoli že – prihodkov. Nepremičninski davek je bil vložen v postopek Državnega zbora po vložitvi proračuna za leto 2014, kar je itak neustavno in nestrokovno in v bistvu tudi v nasprotju z zakonodajo. Ta nepremičninski davek se je mrcvaril in sprejemal v Državnem zboru nekaj mesecev, ob tem da je bilo s strani opozicije povedano, da je, prvič, zakon neizvedljiv, nesprejemljiv, da je nepošten, da je nepravičen in da bo padel na Ustavnem sodišču. In pogrnil je po dolgem in počez. V nasprotju je s štirimi ali petimi členi ustave, ne zagotavlja pravne varnosti, ni zagotavljal pravne varnosti; skratka, že vnaprej je bil obsojen na neuspeh. In vendar, tudi ko je padel, je bilo rečeno, da zaradi padca nepremičninskega davka ni treba, da se naredi rebalans proračuna. Mi bomo to nadomestili z boljšim pobiranjem davka, mi bomo to nadomestili z boljšim upravljanjem javnih naročil in podobno in podobno, z večjimi taksami na okolje oziroma na slabo okolje in tako naprej in tako naprej. Takrat je bilo zagotovilo, da zaradi tega ni treba spremeniti proračun, danes pa je to eden izmed glavnih razlogov, ki se tukaj navaja za nepremičninski davek, da je to eden glavnih razlogov. Ni! Takrat so gospe in gospodje povedali, da to ni. Za 45 milijonov smo pobrali manj trošarin. 45 milijonov manj trošarin, ob tem da smo tako imenovana tranzitna država – se opravičujem, ker je ta izraz grd. Ob tem da bi seveda ob ugodni ceni predvsem naftnih derivatov morali vsi tisti, ki potujejo preko Slovenije, polniti rezervoar v Sloveniji, vendar ga ne. In ob tem, da imamo previsoke cene bencina v primerjavi v Hrvaško, tudi v primerjavi z Avstrijo in seveda obmejnimi državami. In to se dejansko ne dogaja. Tukaj je treba pogledati tudi posebne aranžmaje, posebne ureditve, ki jih posamezni prevozniki imajo s posameznimi družbami, ki prodajajo naftne derivate. In ob tem, da je danes cena nafte najnižja v zadnjih štirih letih – 80 ameriških dolarjev za barrel – imamo mi takšno ceno naftnih derivatov! In ne se čuditi, da nimamo prihodkov iz tega! Mislim, da so še previsoki, to je moje osebno mnenje, glede nato, kakšno trošarinsko politiko vodimo v zadnjem letu in pol. Te zadeve so bile predvidljive in se jih da urediti na drugačen način in se jih da urediti tudi, da bodo prihodki bolj učinkoviti. Odhodki so se povečali Zakaj? Ker smo se bolj zadolžili. Zakaj? Zaradi tega, ker smo pozabili na ZPIZ oziroma smo premalo načrtovali za ZPIZ oziroma je bilo za ZPIZ zaradi težav pri Kadu oziroma državnem holdingu [[…]]Skratka, ni se opravila ta privatizacija, ni se opravilo delo in zaradi tega je bilo treba povečati odhodke državnega proračuna za ZPIZ, kar pomeni, da bo treba prenesti na ZPIZ še dodaten denar. Vendar, gospe in gospodje, vse to je v rokah Vlade; vse to je v rokah Vlade! In če Vlada tukaj ne dela dobro, potem prihaja do popravkov proračuna. Omenil sem povečanje zneska za obresti. Za 82 % bruto družbenega proizvoda bo Slovenija zadolžena, to so napovedi. Evropska komisija zahteva največ 60 % zadolžitev. 30 milijard in seveda ogromne milijarde obresti, ki jih plačuje Slovenija za dolgove v tujino. Lahko se primerjamo z Italijo, kjer je znesek 130 % bruto družbenega proizvoda, vendar je 70 % tega dolga plačljivega v Italijo, v državo. Denar ostane v državi, se investira in tako naprej. Pri nas se več kot 70 % plača preko Atlantika. Ali je to sprejemljivo za prihodnje rodove, da plačujemo več kot milijardo evrov obresti? Ni sprejemljivo! Vendar s tem bo vlada Mira Cerarja nadaljevala, kajti s 4,8 milijarde se bomo zdaj zadolžili na 5,9 milijard. Toliko se bo država lahko zadolžila v letu 2014. Ob tem seveda, da ni ničesar narejenega na optimizaciji teh dolgov; ni iskanja boljših, cenejših posojilodajalcev, tistih, ki dejansko lahko nudijo denar po nižji obrestni meri. In tukaj je vprašanje, kaj bomo dejansko plačevali in koliko bomo plačevali. Kot kažejo podatki Ministrstva za finance – in tudi to so bili podatki, ki so bili dani v okviru odgovora na poslansko vprašanje –, bomo plačali v letu 2015 2 milijardi 253 milijonov glavnice in skoraj 1 milijardo obresti. Podatki, ki jih je dala državna sekretarka na Odboru za finance, so bili nekoliko drugačni, tam je bilo rečeno milijarda 900 glavnice. Skupaj 3 milijarde 235 do danes; v letu 2016 skupaj 4 milijarde 377 – na dan 20. 10. 2014, če se ne bomo zadolžili. Vse, kar se bomo pa še zadolžili, bomo plačevali pa še več. Gospe in gospodje, ali je to sprejemljivo za prihodnje rodove?? Ali imamo mi moralno in etično pravico? Ali ima vlada Mira Cerarja moralno in etično pravico, da zadolžujejo prihodnje rodove? Da jim ne zagotavlja šolstva, boljšega šolstva, ampak da jim zagotavlja dolgove in obresti?! Mislim, da je enkrat treba narediti temu konec! Tudi temu zadolževanju. Mene pa ob tem seveda na nek način veseli, da Vlada načrtuje, da se bo zmanjšal primanjkljaj v letu 2018 na 0,3 % bruto družbenega proizvoda. Tudi to je napisalo Ministrstvo za finance. Kako se bo pa to zgodilo, pa trenutno ne vemo. Pa trenutno ne vemo! Zaradi tega je to vprašanje odprto in upam, da ga bomo razjasnili za proračun za leto 2015. Tudi predsednik Vlade je že govoril o proračunu za leto 2015, kako bo seveda vse krasno potekalo. Naslednje vprašanje, ki ostaja odprto in ki ni upoštevano tukaj notri, niti v dolgove, je dejansko dokapitalizacija v letu 2015, dokapitalizacija bank. Guverner Banke Slovenije je pred tremi dnevi napovedal oziroma ni izključil možnosti, da bo zahteval od lastnikov, v tem primeru pa je to država, za tri največje sistemske banke, da bo zahteval dodatno dokapitalizacijo. In ne iz zatečenih dobičkov! Veste, zatečeni dobički seveda pomeni, da proračun ne dobi denarja, čeprav je seveda Evropska centralna banka oziroma Evropska komisija sklenila, da banke, ki so bile dokapitalizirane, ne smejo izplačevati dobička. Pomeni dejansko to, da ta dobiček dejansko ne pride v proračun. In gospe in gospodje, tukaj je odprto vprašanje. Odprto vprašanje je privatizacija. Teh 15 podjetij, gospe in gospodje – ali se bo to naredilo ali se ne bo naredilo, ampak nekaj je tukaj popolnoma jasno: ne glede na to, da se mnenja v Državnem zboru glede privatizacije različna, gre za verodostojnost države. Vsaka vlada do zdaj je obljubila oziroma zadnji dve vladi sta obljubili privatizacijo teh dveh podjetij. Obljube dejansko spet nekaj pomenijo, tudi v mednarodnem okolju nekaj pomenijo, in upam, da bo glede tega prišlo do neke uskladitve. Drugo vprašanje je, kaj se bo naredilo s podjetji. Banke pričakujejo še več denarja, ker bo guverner zahteval dodatno dokapitalizacijo, imajo pa odlično likvidnost, imajo odlično likvidnost in nimajo projektov, kot same pravijo – citiram seveda bankirje. In vedno pridejo tudi v Državni zbor, povedo, kako je krasno upravljanje, kako imajo krasno vodenje, kako skratka odlično delajo in kako prepričajo politiko, vlade in tako naprej, kako je treba dati še denar v banke, denar davkoplačevalcev. Tukaj se dejansko postavlja vprašanje, ali bankirji vodijo vlado, ali ministra za finance, ali predsednika vlade ali predsednik vlade in ministri vodijo banke, kajti v nadzornih svetih se vsebinskega nič ne zgodi. Ne velja to samo za Slovenijo. Velja tudi za Evropo. Kdo vodi državo in kdo vodi svet? Predlagam nekoliko aktivnejšo politiko države kot lastnika vseh teh banke. Drugače se ne bo nič zgodilo. Tudi ne z razdolževanjem podjetij, kot je dejansko bilo rečeno. Skratka, gospe in gospodje, ob tem proračunu in ob tej spremembi proračuna, ki določa življenje državljanov in državljank, je ogromno nejasnosti. Poleg tega so bile nejasnosti že prej in ogromno je požrtih besed. Ogromna je razlika med tistim, kar se napove, in na koncu med realnostjo – če želite med besedami in dejanji – in bojim se, da tudi v tej koaliciji. Dejstvo pa je, povečuje se primanjkljaj, povečuje se zadolžitev, ne izboljšuje se konkurenčnost slovenskega gospodarstva na vseh mednarodnih lestvicah, ni prioritet, ni niti ene prioritete, kaj se bo dejansko tu zgodilo, tudi ni razvojnih ciljev. Skratka, vse tisto, kar bi nek proračun dejansko moral imeti. V Slovenski demokratski stranki tega proračuna, te spremembe proračuna dejansko ne bomo podprli. In to so tudi razlogi. Bomo pa v prihodnje podprli vse tiste ukrepe, ki pomenijo, kot smo napovedali, konsolidacijo javnih financ, sanacijo bančnega sistema, večjo konkurenčnost, večjo blaginjo za ljudi. To pa bomo! Vaša stvar je, ali je to za vas tehnični dokument ali je to vsebinski dokument, vendar ljudje bodo drugače živeli tudi zaradi tega dokumenta. Pri teh delih, ki so v tem proračunu, Slovenska demokratska stranka ne želi biti zraven, zato ne bo podprla tega proračuna. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, za njo gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, ministrice, ministri, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da na kratko predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za letošnje leto. Uvodoma: Desus bo navedeni rebalans proračuna podprl. V Poslanski skupini Desus se zavedamo dejstva, da je Vlada nastopila svoje delo pred dvema mesecema. Pred njo so veliki izzivi, ukrepi, ki jih bo treba v bodoče sprejeti, pa bodo izjemno zahtevni. Predlog rebalansa sprejemamo praktično tik pred iztekom tekočega leta, proračunskega leta, zato je razumljivo, da ne more vsebovati strukturnih projektov, strukturnih ukrepov, ki bodo prinašali dolgotrajne, dolgoročne rezultate. Vanj so tako vključene prerazporeditve sredstev z namenom nemotene, predvsem pa transparentne izvedbe oziroma zaključka proračunskega leta. Seveda s stanjem v državi pa tudi s predlogom rebalansa ne moremo biti povsem zadovoljni. Vendar pa je glede na finančni okvir, ki ga imamo, nujno potrebno, da se povsod, kjer je to mogoče, poiščejo rezerve in rebalans pripravi tako, da bomo lahko zaključili proračunsko leto s čim manjšim deficitom in hkrati ohranili nivo pravic socialno ogroženih. Tak predlog rebalansa proračuna, ki je pred nami, te zahteve tudi odraža in je optimalna rešitev v danem trenutku. S predlogom rebalansa, kot je bilo povedano, se prihodki načrtujejo v višini 8,6 milijarde oziroma za dobrih 20 milijonov evrov manj, kot je to primer v sprejetem, veljavnem proračunu. Načrtovani odhodki pa so v višini 9,8 milijarde evrov oziroma za 176 milijonov evrov več kot v sprejetem proračunu. Bilo je tudi povedano, da je izpad prihodkov na strani davčnih prihodkov ter sprejetih sredstev iz naslov EU. Znižanje davčnih prihodkov v primerjavi z oceno v sprejetem proračunu je predvsem posledica neuveljavitve zakona o davku na nepremičnine, nižje ocene realizacije dohodnine ter manj, na žalost, pobranih trošarin. Z rebalansom se zagotavljajo tudi dodatna sredstva proračuna za transfer ZPIZ, Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Prav tako je treba zagotoviti dodatna sredstva za izvajanje gospodarskih javnih služb na področju železniškega in cestnega prometa. Povečanje načrtovanih odhodkov je potrebno tudi zaradi zagotovitve oziroma zagotavljanja dodatnih sredstev za obresti, za zadolževanje po uveljavitvi sprememb proračuna 2014 ter za pokritje ostalih nenačrtovanih obveznosti, kot so plačila odškodnin po sodnih odločbah, sredstva za obveznosti države do skladov obrtnikov in podjetnikov ter odškodnine za izbrisane, verjetno pa bi lahko še kaj naštel. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni, da je Vladi uspelo rebalans pripraviti tako, da se položaj državljanov ne poslabšuje, predvsem pa, da se ne poslabšuje gmotni položaj najranljivejših skupin prebivalstva. Določene manjše realizacije izplačila transferjev posameznikom in gospodinjstev po posameznih proračunskih postavkah je predvsem posledica zmanjšanja števila upravičencev, zmanjšanja nominalne višine posameznega prejemka oziroma transferja ter čas oziroma obdobje prejemanja le-tega, kar je pa posledica sprememb zakonov, kot sta ZUJF in ZUPJS. Zadovoljni smo, da se v dogovorjene oziroma zakonsko določene pravice s tem rebalansom ne posega, kar je pa treba doseči tudi pri pripravi spremembe proračuna za naslednje leto. V Poslanski skupini Desus si želimo, da bi tudi v prihodnje vložili maksimalni napor, da dobimo bistveno več sredstev na prihodkovni strani proračuna. Veliko energije in dela je treba vložiti v spodbujanje našega gospodarstva predvsem izvoza, privabiti strateške investicije v državo, izboljšati poslovanje državnih podjetij predvsem v smislu doslednega izvajanja tako imenovanega – ali pa brez tako imenovanega – korporativnega upravljanja, omejiti sivo ekonomijo, tako da ne bomo v prihodnje prisiljene krčiti pravic in zategovati pasove tam, kjer praktično že sedaj ni več kaj vzeti. Kolegice in kolegi, z eno besedo: želimo ohraniti socialno in pravno državo in v Desusu si bomo za to maksimalno prizadevali. Hvala.
S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih delih programa predloga rebalansa. Kot posamezni del se šteje, prvič, splošni del predloga rebalansa, drugič, posebni deli predloga rebalansa in tretjič, načrt razvojnih programov. Najprej prehajamo na obravnavo splošnega dela predloga rebalansa. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Maruša Škopac. Pripravi naj se dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani ministrski zbor, spoštovani poslanke in poslanci! Vlada je ugotovila, da realizacija proračuna in pričakovanja do konca leta na nekaterih področjih bistveno odstopajo od načrtov, ki so vključeni v sprejeti proračun iz novembra lanskega leta. Ključni cilj rebalansa je transparentno izkazati pričakovane prihodke in odhodke državnega proračuna ter višino primanjkljaja državnega proračuna, ki bistveno vpliva tudi na višino primanjkljaja sektorja države kot celote, ugotovljeno po metodologiji ESA-95. Cilj Vlade je še vedno, da ostajamo zavezani postopni konsolidaciji javnih financ in s tem postopnemu zniževanju deficita državnega proračuna. Je pa Vlada ugotovila, da glede na okoliščine ni mogoče ohraniti deficita državnega proračuna, ugotovljenega po denarnem toku, na ravni, kot je bil načrtovan jeseni lanskega leta, zaradi česar z rebalansom proračuna predlaga zvišanje proračunskega primanjkljaja za 197 milijonov evrov. Na prihodkovni strani državnega proračuna je prišlo do izpada prihodkov iz naslova davka na nepremičnine in nižjih prihodkov iz naslova dohodnine. Ocena realizacije dohodnine za letošnje leto je za 87 milijonov nižja od tiste, ki je bila načrtovana s sprejetim proračunom. Delno bo ta izpad sicer ublažen z višjo realizacijo prihodkov iz naslova DDV, ki so višji kar za 91,5 milijona evrov. Hkrati pa bodo nekoliko višji tudi prihodki iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb. Tudi na področju nedavčnih prihodkov so v letošnjem letu prihodki drugačni oziroma višji od tistih, ki smo jih načrtovali v lanskem letu. Realizirani so bili prihodki iz naslova podeljenih koncesij za frekvence mobilnih operaterjev, realizirani so bili višji prihodki iz naslova dividend in realizirani so bili višji prihodki iz naslova drugih nedavčnih prihodkov. Na odhodkovni strani proračuna sta ključna elementa, ki sta narekovala pripravo rebalansa, zagotovitev dodatnega transferja v pokojninsko blagajno, saj je zaradi spomladanske uveljavitve Zakona o Slovenskem državnem holdingu prišlo do izpada 190 milijonov evrov, ki bi jih moral oziroma za katere je bilo prvotno načrtovano, da jih bo v proračun pokojninske blagajne vplačal Kad. Kljub vsemu s predlogom rebalansa ne povečujemo odhodkov za transferje v pokojninsko blagajno za 190 milijonov, ampak za 127, zaradi tega, ker je realizacija prihodkov pokojninske blagajne iz naslova prispevkov višja od tiste, ki je bila načrtovana ob sprejetju proračuna. Drugi element, ki zahteva ukrepanje na odhodkovni strani, so višji odhodki za financiranje oziroma za servisiranje javnega dolga v višini 151 milijonov evrov. Gre za odhodke, ki jih v lanskem letu ni bilo mogoče načrtovati in so posledica zadolžitve, ki se je zgodila po uveljavitvi lani sprejetega proračuna za letošnje leto. S predlogom rebalansa se spreminjajo tudi načrtovani zneski tako na prihodkovni kot odhodkovni strani, v povezavi s črpanjem evropskih sredstev, in sicer se ta znižujejo za 84 milijonov glede na znesek v sprejetem proračunu. Prejšnja vlada je za leto 2014 predvidevala skoraj 1,2 milijarde evropskih sredstev, sedaj se predvideva, da bodo ta sredstva črpana v višini milijarde 115 milijonov evrov. V SMC takšen majhen razkorak med predvidenimi in realiziranimi evropskimi sredstvi pozdravljamo. Prav tako je treba poudariti, da na letni ravni s strani državnega proračuna še nismo črpali toliko evropskih sredstev, kot jih v letošnjem letu. V letu 2013 smo jih, na primer, črpali v višini skoraj 934 milijonov evrov. Če pogledamo predlog rebalansa po posameznih ministrstvih, je treba omeniti Ministrstvo za infrastrukturo. Povišanje sredstev na Ministrstvu za infrastrukturo je namenjeno predvsem pokrivanju primanjkljaja za redno vzdrževanje državnih cest, za kar je v predlogu rebalansa predvidenih 76,5 milijona evrov. Med področji, ki se jim namenja dodaten obseg sredstev, je tudi postavka trajnostne mobilnosti, dodatnih 39 milijonov evrov, v okviru katere je za koncesije linijskim avtobusnim prevoznikom potnikov ter za subvencioniranje prevoza dijakov in študentov zagotovljenih dodatnih 25,3 milijona evrov. Medtem ko se na področju učinkovite rabe energije, ki združuje aktivnosti, povezane z zavezujočimi cilji evropske in nacionalne energetske politike, zagotavlja dodatna evropska sredstva v višini 4,2 milijona evrov za povečanje energetske učinkovitosti skozi ukrepe energetske sanacije in trajnostne gradnje stavb javnega sektorja. Treba je omeniti, da se v rebalansu povečujejo tudi sredstva za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti na Ministrstvu za finance za 3,5 milijona evrov. Ministrstvo za zunanje zadeve pridobiva dodatnih 20,5 milijona evrov. Od tega skoraj 10 milijonov evrov za politično diplomacijo in konzularne storitve, dodatnih dobrih 5 milijonov evrov za gospodarsko diplomacijo, ki je še kako pomembna za spodbujanje gospodarske rasti. Glede na vse naravne nesreče, ki se zgodijo v Sloveniji, je Ministrstvo za obrambo dobilo skoraj 6 milijonov dodatnih evrov sredstev. Od tega največ Uprava za zaščito in reševanje v višini 4,2 milijona evrov. Poslanska skupina SMC se zaveda potrebe po uravnovešenju proračuna, zaradi česar bomo podprli rebalans proračuna za leto 2014. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Križanič.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani visoki zbor! Rad bi se odzval na nekatere uvodne predstavitve. Jasno je, da bom glasoval za rebalans. Ocenjujem ga kot ugotovitveni akt, ocenjujem ga tudi, da je pravno korekten, da je korektneje, da se ga izvede, kot da se pusti finančnemu ministrstvu, da gospodari sicer v okviru še vedno dovoljenih limit in da se tudi javnost in parlament seznani, kaj se v poteku tega gospodarjenja v tem dosti turbulentnem letu 2014 zgodilo. Ugotavljam, da rebalans vendarle daje osnove, da reprodukcija teče sorazmerno normalno v Sloveniji, se pravi, nima tega učinka, kot ga je imel nesrečni ZUJF v letu 2012, ko je povzročil precej globoko recesijo, povsem slovenske narave. Ta recesija ni prišla s padcem povpraševanja naših trgovinskih partnerjih, slovenski izvoz je takrat naraščal, deloma je bila povzročena tehnično z zmanjšanjem izdatkov države in javnega sektorja, deloma pa je bila povzročena z globokim pesimizmom in neke vrste – če uporabim bolj slikovit izraz– histerije, ki je bila takrat ustvarjena. Seveda je ZUJF poskušal reševati problem slovenskega javnofinančnega primanjkljaja, ki je v bistvu primanjkljaj nekega narodnogospodarskega podsistema, to morate upoštevati. Vedno, ko govorite, da slovenski državljani oziroma državljanke in državljani več porabimo, kot naredimo, to ne bo držalo. Mi imamo presežek že kar nekaj časa, tam nekje od leta 2010, 2011 je vedno večji, lani je dosegel 7, 6 % bruto domačega produkta, odvisno, kako zaokrožujete. To kaže, da imamo pač večje narodnogospodarske prihranke od naše porabe in da iz teh prihrankov financiramo tudi ves primanjkljaj proračuna – tisto, kar se v dolgove prenaša oziroma javni dolg malo kasneje. Kako je ta primanjkljaj podsistema nastal? Mislim, da ga je treba zdraviti tam, kjer je nastal. Nastal je z dvema tako imenovanima davčnima reformama; 2007 so se spustile davčne stopnje tako pri dohodnini kot pri davku od dohodka pravnih oseb in odpravljen je bil davek na izplačane plače in potem še, kar je bilo še bolj, recimo, "smešno ali pa tragično", je pa leto 2012, ko je bil znižana stopnja davka dohodek pravnih oseb in so bile uvedene neke neracionalno velike olajšave tudi za investicije, ki niso dale nobenega učinka. To je bilo obdobje, ko je kriza na notranje trgu, slovenskem notranjem trgu nastajala. Slovenska država je to do neke mere odpravila z dvigom trošarin in z dvigom stopenj davka na dodano vrednost, po nekih mojih hitrih ocenah približno 1,3 % BDP ali 470 milijonov pa je še ostalo in je treba najti z nekimi drugimi prihodki. Pritiskanje na različne sistem delovanja kvartarnega sektorja, ki ustvarja človeški kapital, se pravi šolo, kulturo, zdravstvo, znanost, tudi varnost ali pa razjedanje socialne vloge države in potem ustvarjanje zmanjšanje kohezije in zmanjšanega medsebojnega zaupanja, ne bo dalo rezultatov oziroma bo dalo negativne rezultate. Tako je treba iskati rešitve na strani javnofinančnih prihodkov. Seveda imamo prvič možnost z uvedbo davčnih blagajn, omejitev gotovinskega poslovanja, bistveno povečati prilive z učinkovitejšim pobiranjem. Uvedli smo nov računalniški sistem v Davčni upravi, danes se to imenuje Finančna uprava, ko se je združila s Carino. Ta sistem seveda mora usmerjati, mora usmerjati, mora dati dovolj podatkov inšpektorjev, kam pogledati, da se povečajo tudi plačila pri srednjih in večjih podjetjih, kjer davčne blagajne ne bodo dale toliko rezultatov. Potem je seveda treba davčne blagajne razširiti na vse, ne samo na trgovino in gostinstvo, na celotno gospodarstvo, ki posluje s prebivalstvom. Potem ostaja vprašanje progresivnosti pri dohodnini, pričakovati je, da bo predlog, ko bo do tega prišlo, pripravljen v finančnem ministrstvu z ustreznimi analitičnimi podlagami. Potem prostor je pri vsaj odpravi tistih olajšav, ki so bile pri davku od dohodka pravnih oseb uvedene aprila 2012, stopenj pa zaradi psihološkega učinka verjetno ne kaže več spreminjati. Končno imamo še nepremičninski davek – teh 200 milijonov, ki jih ves čas navajate, je verjetno pretirano. Treba je upoštevati socialno strukturo v Sloveniji, tudi način lastništva, koliko je bilo na roke nekih nepremičnin narejeno, od kod bodo ljudje, ki so sami sezidali zdaj na to plačevali davek, od kod jim likvidnost [[…]]Tako je verjetno možen javnofinančni priliv iz modernizacije tega nepremičninskega davka, se pravi, to je sedanje nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč – je manjši, verjetno pol manjši, nekaj pa vendarle je. Se pravi, dovolj je prostora, da se do konca sanira, do polovice je že sanirano to, kar sta naredili dve nepremišljeni tako imenovani davčni reformi. Ko gledamo socialno politiko pa socialno vlogo države in vse tisto, kar se je govorilo, kako bi se lahko to še izboljšalo, še več prelilo, je treba vendarle pogledati tudi vlogo države na strani kreditne politike. Slovenska kreditna politika pritiska na podjetja, s pritiskom na podjetja ustvarja razmere, v katere so podjetja prisiljena bodisi odpuščati, krčiti svojo dejavnost ali pa celo propadejo. To se izvaja striktno, točno se ve, kdaj se je začelo; začelo se je julija 2010 in se brez milosti nadaljuje do dokončnega cilja razprodaje Slovenije – to je treba vedeti. Ker lahko naredi nekdo napako, človeško je narediti napako, ti dve davčni reformi, to sta bili napaka, tu nihče ni hotel škoditi, ko je to uvedel, nihče ni hotel nekaj slabega. Tam pa, da narediš napako, pa je ne popraviš, veste, je pa takšen znak, takšen indikator, da je nekaj hudo narobe, da je pač treba tam tudi poseči pa vprašati, kako je mogoče, da se krediti še kar krčijo, drugod pa lahko naraščajo. Pa bo rekel, da saj drugod padajo [[…]]Ja, padli so za 2 % pri nas pa za 20 %, za štiri milijarde so zmanjšali kredite gospodarstvu in to je ostalo. Dragi moji, gospodarstvo, ki je izgubilo toliko možnosti kreditiranja, je leta 2014 vstalo s tal, slovensko gospodarstvo. Na to moramo biti ponosni, na to, kar se je zgodilo letos! Ponosni! Jasno, ob takšni kreditni politiki. Sicer bi bilo pričakovati, da se enkrat pri takšni rasti izvoza tudi povrne gospodarska rast. Potem, še obresti. Seveda, javni dolg je narasel bistveno bolj, kot bi to ustrezalo financiranju primanjkljaja. Če naredite neko primerjavo do uradno objavljenih podatkov, to so bili do junija letos pa od 31. decembra 2008, potem dobite to razliko okoli slabih deset milijard. Slabih deset milijard več se je Slovenija zadolžila, kot pa je rabila za financiranje primanjkljaja. Ve se, tri milijarde in pol ležijo, vrti jih finančno ministrstvo, ki jih ima kot likvidnostno rezervo. Pri tem se razlaga, da smo v obupnem položaju, da smo šli v razpravo o temu rebalansu kot država, ki ima obupen položaj. Hkrati imamo presežek v zunanji menjavi, hkrati imamo dovolj likvidnostnih rezerv, hkrati imamo tako majhen bančni sektor, da veljamo po tem – vsi neodvisni analitiki nas štejejo med najmanj ranljive članice Evropske unije, gremo pa z neko histerijo, z nekim strahom [[…]]Lahko, da je to naša folklora, lahko pa je to tudi kaj drugega. In zdaj od tega denarja, ki je bil nad primanjkljajem plasiran v gospodarstvo, je treba pričakovati tudi neke obresti. Morda so bile neke obveznosti prevzete, ampak te obveznosti ne morejo dosegati tako velikih zneskov. Zanimivo je, da zdaj neki podatki kažejo, da se bo do konca leta ta dolg še bistveno povečal, vendar bomo počakali in s poslanskimi vprašanji pridobili natančne podatke o strukturi tega povečanja. Pa tudi tu je treba pričakovati, da bodo obresti od plasiranih sredstev oziroma donosi ali kakorkoli temu rečemo, najmanj povrnili tisto, kar je bilo za njih treba plačati. Tako se tudi na tej strani, prilivi od premoženja morajo dovolj povečati, če se že to premoženje nekako vrti. Potem imamo tu podjetja in institucije, banke in tako naprej, ki so se zdaj znašle na "jedilniku" tistih, ki jih hočejo kupiti. Tu bodo zelo dobro – ne vem, če je korektno, me bo dr. Dobovšek popravil, ali to lahko rečemo, da je to pranje denarja ali ni, ampak če nekdo kupi banko, v katero je bilo vloženo 800 milijonov evrov državnega denarja, za 200 do 300 milijonov evrov in jo potem lepo ima, potem ne vem, kam bi se lahko takšna dejavnost uvrstila glede na različne človeške dejavnosti; posebej če je zahteva Evropske unije, da se ta banka proda do konca leta 2016, poskuša se jo prodati pa že kar do konca tega leta po ceni, ki je bistveno pod knjižno vrednostjo. Kakorkoli gledate, ne samo po tem, koliko je država vanjo vložila. Tako mislim, da je treba vendarle povečati sredstva, ne samo za razvoj ali pa za razvoj zadržati, ker razvojne politike v Sloveniji tečejo že od leta 2009 zelo intenzivno, ampak tudi za varnost. Predvsem za institucije, ki bodo profesionalno kos takšnim ravnanjem, ki bodo znale odkriti ozadja, naveze, zunaj in znotraj. Tu kakršnokoli varčevanje pomeni dejansko direktno izgubo materiala, tudi če odštejete to, da verjetno, ko bomo enkrat razprodani, ni več osnov za obstoj slovenskega naroda, bomo zdrknili na neko obrobje. Ampak tukaj je prav vprašanje zaposlitev, kaj če se bo potem spet, tako kot v stari Avstro-Ogrski, tretjina prebivalcev tega območja ali naše države zdaj izelila, takrat se jih je 300 tisoč, danes nas je več, to bo 700 tisoč ljudi prisiljenih zapustiti. Glavni vzrok takrat je bil ta, da je denar odtekal, akumulacija je odtekala iz nekdanje Kranjske in ostalih dežel, iz katerih je nastala Slovenija. In tu je treba tudi financirati v institucije pravne države, približno dve sta, ki naj zagotovita tudi ta del varnosti, ki je zdaj kritična oziroma naš spopad s to nevarnostjo, ki smo ji zdaj izpostavljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati na ta splošni del? Prijava se je začela. 7 prijavljenih. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči! Rebalans tega proračuna bi lahko rekli, da je odraz stanja v državi, neustreznega načrtovanja in nadaljevanje te politike, ki jo nadaljuje Vlada. Podatki kažejo, da Slovenija pada na lestvici konkurenčnosti poslovnega okolja, veča se tudi dolg in kar bomo lahko zapustili našim otrokom, se bojim, da bo to samo kredit. Večajo pa se tudi obveznosti za plačilo obresti od kreditov, vidimo v tem rebalansu proračuna, da jih je kar za milijardo 100 in če malo primerjam s kakšno investicijo, bi lahko primerjali s tako opevano TEŠ-6 v Šoštanju. Moram reči, da če sem že pričakovala ta rebalans, sem ga pričakovala v smislu, da se pač povečajo proračunske postavke za odpravo posledic naravnih nesreč. Naša stranka, Slovenska demokratska stranka, je na Odboru za finance vložila kar štiri amandmaje, ki so šli v to smer in so bili predlagani v višini 9,5 milijonov, ampak so bili žal vsi zavrnjeni. Po drugi strani pa vidimo na prihodkovni strani splošnega dela proračuna, na kar sem tudi opozorila na Odboru za finance, da se zmanjšujejo prejete donacije tujih nevladnih organizacij, in to kar za 6 milijonov, to pa je kar dve tretjini načrtovanih prihodkov. Na odboru nisem dobila obrazložitve. Mislim, da je šlo to bolj za neko napihovanje proračuna. Prav tako tudi nisem dobila jasnega odgovora za velik izpad na postavki Prejeta sredstva iz proračuna EU, regionalni razvoji, in sicer v višini 90 milijonov, kar je tudi kar ena četrtina pričakovanih oziroma načrtovanih sredstev. Tu se radi izgovarjamo, da je kriva država, da je kriva politika, da je kriva EU in ne vem kdo še, ampak menim, da je tako, da je krivo to, da nimamo prave strategije, nimamo projektov in ne ugotavljamo odgovornosti. Na odhodkovni strani pa vidimo, da se je precej precej zmanjšala sama podpora lokalni samoupravi, in sicer kar za 1,5 milijonov, in pa koordinaciji razvoja regij, to pa kar za 61,7 milijonov. To me zelo skrbi, ker se toliko jemlje lokalnim skupnostim, saj namreč vemo, da so lokalne skupnosti neko gonilo razvoja predvsem na podeželju. Nadalje se jemlje tudi na proračunskih postavkah spodbujanje podjetništva, konkurenčnosti – 35 milijonov, znanstvenoraziskovalna dejavnost, ki je podpora gospodarstvu, 9 milijonov, razvoju znanosti mladih, to vemo, da je vlaganje, da se nam vlaganje v mladostnike dolgoročno kar desetkrat obrestuje, razvoju podeželja 14 milijonov in tako naprej. Rekla bi, da se s tem rebalansom nekako jemlje na tistih proračunskih postavkah, ki so bistvene za sam razvoj, blaginjo družbe in predvsem našega gospodarstva. Zavedati se moramo, da bodo potrebne v drugem letu korenite spremembe, da bodo potrebne reforme, in upam, da bomo pri načrtovanju oziroma sprejemanju vsaj rebalansa za leto 2015 to upoštevali in da ne bomo jemali tam, kjer lahko kasneje, se pravi dolgoročno, marsikaj pridobimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik, kolegi in kolegice, spoštovani ministri, državni sekretarji, sekretarki, ministrice! Verjetno se v državni nikoli ne bomo strinjali o tem, katera davčna reforma, katere davčne spremembe so potrebne in katere niso potrebne, zaradi tega se verjetno tudi ne bomo strinjali, kaj je bilo tisto, kar se je dogajalo leta 2007 pa leta 2014. Takrat so bile narejene davčne reforme in takrat so bile narejene davčne reforme predvsem v smeri povečevanja konkurenčnosti gospodarstva, v smeri tudi zmanjševanja in poenostavljanja davčnih predpisov, zmanjševanja stopenj seveda, in v letu 2007 je bila država suficit, ne deficit ampak suficit; in ravno tako v letu 2008. Potem je nastala kriza, padec bruto družbenega proizvoda in tako naprej in že v letu 2008 je bila narejena tudi, od prejšnje vlade ali če želite od vlade Janeza Janše, nek plan, nek načrt, kaj naj bi naredila naslednja vlada, vlada Boruta Pahorja glede davkov in glede celotne ekonomske politike, vendar tega se takrat ni storilo. Zaradi tega seveda lahko rečemo, da je bila to napaka, vendar to je bila nehotena napaka, tako kot je bila nehotena napaka leta 2007. Skratka, tukaj ne gre za to, ali se je pokazala neka napaka, ali se nekomu zdi, da je nekaj napaka ali ne, ampak gre za to, kakšni učinki so takrat bili. In ti učinki so bili, da je bil suficit državnega proračuna oziroma javnega sektorja. Verjetno bi lahko bil še večji in to je zdaj očitek, ali bi takrat lahko bil suficit še večji. Verjetno bi na določen način bil lahko še večji, vendar se je pokazalo, da je ob boljši konkurenčnosti dejansko suficit bil tudi v primeru, ko so se davki zniževali in ko so bili prihodki večji – seveda ob gospodarski rasti. Kakšne so zdaj te povezave med gospodarsko rastjo, izvozom, konkurenčnostjo in prihodki, takrat kaže nižji davki, nižje obremenitve tako gospodarstva kot prebivalstva, da so bili prihodki seveda višji. Če gledamo nekoliko situacijo za naprej in če se omenja in večkrat tudi očita predlogom, da se zmanjša stopnja davka od dohodkov pravnih oseb, potem je treba upoštevati dejansko stanje, ki je danes, in seveda konkurenčnost. Ne govorim tukaj o konkurenčnosti davčnih sistemov v Evropi. Nekje sem zasledil, da je najnižja stopnja 0,25 %, v Luksemburgu, na podlagi dogovora. Na podlagi dogovora, kar pomeni, da imajo določene države, članice Evropske unije, možnost, da se neka multinacionalka, neko podjetje, nek posameznik, kdorkoli že, z državo dogovori, po kakšni stopnji bo plačal davek. To je pač zdaj tisto, kar je prišlo ven pred nekaj tedni ali nekaj dnevi glede tega, koliko je [[…]]In tukaj je konkurenčnost davčnega sistema. Ne grem v to, ali je to fer konkurenčnost ali je to škodljiva konkurenca, to bo verjetno razjasnjeno, ampak verjetno gre za to, da če imamo takšne konkurente na davčnem področju, je verjetno tista davčna stopnja, ki je bila predlagana, 15 % verjetno še prenizka, je pa transparentna. Ampak takšno stanje je; marsikoga je presenetilo, marsikoga verjetno ne, vendar so tisti, ki jih ni to presenetilo, v zelo ozki manjšini. Tako je glede davčnih stopenj dejstvo, da tudi nizka davčna stopnja, primerna davčna stopnja lahko prinese večje prihodke državnemu proračunu. Glede ukinjanja davčnih olajšav predvsem, če se misli tukaj na raziskave in razvoj, jaz dejansko v to ne bi šel, ker mislim, da smo vseeno glede raziskav in razvoja in vlaganja v raziskave in razvoj po nekaterih analizah, po nekaterih lestvicah na dobrem šestem mestu, kar pomeni, da vseeno to nekaj pomeni. Glede davčnih blagajn, ki so tokrat opevane [[…]]Poglejte, davčne blagajne ne bodo rešile ne deficita državnega proračuna, ne bodo rešile tudi prihodkovne strani proračuna ne, veliko zapletov bo. Veliko je govorjenja o davčnih blagajnah, ki bi bile lahko, če bi bila volja in če ne bi bil stalni pritisk lobijev, že vzpostavljene pred tremi, štirimi leti. Katerakoli Vlada bi to lahko naredila. Zakonodaja obstaja, treba jo je potegniti iz predala in zadeva bo rešena. Tako je preveč v bistvu govorjenja in preveč se pričakuje od davčnih blagajn. Tudi se preveč pričakuje, po mojem osebnem mnenju, od prihodkov iz naslova tako imenovane sive ekonomije. Od črne ekonomije – ja, ampak od tega, če mislite, da boste zaradi tega, ker boste obdavčili nekoga, ki prodaja gobe ob cesti ali podobne zadeve, kar beremo v časopisih [[…]]Poglejte, tukaj je veliko več sredstev danih v sam davčni postopek, veliko več denarja v davčni postopek, kot je dejansko učinek. Ima pa to neke morda psihološke učinke, piar učinke in podobne zadeve. Tako se s tega zornega kota verjetno z nekaterimi svojimi kolegi nikoli ne bom strinjal, pa tudi prav je; ni treba, da se glede vsega vsi strinjamo. Če govorimo sedaj o proračunu za leto 2014, ki je dejansko končan, mislim, da če bi bila kakšna škoda narejena pri tem proračunu, tudi to, da se je dejansko v juliju mesecu prekinilo plačevanje oziroma ne samo plačevanje, tudi mojih obveznosti, ki so verjetno že bile, tako da tukaj je seveda to vprašanje, kaj se bo dejansko zgodilo. Mislim, da tisti, ki danes govorite o tem, da je ZUJF neprimeren, je treba upoštevati, da ste na Odboru za finance pa podprli ZUJF glede davčne stopnje in glede dodatne obremenitve, kakorkoli že, pri dohodnini. Tako ne želim, da so nekateri dvolični. Mislim pa, da bo Vlada, kot je že napovedala tudi, prišla z nekim novim ZUJF, karkoli že, ki bo moral biti veliko bolj korenit, glede na to, kar je predsednik Vlade in kar je minister za finance danes tukaj povedal. Tukaj je pač bilo povedano, 1,5-odstotne točke bruto družbenega proizvoda bo treba dejansko nekje prihraniti, ob tem da rast ne zagotavlja tega, da bi se lahko to prihranilo. Ta ZUJF je imel učinek nekje 350 milijonov, morda 400 milijonov, mislim pa, da bo tukaj najmanj za 60 do 70 % večja številka, če se bo ta vlada dejansko držala tistega, kar bo treba narediti. Tako pričakujem, da bo poleg novega ZUJF, poleg proračuna za leto 2015 prišlo tudi kaj bolj spodbudnega od te vlade, tudi kaj, kar bo povečalo konkurenčnost. Tudi na primer to, da bo vsaj popolna po nekem dolgem času, da bo popolna, in da bodo vsi resorji lahko delali s svojimi ministri. Kajti ta agonija ministrov in ministrstev in tako naprej traja veliko predolgo. Predvsem zaradi tega, ker navsezadnje nekateri ljudje potem že ne vedo, s kom komunicirati; že v Evropi ne vedo, s kom komunicirati, če nimate nekaj časa – na primer, ne vem, mislim, da je Ministrstvo za zdravje dolgo časa vodila tudi predsednica Vlade in enostavno to potem ne gre. Postavi se pa tudi vprašanje, kako lahko sedaj deluje v bistvu država brez ministrstev, brez ministrov ali ministric kar nekaj mesecev, morda celo nekaj let. Verjetno to gre in bo tudi šlo v prihodnje. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani ministri, državni sekretarji, poslanke, poslanci, lepo pozdravljeni tudi v mojem imenu! Danes imamo pred seboj rebalans proračuna za leto 2014. To je tisti proračun, za katerega je bilo še s strani bivšega ministra za finance konec meseca julija rečeno, da je realen in da rebalans ne bo potreben. Zelo podobno je rekla tudi državna sekretarka ministrstva za finance v mesecu oktobru; da je realen in da za njim stojijo podrobne ocene. Ampak, so res? Da proračun za leto 2014 ni nastal na realnih osnova, priča že to, da ga imamo v teh dneh na mizah. Pa naj izpostavim nekaj teh nerealnih osnov. Ena izmed teh je, da so se prihodki iz naslova davka na nepremičnine planirali, ko za njih še ni bilo zakonske osnove. Druga je, da se planira na črpanje evropskih sredstev iz nove finančne perspektive 2014–2020, čeprav dokumenti, ki so osnova za črpanje, niso bili potrjeni takrat in niso še danes. Niso se tudi načrtovali povečani odhodki za obresti, čeprav verjamem, da se je dodatno zadolževanje, ki je temu potem sledilo, že planiralo in vedelo že konec leta 2013. Pa se bom nekoliko ustavila pri samih postavkah Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo. Skupna sprememba zmanjšanja je nekaj čez 128 milijonov evrov. Zelo visoka številka. Državni sekretar Ministrstva za gospodarstvo me je na odboru sicer nekoliko pomiril, ko je pojasnil, da gre zmanjšanjih teh sredstev v višini 104 milijonov evrov, da je to zmanjšanje vezano na nečrpanje sredstev iz nove finančne perspektive. Kar seveda ni bilo mogoče, zato ker dokumenti in pravna podlaga za to še ni obstajala. Če ob tem upoštevamo še, da je nastala nova Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko in tukaj vzamemo teh 16 milijonov, bi lahko resnično rekli, da neke bistvene vsebinske razlike tukaj ne bi smelo biti. Ampak prihodnji dan na Odboru za finance pa je državna sekretarka Ministrstva za finance rekla nekoliko drugače, in sicer da je bilo na Ministrstvu za gospodarski razvoj planiranih le 10 milijonov evrov sredstev iz nove finančne perspektive, preostalo zmanjšanje naj bi šlo iz naslova presežnih pravic porabe stare finančne perspektive. Ob samem postavljanju vladne ekipe smo opozarjali, da ekipa deluje nekoliko razglašeno. Kolikor vidimo, se tudi do sedaj ni uspela najbolj uglasiti. Ampak kakorkoli, gre za iste številke različne obrazložitve in zato bi vseeno želeli vedeti, katera je tista informacija, ki je prava in ki je pravi razlog za zmanjšanje teh 128 milijonov evrov. Če pogledamo, na katerih postavkah je to zmanjšanje nastalo, je to zaskrbljujoče. Lokalna samouprava za nekaj čez 64 milijonov evrov, podjetništvo in konkurenčnost – nekaj več kot 35 milijonov evrov in podpora razvoju turizma – skoraj 17 milijonov evrov. Pa toliko govorimo o tem, kako bi Slovenija morala biti bolj turistična destinacija! Če se vrnem na sam rezultat ali primanjkljaj tega proračuna. V letu 2014 bomo porabili za 1,2 milijarde več, kot bodo znašali sami prejemki v proračun, od tega za obresti skoraj 1,1 milijarda. Izjemno visoka številka! Verjamem, da si državljanke in državljani sploh ne morejo predstavljati, za kakšen znesek tukaj gre. Ampak, kaj pa tukaj? Se sploh kdo vpraša, kako obremenjujemo vse generacije za nami? Kaj to pomeni za naše otroke, naše vnuke? Kdaj bomo to lahko povrnili, kdaj se bo to zadolževanje končno enkrat nehalo? Mislim, da s tako lahkotnostjo tega ne moremo sprejeti. Ampak, kakorkoli, na strani koalicije ne vidimo nekih razlogov, da bi temu oporekali, žal. Tukaj bi apelirala na vse vas, da se zamislite in se predvsem vprašate to, kako daleč bomo šli s tem zadolževanjem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da pri rebalansu proračuna za 2014 gre za ugotovitveni akt. Mimo tega dejstva mi ne moremo, danes smo 18. novembra, ta rebalans proračuna bo uveljavljen konec novembra in to pomeni, da nekega efekta na poslovanje države ta rebalans proračuna ne bo imel. Treba je povedati pa nekaj dejstev pri tem rebalansu proračuna, in sicer da so se potrdila vsa dejstva, ki jih je Slovenska demokratska stranka navajala pri sprejemu tega proračuna. To so dejstva, da je bil ta proračun narejen na nerealnih predpostavkah, da je bil narejen na nerealnih prihodkih in tudi na nerealnih odhodkih. Zanimivo je bilo poslušati predstavnike Vlade na raznoraznih odborih in na matičnem delovnem telesu v soboto, ko smo poslanci SDS dobili občutek, da poskuša Vlada ta proračun izkazati kakor neko zgodbo o uspehu. Ampak ta zgodba je čisto druga stvar, mislim, da ta rebalans proračun jasno pove, kakšno je dejansko stanje v Sloveniji sploh. Ta rebalans proračun bi lahko imenovali tudi katastrofalno vodenje Slovenije v leto 2014. Zaradi česa? Ta proračun je bil narejen na bistveno slabših makroekonomskih predpostavkah, kot se je dejansko skozi leto potem zgodilo. To pomeni, predpostavke Banke Slovenije, Umarja so bili pri pripravi tega proračuna bistveno slabši. Dejansko se je potem stanje skozi leto 2014 izboljšalo. Bila je višja gospodarska rast, kot se je pričakovalo. Posledica višje gospodarske lasti v Sloveniji se pripisuje predvsem ugodnim vplivom v Zahodni Evropi. Slovenija je izvozno usmerjena in posledica rasti in dobrega gospodarjenja predvsem v državah Nemčija, Avstrija, so posledica, da je slovensko gospodarstvo tudi rastlo. Dejstvo pa je sedaj takšno, makroekonomske predpostavke so bile slabše od dejanskih, nenazadnje pa pri tem rebalansu, ki ga imamo, bomo imeli za približno 200 milijonov evrov višji primanjkljaj. Spoštovani predstavniki Vlade oziroma Ministrstva za finance, mi lahko to obrazložite. Makroekonomske predpostavke so bile bistveno slabše, dejansko imamo pa na koncu bistveno višji primanjkljaj. Ta primanjkljaj je višji za približno 20 %, primanjkljaj države ob koncu leta bo 1,2 milijardi evra, obstoječi rebalans je pa predvideval 1 milijardo pri, bi rekel, slabših napovedih, kot je bil ta rebalans pripravljen. Tu vidim, da gre za jasni dokaz, da je bilo vodenje države v letu 2014 neustrezno. Katastrofalna politika zadolževanja, katastrofalna davčna politika, katastrofalna trošarinska politika in ne prodajati zgodb, da ta rebalans ne bi bil potreben ali da je ta rebalans potreben zaradi izpada nepremičninskega davka. Pri nepremičninskem davku bi Slovenska demokratska stranka vedno opozarjala, da je ta davek nerealen, da je nečloveški in nenazadnje ga je tudi Ustavno sodišče v celoti zavrnilo. Pri tem je treba poudariti, da je vlada takrat prišla v Državni zbor in povedala: to ne bo imelo nekega vpliva, mi bomo poskušali izpad dohodka iz naslova nepremičninskega davka nadomestiti z dvigovanjem drugih davčnih bremenitev in pa seveda dviga trošarin. In skozi celo leto ste prodajali zgodbo, da rebalans proračuna ne bo potreben. A nazadnje dobimo konec meseca novembra rebalans proračuna, ki jasno govori, da se primanjkljaj povečuje za 200 milijonov evrov. In Slovenija bo leto 2014 zaključila z 1,2 milijardi evrov primanjkljaja. Naliti si je treba čistega vina. Danes smo poslušali predsednika Vlade, poslušali smo ministra za finance, kako poskušajo ta Državni zbor in širšo slovensko javnost prepričati, da glavni cilj te vlade pa je konsolidacija javnih financ. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana koalicija, če bi vam bila res v interesu konsolidacija javnih financ, potem bi pred enim mesecem v Državni zbor prinesli izvedbeni zakon o fiskalnem pravilu. Slovenija je že približno eno leto v neustavnem položaju in to bi bil glavni kazalec, da je vaši vladi, vaši koaliciji res za konsolidacijo javnih financ. In dokler mi tega ne bomo videli, tega ne bomo verjeli. Vsa dejanja sedanje vlade v teh 60 dneh narekujejo dejstvo, da boste nadaljevali politiko prejšnje vlade, to pomeni politiko zadolževanja in politiko davčnih obremenitev. Iz naslova Zakona o izvrševanju proračuna, o katerem bomo govorili še kasneje, se jasno vidi, da vlada Mira Cerarja in sedanja koalicija s tem dokumentom odpira prvo novo davčno obremenitev za leto 2015. Spoštovana koalicija, toliko negativnih stvari smo lahko poslušali pri sprejemu Zakona o uveljavljanju javnih financ, tako imenovanega ZUJF, vi pa sedaj ta ZUJF dejansko še širite in ga podaljšujete v letu 2015, in s tem bomo dobili prvo novo davčno obremenitev, ko se ohranja dohodninska stopnja četrtega razreda – obdavčitev po 50 % stopnji. To je bilo predvideno da iz ZUJF gre, v letu 2014, 2013 je, potem se umakne. In tudi državna sekretarka na matičnem odboru za finance ni povedala nekih tehtnih razlogov, zakaj se veljavnost ZUJF podaljšuje. Nenazadnje pa odnos te vlade, te koalicije, bi rekel, tako do Državnega zbora kot do širše javnosti prikazuje dejstvo, da ko smo na matičnem delovnem telesu govorili o najpomembnejšem dokumentu te države, ni bil prisoten minister za finance in ni bilo argumenta ali opravičila, zaradi česa minister za finance ni bil prisoten. Dejstvo, da je ta proračun luknjast – jaz ga imenujem "luknjasti" –, ki ga danes obravnavamo, je tudi to, da prejšnja Vlada ni predvidela v proračunu prihodkov iz naslova koncesij za podelitev mobilnih frekvenc. To znaša dodatni prihodek državi 145 milijonov, hkrati pa ob tem govorimo o primanjkljaju, ki bo višji za 200 milijonov evrov. Dve stvari bi pri tem rebalansu proračuna izpostavil, in sicer na prihodkovni strani izpad 45 milijonov iz naslova trošarinske politike, kar je jasen dokaz, da trošarinska politika ne prejšnje ne sedanje vlade ni ustrezna. V Slovenski demokratski stranki smo večkrat opozarjali, trošarinska politika tako na področju naftnih derivatov kot na področju cigaret in alkohola je neustrezna. Mi trošarine povečujemo, obremenjujemo gospodarstvo, obremenjujemo prebivalke in prebivalce Republike Slovenije, v proračunu imamo pa za 45 milijonov manjši prihodek. In sedanja vlada s to trošarinsko politiko nadaljuje. Cene nafte na svetovnem trgu so na zgodovinsko najnižji ravni, barrel stane 78 dolarjev. V avstrijskih medijih lahko beremo, da je cena naftnih derivatov na nivoju izpred štirih let, v Sloveniji imamo pa rekordno visoke cene. To je vprašanje za Vlado, predvsem za Ministrstvo za finance: Zakaj taka trošarinska politika? Danes je cena za liter nafte v Beljaku 1,16 evra, v Sloveniji je pa 1,34. Zaradi česa ima lahko Avstrija tako nizko ceno goriva, nafta je pa na svetovnem trgu 78 dolarjev? Zaradi tega, ker vi na vsakih 14 dni dvigujete trošarine. Če bi vi trošarine pustili na istem nivoju, bi se v zadnjih dveh mesecih cene naftnih derivatov znižale. In me zanima, kaj boste naredili v ponedeljek, ali boste ponovno povečali trošarine in bo cena naftnih derivatov v Sloveniji ostala na istem nivoju ali se bo celo podražila. Ne morete polniti proračuna na tak način. Enaka zgodba je z alkoholom in cigaretami. Druga zgodba so obresti. Zakaj ste tu zgrešili približno za 180 milijonov večje odhodke iz naslova obresti, mislim, da boste to morali obrazložiti Državnemu zboru. Danes se razen ministra ni še nihče od predstavnikov Ministrstva za finance oglasil. Jaz pričakujem določena pojasnila. Mislim, da je bilo vprašanj kar precej, ne samo z moje strani, pač pa tudi v razpravah ostalih poslank in poslancev. Stroški oziroma odhodki za obresti v Sloveniji bodo v letu 2014 znašali že več kot 1,1 milijarde evrov. Torej, več kot 1,1 milijarde evrov pri 8,6 milijarde evrov prihodkov. Če govorimo o zadolženosti Slovenije v primerjavi z BDP, smo še približno nekje na evropskem povprečju, 82 %, tudi to je precej, vendar problem Slovenije je v višini obresti v primerjavi s prihodki iz naslova tega proračuna. Spoštovani, rekli ste, da je posledica višjih obresti sanacija bančnega sistema. V Sloveniji smo decembra 2013 sanirali bančni sistem, kar je davkoplačevalce stalo približno več kot 5 milijard evrov. Potem pa smo prej kot v roku enega leta ponovno priče stresnim testom in, glej ga zlomka, 5 milijard smo dali decembra 2013, na teh stresnih testih pa ponovno padeta dve največji sistemski banki. Spoštovana Vlada, spoštovani ministrski zbor, mislim, da je tu nekaj hudo narobe in da je za ta vaša dejanja treba sprejeti tudi neko odgovornost. Zelo zanimivo je poslušati predsednike nekaterih strank sedanj koalicije, ko pridejo pred mikrofon in govorijo: "Nujno je treba zamenjati vodstva banke!" Ampak, poglejte naslednjo zadevo, vsi ti rezultati niso posledica verjetno teh uprav, ampak ne da bi jaz zagovarjal te uprave, verjetno je treba marsikaj spremeniti pri delovanju ampak, poglejte vi, ko ste sanirali ali pa dokapitalizirali banke – vaša vlada ima škarje in platno v rokah. To pomeni, država je 100 % lastnik tako NLB kot Abanke kot NKBM in v soju teh žarometov vi razlagate, ja, treba je zamenjati vodstva bank, potrebno je narediti to, epiloga pa ni nobenega. Pač to je predstava za javnost! Spoštovani, poglejte, vi imate danes 100 % lastništvo. To pomeni, da vam Zakon o gospodarskih družbah omogoča sklic univerzalne skupščine v enem dnevu in v enem dnevu vi lahko zamenjate tako nadzorni svet kot celotno upravo. In ne zdaj pred javnostjo nekaj govoriti. Pa da ne bomo zašli tukaj pri temu proračunu predaleč glede samih bančnih zadev. To zadolževanje, ki je dejansko postalo že nevzdržno in, bi rekel, tudi posledice plačevanja obresti je seveda vprašanje, zakaj Slovenija ne izrablja možnosti za zadolževanje pri drugih inštitucijah, ki predstavljajo ali pa ki ponujajo bistveno ugodnejše pogoje zaposlovanja. Na primer, da minister Šušteršič in predstavnik Evropske investicijske banke Tone Rop sta ob koncu leta 2012 podpisala pogodbo o možnosti črpanja kreditov za Slovenijo v višini 600 milijonov evrov. Koliko od tega je bilo počrpano? In zakaj ni bilo počrpano več? Seveda so pa tukaj bistveno ugodnejši pogoji za zadolževanje in pa bistveno ugodnejša obrestna mera kot tudi sama ročnost zadolževanja. Ob zaključku tega jaz predvidevam, da se bo treba še kaj javiti k tej razpravi. Dejstvo je, da, bi rekel, mnenja Slovenske demokratske stranke pri sprejemanju tega proračuna so bila pravilna. To pomeni, ta proračun je bil pripravljen na neustreznih predpostavkah, na neustreznih prihodkih na neustreznih odhodkih. Dejstvo je, da odgovornost tukaj notri v tem danem trenutku za leto 2014 pri tem proračunu nimata samo dve stranki, ena stranka, ki je prišla na novo v parlament, in Slovenska demokratska stranka, ki ni bila nikoli v koaliciji, vse ostale stranke, imate pa tukaj odgovornost za ta proračun. In pri temu proračunu prihajamo ponovno do 200 milijonov evrov višjega primanjkljaja. To pomeni, Slovenija drsi v prepad. Neke nove politike tukaj notri ni na vidiku, politika sedanja koalicije se je jasno pokazala, to pomeni, nadaljevala se bo politika zadolževanja in pa povečevanja davčnih obremenitev. In še enkrat bi ponovil, tukaj notri gre zgolj za ugotovitveni akt pri temu proračunu, smo konec meseca decembra, ta rebalans ne bo imel nobenega vpliva na delovanje države v tem letu ali na gospodarstvo ali na socialo, ni ne nekega drugega. Večkrat ste že omenili, ta rebalans bi bil bistveno bolj smiselen glede na vse naravne katastrofe, ki so se v Sloveniji dogodile v zadnjih dveh mesecih, da bi prišli s temi predpostavkami. Žal, koalicija je vse napore Slovenske demokratske stranke pri amandmajih, da se povečajo sredstva za delovanje voda in nastalih zadev negativno naredila, ste glasovali proti. In poglejte, bi rekel, glavna zadeva pa seveda šele prihaja, to je pa rebalans proračuna za leto 2015. Tukaj pa mislim, da boste imeli napore. Jaz mislim, da je smešno poslušati nekatere predstavnike Stranke Mira Cerarja, ki kot veliki uspeh zagovarjajo ta rebalans proračuna, da je pa to izjemen uspeh v 60 dneh, da ste uspeli narediti ta rebalans. In jaz mislim, da prihaja še velika veselica te koalicije pri proračunu za leto 2015. Pričakujem, da boste dali noter fiskalno pravilo, da ne bo več neustavno stanje. Slovenska demokratska stranka kot odgovorna in državotvorna je v proceduro Državnega zbora vložila Zakon o fiskalnem pravilu, izvedbeni zakon. Ko toliko poslušamo, koliko je tej vladi in nekaterim strankam, predvsem stranki Mira Cerarja do konsolidacije javnih financ, potem jaz pričakujem, da boste ta izvedbeni zakon v celoti podprli. Ampak temu ne verjamem, kajti nekaj govorite, delate drugo. Jaz ne izključujem, da glede na vse stanje v tej koaliciji, kakršna trenutno je, da ne znate kadrovati, da ste dejansko totalno "razštelani" in da če ne prej, no, pri rebalansu proračuna 2015 bo ta koalicija razpadla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik za besedo. Spoštovani vladni predstavniki, kolegi, kolegice! Po takšnem govoru bi lahko kar sejo prekinili in šli na glasovanje. Mislim, da je kolega Marko Pogačnik povedal nekaj bistvenih zadev, morda bom katero ponovil, morda pa tudi kakšno svojo dodal. Na vsakem izmed odborov smo se najprej srečali z besedo konsolidacija javnih financ, za to, da je potreben rebalans proračuna. Ampak, kdor je vsaj odprl prve štiri strani tega rebalansa proračuna, tega splošnega dela, lahko vidi, skupaj prihodki manjši za 200 milijonov, in na četrti strani skupaj odhodki večji za 180 milijonov. Spoštovani predstavniki Vlade, razložite slovenskemu državljanu, kako naj se gre konsolidacijo svojih domačih financ, in reče: "Zadolženi smo, nekaj bo treba narediti s temi naši družinskimi financami, kajti to stanje je nevzdržno in tako na bo šlo več naprej, če ne bomo sami nekaj naredili, bo pa nekdo drug nekaj naredil, ali banka ali delodajalec ali kdorkoli drug." Potem pa dajo skupaj glave in rečejo: "Hm, pa bomo nekaj naredili. Prihodke bomo celo zmanjšali, na drugi strani pa odhodke svojega lastnega proračuna povečali." In to je konsolidacija javnih financ?! Jaz, spoštovani, resnično tega ne razumem in resnično prosim vse tiste doktorje ekonomskih znanosti, tako iz te leve strani iz vladnih soban in predvsem iz Stranke Mira Cerarja, o gospodu Križaniču je skoraj škoda izgubljati besed, da mi poveste, kakšna je ta konsolidacija javnih financ v praksi, "kjer se manj prišpara pa še več potala". Jaz osebno tega ne razumem. Razumel pa bom vaš signal, da podpirate konsolidacijo javnih financ, če boste podprli zakon o fiskalnem pravilu, rešili se boste problema fiskalne konsolidacije in še problema, ki ga imamo, ker smo trenutno v neustavnem stanju. Je pa eno opravičilo tej vladi, da dela oziroma skuša nekaj narediti na napačni politiki prejšnje vlade, predvsem na napačni fiskalni politiki prejšnje vlade, ki nas je na srečo morda prepozno zapustila. Ampak, ko berem posamezne proračunske postavke po ministrstvih, razrez, imam občutek, da na vidiku ni nič novega, predvsem pa na žalost nič spodbudnega. Kdo najbolj izgublja? Gospodarski resor. Morda pričakovano, morda niti ne, morda bo pričakovano, če bomo v naslednjih treh mesecih končno dobili ministra za gospodarstvo in da bo gospoda Mramorja malo razrešil muk, pa bo naredil nekaj dobrega za gospodarstvo, ampak ne to, da bo dal kakšno subvencijo kakšnemu lastnemu podjetju ali komu izmed družinskih članov, ampak da bo kaj naredil za podjetništvo, ki mu s tem rebalansom in kljub temu, da se izgovarjate, da mu za en mesec jemljete ogromna sredstva. Izgublja podjetništvo, izgublja turizem, izgublja lokalna samouprava, predvsem razvoj podeželja ste močno oklestili, izgublja zdravstvo, predvsem sekundarna raven, izgublja izobraževanje, predvsem ta, po mojem mnenju, ključni del izobraževalnega sistema, to pa je raziskovalni programi. Že več kot desetletje poslušamo o tem, kako je treba združiti izobraževanje in gospodarstvo in kako le priti na nek skupni imenovalec in dati mladim priložnost, gospodarstvu pa nove spodbude. Ampak vi jemljete. Če so to nastavki rebalansa za leto 2015, ki ga baje intenzivno pripravljate, me je resnično strah, s čim se bomo morali spoprijeti, ampak mislim, da uspeha ne bo. Sicer je kolega iz Stranke Mira Cerarja povedal, kako velik uspeh v tem letu oziroma v tem rebalansu je črpanje evropskih sredstev. Še manj kot eno leto imamo, da počrpamo vse tisto, kar je bilo v perspektivi 2007–2013, in vsi vemo, da ko načrtuješ neko investicijo, je v tistem zadnjem momentu največji dodatek, naj si bo to na izvedbeni ravni predvsem pa na finančni ravni. Ta nek minimalni preskok pri črpanju evropskih sredstev, pa vemo, koliko bo sredstev ostalo v bruseljskem proračunu, ni zadeva s katero bi se jaz, če bi bil v vladni koaliciji, na vse pretege hvalil. Bo pa ostalo nekaj zapisano. Tako magnetogrami vseh vladnih predstavnikov na hearingih, tako koalicijskih poslancev v Državnem zboru in mislim, da bomo imeli pri rebalansu za leto 2015 pa nadaljevanje prejšnje vlade, ki je delala popolnoma drugo, kar je govorila. Verjamem pa, da boste delali isto, kot je delal prejšnja vlada, to pa je, da boste konsolidirali javne finance z novimi in novimi zadolževanji. Pa še kak problem boste imeli, še kak okostnjak vam bo padel iz omare, banke so še vedno napol odprta, na pol priprta zadeva. Vsi čakamo, kdaj bomo ponovno dokapitalizirali naše banke, kajti vsi tisti varuhi nacionalnega interese se oklepate teh bank kot največjega bogastva, pa smo na njih toliko zmetali, da bo ne samo mene, verjetno še moje otroke bolela glava, ko bodo morali to odplačevati. Govori se o neki finančni tajni, kako se ne plačujejo tekoče obveznosti. Še to vas bo zadelo ko boste pripravljali rebalans za leto 2015. Čaka se sodba glede podrejencev, vsi vemo, o kakšnih finančnih zneskih govorimo, vsi pa zelo verjetno se strinjamo, da bo zadeva za državni proračun negativna, ampak očitno bo z lahkoto šlo, saj kolikor poslušamo predstavnike Vlade. Iz današnje razprave pa imam občutek predvsem pri eni stvari, ki bo pogubna za državne finance. To pa je nadaljevanje katastrofalne davčne in trošarinske politike te vlade, kajti malo ste med vrsticami že obljubili, da pri trošarinski politiki ne mislite popuščati, boste pa z veseljem uvedli kak nov davek ali pa kakšnega podaljšali. Moram reči, da me kolegi v zadnjih dneh sprašujejo, kdaj bo ta vlada, ko bo zmanjkalo državnih financ, končno uvedla davek na izdihani zrak. To je verjetno ena zadnjih možnosti, potem pa bo zmanjkalo virov tej naši državi. Ali pa bo zmanjkalo državljanov, kajti so to davčno politiko, ki se jo boste očitno šli z več trošarin, večji davki, bo manj državljanov v tej naši državi, bodo davke z veseljem plačevali v tujih državah, od teh davkov pa ne bo imela nič niti slovenska država, še manj pa lokalne skupnosti. Skratka kljub temu, da se izgovarjate, da je to le za en mesec vas, kolegi, opozarjam, od 1. 8. sedimo v tem mandatu, vlada, mislim, da je bila imenovana 10. septembra, torej slabe tri mesece ste imeli v tem letu. To, kar ste v teh 60, 70 dneh spacali skupaj, ni nek dosežek, je pa zelo resno opozorilo, da če se ne boste konkretno vzeli v roke, boste imeli pri rebalansu za leto 2015 ogromno težav. Kako se pa spoprijemate s težavami, bo pa pokazalo tudi današnje glasovanje o amandmajih. V zadnjih 14 dnevih na žalost zaradi naravnih nesreč poslušamo o poplavah, glede na včerajšnje poslansko vprašanje kolegice Kustec Lipicer in na odgovor predsednika Vlade imam občutek, da je največji dosežek te vlade pri sanaciji naravnih nesreč en nedeljski sestanek in pa obiski vladnih predstavnikov po posameznih poplavnih področjih. Pri izvedbenih zadevah se boste pa že nekako dogovorili in pri tem seveda nikakor ne potrebujete pomoči opozicije, kajti že na odboru ste zavrnili vse amandmaje, ki so šli v to smer, in verjetno boste danes tudi brez temeljite obrazložitve celotno stvar naredili isto. Še več, če vas tako skrbi za čas, ste imeli med časom, ko je rebalans proračuna za 2014 prišel v Državni zbor in do današnjega dne oziroma do seje delovnega telesa, predvsem odbora za finance, možnost, da pa kje še kaj spremenite. Ampak, glej ga zlomka, jaz ne vem, če se je že kdaj zgodilo odkar spremljam 10 let delovanje tega Državnega zbora od znotraj, da bi se kdaj zgodilo, da ni bilo nobenega koalicijskega amandmaja, kjer bi se kakšna zadeva še malo izpilila. In resnično upam, da to ni napoved neke politike, neke politike preživetja "kar pa bo, pač že bo." Me je pa posebej strah, ker imate v vladni koaliciji strokovnjake, kot je gospod Križanič, ki vehementno udriha po ZUJF, mislim pa, da predsednica prejšnje vlade gospa Alenka Bratušek brez ZUJF ne bi prišla niti do kabineta gospoda Junckerja. Kajti, le s tem papirjem se je hvalila po Evropi, kako osmo pa nekaj v Sloveniji le naredili. In mislim, da je tudi ta vlada pred enim izzivom ali je ZUJF bil dober ali pa ZUJF ni bil dober. In očitno je bil dober. Še več, nadaljevali boste z ZUJF. Takrat je bilo rečeno, če bo le nekaj izvedenega, bomo imeli ZUJF za leto 2013 in 2014, ampak vi v ta že obstoječi ZUJF še dodajate nove davčne obremenitve in ga podaljšujete, vsi pa že čakamo na kakšen način boste izpeljali ZUJF 2 ali pa več drugih zakonskih zadev, ki bodo na takšen ali drugačen način oziroma račun obremenili gospodarstvo, lokalne skupnosti pa verjetno vsakega državljana ali pa državljanko. Predvsem me čudi, da prihajajo s strani gospoda Križaniča debata glede ZUJF, ko pa vemo, da sta bila tako SD kot pa Desus bila tudi v prejšnji vladi gospe Alenke Bratušek. Z lahkoto bi, saj vsi vemo kako se napiše zakon, da se postavi izvajanje zakona, bi lahko to naredili. Tudi v teh 60 dneh bi lahko to naredili, ampak ne, nadaljevali boste s tem, potem pa govorite, kako je ZUJF slab. Ob tem pa zraven še napovedujete višje davke, višje obremenitve gospodarstva, navidezen boj s sivo ekonomijo. Celo si je gospod Križanič dovolil reči, jaz moram reči, da bi predlagal gospoda Križaniča za Bob leta, rekel je: "Razvojna politika teče intenzivno od leta 2009 dalje." Hudičevo dobra razvojna politika od leta 2009 dalje, pred seboj pa imamo rebalans zaradi te intenzivne razvojne politike in še večji izziv bomo imeli, ko bomo imeli pred seboj rebalans za leto 2015, ko se bomo spoprijeli s katastrofalnim posledicami te razvojne politike od leta 2009 dalje. Skratka, spoštovani predstavniki ministrstev in spoštovani kolegi, predvsem tisti iz koalicijskih vrst, jaz resnično upam, da to, kar ste nakazali z rebalansom za leto 2013, torej, da izgubljajo podjetništvo, gospodarstvo, lokalna samouprava, razvoj podeželja, zdravstvo, izobraževanje, turizem, raziskovanje, da s to pogubno politiko ne boste nadaljevali v letu 2015. Kajti če boste s takšno politiko nadaljevali pri rebalansu za leto 2015 in pri vseh tistih izvedbenih aktih, ki se bodo imenovali ali ZUJF 2 ali pa kako drugače, boste morali pogruntati neko novo fiskalno matematiko, da boste ljudem razložili to, kar jim očitno znate razložiti. S tem bom tudi končal, kar sem tudi začel – konsolidacija javnih financ ne more biti taka, da se prihodki zmanjšujejo, odhodki pa povišujejo. V nobenem družinskem proračunu se temu ne reče konsolidacija javnih financ. Jaz upam, da bo konsolidacija javnih financ v letu 2015 vsaj deloma obrnjena na glavo. Od tega bodo imeli vsi tisti, ki sedaj izgubljajo, več, največ pa na žalost državljani in državljanke. Kajti, če ne bo šlo nekaj drugače, se bomo res srečali s kakšnim neumnim zakonom, s kakšnim neumnim davkom, tega pa mislim, da si ne smemo več privoščiti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Moram povedati, da me iz sejo v sejo presenečajo predvsem bivši koalicijski predstavniki, torej tistimi, ki so danes v koaliciji in so bili tudi v prejšnji vladi s svojimi razlagami, obrazložitvami glasu in pa z obrazložitvami stališč, eni namreč hvalijo, kako so v prejšnji vladi naredili vse, da je bilo vse v redu, da do rebalansa ne bi prišlo, drugi kaj naj bi ta vlada zdaj naredila, kakšni so potrebni ukrepi. Vsi pa so v bistvu sedeli tudi že v preteklih letih v vladni. Tako da se počasi nekateri že kar ponavljajo in jim ta plošča kar preskakuje. Nekateri so malo bolj inovativni in nas vse lepo prepričujejo, da moramo biti v letošnjem letu posebno ponosni na dvig gospodarstva in da so davčne olajšave v gospodarstvu nekaj najslabšega, da je to nekaj najbolj pogubnega, da manjši davki pomenijo manj priliva in da večji davki več priliva v proračun. Da je razvojna politika od 2009 najboljša politika, ki se je vpeljala do sedaj. Ta razvojna politika, dragi gospodje, se kaže v rebalansu, v povečanju primanjkljaja, v novih zadolžitvah. Medtem ko gospod Križanič govori o tem, kako je znižanje davkov nepomembno, nam hkrati Gospodarska zbornica Slovenija z zelo pomembnim naslovom "Krpanje proračuna: To niso zdravorazumske rešitve!", govori o tem, da ta vlada pripravlja nekaj, kar bo gospodarstvo še bolj dušilo. Tukaj govorijo namreč, da nova vlada z višanjem davkov na finančne zavarovalne storitve z večjo represijo nad sivo ekonomijo brez hkratnega zmanjševanja obremenitve gospodarstva z nižjimi davčnimi stopnjami in z vsemi ostalimi pritiski na gospodarstvo duši gospodarstvo in da ne bo prihajalo do rasti realnega sektorja in novih zaposlovanj. Predsednik Vlade pa je danes še vedno govoril o strateških premikih, nastavkih za prihodnje leto, napovedal strukturne spremembe. Večinoma smo na odborih poslušali tudi s strani koalicije in tudi s strani vladajoče stranke SMC, da gre samo za tehnične prilagoditve in pa kozmetične popravke. Če govorimo, da je na področju šolstva 20 % znižanje v rebalansu, potem na področju trga dela in tako kozmetični popravki, potem me prav skrbi, kaj se bo dogajalo z rebalansom za 2015. Kajti letošnji rebalans pušča tudi odprta vrata, ker imajo ukrep. Kar nekaj postavk, ki se je v letošnjem letu zmanjšalo, se je zmanjšalo s sledečo obrazložitvijo: "Dinamika izplačevanja se prenese v leto 2015." Obrazložitvah na odborih je bilo rečeno, da gre seveda za določene projekte, investicije, ki so že v fazi izvajanja, podpisih pogodb, sklepih, in da se bodo pač financirale v naslednjem letu. Tu je kar nekaj investicijskih programov projektov, ki jih sfinancirajo sedaj občine same. Že sedaj so dobivali sklepe v letu 2013, da se bo to financiralo 2014 in sedaj se bo verjetno financiralo 2015. Sprašujem, kako dolgo se bodo te dinamike prestavljale iz leta v leto, mogoče tudi dve leti, tako kot nekateri čakajo na določena izplačila v svojih projektih. Med predstavitvami mnenj nekaterih poslanskih skupin smo slišali, da moramo ostati naprej socialna država. Torej, socialna država je seveda tista država, ki vsem tistim, ki se po svoji krivdi ne morejo preživljati, mora pomagati do preživetja. Vprašanje je, ali smo sploh bili do sedaj socialna država in ali lahko potem naprej ostanemo socialna država. Naj to pomeni, da dajemo več sredstev na postavko socialne pomoči družinam? Jaz mislim, da ne. Ta postavka bi se morala drastično zmanjševati, pa ne zaradi tega, da se zmanjšujejo prispevki tem družinam, ki ne morejo preživeti, ampak da se zmanjšuje število družin oziroma ljudi, ki potrebujejo socialno pomoč. Takrat bomo lahko govorili, da smo socialna država, ko bomo začeli ustvarjati nova delovna mesta in teh pomoči več ne bodo ljudje potrebni. Vlada v rebalansu zmanjšuje tudi sredstva na postavki aktivna politika zaposlovanja, kreiranja novih delovnih mest. Potem, kar je, bom rekla zelo čudno hkrati, ko govorimo, da je delovna mesta treba ustvarjati in da bo Ministrstvo za delo naredilo vse, da bo nova delovna mesta tudi pomagala na drugačen način kreirati, ne le tako, da se bo dvigovalo gospodarstvo. Zmanjšuje se postavka na varstvu brezposelnih oseb, češ da se zmanjšuje brezposelnost v državi. No, v evidenco Zavoda za zaposlovanje se je v letošnjem letu pisalo 5 % manj kot v preteklem istem obdobju, postavka se je zmanjšala za 19 %. Hkrati pa je treba opozoriti, da se povečuje postavka denarne socialne pomoči za kar 10 %. Mislim, da ta razmerja marsikaj povedo. Mislim pa, da je bolj pomembno, da se v državi nehamo pogovarjati o stopnji brezposelnosti, pa se začnemo pogovarjati o stopnji dvigovanja aktivnega prebivalstva. Takrat, ko se bomo pogovarjali o stopnji aktivnega prebivalstva, torej, kako se dviguje ta stopnja, takrat bodo pogovori popolnoma drugačni in takrat lahko pokažemo optimizem. Dokler pa se pogovarjamo o tem, koliko imamo brezposelnih in kako se brezposelnost zmanjšuje ali dviguje, takrat ti pogovori peljejo čisto popolnoma v drugo smer. Vlada zmanjšuje postavko na Ministrstvu za gospodarstvo, jaz mislim, da z nobenim ukrepom, niti jih ne poznam do sedaj še ne v teh treh mesecih, da bi naredila nekaj za dvig gospodarstva. Moram reči, da še več, torej znižuje to postavko na gospodarstvu za 30 %, hkrati delamo brez ministra že od začetka. Mislim, da ga kmalu več ne bomo potrebovali in ga nihče več niti ne bo pogrešal, ker ta minister več ne bo imel čemu ministrovati. Gospodarstvo namreč tako močno pada. Predsednik Vlade je danes dejal, da so pred nami številni izzivi, ki se jih moramo lotiti dovolj enotno, vztrajno, potrpežljivo. Dejal je še, da je potrebnih še veliko sprememb na bolje v vsakdanjem življenju, da bodo to občutili državljani čez nekaj časa. Jaz bi ga vprašala, kako dolgo še glede na to, da to že tri mesece poslušam, ko je predsednik Vlade v Državnem zboru govoril o tem, počasni koraki, počasni premiki, ljudje bodo to občutili. Ali bodo to občutili tudi z napovedanim nepremičninskim davkom, z novimi davčnimi obremenitvami ali kakšnimi drugimi ukrepi za dvig gospodarstva, za katere do danes še nismo slišali? Potem sanacija bančnega sistema, tudi o tem je govoril, da se mora nadaljevati. Jaz bi ga tudi vprašala – žal, ga ni več tukaj –, na kakšen način sanacija bank? Ali je to spet nova dokapitalizacija ali bomo jutri brali o visokih božičnicah v NLB? In kaj puščamo mladim? Kot ponavadi se v rebalansu in pa v nastavkih novih proračunov vedno zmanjšuje na tistih postavkah, kjer kratkoročno niso vidne posledice, dolgoročno pa zelo močno. In v letošnjem rebalansu se zmanjšuje postavka Ministrstva za izobraževanje za 20 %. In poglejte, kje zmanjšujemo. Zmanjšujemo na sredstvih za prehrano študentov, dijakov in učencev. Število učencev v osnovnih šolah se je močno povečalo. Hkrati so se močno povečale prošnje za subvencionirano prehrano v osnovnih šolah. Osnovna šola, primer, ki ima nekje 250 učencev, ima več kot polovico subvencionirane prehrane. In mi znižujemo to postavko. Hkrati znižujemo, to je bilo tudi že povedano, sredstva za znanstvenoraziskovalne namene, tudi v namene za mlade raziskovalce. Ali sta nam potem torej znanost in raziskovanje sploh kaj pomembna? Nenehno torej zmanjšujemo na tistih postavkah, ki, bom rekla, saj niso pomembne, ampak razvoj same družbe, razvoj gospodarstva temelji ravno na znanosti in na raziskovalni dejavnosti. Torej zmanjšujemo, če pogledamo, rebalans, predvsem na področju socialno-ekonomsko šibkih, na področju gospodarstva in pa na področju podpornih dejavnosti gospodarstva tudi, če govorimo v tem primeru, na raziskovalni dejavnosti. Včeraj je predsednik Vlade govoril o letošnjih poplavah, o tem, kako se je Vlada intenzivno odzvala na vse te dogodke z obiskom na terenu, da so bili ministri na terenu, da je bil tudi sam na teh območjih, da ugotavlja, da menjava sušnih in poplavnih obdobjih vpliva na vse te probleme, ki se danes dogajajo – to ni težko ugotoviti, mislim, da to že zdaj po tolikih letih, ki imamo probleme v Sloveniji s tem, lahko že vsak ugotovi – in da seveda vse to terja urgentno ukrepanje. In hkrati še, da pričakuje akcijski načrt nekje do konca meseca novembra. Potrebnih bo 100 do 200 tisoč evrov. Vprašanje je še tudi tukaj, koliko je še potrebnih sredstev in vsega za odpravo posledice letošnjega žledu. V Slovenski demokratski stranki smo predlagali amandmaje temu rebalansu ravno, da se prestavijo določene postavke za povečanje sredstev za upravljanje z vodami in pa za ravnanje z odpadnimi vodami in seveda tudi za investicije za železniško infrastrukturo, ki je utrpela škode po žledu, vendar teh amandmajev Vlada ne podpira. In to nepodpiranje kaže tudi odnos Vlade do teh ukrepov in vseh odzivov, o katerih je včeraj govoril Cerar. Torej ukrepi so samo takšni, da se sestanemo, ustanovimo komisijo, da bo pregledala, finančna sredstva bodo pa prišla že, ko pač enkrat bodo. Poglejte, tudi že za nazaj je Vlada dolžna oziroma država, bom rekla, ministrstva za sušo in vprašanje, kdaj bodo ta območja sploh dobila kakršnokoli pomoč, če se to ne bo zdaj zgodilo. Jaz mislim, da še vedno ostajamo pri lepih besedah. Napoved k postopno premišljenih dejanjih. Še vedno se bere predvolilni program, rebalans in pa celotno stanje torej pa kaže na to, da se povečuje javni dolg, da se zadolžujemo, da bo vedno manj denarja tako za investicije kot za gospodarstvo, šolstvo, kulturo, socialo. Jaz mislim, da je zadnji čas, da nam Vlada poda konkretne ukrepe za dvig gospodarstva, jasno vizijo, razvojne cilje, da se bomo lahko v državi začeli pogovarjati o dvigu stopnje aktivnega prebivalstva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Kolegice in kolegi! Jaz sem seveda po naravi optimist in bom skušal v to svojo kratko razpravo tudi nekaj optimizma ob tem vključiti. Seveda se zavedam, da situacija, gospodarska, socialna pa še kakšna, ni briljantna, ni idealna, je na nek način skrb vzbujajoča, pa vendarle ni vse tako črno, kot se morda na prvi pogled zdi in nekom vidi. Jaz mislim, bom ponovil to, kar sem v razpravi, ko sem predstavljal stališče Poslanske skupine Desus, tudi povedal. Mislim, da smo lahko najbolj zadovoljni, da se pri tem rebalansu osnovne pravice najbolj ogroženih ciljnih skupin niso znižale. Še vedno smo v stanju realizirati proračun skladno z zakonskimi določili, nobene pravice ne jemljemo, nobene pravice ne kratimo, zato ker v proračunu ne bi bilo za to sredstev. Treba pa je seveda vedeti, da materialni predpisi in tudi nekateri zakoni iz preteklosti, sprejeti v Državnemu zboru, so pač na neki način, upam in želim si, za neko prehodno obdobje nekoliko zmanjšali pravice. To, kar vidite v proračunu, ogromne številke so na prvi pogled, Ministrstvo za delo 90 milijonov sredstev ostaja oziroma se zmanjšujejo tam sredstva, ampak vendarle, vsi tisti, ki so upravičeni do denarno-socialnih pomoči, vsi tisti, ki so upravičeni do transferja, nadomestila brezposelnim osebam, otroškim dodatkom, starševskih nadomestil in tako dalje, da ne naštevam, bodo vse te svoje transferje tudi dobili izplačane. Je pa res, da se z zniževanjem sredstev v globali nekako dobiva občutek, da šparamo na najbolj ogroženih ciljnih skupinah. Jaz seveda verjamem in si želim, da je v prihodnje treba na nek način vzpostaviti simbiozo ali pa če hočete uravnotežiti vse te pravice med vsemi ciljnimi skupinami, na nek način izgraditi medgeneracijski dialog, solidarnost tako, da ne bo nobena ciljna skupina pri tem seveda prikrajšana. Mislim, da je treba mnogo tega narediti, da gospodarstvo doseže tisto točko, s katere se bo strmo začela ali pa se polagoma na začetku pa vedno bolj progresivno vzpenjati, da bo vedno bolj konkurenčno, kajti le-to je predpogoj, da se bodo v proračun stekala sredstva in da bo ta proračun glede na njegovo funkcijo in namen tudi uspel zagotavljati sredstva tistim, ki si sami teh sredstev, potrebnih za normalno socialno eksistenco, ne morejo zagotoviti. Moje osebno prepričanje je, da moramo počasi nehati – upam, da se ne sliši to preveč iluzorno – šparati in samo šparati na odhodkovni strani. Treba je nekaj tudi naredit na prihodkovni strani in tukaj kar od besed k dejanjem. Trošarine, tukaj se jaz strinjam, da je država premalo naredila v preteklem obdobju, in je treba spet vse tiste ukrepe, da bomo te trošarine zvišali in da se bo v budžet, v proračun steklo več sredstev v ta namen, povišati oziroma povečati realizacijo tako davčnih kot drugih, nedavčnih prihodkov in nenazadnje tudi povečati frekvenco ali pa obseg črpanja evropskih sredstev ter absolutno zmanjšati z vsemi možnimi ukrepi sivo ekonomijo oziroma delo na črno. Dovolite mi, da na temu mestu opozorim še na to zadevo – kot poslanec, ki prihaja iz severovzhodnega konca Slovenije, konkretno iz Maribora, mislim da se bodo tukaj mnogi poslanci z menoj, ki prihajajo iz tako imenovanega obrobja strinjali –, da je treba imeti več posluha za ekonomsko in socialno, jaz bom temu rekel deficitarna ali podrejena območja v temu trenutku. Mislim, da bo Slovenija dosegla svojo generalno prosperiteto samo na ta način, da bodo enakomerno zastopane vse regije, vemo pa, da je Maribor in njegova širša okolica že do zdaj plačala največji davek te tranzicije pa tudi širše. Torej, jaz vem, da je danes razprava o proračunu za leto 2014, ne bom se spuščal v to, ali je ta rebalans bil potreben ali ne, pred nami je in to je dejstvo. In osebno ocenjujem, da je prav, da smo se tega lotili, da smo na nek način zadevo naredili ob koncu leta vsaj transparentno, če že ne kaj drugega, ker več pač ni bilo časa in tudi ni namen tega rebalansa, ki se sprejema mesec in pol pred zaključkom proračunskega leta, da pa se resno in brez fige v žepu pristopi k spremembi proračuna za leto 2015 in te naše besede, ki jih danes tukaj pompozno nekateri izrekate ali pa izrekamo, tudi pretopimo v dejanske stvarne ukrepe in na ta način zagotovimo vsem našim prebivalcem, vsem generacijam boljše in dostojno življenje – če lahko s tem zaključim –, jim tako vrnemo tudi smeh na obraze. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem državni sekretarki mag. Mateji Vraničar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Rada bi se odzvala na nekatere navedbe v zvezi s predlogom rebalansa. Osredotočila se bom samo na predlog rebalansa in pustila ob strani vse druge zakonske ukrepe, o katerih bomo razpravljali, o nekaterih jutri, o drugih v naslednjih dneh. Prav tako se ne bom odzivala na trditve v zvezi s povečanjem davčne obremenitve, ker ta rebalans ne prinaša dodatnih davčnih obremenitev, ampak na novo ocenjuje možne prihodke in na novo glede na spremenjene ekonomske okoliščine ocenjuje možne odhodke do konca letošnjega leta. Na prihodkovni strani tako ugotavljamo v globalu, da bo prihodkov, če ne upoštevamo evropskih sredstev, za približno 20 milijonov manj, kot smo jih načrtovali. To ni, glede na negotove ekonomske razmere, popolnoma nič nenavadna slika. V zadnjih desetih letih po mojem spominu, ker sem že dolgo časa na Ministrstvu za finance, še nismo imeli sprejetega proračuna, ki ga ne bi vsaj enkrat tekom izvrševanja spreminjali zaradi negotovih ekonomskih razmer. In tako je tudi tokrat. Na odhodkovni strani je bilo že večkrat pojasnjeno, tudi danes, pa ker so se spet pojavila vprašanja, bom še enkrat ponovila. Na odhodkovni strani je bilo treba dodatno zagotoviti odhodke za plačilo obresti, ki niso bile načrtovane za letošnje leto, izvirajo pa iz zadolžitve, ki se je zgodila potem, ko je bila sprememba proračuna 2014 novembra lani že potrjena. Nadalje je treba zagotoviti dodatne odhodke za transfer v pokojninsko blagajno, ker se je v letošnjem letu spremenil Zakon o Slovenskem državnem holdingu, iz katerega izhaja, da SDH oziroma družba KAD pokojninski blagajni v letošnjem letu ne bosta namenila načrtovanih 190 milijonov odhodkov. Nadomestiti jih moramo z višjim transferom iz državnega proračuna. Na srečo zaradi boljših ekonomskih okoliščin in zaradi boljših prihodkov iz naslova prispevkov v pokojninsko blagajno ne bo treba nadomestiti vseh 190 milijonov, ampak bo treba nadomestiti približno 117 milijonov več, kot pa smo načrtovali v letošnjem letu. Nenazadnje je treba omeniti tudi dodatna sredstva, ki se zagotavljajo za financiranje obveznih gospodarskih javnih služb na cestnem in pa železniškem prometu v višini 76 milijonov evrov. Vsi ti, ne planirani odhodki znašajo dobrih 400 milijonov, 417 milijonov, če sem bolj natančna. Vendar pa, ne glede na to, da so prihodki nižji in da moramo zagotoviti pokritje teh 417 milijonov evrov, zvišujemo z rebalansom proračuna deficit za 197 milijonov evrov. Nobeden si tega ne želi, pa vendarle mi predlagani deficit v višini milijarde 215 milijonov pomeni 300 milijonov nižji deficit, kot je bil deficit dosežen v letu 2013. Še vedno trdim, da je ta proračun oziroma ta rebalans proračuna načrtovan v smeri postopne konsolidacije javnih financ glede na okoliščine, ki smo jim priča in glede na dodatne odhodke, katerih plačilo je treba zagotoviti, pa je hitrost konsolidacije nekoliko počasnejša, kot smo ocenjevali v lanskem letu. Ne morem se strinjati s trditvijo, da je lanskoletni proračun temeljil na nerealnosti podatkov in da so izvrševanje potrdila vsa dejstva, ki so jih posamezne politične stranke navajale ob sprejemanju proračuna. Naj navedem samo en primer: Davek od dohodkov pravnih oseb, načrtovan v višini približno 430 milijonov evrov do konca letošnjega leta ocenjujemo, da bo realizacija približno 450 milijonov evrov. Ko smo lani zagovarjali, da je številka 430 milijonov evrov realno pričakovan prihodek, smo bili deležni kritike, da niti polovice tega ne bomo dosegli. Že danes je proračun na prihodkovni strani glede tega davka realiziran v načrtovani višini prihodkov. V zvezi z zadolževanjem in nezadolževanjem pri Evropski investicijski banki moram poudariti naslednje. Pri Evropski investicijski banki se lahko država zadolži za točno določene projekte, ne more pa se pri Evropski investicijski banki zadolžiti za izvrševanje proračuna. Zaradi tega je zadolževanje pri Evropski investicijski banki lahko alternativa zadolževanju za nekatere točno določene investicijske projekte, ne more pa biti splošna alternativa siceršnjemu zadolževanju, ki je potrebno za izvrševanje proračuna in za odplačilo glavnic v preteklosti najetega dolga. V letošnjem letu smo poplačali 3 milijarde in pol starega dolga in v bistvu zagotovili sredstva tudi za normalno likvidnostno financiranje proračuna v naslednjem letu. Hkrati pa so bila tudi, sicer v omejenem obsegu, pa vendarle, koriščena v preteklosti tudi sredstva Evropske investicijske banke, predvsem za sofinanciranje slovenske udeležbe pri črpanju evropskih sredstev. Ena tranša teh posojil je znašala 150 milijonov, druga 120 milijonov, preostanek do 500 milijonov dogovorjenega posojila je mogoče izkoristiti še do konca prihodnjega leta. Zakaj ne povečujemo sredstev na področju naravnih nesreč? Za urejanje vodotokov in vse aktivnosti v zvezi z urejanjem voda imamo po rebalansu proračuna na različnih postavkah zagotovljenih 70 milijonov evrov. Poleg tega imamo v posebni rezervi za naravne nesreče zagotovljenih še 5 milijonov prostih sredstev za tako imenovane intervencijske stroške in stroške ugotavljanja škode. Ta sredstva so na razpolago tudi za nujne sanacijske ukrepe v povezavi z zadnjo naravno nesrečo oziroma v povezavi z zadnjimi poplavami. Ministrstvo za okolje in prostor ocenjuje, da bi nujni intervencijski posegi v vodotoke, ki jih je mogoče izvršiti v 6 mesecih, znašali približno 11 milijonov evrov, vendar še nimam podatka, koliko od tega bi bilo mogoče izvršiti že v letošnjem letu, če bo, bomo v bistvu tudi finančno podprli tovrstna prizadevanja. Zakaj znižanje sredstev na razvoju podeželja? Na tej postavki so bila planirana tudi sredstva za črpanje evropskih sredstev kmetijskih skladov za novo finančno perspektivo, ki niso realizirana oziroma ne morejo biti realizirana. Zakaj znižanje na Ministrstvu za gospodarstvo? V tem primeru gre za dva vzroka. Iz Ministrstva za gospodarstvo se izloča Služba za razvoj in kohezijsko politiko s svojimi sredstvi in se zaradi tega toliko zmanjšujejo sredstva MGRT, po drugi strani so bila v okviru MGRT rezervirana sredstva za tako imenovane overcommitmente oziroma presežne pravice porabe za staro finančno perspektivo, ki so se med letom porazdelile po ministrstvih. Za novo finančno perspektivo je bilo planiranih zgolj 10 milijonov, v primerjavi z milijardo 200 stare finančne perspektive je to zelo majhen znesek. En del tega se je porabil za operativni program človeških virov oziroma pomoči v hrani na Ministrstvu za delo, večji del pa ostaja neporabljen. Ker do konca leta tega ne bo mogoče porabiti, smo tukaj pravice porabe znižali. Skratka, na vseh področjih smo posegali tam, kjer ni realno, da bi prišlo do realizacije odhodkov. Nikjer nismo zniževali pravic in to bi rada še enkrat poudarila. Zaradi točnosti bi rada omenila, da ima Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport zagotovljenih milijardo 607 milijonov evrov in da se njihov proračun znižuje za dobrih 30 milijonov, kar je 2 % in ne 20 %, kot smo slišali v razpravi. Res pa je, da se pri šolski prehrani predvideni znesek znižuje za 6 milijonov. V lanskem letu je ministrstvo ocenilo ta potrebna sredstva v previsokem znesku in spet gre za zgodbo, ki sem jo omenila že prej. Ne gre za zmanjševanje pravic, ampak za realnejšo oceno, koliko sredstev je do konca leta dejansko potrebnih za poplačilo vseh obveznosti. Toliko v temu delu, hvala.
Je še kakšna želja po razpravi okoli splošnega? Dobro, prosim, če se prijavite. Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Jerneju Vrtovcu.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka, no zdaj je še minister prišel. Poglejte, danes je 18. november in mi sprejemamo rebalans proračuna, v bistvu sprejemamo zaključni račun. Pred nami je še en mesec in pol do konca leta, in to dejansko gre za zaključni račun, gre za tako imenovane kozmetične popravke, nič drugega, zaradi tega, da se bodo na koncu leta številke ujemale. Ampak kljub temu, tam, kjer se postavke znižujejo pri enih zelo občutljivih stvareh, katere postavke tudi v gospodarstvu, to so izredno pomembne, tam se to zmanjšuje, je problematično predvsem zaradi nazora oziroma vzora planiranja za leto 2015. Veste, je pa ta proračun za leto 2014 plod napačne ekonomske in finančne politike, ki si jo je prejšnja vlada začrtala, to je plod napačnega planiranja. Napačno je sestavljen proračun v celoti. Na to smo vas v Novi Sloveniji – krščanski demokrati že tedaj opozarjali. Izgovarjanje na nepremičninski davek, to je brezpredmetno. In če že izgovarjanje, potem bi spoštovana gospa Bratuškova morala rebalans proračuna zastaviti že takrat, ko je nepremičninski davek na Ustavnem sodišču padel. Že takrat bi morali ta primanjkljaj z nepremičninskim davkom nekako pokriti. Bistveni element tega rebalansa proračuna je to, da se primanjkljaj povečuje za 200 milijonov evrov. Tukaj imam kovanec za en evro, 200 milijonov teh kovancev, pa poskusite prešteti koliko je teh kovancev, 200 milijonov teh kovancev se primanjkljaj povečuje. Spoštovani gospe in gospodje, vi to podpirate, vladna koalicija to podpira, brez zadržkov mi pa opozarjamo, da je odnosno s tem proračunom, ki sem že dejal, učni primer, kako se proračunov ne sme sestavljati, kako se ne planira finančnega leta. Vi s tem proračunom dejansko ta primanjkljaj nekako podpirate, s tem pa tudi politiko prejšnje vlade, žal. Na temu mestu bi rad še dejal dvoje, in sicer plod te napačne ekonomske in finančne politike se odraža tudi v odnosu do tega, da prvič, višji davki, višje davčne obremenitve, višje trošarine niso rešitev, niso rešitev za izhod Slovenije iz finančne in gospodarske zagate. To niso rešitve, gospod Prikl. Drugič. Prav tako zadolževanje ni tista prava rešitev, ki jo Slovenija ta trenutek potrebuje. Obratno. Slovenija potrebuje davčne razbremenitve. Gospodarstvo je že tako preobremenjeno. Pojdite na teren, spoštovani poslanci vladajoče koalicije, pa boste videli, kaj vam bodo gospodarstveniki dejali. Rekli bodo: "Ne moremo dihati, smo preobremenjeni. Ne moremo plačati delavcev, zaradi tega, ker imamo takšen davek na plače." Ko jih boste slišali, boste tudi vi dejali – veste, v Državnem zboru je premalo samo sedeti, poslanec mora iti tudi na teren –, ja, Slovenija je preobdavčena država. Tipičen primer napačnega planiranja se je odražal tudi v prejšnji vladi s temi višjimi davčnimi obremenitvami. Višje trošarine na pogonska goriva niso prinesle želenih učinkov, še manj, tukaj smo veliko izgubili. Namreč, če bi imeli davek oziroma trošarine nižje predvsem na pogonska goriva, ali veste, spoštovane gospe in gospodje, tovornjakarji bi tankali tukaj v Sloveniji, sedaj pa tankajo na Madžarskem, prepotujejo Slovenijo in nadalje tankajo v Italiji ali bodisi Avstriji ali pa na Hrvaškem in na koncu nam ostane manj denarja. Če grem naprej. Pred vami je nekaj ključnih problemov, ko planirate oziroma ko zmanjšujete določene postavke na napačnih postavkah, so pred vami še vaši ključni problemi, ki se bodo odrazili predvsem v naslednjem letu, in sicer poplačilo odškodnin izbrisanim. To morate tudi vključiti. Tukaj je kar nekaj 100 milijonov evrov. Potem gremo naprej, plačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij, to vas tudi čaka. Potem je poplačilo varčevalcev Ljubljanske banke, pol milijarde evrov plus možnost, da bo v naslednjem letu spet možna dokapitalizacija kakšne slovenske banke. To je zadnjič na Komisiji za nadzor javnih financ bilo povedano, da ne izključujemo te možnosti, je rekel guverner. Žalosti pa me eno dejstvo, na kar smo v Novi Sloveniji tudi vložili amandmaje, in sicer nižanje postavke na področju turizma oziroma Trženje in promocija Slovenije. S tem izgubljamo priložnost na prihodkovni strani izgubljamo priložnost. Ko govorimo, nočemo varčevanje, potem pa moramo okrepiti prihodkovno stran. Ampak možnost prihodkovne strani, spoštovane gospe in gospodje, so tudi nova delovna mesta v okviru turizma. Slovenija je turistična destinacija, ki pa je ne znamo dovolj tržiti. Tukaj res ne razumem, zakaj toliko govorimo o Sloveniji kot turistični destinaciji na eni strani in na drugi strani krčimo sredstva na področju turizma. Druga stvar, ki je pomembna, je infrastruktura. Tudi ta stvar ni logična. Da se na področju infrastrukture sredstva krčijo predvsem na področju vzdrževanja cest. Spoštovane gospe in gospodje, mi že sedaj imamo kar se tiče garancij na avtomobile krajše garancije, kot so pa v tujini. Na primer, nemški proizvajalec avtomobilom, ki gredo v Slovenijo, dajo manjše garancije, ker imamo tako slabe, uničene ceste. To občutijo davkoplačevalci in tudi gospodarstvo, kajti infrastruktura je ena izmed temeljev gospodarskega razvoja, dobra infrastruktura, ampak je nimamo. Februarja je bil žledolom. In kaj smo mi naredili po žledolomu? Da se vlaki na dizel in to še povrh vsega iz Avstrije, ki so nam jih posodili, enkrat na dan vozijo gor pa dol. Kje bo šele elektrifikacija? Zakaj bi nekdo vlagal v Luko Koper, če nima iz Luke Koper možnosti, da bi uspešno nekaj odpeljal. Zakaj? In druga stvar, ki jo še želim poudariti, v proračunu piše v obrazložitvi: "Nekaj smo naredili oziroma tam se je porabilo določena sredstva na železniki trasi za drugi tir Divača-Koper." Sprašujem, kaj smo pa naredili? Že 15 let se pogovarjamo o drugem tiru, nič pa ne naredimo. Zaradi tega govorim, prodajmo Luko Koper, prodajmo Slovenske železnice, država bo nekaj od tega dobila in verjemite, drugi tir bo v parih letih zgrajen, če jih le mi ne bomo ovirali z birokratskimi ovirami, kot smo mojstri v temu. Mi smo mojstri za komplicirati, mojstri birokracije. Še ena replika na gospoda Prikla oziroma ga bi samo spomnil, saj je imel zanimivo razpravo, ampak glejte, vi ste dejali, da se ne zmanjšujejo občutljive postavke, ampak jaz vas opozarjam, ta proračun je nastavljen za naslednje leto, za naslednje leto je ta rebalans proračuna. Če se ne motim ste vi popustili, pristali ste na 19 milijonov evrov regresa za upokojence v naslednjem letu. Ja, ste, to je za vas pomembna in občutljiva tema, pa ste popustili. To je zaenkrat to. Želim pa poudariti, povečajmo prihodkovno stran z davčnimi razbremenitvami, višji davki, višje trošarine niso rešitev, rešitev so davčne razbremenitve. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Jožefu Horvatu, izvolite. Se opravičujem, repliko gospod Prikl. Izvolite.
Hvala. Jaz bom skušal biti zelo kratek. Kolega Vrtovec, jaz se v mnogo čem z vami seveda strinjam, ampak dajte razumeti, ko sem govoril o večjem prihodku iz naslova trošarin in davkov, niti pod razno nisem govoril o višjih davkih. Govoril sem o večji učinkovitosti in uspešnejšem pobiranju teh davkov. V novoustanovljenem tako imenovanem FURS, Finančni upravi Republike Slovenije, vidim možnost, da bomo dejansko naredili korak naprej tukaj in ne bo potrebno potem samo na odhodkovni strani šparati in zategovati pasu, ampak bomo nekaj pripeljali in nekaj naredili tudi na prihodkovni strani. Seveda sem rekel in stojim za tem, da ni bilo rezov v tiste najbolj občutljive, vemo pa, da so za mene najbolj občutljive tiste postavke proračunske, kjer se financirajo najbolj ranljive kategorije prebivalstva in sem jih prej tudi naštel. To, da seveda smo na nek način pristali v stranki Desus, da se je znesek 40 milijonov za regres upokojencev praktično prepolovil, to drži, to je dejstvo. Prepričan sem, da na račun manjšega regresa, ki pa so ga mimogrede v letošnjem letu prejeli samo resnično tisti z najnižjimi pokojninami in da je to neka dodana vrednost za upokojence v naslednjem proračunskem letu, sem prepričan, da bomo kvečjemu izboljšali gmotni položaj tistih upokojencev z najnižjimi pokojninami. In zopet ne gre za noben rez, za nobeno prikrajšanje pravic in za noben ukrep, ki bi vodil v večjo revščino te najbolj ranljiva ali pa ena izmed najbolj ranljivih ciljnih skupin. Seveda pa smo ob tem bili tudi toliko v stranki Desus konstruktivni, da vedoč, da se zateguje pas in da se ponekod sredstva optimirajo ali pa manjšajo, kakorkoli hočete, da smo seveda tudi tukaj pristali na nek način na manj, kot pa smo v koalicijski pogodbi zapisali. Upamo pa, ne upamo, prepričani pa smo, da bomo s tem kvečjemu pomagali tistim ciljnim skupinam, ki pomoč potrebujejo oziroma so od nje odvisni.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, ostali predstavniki vlade! Teče razprava o rebalansu proračuna Republike Slovenije za leto 2014 v celoti. Povsem razumljivo je, da bo ta rebalans gotovo tudi neka podlaga za rebalans proračuna za naslednje leto, za leto 2015, in v tem kontekstu bo šla tudi moja razprava. In jaz verjamem, da mnoge dobronamerne ideje, tukaj povedani predlogi gredo v uho Vladi, in da jih bo Vlada po svojih močeh tudi upoštevala, vsaj pričakujem tako. Samo za osvežitev spomina, pa bi rad povedal, da so proračunski dokumenti eni najpomembnejših dokumentov. Samo spomnim, proračuna za leto 2014 – ko smo ga tukaj sprejemali, mislim, da je bilo tam v sredini novembra, to se pravi ravno pred približno enim letom, na tisti proračunski dokument je vlada Alenke Bratušek vezala svojo zaupnico. Tako pomembni so proračunski dokumenti. To seveda ni edini primer v parlamentarni demokraciji. Takšnih primerov je veliko. Kot rečeno, mi smo takrat govorili, da proračun ni realno načrtovan. Imeli smo prav. Zato imamo danes rebalans. Prejšnja vlada pa se je pravzaprav tudi na nek način samoresetirala. Tako da neka logika tukaj je, čeprav je treba biti pošten in povedati naslednje. Na prihodkovni strani imamo pravzaprav skorajda zadetek v polno. Če vi pri načrtovanih prihodkih 8 tisoč 601 milijon, zgrešite samo za 20 milijonov, mislim, da sta to dobra dva promila, potem to lahko rečemo v okviru statistične napake. Ampak prejšnja vlada je rekla, prihodki bodo tudi na podlagi nepremičninskega davka, ki naj bi bil okrog 200 milijonov. Tukaj je argument in na nek način dokaz, zakaj prihodkovna stran ni bila dobro načrtovana. Nekaj bi rad povedal, in sicer morda se bo zdelo zelo filozofsko, ampak človek ima vendarle spomin tudi zato, da v prihodnosti in seveda tudi v sedanjosti ne dela napak, ki jih je zgrešil v preteklosti oziroma velja tudi bolj pozitivno, da tiste stvari, ki so se nam posrečile, ki so bile dobre v preteklosti in jih je smiselno uporabiti v sedanjosti in prihodnosti, da tako tudi počenjamo. Zato me preseneča, na trenutke celo boli, da velikokrat poslušam razprave, kako brutalna je bila davčna reforma v mandatu 2004–2008, ko je finance, državne finance vodil in bil skrbnik državnega proračuna minister za finance, žal že pokojni, dr. Andrej Bajuk. Med drugim je dobil tudi nagrado revije The Banker, ki je nagrado argumentirala s tem, ko je zapisala, da je dr. Bajuk zaslužen za napredek Slovenije s svojo zavezanostjo davčni previdnosti. Mislim, da je to dobra lastnost vsakega finančnika in ne vem, zakaj znova in znova se nekateri vračajo nazaj in nekako s prstom kažejo na napake, ki so se takrat zgodile. Mi smo takrat – bil je povsem drugi čas, bila je konjunktura –, mi smo gospodarstvo razbremenili, odpravili smo davek na izplačane plače, ki je bila, kot veste, neka specialnost naše države. Imeli smo izravnani proračun, dve leti, 2007, 2008, približno izravnani, celo suficit je bil, ampak kljub temu nekako, kot da je bila takratna davčna reforma in takratna davčna politika tako hudo hudo napačna. Zelo težko, z neko bolečino sprejemam take ocene. In, spoštovane kolegice in kolegi, treba se je zavedati, da so nam na nedavnih volitvah volivci zaupali svoj glas, v upanju, da bomo Slovenijo popeljali iz gospodarske in družbene krize s tem, da bomo zagotovili gospodarsko rast in uspešnost s trajnostnim razvojem, ustvarili nova delovna mesta, vzpostavili socialno in ekonomsko varnost. Od nas ljudje pričakujejo visoke etične standarde. Pričakujejo, da bomo v naši domovini uveljavili vrednote odgovornosti do sebe, do sočloveka in okolja, pravičnost in poštenost, svobodo, solidarnost, da bomo ljudem povrnili dostojanstvo in upanje. Zato v Novi Sloveniji pravimo, da je treba prekiniti z dosedanjo ekonomsko politiko. Mi potrebujemo novo ekonomsko politiko. Recepte imamo, imamo dovolj znanja iz gospodarstva, iz akademskih krogov, seveda tudi iz politike, moramo ustvariti in seveda tudi realizirati novi poslovni model. Pred nami so, spoštovane kolegice in kolegi, izjemno zahtevne naloge. V bistvu moramo gospodarstvo postaviti na nove, dolgoročno vzdržne temelje in hkrati uresničiti še celo vrsto drugih nalog. Tako iz načel trajnostnega razvoja kot iz učenja uglednih ekonomistov in drugih strokovnjakov izhaja, da so vrednote temelj pravičnega in uspešnega gospodarstva in tudi seveda tudi drugega življenja. In da je sedanja gospodarska in finančna kriza v Sloveniji in svetu tudi posledica krize vrednot. Zato je najbolj modro, da ob upoštevanju strokovnih spoznanj in strateških usmeritev kot, na primer, glede prednostnih usmeritev v družbeno odgovornost, socialno ekonomijo in trajnostni razvoj, takoj sprejmemo in vzpostavimo načela etičnega gospodarstva za Slovenijo. Konkretno o nekaterih postavkah, pa morda brez številk. Težko sprejmem in težko razumem, da se postavko za razvoj podeželja zmanjšuje oziroma da ni bila izčrpana, mislim, da gre za 14 milijonov evrov. Tudi za druge postavke bi gotovo lahko rekli, da ni bilo možno postavke izkoristiti, da je bila zaradi administrativnih preprek zmanjšana absorpcijska sposobnost. Pa zdaj iz poglavja razvoj podeželja, kmetijstva in tako naprej en primer. Nek kmet se je prijavil na razpis Agencije za kmetijske trge, razvoj podeželja in tako naprej, dobil negativno odločbo, ki pravi, da je njegov projekt zavrnjen, ker da je za ta projekt že dobil denar, pa tega projekta sploh ni izvedel. Očitno je bila narejena namerna napaka v dopisu. In, seveda, kaj sledi? Sledi pritožba, pritožba pa seveda traja najmanj eno leto, ker je premalo pravnikov, ki rešujejo te pritožbe, in tako naprej. Saj vemo, koliko časa trajajo obravnave pritožb ljudi, ki so se pritožili zaradi nepravične odločbe iz naslova socialnih prejemkov iz javnih sredstev. In zdaj se temu kmetu da tudi nasvet: "Ja, predlagamo, da tožite državo zaradi izpada proizvodnje." Tožiti državo pomeni, biti v nekem vakuumu – koliko? – pet, šest let. Zato jaz temu pravim, da moramo biti izjemno pozorni in ne počenjati tega, da bi z administrativnimi preprekami zmanjševali absorpcijo denarja, ki je na proračunskih postavkah. Škoda, da nas je zapustila ministrica, odgovorna za šolstvo. Vsi, ki prihajamo iz nekih občin, iz šolskih okolišev in tako naprej, slišimo marsikaj in zato smo poslanci ljudstva, da o tem tu poročamo in poskušamo vplivati na Vlado, da kakšne napake odpravi in da kakšno dobro rešitev tudi implementira. Ravnatelji tako osnovnih kot srednjih šol mi pravijo, da je v zadnjem času veliko inšpekcij, ki pridejo meriti svetilnost svetlobnost teles, ki pridejo v kurilnice preverjati to in ono, instalacijo itd., da preprosto tega do slej ni bilo. Vse je seveda na prvi pogled v redu, ampak vse te inšpekcije je enostavno treba plačati. Kaj se sedaj dogaja? Ta denar, ki ga mi tukaj lepo naslovimo in rezerviramo za šolajočo mladino, poberejo del denarja, da sem bolj natančen, poberejo raznorazne inšpekcije. Ni ga inšpektorja, ki ne bi kakšne malenkosti našel, mogoče kakšno packo v šolski kuhinji ali kakorkoli. Seveda, bil je tam, bil je na obisku, piše zapisnik, piše globo, piše ukrepe, kaj mora narediti ustanova. In vse to stane. Res je, da morajo biti zadeve perfektno narejene, nikoli pa najbrž ne bodo absolutno dobro narejene. Vsepovsod je treba uporabljati kanček zdrave pameti. Veliko je govora, ko že govorim o spominu, o zelo glasnem ZUJF, kaj da je naredil v tej družbi, skorajda državo spravil na kolena. To govorijo nekateri, ki so prej vodili finance, za razliko, pa naj povem in se spet vračam nazaj k dr. Andreju Bajuku, ki je o ministru, ki ga je on nasledil, govoril samo z dobrimi besedami. Ampak danes, sedaj to ni tema. Tema je sedaj ZUJF in ZUJF je pravzaprav upošteval načelo Benjamina Franklina, ampak tudi njemu zgleda več ne verjamemo, on je povedal, da sta za vsesplošni razvoj družbe potrebni samo dve stvari, zelo preprosti, varčnost in podjetnost. Sedaj boste rekli, čakajte malo, Benjamin Franklin pa tudi v Sloveniji nima prav, ker mi smo malo drugačni. Drugo, kar je, ker govorimo tudi za vnaprej, da ne bi delali napak in česar se mi v Novi Sloveniji posebej bojimo, pa je, kot se napoveduje in upam, da do tega ne bo prišlo, drastična redukcija sredstev za lokalno samoupravo. Mislim, da ta trenutek naše občine še ne vedo, kakšna bo tako imenovana glavarina, ali bo 525 ali pa bo morda, bog ne daj, samo 500. Jaz temu pravim naslednje, če je nekdanji minister dr. Gregor Virant želel de jure brisati občine oziroma jih izbrisati, potem jih mi s takim načinom financiranja lokalne samouprave de facto ukinjamo. Tukaj se jaz strinjam tudi s kolegom Urošem Priklom, ki je opozoril, bom jaz moje besede uporabil, "da enostavno ne uspevamo v tej državi s skladnim regionalnim razvojem". Oba prihajava iz severovzhodne Slovenije. En korak smo naredili, ki nam ga je priznala tudi Evropska unija, smo z njimi uskladili dejstvo, da smo Slovenijo razdelili na dve kohezijski regiji, na vzhodno kohezijsko regijo in bolj razvito zahodno kohezijsko regijo. Odbor za zadeve Evropske unije dvakrat, to je zanimivo, dvakrat v prejšnjem mandatu in v tem sprejel sklepe, da se pripravita za vsako kohezijsko regijo operativna programa, torej dva operativna programa. Očitno to prejšnji vladi ni uspelo, zakaj je pa seveda ključno vprašanje. Najbrž namerno. Če se motim, bo kdo iz prejšnje vlade to moral pojasniti, da se motim. Ker se bo sedaj bojazen nas vzhodnjakov, ki prihajamo iz vzhodne regije, mi se bojimo, da se dejansko ne bo korektno več denarja pretočilo v projekte vzhodne kohezijske regije. Hvala bogu, bomo na omenjenem odboru za zadeve Evropske unije spremljali črpanje kohezijskih sredstev v finančni perspektivi, ki traja sicer že eno leto. Mi pa smo pravzaprav zdaj komaj sprejeli oziroma v Bruselj poslali ključne, pa še ne vseh, dokumente. Tudi kar zadeva sanacijo vodotokov, tudi tukaj je problem. Poznam problem, ko se je župan enostavno odločil, se dobro pogodil z nekim obrtnikom, ki ima bager, naredil izkop, torej odstranil mulj v potoku, zaradi katerega ima ta župan probleme zaradi poplav v občini in potem dobil kazen, zato ker ni prijavil del, razpisa in tako dalje, kljub temu, da je šlo za menda 400 evrov. Zato jaz govorim o nevarnosti administrativnih preprek, ki nas dušijo. Nas preprosto dušijo, tako kot celotno državo duši prevelik dolg, da smo nekje že na krepkih 80 % bruto družbenega proizvoda – dolg države. Spet malo nazaj v zgodovino, v času finančnega ministra dr. Andreja Bajuka smo bili kar se tiče dolga države na dnu krivulje. Če se bomo mi samo in samo naprej zadolževali, res je, denar je poceni, dobite ga lahko tudi brez obresti, ampak to moramo enkrat vrniti. To pa pomeni, da moramo ta denar ustvariti. Še ena malenkost, jaz sem hvaležen neki prejšnji vladi in koaliciji, da je v tem Državnem zboru sprejela Zakon o razvojni podpori Pomurju. Zadeve tečejo, Vlada je dala zavezo, da bo ta zakon spoštovala do konca veljavnosti, se pravi do vključno leta 2015, zato pričakujem, da bodo proračunske postavke temu primerne. Zdaj pa smo spet pri administrativnih ovirah, pa spet primer iz prakse iz življenja, ki se ne bi smel zgoditi oziroma upam, da ne bo problem, da ne bo problem, ampak danes je še. Nek podjetnik je bil uspešen na razpisu, zdaj izvaja projekt, gradi nek objekt, roki za dokončanje objekta pa so že iztekli. Objekt še ni zaključen. Zakaj ni zaključen? Zato, ker mu je povodenj zalila gradbišče. Če je gradbišče zalito, vi ne morete na gradbišču delati. In zdaj je problem dati nek podpis, nek aneks najbrž k tej pogodbi, da se ta rok za zaključitev gradbenih del premakne, recimo, za dva meseca. In tukaj je zdaj problem in o tem moramo govoriti v parlamentu. Zdi se morda smešno, zadeve pa so zelo resne. Kaj če bo zdaj moral, nekdo bo spet rekel, čakajte malo, niste se držali pogodbenih rokov in zaradi tega boste morali denar vrniti. In kaj bo tam? Tam bo potem puščava, bo mrtev objekt, ki ne bo funkcioniral, tako kot, recimo, Stožice. Zdaj na tej točki zaključujem. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Že danes ugotovljeno dejstvo, da je rebalans za leto 2014 en mesec pred iztekom leta. In na to dejstvo danes nimamo več vpliva, lahko pa to dejstvo zelo dobro komentiramo. Zato, ker so se vsa proračunska dejstva že izvršila in jih lahko komentiramo zelo dobro, tako v pozitivno kot v negativno stran. Jaz bi glavnino moje razprave posvetil prihodkovni strani proračuna. Vsi se več ali manj, bi rekel, v razpravah opredeljujete glede odhodkov, ampak jaz menim, da je prvo, bistvena prihodkovna stran. Tudi v letošnjem letu smo silne milijarde vlagali v dokapitalizacijo bank, veliko davkoplačevalskega denarja iz proračuna se je namenilo bankam, ampak gospodarstvo, ki polni proračun, tega denarja ne vidi. Ta denar, ki ga vlagamo v banke ne pride do gospodarstva, ta denar danes ne pomaga gospodarstvu, ta denar danes ne pomaga slabim firmam, ker vemo, kakšne bonitete morajo imeti tiste firme, ki danes dobijo kredit, izjemno dobre bonitete, ampak tiste firme, ki imajo danes izjemno dobre bančne bonitete, itak ne rabijo kredita. To se pravi, učinka ni. Če bi te silne milijarde namesto v banke vložili kot primer v sklad za prestrukturiranje podjetij in potem iz tega sklada direktno pomagali firmam, ki imajo težave, pomagali firmam, ki imajo v nadaljevanju perspektivo, imajo bodočnost, bi ta denar direktno prišel do gospodarstva. In, kdo polni proračun? Proračun polni gospodarstvo, ampak mi tega v Sloveniji ne znamo! To je bistvo polnjenja proračuna. In zdaj če grem še malo po področjih. Področje infrastrukture. Zelo jasno in na daleč vidno ravnanje predhodnega ministra gospoda Omerzela, ki svojega ministrskega resorja ni znal splanirati niti za osnovne obvezne javne gospodarske službe. Rebalans je seveda to popravil s krepkimi dodatnimi sredstvi, če tega Vlada ne bi storila, bi ali avtobusni ali železniški promet marsikje v Sloveniji že pred pol leta dejansko obstal. Zelo jasno iz rebalansa je vidno, da na infrastrukturnem področju ni bila pričeta praktično nobena nova investicija, še več, vse obstoječe investicije na področju predvsem cestnega prometa v Republiki Sloveniji so bile v letošnjem letu popolnoma ustavljene. Seveda, to je tema za proračun 2015, kajti če gospodarstvu vzameš delo, potem tudi prihodkov ni iz tega naslova, tudi prihodkov ni. Ampak, nikakor v temu rebalansu pa ne morem sprejeti enega dejstva, da našim manjšinam, našim izseljencem jemljemo tista minimalna sredstva, govorim o zmanjšanju za 150 tisoč evrov. To je pa zame nesprejemljivo. Nihče se pa ne vpraša, koliko nas stane, ko se na mesec v Slovenijo preseli tisoč tujcev, pa še pod velikim vprašanjem, na kakšen način se ti preselijo. In še eno veliko vprašanje, s kakšnimi dovoljenji se ti priseljenci priselijo. In tudi z vprašanjem, ali je to načrtno delo ali ne. To pa se nihče ne vpraša. Vehementno pa ta vlada jemlje našim manjšinam v sosednjih državah in našim izseljencem. In to v takšnih zneskih, ki dejansko nimajo, bi rekel, nobenega vpliva na sam rebalans proračuna. Jemljemo jim tiste zadnje evre in to je, bi rekel, skrb za naše izseljence, to je skrb za naše manjšine v zamejstvu v sosednjih državah. To pa je zame nedopustno. S tega stališča takšnega rebalansa tudi ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Katič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani ostali prisotni! Strinjam se s predhodniki, da je ta rebalans pravzaprav že tudi zaključni račun tega leta. In glede na to, da je prejšnji minister za finance zaklenil proračun že v prvi polovici tega leta, pa je tudi prav, da Državni zbor kot institucija, ki sprejema proračun, tudi odloči o vsebini proračuna, saj je vsebina, ki je danes pred nami, pravzaprav bistveno drugačna kot tista, ki jo je potrdil Državni zbor v prejšnji sestavi. In ta praksa, da smo poslanci dejansko postavljeni pred dejstvo, z mojega vidika ni zaželena, niti sprejemljiva. In verjamem, da se v prihodnje ne bo več dogajalo. Opozorila bi na dvoje. Tudi jaz bi se dotaknila pobiranja obstoječih davkov, prispevkov, preprečevanje dela na črno. Obstoječe prihodke z obstoječimi viri bi lahko povečali tudi na račun učinkovitejšega dela davčnih inšpektorjev. Pa pri tem ne mislim, da inšpektorji slabo opravljajo svoje delo. Mislim, da bi lahko organizacija njihovega dela potekala tako, da bi lahko učinkoviteje nastopali. Zagotovo je potreben tudi nadzor nad prodajalci sveč, cvetja ob 1. novembru in nad vulkanizerji pri menjavi gum ob prehodu v zimsko obdobje. Pri tem pa ne smemo zanemariti pomembnejših nadzorov nepravilnosti v firmah, v katerih potem beremo, žal, v časopisih. In te lahko učinkovito davčni inšpektorji izvajajo le, če so prisotni na terenu, ki ga poznajo, in da lahko vsakodnevno spremljajo poslovanje firm in hitro ukrepajo ob zaznavi morebitnih nepravilnosti in ne da so le iz centra napoteni na pregled v določeno firmo. Na to so nas opozorili tudi predstavniki sindikatov. In naj pri organizaciji dela to upošteva tudi ministrstvo. Verjamem, da se bo tudi tovrstna praksa čim prej spremenila. In drugo področje, ki se nanaša tudi na moje delo v Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor, področje prometa. Imamo zagotovilo Ministrstva za infrastrukturo, da so v rebalansu zagotovljena sredstva, o katerih je bilo v javnosti veliko govora za najnujnejše obnove cest, mostov, tako da bodo kritične točke na državnih cestah, na katere opozarjajo tako občine, prebivalstvo, gospodarstvo, odpravljene. In verjamem, da bodo sedaj dela na teh odsekih, na teh mostovih stekla normalno, če ne s pospešeno hitrostjo, da nas ne prehiti zima z nizkimi temperaturami in snegom. Imamo tudi zagotovila ministra, da so zagotovljena sredstva za nadaljevanje postopkov ureditve prometa. Pri tem mislim zlasti na prometno študijo ter izvedbo postopkov za izvedbo najpomembnejših infrastrukturnih objektov na področju prometa. In pri tem ne morem mimo tretje razvojne osi. Ob načelih skladnega regionalnega razvoja Slovenije se moramo vsi skupaj zavedati dejstva, da imamo določena mesta, kraje, vasi pravzaprav izolirane daleč stran, časovno, od prestolnice. In da ne glede na sedanjo krizo moramo pristopiti k ureditvi sodobno prometne povezanosti teh delov Slovenije s prometno infrastrukturo s prestolnico. Tudi v vidiku tega, da so se drugi deli Slovenije, ki ležijo ali imajo v neposredni bližini avtocesto, razvijali na račun teh, sedaj zanemarjenih območij. Bodimo pri tem pravični, tudi pri proračunu za 2015. Skladen gospodarski razvoj ne le bodoč, tudi obstoječa delovna mesta so odvisna od sodobnih prometnih povezav. Morebitni investitorji najprej vprašajo, koliko je nek kraj oddaljen od avtoceste. In res je, polnjenje državnega proračuna je odvisno tudi od uspešnega gospodarstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni ministrski zbor, kolegice in kolegi! Danes in že ves teden se pogovarjamo o javnih financah v Republiki Sloveniji. Vseskozi nas spremljajo naše državljanke in državljani. Danes bi opozoril na zanimivost, ki se nam je zgodila po štirih mesecih, v tej dvorani je govoril predsednik Vlade in prejšnja predsednica Vlade, seveda, oba pretežno o javnih financah v Republiki Sloveniji. Če vas vse skupaj spomnim na nekaj mesecev nazaj, je cela Slovenija govorila, da moramo čim prej na volitve, da se Slovenija oziroma prejšnja vlada zadolžuje, da nima ministrov in da so nujne volitve. Te volitve so se 5. julija zgodile in seveda danes, po dobrih štirih mesecih, zopet ugotavljamo, da se Slovenija zadolžuje in da nimamo vseh ministrov. Sam trdim, da smo neodgovorni do Slovenije in do Slovenk in Slovencev. Ko smo poslušali oba predsednika Vlade, tega, ki zdaj vodi Vlado, in prejšnjo predsednico, zdajšnji predsednik Vlade zagovarja rebalans, prejšnja predsednica Vlade pa temu nasprotuje. In seveda tisti, ki danes zagovarjate ta rebalans, so tudi sedeli v prejšnji vladi, tukaj imam v mislih Socialne demokrate in Desus. In seveda, ti dve stranki sta tudi kimali prejšnji vladi in predsednici Vlade. Ko nas danes poslušajo Slovenke in Slovenci, verjetno so zmedeni. Ker v štirih mesecih poslušamo dve različni mnenji. So zmedeni, predvsem pa so zaskrbljeni. Zaskrbljeno je gospodarstvo, zaskrbljeni so šolniki, predvsem starši otrok. Zdi se mi nekorektno, da v štirih mesecih ni uspelo vladi najti tudi kakšne cevi, če lahko grem na vodovodno cev, ki spušča. Sam sem poslanec štiri mesece in sem seveda zaznal veliko institucij v Sloveniji, ki brezglavo trošijo denar. Prav gotovo je naloga te vlade, da te cevi, ki spuščajo, čim prej zamenja in seveda potem začnemo šparati na naših državljankah in državljanih. Predvsem naj zaključim s strahom županov slovenskih občin, ki jih je seveda strah razmišljati, kako bi sestavili proračun za leto 2015, ker stvari niso stabilne, predvsem pa se ta strah nanaša tudi na vse investicije, ki nas čakajo v prihodnje, predvsem investicije v lokalni skupnosti in razvoj Slovenije v prihodnje. Zdi se mi, da bi bilo korektno in pošteno, da vsem tistim, ki nas spremljajo, in Slovenkam in Slovencem povemo, kje smo, kaj moramo narediti pa kam hočemo iti. Hvala.
Hvala lepa, gospod Podkrajšek. Besedo ima mag. Klavdija Markež. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani predstavniki ministrstev, dragi kolegi in kolegice, lepo pozdravljeni! Danes smo že toliko slišali o rebalansu, o ukrepih, spremembah, ki jih le-ta prinaša, pa vendarle, dajmo si na tem mestu povedati, da gre pravzaprav za ukrep, ki je po mnenju Stranke Mira Cerarja nujen, ravno zaradi tega, kajti s tem kažemo svoj namen, da dejansko delamo naprej, korak po koraku za stabilizacijo vlade, za stabilizacijo gospodarstva Republike Slovenije. S in s tem kažemo tudi svoj resen namen za odločno ukrepanje, kot je na začetku uvodoma dejal predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Drži, kot ste kolegi iz opozicije dejali, da bi dandanes v bistvu prihranili čas in ne bi bilo treba izvrševati rebalansa proračuna za leto 2014. Vendar še enkrat poudarjam, če tega ne bi storili, bi lahko bile posledice še večje. In le z vidika naše treznosti, razsodnosti nekako peljemo aktivnosti, da bo ta rebalans tudi v naslednjem dnevu sprejet. Še enkrat poudarjam, da gre za popravljanje pravzaprav nerealno planiranega proračuna prejšnje vlade. Pravzaprav želimo skozi ta rebalans, čeprav gre samo za mesec pa pol delovanja države, uresničiti cilj vlade, da se primanjkljaj sektorja države zniža na raven 4,3 % bruto družbenega produkta. Spet številka, ki smo jo velikokrat v minulih dneh slišali, vendarle se mi zdi, da se premalo zavedamo in da moramo resnično stopiti k uresničitvi tega cilja. Ponosna sem na to, da rebalans pravzaprav ne prinaša nekih ogromnih strukturnih sprememb. Gre za notranje prerazporeditve brez strukturnih sprememb, brez velikih ukrepov, ki bi posegali v zakonske obveznosti, hkrati brez nekih dodatnih davčnih in pa denarnih obveznosti našim državljanom in pa podjetjem, našemu gospodarstvu. Morate se pa pri tem zavedati, da je pravzaprav proračun zelo rigiden. Namreč, kot sem na Odboru za finance povedala, zakonske obveznosti so več kot 8 0%, ki jih državi nalaga prihodkovna in odhodkovna stran našega proračuna. In mislim, da je to zelo velika omejitev ali pa zelo odgovorna naloga, da pravzaprav nimamo veliko manevrskega prostora, ampak tisto, kar ga pa imamo, si pa upam trditi, da naše Ministrstvo za finance in tudi mi vsi ostali trezno in odgovorno gledamo na spremembe in ukrepe, ki jih implementiramo v tem trenutku in ki jih bomo tudi v naslednjih mesecih, v naslednjih letih nenazadnje. Še nekaj bi rekla. Rebalans je tudi pomemben zaradi tega, kajti glavna odstopanja, ki so nastala od zastavljenih ciljev, da je le-ta potreben, so predvsem, da imamo izpad dohodkov, prihodkov na strani davka na nepremičnine, kar smo tudi že danes povedali. Pojavili so se nenačrtovani izdatki za zadolževanje po uveljavitvi sprememb proračuna za leto 2014. Prenizko smo načrtovali transferje v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju zaradi sprejema novega zakona o Slovenskem državnem holdingu. Tudi to ni zanemarljiv podatek. In pa dejansko so se spremenile okoliščine v zvezi s črpanjem EU sredstev in pa tudi prenizko smo načrtovali obveznosti za financiranje obveznih gospodarskih javnih služb. Še enkrat pa poudarjam, gre za velike časovne omejitve, ki pa zaradi tega ne omogočajo strukturnih ukrepov, zato Vlada izvaja proračunske aktivnosti resnično znotraj okvirov, ki jih omogočata Zakon o javnih financah in pa Zakon o izvrševanju proračuna, predvsem v smeri realizacije proračunskih ciljev in pa seveda ob hkrati realizaciji nujnih zakonskih obveznostih in pa seveda smotrni racionalizaciji določenih segmentov porabe, predvsem na področju investicij in pa na področju materialnih stroškov, ob upoštevanju že prevzetih obveznosti in trenutne realizacije. Bistvo vsega tega je, da dejansko v prihodnjih časovnih obdobjih konsolidiramo javne finance in pa da naredimo uravnilovko, da dosežemo znižan primanjkljaj javnega sektorja. Predvsem pa je meni pomembno, da zagotovimo stabilnost našega gospodarstva, eno učinkovito, uspešno okolje, kjer bomo tudi državljani Republike Slovenije in pa tuji investitorji uspešno delali, kjer bo delo ovrednoteno in kjer bomo lahko razvijali svoje ekonomske, gospodarske sposobnosti. Omenila bi še to, da pa vseeno stvari niso ravno črnoglede, verjetno poznate zadnje analize Umarja, kjer ponovno beležimo gospodarsko rast, ki jo ta trenutek poganjata predvsem naš izvoz in investicije. Pomeni, da vseeno so neki pozitivni optimistični kazalci, ne pričakujte pa nemogočega v treh mesecih, zato danes tudi tukaj odločamo o rebalansu. Mislim pa, da je rebalans proračuna za leto 2015 tisti, ki bo pomemben in koraki, ki si jih bomo zastavili naprej, ampak trdno verjamem, da bomo uspeli predvsem z učinkovitostjo, transparentnostjo in ukrepi, katerim bomo trdno sledili. Hvala.
Hvala. Izčrpali smo listo. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Franc Breznik, izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani finančni minister, tudi lep pozdrav z moje strani! Danes je pred nami rebalans proračuna za leto 2014. Z velikim, moram priznati, zanimanjem sem spremljal razpravo svojih kolegov in kolegic, ki so bili z nami tudi v prejšnjem sklicu Državnega zbora, ki so razpravljali o delih proračunskih postavk, o katerih so imeli seveda totalno kontradiktorne razprave, glede na to, da nekaj mesecev nazaj ali ko smo sprejemali proračun za leto 2014, so govorili čisto neke nasprotne trditve. Torej, jaz sem ves čas tudi pri sprejemanju proračuna za 2014 govoril o nekaterih zadevah, ki so se izkazale predvsem zdaj, ko se bliža leto koncu, ki so se izkazale za resnične. Mislim, da je že kolega danes, kolega Pogačnik govoril o neoptimalni trošarinski politiki te države, ker je pred nami finančni minister, verjamem, da pozna tudi zelo dobro trošarine, da se zaveda, da ima Slovenija eno specifično geostrateško lego, da je kupna moč slovenskega prebivalstva upadla predvsem s to gospodarsko krizo po letu 2009 in da bi morali predvsem gledati na tuji kupni moči, predvsem ljudi, ki dnevno migrirajo ali dnevno potujejo skozi Slovenijo, da se moramo ob tem tudi zavedati, da je v prejšnjem proračunskem odboju vstopila tudi sosednja država Hrvaška v Evropsko unijo in da nekako Hrvaška je začela izkoriščati neoptimalno trošarinsko politiko slovenske države. Izpad 45 milijonov evrov iz naslova trošarin je nekaj, kar bi nam moralo vsem skupaj, vsaj naša opažanja, nekako dvigniti. Govorim predvsem o gorivih, govorim o tobačnih izdelkih. Treba se je zavedati, da zaradi dviga trošarin v tobačnih izdelkih Slovenci in Slovenke niso nehali manj kaditi, lahko rečem, da so nekako pri tem pristopili k substitutom, torej predvsem k drobno rezanemu tobaku, da so se pa predvsem umaknili tujci, tujci so nehali kupovati cenejše različice cigaret, cenejše blagovne znamke, torej tiste, ki so prestopile magično ali nekako psihološko mejo 3 evrov za zavojček cigaret. Nenazadnje smo izgubili več kot milijon evrov iz naslova alkoholnih izdelkov. 45 milijonov evrov ni tista končna številka, kjer je izpad. Vi se morate zavedati, da je ob tem prišlo na teh 45 milijonov evrov tudi izpad davka na dodano vrednost, tudi teh 22 %. Če se zavedamo, da nekdo, ki se ni ustavil na bencinski črpalki, ko je potoval skozi Slovenijo, ali v duty free shopu ali tudi na bencinskih črpalkah, kjer je kupoval tobačne izdelke, se moramo zavedati, bi morda, ko bi se tam ustavil, kupil še kakšno drugo potrošno dobrino, in da je ta, če ta multiplikativni faktor upoštevamo, če upoštevamo še DDV, je lahko ta izpad, vsaj po mojem merilu nekje med 70, lahko pa rečemo tudi 100 milijonov evrov. To je tisto, na kar bi Vlada lahko na eni izmed svojih dopisnih sej – kot vemo, lahko Vlada spreminja trošarine po zakonu do 50 % – odreagirala v trenutku. Lahko povem, da imajo Avstrijci vsaj tisti mejni pas, ki obračunava trošarine, nekoliko drugače, se dnevno prilagaja. Poglejte, Slovenija je izgubila to zaupanje nekaterih, to psihološko zgodbo, da je Slovenija izredno ugodna država za nakup goriva, torej za ta bencinski turizem, tobačni turizem in tako naprej. To je škoda. To je, lahko rečemo, izredno poceni denar, ki bi ga lahko dobili v proračun. In v tem primeru velja, glede na geostrateško lego, na vse finančne okoliščine, predvsem z izgubo, lahko rečem, kupne moči Slovenk in Slovencev, da manj pomeni več. Upam, da smo ugotovili, da to kazalci kažejo in da bo Vlada oziroma Ministrstvo za finance moralo pristopiti k trošarinam nekoliko drugače. Problem trošarin je tudi to, da kupcev, ki smo jih izgubili, ki so bili tradicionalni kupci teh izdelkov, tudi z zmanjšanjem trošarin čez noč ne bomo pridobili nazaj. Tudi to je problem. To je tek na dolge proge. Lahko rečem, glede trditev nekaterih politikov tudi na lokalnem nivoju, da bodo zmanjšali brezposelnost, poglejte, to ne gre čez noč. Mi lahko največ pridobimo tudi iz naslova optimalnih trošarin, izkoristimo ta potencial, ki ga imamo, to svojo zelo dobro geostrateško lego, in poskušamo vsaj del prihodkov dvigniti iz naslova trošarin in s tem zmanjšati izgubo. Jaz verjamem, da bi se moralo pri ministru za finance konstituirati posebno skupino strokovnjakov, ki bi podrobno analizirali, zaradi česa je prišlo do tega izpada, kakšne so možne rešitve, in v najkrajšem času poskušati ta izpad nekako nadoknaditi. Naj povem, da se ta izguba trošarin najbolj pozna ravno na mejnih območjih. Mejna območja so slovenska Štajerska, Kočevsko, Koroška regija, tudi del Primorske. Torej, to so območja, ki so izredno deprivilegirana, ki imajo največ brezposelnih, kjer je vsaka izguba delovnega mesta, tudi na področju trgovine, s katero se ukvarjajo, tudi bencinski servisi, lahko rečem, imajo manjši promet – vse to se pozna ravno na najbolj deprivilegiranih območjih Slovenije. Ljubljana z okolico tega izpada ne čuti, ker bo nek slovenski kupec še vedno kupoval sredi Ljubljane. Na Štajerskem pa veliko Slovenk in Slovencev hodi kupovat čez mejo. Nadalje govorimo o drugi prihodkovni ravni, to pa je tako imenovani dvig DDV, kar je morda vsaj v prvi fazi prineslo nekaj več v proračun. Morate pa se zavedati, da smo izgubili celo vrsto kupcev spet na teh mejnih območjih, kjer se ljudje odločajo za nakupe čez mejo. To politiko smo poznali, ko se je iztekala bivša jugoslovanska država, ko smo hodili po večino potrebščin, tudi za gospodinjstva, čez mejo. Ali nam je tega treba? Ali se mi iz te zgodovine, iz točno takšnih makroekonomskih politik nismo naučili ničesar? Torej, zgodovina se nam vrača, vsaj na tem področju. S konstituiranjem slovenske države pa smo vsaj na tem področju naredili nek korak naprej. Naslednji problem. Pogledal sem si predvsem trgovinsko dejavnost, ki je izredno upadla. Če zopet pogledamo mejna območja Slovenije, ki mejijo na sosednjo Hrvaško, štajerski del, primorski del, koroški del, ki meji na avstrijsko državo, lahko ugotovimo, da je tudi koeficient obračanja zalog v trgovinah izredno slab. Torej, upad trgovinskega sektorja, upad predvsem tujih kupcev v teh trgovinah zaradi dviga DDV. Imamo celo vrsto dejavnosti, ki upadle, in to je problem, da na dolgi rok izgubljamo. Morda v letošnjem proračunu te izgube še nismo zaznali, v letu 2015, ko bomo delali rebalans proračuna, pa bomo tudi tu izgubljali. Na to pač opozarjam, ker lahko rečem, da sem nekaj časa proučeval te zadeve in da lahko ugotavljamo, da verjamem in upam, da se motim, žal so se vse moje trditve tudi v prejšnjem letu izkazale za točne. Druga zadeva je makroekonomsko širše okolje okoli nas, torej trenutno govorimo o gospodarski rasti, UMAR napoveduje približno 2 % gospodarsko rast za letos, za drugo ni več tako optimističen, nekako napoveduje po zadnjih kazalcih 1,6 % gospodarsko rast Slovenije. Mislim, da se UMAR že zadeva, da prihaja tudi naša druga največja trgovinska partnerica Italija v recesijo, da se bo tudi gospodarska rast v Nemčija nekako uplahnila, se bo nekako lahko rečem ohladila in da lahko pričakujemo tudi glede slovenskega izvoza slabše rezultate. Predvsem največkrat Nemci zaščitijo svoje podizvajalce vrhunskih ali pa večjih manufakturnih delavnic ali pa tudi v internacionalnih podjetjih in te največkrat tudi zmanjšajo naročila našim podizvajalcem v določenih branžah. Torej, tudi prihodki proračuna, če mi ne bomo začeli osvajati tudi drugih tržišč z našimi produkti, storitvami, se kaže, da bodo prihodki proračuna lahko v naslednjem letu manjši. Zato to opozarjam, jaz vedno opozarjam pol leta vnaprej, leto dni vnaprej. Vse to nam lahko prinese bistvene posledice za neko resno, stabilno finančno okolje. Jaz se zavedam, da minister se zaveda, da mora nekako izpolnjevati te maastrichtske kriterije in da proračun nekako poskuša v naslednjih letih izravnati. Jaz na takšen način, brez resnih strukturnih reform ne vidim neke resnične konsolidacije javnih financ. Ena izmed kolegic je prej dejala, da jo veseli, da ni prišlo do nekih resnih strukturnih premikov, mene pa to žalosti. Mene žalosti, ker če pogledam tudi določene postavke v rebalansu proračuna, recimo, spodbujanje začetnih in novih investicij iz 9 milijonov 206 tisoč minus 74 tisoč evrov. Recimo, podpora razvoja turizma, 56 milijonov 671 minus 16 milijonov, 39 milijonov imamo na tej proračunski postavki, to je tisoč 405. Vse to nakazuje, da Slovenija hoče in želi s to politiko nadaljevati politiko prejšnje vlade, kjer se tiste, ki so bili najboljši v tej državi, ki so delali najbolj racionalno, najboljše, da se jih dodatno kaznuje. Vsi tisti proračunski porabniki, ki trošijo sredstva, zaradi katerih sploh ne vemo, zakaj obstajajo, pa so dodatno nagrajeni. Vse to vodi k temu, da se mladi in tisti najbolj podjetni selijo podjetja izven te države, da slovensko poslovno okolje postaja še bolj nekonkurenčno, kljub temu da se zavedamo, da je kupna moč predvsem pa lastni kapital Slovencev in Slovenk majhen, da potrebujemo tuje investicije. Vse to nakazuje na izredno nekonkurenčnost na več področjih. In bojim se, če še pogledamo naše zadolževanje, da raste eksponencialno, da smo po koncu leta 2008, ko smo bili zadolženi za 22 % slovenskega nacionalnega produkta, danes na več kot 80 %, to je strašljivi podatek v tako kratkem času. To je strašljivi podatek in kaže, da smo dobesedno ujetniki spirale zadolževanja, smo kot narkomani, ki potrebujejo vedno večjo dozo. In to je tisto, kar je strašljivi podatek za Slovenijo, predvsem pa, da bo Slovenija še v nadaljevanju svoje prihodnosti hotela vzdrževati neko resno socialno državo z vsemi institucijami, ki so nujno potrebne. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, jaz upam in si želim, da ta rebalans proračuna ni nek osnutek proračuna leta 2015, da bodo te postavke drugačne, da bo Vlada resnično pristopila k strukturnim reformam, resnično, da je konsolidacija javnih financ tista prva. Če do tega ne bo prišlo, bodo po vsej verjetnosti tudi pribitki na slovenske pet in desetletne obveznice naslednje leto ponovno narasli. Tujina nas opazuje. Opazuje naše okolje, opazuje, da Slovenija ne naredi ničesar, da se ne drži pravila pacta sunt servanda, dogovor je treba spoštovati in da slovenska politika, tudi trenutna, ni odločna. Bistvo vlade je vladanje, delegiranje nalog, bistvo vlade je, da se odločamo, da marsikdaj tudi ugriznemo eno kislo jabolko, da marsikdaj tudi kakšnemu svojemu volilnemu telesu odščipnemo del denarja. Mi smo to počeli v drugi Janševi vladi, še danes mi je morda žal za nekatere stvari, to, da smo jemali, recimo, vsaj v prvi fazi tudi veteranom, ki so si mogoče vedno zaslužili, in da smo nekako poskušali tisto eno milijardo, ki smo jo z ZUJF nekako privarčevali, da smo poskušali v najkrajšem času zmanjšati ta javni dolg. Seveda ta druga Janševa vlada, če bi še obstajala, bi pa šli v drugi fazi sigurno v resne strukturne reforme. Verjamem, da bi danes Slovenija bila na drugačni poti. Kazal bi se resni resni resni dvig gospodarske rasti, ne ta navidezen. Lahko rečem, da je ta navidezen dvig gospodarske rasti rezultat okolja, ki je naredilo določene reforme, okolje, katerega smo mi parterji, kjer delamo za različna multinacionalka podjetja. To ni rezultat naše politike, še najmanj pa naše gospodarske politike. Moram priznati, da je po vsej verjetnosti tudi simbolno, da ko si je kandidat za gospodarskega ministra pregledal te postavke, prvič to, da je gospodarsko ministrstvo okrajšano za evropska sredstva, da je gospodarsko ministrstvo okrajšano tudi glede energetskega sektorja, ki se je prenesel torej na infrastrukturo, je v bistvu gospodarski minister tudi glede rebalansa proračuna 2014, lahko rečemo, brezzobi tiger. In verjamem, da se tudi zdravstveno stanje kandidata za gospodarskega ministra, ko si je to pogledal, vsaj malo teh postavk, dodatno poslabšalo. Zato, spoštovani predstavniki Vlade, jaz upam, da bo vsaj del moje razprave uslišan vsaj v osnutku proračuna za 2015 in da bodo nekatere napake, ki ste jih naredili za 2014, popravili, da se bo predvsem finančni minister zavedal, da bo pritiskal na ostale svoje kolege v vladi, da se bodo resno lotili resnih strukturnih reform. Če ne, smo pred resno in poglobljeno gospodarsko krizo v Republiki Sloveniji že v naslednjem letu ali pa v drugi polovici naslednjega leta. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Jaz sem prepričan in se strinjam s tistimi, ki so danes govorili, da je ta rebalans ponovni udarec po najšibkejših. To je dejstvo, mimo katerega ni možno. Prav tako sem osebno prepričan, če bi ta vlada in vse strukture v tej državi, ki so odgovorne, pripeljale iz oaz tisti denar, ki je bil pokraden v slovenski državi, nazaj v to državo, takšnih rebalansov v tej državi ne bi potrebovali. In kaj je bilo do tega trenutka na tem področju narejenega? Absolutno nič. Nekoga zaprejo za dva, tri mesece, ga izpustijo, kje so pa pokradeni milijoni? Vprašajte večino slovenskega naroda, kaj misli o tem vprašanju. Pričakuje od vsake vlade in vseh odgovornih institucij v tej državi, da pripeljejo milijarde pokradenega denarja nazaj v naš proračun. In če bomo ta denar iz oaz pripeljali v naš proračun, zagotavljam vam, da takšnih rebalansov ta država ne bo potrebovala, ne bo treba udarjati po najšibkejših, ne bo treba udarjati po upokojencih in tako dalje in tako dalje. Ogromne milijarde, ogromne milijarde so bile pokradene v bankah. Kaj se je na tem področju zgodilo v tem času? Kaj, vas sprašujem. In vas lepo prosim, da boste tisti, ki ste in smo v tej državi odgovorni za to stanje, ukrepamo takoj, v tem trenutku, ne jutri, ne pojutrišnjem, včeraj bi morali ukrepati, ne pa govoriti, da je ta vlada komaj dva meseca in pol. kdaj so bile volitve? In danes je pol leta od tistega, ko so bile državnozborske volitve. In kaj je bilo storjenega na tem področju? Nič od nič in nič. In slovenski narod, ljudje, ki v tej državi sedijo in delajo za nas, ki tukaj sedimo, pričakujejo, da bomo na tem področju spremenili določene stvari in se resnično resnično vsi skupaj potrudili, da pride pokraden denar v bankah nazaj na v naš proračun, da bodo upokojenci ne živeli s 400, 300 pa 500 evri, ampak bodo lahko živeli normalno kot ljudje, ne pa kot, v narekovajih, hlapci, ki jim daš ravno toliko, da ne umrejo. Svinjarija od svinjarije na kubik! To delamo mi z našimi ljudmi. Tako se do njih obnašamo!" Na koncu pa vsake toliko in toliko mesecev prosimo za njihov glas, da stopimo v ta parlament. Ne morem se izogniti tega, kar je govoril Erjavec pred volitvami. Ne morem se, ker je to povezano s to zgodbo. Ko je govoril, da bo 40 milijonov denarja priskrbel, da bodo upokojenci, vsi upokojenci dobili regres. Kaj se je zdaj zgodilo? Niti tretjino ali pa mogoče malce čez tretjino je izboril in spet bo večina ostala brez regresa. To so lažnive svinjarije in zavajanja pred volitvami, na tak način pridobivati glas je svinjarija in sramota. Prav je in pošteno in odgovorno je, da ljudem, tudi ko gremo na volilno kampanjo, povemo, kaj jih čaka, kaj lahko storimo in česa ne nameravamo storiti. In to se je ponovno pokazalo, da so vodilni ljudje, ki vodijo Desus, ljudi zavajali, upokojenke in upokojence zavajali. Torej, ko govorim o tem, da je bil ponovni udarec nad najšibkejšimi, se bom sedaj navezal tudi na to, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve izgubilo 91 milijonov evrov s tem rebalansom. Izgubili so invalidi, izgubili so tisti, ki rabijo, ko izgubijo službo, izgubili so tisti, za katere je treba izvajati aktivno politiko zaposlovanja, vsepovsod po kar nekaj milijonov. In danes sem tukaj slišal podatke, o katerih sem govoril že na Odboru za delo, družino, da v naši državi brezposelnost pada. Ja, kako lahko ljudje tukaj nekaj takega govorijo, če imamo pa tukaj dokument, iz katerega pa izhaja čisto nekaj drugega. Vam bom samo en stavek prebral. V tem dokumentu piše, "v obdobju prvih desetih mesecev letošnjega leta je bilo na zavodu v povprečju prijavljenih 120 tisoč 644 brezposelnih oseb, kar je za 1 % več kot v primerljivem obdobju v letu 2013". Če kdo tega ni prebral, bi lepo prosim, da si to preberete tisti, ki razpravljate v tem parlamentu, še najmanj predstavniki Ministrstva za delo, družino. In za to vlado očitno 120 tisoč brezposelnih sploh ni problem. Sploh ni problem! Zdi se vam, kot da je to normalno. Če na drugi strani gledamo, da imamo v realnem sektorju, ki dela za celotni državni, javni sektor 600 tisoč ljudi, ki so zaposlenih v realnem sektorju, in delajo za cel javni in državni sektor in tako dalje. In danes imamo že razmerje 1 : 1,36, en upokojenec in en zaposlen v realnem sektorju. In to za to vlado ni problem. To za to vlado ni problem! In, drage dame in gospodje, prej ko bomo začeli razmišljati v tej smeri, da je treba začeti strukturne reforme, da je treba začeti vlagati v gospodarstvo, v nova delovna mesta z višjo dodano vrednostjo, tako dolgo se bomo mi vrteli v začaranem krogu. In mi lahko delamo rebalans na rebalans, če si bomo samo sposojali denar pa reševali finančne probleme države z izposojenim denarjem, domače akumulacije pa ni. Denar bi si lahko in izključno lahko izposojali samo v primeru, če bi ga imeli, torej če bi naši interesi bili jasni, da se vrne, da se ta denar naloži v gospodarstvo, v infrastrukturo in vse tisto, kar je potrebno, ki prinese potem skozi določeno časovno obdobje denar nazaj. V tem primeru, ja, sposojanje denarja. Ne pa, v tem primeru, kar počenjamo mi, ki se vrtimo v krogu. Vedno več zadolženih, vedno več obresti, vedno manj denarja gospodarskim subjektom, vedno večje bančne luknje. Ponovno slišim, vsaki dan, da bo treba Ljubljansko banko ponovno dokapitalizirati, Novo KBM ponovno kapitalizirati [[…]]Ja, pri svetem bogu, lepo vas prosim, kako dolgo si še predstavljate, da bo ta država lahko to funkcionirala? Kako dolgo? In, če tega nihče ne sliši v temu Državnemu zboru, potem jaz ne vem, kje sedim. Ali nič ne greste med svoj narod pa ljudi vprašate, kaj mislijo o tem? Pa dajte se lepo prosim zamisliti, tukaj ne gre za opozicijo, ne gre za koalicijo, ampak gre za interes naroda, ki je nad vsemi našimi interesi. In jaz si ne morem dovoliti, da bom še naslednjih ne vem koliko let sedel v Državnem zboru samo zato, da bom poslušal to, kar poslušam vsaki dan. Da se ni problema zadolževati, da mi se lahko še tako daleč zadolžimo in tako dalje in tako dalje. Namesto, da bi razmišljali, kako ta problem rešiti, da ne bo še deset generacij za nami plačevalo tega dolga, ki smo ga naredili doslej. O tem bi moral razmišljati, o tem je naša dolžnost, da razmišljamo! Generacije, ki prihajajo za nami, niso krive za to, kar mi počenjamo danes, in nimamo nobene pravice to delati, nobene. Zato, dragi vsi, ki sedimo v tem parlamentu, Vlada in vsi tisti, ki smo dolžni, dolžni smo skrbeti, da bo moj narod, naš narod skupaj v prihodnje živel lepše in boljše. Smo dolžni poskrbeti, da pridemo do tistih, ki so ta denar pokradli in ga pripeljemo – še enkrat povem to in še petkrat bom povedal, če bo treba – nazaj v proračun. In ne bo treba jemati socialno ogroženim, tistim skupinam, ki danes težko preživijo. In ne bomo ponovno z vsakim rebalansom, z vsakim proračunom nadalje napadali socialno najbolj ogrožene. Ne bomo in ne smemo tega počenjati! Imamo možnosti, imamo pot, ampak dajmo se, vsi skupaj [[…]]Jaz sem zadnjič na Odboru za delo in družino povedal in to še enkrat povem, za 24 ur zaprimo parlament pa nimajo novinarji tukaj notri kaj za iskati tistih 24 ur pa se zmenimo za štiri, pet ključnih ukrepov pa to naredimo. Pa ne govorim koalicija, opozicija in tako dalje [[…]]Zmenimo se in naredimo to, saj to delamo za naš narod, za vsak glas, ne glede na to, kdo ga je dobil, iz katere stranke. In če bomo tako razmišljali, sem prepričan, da Slovenija lahko v relativno kratkem času izide iz te finančno gospodarske in pa ekonomske krize. In lepo vas prosim, da ne bi slučajno slišal, potem ko bom šel iz parlamenta, demagogija, to je demagogija. To ni, to je resnica, to je dejstvo, to so rezultati našega dela doslej. In prav je, četudi smo v preteklosti naredili kaj narobe, da to priznamo in iščemo rešitve, ki so boljše od tistih, ki so bile doslej sprejete. In če bomo v tej smeri razmišljali in se ne ukvarjali s tem, kar sem danes gospo Bratuškovo poslušal – kako ji ni bilo nerodno stopiti pred ta oder, pred ta oder in tukaj nagovarjati poslanke in poslance, po vsem tem, kar je slabega naredila za to državo? Kako si upa, kakšen obraz mora takšen človek imeti? Jaz vam povem, da mi je bilo slabo, ko sem jo gledal, slabo mi je bilo in večini slovenskega naroda, sem prepričan. Da ljudje nimajo nobene vesti, nobene odgovornosti, da jim je čisto vseeno, da vidijo samo in izključno osebni interes in tako dalje in tako dalje. To je nedopustno, neodgovorno do naših državljank in državljanov. In jaz sem prepričan, da smo dolžni to pot spremeniti in verjamem, da nas je tukaj v tem Državnemu zboru tudi nekaj, ki razmišljamo tako, kot sem jaz danes razpravljal. In verjamem, da bo prišel nek trenutek, ko se bomo znali med seboj povezati in prestopiti ti dve stopnici morda pa ta korak narediti, da bo enkrat v prihodnosti lahko ta slovenski narod zaživel, tako kot smo si zaželeli, ko smo osamosvajali Slovenijo leta 1991. Hvala lepa.
Hvala. Najprej želi gospod Primož Hainz proceduralno. Izvolite.
Ne, ne, jaz bi bil malo polemičen, seveda. Gospod Pojbič, saj je lepo, da operirate s podatki samo [[…]]
To ni proceduralno.
Replika.
Replike pa še ne morete imeti, ker še niste razpravljali.
Ampak reagiram na razpravo.
Predlagam, samo trije razpravljavci so še, da se prijavi razprava. Hvala. Predstavnik Vlade Dejan Levanič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Mogoče na kratko. Treba je odreagirati na nekatere podatke, ki so bili ravnokar podani v razpravi. Se mi zdi, da je prav, ko debatiramo, govorimo tudi o realnih podatkih, ki so danes veljavni. Res je, da je brezposelnost v Sloveniji še vedno visoka, je pa mnogo nižja od takrat, ko je prišla ta ekipa, ki danes vodi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Te podatke, ki ste jih zdaj citirali, glede na primerjavo v letu 2013, ste jih mogoče narobe prebrali. Danes je namreč aktualen podatek z dne 16.11. 2014. Gospod Pojbič, konkretni podatki s strani Zavoda za zaposlovanje Republike Slovenije. Ključno pri tem je [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Hvala lepa, ampak pri tem boste jasno videli, da je danes število brezposelnih 115 tisoč, ne 120 tisoč, tako kot ste dejali, je pa bilo lani 120 tisoč brezposelnih, to pa drži. Ko smo prevzeli Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je bilo brezposelnih 130 tisoč, v letu 2013 smo znižali število brezposelnih na 120 tisoč, danes je številka brezposelnih na 115 tisoč. Še vedno je zelo visoka, tako kot sem dejal, ampak ukrepi, ki jih sprejemamo, so ugodni, prijemljejo, pogovarjamo se z delodajalci in sprejemamo tiste ukrepe, ki na koncu koncev tudi prinašajo delovna mesta na dolgi rok. Tako da podatki, ki ste jih navajali, ne držijo. Kot drugič. Govorili ste o 1 %, v primerjavi z letom 2013, da se je povečala brezposelnost. Narobe. Za 1 % se je povečal dežel delovno aktivnega prebivalstva, v letu 2013 smo imeli 792 tisoč delovno aktivnih prebivalcev v Republiki Sloveniji, danes jih imamo 801 tisoč. To je pomemben podatek za nas vse, ko govorimo o zniževanju brezposelnosti. Očitek je bil vedno, da črtamo ljudi iz evidence, torej tiste, ki so brezposelni, sedaj gledamo podatek, koliko je delovno aktivnih prebivalcev, in ta številka 9 tisoč delovno aktivnih več kot v letu 2013, je za nas pomemben podatek, ko govorimo o tem, kdo se je dejansko zaposlil in kdo ne. Če gremo naprej na postavke Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, je bil sprejeti proračun za leto 2014 milijarda 562 milijonov. Tega z rebalansom ne znižujemo za 91 milijonov, ampak ugotavljamo dejansko stanje porabljenih sredstev na določenih postavkah. In če mi dovolite, bi šel samo skozi največje, da ne bo danes iz Državnega zbora šel občutek, da komurkoli jemljemo. Daleč od tega. Dokazal vam bom v postavkah, da smo z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in z Zujfom ljudem v preteklosti vzeli že dovolj. In ko smo se kot ministrstvo pogajali na vladi glede proračuna, kaj bomo naredili na tem segmentu, nismo niti približno dovolili, da bi se posegalo v socialne transferje. Ko smo pogledali sliko, kaj se nam dogaja v Sloveniji, sploh v podatkih revščine in še drugih stvareh, mislim, da nam je lahko vsem v tej dvorani dovolj jasno, da poseganja v ta prostor ni več. Največji delež zmanjševanja sredstev se pojavi ravno na trgu dela in delovnih pogojih, torej na nadomestilih za brezposelne. To pa zaradi tega, ker smo planirali več sredstev, kot smo jih dejansko potrebovali, ker se je število brezposelnih za nekaj tisoč znižalo. To pomeni, da nam je na postavki za denarna nadomestila brezposelnim ostalo več kot 48 milijonov. Če od teh 91 odštejete teh 48, že drastično znižate ta sredstva, o katerih ste govorili, da smo posamezne ljudi v Sloveniji prikrajšali. Nismo jih prikrajšali, ne potrebujemo več tega denarja za denarna nadomestila za brezposelne, ker so se ti ljudje zaposlili, zato smo ta denar lahko vrnili v proračun. Potem imamo naslednjo postavko Spodbude za zaposlitev brezposelnih oseb. Tam nam ostaja 4 milijone 400 tisoč. O tem je govorila, mislim da tudi Združena levica, pred tem ko je na tem mestu sedela še ministrica. Govorimo o javnih delih, tisti del denarja, ki ni bil porabljen s strani občin za financiranje javnih delavcev, če veste, smo pred enim letom sedeli v Državnem zboru tu pred vami, ker smo povečali število javnih delavcev za enkrat, torej s 4 tisoč na 9 tisoč ravno zato, da dolgotrajno brezposelnim zagotovimo vsaj neko možnost zaposlitve, vključitev v sistem. Ker pa občine svojega sofinancerskega deleža, to je 15 oziroma 25 % niso uspele zagotoviti, in s tem nismo porabili toliko javnih del, kot smo jih predvideli, nam na tej postavki ostaja 4 milijone 400. Tudi ta del smo vrnili v proračun, upajoč, da bomo v prihodnjem letu dobili razumevanje tudi na Ministrstvu za finance, da so javna dela eden izmed segmentov, zadnji sicer, v aktivni politiki zaposlovanja, ki pa tistim, ki so dolgotrajno brezposelni, omogočajo, da so vključeni v sistem. Potem pa morate videti tudi kakšno svetlo stvar tega rebalansa oziroma proračuna, ker veste, da so se v celotnem letu postavke spreminjale, ker so se sredstva prenašala iz ene na drugo postavko. Tam, kjer je bilo manj potreb, smo denar vzeli in ga dali tja, kjer je bilo teh potreb nekoliko več. In to so sigurno spodbude delodajalcev za odpiranje novih delovnih mest in zaposlovanje težje zaposljivih oseb. Na tem mestu smo dodali 3 milijone in pol dodatnih sredstev v program Zaposli.me, če se ga spomnite. Tega so delodajalci na terenu zelo pohvalili, ker jim je v bistvu omogočal, da lahko človeka res dejansko z neko subvencijo tudi zaposlijo. Naš namen je takšne programe, ki dajejo konkretne rezultate, spodbuditi tudi v prihodnje. 5 milijonov manjka oziroma je zmanjševanje na postavki jamstvenega in preživninskega sklada – gre za pravice brezposelnih – samo zaradi tega, ker sklad zagotavlja, da bo denarnih sredstev za zagotavljanje pravice tistim, ki so do te pravice upravičeni, dovolj. Potem imamo postavko Usposabljanje in izobraževanje za zaposlitev. Dodatnih milijon 200 tisoč smo namenili za to postavko. Gre pa konkretno za delovni preizkus na delovnem mestu. Tega so se delodajalci ogromno posluževali. Ta ukrep je potem prešel v ukrep usposabljanja na delovnem mestu. Še danes je ogromno vključitev na ta račun, ker delodajalci lahko človeka, preden ga zaposlijo, preizkusijo direktno na delovnem mestu, to pa je na nek način ključno za vse tiste, ki govorite o fleksibilnosti, da je treba najprej videti, ali je sploh človek primeren za neko delovno mesto in potem delodajalec lahko tudi preko takšnega ukrepa to ugotovi. Potem je zmanjšanje pri subvencioniranju študentske prehrane za en milijon sredstev, kar je prinesel ukrep en mesec manj uporabe študentskih bonov v poletnih počitnicah in nekaj manjše število študentk in študentov. Zato pride do te razlike. 20 milijonov, gospod Pojbič, pa pride do razlike pri štipendijah, a ne zaradi tega, ker bi zmanjševali število štipendij, ampak zato, ker smo ta sredstva prenesli iz proračunskega sklada, v katerega se nabirajo sredstva in iz koncesij, smo ga prenesli nazaj na ministrstvo. Na račun tega pa se nam je teh 20 milijonov lahko sprostilo in smo jih dodatno vrnili v proračun. V bistvu smo pomagali zato, da lahko na neki točki prihranimo sredstva tam, kjer se to da. Na račun teh 91 milijonov na ministrstvu za delo in nasploh, torej za vse tiste, ki so vezani na naše ministrstvo, niso izgubili pravic. Je pa res, da na ravni socialnih transferjev, na področju recimo otroških dodatkov, starševskih nadomestil pa si moramo vsi pogledati v skledo, ko govorimo o dveh zakonih: Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakonu za uravnoteženje javnih financ. Ta dva zakona sta posegla definitivno v srednjo generacijo, v srednji sloj, v družine na področju otroških dodatkov, ko smo govorili o ukinjanju določenih najvišjih razredov otroškega dodatka, ko smo govorili o višini cenzusa, kdo lahko vstopi, da pridobi pravico do otroškega dodatna. Gospod Pojbič, to so ukrepi, ki so bili sprejeti tako v času, če sva iskrena, Pahorjeve kot tudi Janševe vlade, zato da je se na nek način en del stvari stabiliziral po nekaterih informacijah. Je pa dejstvo, da je danes tak proračun, kot je, naravnan oziroma je ta rebalans samo odsev dejanskega stanja. Zelo pomemben bo potem rebalans proračuna 2015, ko bomo z iskrenimi nekimi željami tu v Državnem zboru sedeli in videli, kaj lahko naredimo za to, da pa res ne bo še naprej trpela socialna varnost državljank in državljanov. Nič drugega kot samo to, da takrat, ko govorimo o konkretnih številkah, bi želel, da je to pač jasno argumentirano. Dejstvo je, in danes lahko ta podatek tudi v vmesnem času preverite, z veseljem bom tukaj z vami ostal do konca. Danes je brezposelnih 115 tisoč, smo že bili na številki 112 tisoč, ampak vsakega oktobra se nam prilije zaradi zaključka izobraževanja nekaj novih brezposelnih na zavod za zaposlovanje. Ta trenutek pa ministrstvo intenzivno pripravlja nove ukrepe. Na žalost moram reči ali pa na srečo, kakor kdo vzame, je veliko teh ukrepov spodbujenih na račun različnih subvencij, ki jih delodajalci ta trenutek veliko raje vzamejo, ker jim je to neka pomoč, si pa mnogo bolj želim gospodarske rasti, ker le-ta prinaša potem delovna mesta na dolgi rok. Naši rezultati pa govorijo, da smo vsaj deloma ublažili to, kar smo doživeli v vseh teh letih. Hvala lepa.
Hvala državnemu sekretarju gospodu Levaniču za ta pojasnila. Besedo ima Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo. Proračuna za leto 2014 ne morem podpreti. Ne morem ga podpreti sam, ne moremo ga podpreti v Združeni levici, v njeni poslanski skupini. Zakaj je temu tako, je v svojem nagovoru že povedal tovariš Luka Mesec. V tej razpravi bi se pa rad zadržal pri dveh najpomembnejših družbenih podsistemih, to sta šolstvo in zdravstvo, in pri tem, kako ju obravnava ta proračun. Zdravstvo. Področje zdravstva ta rebalans proračuna pušča precej krvavečega. Iz zdravstva se črta okoli 10 % celotnega proračuna oziroma nekih deset milijonov evrov. Levji delež teh sredstev gre iz postavke za javne investicije. Ponovno bi rad poudaril kot je bilo že z naše strani pogosto v tem tednu izrečeno na odborih, da so ravno javne investicije tiste, ki so gonilo razvoja, gonilo napredka in gonilo gospodarske rasti, kateri smo bili priča v letošnjem letu. Javne investicije in nič drugega. To kaže, da bi bil to primeren pristop tudi pri reševanju iz krize, h gospodarskemu okrevanju naše države. Hkrati pa imamo opravka tudi s politikami, ki napovedujejo zategovanje pasu, z varčevalnimi politikami, ki smo jih že videli v preteklih letih, in vemo kakšne rezultate dajejo. Zakon o uravnoteženju javnih financ je bil danes pogosto na tnalu in prav je, da se pri njem zadržimo še mi. S tem zakonom se je takrat v letu 2012 kratko malo sprožila druga recesija. Ministrstvo za zdravje navaja, da gre pri rezih v njihov proračun za tehnične prilagoditve, da gre za zamude, da gre za načrtovanja in tako naprej, skratka za neko čisto tehnično, kozmetično operacijo. Verjamem, iskreno verjamem da izvajanje teh postavk ni bilo mogoče iz nekih tehničnih razlogov, da je preprosto prišlo do zadržanja na tem projektu, na onem projektu in da se ta sredstva preprosto niso mogla realizirati. Ampak stvari se na tej točki tudi zapletejo. Ker gre za tehnične prilagoditve, naj bi se ta sredstva vrnila v letu 2015 s proračunom oziroma rebalansom proračuna za leto 2015. Ne dvomim, da je gospa ministrica v teh svojih prizadevanjih in željah iskrena, da si v resnici želi ureditve tega področja in da živi v prepričanju, da bodo ta sredstva prišla nazaj. Žal se pri tem prepričanju pobožne želje tudi končajo, če jih postavimo v nek kontekst, v nek okvir, ki smo ga lahko izkusili v zadnjih dveh mesecih, se pravi z nastopom aktualne vlade. Dejstvo je, da vlada za leto 2015 napoveduje še večje zategovanje pasov, še več varčevalnih ukrepov, to, kar smo že videli, da tudi ne daje rezultatov. In dejstvo je, da ministrstvo za zdravje ni prerazporedilo sredstev navznoter. Je res, je zrezalo neke postavke, ki naj bi bile iz tehničnih razlogov nerealizirane, ampak, ta sredstva niso ostala znotraj ministrstva, ta sredstva so šla ven. Ministrstvo se je tem desetim milijonom kratko malo odreklo. Če ta dva dejavnika, to, da je šlo teh deset milijonov iz proračuna Ministrstva za zdravstvo, kombiniramo z vsemi napovedmi varčevalnega proračuna, ki nas čaka v letu 2015, so obeti za zdravje delovnih ljudi, se pravi za veliko večino državljank in državljanov presneto presneto črni in presneto presneto kužni. Zgodba vzgoje in izobraževanje je na las podobna prejšnjim. Niti je ni treba podrobno obravnavati, zadostuje že, če rečem, da smo spet pri krčenju, ampak da je tokrat številka 30,6 milijonov evrov. Spet so navedeni razlogi, zakaj prihaja do tega krčenja, tehnično-birokratske narave, in spet naj bi popravek sledil v prihodnjem proračunskem letu. Verjamem v iskrene namene obeh ministric, ampak iskreni nameni ne odtehtajo trmoglavosti proračunskega mesarja, ki ga poznamo pod imenom Dušan Mramor. Kot zaenkrat kaže, bo breme krize še naprej padlo na pleča revnih in na plače srednjega sloja. Ne glede na smotrnost in pomembnost zdravstva in šolstva za dobrobit državljanov, nimamo absolutno nikakršnih zagotovil, da vlada kot celota in financ minister, še posebej, to potrebo prepoznavajo. Če kaj, lahko slišimo in beremo diametralno nasprotna stališča. Ministrstvo za finance v tej vladi ni prostor, ki bi gnal investicije, razvoj in napredek, kot bi ga sicer moral, ampak je prostor, ki snuje, načrtuje in kot zgleda bo v kratkem uspešno tudi izvajal pot v tretjo recesijo. Najlepša hvala za besedo.
Hvala. Besedo ima gospa Urška Ban.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za dano besedo. Tudi sama v tem rebalansu oziroma na ta rebalans gledam bolj z vidika že izvršenih dejstev, kot nekakšno logično posledico delovanja naše države v tem letu. Strukturnih reform nismo sprejemali, zato tudi nekih tovrstnih strukturnih premikov v tem rebalansu proračuna ni bilo za pričakovati. Dejansko gre za popravke preoptimističnega načrtovanja, nerealnega načrtovanja ali za popravke, ki so sledili nekim spremenjenim okoliščinam, na katere morda niti sami nimamo vpliva, in tudi za tiste okoliščine, ki so nastajale že po sprejetem proračunu leta 2014. Posledica neizvedenih reform na drugi strani pomeni višje zadolževanje, to pa je nek vsebinski premik v tem rebalansu, ker pač povečujemo deficit tekoče bilance, se pravi, porabimo za 200 milijonov dodatno več, kot ustvarimo. Zato tega rebalansa tudi sama ne vidim kot neko zgodbo o uspehu. V tem rebalansu predvsem vidim dolžnost Vlade, da je obvestila tudi Državni zbor, kakšne prerazporeditve sredstev oziroma kaj se je z izvrševanjem proračuna na postavkah, ki so bile s strani Državnega zbora že potrjene tekom leta, dogajalo in da nas o vseh teh spremembah obvesti in poda razloge, zakaj je do teh popravkov prišlo, čeprav verjamem, da bi verjetno z ukrepi, ki jih omogoča Zakon o izvrševanju proračuna, celoten proračun izvedla brez tega rebalansa. Ampak kot sem rekla, zdi se mi prav, da smo bili seznanjeni s tem, predvsem tudi z namenom, da vidimo, kaj moramo pričakovati od rebalansa proračuna za leto 2015. Kljub vsemu, kar je bilo danes tukaj izrečeno kritičnega na račun izvajanja proračuna, bi jaz mogoče sama izpostavila zgolj dve stvari, ki pa nakazujeta na neko dogajanje oziroma normalizacijo oziroma nek vpliv na višjo gospodarsko rast oziroma normalizacijo razmer, predvsem ta strukturni premik v porabi na odhodkovni strani. Za investicije bomo namenili v tem letu 1 milijardo 200 evrov sredstev, kar je 44 % več kot v preteklem letu. Pa tudi črpanje evropskih sredstev nakazuje ta trend povišanja, bi si pa želela, da bi bili ti projekti res financirani tudi iz Evropske investicijske banke, ki ponujajo ugodnejše kreditne pogoje. Vendar trenutno vidimo, da je zadolževanje v tem rebalansu predvsem namenjeno tekočemu izvrševanju proračuna, se pravi pokrivanju naše višje porabe nad tem, kar ustvarimo, in predvsem, kar ni dobro, pokrivanju glavnic iz že najetih kreditov. Kaj več o samem rebalansu ne bi ponavljala, bi pa rekla, da smo dobili s tem rebalansom nek vpogled v fiskalni okvir države in osnovo za pripravo rebalansa 2015. Če želimo doseči cilj, ki ga je danes že enkrat ponovil gospod minister, da želimo iz 4,3 % BDP primanjkljaj spraviti na 2,8 %, tukaj brez korenitih ukrepov tako na odhodkovni kot prihodkovni strani ne bo šlo. Na prihodkovni strani res ne gre zanemariti teh ukrepov oziroma teh naporov za učinkovitejše črpanje, za učinkovitejše pobiranje javnih dajatev, davkov in tako naprej, na odhodkovni strani pa res to uravnoteženje javnih financ, ki smo danes že nekajkrat omenjali, spodbujanje gospodarstva, ukrepi za večjo konkurenčnost, sanacija bančnega sistema, vse to so ukrepi, ki morajo biti rezultirani v rebalansu proračuna za leto 2015, sicer ciljev ne bomo dosegli. Pa ne gre tukaj, da moramo doseči cilije, za katere smo se zavezali Evropski uniji, predvsem gre tukaj za naše lastno delovanje, saj s tem povečanim zadolževanjem in naraščanjem zneskov za obresti verjetno dolgo na takšen način res ne bomo mogli več funkcionirati. Pa ne zaradi Evrope, zaradi nas samih bodo ti ukrepi. Predvsem tukaj bo morala naša širša javnost iz več področjih razumeti, da brez tega verjetno rebalansa proračuna in nadaljnjih proračunih ne bomo mogli speljati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Jaz moram tukaj opozoriti ali še bolje reči, protestirati, da se v Državnem zboru spet malo po ovinku pojavljajo izjave, ki ne sodijo v Državni zbor. Včeraj sem imel kratko polemiko z ministrico za socialo in enake možnosti, kjer je potrdila, da je Vlada ugotovila, da je to hud problem diskriminacije. Tudi vidim, da niti vi predsedujoča niste opazili, da se tukaj pojavlja rasistični govor, sicer ne, če sem strokovno točen, kričavi rasizem, ampak odklonilni, hladni ali novi rasizem, bi strokovno rekli. Kaj mislim s tem? Poslanec Žnidar je govoril o zmanjšanju denarja za Slovence po svetu in Slovence v zamejstvu, s čimer se jaz osebno strinjam, ne strinjam se pa z nadaljevanjem njegove izjave: "Nihče se pa ne vpraša, koliko nas stane, ko se na mesec v Slovenijo preseli tisoč tujcev, pa še pod velikim vprašanjem, na kakšen način se ti preselijo. In še eno veliko vprašanje, s kakšnimi dovoljenji se ti priseljenci preselijo in tudi z vprašanjem, ali je to načrtno delo ali ne, to pa se nihče ne vpraša." Ta del izjave nima nobene zveze z rebalansom, o čemer govorimo. Jaz sem bil že kar nekajkrat tudi na odborih prekinjen, ko sem šel malo ven iz osnovne teze. To je čisto navaden, strokovno rečeno hladni odklonilni rasizem, ki prinaša krivdo na nekoga, ki ni nič kriv. In tega se moramo v Državnem zboru zavedati. To je tudi en argument, da sprejmemo jutri, ko bomo glasovali, to, kar sem jaz predlagal glede telesa, ki se ukvarja z diskriminacijo ali ne z diskriminacijo, kar se kaže, da niti Državni zbor tega ne obvlada, kako bi potem lahko obvladali drugi ljudje. Na koncu ne bomo veliko govoril, bi vprašal tiste, ki tako mislite. Ali bi kakšen Slovenec po svetu obstajal, če bi v tistih državah, kamor so se Slovenci preselili bodisi zaradi boljšega življenja ali ker so jih tukaj pobijali ali zapirali ali karkoli, če bi se tam enako obnašali, češ, "kaj pa delajo, poglejte koliko nas stane to, ker se neki ljudje priseljujejo sem"? Hvala lepa.
Hvala za to opozorilo. Gospod Žnidar, replika.
Spoštovani kolega gospod Hanžek, jaz menim, da me vi niste dobro poslušali ali pa mogoče me niste razumeli v moji razpravi, pa bom čisto na kratko pojasnil, da ne bo kakšnega nesporazuma. Govoril smo o rebalansu proračuna. In v rebalansu imamo tudi za socialne transferje namenjena precejšnja sredstva. Menim, da v Sloveniji nismo naredili vse maksimalno, da bi tako izobraževalni sistem, da bi tako tudi tisti brezposelni, ki so pri nas v Sloveniji, torej da bi te stroške zminimalizirali in da bi ta domači strokovni kader in kader, ki nima služb, znali zaposliti. Tu sem se jaz vprašal, kako je glede izdaje teh delovnih dovoljenj, glede na to, da imamo določene deficitne poklice, o katerih govorimo, da so pri nas, kadre tudi doma. Nisem govoril o nobenem rasizmu, jaz govorim samo o stroških s tega socialnega transferja, da ne bo kakšnega nesporazuma. In menim, da tu v Sloveniji pri tej izravnavi potreb in viškov nismo optimalni. Tu menim, da moramo narediti več. Toliko za kratko pojasnilo, da me boste dobro razumeli. Hvala.
Hvala. Zdaj smo izčrpali listo. Je še želja po razpravi? Da. Prosim, če preverite glasovalne naprave, tako da bo vse delalo, ker smo ugotovili, da prej verjetno ena ni delala. Začenjam s prijavo. Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani! Tisto, kar sem hotel prej povedati gospodu Pojbiču, je zelo enostavno dejstvo, da DeSUS in samo DeSUS je obranil tistim upokojencem, ki imajo 622 evrov pokojnine, da so dobili tudi regres. Tisto, kar je bilo vprašanje, 19 milijonov oziroma 40 obljubljenih pa potem 19 realiziranih, pa je seveda tisto, kar bodo upokojenci dobili dodatno. Tu gre za to, da so dejstva malo drugačna, kot je to pokazal gospod Pojbič. Dejstvo pa je, da je pristal DeSUS na polovico iz preprostega razloga, da tudi z naše plati nekako pomagamo situaciji, kakršna je, in mislim, da je to tudi upravičeno. Drugo, kar bi rekel, tudi malo mogoče polemično, glejte, 13. julija so bile volitve, 18. septembra smo dobili mandatarja, danes pa že cel dan poslušam, kako sem jaz kriv za stroške, ki bodo nastali zaradi izbrisanih, zaradi nepremičninskega davka, ki ga ni, hočem reči, da bi morali biti v teh razpravah vendar malce korektni, da smo v neki situaciji nove sestave in bi bilo to dobro upoštevati tudi v naših razpravah, da govorimo o rebalansu za leto 2014, ki je praktično resnično že mimo, na kar ste nekateri tudi opozarjali. Tudi bi prosil, da ne uporabljate izraza "razprava o rebalansu za leto 2015 bo veselica". Mislim, da bo to trdo delo, ne bo veselica, ker so časi vendar preresni, da bi se igrali s temi izrazi. Sicer pa sem tudi sam do neke mere optimist, kot je moj kolega Prikl, mislim pa, da življenje se ne ustavlja na neki točki, mislim da bomo tudi iz te situacije izplavali. S tistim, kar je rekel gospod Horvat, s tem pa seveda popolnoma soglašam. Ljudem je treba vrniti dostojanstvo, je tudi parola, s katero je DeSUS šel na volitve in na volitvah tudi uspel. Dostojanstvo v tem smislu, da bi morali večini ali pa čim večjemu številu ljudi vrniti dostojanstvo, kar pomeni, da imajo človeka vredno življenje. In v tem smislu si mi prizadevamo sodelovati v razpravah v Državnem zboru. Soglašam tudi s tistimi, ki trdijo ali pa trdite, da bi bilo treba na prihodkovni strani proračuna vendarle kaj več narediti. Tu sem v določeni zadregi. Glede bančnega sistema gotovo, mi dokapitaliziramo banke, potem pa ni rezultatov. Tega denarja gospodarstvo ne vidi, banke si kopičijo neke zlate rezerve, ko vidimo, da nimajo nobenih težav. Na vprašanje, ali bo treba ponovno dokapitalizirati, pravijo, da ne potrebujejo sredstev, kar pomeni, da smo jih preveč dokapitalizirali. Torej na tem področju bi pa najbrž res morala Vlada nekaj narediti oziroma vsi skupaj. Pri čemer se postavlja tudi vprašanje funkcioniranja Banke Slovenije. Namreč, vedeti moramo, da smo Slovenci velik del svoje samostojnosti predali Evropi, Evropski uniji. In tu se postavlja vprašanje, kaj potem vsi ti naši organi počnejo navzdol in koliko je te samostojnosti, kje jo uporabljamo oziroma kje je ne uporabljamo, in bi lahko racionalizirali tudi na tej točki. Kar se tiče davčnih oaz. Seveda se na prvi pogled zdi to ogromno denarja, ki je šel v tujino, tam je in tam tudi Slovenci očitno dobro participiramo. Pa vendar, pri marsikomu je to napihnjen balon, ker so bili ti dohodki na podlagi nekega posojila, ki zadaj ni imel prave adekvatnosti. Vendar če bi hoteli kaj dobiti iz davčnih oaz, potem bi morali po moje, na primer, reči, vrni denar –če zdaj govorimo o tajkunski zgodbi –, vrnite denar, 30 % tega denarja, ostalo vam oprostimo, zato da denar pripeljete sem oziroma začnete funkcionirati in delovati v tej državi. Mislim, da bi v tem primeru dobili dosti več kot s tem, ko se zdaj na veliko zgražamo, da ljudje hodijo ven s svojimi centralami, naredimo pa seveda na tej točki ničesar. Moram reči, da bi po moje lahko šli na veliko večje število pavšalnih obdavčitev posameznih dejavnosti. Seveda ne za 50 tisoč, to mora biti 200 tisoč letno nek pavšal in potem bi ljudje z veseljem to plačevali, ker bi vedeli, toliko in toliko sem obdavčen, kar bo več, če bom slučajno zaslužil malo več, je moje in bom to neposredno zapravil ali pa bom na novo zaposloval ljudi. Volja do dela, volja do zaposlovanja bi se na ta način resnično dvignila. Poznam tudi ta argument, da je problem v tem, da bi prišlo do neke vrste zamika v tem primeru, če bi šli na pavšalno obdavčitev. Ampak to fazo bi morali enkrat preskočiti in s tem bi ustvarili drugačen odnos oziroma drugačno klimo do plačevanja davkov v državi. Če sem zdaj tudi sam malo bolj konkreten, da se ne bom potem ponovno oglašal, grem na področje izobraževanja, šolstva, znanosti in športa. Moram reči, da se je tu ministrica oziroma Vlada postavila na stališče, da se na teh področjih ne bo povečevala brezposelnost oziroma ne bo varčevanja na račun manjšega števila zaposlenih, kar pomeni, da ne smemo menjati normativov. To je v tem trenutku mogoče dobro in se lahko tudi strinjam. Dejstvo je, da s horizontalnim varčevanjem soglašam, toda pri vertikalnem varčevanju je pa vprašanje, ali se ne bi dalo česa prihraniti. Mislim, pri vertikalnem so organi, ki nadgrajujejo osnovna področja, vrtce, šole in tako dalje. V tej piramidi pa so gotovo tudi organi, pri katerih bi se dalo malce prihraniti oziroma bi se jih dalo racionalizirati in tudi kaj privarčevati brez velike nevarnosti za kvaliteto pouka. Še posebej bi rad opozoril na neko spoznanje, ki ga že dolgo nosim s sabo. Že v 70. letih so bile razprave, kakšno izobrazbo morajo imeti vzgojiteljice recimo v vrtcih. In takrat se spomnim, da je profesor dr. Čuk vztrajal, da najmlajše bi morali vzgajati najbolj izobraženi ljudje, kajti če pri mladih narediš napako, potem tega nikoli ne moreš nadoknaditi. Zato jaz mislim, da bi morali pri tej strokovnosti, mislim na tem vertikalnem nivoju kvalitete, vztrajati. Racionalizirati se da pa tudi na tem nivoju. Namreč nisem prepričan, če ima vsaka šola ali pa vrtec strokovnega direktorja, nedvomno je potreben, vprašanje pa je, če rabi direktorja, ki je tehnični direktor, če lahko tako rečem, materialni direktor službe. Tam pa mislim, da bi se dalo precej združevati, dalo bi se združevati tudi računovodske službe, lahko da so razlike po posameznih okoljih, ampak na skupni točki pa mislim, da bi lahko marsikaj naredili. Čeprav seveda, se oproščam, to najbrž je mogoče razprava za rebalans za leto 2015, ampak kljub vsemu v temu trenutku se mi zdi tudi to razmišljanje relevantno. In zadnje, kar bi omenili tako imenovani Zujf, s katerim se nekateri hvalijo, drugi ga karajo. Jaz moram eno posledico Zujfa povedati. Mi smo rekli, da starejši profesorji morajo vsi v tem trenutku v pokoj, razen če dekan ugotovi, da ga rabi. Pri teh znanstvenikih smo šli v neko skrajnost. Nekatere fakultete so upokojile vse, nekatere pa skoraj nikogar. Ena ali druga varianta je gotovo krivična, krivična s tega stališča, ker so nekateri znanstveniki, ki ogromno znajo in bi jih bilo treba ohraniti vsaj kot neke vrste mentorje čim dlje ali pa še nekaj časa. So pa nekateri, ki so že rahlo utrujeni, s tistimi bi se bilo pa treba na nek način kolegialno pogovoriti, da je pa dobro, da počasi predajo prostor tudi mlajšim. DeSUS, kot je povedal že naš predstavnik, bo rebalans proračuna za leto 2014 podprl. Hvala lepa.
Hvala. Za repliko se je prijavil gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Gospodu Hainzu moram povedati zelo jasno. In prav bi bilo, da bi tudi on bil zelo korekten in to povedal, kar bom sedaj povedal. Če bi želeli zadostiti tistemu, kar je obljubljal DeSUS v predvolilni kampanji, bi potrebovali 40 milijonov evrov. Sedaj so pristali na 19. Naj mi povedo način, kako bodo z razliko med 19 in 40 milijoni izplačali upokojencem dodatek. Ali bodo vsi tisti, ki so bili planirani, dobili dodatek ali pa ne. Jasno je bilo, kaj ste govorili pred volitvami in jasno je, kaj ste zdaj na koncu izposlovali pri vladi. Govoril sem o dvoličnosti. Lahko je obljubljati, da boš delil, težko je pa to potem, če si v vladi, izposlovati. In vam se je ravno to zgodilo. Zato se mi zdi prav, da če že govorite o tem, poveste točno to in na tak način, kot sem jaz zadevo komentiral. Tako da lahko trdim, da to, kar ste vi povedali, gospod Hainz, ni točno in je neresnično. In pa gospa, jaz sem se prej prijavil za repliko, tudi ko je govoril gospod Levanič, pa ste se obrnili stran, mogoče niste videli, res se vam opravičujem. Pa bi rad še na njega samo dva tri stavke povedal, repliciral, ker sem bil večkrat omenjen v njegovi razpravi. Prvič, gospod Levanič je govoril neresnice. Žal mi je, da ga ni tukaj, ker je pobegnil, verjetno je šel ven na kosilo ali kaj, mislim, da to ni problem, ampak vseeno bi bilo fino, če bi bil tukaj. Glejte, v tem dokumentu Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, še enkrat bom citiral stavek, ki sem ga prebral, pa lepo prosim, da poslušate točno citat stavka, ki sem ga prej citiral in ga citiram: "V obdobju prvih desetih mesecev letošnjega leta je bilo na zavodu v povprečju prijavljenih 120 tisoč brezposelnih oseb, kar je za en odstotek več kot v primerljivem obdobju leta 2013." Zavod Republike Slovenije ima to zapisano. Kako mi nekdo potem lahko reče, da jaz govorim neresnico oziroma netočnosti? To je ena stvar. In pa druga stvar. Spoštovana gospa predsedujoča, gospod Levanič je govoril o vsem, oh in sploh in kako dobro zadeve tečejo. Ko sem jaz govoril o tem, da je pa Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide izgubilo 91 milijonov evrov, je pa to dejstvo. On tam lahko razlaga, številke obrača sem, levo, desno, kakorkoli hoče, ampak v tem rebalansu, ki je tukaj zapisan, je to dejstvo. 91 milijonov evrov manj je namenjenih Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in invalide. In med drugim bom samo tri, štiri stvari naštel. Eno je aktivna politika zaposlovanja, spodbujanje in izobraževanje za skoraj 5 milijonov, prav tako aktivna politika zaposlovanja, kreiranje delovnih mest prav tako skoraj za 5,5 milijonov. Kar je pa še tukaj zelo problematično, podpora zaposlovanju in rehabilitaciji invalidov 700 tisoč evrov, da ne govorim o varstvu brezposelnih oseb, denarna nadomestila brezposelnim je za skoraj 54 milijonov evrov manj.
Hvala.
To tukaj piše v tem dokumentu.
Vas moram prekiniti, ker so tri minute potekle.
Hvala lepa.
Se lahko potem kasneje še enkrat prijavite. Mogoče še kakšna replika? Replika na repliko ni dovoljena. Proceduralno. Izvolite, gospod Hainz.
Proceduralno je najmanj to, da se danes pogovarjamo o proračunu za leto 2014 in ne za leto 2015. Tisto drugo bom pa spustil, namreč do 622 evrov bodo vsi dobili regres, tistih 19 je pa plus, gospod Pojbič. Hvala lepa.
Hvala. Če lahko zdaj predlagam samo nekaj. Evidentno je, da je gospe Violeti Tomić glasovalna naprava ni zagrabila. Trikrat se je poskušala prijaviti. Jaz predlagam, da ji vseeno zdaj damo besedo. Lahko? Gospa Violeta Tomić, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Očitno je nekdo zelo vesel, da ne pridem do besede. Dejansko tri ure že skušam, pa neuspešno. Danes poslušamo ogromno besed o konsolidaciji javnih financ, zmanjševanju primanjkljaja, velikem javnem dolgu in tako naprej. Ampak pod vsemi temi besedami se pa skrivajo rezi in zategovanje pasu, ki bo izjemno negativno vplivalo na življenje delovnih ljudi. Tukaj se moram popolnoma strinjati s kolegom Marijanom Pojbičem, ki je rekel, da se prav nihče v tej državi ne vtakne v najbogatejše, predvsem v davčne oaze. Nihče ne govori o obdavčitvi tega premoženja, niti o vračanju. Ravno tako nihče ne omenja premoženja nedokazanega izvora. Tukaj naj se sklicujem na naše sosede Hrvate, ki so v tem času prav veselo in z lahkoto, kot nekateri rečejo, pokupili kar nekaj naših strateško pomembnih podjetij. Oni so ravno tako z lahkoto zaplenili premoženje tistim, ki so dokazali, da je pridobljeno nelegalno. Tukaj pa mi vidimo možnosti za dopolnitev našega proračuna, in ne v zategovanju pasu. Vso težo krize pri nas nosijo tisti, ki je niso povzročili, zanjo niso krivi in nanjo nikakor ne morejo vplivati. To so naši volivci in naši davkoplačevalci. Rebalans proračuna za leto 2014 je za vlado nekakšna suha vaja. Za naslednje leto napoveduje varčevalne ukrepe v višini 700 do 800 milijonov evrov, pri čemer naj bi najbolj posegli v plače v javnem sektorju in socialne transferje. Kriza kapitalizma se zopet rešuje na hrbtih delavstva, ki je od leta 2008 plačalo ogromno ceno. Vlada Mira Cerarja nadaljuje z enako politiko, čeprav varčevalni ukrepi pomenijo tako gospodarsko kot socialno katastrofo, o čemer se danes strinjajo tako Mednarodni denarni sklad kot mnogi svetovni in domači ekonomisti. Proračun za leto 2014 je dobra ilustracija ekonomske logike političnega razreda. Na prihodkovni strani ni politične volje za kakšne resnejše ukrepe, saj so odpustki kapitalu glavna dogma ali pa so te ukrepe nesposobni izvesti, kot priča primer nepremičninskega zakona. Na odhodkovni ravni pa se reže kot z vročim nožem skozi maso. In od leta 2008 se je zaradi davčnih reform, odpustkov za kapital in najbogatejše v proračun izteklo vsaj 2 milijardi evrov manj, javni dolg pa se je v največji meri povečal zaradi reševanja naših bank. Kriza pa se zdaj rešuje z razprodajo slovenskih podjetij in varčevanjem na račun večine ljudi. Pa naj vas vprašam – ali kmet, ki proda svojo kmetijo, ali je on še kdaj lastnik na svoji zemlji? Ali je – kaj? Vemo, kaj postane: hlapec. K sreči se proračunske postavke za kulturo ne zmanjšujejo v drastični meri. K sreči pravim, ker so že tako podhranjene kulturne institucije in kulturni delavci ponekod na robu preživetja. Poleg tega se kulturna politika mora zavedati pomena regionalizacije kulture. Tukaj naj izpostavim tako imenovani mariborski trojček. Kot prvo mariborsko umetnostno galerijo, ki životari v nemogočih pogojih, umetnostna dela pa nimajo ustreznih depojev, kjer bi jih lahko adekvatno shranili. Z minimalnim finančnim vložkom bi se lahko preselili v prostore bivšega SDK. Po stečaju Faktor banke je ostalo veliko umetniških del, s katerimi bo po vsej verjetnosti razpolagalo Ministrstvo za kulturo. Tukaj naj opozorimo na to, da si jih želijo tudi druge, regionalne galerije, in da bi bilo narobe, če bi vsa umetniška dela ostala v Ljubljani. Druga je Mariborska knjižnica, ki z zaključnimi gradbenimi deli čaka na finančna sredstva za realizacijo. In kot zadnji je Kino Udarnik, ki s svojimi vsebinami predstavlja nekomercialno filmsko produkcijo. V gospodarstvu, kakršno je naše, slovensko, se pravi deindustrializirano, je investiranje v kulturo med najpomembnejšimi vidiki zagotavljanja gospodarske rasti. Povezali bi jo lahko tudi s turizmom, šolstvom in tudi mnogimi drugimi panogami. Sicer pa je ekonomski vidik pri kulturi povsem sekundarne narave. Raven kulture in sredstev za kulturo sta pokazatelja napredka in blagostanja v družbi. Kot vemo, nas je kot Slovence skozi zgodovino ravno kultura ohranjala kot Slovence. Zaradi slabše delavske organiziranosti v kulturni sferi je ta tista, kjer so rezi najbolj globoki in najbolj pogosti. Tudi v Sloveniji je od začetka krize področje kulture plačalo visoko ceno, zato ne moremo reči, da v proporcu manjši rezi v kulturo v letošnjem proračunu niso škodljivi, saj so sredstva v nekaterih segmentnih že skrčena na minimum, predvsem pa se tudi na področju kulture kaže podrejenost logiki kapitala. Ta rebalans proračuna kaže, da neoliberalni kapitalizem ne more več preživeti, da je mrtev in da se ohranja zgolj še s pitjem krvi delavnih ljudi. Zdaj pa se odločimo, ali želimo zares pomagati ljudem ali želimo zagovarjati fiskalni pakt, varčevanje, uravnoteženje proračuna ali hočete zategovanje pasu in razprodaje družbenega premoženja, kajti potem je to res, kot pravite, demagogija. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Spoštovana podpredsednica, jaz se moram oglasiti zato, da se vrnemo z vesolja ali pa v zadnjem tednu ko govorimo o kometih, s kometa nazaj na Zemljo, da tiste, ki demagoško razpravljajo o pasteh neoliberalizma, vseeno opomnim, da živimo v 21.stoletju. Kolegica Tomičeva, vi ste govorili v mikrofon, ki je nastal pred 150 leti v gnilem kapitalizmu. Uporabljate tablice ali pa računalnike, ki so proizvod neoliberalizma, srfate po Facebooku, tvitate, vse to so proizvodi gnilega neoliberalizma. Živite v umetni svetlobi, v žarnicah, ki jih je pred več kot 150 leti izumil Edison, ki je deloval v gnilem kapitalizmu. Vozite se z avtomobilom, ki je proizvod gnilega kapitalizma, po vsej verjetnosti živila shranjujete v hladilniku, ki je proizvod gnilega kapitalizma. Vse to so proizvodi gnilega kapitalizma. Če bi jaz verjel vašim besedam verjamem, da naslednjič ne boste uporabljali več mikrofona, da se boste jutri izklopili s Facebooka, Twiterja, da računalnikov in hladilnika ne boste uporabljali, ne boste se vozili, hodili boste peš in tako naprej. Poglejte, človeštvo je naredilo nekaj korakov naprej v tem času. Vse to so bili proizvodi enega drugega kapitalizma, ki je še daleč od neoliberalizma, to so bili proizvodi enega poštenega kapitalističnega reda, kjer so najboljši dobili svoje možnosti, kjer se je najboljšim dala možnost, da so se pokazali, da so najboljši, in kjer so tisti najboljši bili tudi nagrajeni. Ko jaz pogledam sto najbogatejših Slovencev, med njimi najdem tudi tiste, ki so s svojim delom, s svojim znanjem, s svojo podjetnostjo, s tem, da so verjeli v svojo idejo, da so zastavili celo svoje življenje, vse svoje premoženje in so do tega premoženja prišli po pošteni poti. Želim si, da ti ljudje ostanejo v Sloveniji. Želim si, da ti ljudje zaposlujejo še več ljudi. Želim si, da ti ljudje delujejo in da imamo kapitalizem, ki ga poznata Avstrija in Nemčija, kjer sem nekaj časa delal in živel ter sem ga nekako izkušal. Izkušal sem ga s tem, da sem si relativno v mladih letih ustvaril svoj kapital in da sem lahko danes tukaj neobremenjen. Govorim ljudem isto, kot govorim recimo popoldne v nekem lokalu, da govorim neko svojo življenjsko izkušnjo. Želim, da tudi mladi ljudje izkusijo takšen kapitalizem, kot sem ga jaz v svojih rosnih dvajsetih letih, da sem imel visok standard, da sem lahko spoznal svet in da sem lahko svoje znanje nekako unovčil in da sem ga izkoristil. Vse to ni neoliberalizem. Stanje tega proračuna, zaradi česar je rebalans, je ravno posledica tega, da imamo preveč socializma v Sloveniji, preveč socialističnih ukrepanj in premalo kapitalističnih ukrepanj. To je ta posledica. Prej je kolega Hainz govoril o tem, da moramo kapital, ki je bil prenesen v tujino, pripeljati nazaj. Poglejte, njemu je to najmanjši problem. On lahko dvigne ta proizvod gnilega kapitalizma, tako imenovanega neoliberalnega kapitalizma, ker je to nastalo Ameriki, Motorola je bila ena izmed prvih ponudnikov mobilne telefonije, in pokliče nekaj svojih partijskih kolegov. Lahko tudi pogledate nazaj, po znamenitem političnem umoru Krambergerja, ko se je leta 1992 tukaj sprejemala tako imenovana lastninska zakonodaja in lahko takrat opazite, zakaj so nekateri svoje takratne komunistične privilegije, politične privilegije konvertirali v državno premoženje in kako so delavce ravno tovariši oropali vsega tega, skupaj s Službo državne varnosti. In vse te banke so že obstajale v Jugoslaviji, bile so samo prenesene po istih metodah, kot se tudi danes to počne. Danes nam celo ti isti, ki so nas okradli, posojajo denar preko recimo vlade Alenke Bratušek. To so tiste zgodbe, ki mislim, da jih moramo odpraviti, ker so napačne. Jaz upam, da so naši cilji enaki. Moj cilj, zakaj sem vstopil v politiko, jaz vidim dostojanstvo ljudi predvsem v tem, če govorimo o stranki DeSUS, da ljudje dobijo večje pokojnine, da imajo ljudje boljši standard. Jaz sem tukaj, da s svojim delovanjem, ki sem ga imel v preteklosti, ljudem pokažem, kakšne so tiste rešitve, da bomo dosegli naš skupni cilj: torej večji standard naših ljudi, naših državljank in državljanov. In to je tudi bil naš cilj, ko smo konstituirali to državo, poleg tega da se več ne kršijo množično človekove pravice in temeljne svoboščine. To sta dve temeljni točki programa osamosvojitve Slovenije. Verjeli smo, da Slovenija zmore več in da smo Slovenci priden narod. Seveda pa vse tiste napake, ki smo jih imeli, zaradi česar je tudi gospodarsko propadla bivša država, jih ponavljamo v vseh politikah tudi sedanje države. Torej držimo neko lažno solidarnost. Prej je kolega bil takoj nekako napaden, češ, da je nestrpen do tujcev. Poglejte tudi jaz sem bil tujec nekoč v tujini, saj cela vrsta Slovencev, več kot pol milijona Slovencev živi izven te države, in ti pač ne izkoriščajo določenih socialnih transferjev. Jaz sem tudi ščitil tuje delavce, ki so bili opeharjeni, tisti, ki so pošteno delali v Sloveniji, pa niso dobili plačila večinoma v gradbenem sektorju, ko so ta propadla. Jaz sem protestiral in sem bil na njihovi strani kot tujih državljanov v državi, ker verjamem, da se jim je zgodila velika krivica in da je Slovenija tudi pri teh ljudeh naredila en korak ali pa dva koraka nazaj v svoji prepoznavnosti kot resna evropska demokratična država. Da se vrnem k proračunu. Moram se vrniti na izjavo kolega Levaniča, ki je prej govoril o trenutni brezposelnosti, ki je trenutno 115 tisoč ljudi. To drži. Seveda pa je treba vedeti, da pravo brezposelnost bomo lahko videli konec leta, treba je spremljati tudi sezonsko, da se nekaj ljudi iz gradbenega sektorja tudi vrne. Druga zadeva, ki pa je bila zelo zmotna, ki jo pa vidim kot makroekonomist na drugem nivoju, pa je, da 9 tisoč ljudi, takšen rezultat bi lahko pozdravili, torej mi moramo gledati tiste, ki so aktivno zaposleni, torej številka je trenutno, če se ne motim, 801 tisoč, torej smo dvignili zaposlenost s 792 tisoč, govorim o aktivno zaposlenih državljankah in državljanih, na 801 tisoč. Ampak treba se je zavedati, kaj se je vmes zgodilo. Mi umetno vzdržujemo določena delovna mesta z raznimi subvencijami. Te subvencije bodo čez dve leti odtekle in takrat bo neka realna slika, ali smo te ljudi resnično zaposlili, ali pa so določena podjetja za te ljudi nekako izkoriščala državne subvencije in bodo ponovno odpuščeni. Ne smemo zanemariti, da marsikdo je bil tudi izbrisan iz evidence zaposlenosti, cela vrsta ljudi, ki smo jih do zdaj dvojno plačevali, si je pa službo našla izven te države. In mi največkrat govorimo o manjši brezposelnosti, pomemben podatek, s katerim bi morali operirati v tem državnem zboru, pa je, kakšno je stanje aktivno zaposlenih oseb. Če je to 801 in če se bo dvigovalo, glejte, lahko pozdravljam. Bojim pa se, da s takšnimi ukrepi, ki jih peljemo, bo Slovenija postala še bolj nekonkurenčna. In to je največji problem te države v prihodnosti in je bil tudi v preteklih obdobjih. Nekonkurenčnost, o kateri največkrat govorim, govoril sem največkrat, zelo kritičen sem bil vedno in sem še vedno do šolskega sistema, predvsem visokošolskega izobraževanja, zdaj jeseni smo vpisali na celo vrsto humanističnih in družboslovnih programov celo vrsto mladih ljudi, ki ne bodo nikoli dobili zaposlitve. Mi nujno potrebujemo, ne zmanjšanje plač v javnem sektorju, takojšnji pregled institucij v državi, ki jih trenutno ne potrebujemo, ki povzročajo birokratske ovire pri določenih dovoljenjih, da se tem ljudem zahvalimo za njihovo delo, da jih ne vržemo direktno na cesto, ampak da jih preko programov, torej prekvalifikacij, če ne najdejo službe, da te ljudi prekvalificiramo in da njihovo izobrazbo ali pa njihove kompetence približamo tistim gospodarskim panogam, ki take ljudi v tem trenutku potrebujejo. To bi bil recimo en prvih ukrepov, ki bi jih jaz, če bi bil na mestu gospoda Cerarja, v tem trenutku naredil. Torej plače v javnem sektorju, vsaj če gledamo policiste, vojake, gasilce, če gledamo medicinske sestre, tudi zdravnike, teh plač ne moremo več zmanjševati. prišli smo na mejo, kjer ne gre. Gre pa za po vsej verjetnosti med 15 in 20 tisoč ljudi, da se jim zahvalimo za sodelovanje, da te ljudi ne pustimo same, ampak da jih prekvalificiramo ali pa jih dodamo določenim inšpekcijskim službam, ki bodo boljše nadzorovale delo in da jih morda tudi preusmerimo v druge dejavnosti, kjer bi lahko kaj več naredili. To bi bilo nekaj takih ukrepov. Seveda pa za to potrebuješ odločnost. Treba je udariti po mizi in to narediti. Kot sem prej rekel, treba bo ugrizniti v kislo jabolko. Da se na koncu ustavim še pri kolegu Hainzu. Poglejte, vrniti dostojanstvo ljudem. Jaz gledam, avstrijski upokojenci, ki so 40 let delali, danes navadno hodijo po toplicah, hodijo tudi na relativno ugodne aranžmaje na Kanarske otoke, v Ameriko. In to delajo ljudje, ki imajo čisto povprečno izobrazbo ali pa nizko izobrazbo. Ljudje, ki so bili fizični delavci, imajo danes tisoč 200, tisoč 300, tisoč 500 evrov pokojnine. Ljudje, ki so živeli v socializmu, pa imajo 500 evrov ali pa še manj pokojnine za 40 let dela. To so tiste napake, in to so tisti gnili produkti neoliberalizma, kot jih nekateri tukaj zastopate. Teh napak, kolegica Violeta Tomič, slovenski narod ne bo več ponovil. Verjemite mi, da ne bo več ponovil. Vi pa lahko, ko pravite, da naj ne zmanjšujemo, lahko zaprosite vaše socialistične prijatelje, recimo v Severni Koreji ali pa recimo na Kubi, naj nam posodijo nekaj denarja, da bomo mi ta proračun nekako pokrpali. In potem ne prosimo gnilih neoliberalističnih držav, naj nam posojajo ta denar. Ni problema! Jaz verjamem vaši zgodbi, verjamem v vaše ideale, ampak zaradi takih idealov imamo mi 620 množičnih grobišč, imamo celo vrsto ljudi, penzionistov, ki živijo na robu preživetja, imamo celo vrsto ljudi, ki so se morali preseliti iz te države, več kot pol milijona državljanov in državljank živi na različnih kontinentih, ker tega sistema niso prenesli. In cela vrsta mladih, ki hoče več, ljudi, ki hočejo več narediti iz sebe, pa so dodatno kaznovani preko davkov, prej smo govorili tudi o nepremičninskem davku, se iz take države izseli, ker si tega ne želijo. Upam, da teh napak iz preteklosti, spoštovane kolegice in kolegi, v različnih politikah ne bomo več nadaljevali. Naj nas zgodovina nauči. Nisi osel, ko greš še enkrat na led. Ko pa ponavljaš te napake vedno znova in znova, ko kreiraš iste politike in ne narediš resnega strukturnega reza v tej družbi, ne bo napredka te družbe. In čas po letu 2008 je čas zamujenih priložnosti. Totalno zamujenih priložnosti za narod, ki bi lahko obstal, ki je lahko tudi gospodarsko uspešen. In verjamem, da imam v tem zboru vsaj nekatere kolegice in kolege, da imam nekatere sogovornike, ki mi bodo nekako prisluhnili in, kot je rekel kolega Pojbič, da se enkrat za 24 ur zapremo, da si nalijemo čistega vina. Sam ne kritiziram, dajem vedno pobude, dajem vedno neke spodbude ali neke izkušnje, ki jih imam, ki sem jih tudi, lahko rečem, prevzel iz teh držav, ki so izredno uspešne, da jih ponudim vladi in da naredimo ta korak naprej. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz verjamem, da bo proračun za leto 2015 drugačen, popolnoma drugačen, kot je ta rebalans proračuna za leto 2014. Upam, da je vsaj nekaj mojih besed v tej drugi moji razpravi danes bilo slišanih in da jih bo nekaj tudi uslišanih. Najlepša hvala.
Hvala. Replika, gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Kolega Breznik se je tako razburil, da je pozabil, da obstajajo tudi pike. Počasi. Hvala, da ste me poučili, da nam je neoliberalizem podaril vse te dobrobiti, kot je elektrika, računalniki, mikrofoni in vse. Kolikor se jaz spomnim, smo imeli elektriko tudi v gnilem socializmu. Imeli smo tudi službe. Imeli smo tudi počitniške domove, kamor so lahko delavci hodili. In ti, ki so delali in sedaj imajo 500 evrov pokojnine, jo imajo zato, ker so jim pobrali, vemo kdo. Pustimo, mi se ne vračamo nazaj. Ne bomo sedaj imeli kratke ure zgodovine in politologije. Vendar bi rada poudarila, da naša poslanska skupina ne propagira vračanja nazaj. Mi želimo pot naprej. Toda zavedati se morate, da je kapitalizem, kakršen je sedaj, prišel v veliko krizo. Kajti samo v obdobju krize se je število milijonarjev, milijarderjev na svetu podvojilo. To ni pravično. To, kar vi zagovarjate, je evolucionizem, ne pa kapitalizem. To pomeni, da preživijo samo najmočnejši. En minimum socialne pravičnosti bi kapitalizem zadržal, pa ne bi bilo tolike želje po socializmu. Vendar ne po starem, kot želim poudariti, vendar po novi družbeni ureditvi, kajti kot sva oba ugotovila, smo v 21. stoletju. Vi govorite pa o ureditvi, ki je bila v 20. stoletju, ki ste jo živeli takrat, ko ste se borili proti socializmu. 21. stoletje je nujno, da se človek ozavesti. Ta neoliberalni kapitalizem nam je uničil okolje. Poglejte, kakšne podnebne spremembe imamo. Poglejte, kakšne poplave, kakšne žledolome. Ali mislite, da je to normalno? Da je to produkt narave? To je produkt onesnaževanja in kapitalizma, ki mu človek, narava, okolje ni pomembno. Niti pokojnine, niti sociala. Zato se bomo vsi skupaj morali usesti, z veseljem, in se pogovoriti, da je 21. stoletje vredno novega človeka, novega razsvetljenega sočutnega človeka, ne pa tistega, ki skrbi samo zase. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Jelka Godec.
Rebalans, nekateri ste danes govorili, da je prvi korak k stabilizaciji države. Po drugi strani pa so nekateri poslanci SMC govorili, da gre za manjše popravke in da tu nekih velikih strukturnih sprememb ni. Jaz ne vem, sedaj se bo treba odločiti, ali gre za stabilizacijo države ali samo manjše popravke. Ne vem pa, kako je lahko ta rebalans v smeri stabilizacije, če se ponovno zadolžujemo. Lahko se zadolžujemo, ampak vprašanje je, zakaj se zadolžujemo. Ali se zadolžujemo za gospodarstvo, za rast gospodarstva, za novo infrastrukturo? Očitno ne. Primer recimo iz naše občine, kjer je ena od pomembnejših cest, boste rekli, že spet cesta, ampak to je državna cesta, ki je od leta 2008 v proračunu Republike Slovenije in se z vsakim proračunom, rebalansom, oddaljuje. Zdaj je že v letu 2015, da bo mogoče narejena. To je cesta, ki je, kadar je avtocesta Celje–Maribor zaprta, obvozna cesta. In se dogajajo tudi nesreče, tudi že mlada življenja so šla na tej cesti. Z vsakim rebalansom jo ponovno premikamo naprej v zgodovino. Enako velja za navezovalno cesto Dramlje–Šentjur pa potem naprej v Rogaško, za razvoj Kozjanskega. Je tudi verjetno še nekaj časa ne bomo videli, ker kot smo včeraj poslušali ministra za infrastrukturo, se bodo iskala evropska sredstva, pa mogoče bo, pa mogoče ne bo. Očitno ne bomo potrebovali niti takih cest za razvoj podeželja, ker tudi ukrepi oziroma postavka Ukrepi za razvoj podeželja se zmanjšuje za 14 milijonov. Torej – za kaj se zadolžujemo? Sigurno ne za infrastrukturo, ker tudi železniški promet in infrastrukura se zmanjšuje za 41 milijonov. Sigurno se ne zadolžujemo za razvoj podeželja, ker se prav tako ta postavka zmanjšuje. Danes je bilo tudi kar nekaj rečenega o brezposelnosti, aktivni politiki zaposlovanja, jamstvu za mlade itn. Že včeraj pri poslanskem vprašanju sem v bistvu pohvalila Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti za vse te aktivne politike zaposlovanja za mlade, vendar sem opozorila še na drugo stvar, ki se dogaja na terenu. To je, da delodajalci odpuščajo starejše od 30 let in zaposlujejo mlajše od 26 let. In kaj se zdaj dogaja? Dogaja se to, da so starši, oče in mati, brez službe, poveča se socialni problem te družine ravno zaradi teh jamstev. Pozdravljam še enkrat, jamstvo za mlade za prve zaposlitve, ni problema, vendar je treba tudi tukaj videti drugo področje, ko izgubljajo starejši zaposlitve, ki imajo družino. In tega nikakor ne morem razumeti, da včeraj sploh ni bilo povedano nič, kaj se bo v tem delu zgodilo. Kako bomo zmanjšali brezposelnost, socialne probleme, odpuščanja v tem delu? Kako bomo pomagali z aktivno politiko zaposlovanja oziroma novih delovnih mest tistim podjetjem oziroma tistim zaposlenim, ki so zdaj pred stečajem in točno vemo, da bodo brezposelni čez mesec dni? Ali se že sedaj Zavod za zaposlovanje ukvarja z njimi ali se bo začel ukvarjati takrat, ko jim bo dal knjižico v roke, kar se je do sedaj dogajalo? Imamo neke mehanizme. Včeraj sem že opozorila, imamo nacionalne poklice kvalifikacije, imamo možne prekvalifikacije, vendar se začnejo prepozno. Ko pride do stečaja, ko ostane človek brezposeln, gre na zavod in tam se začne njegova kalvarija. Svetovalke, nekatere, po pravici povedano, nimajo niti pojma o tem, kakšne prekvalifikacije so možne, pošiljajo jih, da ne rečem v kakšne poklice, za katere sploh nimajo interesa. Nekateri gredo v to samo zato, ker hočejo delati, ker morajo preživeti družino, gredo tudi v takšne poklice, ki niso za njih pisani, drugi enostavno več ne vidijo izhoda. Mi imamo zdaj takšno stanje, da imamo na eni strani zmanjšanje 90 milijonov na področju dela, pa sociale, na drugi strani pa vsak dan humanitarne akcije. Humanitarne akcije za otroke s posebnimi potrebami, s tistimi, ki so s poškodbami glave, humanitarno akcijo zato, da staršem omogočamo terapije. Zakaj se na tem področju ne investira oziroma se ne dela rebalans? Zakaj se tukaj sredstva ne povečujejo? To so velike stiske. Jaz verjamem, da veste, da se tega zavedate tudi na ministrstvu in tukaj bo tudi treba nekaj narediti. In to je odraz naše družbe, da imamo humanitarne akcije za bolne otroke, za starejše, v glavnem za vse, tudi za zdravstvene. Tudi v zdravstvu. In govorimo, da imamo dobro zdravstvo, jemljemo zdravstvu na postavki, hkrati delamo humanitarne akcije, zbiramo zamaške, da lahko otroke, ki jim tukaj rečejo, da so neperspektivni, pošljemo v Ameriko na operacijo in potem otrok shodi. In potem naši zdravniki rečejo, da je čudež. Še na eno zadevo bi rada opozorila. Ko je bilo govora o zmanjševanju zaposlovanja v javnemu sektorju pa o združevanju javnih zavodov je bilo že nekaj nakazaneg Kroži nek dokument, interventni zakon, kjer piše, da se bodo javni zavodi, ki imajo pod petnajst zaposlenih, ukinili, da ne bodo več pravni subjekt [[…]]Ne vem, kakšno merilo je število zaposlenih. Zakaj ni merilo, recimo, koliko se javni zavod financira iz državnega ali občinskega proračuna in koliko se financira sam? Nekateri javni zavodi se financirajo v 90 % iz tržne dejavnosti, iz projektov LEADER, IPA in tako naprej, v 10 % pa mogoče iz občinskega ali državnega proračuna. Ta javni zavod, ki se večinoma financira iz tržnega deleža, ima pet zaposlenih, drugi javni zavod ima devet zaposlenih, pa se financira popolnoma iz državnega proračuna ali pa iz občinskega. In to bomo zdaj združevali? Zakaj ni merilo, kako in na kakšen način se financirajo javni zavodi? Nekateri javni zavodi niso samo na plečih države oziroma občinskega proračuna ali pa državnega. Hkrati je že prejšnja vlada izdala sklep 1-odstotno znižanje zaposlenosti v javnem sektorju do konca leta, hkrati pa v projektih zahteva, da se zaposluje ljudi. Hkrati tudi prosi javne zavode, ne samo gospodarstvo, naj se porabijo javna dela, torej naj se zaposlujejo v javnih delih. Ja, poglejte, to ne gre skupaj! Na eni strani želite, da javni zavod zniža za 1 % oziroma zdaj celo o 2 % že govorimo, a na drugi strani zahtevate zaposlitev. Mislim, da bo treba tukaj zadeve prav tako uskladiti. In še enkrat opozarjam, v javnem sektorju so tudi javni zavodi na področju izobraževanja, ki se financirajo v 90 % iz tržnih dejavnosti. Ne vem, zdaj če odkimavate, jaz sem delala v javnemu zavodu, ki se v 90 % financira s tržno dejavnostjo in samo 10 % iz občinskega proračuna oziroma državnega in občinskega proračuna, čeprav je zakonsko drugače napisano. In ne moremo primerjati takšnega javnega zavoda in tistega, ki se popolnoma financira in niti ne, bom rekla, migne s prstom za to, da bi dobil kakšna sredstva iz kakršnih koli projektov. Tako da je treba malo tudi te zadeve pogledati. Jaz bi vseeno opozorila še na to, da se v rebalansu tudi kaže to znižanje na področju izobraževanja, trg dela in tako naprej, ta povezava, da imamo danes izobraževanje, ki ni prilagojeno trgu dela, ki ni prilagojeno gospodarstvu, da imamo še vedno preveč določenih poklicev predvsem na področju družboslovnih dejavnosti in manj na naravoslovno-tehničnih. In tudi tukaj jaz mislim, da bi ministrstva morala te zadeve uskladiti, pogledati, kakšen je trg dela, se tu usmeriti in ne se neprenehoma hvaliti, kako zmanjšujemo brezposelnost. Poglejte, od maja do septembra je zmanjšana brezposelnost vsako leto. To so sezonski delavci, ni nobenega problema. Zdaj poglejte, oktobra se je že dvignila brezposelnost. Ampak jaz sem že prej rekla, ne govorimo o brezposelnih, govorimo rajši o številu aktivnega prebivalstva, o tem, da se to povečuje. Da ne bomo govorili, da to stagnira oziroma se to zmanjšuje. To miselnost, ta preskok moramo tudi narediti, govoriti o aktivnem prebivalstvu, ne o brezposelnih. Jaz mislim, da ministrstva, kot so na področju sociale in tako naprej, kar reči, da smo naredili maksimum, da je manj prosilcev za socialno pomoč in tako naprej, ko so na drugi strani vsak dan humanitarne akcije. To enostavno ne gre skupaj. Pogledati je treba tudi, tako kot sem dejala, vlaganje v infrastrukturo je pomembno. Govorili smo o tretji razvojni osi, nekateri pravijo da ni pomembna za razvoj. Poglejte, saj smo se že govorili o tem, da Korošci hodijo v Avstrijo pa bodo še bolj množično hodili, pa mislim da tudi iz katerih drugih delo države. Hvala.
Prosim predstavnika Vlade.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da se z večino stvarmi, kar se tiče predvsem aktivne politike zaposlovanja, predvsem sugestij, da gremo v smeri, da ustvarjamo delovna mesta na dolgi rok, popolnoma strinjam. Mi smo pri aktivni politiki zaposlovanja zraven različnih subvencij, ki smo jih usmerili v to, da bi dosegli delovna mesta na dolgi rok, subvencionirali v zadnjem letu, pri čemer moram povedati, da je ministrstvo 99 % sredstev počrpalo za ta namen, usmerjali smo jih ne zgolj v projekte, kot se je včasih govorilo, samo da se pač nekaj izobražuje, so še nekatera izobraževanja, kot, recimo, učenje bontona ali pa kak računalniški tečaj, ki je mogoče čisto zgrešen. Glede na potrebe na trgu dela delamo z zavodom skoraj dnevno. Zavod se mora modernizirati tudi v smeri, da bo znal stopiti v stik s človekom, ko bo pred tem, ko izgubi zaposlitev, vsaj na tej točki se strinjamo, so pa stvari, ki so na nek način tudi v našem bazenu eskalirale. Od 2012 do 2013 se nam je brezposelnost med mladimi povišala za več kot 10 odstotkov. Ta skok je bil ogromen in takrat smo pač morali z različnimi programi, kolikor se je le dalo, poseči v ta bazen do 29 let. To je bil en bazen, ki je skokovito zrastel, drugi bazen je bil dolgotrajno brezposelni. Seveda problematični, ki so leto dni brez zaposlitve, padejo iz sistema, težko jih je vrniti notri, težko jih je prekvalificirati ali pa preizobraziti za neko drugo delovno mesto, še posebej, če je nekdo več kot 30 let delal na enem delovnem mestu, recimo šivilja, in se je težko prilagodil drugemu delovnemu mestu. Tako da imamo res programe prekvalifikacij, imamo usposabljanje na delovnem mestu, imamo delovni preizkus, ogromno svetovalcev smo usmerili v delo, da so na terenu. Eden od teh ukrepov je tudi v jamstvih za mlade, ki je posebej sofinanciran. Teh 157 milijonov, ki smo jih namenili za jamstvo za mlade, ne bo samo v okviru subvencij, da se rešimo nekoga za dve leti, pa da potem pokažemo statistiko, ker to ni namen. Zato je takšnih ukrepov 8, 9, vse ostalo so bolj ali manj strukturni, se pravi poseg v bazo zaposlenih delavcev nad 50 let, strukturno brezposelnost, imamo prekerne zaposlitve, ogromna espeizacija, ki je skočila čisto iz mej, medtem ko smo vsi v vseh vladah verjeli, da je spodbujanje samostojnega podjetništva nekaj pozitivnega, recimo, da damo nekomu subvencijo, da ustanovi podjetje s svojo idejo, smo zdaj prišli do tega, da nam je to eskaliralo v nasprotno smer, ko delodajalec to obliko dela vidi kot najcenejšo obliko dela in potem ljudi preusmerja v ta del. Verjamem, ker vem, da delate na enem od teh področjih, spoznate mesečno, kaj se nam dogaja z razmerami na trgu dela, boste hitro spoznali, da marsikdo z ene oblike dela preide na drugo, pa išče kakršnokoli pot, kako bi zaobšel kakšnega od zakonov, zato pa skušamo, kolikor se le da, to poenotiti. Ampak drugače ne bo šlo, kot tako, kar počenjamo zdaj, v roku 14 dni bomo imeli na mizi oblike dela, ki v Sloveniji obstajajo. Vi veste, da so razlike med obdavčitvijo različnih oblik dela zelo različne, da so nekatere zelo neprivlačne, da dvomimo o tem, da so mogoče še sploh simpatične za trg dela, da se jih sploh kdo poslužuje, še avtorske podjemne pogodbe, ki so dražje, veliko dražje od drugih, tako bomo videli, kaj se nam sploh dogaja na tem segmentu. Tudi ta del trga dela mora doživeti en del reformiranja v smeri, da bomo ljudem omogočali, da so različne oblike dela. Bi vas rad samo opozoril na ta minus ena, ker se strinjam z vami, raje tri upokojitve pa dve zaposlitvi, ker je ta del potem izguba tudi za mlade generacije, ki morajo počasi priti v sistem, tudi če je javni sektor. Ampak javna dela ne sodijo v ta minus ena, ker to niso javni uslužbenci, tako da so izvzeti iz tega. Nikoli nismo javne zavode gledali po tem merilu. Ključno za nas pa je, ko gledamo brezposelnost tako kot vsi ostali, je delovno aktivno prebivalstvo, se strinjamo, s tega vidika gledamo naš uspeh. Ne to, koliko jih je v evidenci, zato prej nisem govoril o številki brezposelnosti 112, ampak sem bil realen, že 115, ravno zaradi sezonskega dela. Vemo, kaj se nam dogaja. Ampak nam se brezposelnost zdaj znižuje že leto in pol. V oktobru prihaja vedno do višanja ravno zaradi pritoka novih ljudi na trg dela. Z našimi subvencijami nekaj bomo pomagali. Tudi če recimo javnih del ne bomo nadaljevali v naslednjem letu, je to ponoven priliv v bazen brezposelnih. So stvari, ki pač zdaj živijo na račun določenih subvencij. Imamo opozorila, da ko smo odreagirali na mlade do 29. leta in na dolgotrajno brezposelne, se nam je začel polniti bazen med 30 in 40 let, se pravi tistih, tudi tako imenovanih mladih, če želite tako, saj imajo svoje družine, ampak nobenih subvencij pa priložnosti. Tako da v sklopu ukrepov, ki jih zdaj pripravljamo, bomo predvideli tudi ukrepe za dolgotrajno brezposelne in tiste, ki imajo težave na trgu dela. Tudi do nas so pristopili ti ljudje, ki so stari trideset in več, vemo, ampak v začetku, ko smo gradili ukrepe zaposlovanja, smo iz teh dveh grafov črpali največ, ker smo želeli zmanjševati brezposelnost, zdaj pa se nam na drugem segmentu spet pojavlja nekoliko več. Ogromno področje, centri za socialno delo, povezani s socialno zakonodajo, z zavodi za zaposlovanje, trg dela, ki se povezuje med seboj, v času krize pa rad eskalira na mnogih področjih. Veliko od tega, kar ste rekli, skušamo sanirati, popravljati, izboljšati, kar je za mene boljši izraz. Je pa res, da verjetno nikdar ne bomo v celoti zadovoljni, kar je prav, ne tisti, ki sedite v opoziciji, ne tisti, ki skušamo reševati nekatere zadeve, ker se mi zdi da moramo biti z ukrepi vsak dan boljši, predvsem pa biti pozorni na to, kaj se dejansko dogaja na terenu. Hvala lepa.
Besedo ima Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Hvala za besedo, predsednik, lepo pozdravljeni še enkrat z moje strani. Bom nadaljevala kar tam, kjer sem prej v bistvu končala: pri primanjkljaju ob koncu leta 2014, ki bo po podatkih iz rebalansa znašal 1,21 milijard evrov. Večina tega, kot sem že prej omenila, zaradi obresti, obresti zato, ker smo izredno visoko zadolženi. Visoko zadolženi pa predvsem tudi zato, ker smo precej milijard dali v slovenske banke. Sedaj bi želela izpostaviti poročilo Umarja, tisto poročilo, ki je bilo osnova za ta rebalans proračuna 2014, in sicer, piše: "Razmere v bančnem sistemu se postopoma stabilizirajo, vendar se obseg kreditov podjetniškemu sektorju še znižuje." Mene je ta stavek zmotil že na samem odboru, kjer nam je bilo to poročilo tudi predstavljeno. Zmotil me je pa zato, ker mi daje vedeti, da je zmanjševanje obsega kreditiranja gospodarstva za statistiko v bistvu zelo pozitivno. Pa smo mi res sanirali bančni sistem zato, da ne bo kreditiral gospodarstva? V preteklosti je bilo zelo pogosto slišati, da moramo najprej sanirati bančni sistem, šele potem bomo lahko govorili o samem zagonu gospodarstva. Kreditiranje gospodarstva se zmanjšuje, to je slišati tudi s terena. Podjetja se srečujejo z zelo velikimi težavami tako pri pridobivanju kreditov kot pri pridobivanju samih bančnih garancij. Pa ne gre za slabo stoječa podjetja, gre za dobra podjetja, večina od njih so srednje velika podjetja. Pa se bom vrnila na rebalans in postavke Ministrstva za gospodarstvo. Postavka Spodbude za rast in razvoj podjetij se po rebalansu zmanjšuje za 2,5 milijona evra. Ni velika številka, ampak vseeno, med drugim je v okviru obrazložitve postavke navedeno, da se lahko del sredstev nameni za povračilo škode upravičencem po naravnih nesrečah. V Sloveniji smo letos utrpeli izjemne škode zaradi naravnih nesreč, zato resnično težko razumem, zakaj je znižanje prav na tej postavki, pa čeprav gre za 2,5 milijona evrov. Glede na celotno ocenjeno škodo je ta znesek majhen, ampak kakorkoli verjamem, da bi ga tisti, ki so to škodo utrpeli, znali zelo dobro izkoristiti. Ravno zaradi tega tudi ne razumem, zakaj zmanjšujemo proračunsko rezervo za 47,2 milijona evrov, ko vemo, da lahko, če nimamo planiranih sredstev za kritje stroškov iz naslova naravnih nesreč v samem proračunu, to škodo krijemo tudi iz proračunske rezerve. In glede na izjemno visoko škodo zaradi naravnih nesreč, bi ravno v letošnjem letu bilo smiselno, da bi ta sredstva za nastalo škodo tudi zagotovili. Veliko bolj smiselno kot pa metanje denarja v banke, iz katerih danes tako državljani kot tudi podjetja zelo težko dobijo sam kredit. Hvala.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Dober dan. Današnjo razpravo o rebalansu proračuna za leto 2014, če se izrazim po gasilsko, razumem kot suho vajo pred tisto glavno mokro vajo, ki bo prišla, to je pri rebalansu za leto 2015, kot neke vrste vajo, ali je koalicija v formi in ali lahko koalicija vzdrži vse pritiske, ki jo čakajo. Ko govorimo o javnih financah in proračunu, se velikokrat razpravlja o ključni dilemi, ki je zdaj postala na nek način mantra: varčevanje da ali varčevanje ne. Neštetokrat sem že poudaril, da je to lažna dilema, da ta dilema sploh ne obstaja. Te dileme ni, ti dve možnosti sploh ne obstajata, da bi se lahko odločali proti varčevanju ali za varčevanje. Ker je jasno, kaj je treba narediti: stroške krize porazdeliti med vse družbene skupine, da ne obremenimo preveč samo nekaterih. Vztrajno ponavljanje nekaterih, da je dovolj varčevanja, se sicer super sliši, to je lep stavek, ki gre zlasti ljudem, ki težko shajajo iz meseca v mesec, zelo v uho in jih lahko popolnoma razumemo. Je pa treba povedati tudi drugi del zgodbe. Ta pa je, da če rečemo varčevanju ne, se bodo razmere samo še poslabšale, ne pa izboljšale, kar bi največkrat človek razumel, ko posluša drugo stran, ki govori, da je treba narediti konec temu varčevanju in potem bo vse lepo in prav. Če pogledate številke zelo natančno, ugotovite, da so naši odhodki mnogo nad prihodki. Kar pomeni, da si je tisto, kar zmanjka, treba nekje izposoditi. Tisto, kar si izposodimo, se nekje nalaga in za to je treba plačati tudi obresti. In te obresti predstavljajo že več kot 10 % našega letnega proračuna. Torej mi z lopato skozi okno vržemo desetino našega proračuna, zato ker se iz leta v leto zadolžujemo in trošimo preko svojih zmožnosti. In bi pričakoval, da bi ta del zgodbe razložili tudi tisti, ki zelo intenzivno govorijo, kako je varčevanje nepotrebno, nesmiselno, in povedali tudi drugi del zgodbe, da če tega ne storimo, pomeni, da se bodo stroški za obresti še povečevali in da se bo manevrski prostor za ostale izdatke, kot so za javno zdravstvo, javno šolstvo, za plače v javnem sektorju, še zmanjševal. Dobro, potem me boste vprašali, če je treba varčevati, kaj konkretno pa potem predlagaš. Meja varčevanja ali pa intenziteta varčevanja je odvisna predvsem od naših prihodkov. Več ko bo država ustvarila, več ko bomo prinesli v državni proračun, manjši bo tudi pritisk na varčevanje oziroma na zmanjšanje odhodkov. Nanizal bi samo nekaj virov, kje bi lahko država v prihodnjih letih poiskala dodatne vire za proračun in s tem tudi zmanjšala pritisk na varčevanje. Včeraj sem bil v Bruslju, kjer je bila zelo intenzivna razprava o paketu, težkem 300 milijard evrov, ki bodo šli za različne investicije po Evropski uniji, da bi pospešili, zagnali gospodarstvo, zlasti pa zagnali gradbeništvo. Ampak ključno sporočilo je bilo, da teh 300 milijard evrov ne bo razdeljenih kar tako za projekte, ki se jih bodo države spomnile in bodo želele za določene projekte denar, ampak bo ta denar šel izključno za projekte, ki lahko doprinesejo nekaj novega v državi in tudi nekaj novega zagona v privatnem sektorju. Poleg teh 300 milijard, ki se zdaj obetajo, pa še niso oprijemljive, bodo pa v kratkem, so pomemben in ključen vir slovenskega državnega proračuna tudi evropska sredstva oziroma sredstva, ki se nam obetajo iz perspektive 2014–2020. Ampak eno leto je že mimo, mi pa še vedno nismo začeli črpati 3,3 milijarde evrov, ki so nam na voljo do leta 2020. In tudi dokumenti, ki so bili potrebni za začetek tega črpanja, niso najboljši, zlasti tisti, ki bodo v največji meri črpali ta sredstva, to pa so občine, so določena soglasja k tem dokumentom dali zgolj s pridržkom. Če zdaj zaključim ta paket evropskega denarja, ki ga je možno dodati v državni proračun, se bom lotil zdaj enega drugega vira, ki sicer v prvi fazi potrebuje neko malo zadolžitev, ampak po drugi strani lahko da potem večje prilive v proračun in tudi omogoči hitrejši razvoj k določenemu delu države. Vi veste, da so naše ceste v nezavidljivem in zelo slabem stanju. Ker jih ne obnavljamo, kot bi jih morali, se te ceste še dodatno poslabšujejo iz leta v leto, to pa hkrati tudi pomeni, da se potem stroški morebitne kasnejše obnove in odlaganja obnove tudi povečujejo. Ekonomist Jože P. Damijan je izračunal, da bi na nek način država potrebovala štiristo milijonov evrov letno, da bi lahko zagnala gradbeništvo in da bi lahko zagnala tudi sistem, nek celovit sistem obnove državnih cest, ki so pomembne tako za turizem kot tudi za preostali del gospodarstva, ker povezovalna struktura in infrastruktura je ključna. Te njegove navedbe potrjujejo tudi na nek način na Direkciji Republike Slovenije za ceste, kjer so dejali, da je zdaj njihov proračun velik okoli sto milijonov evrov, v letih 2004–2008 se je njihov proračun gibal med tristo in štiristo milijoni evrov. Če želimo, da oni lahko normalno funkcionirajo, da podelajo tisto, kar je potrebno na cestni infrastrukturi popraviti in narediti, potem potrebujejo vsaj tristo milijonov evrov težak proračun letno. In to je približno tisti znesek, ki ga je omenjal ekonomist Jože P. Damijan. Ko že govorimo o zadolžitvah, potem bi se bilo pametno se pogovarjati o takšnih stvareh, ki lahko preko drugih vrat nazaj prinesejo denar v obliki plačanih davkov in drugih dajatev. Obnova cest in pa na takšen način spodbujanje gradbeništva je definitivno korak v to smer. Naslednji dodatni vir je turizem. Jaz večkrat poudarjam primer, ki ga je predstavil gospod Počivalšek na Gospodarski zbornici, kjer je zelo jasno povedal, da slovenski turizem potrebuje približno dvajset milijonov evrov, da naredi deset tisoč novih delovnih mest. Meni ste zdi ta številka glede na rezultat, ki ga ponujajo, resnično nizka. Saj veste, samo Termoelektrarna Šoštanj bo letno samo zato, ker bo obratovala, proizvedla petdeset milijonov evrov izgube, pa se s tem velika večina v tem parlamentu niti ne obremenjuje. Na drugi strani vas pa turistični delavci prosijo za dvajset milijonov evrov, kar je preračunano na celotni proračun dosti mnogo manj kot 1 % celotnega proračuna, pa ni nekega posluha. Oni te zadeve utemeljujejo čisto konkretno, relevantno, in sicer da je bil pomemben del turistične infrastrukture zgrajen že v letih 2004–2008, kjer se je ogromno vlagalo v objekte, v hotele, v apartmaje in zdaj je ključno, da se ti objekti zapolnijo in da na nek način turistični delavci iz tega kujejo dobiček, delajo zaslužek in s tem polnijo tudi državni proračun. Seveda pa poudarjajo, da je ključno, ko si želimo pridobiti mednarodne in tuje goste, da ti gosti poznajo Slovenijo, da jo čutijo kot varno državo in zato je ključno in izjemno pomembno vlagati v promocijo Slovenije, čeprav se komu zdi to nepotrebno, nesmiselno. Ampak če pogledate zadnjo tekmo med Slovenijo in Anglijo, in Anglija je celo članica Evropske unije, pa se je v nekaterih medijih pojavljalo napačno ime za Slovenijo. Če sem rekel evropska sredstva, sredstva za obnovo cest, sredstva za turizem, bo zdaj prišel še na en pomemben vir, ki bi lahko celotna kolesja gospodarstva zagnal in prispeval k večjim proračunskim virom in s tem zmanjšanjem pritiska na potrebno varčevanje, to je zagotovo poenostavitev poslovnega okolja. Tukaj so potrebni vsaj trije elementi, da to poslovno okolje poenostavimo, pa bi najprej začel s sanacijo bančnega sistema. V sanacijo bančnega sistema smo vložili ogromno denarja, ampak z rezultati na nek način nismo zadovoljni. In če gremo pogledat detajlne razloge, zakaj se to dogaja, potem pridemo do zanimivih ugotovitev. Če pogledate v primerjavi s Portugalsko ali pa Španijo, s temi jugozahodnimi evropskimi državami in Slovenijo, kaj so bili razlogi za krizo tam, kaj so bili razlogi za krizo pri nas, potem ugotovite eno zelo zanimivo stvar, da vse te slabe terjatve, ves ta ogromni minus, ki se je nakopičil v bankah, je bil na Portugalskem in v Španiji posledica nepremičninskega balona, ki je počil, v Sloveniji pa je bil več ali manj posledica poskusov divje privatizacije, bolje rečeno "prihvatizacije", to je boljši izraz, in pa drugih nesmiselnih poslovnih ukrepov ter potez. Če pogledate primerjavo, kakšni so rezultati med slabimi terjatvami. Na primer na Portugalskem tudi če je država prenesla določene slabe terjatve na slabo banko ali na druge institucije, te nepremičnine še vedno ohranjajo neko vrednost in bo država iz teh nepremičnin še vedno lahko dobila del teh sredstev nazaj, medtem ko v Sloveniji je pa večina teh slabih kreditov šla za odkupe poslovnih deležev, odkupe ali pa poskus obvladovanja podjetij in ta denar je žal izpuhtel, ga ni mogoče iz nikjer več potegniti. In to je tista bistvena razlika, da morda bodo tam na jugozahodu iz te sanacije bančnega sistema še kaj potegnili, iz Slovenije pa ni pričakovati kaj veliko. Zato je ključno pri sanaciji bančnega sistema, ne samo da mi vlagamo čim več v bančni sistem, ampak da naredimo vse, da se slovensko gospodarstvo prestrukturira. To pomeni, da se podjetja prilagodijo, da delujejo na način, ki jim omogoča normalno poslovanje, ne pa da še naprej vztrajajo na poslovanju, ki jim vsakomesečno ustvarja izgubo. In še en problem, ki je tudi specifičen za Slovenijo, je, da pri vsakem neuspelem poslu, ki se danes kaže v slabih terjatvah in v tistih čudnih kreditih, je ta, da je pri vsakem takem poslu sodelovalo večje število bank. In ko je treba zdaj te zadeve sanirati in prestrukturirati, je potrebno za vsakršen dogovor soglasje večjega števila bank, kar vse stvari otežuje in še dodatno komplicira. Potem so pa še določeni pritiski s strani podjetij, ki si niti ne želijo iskrenega poslovnega prestrukturiranja, torej drugačnega načina delovanja, ampak si vsi želijo finančnega prestrukturiranja, kar pomeni, da si želijo predvsem reprograma kreditov, ne pa toliko spremembe njihovega načina delovanja. Kar država na tem področju lahko stori in bi morala storiti, je, da bi zlasti DUTB in državne banke pozvala, da denar dajejo samo pod pogojem, da pride do poslovnega prestrukturiranja. Imamo pa številne primere, ko tudi DUTB pristaja zgolj na finančno prestrukturiranje. V zahodnem svetu je stečaj na nek način nov začetek, pri nas pa stečaj predstavlja konec podjetja in uničenje podjetja. In če hočemo, da se bo ta sistem na nek način prečistil, je treba tisto, kar ne funkcionira, žal pustiti, da gre v stečaj, in podpreti tisto, ki ima neke realne možnosti, da uspe in da še naprej dobro deluje. Se pravi, sanacija bančnega sistema je ena izmed pomembnih nalog, ki jo je treba narediti. Druga stvar, reforma javnega sektorja. Tukaj bi lahko razpredali in razglabljali po dolgem in počez, ampak ena stvar, ki je pa v nebo vpijoča in jo lahko slišite vsepovsod, je pa ta sistem v javnem sektorju, ki je enak do tistih, ki so pridni, kot do tistih, ki so lenuhi. In tisti, ki trdo delajo, ki si ta denar zaslužijo, enostavno izgubljajo motivacijo in voljo, da bi se karkoli trudili, spreminjali stvari, ker na koncu koncev ugotovijo, da imajo mnogo več problemov kot pa tisti, ki mirno čakajo, da poteče 8 ur in da gredo domov. In še ena stvar, s katero se nihče ne ukvarja, se mi pa zdi, da bi lahko pomembno prispevala k tudi zmanjšanju odhodkov, so novi pristopi v samem javnem sektorju. Zlasti v Skandinaviji je znotraj javnega sektorja zelo intenzivno in prisotno delo na domu, kar pomeni, da odpadejo prevozni stroški, malica, stroški najema pisarn in podobno. Po izračunih, ki sem jih jaz našel v neki študiji, bi v Sloveniji lahko, če bi od 160 tisoč javnih uslužbencev jih zgolj med 15 in 20 tisoč spodbudili zaradi njihove narave dela, da bi delali na domu, država letno prihranila med 50 in 70 milijoni evri, kar je zelo zgledna in precejšnja številka in bi se jo splačalo lotiti. Če ti pristopi funkcionirajo v svetu, se moramo vprašati, zakaj se teh modernih pristopov ne poslužujemo tudi v Sloveniji. Govorim vam, ne da bi kar zdaj vse javne uslužbence poslali in naj delajo na domu, ampak sem vam povedal konkretno številko. Pri 160 tisočih je to med 15 in 20 tisoč ljudi, ki bi lahko to delo opravljali tudi na domu. Časa mi zmanjkuje, zato bom šel na tretjo stvar, ki se mi zdi, da jo je treba nujno spremeniti, to je pa reforma same prostorske zakonodaje. Mi smo se dobili z direktorjem Arsa, ki je najbolj pristojen za to, in je resignirano ugotovil, da je ta prostorska zakonodaja tako komplicirana in zapletena, da nima več smisla, da se jo popravlja in nadgrajuje, ampak jo je treba enostavno zavreči in napisati celoten nov koncept, kako bi stvari delovale. Ključno pri prostorski zakonodaji je, da zadeve funkcionirajo hitro, ker od tega je odvisno sprejemanje občinskih prostorskih načrtov. Občinski prostorski načrti pa so ključni za izdajanje gradbenih dovoljenj. In v današnjih Financah lahko preberete, kako mukotrpno je priti do nekega poslovnega prostora ravno zaradi tega zahtevnega postopka pridobitve gradbenega dovoljenja, kar pomeni, da tudi tisti, ki imajo v Sloveniji denar in voljo, da bi marsikaj postorili, jih ta volja mineva in določene stvari delajo rajši v tujini. Samo en tak banalen primer vam bom povedal, ker so resnično stvari nevzdržne. Recimo, jaz živim v občini Kamnik, naša sosednja občina Komenda pa ima ogromno poslovno cono in znotraj te poslovne cone jim je najprej ministrstvo dovolilo, da se vse pozida in komunalno urediti za poslovne objekte, potem pa se je nek državni naravovarstveni zavod odločil, da je pa tam noter zelo pomembna "fleha", kako bi to po slovensko rekel, območje, kjer živi ena prav posebna žaba. In zaradi te žabe so potem izdali negativno mnenje, da se tam noter ne sme graditi, so poslali na ministrstvo, ministrstvo je spet reklo, da se lahko gradi, in ta pingpong od ministrstva do enega zavoda, ki je v okviru njihove sheme, traja že več kot 3, 4 leta. In potem se človek vpraša, kdo je v tej državi nor. Kot sem že rekel na začetku, danes bomo predvsem videli, kako trdna je ta koalicija, kako enotna je in bo predstavljala pomembno vajo, to je pred tisto ključno vajo sprejemanje rebalansa proračuna za leto 2015.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani prisotni! Zdaj ta razprava o rebalansu proračuna izzveneva precej enostransko, kajti na koalicijski strani, predvsem v največji koalicijski stranki ni praktično nobenega odziva. Več kot tri četrtine časa, ki so ga imeli na razpolago, pa še to ni veliko, ga ostaja. Pa tudi vlada se zelo rezervirano odziva na stališča, kijih povedo poslanski kolegi. Če na hitro pogledamo rezultat dela vlade, pogledamo, kaj je pod črto, potem vidimo samo to, da se je povečal primanjkljaj za 0,2 % BDP oziroma za cca 200 milijonov evrov, nekoliko manj. V uvodnih nastopih tako predsednika Vlade kot tudi ministra za finance bi pričakoval kakšne bolj oprijemljive ukrepe kot pač povzetek nekih splošnih dogajanj. Jaz mislim, da je veliko tega umanjkalo in očitno je, da stvari, ki so zapisane v koalicijski pogodbi v tem prvem koraku pri rebalansu proračuna, niste uspeli implementirati, pa kljub temu da se vam je primanjkljaj dvignil tako relativno kot tudi nominalno. Glede na to, kar je bilo danes slišanega v Državnem zboru, se na nek način moram kar strinjati s tistim, kar je gospod Han izjavil včeraj, ko je dejal, da upa, da bo vlada čim prej stopila skupaj in začela delati. Ta izjava je sicer najbrž precej vzvalovala zadeve v koaliciji, ampak glede na to, koliko ukrepov smo v tem obdobju dobili, glede na to kaj se napoveduje, jaz mislim, da je ta izjava kar korektna in drži. Očitno kakšnih posebnih ukrepov, razen da ste se znebili enega poslanca v Državnem zboru, v tem obdobju v teh treh, štirih mesecih po volitvah enostavno ni bilo. Glede na to da sem že nekoliko dlje časa poslanec, imam nekatere izkušnje tudi iz prejšnjih obdobij, lahko tudi naredim primerjavo med temi obdobji, tudi med mandati posameznih vlad, lahko v bistvu ugotovim naslednje. Edini dve vladi, ki sta izkazali željo po izravnanem, uravnoteženem proračunu, sta bili vladi Janeza Janše. Prva Janševa vlada, ki je pripeljala proračun 2004–2008 do tega, da je bil praktično izravnan, in druga Janševa vlada, ki je naredila korenite spremembe, korenite korake v smeri racionalizacije javne porabe, zmanjševanja javne porabe in zniževanja proračunskega primanjkljaja, ki je ostal za vlado Boruta Pahorja. Vlada Boruta Pahorja je temeljila v bistvu na dveh stvareh: na dodatnem proračunskem zadolževanju in na rezanju socialnih transferjev. To je bilo prodajano kot pravična porazdelitev bremen. Vlada, ki je prišla za drugo vlado Janeza Janše, vlada Alenke Bratušek, je za trikrat hitrost zadolževanja dvignila in na drugem delu izredno močno posegla predvsem na področje dodatnih obremenitev, dodatnih davkov. Ni se ji vse posrečilo. Nekaj je preprečilo Ustavno sodišče. Vendar koncept ni bila racionalizacija dela državne uprave, javne uprave, ampak najemanje dolgov in dvigovanje davkov za to, da so se dogajali ti transferji znotraj proračuna in se je potem usmeril denar za posamezne ciljne, politične skupine, ki so potem podpirale politično opcijo. Se pravi, zadeve med proračunom in stvarmi, ki jih ta država potrebuje, niso bile usklajene. In viri, ki so se pridobivali, so šli za napačne namene. Težko je pričakovati od državnega proračuna, čeprav ste mu dvignili primanjkljaj, da bo spodbudil neko gospodarsko rast, če ste porezali investicije, če se ne črpajo in ne črpate evropskih sredstev, če državna administracija že dve leti blokira podpis odločb za črpanje sredstev iz naslova kohezije in tako naprej. Ko vzdržujete nek javni aparat, ne morete pričakovati, ne glede na višino proračuna, nobenega dodatka h gospodarski rasti. Ko je prej državni sekretar govoril o padcu brezposelnosti, morda bi naredil analizo – čeprav pravi kolega, da to ne drži, ker so govorili o drugih podatkih in o podatkih ZPIZ – koliko je v tem času naraslo zaposlovanje v zasebnem, to se pravi realnem sektorju, in koliko v javni upravi. Če vi rešujete problem brezposelnosti z zaposlovanjem preko takih ali drugačnih oblik – ali prekernih ali teh javnih del v javnih zavodih in javnih institucijah, niste naredili nič v bistvu. Nič. Fiktivno se zadeva zniža, državni proračun neke minimalne vsote za to, znižane številke nameni, realnega se pa na tem področju ni storilo popolnoma nič. Minister za finance je dejal prej v uvodu, da je Evropska komisija prepoznala ukrepe sedanje vlade in že popravila podatke o gospodarski rasti. Če eden ključnih koalicijskih partnerjev ugotovi in izjavi, da vlada ne deluje, minister za finance pa govori o tem, da so se zaradi dela vlade popravili podatki o gospodarski rasti, potem nekaj ne drži. Ali ne drži izjava gospoda Hana, včerajšnja, ali pa današnja gospoda ministra. Jaz mislim, da je Vlada dolžna, da ko pride z akti v Državni zbor, da predstavi pošteno realno sliko stanja. Verjetno to koalicija ve. Zaveda se posledic tega, ampak to potrebujemo tudi mi, ki smo v opoziciji. Zelo težko me bo kdo prepričal, da se zadevi gibljeta v pravo smer. Prvi ukrep vlade oziroma bodoče koalicije je bila razširitev števila vladnih resorjev. Se pravi, da se je število ministrstev dvignilo za tri. Vprašanje je, koliko je to zajeto v rebalansu proračuna. Zelo veliko vprašanje. In zelo veliko vprašanje je, kaj se bo zgodilo z zakonom o državni upravi. Tukaj slišimo te predstave o tem, kako naj bi Vlada pritisnila na lokalne skupnosti, da bi se začeli združevati javni zavodi, ki imajo, ne vem, manj kot 7 ali 9 zaposlenih. Če bi Vlada želela dobro in dati zgled, potem bi morala število resorjev zmanjšati. Vidite, kakšne so težave s popolnjevanjem ministrskih mest. In drugič, morala bi najprej priti z zakonom o državni upravi in tam narediti korenite reze v število agencij, takih in drugačnih svetov, uradov in tam zmanjšati število zaposlenih. In to je edini ukrep, da se bo učinkovitost državne uprave sploh dvignila z ekstenziviranjem zaposlovanja dodatnih ukrepov ni možno doseči. Marsikaj se na narediti. To sta pokazali prva in druga Janševa vlada. Tukaj je eden izmed poslanskih kolegov govoril o tem, kako dober je bil en minister. Delovanje vlade ni odvisno od enega ministra. Delovanje vlade je odvisno od predsednika vlade in od njegove čvrstosti, da tisto, kar je zapisano v koalicijski pogodbi, izpelje. Ministri s svojimi ekipami so izvajalci teh politik. Niti en minister ne more speljati ničesar, če ta sistem ne deluje. In v prvi Janševi vladi so se naredili koreniti rezi v javni upravi, korenite spremembe, zelo se je znižalo zadolževanje in so se izravnali proračuni, istočasno so se tudi razbremenili tisti, ki so plačevali v državni proračun, tako gospodarski del kot fizične osebe oziroma državljani. Velik je bil ta ukrep in se je naredil samo v manj kot dveh letih. In to se da narediti. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi na področju odprave birokratskih ovir. Morda se je pozabilo, ampak ko je bil minister za javno upravo in notranje zadeve gospod Virant, je vlada in koalicija, ki je za tem stala, izpeljala številne poenostavitve birokratskih postopkov. In tudi za te izboljšave je dobila priznanje OZN. Če ste pozabili, je takrat šla gospa Irma Pavlinič po to priznanje v New York. Da se. Ta isti minister Virant je bil tudi v eni naslednjih vlad minister, v vladi Alenke Bratušek, pa so postopki kar zadeva debirokratizacije tekli v popolnoma nasprotno smer. Torej rezultati dela vlade niso odvisni samo od nekega ministra, ampak so predvsem odvisni od tistega, ki vodi vlado. In isti minister pod različnimi vladami na istih funkcijah lahko delujejo popolnoma v nasprotni smeri. To je primer. ki sem ga navedel, pri gospodu bivšemu ministru Virantu. Te relativizacije, ki se dogajajo, to se pravi, da se nekaj v koalicijsko pogodbo zapiše, potem pa se, še preden se vse to zapre in črnilo posuši, odstopi od tistega, kar je zapisano v koalicijski pogodbi, to ne vodi k nekemu konceptualnemu pristopu, nekemu sistemskemu reševanju problemov in odpravljanju ovir pri izvajanju teh politik. To k temu ne vodi. Dokaz, da je res tako, je ta rebalans. In dokaz, da bo res tako, bo naslednji rebalans za leto 2015. Žal tudi nimamo nobenih podlag, ki bi kakorkoli usmerjale načrtovanje teh proračunskih politik. Izvedbeni zakon o fiskalnem pravilu ni sprejet, prejšnja vlada se ga je otepala do nezavesti, dokler nismo zagrozili z ustavno obtožbo. Zdajle pa tudi že lep čas, tudi ta rebalans je na tem narejen, ni take osnove, ki bi zavezovala vlado k nekem razumskemu, usmerjenemu, načrtnemu delovanju. To premikanje med postavkami, ko se premetava nekaj sem nekaj tja, ni neko racionalno dejanje. Če ti zmanjšaš Računskemu sodišču, ker je pri ministru za notranje zadeve, ki je pri prejšnjem KPK ugotovilo velike nezakonitosti in mu dalo negativno mnenje, in je to potem neka nagrada zmanjšanje sredstev delu Računskega sodišča, potem najbrž to ni pravi ukrep. Istočasno se pa pri informacijski pooblaščenki, ker je najbrž delovala pro bono za prejšnjo vlado ali pa morda tudi za to, pro bono v tem smislu, da se marsikaj tolerira, pa se tam sredstva povečujejo. Na tak način usmerjati delovanje posameznih institucij, to na nek načni ni primerno. Pa še nekaj je. Mislim, da je čas, da v Državnem zboru stranke, ki kritizirajo Zakon za uravnoteženje javnih financ, da ga eliminirajo. Stranka Socialnih demokratov je bila prejšnji mandat oziroma zadnji del mandata in tudi v tem mandatu konstitutivna stranka koalicije. Ravno tako DeSUS, tudi še kdo drug v tem delu. In vsi ste izjemno kritizirali Zakon za uravnoteženje javnih financ. Protesti so bili takšni in drugačni, veliki, sindikalni in tako naprej. Ta zakon je za ta rebalans proračuna in tudi najbrž za naslednjega še vedno ključni zakon. Ključni zakon. In če ti možje, tudi nekateri mladi med njimi, ki vedo veliko, niso sposobni pripraviti nekega drugačnega ukrepa, neke drugačne rešitve, potem bi bilo dobro, da se vsaj kdo opraviči tistim, ki smo ta zakon sprejeli z vedenjem, da je potreben in da je pravzaprav neizbežen, če hočemo, da država gre po neki poti naprej. Povečevanje javnega dolga za zaposlovanje, za vzdrževanje sistema in plačevanje povišanih obresti ni noben garant, da se nam bo gospodarska rast dvignila. Tako ali tako smo izvozno gospodarstvo, v veliki meri, manjši del predstavlja notranji trg. In če nimamo rezultatov na izvoznih trgih, potem so ti ukrepi praktično zastonj in pomenijo samo še korak hitreje h kolapsu, ki se dogaja. Zato predlagam, da vlada v okviru svojih pristojnosti pospeši vse tiste ukrepe, ki so povezani z aktivnostmi, s fizičnimi aktivnostmi, z investicijami, in da se v manjši meri posveča tem raznim prestrukturiranjem, kdo bo direktor na kakšnem uradu ali ne. Ni bila težava najti 70 tisoč evrov za odpravnino enemu izmed odstavljenih direktorjev, težko pa je podpreti amandma, ki bi zdaj pomagal ljudem pri sanaciji ujm in ostalih stvari. To je za mene kot člana Slovenske demokratske stranke pravzaprav nesprejemljivo. Z lahkoto odpravnina za 3 ali 4 funkcionarske plače, nemogoče pa karkoli narediti v smeri, da bi se olajšale težave ljudi in da bi se zaustavile kakšne neracionalne investicije, ki se delajo v proračunu, in ne tiste, ki prinašajo nek prispevek h gospodarski rasti, delovnim mestom ali pa k izboljšanju položaja ljudi, recimo na podeželju ali pa kjerkoli drugje.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Ferluga.
Hvala za besedo, gospod predsednik, kolegice in kolegice poslanci. V ušesih mi še vedno odzvanjajo superlativi, ki so hodili iz ust Alenke Bratušek in so opisovali proračun 2014, kako je ta oh in sploh, da rebalans sploh ne bo potreben in tako naprej. Danes je rebalans pred nami, in očitno je, da je gospa Bratušek proračun za leto 2014 načrtovala približno enako kot svoje komisarsko mesto. Malo več bom povedal, malo bolj sem se fokusiral na postavko za Ministrstvo za izobraževanje. Znižujejo se sredstva v rebalansu med drugim tudi za pripravo dokumentacije za potencialne EU- projekte, za investicije, za infrastrukturo, kar je nerazumljivo, saj se s tem odrekamo evropskim sredstvom, kar ogroža tudi nadaljnji razvoj Slovenije. Na isti postavki se znižujejo sredstva za raziskovalno opremo, posledično pa to vpliva tudi na mednarodne obveznosti, ki so določene v že usklajeni mednarodni pogodbi. Z obema potezama se izključujemo iz dinamike mednarodne raziskovalne dejavnosti, kar pomeni, da zaostajamo v razvoju, posledično pa tudi ni pričakovati vpliva raziskovanja in znanosti na rast v slovenskem gospodarstvu. Na postavki 050302 se nadalje znižujejo tudi sredstva za delo mladih raziskovalcev, financiranje se začenja šele v novembru namesto v decembru, kar pomeni tudi zamikanje priložnosti za najbolj kakovostne zaposlitve mladih, kar je nesprejemljivo, in to je tudi eden od razlogov, da se čedalje več mladih izseljuje iz Slovenije v tujino. Na postavki Informacijska družba se znižujejo sredstva za raziskave in inovacije na področju elektronskih komunikacij, kar naše raziskovalce dobesedno izrinja v tujino, kjer take priložnosti pač so. To bo povzročilo dodaten beg možganov, ki je že tako ali tako preveč prisoten. Prav tako se z razveljavitvijo razpisa za računalniško opismenjevanje znižujejo sredstva za izobraževanje zaposlenih v javnih zavodih na področju informatike, kar slovensko šolstvo odmika na rob sodobnosti, saj vemo, da se znanje širi lahko najbolj preko digitalnih možnosti. To pomeni manj vpetosti učiteljev in vodstva v sodobne didaktične pristope, posledično manjšo kakovost izobraževanja, nižje rezultate naših učencev in dijakov. Prav tako je vidno zmanjšanje sredstev za plače, kar pa je po navedbah v opisu še vedno v skladu z normativi in standardi. Tu je treba povedati, da se zadaj skriva največje opustošenje šolstva v zgodovini samostojne Slovenije. Ukrep temelji na prisiljevanju ravnateljev, da učitelje prekomerno obremenijo, v osnovni šoli do 27 pedagoških ur, trenutni normativ je 22, in v srednji šoli do 25 pedagoških ur, trenutni normativ je 20, kar je v skladu z zakonom in normativi in dejansko pomeni varčevanje, saj je vsota za plačilo prekomerne obremenitve 4 učiteljev, ki delajo po 5 ur več, bistveno manjša kot zaposlitev enega novega učitelja z 20 urami pedagoške obveznosti, saj vsota za izplačilo ene ure prekomerne obremenitve niti ne dosega vrednosti ene ure iz obveznega normativa 22 ali 20 ur. Poleg tega ni plačila prispevkov in drugih dajatev. Do tu vse lepo in prav, če ne bi hkrati enakovredno nadomestili strokovnjaka, ki odide s šole in njegove ure razdeli drugim učiteljem kot povečan obseg dela. Tako na predmetni stopnji poučujejo mnogi učitelji nekvalificirano, to pa pomeni manjšo kakovost znanja, ki ga prejmejo udeleženci izobraževanja. Sešteto, kot sem že prej omenil, to zopet pomeni padec kakovosti v slovenskem šolstvu. Prav tako lahko v rebalansu ugotavljamo enako pomanjkljivost kot v osnovni šoli – tiho spreminjanje normativov, tako da poučujejo nekvalificirani zaposleni, kar pomeni nadaljnje sporne Pikalove prakse, ki smo jih videli v prejšnjem mandatu. Istočasno se na poklicnem šolstvu, ki ima izrazite prednosti v evropski izobraževalni agendi, ne dogaja nič, čeprav se ravno v tem delu kažejo priložnosti za gospodarstvo in zaposlitve mladih ter prekvalifikacije brezposelnih, ki jih še kako močno potrebujemo. Nedopustna je tudi neporaba sredstev na področju športne infrastrukture. Menimo, da gre za nesposobnost operativnih služb na ministrstvu in športnih zavodov. Žal se povečuje tudi zadolževanje. Mladi smo tisti, ki bomo nekoč odplačevali te dolgove in če drži rek, na mladih svet stoji, potem, žal, v Sloveniji lahko rečemo, da na mladih, tudi če stoji svet, stojijo predvsem krediti, ki jih bomo v prihodnosti odplačevali. Seveda ste povišali na eni strani sredstva za pravosodje, sredstva za sodnike in tožilce v višini 15 milijonov evrov, na drugi strani nižamo sredstva za zdravstvo v višini 10 milijonov evrov. Vemo, kakšno je naše pravosodje, 24-odstotno zaupanje ima, sodniki nikoli ne odgovarjajo za svoja dejanja in jih očitno nagrajujemo še z dodatnimi 15 milijoni, medtem ko zdravnike, ki odgovarjajo za svoja dejanja, ki imajo v rokah človeška življenja, nagrajujemo oziroma se jim zahvaljujemo s tem, da jim jemljemo 10 milijonov evrov. O poplavah sem govoril že včeraj. Spraševal sem ministrico, dobil sem odgovore, kakšne sem dobil, da se bo pristopilo k tej problematiki. Prav tako pa se znižuje sredstva za urejanje vodotokov. To se pravi, na eni strani besede, na drugi strani dejanja. Bojim se, da bo to treba gledati še štiri leta. Ampak na koncu koncev, ko pridejo volitve, hvala bogu, ljudje nastavijo ogledalo. Hvala.
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Ta zadnja razprava in še nekatere druge so me spodbudile, da ponovim nekaj dejstev, ki jih je očitno treba ponavljati spet in spet, da se bomo mogoče enkrat vendarle slišali. Znižanje sredstev za zdravstvo. Ne zaradi odlaganja, ne zaradi neizvrševanja posameznih pravic posameznikov ali zaradi namernega zavlačevanja z investicijami, pač pa preprosto zaradi tega, ker je bilo konec oktobra ob pripravi rebalansa ocenjeno, da teh sredstev v letošnjem letu ni mogoče porabiti, glede na to, kako investicije na terenu dejansko potekajo. Znižanje sredstev v šolstvu. Poglejmo podrobneje, zelo natančno. Za celotno ministrstvo, ki mu je zagotovljenih po rebalansu milijardo 607 milijonov oziroma 30 milijonov 600 tisoč manj, kot je bilo v sprejetem spremenjenem proračunu novembra lani, in večina tega znižanja gre na račun posameznih projektov znanstvenoraziskovalne dejavnosti, ki v letošnjem letu niso bili izpeljani, in v nekatere druge, na primer, človeške vire v podporo znanosti in tako naprej. Čudi me izjava, da se jemlje športu in rekreaciji, saj se športni infrastrukturi z rebalansom zagotavlja 2,6 milijona več sredstev, kot so zagotovljena v sprejetem proračunu. Čudi me izjava v zvezi z jemanjem sredstev na osnovnošolskem in srednješolskem izobraževanju. Za osnovno šolstvo se zagotavlja 4,7 milijona sredstev več, kot jih je bilo zagotovljenih v sprejetem proračunu, in v srednjem, splošnem in poklicnem šolstvu za 2,7 milijona več, kot je bilo v sprejetem proračunu 2014. Še enkrat poudarjam, pri rezih, ki smo jih delali pri posameznih proračunskih uporabnikih, gre za reze, kjer je utemeljeno pričakovati glede na porabo sredstev do oktobra letošnjega leta, da sredstev ne bo mogoče porabiti. Dodatna sredstva za področje pravosodja. Ne gre za luksuz pravosodnih organov, ampak gre za omogočanje izvajanja njihove dejanske funkcije. V lanskem letu je bila spremenjena insolvenčna zakonodaja, na podlagi katere je vloženih več insolvenčnih postopkov, kot je bilo pričakovano, in stroški sodišč v zvezi z zagotavljanjem sredstev za stečajne upravitelje in likvidacijske upravitelje so višji, kot pa so bili v lanskem letu ocenjeni na podlagi recimo srednje optimističnih ali pa, če hočete z druge strani, srednje pesimističnih pričakovanj učinkov insolvenčne zakonodaje. Dodana so bila sredstva za to, da bi pravosodni organi lahko s svojimi aktivnostmi sledili okrepljenim aktivnostim policije in drugih organov pregona v zvezi z odkrivanjem in pregonom najhujših kaznivih dejanj na področju gospodarskega kriminala in da bi lahko hitreje zaključevali tovrstne postopke. Glede na to, da je minilo že kar nekaj časa, kar sem se zadnjič javila k besedi, bi pa rada pojasnila še dve zadevi, ki sta se v razpravi v preteklih dveh urah v bistvu pojavili. Najprej, zakaj znižujemo proračunsko rezervo. Spoštovani, proračunska rezerva se za začetek leta oblikuje zato, da imamo določena sredstva na razpolago za pokrivanje nepričakovanih odhodkov. V letošnjem letu smo to rezervo porabljali za različne namene. Ampak če smo jo v začetku leta ocenili, da jo potrebujemo 50 milijonov, je zagotovo novembra ne potrebujemo 50 milijonov, zato je prav, da jo skrčimo na tisto, kar je utemeljeno po nekih izkustvenih pravilih mogoče pričakovati do konca letošnjega leta. 2,8 milijona smo ocenili, da bi jo eventualno lahko še na tem področju potrebovali. In še enkrat bom ponovila, sredstva za nujne intervencijske ukrepe v povezavi s poplavami so zagotovljena in na razpolago v posebni rezervi za naravne nesreče. Da se ta sredstva lahko sprostijo, pa morajo biti izpeljani določeni postopki, ki so opredeljeni z Zakonom o varstvu pred naravnimi ni drugimi nesrečami. Kot mi je znano, je prav danes Ministrstvo za obrambo pripravilo prve sklepe v zvezi s tem in se bo vlada lahko v četrtek seznanila s prvimi ocenami škode in določila nadaljnje ukrepe, s tem pa tudi podlago za koriščenje te posebne rezerve. Poleg te rezerve v višini petih milijonov, pa kot sem omenila že prej, je v rebalansu proračuna oziroma že v sprejetem proračunu zagotovljenih za 70 milijonov sredstev za posege oziroma za investicijske posege na vodotokih. Tudi to so sredstva, ki so namenjena oziroma morajo biti namenjena ukrepom za povečanje poplavne varnosti. In ko govorim o vrednosti 70 milijonov, govorim tako o integralnih sredstvih kot tudi o namenskih sredstvih vodnega sklada in evropskih sredstvih. Ampak to je tisto, kar je realno pričakovati, da se lahko porabi do konca letošnjega leta. Še enkrat, krčenja pri posameznih proračunskih uporabnikih niso posledica omejevanja njihove porabe, prekomernega omejevanja njihove porabe, ampak so realna ocena njihove možnosti, kaj lahko do konca leta potrošijo glede na stanje, v katerem se nahajajo posamezne investicije, glede na razmere v skladu, s katerimi morajo posamezna ministrstva intervenirati, kot je na primer Ministrstvo za delo, o čemer smo danes že veliko govorili. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Dejan Levanič.
Hvala za besedo. Mogoče še čisto na kratko nekaj pojasnil, ker je res prav, če že govorimo o konkretnih številkah, da to tudi ponovimo, da bomo vedeli, kaj so tiste realne številke. Še enkrat; ko smo prej govorili o številu brezposelnih, je potrebno povedati, da so podatki, s katerimi operiramo, uradni podatki Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Ta trenutek smo na 115 tisoč brezposelnih, s čimer danes ni možno reči, da se je potrebno pohvaliti; ampak smo brezposelnost začeli zniževati in jo strukturno znižujemo že nekaj časa. Večkrat je tukaj, v tej dvorani letela kritika na to, da se dela premalo in da je treba delati še na drugih področjih. Seveda, saj nihče ni rekel, da je to od rezultatov, kar smo dali na mizo, vse, kar smo naredili do sedaj. Ampak v kratkem, tako kot ste od našega ministrstva pa tudi od nekaterih drugih bili že vajeni, smo zelo hitro prihajali z nekaterimi ukrepi in pač odreagirali na stanje na trgu dela in imamo konkretne rezultate. In ni res, tako kot je bilo rečeno, da stvari rešujemo samo z določenimi subvencijami ali preko javnih del. Zavedamo se, da bi to bilo metanje peska v oči, da bi samo na tak način reševali trenutno brezposelnost ali ljudi, ki so izgubili zaposlitev. Če gledamo recimo samo pri mladih, takrat ko je vodja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Tanko govoril, da bi morale biti neke inovativnosti, če že govorimo na drugi strani o ZUJF in o Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Ja, inovativnost je Jamstvo za mlade, ki je bilo v Evropski uniji sprejeto kot eden izmed najboljših ukrepov petih držav članic. Seveda morajo biti še dodatni ukrepi, še gospodarska rast, še tisto, kar bo prinašalo delovna mesta na dolgi rok. Ampak leta 2012, ko je bila na oblasti vlada Janeza Janše, takrat je bil skok brezposelnosti med mladimi za 10 tisoč, za 10 %; iz 20 tisoč smo skočili na 35 tisoč brezposelnih mladih. Danes je ta odstotek nižji. Smo na okoli 25 tisoč. Na račun ukrepov Jamstva za mlade smo zaposlili 10 tisoč mladih ljudi, od tega samo tisoč 400 na račun javnih del; 4 tisoč na račun subvencij pri delodajalcih, ne v javnem sektorju, kot je bilo rečeno. V zasebnem sektorju – tam se mladi danes zaposlujejo. Če se spomnite, smo v tem državnem zboru predstavili prvega izmed ukrepov, kar se tiče zaposlovanja mladih, to je oprostitev plačila prispevkov delodajalcev, če zaposlijo mlado osebo za nedoločen čas. Smo bili zelo kritizirani s strani Slovenske demokratske stranke, da to ni pravi ukrep za zaposlovanje mladih. V prvih dveh mescih je bil rezultat res samo 200 zaposlitev za nedoločen čas. Danes se je preko tega ukrepa zaposlilo že okoli 3 tisoč mladih za nedoločen čas. Zato prihajamo zelo kmalu v Državni zbor tudi s predlogom, da ukrep podaljšamo, ker velja do konca tega leta. Z naše strani nikoli ne boste slišali samo pohvale in pripenjanja zastav glede na rezultate, ampak če realno pogledate in če pogledate rebalans Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, ki ta trenutek vključuje tako aktivno politiko zaposlovanja, pogoje na trgu dela, kreiranje tudi nekaterih delovnih mest, čeprav a priori nismo za to poklicani, ker – saj veste, na gospodarskem delu mora zadeva steči, da se zadeva razvije –, ampak pomagamo pri nekaterih zadevah, ker je pač enostavno treba. Sodelovanje med ministrstvi je ključnega pomena. In nismo prisiljeni samo delati s subvencijami. Toliko pomembneje, da je teh 91 milijonov, ki jih ministrstvo vrača v proračun, rezultat tudi tega, da nimamo več tolikšnega števila brezposelnih oseb, ki potrebujejo denarna nadomestila. Za 48 milijonov manj je teh sredstev, ki so se prevalila v konkretne zaposlitve. Iz teh podatkov je razvidno, da to, kar je govoril vodja Poslanske skupine SDS gospod Jože Tanko, absolutno ne drži. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala lepa za besedo. Kot smo bili seznanjeni s strani Vlade in tudi kar je razvidno iz poročil ministrstev ter posameznih delovnih teles, so bile potrebne korekcije proračuna, s tujko tako imenovani rebalans; kar pomeni, da poskušamo balansirati, uravnotežiti proračun 2014. Ali gre to za ugotovitveni akt, kot je rekel gospod Pogačnik, ali gre to za zaključni račun – mislim, da tu ni pomena. Seveda bi bili vsi izredno veseli, da nam tega ne bi bilo treba početi, vsaj ne zdaj, tik pred koncem leta. Marsikdo se sprašuje, ali je to potrebno ali ne. Menim, da je potrebno, da je treba to razliko, ki je nastala v toku tega leta – naj spomnim, da je bil od junija proračun zaprt –, z notranjimi prerazporeditvami urediti. Ali je bilo tedaj to pogumno dejanje, ali je bilo optimistično, tega ne vem, nočem soditi. Vem pa, da moramo to zadevo urediti, da se lahko leto računovodsko konča in začne novo. S strani Vlade in pristojnega ministrstva nam je bilo zagotovljeno, da v bodoče ne bo praksa takšna, kot je bila do sedaj; in jaz resno upam, da temu ne bo tako. Ne vem in me ne zanima, kako so bili v preteklosti delani predračuni in poračuni, ampak jasno je in obenem apeliram na Vlado, da v prihodnje ne bi počeli enakih napak. Naliti pa si bomo morali čistega vina in se nehati sprenevedati. Jasno in glasno moramo povedati, da na tak način več ne bo šlo naprej. Ne moremo se v nedogled zadolževati in zahtevati vseh pravic in ugodnosti, ki jih imamo. Tako enostavno ne gre več. Jasno nam je in tudi nam poslancem bi moralo biti jasno, da smo v preteklosti živeli dobro. Nekateri so to že počeli, nekateri tudi sedaj živijo dobro, ampak dejansko evropske banke, pri katerih smo močno zadolženi, zahtevajo svoje. In treba je začeti pametno varčevati. Strinjam se, da ne vsepovprek, ampak neizogibno je dejstvo, da država ne prenese več vseh obveznosti, ki jih ima; in je treba ustaviti to pretirano zadolževanje. Postavlja se vprašanje, od kje vzeti. Menim, da imajo po posameznih ministrstvih določene predloge, verjetno so med njimi tudi nekateri zelo nepriljubljeni, ki si jih marsikdo ne želi ali noče slišati. Žal sem mnenja, da bomo morali poseči tudi v take poteze – želeli ali ne. Mogoče lahko začnemo tudi pri nas, poslancih, da pokažemo z nekim odgovornim državotvornim dejanjem, da so potrebne neke korenite strukturne spremembe. Ampak ne samo strukturne spremembe, tudi spremembe v naših glavah, v razmišljanju. Če se vrnem nazaj na rebalans, bi lahko rekel, vsaj kar se tiče Ministrstva za zunanje zadeve, kot je razvidno tudi iz specifikacije Vlade, da je bilo iz integralnih sredstev povečanje za 20 milijonov evrov. Tukaj gre predvsem za članarine in prispevke mednarodnim organizacijam, politično diplomacijo, za diplomatsko-konzularna predstavništva, gospodarsko diplomacijo in mednarodno pomoč. Zakaj tega v predhodnem proračunu ni bilo, je težko povedati, vendar se moramo zavedati, da moramo svoje obveznosti poravnavati, da bi lahko bili v teh organizacijah prisotni in od njih tudi nekaj imeli. Kar se tiče Ministrstva za obrambo, je pri rebalansu dobilo okoli 6 milijonov sredstev, namenskih, in so bila verjetno porabljena za naravne nesreče, katerim smo bili priča. Nahajamo se v nekem velikem precepu – po eni strani želimo dosegati maastrichtske kriterije, po drugi strani imamo obveznosti glede članstva v Evropski uniji in ostalih organizacijah. Dejansko se bomo morali enkrat za vselej odločiti, kaj hočemo, in postaviti jasne prioritete, ker doseganje ciljev proračunske strategije in programa stabilnosti so tudi ključni razlogi za rebalans. Ne nazadnje ne smemo pozabiti, da so bili pravi izpadi na področju davkov na nepremičnine, nenačrtovanih izdatkih za obresti, prenizko načrtovanih tekočih transferjih, razne spremenjene okoliščine v zvezi s črpanjem evropskih sredstev, da ne govorim o spremembi Zakona o SDH in s tem financiranjem ZPIZ. Številke so jasne in ne razumem, da kljub jasnim pojasnilom s strani Vlade nekateri s temi številkami radi manipulirajo in berejo drugačne številke ter podatke, kot so bili dane. Jasno, da so podatke obračali, kot jim je ustrezalo, in mislim, da to nima nobenega pomena. Treba je gledati naprej, pozitivno, ker dejansko nas čaka predračun v naslednjem letu – to je 2015, kjer nam ne bo z rožicami posuto in kjer bo treba s pametnimi koraki urediti ne samo stanje duha v Sloveniji, ampak tudi financ, gospodarstva in gledati v bodočnost, ne ponavljati starih napak in iskati preteklosti. Hvala.
Želi še kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se mag. Lilijana Kozlovič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Uvodoma bi ponovil že – in bo najverjetneje še večkrat – slišano naslednje dejstvo. Predlagani rebalans proračuna za leto 2014 ne pomeni proračunske politike te vlade. Gre za skoraj splošno znano dejstvo – popravljanje nerealnega planiranega proračuna prejšnje vlade. Primanjkljaj sektorja države se želi zmanjšati, zato je sedanja vlada na stališču, da se s tem rebalansom zagotavlja, da ne bo prišlo do še večjega primanjkljaja. Z drugimi besedami, slišano tudi na odborih, še posebno na Odboru za finančni in monetarni sistem, zakaj rebalans. Preprosto, to je popravek napačne ocene, presoje v času planiranih potrebnih sredstev za delovanje države. Ni moj namen polemizirati o razlogih, ki so objektivni in subjektivni; pomembno pa mi je spoznanje, ki izhaja iz ugotovitve vlade, da realizacija proračuna in pričakovanja do konca leta 2014 na nekaterih področjih bistveno odstopajo od načrtov, ki so vključeni v sprejeti proračun iz lanskega leta. Tisto, kar je ključni cilj te vlade v prvem delu, je, da se želi doseči s tem rebalansom proračuna transparentni izkaz pričakovanih prihodkov in odhodkov državnega proračuna ter višino primanjkljaja državnega proračuna. Drugi del, ki pa predstavlja splošni oziroma generalni, lahko rečem strateški cilj vlade Mira Cerarja, pa je, da ostajamo zavezani postopni konsolidaciji javnih financ in s tem postopnemu zniževanju deficita državnega proračuna. Istočasno bom tudi ponovil že večkrat slišano. Menim, da je pomembno za vse državljane in državljanke, da se s tem rebalansom ne povečuje davčna obremenitev gospodarstva in prebivalstva. Bi se pa ob tej priliki dotaknil samo dela posebne kategorije rebalansa proračuna – postavke tekoči transferji, in sicer transferji neprofitnim organizacijam in ustanovam se z rebalansom proračuna za leto 2014 zvišujejo za 4,5 %. To pomeni, da se dobrodelnim organizacijam, društvom, kulturnim organizacijam in podobnim ustanovam, ki izvajajo programe v javnem interesu, nekako zagotovi najnujnejša sredstva za njihovo delovanje. Še bi lahko nadaljeval z navajanjem potrebe po tem rebalansu. Menim, da je bilo danes že veliko besed povedanega; vendar trenutna situacija, ki je posledica spleta okoliščin, v katerih se je znašla Republika Slovenija in vlada Mira Cerarja, je realno spoznanje, da zgolj rešuje nastalo situacijo. Vsi smo zavezani, da se končno prične konsolidacija javnih financ in da država porabi samo toliko, kot ustvari. Zadolževanje ne bi smelo iti zgolj za servisiranje državnega dolga, temveč predvsem v smeri investicijskih vlaganj. Hvala.
Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, pripravi naj se gospa Jelka Godec.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovani poslanci in poslanke! Danes torej obravnavamo rebalans proračuna, glede katerega veljavno sprejemamo obveznosti samo še do konca tega meseca. Vse obveznosti, ki bodo sprejete v mesecu decembru, se bodo poravnale že iz proračuna za 2015. Povsem razumljiva je potreba po rebalansu proračuna, če želimo zagotoviti plačila prevzetih obveznosti in istočasno doseči zastavljen cilj proračunskega primanjkljaja v višini največ 4,3 bruto družbenega proizvoda. Večno se zastavlja vprašanje, kje vzeti in kam ter kako razporediti. Naj se dotaknem področja Ministrstva za notranje zadeve, ki je neposredni proračunski uporabnik in v okviru katerega se v tem letu nahaja še Lokalna samouprava, Nevladne organizacije in Upravne enote. Z rebalansom se celotnemu ministrstvu proračun poveča za skoraj 11 milijonov in ob enem opravijo tudi določene prerazporeditve znotraj, tako da se na postavki za lokalno samoupravo zmanjša za milijon 572 tisoč. Vendar s tem ne bo v ničemer prizadeto poslovanje lokalnih skupnosti iz tega namena, saj gre preprosto za prenos plačila v januarju, in sicer za tiste obveznosti, ki jih je država namenila za spodbujanje povezovanja občin. Na postavki Nevladnih organizacij se poveča za 930 tisoč, in sicer zato, da se predhodno črpajo sredstva iz Evropske unije. Prav tako se poveča tudi na postavki Upravnih enot, in sicer za dobre 4 milijone. Gre za obveznosti, ki jih imajo upravne enote do odškodnine izplačila izbrisanimi. Na postavki za policijo se poveča v celoti skoraj za 12 milijonov, torej 11 milijonov 853 tisoč, in sicer za plače, materialne stroške in investicije. Od vseh navedenih področij je zaradi pogojev dela najbolj podhranjeno področje policije. Po besedah odgovornih na ministrstvu, je dano zagotovilo, da prerazporeditve sredstev v ničemer ne bodo ogrožale varnosti ljudi in premoženja. Policija ta trenutek dela zelo dobro, kar kažejo doseženi rezultati. S povečanjem sredstev proračunov bodo uspeli pokriti vse obveznosti in tudi zagotoviti nemoten potek tekočih nalog policije. S temi sredstvi pa je vendar samo ustavljen trend padanja standarda, ni pa še zagotovljen razvoj policije, kar bo nujno zagotoviti v letu 2015. Namreč, ni uspešne policije in pregona brez investiranja v človeške vire, opremo, predvsem pa v usposabljanje v okviru mednarodnega sodelovanja. In seveda si to želimo vsi, državljani in državljanke, predvsem zaradi naše varnosti in varnosti premoženja, kar pa bomo poslanci spremljali pri rebalansu proračuna za leto 2015. Pa ne samo to. Naša pričakovanja za leto 2015 so velika. Zaskrbljujoče je dejstvo, da pravzaprav porabimo več, kot ustvarimo. Dr. Križanič je prej izrazil, da ustvarimo primanjkljaj, da v bistvu samo ustvarimo več, manj pa porabimo in se seveda zaradi tega zadolžujemo. Resnično zadolževanje je torej v tem, da se zadolžujemo za tekoče poslovanje, za naše plače, za socialne transferje, za pokojnine. V našem sistemu je veliko anomalij. Že predhodne vlade so poskušale zaustaviti in obrniti trend – in breme je trenutno na tej vladi. Če ponovno ponovim dr. Križaniča, je povedal svoje videnje in dejal, mislim da zelo kompetentno, ki se bolje spozna, da ni problem v javnem sektorju, da ni problem v šoli, v športu, ampak v nekih drugih dveh dogodkih, ki sta se zgodila v preteklosti. Ko pa dejansko pogledamo strukturo odhodkov, ugotovimo, da največji delež odhodkov pade na transferje v javne zavode, šole, vrtce, športne zavode, univerze – kar 19 %. Na drugem mestu so odhodkih za ZPIZ, in sicer 18 %; masa za plače za celoten ostali ožji javni sektor pa 12 %. Vsi ti odhodki predstavljajo 50 % izdatkov. In vsi vemo, da v teh sistemih nekaj ni v redu. A ko se česarkoli lotimo, ugotovimo, da naletimo na odpor, in tako je bilo tudi v preteklosti. In prepričana sem, da je tudi v trenutku, ko se bo minister lotil plačnega sistema v javnem sektorju, ki je nekonsistenten, in s čemer se vsi strinjamo, ne bo sindikata, ki se ne bo uprl dejstvu, da so v njihovi poklicni skupini potrebne spremembe. Vsi bodo trdili, da imajo premalo in naj se vzame ter spreminja pri drugih, ne pri njih. Bojim se, da bo enako, ko se bo skušalo doseči učinkovitost z merjenjem v javnem sektorju. Zelo podobno je, kar se tiče javnih zavodov, ko sem prej povedala, da je največji delež odhodkov prav na njihovi strani. Neuradno je prišlo v javnost, da je mreža prevelika, da terja povezovanje oziroma ukrepanje – in takoj v javnosti to razumemo kot napad na šolstvo, kot napad na kulturo. Poskus, da se v šolstvu uvedejo normativi, ali zahteva, da so učitelji učinkovitejši, je bogokletna. Poseg v univerze pomeni napad na njihovo avtonomijo. Kar se tiče lokalnih skupnosti, citiram to, kar je bilo povedano na matičnem delovnem telesu: "V času od izbruha krize, od leta 2008 pa do danes občine niso v enaki meri nosile bremena krize. Prihodki države so se v tem času znižali na 9 %, prihodki občin pa povečali za 8 %. Število zaposlenih še vedno narašča in se je od začetka krize povečalo za 3,4 %. Enako ne upada tudi masa za plače, a če se prične govoriti o lokalni samoupravi, potem pomeni to napad na njeno avtonomijo. In mislim, da je podobno na področju zdravstva, ko se dotaknemo agencij, uradov in tako dalje. Vse kaže, da so poskusi odprave anomalij misija nemogoče; da poznamo pravice, medtem ko odgovornost pripada nekomu drugemu. A vseeno pričakujemo, da se ugotovi tudi odgovornost za nastalo situacijo. V mislih imam odgovornost v bankah, tajkune, TEŠ 6 in še marsikaj, kar je skrito javnosti. Menim, da je denarja dovolj, le pravilno ga je treba razporediti. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala za besedo. Glede na prejšnje razprave se moram še enkrat oglasiti. Veseli me, da se tudi v stranki SMC strinjate z nami, da je treba prenehati z zadolževanjem in da je treba razbremeniti gospodarstvo. Res je, da zdaj z rebalansom v mesecu novembru res ne bomo poviševali davkov, to je očitno, da ne – in tukaj nas ni treba nič tolažiti. Skrbi pa nas ta stavek za leto 2015, da se dinamika določenih izplačil projektov prenaša iz leta 2014 v 2015. Glejte, tudi v letu 2013 so prišli sklepi, da se določeni projekti financirajo v 2014; in zdaj taisti dobivajo sklepe, da se bo financiralo v 2015. Pa ne piše januarja. V letu 2015. Kdaj bo to? Če je bilo leta 2013 rečeno 2014, zdaj dobivajo sklepe za 2015. To skrbi ljudi, to skrbi tiste, ki imajo velike investicije, to skrbi občine, ki so investirale v razvoj in zdaj same še kar naprej z določenimi krediti in tako naprej. In potem se sprašujemo, zakaj se občine zadolžujejo. To v bistvu skrbi in tukaj metati pesek v oči, da je vse lepo in prav, transparentnost; hkrati pa prelagati na leto 2015, pa sploh ne vemo kdaj, se mi zdi dokaj neodgovorno in neresno. Tolažiti na tak način, da pač saj bo v januarju; ne bo, ker to se že dve leti dogaja. Kar se pa tiče zaposlovanja mladih, žal je gospod sekretar že odšel, je to res, kar je dejal. Ključno je sodelovanje med ministrstvi. In ker Ministrstvo za gospodarstvo ne dela in da nimamo rasti v gospodarstvu, bo tudi to Jamstvo za mlade kmalu vprašljivo. Kajti Jamstvo za mlade zaposluje v gospodarstvu, torej gospodarski subjekti zaposlujejo, ampak vprašanje, kako dolgo bomo še sploh imeli prosta mesta, da bomo lahko izvajali Jamstvo za mlade. Seveda je v tem primeru zdaj najbolj na tapeti Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, ker je pač tisto, ki nekako gasi požar, ker pač mora zaposlovati mlade brezposelne. Še enkrat pohvalim to Jamstvo za mlade, se strinjam, da je treba mlade zaposlovati; a hkrati opozarjam na to, da se na terenu dogajajo stvari, da se odpuščajo starejši, z družinami in da tudi sedaj nastaja tukaj neka socialna bomba, ko bo ta del postal tista kritična masa brezposelnih. Tudi gospod sekretar je rekel, da javna dela ne smemo šteti v tisti delež, ko govorimo, da smo povečali zaposljivost. A hkrati govori, da preko javnih del največ zaposlujemo. Javna dela so za eno leto in potem je konec. Ta človek potem ponovno postane brezposeln in to je samo spet en jeziček na tehtnici, da pokažemo v nekem obdobju zmanjšanje brezposelnosti. Hkrati bi rada vprašala sekretarja, kakšno je njegovo mnenje o volonterskem delu mladih na področju šolstva. V šolstvu se delajo pripravništva brezplačno, medtem ko ministrica za delo govori, da je proti temu, da se opravljajo takšna dela, torej pripravništva brezplačno. Zakaj pa je na področju šolstva tako? Hkrati bi vprašala generalno sekretarko – dejala je, da je neprimerno govoriti, da se na Ministrstvu za šolstvo, na infrastrukturi znižuje. Se strinjam, ja, povišuje se za 2,6 milijona. Samo vprašala bi, za katere investicije v šolstvu? Stožice mogoče, ali Planica, ali za katere investicije se povečuje za 2,6 milijona – kje? Imamo srednje šole, Šolski center Šentjur, ki prosi za telovadnico, mislim da, že 50 let. Še vedno otroci, srednješolci hodijo kilometer daleč na telovadbo ali pa je sploh nimajo – in vi govorite, kako je dobro, da povečujemo. Ja, je – ampak kje, za katere namene?! Je dobro povečevanje infrastrukture v šolstvu, ampak res se je treba vprašati, na katerih področjih, glede na to, da so – kot sem dejala – nekateri še vedno brez telovadnic. Glede na vse to, o čemer smo danes govorili, mislim, da imamo kar nekaj skupnih točk – torej manj zadolževanja, večja rast gospodarstva. Upam le, da bodo besede koalicije postale realnost za drugo leto. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o Splošnem delu predloga rebalansa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 19. 11. 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo Posebnega dela predloga rebalansa. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 11. 2014. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1611 – Ministrstvo za finance in razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Tekoča proračunska rezerva in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Mislim, da danes kar tri četrtine te dvorane razpravlja v isto smer, to pa je, kako so bili tako prihodki kot odhodki prejšnje vlade na skoraj vseh področjih zgrešeni, marsikje zelo zgrešeni. Potem pa vidimo v rebalansu proračuna za leto 2014, pri postavki Splošna proračunska rezervacija, kjer se znesek iz 50 milijonov znižuje na slabe 3 milijone evrov sredstev. Ker smo govorili, kako je vse zgrešeno, imam pa res nenavadno slutnjo, kako je vlada – ali ta ali prejšnja – vedela, kako bo na področju naravnih nesreč. Kot vsi vemo, kaj se je dogajalo v zadnjih 14 dneh v velikem delu Slovenije, na žalost so nas spet prizadele naravne nesreče, tokrat v obliki poplav. Moram reči, da sem bil sam osebno zgrožen, kljub temu da ne prihajam tokrat iz poplavnih področij in lahko mirne vesti govorim, torej ne navijam za sebe oziroma za svojo občino; ampak nenormalno se mi zdi, da se iz 50 milijonov jemlje Splošni proračunski rezervaciji za naravne nesreče kar 47 milijonov evrov. Ker pa je bilo letos že več naravnih nesreč, celo včeraj je vodja Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja rekla, kako smo bili priča petim velikim poplavnim in naravnim nesrečam, kako je to ena izmed glavnih tem in tako naprej in kako bo ta vlada za razliko od vseh ostalih vlad to konkretno reševala. Moram reči, da sem si dvakrat, trikrat prebral magnetogram predsednika Vlade, pa moram reči, da tako, kot smo navajeni, očitno se bomo morali pa tudi vsi navaditi – nobene konkretne obljube, le to, da se bo vlada še enkrat na temo naravnih nesreč sestala in bo začela zadevo reševati. Ker sem iz občine, ki je bila v preteklosti velikokrat poplavljena, pa moram reči, da se mi je najbolj vtisnil v spomin ta stavek Kdor hitro da, dvakrat da. Ta vlada pa ima očitno neko drugo zadevo – sploh ne bomo dali, bomo preložili v naslednje leto; potem pa, če bo bog dal ali pa minister za finance, bomo morda kje našli ta sredstva za odpravo posledic naravnih nesreč. Skratka, z amandmajem nismo nikakor demagoški, smo življenjski, niti nismo namenili ne vem kako veliko sredstev, ampak tiste tri milijone, za katere menimo, da bi jih lahko od sprejetja rebalansa proračuna pa do konca leta 2014 tudi dejansko oplemenitili tako, da bi se lotili sanacije ali te naravne nesreče pred kratkim, ali pa morda katere prejšnje naravne nesreče. Kajti, kot sem seznanjen, potekajo ostri boji med tem, kaj izplačati, komu izplačati, koliko izplačati in kdaj sploh izplačati iz Splošne proračunske rezerve za naravne nesreče. Skratka, tudi jemljemo tam, kjer se to ne bo nič poznalo, na področju pravosodja. Mislim, da se lahko Ministrstvo za pravosodje odpove upravljanju stanovanj, počitniških enot in garaž, da se jim milijon in pol evrov ne bo poznal; tistim, ki so bili poplavljeni, pa se jim bo milijon in pol oziroma skupaj celoten znesek tri milijone še kako poznalo. Zato apeliramo na vse vas, tudi s to zavezo, ki jo je včeraj dal predsednik Vlade, kako bo hitro in učinkovito reševal naravne nesreče; predvsem zadnje, da boste podprli ta amandma Poslanske skupine SDS.
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Pa bom še enkrat ponovila. Rezerva v proračunu ima dve različni postavki. Eno je postavka 4090 – Splošna proračunska rezervacija, ki je bila v sprejetem proračunu planirana v višini 50 milijonov in se z rebalansom proračuna znižuje na 2 milijona 800. Druga, 4091, je pa Proračunska rezerva za naravne nesreče in ta je bila planirana v sprejetih spremembah proračuna 2014 v višini 18 milijonov 896 tisoč ter ostaja po višini nespremenjena. Nekajkrat sem že danes povedala, da je znotraj te rezerve prostih sredstev še za približno 5 milijonov, ki so na razpolago za intervencijske ukrepe v povezavi s tokratnimi poplavami, in jih bomo lahko razporedili in porabili za najnujnejšo sanacijo; kolikor jo je mogoče glede na tehnične možnosti, inženirske, gradbene možnosti, če želite, sploh v letošnjem letu uporabiti. Nadaljnji ukrepi se predvidevajo v proračunu 2015. Torej je povečevanje tekoče proračunske rezerve za 3 milijone – to je rezerva, ki se uporablja za nepredvidene namene, ne za naravne nesreče, za druge nepredvidene namene – nepotrebno. Poleg tega se s predlaganim amandmajem znižujejo sredstva, ki se v okviru Ministrstva za pravosodje zbirajo kot namenska sredstva in se porabljajo in se morajo tudi porabljati namensko. To so sredstva v povezavi z upravljanjem stanovanj, počitniških enot in garaž. Druga sredstva, ki se jih jemlje, so pa sredstva za najemnine za državne organe in pravosodne organe. Verjetno si ne želimo deložacije katerega od pravosodnih organov, niti tega, da bi prišlo do tega, da najemodajalci opravijo kakšno prisilno izvršbo na državnem premoženju. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, spoštovana državna sekretarka, za odgovor. Če sem vas pravilno razumel, je v letošnjem letu za odpravo naravnih nesreč prejšnja ali pa sedanja vlada, saj sta v enaki funkciji, namenila z ene postavke 18,9 milijona evrov, z druge pa bo namenila 2,8 milijona evrov. Zanima me, kako je z izplačili za dosedanje naravne nesreče? Zadnjič smo bili z Odborom za kmetijstvo na območju Pivke in Postojne, kjer je bila glavna tema, kdaj in kako bo z izplačili za naravne nesreče. Nikjer ne dvigujete, ljudje čakajo denar, vi pa pravite, saj bomo v letu 2015. Resnično, niti me ne zanima, s katere postavke gre, če ne gre nič več. Ničesar ne boste dali za naravne nesreče. Torej vse tiste obljube predsednika Vlade, kako bo pod nujno, intervencijsko reševal te zadnje poplave – kot da prejšnjih ni bilo –, nič več denarja. In vi pravite, da bo kljub vsemu vse urejeno, tudi za to dvanajstinko leta, pa še za nazaj ste dolžni. Resnično me zanima, spoštovane in spoštovani, kako boste to finančno matematiko razložili vsem tistim, ki čakajo izplačila in čakajo nujne intervencijske ukrepe na terenu.
Besedo ima državna sekretarka, gospa mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Rezerva se v skladu z zakonom – ta posebna rezerva za naravne nesreče – lahko uporabi za naravne nesreče in odpravo posledic naravnih nesreč, ki so nastale tekom koledarskega leta, na katerega se proračun nanaša; ali za tiste naravne nesreče, ki so nastale v zadnjih dveh mesecih preteklega leta. Za odpravo posledic naravnih nesreč vseh preteklih let pa so posamezna resorna ministrstva dolžna planirati sredstva v okviru svojih finančnih načrtov. Spraševali ste me za sušo iz leta 2012. Iz tega zornega kota te rezerve za sušo 2012 seveda ni mogoče uveljaviti. Za naravne nesreče letošnjega leta je bilo, kar se tiče žleda, toliko, kolikor je bilo sredstev iz rezerve namenjenih za žled, že razporejenih ministrstvom, da jih izplačajo v skladu s svojimi programi. Kar se tiče zadnje naravne nesreče, zadnjih poplav, sem v prejšnji intervenciji omenila, da je Ministrstvo za obrambo danes izdalo oziroma pripravilo vladno gradivo, o katerem bo Vlada sklepala v četrtek in določila roke, v katerih se bo že nekajkrat omenjenih 5 milijonov lahko izplačalo. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o tem? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 – Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter razpravo o vloženih amandmajih k dvema podprogramoma pri tem proračunskem uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Lokalna razvojna infrastruktura in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Prijava. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Imam samo dobro minuto časa. Veliko sem povedal na odboru. Gre torej za sredstva za vzdrževanje lokalnih cest. Vlada ima tukaj v svoji obrazložitvi, kjer zavrača naš amandma, veliko zadrego, res veliko zadrego, in jasno pove, da so sredstva znižana. Seveda razumemo ali pa ne razumemo, zaradi zaostrene javnofinančne situacije in da se po stari navadi, to je moj dodatek – po stari navadi, prenese del pogodbenih obveznosti na leto 2015. Gospe in gospodje, mi imamo v naših občinah veliko cest, cestnih odsekov, ki so dejansko smrtno nevarni. Ali se bomo enkrat lotili sanacije teh cest, ali bomo pa vse skupaj pustili nadaljnjemu propadu? Pri izgradnji lokalnih cest gre gotovo v prvi vrsti za varnost ljudi, na drugi strani pa ima ta zadeva velik gospodarski pomen. Kateri investitor bo prišel v vašo občino, če nimate urejenih cest? Nobeden. Torej v vaši vasi ne bo gospodarskih naložb, naložb v delovna mesta. Seveda vlada na drugi strani tudi pravi, da nismo ravno posrečeno izbrali vira za te slabe tri milijone. Ja, lokalne skupnosti se niso zadolževale in zato niso krive, da plačamo toliko obresti, ki nas znova in znova bolj dušijo, vedno nova in nova zadolževanja. Seveda, ne dušijo samo gospodarstva, ampak tudi celotno državo, prebivalce in prebivalke te države. In mi se vozimo enostavno po luknjastih cestah, ki so smrtno nevarne.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Učinkovito trženje in promocija Slovenije ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2330 – Ministrstvo za kmetijstvo in okolje ter razpravo o vloženih amandmajih k dvema podprogramoma pri tem proračunskem uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Upravljanje z vodami in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, kolegi in kolegice, državna sekretarka! V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se poveča podprogram Upravljanje z vodami, in sicer da se nameni za ta program v letu 2014 za 2 milijona evrov več denarja. Ker mora predlagatelj amandmaja navesti tudi, od kje, iz katerih postavk naj se ta denar vzame, predlagamo, da se ta denar vzame od Geodetske uprave Republike Slovenije. Vemo, v kakšnem položaju so danes ljudje, ki so jih prizadele poplave. In vsak dan dobivamo nove informacije o tem, ni bilo dovolj storjenega za to, da bi krajino z vodami primerno uredili. Številni so primeri, na primer tudi v Ljubljani, tudi na Notranjskem, ko so dejansko nekatere službe, nekatera ministrstva zatajila tako, da so danes ljudje, hiše, premoženje pod vodo. In nesporno dejstvo je, da bi morali zaradi tega, ker dolgo časa zaradi različnih razlogov – administrativnih, birokratskih, kakršnihkoli že – nismo dovolj naredili, bi bilo treba na področju urejanja vod začeti delati takoj. Seveda se da to narediti takoj, tako kot se je na marsikaterem programu dalo nič narediti; tako se tudi danes na tem področju tudi v skladu s slovensko zakonodajo, tudi v skladu z zakonodajo, ki se nanaša na javno naročanje, da takoj začeti delati. In zaradi tega predlagamo, da se za urejanje voda že v letu 2014 nameni dodatna 2 milijona evrov. Od kje bomo vzeli? Vzeli bomo od Geodetske uprave. Jaz mislim, da po fiasku nepremičninskega zakona, ko je bila vrednost nepremičnin ocenjena na podlagi množičnega vrednotenja nepremičnin, ki jo je opravila Geodetska uprava, manko tega denarja tej inštituciji ne bo predstavljal dejansko nič. Naredili so vrednotenje, ljudje so dobili informacije o vrednotenju nepremičnin. Vemo, kakšna vrednotenja so to bila; vemo, koliko razlik je bilo med istovrstnimi nepremičninami. Navsezadnje vemo tudi, kako so bila ocenjena premoženja oziroma nepremičnine državnih organov, to je bilo razvidno tudi iz zaključnega računa proračuna za leto 2013, ki smo ga obravnavali na Komisiji za nadzor javnih financ, kjer je šlo pač za določene nerealnosti, določene vsebinske pomote. Vemo, da je danes pod vprašanjem celotno množično vrednotenje nepremičnin – tudi zaradi tega, ker je Ustavno sodišče presodilo, da takšen način ni najbolj primeren oziroma bi ga bilo treba izboljšati. In ne nazadnje, danes potrebujemo tudi ob letu 2013 in letu 2014 zaključni račun Geodetske uprave v povezavi z množičnim vrednotenjem nepremičnin. Menim, da ta manko dveh milijonov Geodetski upravi ne bo predstavljal nič. Veliko bolj pa predstavlja ljudem, ki bodo imeli – ker ujme ne pojenjajo – veliko od tega, navsezadnje imeli bodo suhe hiše in imeli bodo suha stanovanja.
Želi še kdo razpravljati? Besedo dajem predstavnici Vlade, državni sekretarki mag. Mateji Vraničar.
Hvala lepa. Rada bi pojasnila stališče Vlade do predlaganega amandmaja. Vlada amandmaja ne podpira. Na postavki Trajnostna raba voda in upravljanje z vodami oziroma na podpostavki Upravljanje z vodami je v sprejetem proračunu zagotovljenih 54,9 milijonov evrov. Realizacija na tej postavki do konca oziroma do 9. novembra letošnjega leta je 38,22 milijonov evrov in s predlogom rebalansa teh 54,9 milijonov zvišujemo za 1 milijon 100 – na dobrih 56 milijonov evrov. Torej je do konca letošnjega leta, za zadnja dva meseca zagotovljenih še približno slabih 20 milijonov sredstev za poplačilo aktivnosti, ki na področju upravljanja z vodami že tečejo in se lahko financirajo tudi za namene, ki jih omenjajo predlagatelji amandmaja. Poleg tega bi rada opozorila, da ne glede na to, kaj si mislimo o množičnem vrednotenju nepremičnin, je treba projekt nadaljevati oziroma ga prenoviti, ga uskladiti s tem, kar je ugotovilo Ustavno sodišče. Znižanje sredstev za Geodetsko upravo za dva milijona pomeni znižanje sredstev te ustanove za 10 %. Težko si predstavljam, kako bi lahko Geodetska uprava v dveh mesecih prihranila 10 % svojih stroškov. Hvala lepa.
Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravi naj se mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, kolegi in kolegice! Komentar na to, kar je bilo rečeno; 38 milijonov je bilo porabljenih, ostaja jih, kot sem razumel, še 20 milijonov ali pa 16 milijonov, kakorkoli že; in to, zakaj je bilo porabljenih tako malo. Ravno zaradi tega, ker je toliko birokratskih in administrativnih ovir, da se dejansko še ta sredstva ne morejo porabiti. To nas vsakodnevno prepričujejo ljudje, ki so poplavljeni. In ne razumem, zakaj ne bi tega procesa pospešili in zakaj ga ne bi pospešili tako, da bi uredili več voda že letos. Seveda bi za to potrebovali še dva milijona več. Mislim, da to ne bi bila za ta proračun, za to vlado nobena velika stvar, za ljudi pa velika. Mislim, da bi bilo to tudi na nek način priznanje ali pa nek znak dobre volje – in zgodilo se za proračun ne bi nič, niti za koalicijo nič; za ljudi pa verjetno nekaj več in nekaj dobrega. Ker je bilo že omenjeno glede Geodetske uprave, ni to stvar te seje, ni to stvar tega, je pa tudi stvar tega proračuna, ker je Geodetska uprava uporabnik proračunskih sredstev. Vsa sredstva bo treba sešteti, ki so bila porabljena za množično vrednotenje nepremičnin, verjetno od leta 1992 dalje, ko je takrat, mislim da, 1992 ali 1993 dobila Geodetska uprava oziroma pristojno ministrstvo prvi denar od Svetovne banke za množično vrednotenje nepremičnin. 22 let, gospe in gospodje, in 22 let je proračun zagotavljal še dodatna sredstva, ekstra sredstva za fiasko, ki je bil narejen z množičnim vrednotenjem nepremičnin in na podlagi Zakona o davku na nepremičnine. In preden bomo dali dodaten denar za Geodetsko upravo, je treba pogledati, kako je bil ta denar dejansko uporabljen. Verjetno brez nasmeha na ustnicah, ampak je to verjetno zelo žalostno, da je projekt, ki je trajal več kot 20 let, končal tako, kot je končal. Mislim, da bo tudi brez teh dveh milijonov Geodetska uprava, se pravi 10 %, z lahkoto preživela. Navsezadnje se je dajal denar od izobraževanj do študiranja ameriških standardov glede ocenjevanja nepremičnin, ki so bili uvedeni tudi za Evropo, ne samo za Evropo, tudi za Slovenijo. Verjetno je bilo tukaj preveč pretiravanja, zato mislim, da bo ta denar bolj učinkovito uporabljen, če ga bomo uporabili za vode in urejanje voda v Sloveniji.
Besedo ima mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, gospod predsednik. Ker smo prej veliko govorili, kje vse smo jemali v tem proračunu, pa bi jaz rekla, da sploh nismo jemali, ker to je pač nekaj, kar se je dogajalo do današnjega datuma oziroma do meseca nazaj. Bi pa omenila tega proračunskega uporabnika, se pravi Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, sedaj pač razdruženo v dve ministrstvi, kjer se jim je pa proračunska poraba povečala. Za 64 milijonov dodatno smo temu proračunskemu uporabniku dodali in od tega na postavki Varovanje okolja in okoljske infrastrukture ravno 80 milijonov. Tukaj smo torej, gospodje in gospe, dodali denar in to je tisto, o čemer govorimo – o poplavah, o okolju. Bi pa zbrane predstavnike tega državnega zbora spomnila, da toliko govorimo o vodah in o tem, kako ne znamo z njimi ravnati in kaj vse smo v preteklosti naredili. Ja, se strinjam, ravno leta 2014, se pravi letos smo s posebnim zakonom vzeli sredstva za urejanje voda in jih namenili nekomu drugemu. In tistega ni bilo za 2 milijona, niti za 10 milijonov, ampak je bilo, če se ne motim, preko 100 milijonov. Podpiram v bistvu ta amandma v tem smislu, da moramo nameniti več sredstev upravljanju z vodami in okoljem. Ampak glede dveh milijonov zdaj soditi – ali vzeti dva milijona tam, pa dati dva milijona zdaj sem, ko smo jih dali že 80 – je zelo težko. Jaz osebno zaupam Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, da je znalo presoditi, koliko v tem letu bo porabilo in koliko mora porabiti. V tej razpravi bi se navezala tudi na naslednji amandma, ker se ne bom prijavljala, na Ravnanje z odpadnimi vodami, kjer smo pa tudi dodali veliko denarja v tem letu od izhodnega proračuna. In v tej razpravi se samo še splošno obrnem na to, da danes razpravljamo, kako slabo je, da imamo rebalans. Veste, resna podjetja imajo kvartalne rebalanse, zelo resna podjetja pa imajo mesečne rebalanse in ves čas spremljajo svoje stroške, prihodke, odhodke, zato jim novembra, konec leta ni potrebno za tako velike milijone stvari prestavljati levo in desno. In v naslednjem letu bi si sama želela tudi tega, da bo Državni zbor kot tudi Vlada z vso zavzetostjo spremljal proračun, mogoče ga obravnaval – rebalans tudi večkrat. Kajti to, da se rebalans dogaja tako v podjetjih pa tudi državah, ni nič posebnega, je posledica tega, da se naše zunanje okolje zelo spreminja. In ob spreminjajočem se zunanjem okolju mora biti vsak pripravljen se prilagajati temu. Danes pač slišimo res nasprotna si mnenja. Eni so izrazito za privatizacijo in potrebno je privatizirati banke. Na drugi strani, na desni strani slišim besede, ki me peljejo v res nek drug čas, kot da mi, Slovenija, živimo nekje sami in nismo v nobenih povezavah, niti v skupnosti. Najbolje, da zabijemo količke, se ogradimo in nič več ne naredimo; k bankam pa gremo in rečemo – veste kaj, mi smo vam sicer dolžni, ampak tega denarja pač ne bomo vrnili. Tega se ne da. V prejšnjih časih je obstajala med dvema državama samo napoved miru in napoved vojne. Danes pa temu ni več tako, danes smo v povezavah, danes se moramo pogovarjati; še posebej, če smo nekomu nekaj dolžni. Ja, veselim se konstruktivnega sodelovanja s svojo desno in svojo levo polovico, ampak mislim, da na ta način, kot je danes šla razprava, temu ne bo tako. Ta vlada tega rebalansa ni zakrivila, nalijmo si čistega vina. Ta vlada ga je samo ugotovila, z namenom, da bomo naslednji proračun pripravili bolje. Sama seveda podpiram ta, če temu tako lahko rečemo, rebalans. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo in nadaljujemo. V razpravo dajem še podprogram Ravnanje z odpadnimi vodami ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slabi dve leti nazaj je Vlada zaradi prepočasnega črpanja sredstev občinam dovolila naknadno prijavljanje že pripravljenih projektov z dodatnimi pravicami porabe. S tem se je želelo zagotoviti, da bi bila vsa sredstva do konca obdobja počrpana. Največ teh dodatno prijavljenih projektov je bilo ravno na področju varstva okolja. Gre za projekte odvajanja in čiščenja odpadnih voda in oskrbe s pitno vodo. Gre za 11 okoljskih projektov, ki so s strani občin pripravljeni, imajo vsa dovoljenja, nimajo pa zagotovljenih virov financiranja. Vlada je v mesecu juniju občinam celo naložila, da naj kar začnejo z izvedbo teh projektov z lastnimi sredstvi, kar je v nasprotju z veljavno zakonodajo, ker občine – dokler za te projekte nimajo zaprte finančne konstrukcije in brez znanega vira financiranja – pogodb ne smejo začeti sklepati. To seveda za občino predstavlja veliko finančno tveganje in s tem amandmajem želimo mi zagotoviti minimalna sredstva. Gre za 3,5 milijona za začetek financiranja teh 11 okoljskih projektov, ki se tičejo 34 občin in katerih skupna vrednost je sicer 236 milijonov evrov. Gre za projekte, ki jih je v vsakem primeru potrebno financirati, saj gre za nujne projekte, ki ljudem zagotavljajo zdravo pitno vodo – okoli pol milijona prebivalcev. Sodišča in tožilstva ne dosegajo želene učinkovitosti in rezultatov, zato jim z amandmajem sredstva nekoliko zmanjšujemo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2430 – Ministrstvo za infrastrukturo in prostor ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi in amandma Poslanske skupine SDS. Izvolite, gospod mag. Šircelj.
Hvala lepa. Pred poplavami nas je dosegla še ena ujma, in sicer žled, ki še do danes ni saniran. Tako pač deluje državna birokracija, tako verjetno deluje tudi občinska birokracija, tako seveda deluje tudi skrb za gozdove. Skratka, še vedno ni sanirana škoda iz naravne nesreče, to je žleda, ki nas je pred nekaj meseci dejansko prizadela. Ne samo nas, ampak je prizadela tudi številne ljudi, ki so pri tem utrpeli materialno škodo. Eno izmed podjetij, ki je utrpelo zelo veliko materialno škodo, je tudi železniško gospodarstvo, zato predlagamo, da se za Investicijsko dejavnost na železniški infrastrukturi zagotovi v proračunu za leto 2014 dodaten milijon evrov; in sicer naj se vzame pri izvedbi protokolarnih dogodkov. Tudi pri tem predlogu menimo v Slovenski demokratski stranki, da odvzem denarja za protokolarne zadeve in dogodke ne bo prizadelo delovanje države. Menimo tudi, da se v bistvu zaradi tega v državi ne bo zgodilo nič takega, kar bi poslabšalo položaj državljanov in državljank. Morda bo nekoliko manj zastonj zapitkov ob novem letu, to pa je tudi vse. In na drugi strani seveda precejšnja korist, ko bomo naredili nekaj dobrega in sanirali škodo, ki je nastala ob naravni ujmi z žledom.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo pri tej točki. Prehajamo na računskega uporabnika 2611 – Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Družinski prejemki in starševska nadomestila ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o Posebnem delu predloga rebalansa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 19. 11., v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o Načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 19. 11. 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo na razpravo o Predlogu rebalansa v celoti. Želi kdo razpravljati? Ne, potem zaključujem razpravo. Glasovanje o Rebalansu proračuna v celoti bomo v skladu s časovnim potekom zbora opravili jutri, 19. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2014 IN 2015, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Državna sekretarka mag. Mateja Vraničar, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospe in gospodje poslanci! Zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije je zakon, v katerem se morajo urediti vse podrobnosti in posebnosti, ki so vezane na izvrševanje proračuna določenega leta. S predlaganim zakonom, ki je vsebinsko tesno povezan s predlogom rebalansa proračuna 2014, glede katerega smo ravnokar zaključili razpravo, se urejajo naslednje vsebine. Izvršuje se popravljalni ukrep Računskega sodišča, s katerim se zagotavlja, da bodo javnofinančni prihodki, pobrani zadnji delovni dan v letu, pravilno in usklajeno evidentirani tako v poslovnih knjigah nadzornika finančne uprave kot tudi pri prejemnikih sredstev, ki so praviloma štiri blagajne javnega financiranja. Skrajšuje se plačilni rok za plačilo obresti na denarna sredstva pri Banki Slovenije, s čimer bodo upoštevane usmeritve Evropske centralne banke glede roka za plačilo tako imenovanih negativnih obresti. Določa se možnost predplačil za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka v tistih primerih, kjer uvedbo stečajnega postopka predlaga proračunski uporabnik. Založitev predujma za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka je procesna predpostavka za njegov začetek. Predlog za uvedbo stečajnega postopka v primeru, da predujem ni založen, ima značaj nepopolne vloge. Rok 15 dni za založitev predujma oziroma odpravo pomanjkljivosti predloga pa je določen v zakonu. Zakonski roki niso podaljšljivi, zaradi česar lahko sodišča predlog za uvedbo stečajnega postopka zavržejo, če predujem ni plačan. Učinkovitost ukrepov, s katerimi državni organi zahtevajo začetek stečajnega postopka, pa je s tem postavljen pod vprašaj. Nedalje se določa 15-dnevni rok za predložitev zahtevkov za povračilo sredstev za projekte, ki se financirajo iz sredstev evropske kohezijske politike, še za programsko obdobje 2007–2013. Nadalje se spreminja najvišji možni obseg zadolževanja države za izvršitev proračuna leta 2014, pri čemer se upošteva spremembe v vseh treh bilancah državnega proračuna, vključene v rebalans proračuna 2014. Določa se, da neposrednim uporabnikom proračuna ni potrebno posredovati novih izhodišč za pripravo finančnih načrtov posrednih uporabnikov proračuna in da tem slednjim – posrednim uporabnikom proračuna – ni potrebno pripravljati sprememb finančnih in kadrovskih načrtov, kar pomeni pomembno administrativno poenostavitev za proračunske uporabnike. Vezana pa je izključno na tokratni rebalans proračuna. Spoštovani, ker je sprejem sprememb in dopolnitev Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 nujno potreben za nemoteno izvršitev rebalansa državnega proračuna letošnjega leta, predlagam, da Državni zbor predloženi zakon tako v drugi kot v tretji obravnavi sprejme v besedilu, kot ga je določilo matično delovno telo. Hvala lepa.
Gospa magistra, hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 7. nujni seji 15. 11. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki v okviru svojih pristojnosti daje konkretno opozorila k 1., 3., 4. in 6. členu predloženega besedila. Predloženo je bilo tudi mnenje Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ kot zainteresiranega delovnega telesa ter mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Kvalificirani predlagatelji so k predlogu vložili amandmaje; in sicer tri koalicijske Poslanske skupine SMC, Desus in SD so vložile amandmaje k 1., 3., 4., 6. členu in amandma za nova dva člena, 6.a in 6.b, zakonskega predloga. Amandma je vložila tudi Slovenska demokratska stranka, in sicer k 5. členu zakonskega predloga. V okviru predstavitve mnenja Zakonodajno-pravne službe je njena predstavnica poudarila, da so pripombe iz pisnega mnenja ustrezno upoštevane v amandmajih treh koalicijskih poslanskih skupin. V razpravi je razpravljavce zanimala vrsta vprašanj okrog povečanja zneska dodatnega zadolževanja države, kar se nanaša na 5. člen novele, h kateremu je Poslanska skupina SDS tudi vložila amandma, ki predvideva zvišanje najvišjega obsega zadolževanja – z namenom zaustavitve trenda zadolževanja. Za zvišanje, kot ga predvideva besedilo, pa so bila ob izraženih pomislekih zahtevana dodatna pojasnila. Iz posredovanih pojasnil predstavnice Vlade med ostalim izhaja, da je predvidena 1 milijarda 74 milijonov evrov povečane možnosti zadolžitve države, kot je zapisano v predlogu 5. člena predmetne novele, izračunana na podlagi seštevka več vzporednih finančnih osnovnih parametrov, ki izhajajo iz predstavljenega rebalansa. V nadaljevanju je bilo ob natančni obrazložitvi posledičnih učinkov ključnih finančnih parametrov, izhajajoč iz A, B in C bilance, odboru pojasnjeno, da predstavljeni postopek poteka v skladu s programom financiranja na osnovi Zakona o javnih financah; s tem da bi morebitno zmanjšanje predvidenega zneska v tem zakonu pomenilo neusklajenost med zakonom o izvrševanju in rebalansom, zlasti pa dejstvo, da določenega dela predstavljenega rebalansa proračuna ne bi bilo mogoče izvršiti. Hkrati predloženo zvišanje zneska obsega zadolževanja države ne pomeni, da se bomo do konca letošnjega leta zadolžili za dodatno milijardo, se bo pa del zadolžitve – ki je bila že izvršena in je bila prvotno planirana kot predfinanciranje za naslednje leto – štela kot zadolžitev za potrebe leta 2014 in se bo povečalo stanje na računih. Ker izkazano pozitivno stanje na računu dejansko zagotavlja normalno likvidnost financiranja proračuna v naslednjem letu, bo upoštevaje dosedanje razmere smotrno izvršiti predfinanciranje za obveznosti tudi naslednje leto. S tem lahko omogočimo zadolževanje v času, ko so po strokovni oceni ministrstva razmere na trgu ugodne. Na opisan način delajo vse države; v prvi vrsti tiste, ki imajo podoben položaj, kot ga ima Slovenija. Ob izvedeni obravnavi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k 1., 3., 4. in 6. členu ter predlog za nova 6.a in 6.b člena zakonskega predloga. Odbor amandmaja Poslanske skupine SDS k 5. členu zakonskega predloga ni sprejel. Odbor je v nadaljevanju v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih je sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva je na vrsti Poslanska skupina Združena levica, dr. Matej Tašner Vatovec, izvolite.
Hvala, predsedujoči; vsi prisotne in prisotni! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 je del proračunskega načrta Vlade, katerega bistveni del je rebalans. Po našem mnenju dodatni varčevalni ukrepi, predvideni z rebalansom, niso bili potrebni in bodo za nekatere skupine, odvisno od proračuna, škodljivi. Če upoštevamo še ugodne makroekonomske kazalce in spremembo političnega položaja v Evropski uniji, bi bilo bolj smiselno izkazati nekoliko večji javnofinančni primanjkljaj, kot pa na slepo rezati odhodke. Ker ne bomo podprli predloga rebalansa, ne bomo podprli niti predlaganih sprememb Zakona o izvrševanju proračuna za leti 2014 in 2015. Glede vsebinskih rešitev sicer večjih pripomb nimamo; 2. in 4. člen, ki povečujeta likvidnost zakladnice, sta za nas sprejemljiva. Opozarjamo pa, da bo novi 28.a člen marsikateremu prejemniku evropskih sredstev povzročil velike težave. Pričakujemo, da se bo pogosto uveljavljala izjema, od 15-dnevnega roka za predložitev zahtevkov za povračilo sredstev, kar pomeni, da bodo na koncu učinki 28.a člena manjši, kot to predvideva vlada. Glede 1. člena se postavlja vprašanje, ali ne bi bilo smiselno s tem ukrepom nekoliko počakati, vsaj na naslednje leto. Leto 2015 bo namreč pomembnejše od letošnjega, ker namerava takrat vlada zmanjšati primanjkljaj pod tri odstotke. S to operacijo se bodo namreč računovodsko povečali prihodki letošnjega proračunskega leta, ne pa tudi naslednjega, kar bi bilo bolj smiselno. Namreč, med letošnje prihodke se bodo šteli tako prihodki na dan 31. 12. 2013 kot prihodki na dan 31. 12. letos. Tega računovodskega dodatka v letu 2015 seveda ne bo. Naposled moram reči, da Združena levica nasprotuje tistim, ki širijo paniko zaradi povečanja dovoljenega obsega zadolževanja. Cena zadolževanja je nizka, vendar se lahko razmere zaradi morebitne recesije v Evropi spremenijo, zato je smiselno, da se ustvari določena likvidnostna rezerva. Glavno politično vprašanje tako ni višina javnega dolga, ampak kako se sredstva uporabljajo. Ker se naša stališča glede tega bistveno razlikujejo od vladnih, zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Že ob sprejemanju Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 smo v Poslanski skupini Nove Slovenije opozorili na slabo javnofinančno sliko države v proračunskih letih 2014 in 2015, saj v obeh proračunskih letih odhodki bistveno presegajo proračunske prihodke. Javnofinančni primanjkljaj je vsako leto znova treba pokrivati z novimi zadolževanji. V sedanjem zakonu je bilo načrtovano dopustno zadolževanje skoraj 5 milijard za letošnje leto in 2,7 milijardi v naslednjem letu, to je v letu 2015. V naši Poslanski skupini Nove Slovenije smo že ob sprejemanju zakona izrazili bojazen, da bo načrtovano zadolževanje za letos, čeprav kar v višini 5 milijard, na žalost prenizko – torej slabo načrtovano. Izkazalo se je, da so, žal, naše napovedi o premajhnem načrtovanem zadolževanju točne. Z danes obravnavano novelo Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 se meja dopustnega zadolževanja zvišuje še za dodatno milijardo letno, na kar 6 milijard evrov. Večino načrtovanega zadolževanja je bilo namenjenega dokapitalizaciji državnih bank, to je Nove Ljubljanske banke, Nove Kreditne banke Maribor in Abanke. Ne moremo mimo dejstva, da kljub izvedeni dokapitalizaciji Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor obe banki nista prestali stresnih testov, ki jih je v letošnjem letu izvedla Evropska centralna banka. Čeprav po zagotovilih Banke Slovenije ponovna dokapitalizacija obeh bank z davkoplačevalskim denarjem ne bo potrebna, pa se v naši poslanski skupini sprašujemo, kakšno je upravljanje v obeh bankah in kako učinkovit je nadzor nad njima. Vsekakor pa je jasno, da je postopek privatizacije obeh bank, NLB in NKBM, potrebno nujno izvesti – in to takoj, sicer bo potrebno v naslednjem letu ponovno krpanje gotovo nove bančne luknje. Naj na tem mestu opozorim, da imamo od 4. novembra letos uveden dodaten nadzor nad sistemskimi bankami s strani ECB. Med temi bankami sta tudi NLB in NKBM. In že sedaj opozarjamo, da pri tem nadzoru ne bo odpustkov in bo kapitalska ustreznost bank zagotovo preverjena bolj tekoče, se pravi sproti, strožje kot doslej. Letos, pred dvema mesecema smo dobili novo vlado, natanko pred dvema mesecema, ki pa glede na koalicijsko pogodbo – vsaj do tega trenutka – ne vliva ravno upanja, da se bo lotila sistemskih ukrepov za konsolidacijo javnih financ. Poslušamo samo, koliko bo treba v naslednjem letu spet zarezati v plače javnih uslužbencev; nič pa ne slišimo o tem, kako reformirati javno upravo, da bo učinkovit servis gospodarstvu in državljanom, kako optimirati poslovne procese v javni upravi, kako učinkoviteje upravljati z državnim premoženjem. Predvsem pa je veliko napisanega o načrtovanju dodatnih davčnih bremen v naslednjem proračunskem letu – od zvišanja davka na finančne transakcije, uvedbe davka na nepremičnine, uvedbe davka na sladke pijače in tako naprej. To so spet, po našem prepričanju, zgolj gasilski ukrepi, ki odlagajo nujnost sprejema in izvedbe potrebnih reform v bodočnost in posledično podaljšujejo javnofinančno krizo. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja bo predstavila mag. Klavdija Markež.
Hvala za besedo. Želela bi predstaviti stališče Stranke Mira Cerarja. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, EPA 123-VII , prinaša predvsem tehnične popravke zakona, in to bi želela poudariti, ki bodo omogočali izvajanje rebalansa proračuna za leto 2014. Spremembe so opredeljene v šestih določbah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leto 2014 in 2015; in sicer tako, da bodo vplivale na znižanje določenih izdatkov ali pa zgolj določile ustrezno pravno podlago za nemoteno izvajanje izvrševanja sprejetega proračuna, kar se mi zdi zelo pomembno in s tem stremimo, da se bo proračun pravilno izvrševal. Pripravljene spremembe zakona so v neposredni povezavi in predstavljajo zaključeno celoto s predlogom rebalansa za letošnje leto. V Stranki Mira Cerarja se zavedamo, da je bilo nujno in potrebno pripraviti rebalans proračuna, kar smo danes na tem mestu že nekajkrat povedali in sporočili širši javnosti. Povezani zakon pa smo predvsem zaradi nerealnega planiranja proračunskih obveznosti in zaradi zagotavljanja transparentnosti izvrševanja proračuna Republike Slovenije tudi sprejeli in ga podpiramo. Kot je že državna sekretarka povedala pa tudi moji kolegi, predlog zakona vključuje predvsem nekaj tehničnih sprememb in posamezne vsebine, ki so neposredno vezane na rebalans proračuna. Tukaj se ne bi podrobneje ustavljala – na teh šestih določbah, kajti danes smo jih že večkrat podrobno slišali in opredelili. Bistveno je, da se zavedamo, da gre tukaj za tehnične spremembe, za odpravo administrativnih ovir in predvsem za to, da se bo nemoteno izvrševal sprejeti proračun Republike Slovenije. Zaradi vsega navedenega – in kot še enkrat poudarjam, da gre predvsem za tehnične popravke zakona, ki bodo omogočale izvajanje rebalansa proračuna za leto 2014 – bo Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja podprla Predlog zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik! Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da v Zakonu o izvrševanju proračunov ne gre za tehnične zadeve, vsaj po mnenju Slovenske demokratske stranke. Zadolžitev za 1 milijardo in 75 milijonov ni tehnična zadeva. Gre za vsebinsko zadevo, gre za potrditev, kot kaže, tistega, kar se je že zgodilo, in sicer, da se je država, ministrstvo, vlada – prejšnja, sedanja, to ni jasno razvidno z obrazložitve – že zadolžila za 1 milijardo in 75 milijonov več. Tukaj je značilno, da tudi državna sekretarka ni omenila te številke pri tem, ko je obrazložila ta zakon; ampak gre za to, da se je država Slovenija v letu 2014 – se je ali se bo, ne vem, kdaj se bo, mednarodni trgi čakajo – zadolžila za skoraj 6 milijard, gospe in gospodje. Za skoraj 6 milijard in za 1 milijardo in 75 milijonov več, kot je bilo načrtovano ob proračunu za leto 2014. In to ni tehnična zadeva, še posebej, če vemo, koliko obresti bo treba plačati iz naslova samo te milijarde, ki jo danes tukaj spreminjate na takšen ali drugačen način. Treba je seveda vedeti, da je zakon o izvrševanju proračunov vedno tisti zakon, kamor gredo tako imenovane tehnične zadeve oziroma tako imenovane malenkosti, ki pa pomenijo izredne učinke za državljane in državljanke; tudi tukaj, ker tukaj se da vladi, za koliko se lahko zadolži v letu 2014. Ne vem, kdaj se bomo še zadolževali. Imamo še mesec dni; 20. 12. se borze zaprejo, začnejo se božične počitnice po celi Evropi in svetu. Ob tem, da imamo danes na računu – kot je bilo pojasnjeno na Odboru za finance in monetarno politiko – 3,4 milijarde evrov. Toliko ima vlada Mira Cerarja na računu in kot je bilo pojasnjeno, potrebuje to za varnost, da bo varno odplačevala glavnice in dolgove; približno letni znesek glavnice – to je zdaj ali 1,9 milijarde, kot je bilo omenjeno na Odboru za finance, ali 2 milijardi 253 milijonov, kot je napisano v stališču oziroma odgovoru Ministrstva za finance na poslansko vprašanje. Gospe in gospodje, tukaj je Slovenska demokratska stranka zelo odločna. Smo proti temu, da se dodatno zadolžujemo; in tudi ne vemo, kako se bo to tehnično izvedlo v enem mesecu. Ali pa gre za to, da je že vse zadolženo, da ta vlada – tukaj pa je odgovornost vlade Mira Cerarja, tukaj pa ne gre za to, da gre za prejšnjo vlado – bo enostavno požegnala eno milijardo zadolžitve več. Tukaj ne gre za to, da bomo samo spremenili zadeve z dejanskim stanjem. Če je dejansko stanje to, da se je vlada zadolžila za milijardo več, potem se je zadolžila brez zakonske osnove. Lahko se zadolži za 4 milijarde 800, ne more se zadolžiti za 5 milijard 900, kolikor je zdaj predlagano – ali pa to delamo za nazaj. Vendar, gospe in gospodje, brez Slovenske demokratske stranke, ker je odgovorna stranka in se ne bo na pamet zadolževala ter metala milijarde in milijone ne vem kam; še posebno ne tistih, ki jih ne bo plačevala ta generacija, ampak prihodnji rodovi! Zaradi tega bomo v Slovenski demokratski stranki odločno proti, da se na takšen način sprejemajo takšni zakoni in takšne rešitve, ki so v škodo državljanom in državljankam ter ki dejansko pomenijo to, da se lahko legalizira tudi neko nelegalno stanje. Tukaj bi želel imeti dejansko obrazložitev, ali smo že zadolženi preko tega zneska – preko zneska 4 milijarde 800, in to zdaj spreminjamo na 5 milijard 900. Prosim za obrazložitev. In ne glede na obrazložitev, v Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti zakonu o izvrševanju proračunov.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije predstavlja stališče stranke gospod Uroš Prikl.
Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam na kratko podam stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije. Pravkar smo zaključili z razpravo o rebalansu proračuna za leto 2014. Povsem običajno je, da se proračunska razprava nadaljuje z razpravo o Zakonu o izvrševanju proračuna. Oba akta sta medsebojno neposredno povezana in obravnava mora sovpadati, saj v nasprotnem primeru ni mogoče izvrševanje planirane finančne porabe. Tako je ZIPro izvedbeni procesni akt, ki predpisuje izvajanje proračuna. S sprejemom te novele, ki jo bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli, bomo tako omogočili tekoče in nemoteno izvrševanje proračuna oziroma pravkar obravnavanega rebalansa proračuna za leto 2014; s tem pa nemoteno izvajanje nalog in uresničevanje zastavljenih ciljev. Sama vsebina, pa ne bi želel na tem mestu ponavljati poglavitnih rešitev, ki jih vključuje, torej sama vsebina za našo poslansko skupino ni sporna. Morda le ugotovitev, da glede na dejstvo, da bo rebalans proračuna države za leto 2014 predvidoma uveljavljen šele dober mesec pred koncem proračunskega leta, se v izogib administrativnim oviram določa, da na podlagi sprejetega rebalansa državnega proračuna posrednim proračunskim uporabnikom ni potrebno posredovati novih izhodišč in da posrednim uporabnikom proračuna ni potrebno pripravljati sprememb v finančnih in kadrovskih načrtih po določilih ZIPro. Vse pripombe, ki jih je imela tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, so upoštevane z amandmaji, sprejetimi na sobotni dolgi seji Odbora za finance. Tukaj poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus ne vidimo zadržkov, da ne bi glasovali za sprejem te novele. Naj pa ob tem zgolj namenim stavek ali dva kot opozorilo pri pripravi naslednje novele ZIPro, ki jo bomo dobili ob pripravi rebalansa proračuna za leto 2015. Ob dejstvu, da je ZIPro samo procesni izvedbeni predpis, smo bili v preteklosti mnogokrat priča posegom tega zakona v materialne določbe posameznih predpisov zakonov. Že prevečkrat, predvsem v zadnjih letih, se je s tem zakonom posegalo v vsebino pravic. To ni v redu in običajno je šlo za krčenje le-teh oziroma oženje tik pred zdajci in brez neke poglobljene razprave. Naj omenim le nekatere: višina RTV-prispevka, višina DDV, višina regresa za upokojence, uskladitev penzij in tako dalje. Vlado želim ob tem opomniti, da je vsebinska materija pravic in obveznosti materija posameznih materialnih predpisov, ki te pravice in obveznosti urejajo, ne pa Zakon o izvrševanju proračuna. Zato naj se morebitne vsebinske spremembe pravic in obveznosti v zakonodajno proceduro vloži samostojno; Zakon o izvrševanju proračuna pa naj ohrani naravo tako imenovanega izvedbenega predpisa. Kar pa se tiče aktualnih aktov – rebalansa za 2014 in novele Zakona o izvrševanju proračuna –, čeprav najbrž nista idealna, pa predstavljata po našem mnenju kompromis med želenim in možnim oziroma nek optimum v danih razmerah. Še enkrat, ZIPro bo deležen podpore Poslanske skupine Desus. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil dr. Franc Križanič. Izvolite.
Spoštovani! Novela Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 vsebuje rešitve, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje proračuna oziroma rebalansa proračuna 2014, ki naj bi bil, pričakujemo, potrjen na jutrišnjem glasovanju. Predlog novele med drugim določa, da se sredstva finančne uprave, ki bodo plačana na zadnji dan koledarskega leta in so razporejena v prvih dveh delovnih dneh novega leta, smatra kot prihodek preteklega proračunskega obdobja. Gre pač za tehnikalijo, ki pa je vendarle pomembna za rezultat v letošnjem letu. Nadalje se pričakuje krajši rok plačil za obresti na denarna sredstva pri Banki Slovenije. Določa se tudi možnost predplačil za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka. S časovnega vidika, ko je rebalans sprejet tik pred koncem leta, je razumljivo, da posrednim uporabnikom proračuna ni potrebno izdelati novih izhodišč in pripravljati sprememb finančnih ter kadrovskih načrtov, k čemur so sicer skladno z zakonom zavezani ob določitvi proračuna države. Na Odboru za finance in monetarno politiko se je odprla širša diskusija v zvezi s problematiko zadolževanja. Sprožil jo je Predlog spremembe Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije, ki povečuje dovoljeno mejo zadolževanja v letu 2014 za približno 1 milijardo in 74 milijonov evrov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov razumemo, da bi nesprejem tega predloga pomenil neusklajenost med rebalansom in Zakonom o izvrševanju proračuna. In to bi ogrozilo izvajanje rebalansa in ogrozilo normalen potek družbene reprodukcije v Sloveniji glede na pomen, ki ga ima javni sektor v delovanju slovenskega narodnega gospodarstva. Treba je upoštevati dejstvo, da obrestne mere, po katerih se Slovenija zadolžuje, dosegajo najnižjo raven do sedaj. Zato se Socialni demokrati strinjamo z ocenami Ministrstva za finance, da je glede na ugodne razmere na finančnih trgih smotrno izvršiti predfinanciranje obveznosti v naslednjem letu. Po načelu ravnati kot dober gospodar je namreč primerno, da se denar zagotovi takrat, ko je relativno poceni. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 podprla. Hkrati pa izražamo pričakovanje, da bo vlada oziroma pristojno ministrstvo zagotovilo ustrezno donosnost sredstev na računu, o višini katerih je bil Odbor za finance in monetarno politiko seznanjen na sobotni seji. Govorimo o 3,4 milijarde evrov likvidnostnih sredstev. Upoštevati je treba, da je teh sredstev, ki jih ima Slovenija plasiranih pretežno v bankah, še precej več, če primerjamo povečanje dolga s povečanjem primanjkljaja v obdobju po letu 2008. Ustrezno plasiranje teh sredstev je ključno za normalno delovanje slovenskega javnega sektorja. Je pa bilo – in to moram reči kot bivši finančni minister – neizogibno, ker v tej krizi se je pokazalo, da vsaka država članica skrbi zase. Evroobveznic nismo uvedli; tiste države pač, ki so imele dovolj močne banke, so poskrbele predvsem za svoje gospodarstvo. Banke so celo vlekle denar iz obrobja, kamor so ga prej plasirale. Tega procesa smo bili deležni tudi mi. Zdaj pa, ko ta problem saniramo, smo bili soočeni celo z zahtevo, da banke in nekatera ključna infrastrukturna podjetja ne privatiziramo – ker to ni privatizacija –, ampak prodamo. Še pogledamo, kako se zdaj prodaja ena banka na hitro – to ni prodaja, to je razprodaja. Se pravi, izguba iz 800 milijonov na 300 je izguba 600 milijonov evrov, ki bo šla v nič. Dopuščanje takih procesov je naivnost, na katero bo pač zgodovina gledala z določeno kritično distanco, ne z nasmeškom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Gospod mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki vlagamo amandma, in sicer, da se skrajšanje časa, ki ga že predlaga Vlada, skrajša še bolj. Prvič zaradi tega, ker gre tukaj za leto 2014 in je seveda nujno, da se čim več sredstev počrpa, govorim o evropskih sredstvih, da se s tem financirajo projekti, ki so že v teku, in tudi tisti, ki bodo v teku v programskem obdobju 2007–2013. S tem bi povečali dejansko učinkovitost delovanja državne uprave. Menimo, da gre ta amandma v korist črpanja in tudi v korist investiranja v Sloveniji, ki je nujno potrebno.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. V razpravo dajem 6.a člen in amandma Socialdemokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem – 6.a člen Slovenske demokratske stranke. Ni zainteresiranih, hvala lepa. V razpravo dajem 6.b člen in amandma Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 19. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda in prekinjam tudi 2. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.