Dobro jutro, lep dan vsem skupaj! Kot vidite, smo vpeljali ne akademskih četrt, ampak parlamentarni dve. Upam, da ste danes vsi čili, zdravi in polni energije, kajti čaka nas naše temeljno delo, torej odločanje o zakonih, njihovih spremembah. Pester dan se obeta, od azbestnih izdelkov, romskih skupnosti, državnega sveta, varnosti v cestnem prometu in še bi lahko naštevali. Tako uradno pričenjam nadaljevanje 2. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestili so me, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje kolegice poslanke in kolegi poslanci: gospod poslanec Anton Anderlič, gospod Jožef Jerovšek, gospa Darja Lavtižar Bebler, gospod Milan Petek, gospod Alojz Posedel, gospod Jakob Presečnik, gospod mag. Borut Sajovic od 13.30 ure dalje in gospod Matjaž Švagan. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O PREPOVEDI PROIZVODNJE IN PROMETA Z AZBESTNIMI IZDELKI TER O ZAGOTOVITVI SREDSTEV ZA PRESTRUKTURIRANJE AZBESTNE PROIZVODNJE V NEAZBESTNO. Predlog zakona sta v obravnavo zboru predložila poslanec, gospod Samo Bevk, in poslanka, gospa Breda Pečan. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, za katero ima na voljo 5 minut.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Septembra 1996 je državni zbor sprejel tako imenovani azbestni zakon, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila skupina poslank in poslancev iz vseh parlamentarnih strank, s prvopodpisano kolegico Bredo Pečan. Že od 70. let dalje so v Evropi in v svetu začeli opozarjati na nevarnost azbesta. Vrstili so se znanstveni dokazi, da vse vrste azbestnih vlaken povzročajo azbestozo, pljučnega raka in raka popljučnice, vse več pa je bilo tudi dokazov za raka na drugih organih. Leta 1977 je mednarodna organizacija za raziskavo raka uvrstila azbest v prvo skupino kancerogenih snovi, za katere je dokazano, da povzročajo raka pri ljudeh. Evropska unija je potem rabila kar šest let, da se je tudi na tej ravni treba dogovoriti in poenotiti azbestno oziroma protiazbestno zakonodajo. Zadnja direktiva iz leta 1999 določa, da morajo po tem predpisu vse članice Evropske unije do vključno leta 2005 uskladiti zakonodajo na tem področju. S sprejetjem tako imenovanega azbestnega zakona je bila od leta 1996 dalje prepovedana proizvodnja in uvoz azbestno-cementnih izdelkov, do konca leta 2003 pa so bili po tem zakonu zaključeni zadnji programi prestrukturiranja gospodarskih družb, za kar je državni proračun prispeval milijardo 850 milijonov tolarjev. Manjši noveli zakona sta bili sprejeti še v letih 1998 in 2000. Poleg prestrukturiranja podjetij je bil glavni namen zakona, ki je prenehal veljati konec lanskega leta, zagotoviti socialno varnost in potrebna sredstva delavcem, ki so bili izpostavljeni škodljivim vplivom azbestnega prahu. Zakon je torej omogočal dokup zavarovalne dobe za upokojitev in izplačilo odškodnin oziroma poravnav obolelim zaradi azbesta. Do decembra lani je bilo izdanih 1437 pozitivnih odločb o upokojitvi in 1358 poravnav z obolelimi. Za te namene je bilo doslej porabljenih 5,6 milijarde tolarjev. Z osnovno novelo zakona smo predlagali podaljšanje njegove veljavnosti do leta 2008 in za njegovo uresničevanje namenili 4 milijarde tolarjev. Naj ob tem poudarim, da je bilo potencialno azbestu izpostavljenih kar 23 tisoč delavcev iz tridesetih različnih družb v Sloveniji. Na prvem mestu iz Salonita Anhovo, potem TVT Maribor, Donit Medvode, Slovenske železnice, Termika in tako dalje. Problem azbestnih bolezni je, da obstaja zelo dolga, poudarjam, zelo dolga latentna doba do izbruha ene od bolezni, in sicer od 10 do 40 let. Strokovnjaki tako napovedujejo, da bo vrh obolevnosti v Sloveniji pričakovati okoli leta 2025 oziroma da se bodo bolezni pojavljale vse do leta 2040 ali tudi dlje. Vlada je osnovni rešitvi zakona nasprotovala z utemeljitvijo, da uvaja nova proračunska sredstva brez vsebinskih sprememb zakona in prilagoditve aktualnemu stanju, in za drugo tromesečje napoveduje sprejem novega zakona. Na odboru za gospodarstvo pa smo sprejeli kompromisno rešitev, s katero se je strinjal tudi minister magister Vizjak, in zakon podaljšali do konca leta 2005. Zaradi prenehanja veljavnosti zakona je po našem mnenju nastala zakonska praznina in bo zato vprašljivo tudi črpanje 692 milijonov tolarjev sredstev, ki so že zagotovljeni v proračunu za leto 2005. S podaljšanjem zakona bo še nadalje omogočen dokup zavarovalne dobe in izplačevanje odškodnin. Vlada in državni zbor pa bosta pridobila dovolj časa, da pripravita in sprejmeta celovito zakonsko rešitev v zvezi z azbestno problematiko. Izhodišča za nov zakon je pripravila posebna medresorska skupina, ki jo je že lani imenovala prejšnja vlada. Za pripravo zakona pa je po novem zadolženo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Spoštovani! Podporo zakonu, ki ga danes obravnavamo, so izrazili v sindikatu azbestnih bolnikov Slovenije, društvu obolelih zaradi azbesta, gospodarski zbornici in državnem svetu ter klubu primorskih poslancev. Zato se obračam na poslanke in poslance državnega zbora, da zaradi široko izražene podpore in res težke problematike azbestnih bolnikov in vseh potencialnih, ki bodo zaradi izpostavljanja azbestu še zboleli, ta zakon tudi podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa predstavniku predlagateljev, gospodu Samu Bevku, za dopolnilno obrazložitev. Preden nadaljujemo, bi vseeno prosil, da neformalna medsebojna usklajevanja in pomenkovanja potekajo malce tišje. To je fer do naših kolegic in kolegov. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Zato prosim predstavnika odbora, gospoda poslanca Ferija Horvata, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo gospod podpredsednik! Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Odbor za gospodarstvo je kot matično delovno telo 13.1. obravnaval predlog zakona. Člani odbora smo bili seznanjeni s številnimi pisnimi mnenji, z mnenjem vlade, ki ni soglašala s sprejemom zakona, in to ne iz vsebinskih razlogov, ampak je ocenjevala, da način ni primeren oziroma da glede na to, da so v proračunu zagotovljena sredstva, da naj ne bi bilo potrebno sprejetje tega zakona oziroma njegove novele, z mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenjem komisije za gospodarstvo in komisije za negospodarstvo državnega sveta, obe komisiji podpirata predlog zakona, mnenjem gospodarske zbornice, ki je prav tako podprla predlog zakona, ter mnenjem sindikata azbestnih bolnikov in dopisom društva obolelih od azbesta, oba podpirata predlog zakona. Po temeljiti in moram reči kar konstruktivni razprav smo ob, upam, soglasju predstavnika vlade, gospoda ministra in njegovih sodelavcev, in predlagateljev sprejeli kompromisno rešitev, da se veljavnost zakona podaljša le v letu 2005. S tem se odpravlja dvom oziroma negotovost, ki so jo izrazili predlagatelji glede pravne zakonske podlage za namensko koriščenje 692 milijonov tolarjev sredstev, predvidenih za ta namen v proračunu za letošnje leto. Ob tem naj še povem, da je bil odbor prav tako soglasen v oceni in pričakovanju, da vlada Republike Slovenije čim prej pripravi in predloži državnemu zboru v obravnavo novi zakon o celoviti ureditvi tako imenovane azbestne problematike. Predlagam, da dopolnjeni predlog, v katerega je vključen ta kompromisni amandma, sprejmete. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam besedo predstavniku vlade, naj povem, da je postopek popolnoma v skladu s poslovnikom, da predlog zakona obrazloži predlagatelj, potem matično telo in potem šele vlada. Prosil bi mag. Andreja Vizjaka, ministra za gospodarstvo, da predstavi mnenje vlade. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Nova vlada se pravzaprav zelo zaveda problematike azbestnih bolnikov in problematike povezane s to težo, ki izvira iz proizvodnje in se kaže s pravzaprav eno zelo dolgo časovno konstanto, zlasti na ljudeh. Zato je bil tudi sprejet zakon, ki je prepovedal proizvodnjo. Po naših podatkih te proizvodnje več ni. Pojavljajo se sicer neke informacije, vendar je sedaj problematika povezana z azbestom, pravzaprav drugačna, kot je bila takrat, ko je bil zakon sprejet. Problematika se nanaša pravzaprav na popravo oziroma odpravo, blažitev posledic te proizvodnje na ljudeh. S tem povezano tudi terja nov pristop. Zato je vlada tudi sprejela sklep, s katerim se tudi problematika seli na področje socialne problematike, področje zdravstvene problematike. Zato je tudi vlada predlagala in sprejela sklep, da se za to problematiko v nadalje zadolži ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki bo koordinator aktivnosti na področju priprave nove zakonodaje, povezane z azbestno problematiko. Do zdaj je bil to seveda gospodarski problem, ker je šlo za gospodarske družbe, ker je pravzaprav bila to proizvodnja, sedaj so problemi drugi. In to je tudi temelj, zakaj to razlagam, ker to je tudi bistvo, zakaj je pravzaprav vlada nasprotovala zakonu v predlagani obliki. Zakon, ki sta ga vložila v proceduro poslanca Samo Bevk in Breda Pečan, je govoril o nekih dodatnih sredstvih, štirih milijardah, za pravzaprav izvajanje neaktualnih rešitev v starem zakonu. Vlada seveda ne nasprotuje, pravzaprav celo podpira in želi azbestno problematiko reševati, vendar reševati na podlagi aktualnih razmerij. Zato je seveda bil pravzaprav dosežen lahko bi temu rekli tudi kompromis, čeprav mislim, da so tu predlagatelji zelo modro ravnali in so pravzaprav videli, da je bolje, da opredelimo ponovno te ukrepe za razreševanje azbestne problematike na področju zdravstva, na socialnem področju, kot pa da v obstoječ zakon dajemo dodatna sredstva in ga prolongiramo za nekaj let. Zato je pravzaprav prišlo do rešitve, da se v predlaganem zakonu zgolj podaljša uporaba zakona še za letošnje leto in s tem omogoči izčrpanje kompletne vsote, ki jo je že sicer predvideval zakon, kajti za reševanje azbestne problematike v letu 2005 so v proračunu že predvidena sredstva v višini 690 milijonov tolarjev. To je del mase sredstev, ki je bil že sicer predviden za izvedbo tega zakona. Zakon, tako amandmiran, kot je sedaj, pravzaprav v odločanje ne prinaša nič novega, kot le to, da se ta sredstva, ki so v letošnjem letu na voljo, tudi na nek način porabijo v letošnjem letu, kar pa vlada tako ali tako namerava storiti. Vlada ne nasprotuje tem rešitvam pod pogojem sprejetih amandmajev. Če ne bodo sprejeti amandmaji in če ne bo predlog zakona vseboval tudi dodatna finančna sredstva za izvajanje aktualnega zakona, mislimo, da to ni v redu rešitev in tej rešitvi nasprotujemo. Vlada ne nasprotuje predlaganemu zakonu skupaj z amandmaji in s predlagano rešitvijo, kot jo je formuliral odbor za gospodarstvo tega parlamenta. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in vabim gospo poslanko Bredo Pečan, da predstavi stališče Združene liste socialnih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov seveda podpiramo dopolnjeni predlog sprememb in dopolnitev zakona o prepovedi proizvodnje in prometna z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno. Tehtnih razlogov za tako stališče ne manjka in naj povem samo enega. S sprejemom tega zakona bo državni zbor omogočil vladi Republike Slovenije, da bo v tem letu lahko tako, kot je prejšnja vlada že napovedala, predlagala državnemu zboru v sprejem zakon, ki bo celovito reševal zelo obsežno področje problematik posledic proizvodnje prometa in uporabe izdelkov, ki vsebujejo azbest. Obenem pa bo zapolnjena zakonska praznina, ki je nastala v letošnjem letu, ker zakon predvideva, da se odškodnine zaradi obolelosti za azbestozami in sredstva za dokup delovne dobe zagotavljajo samo do leta 2004. Največji absurd pri tem je, da so v proračunu za leto 2005 sredstva za te namene zagotovljena, vendar brez spremembe 7. člena zakona črpanje praktično ni mogoče. Seveda pa kompromis, ki je bil dosežen na odboru državnega zbora za gospodarstvo in finance, s katerim se podaljšanje obdobja, namenjenega reševanju socialnih stisk, obolelih za azbestozo in brezposelnih delavk in delavcev, ki so delo izgubili zaradi prestrukturiranja proizvodnje azbestnih izdelkov v brezazbestne, skrajšalo iz predlaganih 4 na 1 leto, toliko bolj zavezuje vlado RS in ta visoki zbor k pravočasni pripravi prej omenjenega celovitega zakona. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov opozarja tako vlado RS kot vodstvo državnega zbora, da problematika obolevanja za azbestozami ni omejena samo na zaposlene v proizvodnji azbest cementnih izdelkov in ob njej, ampak na vse vrste proizvodenj, ki so uporabljale azbest kot surovino. Pa ne samo to. Azbest se pojavlja v različnih vrstah vgrajenih materialov v gradbeništvu. Postavlja se vprašanje, kako namera vlada zagotoviti varno odstranjevanje takih materialov ob brušenju zgradb, pa tudi namensko odstranjevanje materialov, ki vsebujejo azbest in očitno predstavljajo hudo grožnjo zdravju delavcev v objektih, kjer se ti materiali nahajajo. Tudi obolenja zaradi azbesta, ki se bodo začela pojavljati pri ljudeh, ki jim ne bo mogoče v anamnezi ugotoviti kakršnekoli zveze s proizvodnjo izdelkov, ki so vsebujejo azbest ali kakršnekoli povezave s postopkom odstranjevanja odpadnih materialov, ki vsebuje azbest, bodo postala poseben problem in v takih primerih zagotovo ne bo mogoče pripisati krivde za obolenja nobenemu od možnih delodajalcev. Sedaj je že dolgo znano, da je latentna doba pri posameznih obolelih celo 40 let in več. Ob tako malomarnem ravnanju delodajalcev pri odstranjevanju materialov, pri rušenju objektov, ki vsebujejo azbest, kot smo mu bili do sedaj priča, pristojne inšpekcijske službe, tako delovna kot gradbena, pa kljub jasnim navodilom za ravnanje ne ukrepajo, lahko pričakujemo podaljšanje pojavljanje azbestoz še mnogo dlje kot prihodnjih 40 let. Pričakujemo od vlade RS, da bo v predlogu novega zakona predvidela vse elemente, ki bodo zagotavljali varno delo delavcem, ukrepe, s katerim bo preprečeno škodljivo ravnanje delodajalcev do delavcev in okoliških prebivalcev ter trajno varno odlaganje odpadkov, ki vsebujejo azbest. Zagotovo bo potrebno predvideti tudi vse mehanizme in zagotavljanje socialne varnosti vseh obolelih zaradi stika z azbestom, pa naj gre za izvor obolenja na delovnem mestu ali pa zaradi izpostavljenosti azbestu v okolju, kjer prizadeti državljan oziroma državljanska živi. Kot rečeno, predlog zakona naša poslanska skupina podpira, a obenem še enkrat v interesu vseh, ki so zaradi izpostavljenosti azbestu že zboleli, še bolj pa v imenu vseh, ki jim azbestoza grozi, apelira na vlado, da obveze države Slovenije do vseh teh ljudi ne pozablja ali jo odlaga v neznane čase. Hvala.
Hvala lepa kolegici poslanki Pečan. K besedi vabim gospoda poslanca Jožefa Horvata, da bo predstavil stališče v imenu Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani vsi prisotni! Državni zbor Republike Slovenije je v skrbi za optimalno razrešitev tako imenovane azbestne problematike 27. septembra 1996 sprejel zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno. Ta zakon zagotavlja ukinitev proizvodnje azbestnih izdelkov, nadomeščanje azbestne proizvodnje z neazbestno in zagotavlja socialno varnost in potrebna sredstva delavcem, ki so bili do ukinitve proizvodnje izpostavljeni škodljivemu vplivu azbestnega prahu. V končnem besedilu je zakon razširil in posplošil koncept ukinjanja in prehod na neazbestno proizvodnjo iz podjetja Salonit Anhovo na celotno območje Republike Slovenije, vendar je hkrati s svojimi določili ustvaril neenakost in privilegiranost delavcev glede na kraj, podjetje in čas, v katerem so bili delavci izpostavljeni škodljivim vplivom azbestnega prahu. Zato je Državni zbor Republike Slovenije aprila 1998 zakon spremenil in dopolnil tako, da je črtal časovni okvir do ukinitve proizvodnje in dodal kategoriji delavcev pri zdravstveni in socialni varnosti tudi prebivalce. Financiranje dokupa zavarovalne dobe in izplačilo odškodnin se je podaljšalo do vključno leta 2004. Niso pa bila upoštevana dejstva, da je latentna doba poklicnih bolezni, ki jih povzroča azbest, od 15 do 25, pa tudi do 40 let, ko je oseba prišla v stik z azbestnim prahom. Prav prihodnost nas bo kruto opozarjala, da je bila skrb za zdravo delovno in siceršnje okolje vse preveč skromna. Zaradi tržne uporabe azbesta, ki se je začela pred sto leti, je do danes zaradi posledic izpostavljenosti azbestu umrlo že na milijone zemljanov. Znanstveniki pa predvidevajo, da bo v prihodnjih 30 letih zaradi posledic bolezni, ki jih povzroča izpostavljenost azbestu, umrlo najmanj pol milijona ljudi v Britaniji, Franciji, Nemčiji, Italiji, na Nizozemskem in v Švici, torej v državah, kjer je bila uporaba azbesta kljub vsemu nadzorovana. To so namreč prognoze mednarodnega sekretariata za prepoved azbesta s sedežem v Londonu. Tako črne napovedi o posledicah uporabe azbesta se morda zdijo pretirane, a ne tistim, ki so se z njimi že soočili. V Sloveniji je bilo azbestu izpostavljenih okoli 23 tisoč delavcev iz tridesetih gospodarskih družb. Največje med njimi so Salonit Anhovo, TVT Maribor, Donit Medvode, Termika in Slovenske železnice. Strokovnjaki napovedujejo da je v Sloveniji vrh obolelih pričakovati okrog leta 2025. Bolezni pa se bodo pojavljale še do leta 2040 in tudi kasneje. V poslanski skupini Nove Slovenije ugotavljamo, da je zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter ob zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno, dosegel svoj namen. Sedaj je čas za tehten razmislek, in odločitev za spremembo obstoječega zakona ali, po našem mnenju še bolje, za pripravo novega zakona, ki bo reguliral dolžnosti in pravice med obolelimi, proizvajalci, delodajalci in državo. Prepričano smo, da bo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve najkasneje do drugega kvartala 2005 pripravilo predlog novega zakona, ki bo celovito uredil azbestno problematiko v Sloveniji. Smernice, ki jih je pripravila medresorska delovna skupina predstavljajo po našem mnenju enega od dobrih temeljev novega zakona. Na seji odbora državnega zbora za gospodarstvo sva predstavnika poslanske skupine Nove Slovenije podprla amandma odbora, ki spreminja 4. odstavek 7. člena tako, da se časovni okvir podaljša še za leto 2005, za kar je v proračunu Republike Slovenije za letošnje leto zagotovljenih 692 milijonov tolarjev. V poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da je takšna rešitev v danem trenutku optimalna. Hvala za pozornost.
Hvala lepa kolega poslanec Horvat. K besedi vabim gospoda poslanca Kristijana Janca, da prestavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice, kolegi, spoštovani minister! Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k predlogu zakona o spremembi zakona o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje proizvodnje v neazbestno je naslednje. Na osnovi razprave na odboru za gospodarstvo, kjer smo soglasno sprejeli amandma k amandmaju Združene liste, ki določa, da se v 1. členu za letnico 2003 beseda "in" nadomesti z vejico ter za letnico 2004 doda besedilo in letnico 2005, ostalo besedilo pa se črta, predlagamo državnemu zboru in vladi Republike Slovenije, da sprejmemo predlagani dopolnilni predlog zakona. S sprejetjem predloga bo omogočeno izvajanje zakona že v letu 2005. S tem pa nalagamo vladi Republike Slovenije, da čim prej pripravi celovito rešitev na področju proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki, ki s svojimi negativni učinki vplivajo na širše življenje in zdravje državljanov Republike Slovenije in ga kompleksno reši v dobro vseh državljank in državljanov. Potrebno je doseči prekinitev azbestne proizvodnje oziroma njeno nadomestitev z neazbestno ter na drugi strani družbam, ki proizvajajo azbestne izdelke, zagotoviti sredstva iz državnega proračuna za plačilo prispevka in dokup zavarovalne dobe in izplačilo odškodnin za poklicne bolezni v letih 2005-2008. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlog zakona o spremembi zakona o prepovedi in proizvodnji prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje proizvodnje v neazbestno situacijo. Zdravje je največja vrednota, zato se je moramo zavedati tudi v državnem zboru in v vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa gospodu Jancu. K besedi vabim gospoda poslanca Saša Pečeta, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni! Materijo ohranjanja oziroma omejevanja in pa prepovedi z azbestnimi izdelki je državni zbor v prejšnjem in še prejšnjem mandatu večkrat obravnaval. Po oceni Slovenske nacionalne stranke temeljni cilj predlaganega zakona, ki je pred nami, sicer pozitivno zasleduje posledice in skuša odpraviti posledice azbestoze. V predlogu zakona so našteti pod cilji, prvič, dokončna ukinitev azbestne proizvodnje, nadomestitev proizvodnje z neazbestno, odkup zavarovalne dobe, izplačilo odškodnin za poklicno bolezen in tako naprej. Nadvse pomembno pa vsaj za poslansko skupini Slovenske nacionalne stranke je tako imenovani šesti zasledujoči cilj, in sicer v primeru, da gre za delavce, pri katerih je ugotovljena poklicna bolezen, ki je posledica uporabe azbesta, se jim poleg sredstev za dokup pokojninskih let nadalje zagotavljajo tudi sredstva za priznano odškodnino zaradi poklicne bolezni. Po oceni Slovenske nacionalne stranke pa nastopa tu en vsebinski primanjkljaj, in sicer prvi moment, to je moment ugotavljanja bolezni, torej azbestoze. Če so se predlagatelji in nekoč vlada Republike Slovenije dotikali samo tistega drugega momenta torej odpravljanja oziroma lajšanja posledic, ki so opredeljene v zakonu, pa vsaj po oceni poslanske skupine SNS nastopa vsebinski deficit, torej tisto poglavje kako se bolezen ugotavlja, posebej če upoštevamo predlagateljevo vedenje o 15 do 25 letni latentni dobi te poklicne bolezni. Po oceni Slovenske nacionalne stranke bi morali ravno na tem področju, torej varstvo pri delu, kot krovne zakonodaje, poseči v tisto materijo, ki jo je nekoč obravnaval tako imenovani obratni zdravnik, danes pa jo obravnavajo pooblaščeni medicinci dela. Torej samo ugotavljanje bolezni. Po naši oceni je govoriti o azbestozi, kot delovni bolezni, če do te nima pristop za ugotavljanje potencialni bolnik, ampak je to izključno v pristojnosti napotitve na ugotavljanje bolezni je skromno. Zato pravimo, da bi moral omenjeni zakon, torej zakon o spremembi zakona o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki, spremljati tudi materijo krovnega zakona, torej varstva pri delu, samo področje ugotavljanja bolezni. Dejstvo je, da obdobje od 15 do 25 let in odpravljanje posledic velja samo za tiste, ki so se lahko iz naslova varstva pri delu oziroma ki so imeli možnost iz naslova varstva pri delu spoznati, da imajo omenjeno bolezen. Zato se mora tudi sama širša zadeva gledati mnogo širše kot lokacijsko. Dejstvo je, da so za azbestozo lahko, seveda iskreno upam, da je čim manj bolnikov zbolelo širom po Sloveniji, od tistih, ki se ukvarjajo z vulkanizerstvom, z avtomobilsko industrijo in vsemi drugimi industrijami, ki jih seveda v zakonu ne v tem ne v prejšnjem zakonu nismo omenjali. Po oceni nacionalne stranke bomo predlog zakona podprli, kakor tudi tista osnova izhodišča, ki so bila izbojevanja ali pa izpostavljena v tako imenovanem matičnem delovnem telesu. Želeli pa bi si, da bi se v okviru zakonodaje varstva pri delu poenotilo oziroma poenostavilo ugotavljanje bolezni. Sam postopek verjetno veste je zelo drag in brez tako imenovanega priporočila danes pooblaščenega medicinca dela, zdravnika, ki ugotavlja poklicne bolezni, je do tega spoznanja seveda nemogoče priti. Dokler se bo državni zbor vsaj po naši oceni dotikal le materije pod številko dve, torej odpravljanje in pa lajšanje posledic, ne bo pa se ukvarjal z vsebino, torej osnovnim ciljem, ugotavljanja bolezni, toliko časa dolgoročno na tem področju ne bomo mogli reči, da smo z zakonom uredili, da bomo vsaj eno področje življenja v naši družbi prikazali kot lažje. Kot sem pa povedal, v nacionalni stranki bomo podprli predlog zakona in enako bomo podprli tista osnovna izhodišča, ki so bila podana v okviru matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala, kolega Peče. K besedi vabim predstavnika Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospoda poslanca mag. Vasjo Klavoro.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Veliko je bilo že rečenega vseh pred mano, od kolegov poslancev, tako da mi je malo ostalo še za dopolnitev. Vendar bi le rad povedal nekaj besed, in sicer na to, kar je napisala tudi Vlada Republike Slovenije, ko se je odločila, da prvi predlog zakona ne podpre. Da je azbestoza in obolenje z azbestom, da je to problem, to tare tudi Ameriko. Včerajšnji članek v ameriškem časopisu pod naslovom "Trenutek resnice" pove, da ima tudi Amerika težave s sredstvi, ki bi lahko olajšala posledice azbestoze. In to z veliki, veliki sredstvi. V Ameriki se predvideva v naslednjih letih, da bo umrlo okrog 100.000 ljudi za posledicami azbestoze. Vse ostale številke, ki se tičejo Evrope, vseh evropskih držav, v katerih je bila proizvodnja azbesta nadzorovana, danes je bilo že vse povedano. Tudi tukaj pri nas povedano, vendar izpostavil bi še enkrat tisto strokovno medicinsko zadevo, o kateri je govoril tudi že poslanec Peče, predvidevamo, da se bo šele v letih 2020 tja do 2025, celo do 2040, pojavilo veliko število obolenj. Prvo, česar bi se rad dotaknil, je, da so skupina upravičencev do odškodnin vsi potencialni eksponentni, kakor tudi prebivalci. Ne tega pozabiti "kakor tudi prebivalci". Sem poslanec Posočja, govorim tudi v imenu tistih ljudi, ki živijo na Goriškem [[Goriško nima poslanca]] in skozi leta sem opazoval, kakšna je bila pokrajina okrog tovarne Salonit v Anhovem. Zato mislim, da moramo biti pri tem pozorni: tudi prebivalci. Kot zdravnik pa sem bil neštetokrat tudi v bolnišnici prisoten ob tragičnih zadevah kot posledicah stika z azbestom. Druga zadeva, o kateri je bilo tu že tudi veliko govora, je, kako verificirati bolezen. Poglejte, tu pod tretjo alinejo piše "imenovanje usposobljenih oseb, sodnih izvedencev za področje azbestnih obolenj". Ne vem, če bi se lahko strinjal s tem. Mi že imamo verifikacijsko interdisciplinarno komisijo, ki ugotavlja in potrdi, ali gre za to in to poklicno bolezen, v tem primeru azbestozo. Ne moremo, da ne bi tem strokovnim ljudem, v mojem primeru kolegom, ki so izvedenci, strokovni izvedenci in specialisti za pljučne bolezni, verjeli. Če govorimo o sodnih izvedencih, potem je to nekaj drugega - sodni izvedenci nastopijo, kadar pride stvar pred sodišče. In ne bi rad, da bi sodni izvedenci prišli v nasprotje z mnenji medicinskih strokovnjakov. Menim, da medicinskim strokovnjakom, ki jih imamo tako v okviru kliničnega centra kot v okviru bolnišnice na Golniku, moramo verjeti. Strinjam se pa, da ob vsem tem, o čemer sedaj govorimo, o sredstvih, o zakonih in tako dalje, je to ena prioritetnih nalog - odkrivanje. Vendar odkriti se to da. In tretje, kar bi rad povedal. Poslanska skupina, naša majhna poslanska skupina, v kateri je 50% zdravnikov, bo zelo pazila, kako se bo v bodoče obravnavala problematika azbesta oziroma posledic uporabe azbesta. Zato podpiramo predlagani zakon in obenem prosimo vlado oziroma resorna ministrstva, da čim prej izdelajo nov predlog zakona, ki bo upošteval vse to, kar smo danes tu rekli. In naša poslanska skupina, še enkrat, v kateri je 50% zdravnikov, bo bedela nad tem, da se bo to realiziralo. Hvala.
Hvala lepa kolegu mag. Klavori. K besedi vabim gospoda poslanca Rudolfa Petana, predstavnika Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister in spoštovani ostali! Gre za področje, ki se mu je uradna politika, se pravi država, nojevsko izmikala, in to predvsem na področju, ko gre za varstvo ljudi in delavcev, tu mislim tudi odškodnine za delavce, ki so bili v stiku z azbestom, in to v proizvodnji katere sestavina je azbest. Če to ne bi bilo tako, potem se ne bi moglo zgoditi, da bi sploh prvi zakon, ki resno obravnava nadomestila, odškodnine za obolele, predlagal kot opozicijski poslanec naš poslanski kolega gospod Ivo Hvalica. Res, da v omejenem obsegu, šlo je samo za proizvodnjo v Anhovem. S tem je bilo tudi uradno priznano dejstvo, da je azbest hudo škodljiv za zdravje ljudi, in da je tudi odločitev za postavitev giganta, ki temelji na azbestni surovini, precej vprašljiva, ampak vse se da popraviti. Še hujše pa je potem vztrajanje pri takšni proizvodnji. Po količini proizvedenih azbestnih izdelkov na prebivalca smo bili verjetno eni vodilnih v Evropi. Po drugi strani pa država ni želela priznati ali ni hotela priznati ogrožanja zdravja ljudi zaradi proizvodnje, katere sestavina je azbest. Tudi zakon, ki je priznaval odškodnine prizadetim ljudem, je bil sprejet, kot sem že omenil, na predlog našega poslanskega kolega, ko je bila populacija, ki je delala v Anhovem z azbestom, že kar dodobra razredčena. Zgodovina se žal ponavlja. Kljub temu, da je prejšnja vlada dobro vedela, da veljavnost zakona o spremembah zakona o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno poteče konec lanskega leta, ni storila nič za rešitev ali pa zelo malo za rešitev problematike. Predlogu zakona, ki ga je novembra 2003 vložila skupina poslancev, je takratna vlada nasprotovala. Zato je bil seveda parlamentarni postopek sprejemanja onemogočen. Vlada pa ni pripravila svoje rešitve, in to kljub dejstvu, da je znano, da je v Sloveniji uvoženo skoraj 700 tisoč ton azbesta, ki je bil v večini uporabljen za kritino in za vodovodne cevi, ki so še danes v uporabi. Ocenjuje se, da je bilo azbestu izpostavljenih preko 20 tisoč delavcev v različnih oblikah, prav gotovo pa največ v Salonitu Anhovo, in verjetno tudi v najbolj kritični obliki. Kljub zakonu, ki je jasno opredeljeval finančne obveznosti, je odbor državnega zbora za gospodarstvo januarja 2003 ugotovil, da je v proračunu za leto 2003 in 2004 namenjenih 1,2 milijardi SIT manj, kot je bilo predvideno z zakonom, in predlagal takratni vladi, da zagotovi manjkajoča sredstva z rebalansom proračuna, ker je ta zakon potrebno izpeljati v celoti. Zaradi popolne ignorance prejšnje vlade do omenjene problematike in zaradi popolne pasivnosti zaradi prenehanja veljavnosti zakona 31.12.2004 sta naša poslanska kolega konec lanskega leta vložila predlog zakona, ki je identičen zakonu iz leta 2003, ki ga je tedanja vlada zavrnila. Glede na neurejenost razmer na tem področju je razumljivo, da je potrebno sprejeti zakon, ki bo omenjeno in seveda dolgoročno mačehovsko obravnavano področje uredil sistemsko dolgoročno in tudi celovito. V ta koncept prav gotovo spada sklep sedanje vlade, 15.1.2005, s katerim je zadolžila ministrstvo za delo, družine in socialne zadeve, ministrstvo za zdravje, ministrstvo za finance in ministrstvo za okolje in prostor, da se pripravi celovit pregled dosedanjega izvajanja zakona in da se do drugega kvartala 2005 pripravi predlog novega zakona, ki naj to področje uredi dolgoročno in pa sistemsko. Ker je v proračunu za letošnje leto planirano in zagotovljeno še skoraj 700 milijonov sit, je predlog tega zakona sicer nepotreben in je odveč, vendar v Slovenski demokratski stranki bomo podprli ta predlog, ki je bil izglasovan potem na odboru, ker menimo, da če je neka stvar dvakrat zapisana, ne more škoditi in ker ne bi želeli, da bi se pri teh bolnikih porajali dvomi, kajti oni so že tako ali tako pod velikim stresom, zato bomo v SDS ta predlog odprli. Ta predlog kaže na to, da je država do sedaj imela kar mačehovski odnos do tega problema. Pred glasovanjem smo se tudi v poslanski skupini predstavniki sestali s predstavniki azbestnih bolnikov. Še enkrat, v SDS bomo ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala, kolega Petan. Kot zadnjega v okviru te točke k besedi vabim gospoda poslanca dr. Mateja Lahovnika, da predstavi stališče Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci. Ne glede na besede predgovornika, moram žal ugotoviti, da vzroki za azbestno problematiko ne segajo v mandat prejšnje vlade, so bistveno globlji. Vsi se zadevamo, da so vzroki, posledice azbestne proizvodnje in uporabe azbestnih izdelkov ne samo na celi vrsti različnih področij, na področju gasilske tehnike, če želite in še cele vrsti drugih področij, so izjemno pereča problematika in zelo razširjena je bila ta uporaba. Tudi posledice te proizvodnje in uporabe azbestnih izdelkov ne segajo v mandat te vlade, ki je sedaj nastopila svoj mandat. Bojim se in vsi vemo, da bodo te posledice bolj dolgoročne. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije se zavedamo posledic pretekle uporabe azbestnih izdelkov in proizvodnja azbestnih izdelkov, ki sega, kot sem že dejal, ne samo nekaj let, pač pa nekaj desetletij nazaj, zato podpiramo predlog omenjenega zakona. Potrebno je poudariti, da je bilo že v preteklosti v državnem proračunu zagotovljenih 4 milijarde 350 milijonov tolarjev sredstev, od katerih je ostalo 692 milijonov tolarjev še neporabljenih, zato je amandma odbora za gospodarstvo zelo smiseln, da se omogoči vsem tistim oškodovancem, ki niso v lanskem letu sprožili ustreznih zahtev, da to storijo v letu 2005. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo tudi podprli celovito reševanje omenjene problematike prav zato, kar sem dejal, ne sega omenjena problematika leto, dve, če hočete tri nazaj, pač pa so vzroki bistveno daljši, prav zato, ker bodo posledice dolgoročne. Se strinjamo s tem, da je potrebno problematiko urediti in seveda tudi ne nasprotujemo temu, da se reševanje te problematike prenese v resor ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo torej predlog omenjenega zakona, ki vsaj deloma zagotavlja sredstva za kompenzacijo bolnikom, zavedamo pa se, da to ta sredstva v resnici še vedno minimalna in nikakor ne morejo odtehtati porušenega zdravja in skrajšanje let življenja, kljub temu bomo seveda ta predlog zakona podprli, ker kot sem dejal, vsaj minimalno kompenzira bolečine tistim, ki so sodelovali na takšen ali drugačen način v proizvodnji azbestnih izdelkov. Hvala.
Hvala lepa, dr. Lahovnik. S tem smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin končali. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih v skladu s poslovnikom. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil jutri v okviru glasovanj. Zato s tem prekinjam 2. točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet Republike Slovenije. V zvezi s tem je naše matično telo, torej odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlagal državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku državnega sveta, gospodu mag. Adolfu Zupanu za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Gospod podpredsednik državnega zbora, spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Lep dober dan v imenu državnega sveta in hvala lepa za priložnost dati nekaj kratkih poudarkov. Ustava Republike Slovenije ureja sestavo in pristojnosti državnega sveta, med ostalim določa tudi, da ima državni svet poslovnik. Zakon, prvi, je bil sprejet v letu 1992. Zakon ni v celoti uredil vsega potrebnega, zato je vlada Republike Slovenije 28.4.1994 sprejela sklep, da se do sprejetja zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem svetu plače njegovega predsednika, sekretarja in zaposlenih v njegovih službah uredijo v proračunu Republike Slovenije. Izhajajoč iz nepopolno urejenih stvari, je državni svet že v letu 1994 v maju, vložil zakon o spremembah in dopolnitvah, vendar ga državni zbor ni obravnaval. V tistem zakonu, samo da spomnim, so bile nekatere stvari urejene tako, da bi stale več, in sicer predvideno je bilo tudi, da bi bilo nekaj državnih svetnikov poklicnih. Potem se je zgodilo leto 2003, ko je računsko sodišče ob pregledu poslovanja državnega sveta opozorilo, da te stvari niso urejene, to je bilo v mesecu februarju in že v juniju istega leta 2003 je državni svet vložil predlog sprememb in dopolnitev zakona o državnem svetu v besedilu, ki ga imate pred sabo. Tematiko je obravnavalo tudi ustavno sodišče. Med ostalim je reklo, da te stvari ne morejo biti urejene v poslovniku, temveč v zakonu. Vsa ta leta od leta 1994, najprej seveda od 1992 in kasneje od sklepa Vlade Republike Slovenije v letu 1994, se je to urejalo s proračunom Republike Slovenije, v vsebinskem pogledu pod postavko plače, v vsebinskem pogledu z močjo zakona. Poseben problem je problem prostovoljnega časnega oziroma poklicnega opravljanja dela. Vse te tri kategorije, nedvomno se boste strinjali, izhajajo iz javnega interesa. Državni svet je bil ustanovljen z ustavo zaradi zasledovanja javnega interesa. Ocena je bila pri pripravi tega zakona, da se da s stalnim in nenehnim delom predsednika državnega sveta v najboljši meri zasledovati s poklicnim opravljanjem te funkcije, slišali pa smo v preteklih dneh, da je to ena izmed praktično zelo spotakljivih rešitev. Prvotno je bilo tudi urejeno, da se je plačilo izvajalo v obliki nadomestila izgubljenega zaslužka, vendar to je povzročalo številne težave, ker je bil izgubljen zaslužek za posamezne državne svetnike lahko zelo različen. Samo primeroma, če je nekdo, ki je upokojen, je lahko eno, drugo je, če nekdo še opravlja aktivno delo recimo bolj zahtevno, bi to lahko stalo nekajkrat več in seveda posredno bi stalo več tudi državo, zato je bilo to urejeno tako, da so državni svetniki v svojem poslovniku uredili njihovo delo oziroma plačilo njihovega dela v obliki sejnine, ki je bila lahko največ do višine ene tretjine. Podobne rešitve so poznane tudi v prvih letih naše nastajajoče države, ko je bilo to tudi takrat še v tridomni skupščini podobno urejeno. In samo še zadnje okrog častne funkcije, poklicnosti. Častna funkcija, ki bi postala poklicna, bi še vedno lahko zagovarjala svoje matične interese, iz katerih je izvoljen državni svetnik. Denar tu ne igra vloge. In če bi zagovarjali, končujem zaradi poteka časa, kot to dela gospod poslanec Cvikl iz LDS, bi tak njegov zagovor zelo težko prenesli na področje občin, ker pravzaprav iz tega bi potem izhajalo, da bi morali občani plačevati občinam [[...]]
Čas je potekel, prosim lepo.
[[...]]večji del potrebnih sredstev iz nivoja države. Hvala lepa. Spoštovani svetniki, kljub temu predlagam premislek, da bi o nujnosti te ureditve v zakonu vendar še enkrat premislili. Hvala lepa.
Hvala gospodu svetniku, magistru Zupanu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar, ki bo predstavila stališče Nove Slovenije.
Pozdravljeni. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi poslanci in vsi drugi, ki spremljate to sejo. Poslanska skupina Nove Slovenije je pregledala natančno predlagane spremembe tudi z upoštevanjem dodatnih obrazložitev predstavnikov državnega sveta. Vendar pa v poslanski skupini ne podpiramo sprememb obstoječega zakona na način, kot ga je predlagatelj predlagal. V poslanski skupini torej ne vidimo razlogov, da bi bilo poklicno opravljanje funkcije predsednika državnega sveta zapisano v zakonu o državnem svetu. Glede na ustavni status ureditve državnega sveta gre torej za predstavniški organ socialnih, lokalnih, poklicnih, gospodarskih interesov, in verjetno ne bi bilo prav v njihovem interesu, da bi bila to neka eksistenčna vezanost na državni proračun z obliko plače, pa čeravno gre tukaj samo za predsednika državnega sveta. Tukaj se nam je pojavilo vprašanje tudi ob dodatnih obrazložitvah v zvezi z velikim obsegom del, ki ga ima predsednik. Če odpremo mesto predsednika, se pojavi tudi vprašanje podpredsednika, na katerega vendarle lahko predsednik prenese določeno količino dela. Državni svetniki, torej takratna sestava, pa so se odločili, da izmed sebi enakih, torej izmed svetnikov funkcijo predsednika povzdignejo v funkcijo poklicnega opravljanja. Tako so se pač odločili sami v takratni sestavi in kdo ve, morda naslednja sestava svetnikov bo o tem odločala drugače. To prepuščamo pač njim samim. Poslanska skupina Nove Slovenije izhaja pri svoji odločitvi iz ustavnih izhodišč in iz samega namena, ki ga ima državni svet ter predvsem iz določila, da je funkcija svetnika častna. Naj pri tem poudarim, da tukaj ne mislimo, da je ta funkcija brezplačna. Ampak že v obstoječi zakonodaji, tako za predsednika kot tudi za svetnike je omogočeno nadomestilo za izgubljen zaslužek. V zvezi s statusom vodje službe državnega sveta in predlogom, da naj le-ta dobi status funkcionarja, gre tudi za še eno težnjo po izenačitvi državnega sveta z državnim zborom, ki je ob obstoječi ureditvi pač ni mogoče pavšalno enačiti. Kot je bilo že omenjeno, gre pri državnem svetu predvsem za predstavniško telo specifičnih interesov, medtem ko gre pri državnem zboru za splošno predstavniško telo. Nadalje, državni zbor sprejema dokončne odločitve, medtem ko ima državni svet v okviru svojih pristojnosti - tudi tu se lahko vprašamo, ali so te dovolj visoke ali ne -, le vpliv na delo in odločitve državnega zbora. Skladno s tem je torej tudi različna ureditev statusa tako predsednika, svetnikov kot drugih strokovnih sodelavcev v državnem svetu verjetno utemeljena. Sekretar po zakonu o državnem svetu vodi službo državnega sveta in v poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da le-ta spada v sistem zakona o javnih uslužbencih in se ga lahko obravnava enako kot druge položajne uslužbence. Posebej pa se nam ta posebna predlagana obravnava ne zdi smiselna v obdobju, ko se pripravlja realizacija novega plačnega sistema. Zato bomo v poslanski skupini Nove Slovenije glasovali za predlagan sklep, da predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o državnem svetu ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa kolegici Dolinar. K besedi vabim gospoda poslanca Franca Kanglerja, predstavnika Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da ustava uvršča državni svet takoj za državnim zborom in je dejansko državni svet še pred predsednikom republike. Zato si bomo skozi svojo politično aktivnost v poslanski skupini prizadevali, da se delo državnega sveta, tako delo predsednika državnega sveta, ne razvrednoti. Z vidika državnih funkcij, ki jih opravljajo v državnih organih, predvsem mislimo na državni svet, gre za organ, ki pa deluje v okviru zakonodajne funkcije, saj lahko predlaga zakone, daje mnenja o vseh zadevah iz njegove pristojnosti, daje veto, zahteva razpis zakonodajnega referenduma in zahteva tudi parlamentarno preiskavo. Dolžnost državnega sveta pa je tudi, da sme izreči mnenje o posameznih zadevah. Tako gre za veliko politično vprašanje, ki se je v danem trenutku porajalo, in smo v poslanski skupini mnenja, da je zakon, ki je bil sprejet leta 1992 [[zakon o državnem svetu]] , pomanjkljiv, da ne rešuje nekaterih vprašanj, povezanih predvsem s financiranjem državnega sveta in opravljanjem poklicne funkcije predsednika državnega sveta in sekretarja. Zavedamo se, da gre za pomembni organ, kot državni svet. Kot sem že uvodoma dejal, da količina in narava nalog in pristojnosti predsednika državnega sveta, ki so urejene v poslovniku, kažejo elemente, da je potrebno to funkcijo opravljati profesionalno. Sprejemamo tudi stališče računskega sodišča, da je potrebno te stvari urediti, čeprav smo na nek način tudi razočarani, da to problematiko in to tematiko v zvezi s financiranjem državnega sveta predsednika funkcije rešujemo po 12 letih, po sprejemu zakona o državnem svetu, ki je bil 1992. leta sprejet. Ta problem bi moral biti rešen že v prejšnjih dveh ali treh mandatih. Vsekakor pa dejansko gre za predstavnike različnih interesnih skupnosti, tako socialnih, gospodarskih, poklicnih in lokalnih interesov, ki združujejo svoja mnenja, svoje misli prav v državnem svetu. In dejansko državni svetnik mora dobiti nadomestilo za svoje opravljeno delo, za svoje stroške, ki jih ima z delom v državnem svetu. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da bo treba v bližnji prihodnosti status tako državnega sveta kot državnih svetnikov, članov sveta urediti, zato si bomo prizadevali v koaliciji, da najdemo sistemsko rešitev in da v skladu tudi z bližajočim sistemom javnih plač uredimo ta položaj tako državnih svetnikov kot tudi samega predsednika in da najdemo rešitev, da v skladu z vsemi predpisi in akti, ki naj bi urejali tako posamezne subjekte državnega sveta, da se to uredi. In tudi mnenj poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je, da je treba tako posamezne svetnike kot tudi generalnega sekretarja sveta urejevati v sistemu javnih plač, ne pa v zakonodaji oziroma po predpisih, ki bi jih sprejemal državni svet. Za konec naj poudarim, da poslanska skupina Slovenske ljudske stranke ne bo podprla zakona, ki ga imamo pred seboj na mizi.
Hvala lepa, kolega Kangler. Dovolite mi, da morda ob tem predstavim na kratko eno točko iz zapisa delovnih pogovorov predsednika državnega zbora z vodji poslanskih skupin v zvezi s pripravo in potekom sej državnega zbora. V 2. točki smo se dogovorili, da praviloma izza govorniškega odra nastopajo tudi predstavniki poslanskih skupin, ko predstavljajo stališče poslanske skupine. Vem, da je besedica "praviloma" ohlapna, ampak bi drugič kolega Kanglerja vseeno povabil, da pristopi h govorniškem odru. In mimogrede v tem sklopu obstaja tudi 13. točka, ki pravi, da v plenarni dvorani pogovori prek prenosnih telefonov niso dovoljeni. Jaz mislim, da je možno besedico "pogovori" interpretirati tako, da se to nanaša tudi na zvonjenje. Hvala lepa. K besedi vabim kolega Saša Pečeta, da predstavni stališče Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni. Pred sprejemanjem zakona o državnem svetu si je po naši oceni treba odgovoriti, kaj je državni svet. Po našem trdnem prepričanju, torej po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, je državni svet je skupek ozkih parcialnih interesov, ki jim je žal ustava RS dovolila tisto dvojno vlogo podajanja oziroma soustvarjanja zakonodajnega postopka. Zato smo v okviru Slovenske nacionalne stranke nekajkrat skušali najsibo prek ustavnih sprememb ali sprememb zakonodaje doseči, da bi državni svet izgubil svojo vlogo oziroma drugače povedano, da v naši pravni ureditvi ne bi bilo več državnega sveta. Če pogledamo sestavo državnega sveta, torej, posameznih interesov, ki ima tako privilegij, da sodeluje v zakonodajnem postopku, ali če pogledamo sestavo delovnih teles državnega sveta, vidimo izključno, da so zastopniki posameznih ozkih interesov vključeni v zakonodajni postopek. Naj vam povem, da je zakon o gospodarski zbornici nemogoče s kakršnimkoli argumentov spraviti skozi državni svet, ko v njegovem delovnem telesu, ki so ukvarja z omenjeno materijo, sedijo samo predstavniki različnih zbornic. In po oceni Nacionalne stranke seveda temu ni prostor v slovenski parlamentarni ali, bolj rečeno, v slovenski demokraciji. Državni svet je po naši oceni dvoživka. Je eden izmed tistih, ki lahko na določenem področju, kolikor se dotikajo izključno njegovih zadev, vplete v zakonodajni postopek ali pa seveda tudi ne. Da pa bomo videli, koliko je državni svet sploh aktiven v celotnem svojem tretjem mandatu, pa je smiselno povedati, da je državni svet posredoval državnemu zboru v tem celem svojem tretjem obdobju izključno štiri zakonske iniciative. To je manj, kot jaz verjamem, da v prejšnjem mandatu katerakoli izmed političnih strank - pa roko na srce, ne moremo primerjati instituta politične stranke ali pa instituta državnega sveta. V nadaljevanju je ta isti institut oziroma inštitucija državnega sveta podala mnenje, in to 32-krat. 32-krat podajo mnenje praviloma politične stranke na enem rednem zasedanju, ko pač obravnavamo 32 zakonov, ne pa v celem mandatu. V nadaljevanju pa je državni svet celo enkrat v celem mandatu svojem, tretjem, podal eno zahtevo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti posameznega akta. Torej, statistike, ki je vse vam dostopna in ki sem jo ravnokar prebral oziroma nanizal, je razvidno, da se državni svet dotika izključno tiste materije, ki se dotika posameznih članov državnega sveta ali pa posameznih lobijev, ki stojijo za tem državnim svetom kot institucijo oziroma bolje povedano, ki stojijo v krinki, imenovani državni svet. Kaj hočejo doseči z novelo zakona, ki nam jo pošiljajo v obravnavo? Izključno eno, torej, da bi se zakon dopolnil v tistem poglavju, ki se določa, da predsednik državnega sveta opravlja svojo funkcijo poklicno. Drugič, posledica tega seveda je, da bi predsednik državnega sveta imel pravico do plače. Tretjič, da bi sekretar državnega sveta imel potemtakem enake pravice kot predsednik državnega sveta. Zakaj je to prišlo - zaradi opozorila zakonodajno-pravne službe oziroma mnenja zakonodajno-pravne službe, da je računsko sodišče v reviziji pri poslovanju državnega sveta opozorilo in ugotovilo, da za izplačevanje plač predsedniku državnega sveta ni ustrezne zakonske podlage. Torej omenjeni zakon, danes dopolnitve zakona o državnem svetu, je izključno posledica plače predsednika državnega sveta in generalnega sekretarja državnega sveta. Računsko sodišče je pa do te svoje ugotovitve prišlo z novelo, ki nam jo navsezadnje v pisni obliki ponuja vlada Republike Slovenije in v kateri ugotavljajo, da zakon o sistemu plač o javnem sektorju določa, da z dnem uveljavitve tega zakona prenehajo veljati določbe vseh ostalih zakonov in predpisov, ki urejajo plače in podobne razmere v javni upravi. Torej imamo zelo čisto in enostavno situacijo. Državni zbor je sprejel zakon o sistemu plač v javnem sektorju in na podlagi tega zakona delovanje na področju izplačila v okviru državnega sveta pač ni v skladu s tem zakonom. Ampak ne moremo na ta način izigrati slovenske zakonodaje in po taki poti skozi zakon o državnem svetu pripeljati oziroma dati normo legitimnosti tovrstnemu početju. In za zaključek. Slovenska nacionalna stranka bo tudi v tem mandatu vztrajala, da državni svet izključimo iz zakonodajnega postopka. Hvala.
Hvala, kolega Peče. K besedi vabim gospoda poslanca Srečka Hvauca, da predstavi stališče Slovenske demokratske stranke.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani predstavnik državnega sveta. Pred nami je predlog zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o državnem svetu, ki ga je predlagal državni svet. Bistvene novosti, ki so bile že omenjene, so profesionalizacija predsednika ali pa mesta predsednika državnega sveta in vzpostavitev funkcije generalnega sekretarja. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne bomo podprli. Naštel bom nekaj pomembnejših oziroma najpomembnejših razlogov za tako odločitev. Prva, ki je že bila omenjena, je to, da zakon o državnem svetu v 62. členu določa, da je opravljanje funkcije in člana državnega sveta častna funkcija. To pomeni, da ima opravljanje take vloge veliko etično in moralno vrednost in tudi nek ugled in veljavo in spoštovanje v družbi. Hkrati seveda to pomeni, da opravljanje take funkcije ni povezano s plačilom. Če denar, kot je predstavnik predlagatelja omenil, ni pomemben za opravljanje take funkcije, potem seveda tudi po moje in po naše ni toliko pomemben, da se pogovarjamo o plačilu te funkcije. Strinjam se z dejstvom, da ima predsednik državnega sveta večje obveznosti kot ostali člani, svetniki, njegovi kolegi, vendar je najprej in v prvi vrsti in predvsem član tega organa in zato ne more biti obravnavan po nekih drugačnih osnovnih kriterijih, ki veljajo za njegove kolege. Naslednje, kar bi tak pristop pomenil, je to, da uzakonjamo plačo za posamezne funkcionarje oziroma v tem primeru za predsednika in za generalnega sekretarja, kar bi pa seveda pomenilo neko nesistemsko parcialno urejanje plač na samo enem majhnem področju. To je pa seveda popolnoma nasprotje od tega od cilja, ki ga imamo, da bi sistemsko uredili plače v celotnem javnem sektorju. Takšno parcialno urejanje plač je pripeljalo v preteklosti do stanja na tem področju, kakršnega pač imamo. In še kot zadnje, predlagatelji navajajo, da predlagane spremembe ne bodo imele finančnih posledic. Mi smo prepričani ravno nasprotno, menimo, da bi profesionalizacija nekaterih mest v državnem svetu v zvezi z vsemi svojimi posledicami povečala tudi uporabo proračunskih sredstev, ki so potrebna za delovanje državnega sveta. To je le nekaj glavnih razlogov, zaradi katerih naša poslanska skupina tega predloga zakona ne bo podprla. Ker pa je materija povezana z državnim svetom, kot je bilo že tudi tukaj danes omenjeno v obravnavi oziroma je bilo predmet diskusije in debate že kar nekaj let, pravzaprav že od začetka sprejetja tega zakona, pa se bomo zavzemali za to, da se vprašanje vloge delovanja in seveda tudi financiranja državnega sveta temeljito osvetli z vseh možnih zornih kotov in da se poiščejo neke sistemske in dolgoročne rešitve. Hvala.
Hvala, kolega Hvauc. Besedo ima gospod poslanec dr. Pavel Gantar v imenu Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Poslanski klub LDS ne podpira predloga zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o državnem svetu, saj tako kot večina poslanskih skupin meni, da narava funkcij državnega sveta, ki je časna, in sama narava državnega sveta ne dajeta pravnega temelja za popolno profesionalizacijo funkcije predsednika državnega sveta, saj bi se s takšno popolno profesionalizacijo se izgubila pravna podlaga za izvolitev v državni svet in tudi osnovni namen funkcije, torej predstavništvo določenih interesov, ki izhajajo iz poklicne vezanosti državnega svetnika na določeno interesno skupino. Ker so člani državnega sveta po ustavi predstavniki in nosilci nosilcev socialnih gospodarskih, poklicnih in lokalnih interesov, in izhajajoč iz že omenjene narave državnega sveta kot organa "sui generis", ki prenaša te interese na naravo in zakonodajo odločanja, ni opore za popolno profesionalizacijo iz naslova članstva v državnem svetu. Predsednik državnega sveta pa ob pogledu materialnih nadomestil ne more biti obravnavam po drugačnih kriterijih, kot velja to za druge člane državnega sveta, saj je tudi predsednik predvsem član in predstavnik nosilcev določenih interesov. Poslanski klub LDS bi seveda podprl rešitve, ki predvidevajo, da se za opravljanje funkcije predsednika državnega sveta predvidi nadomestilo za upravljanje funkcije, saj je vendar treba priznati, da ima predsednik državnega sveta vendar več dela, določene protokolarne in druge pristojnosti, ki so zahtevnejše in seveda zahtevajo neko nadomestilo tudi zaslužka. Vendar pa vsaka takšna oblika plačila mora ohraniti funkcijo prejšnje zaposlitve oziroma stik z interesno skupino, ki jo zastopa, mora biti načeloma, če izpostavim, zaposlen tam, kjer je bil zaposlen, in seveda hkrati lahko seveda dobi neko določeno nadomestilo za delo, ki ga opravlja. Poslanski klub LDS seveda razume svetnike, ki se upirajo temu, da bi njihovo plačilo, če rečem tako poenostavljeno, bilo urejeno na način nadomeščanja izgubljenega zaslužka. Mogoče imajo v praktični izvedbi celo prav, mogoče bi ureditev s sejninami, tako menimo, bila bolj enostavna, enako bolj fer tudi na nek način in tudi bolj pregledna, vendar morajo biti, če bi se odločili za tako odločitev, kriteriji za sejnino določeni v samem zakonu in ne more biti edina določba ta, da skupna sejnina ne sme znašati več kot eno tretjino tako imenovane predsednikove plače. Skratka, čas je, da se ta problem reši, da se mogoče predstavniki vseh poslanskih skupin, strank z državnim svetom usedejo skupaj in poiščejo tiste rešitve, ki bodo omogočale članom državnega sveta in predsedniku normalno delo, fer nadomestilo zaslužka ali plačila za svoje opravljeno delo, ki pač je, to moramo priznati - in uredili to zadevo. Do tedaj pa bi v poslanski skupini LDS predlagali svetnikom, da vendar striktno upoštevajo do sedaj veljavne in sedaj veljavne zakonske določbe. Drugo vprašanje, ki seveda ni vprašanje tega zakona, pa je to, kaj in kakšno funkcijo naj državni svet v Sloveniji opravlja. Sam moram reči, da sem pred leti, ko je bila ustava sprejemana, nasprotoval tej neokorparativistični instituciji. Menil sem, da bi funkcija državnega sveta bila lahko drugačna, boljša, bolj učinkovita, vendar je rešitev takšna, kot je, in o takšni rešitvi se danes pogovarjamo. In v zvezi s tem zakonom, verjetno o tem nima smisla več kot toliko razpravljati. Če povzamem. Poslanska skupina LDS bo glasovala za sklep, da zakon, takšen kot je, ni primeren za obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega dr. Gantar. Kot zadnji bo predstavil svoje stališče gospod poslanec Miran Potrč v imenu Združene liste socialnih demokratov.
Hvala lepa. Vsem lep pozdrav. Zaradi vrste pomislekov glede izplačil višine plač in nadomestil za delo državnih svetnikov se je državni svet ponovno odločil, da predlaga spremembo in dopolnitev zakona o državnem svetu tako, da za predsednika in generalnega sekretarja državnega sveta predvidi profesionalno opravljanje njune funkcije in v posledici tega tudi pravico do plače. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov tega predloga zakona ne podpira. Pomisleki glede profesionalnega opravljanja funkcije člana državnega sveta in tudi njunega predsednika in generalnega sekretarja so stari skoraj toliko, kot sama institucija državnega sveta. In vedno so bili glede take rešitve resni, strokovni in politični pomisleki. To bi moral vedeti tudi državni svet. Žal pa jih nihče ni peljal v dokončne odločitve: niti predlagatelji ustavnega spora o tem vprašanju iz leta 1993, niti ustavno sodišče, ki je njihov predlog zavrnilo zgolj iz formalnih razlogov in o vsebini ni odločalo, niti kasneje vlada, ki je s sklepom predvidela njihov izplačevanje iz državnega proračuna. Državni zbor pa je v letih 1994 in 1995 drugače, kot je bilo to uvodoma povedano, že enkrat zavrnil podoben zakon, kot ga obravnavamo danes. Že takrat se je poskušalo doseči profesionalizacijo, pa je državni zbor takšen zakon zavrnil. Res pa je, da takrat ni pripravil celovite rešitve položaja državnega sveta, vendar tega tudi državni svet za sebe na drug način kot samo s profesionalizacijo ni predlagal. Razlog za to so bili najbrž različni pogledi politike in poslanskih skupin na položaj in vlogo državnega sveta in morda je tako še tudi danes. Konec lanskega leta je nezakonitost izplačil za profesionalno opravljanje funkcije pri svojem pregledu ponovno ugotovilo računsko sodišče. In državni svet, poudarjam, namesto da bi sledil vsem dosedanjim pomislekom o profesionalizaciji, se je ponovno odločil, da zahteva profesionalizacijo opravljanja funkcije svojega predsednika in generalnega sekretarja. In to je ob mnogih drugih problemih, ki so se pojavili v zvezi z delom državnega sveta - tudi sporna imuniteta, tudi potovanja, tudi obseg dela, ki ga je mogoče kritično ocenjevati -, vse to je pripeljalo res tudi do politizacije, vendar je tudi državni svet po mojem mnenju mnogo sam zakrivil, da je situacija takšna. Lahko je torej upravičeno prizadet glede njegovega ocenjevanja in ocenjevanja njegove vloge v javnosti, vendar je doslej več ali manj videl samo eno rešitev - profesionalizacijo -, namesto da bi iskal tudi druge. In mi smo pač dolžni povedati, da profesionalizacija po vseh dosedanjih strokovnih mnenjih in tudi glede na ustavo ni mogoča in utemeljena, in tako menimo tudi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov. Hkrati bi pa rad povedal, da nismo prepričani, da bo zavrnitev zakona, takšnega kot je predlagan na današnji seji - to pa predpostavljamo -, pomenila rešitev problema: niti za državni svet niti za sistem financiranja državnega sveta. Kar zadeva sistem financiranja, bi bilo končno prav, da državni svet sam ali na njegovo pobudo vlada, lahko tudi ustavna komisija ali politične stranke resno sedemo in vidimo, kaj s sistemom financiranja narediti in urediti. Ker takšen sistem, kot je danes, bo še naprej neustaven in nezakonit, in če ne bo nobene rešitve, ne vemo, kako bomo delali dalje. In drugič, prav bi bilo najbrž, da po enakem postopku tudi državni svet, vlada, politične stranke, tudi morda ustavna komisija, vidimo, ali je res ali ne potrebna kakšna resna strokovna in politična ocena položaja, aktivnosti, bodočih usmeritev v ustavnem sistemu državnega sveta, ker sem prepričan, da nobene "ad hoc" rešitve k temu ne bodo prispevale. Najbrž pa vsi vemo, da je situacija takšna, da bi stanje morali resno oceniti in videti, ali so smotrne in potrebne spremembe. Hvala.
Hvala, kolega Potrč. Tako smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanja, torej pol ure po končani 6. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob času, ki je določen za glasovanje. Prekinjam to točko dnevnega reda. In se lotevam 4. TOČKE DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI CESTNEGA PROMETA. Čeravno bo beseda tekla o zasegu motornih vozil, bi na tem mestu želel opozoriti na grozljiv podatek, ki sem ga danes prebral v časopisju. Namreč, da so naše ceste do današnjega dneva terjale že 13 življenj. In dejstvo je, da ne bomo z nobenim zakonom bistveno izboljšali tega podatka oziroma podatka na koncu leta, ampak kvečjemu z drugačnim obnašanjem, s prevrednotenjem vrednot. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil državni svet Republike Slovenije. In v zvezi s tem zakonom oziroma predlogom je odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlagal državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi 3. odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku državnega sveta, gospodu Ivanu Bukovcu, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, beseda je vaša.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni. Ta tematika je drugič pred vami v državnem zboru. V lanskem letu smo hoteli z vetom uresničiti neke želje in zahteve lokalnih skupnosti z juga dežele, da se vendar naredi na naših cestah red. In kot je predsedujoči ugotovil, ker tega reda ni, so žrtve vsak dan večje. Temu je tudi naš predlog za spremembe zakona 1. in 2. člena, da se le omogoči možnost tistih vozil, ki so tehnično "neizpravna", neregistrirana, moteča in za druge življenjsko nevarna, da se umaknejo iz ceste. Ta zakon, torej ta sprememba zakonskih dveh točk je prišla dejansko iz potreb ljudi, iz majhnih problemov, ki jih imamo predvsem na jugu dežele, pa tudi še kje drugje. Zakonodaja ne omogoča policistu vztrajnim povratnikom na tem terenu, da odvzame vozilo in ga primerno ali spravijo stran ali ga uničijo. Policist nima nikakršne ali realne možnosti za odstranitev teh vozil s ceste. Dejstvo je, da se ljudje vozijo z 8, 10, 12 let starimi vozili. Danes je sigurno več kot 30 takih vozil na cesti, tam kjer sem doma. Žal so se umaknili z glavnih cest in sedaj vozijo po vaseh, po manjših zaselkih in seveda s tem ogrožajo na ozkih poteh še več ljudi. S tem zakonom želimo policiji dati možnost, da dejansko ima možnost te avtomobile umakniti. Zakon o prekrških, ki je bil tudi lansko leto sprejet, ne daje te možnosti. On daje možnost policistom, da ustavijo to vozilo in seveda tisti povratnik počaka, da policist gre, in potem se naprej mirno pelje. Tako imenovani povratniki so tisti, ki jim je zapor - kot bi šel na izlet. Veliko pa je mladoletnikov, ki so nekaznovani, torej jih ni mogoče kaznovati. Pri nas se nekaj ljudi vozi starih 10, 12, 14 let. Če samo povem, da dva mladoletnika, 13, 14 let sta naredila 40 ropov v enem mesecu - in se jima nič ne more narediti. Rad bi povedal, da smo v težavah, ki so za nas nerešljive. Ta zakon bi lahko bil neka pomoč, da se vsaj nekoliko več reda na tem naredi. Hočemo le zakonsko možnost, da se ne ogroža drugih, da dejansko tista vozila, ki ne sodijo na cesto, da se umaknejo. Tudi možnost obstaja, da bi se vozila v mesecu dni, v treh tednih "zavzela", se s podzakonskim akti lahko reši tako, da se da možnost vsakemu lastniku, da to vozilo spravi v registracijo, torej v prevozno stanje. Zato plediram na vas kot na zakonodajno telo, da sprejmete ta dva člena, ker sicer bo zopet tako, kot je bilo: veselo se bo vozilo naprej, policaj je seveda sedaj samo tisti, ki ima "frulico" pa pogleda, če lahko kaj koga ustavi, ker prehitro vozi, nima pa drugih možnosti. Želimo samo dati neko možnost, da se na tem terenu naredi večji red. Hvala lepa.
Hvala lepa gospodu svetniku Bukovcu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in vljudno vabim kolega Kanglerja, da pride k govorniškem odru in predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala, za besedo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo problema in tudi razumemo predlagatelja in tudi predstavnika predlagateljev glede problematike neregistriranih osebnih avtomobilov, ki so udeleženi v prometu na območjih, kjer se srečujejo kot je predlagatelj tudi sam dejal, s problematiko. Dejstvo pa je, da je dikcija člena v kontradiktornem pogledu, v nasprotju z nekaterimi drugimi zakoni, tako z zakonom o prekrških, saj policist vozila v cestnem prometu ne more zaseči, ker za ta ukrep po zakonu o varnosti cestnega prometa nima pooblastila, ki ga predvideva tretji odstavek 123. člena zakona o prekrških. Če se poglobimo samo v dikcijo člena, ki je bil predlagan s strani predlagatelja: "Vozilo, ki ga zaseže policist na osnovi četrte alineje prvega odstavka 229. člena mora lastnik tehnično usposobiti in registrirati v roku 30 dni." Če policist zaseže vozilo in ga shrani na primernem mestu, da je nedostopno, da bi si ga lahko lastnik odpeljal, je tudi težko lastniku, da ga usposobi in registrira v 30-ih dneh. Tega ne razumemo, kako bi bilo mogoče, da policisti zasežejo, nato pa od lastnika zahtevate, da to vozilo, ki ni več v njegovi oblasti, ampak je v trenutnem zasegu policijske postaje, usposobi v 30-ih dneh. Nadaljnja dikcija: "... v kolikor tega ne stori, postane vozilo državna last." Mislim, da je popolnoma jasno, da tega ne moremo sprejeti in tudi spremembe zakona ne moremo podpreti, se pa zavedamo in si bomo tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke prizadevali, da bi poskušali znotraj bodočih sprememb zakona o varnosti cestnega prometa najti ugodno rešitev, da bi lahko policisti bolj učinkovito, hitreje in zakonito tudi ukrepali. Tudi smo mnenja, da do sedaj imajo pooblastila slovenski policisti, da lahko storilo vse, da preprečijo nadaljnjo kršitev prekrška. Če policist vozniku, ki nima registriranega vozila in tudi ne ustreza pogoju, prepove nadaljnjo vožnjo in če je ta voznik z nadaljnjo vožnjo nadaljuje, sme policist v skladu z vsemi pooblastili tudi hitro, učinkovito in zakonito ukrepati, da to prepreči. Iz navedenih razlogov, ki sem jih podal, predvsem vsebina dikcije 1. člena, ki je kontradiktorna z nekaterimi drugimi akti, v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne moremo podpreti zakona, kot je predlagan s strani predlagatelja.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec Boštjan Zagorac v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Zakon o varnosti v cestnem prometu, ki je začel veljati nedavno, 1.1.2005, je po prepričanju Slovenske nacionalne stranke slab, v bistvu je nastajal kot nekakšen nemočen, nestrokoven poskus bivšega ministra, gospod Bohinca, da reši katastrofalne razmere na področju varnosti v cestnem prometu. Minister se je takrat, po našem prepričanju, v obupu odločil in spremenil svoje prepričanje iz januarja 2004, ko je rekel, da višina zagroženih kazni, pač, ne vpliva na število kaznivih dejanj, to je pozabil in potem je junija nastal ta zakon o varnosti v cestnem prometu, ki danes velja. Sam zakon je že ob svojem sprejemanju klical po spremembah in morebitnih nekaterih drugih zapletih v zvezi s tem zakonom, kar smo lahko prebrali tudi v sredstvih javnega obveščanja nedolgo nazaj, da se bodo pojavile določene tožbe v zvezi s tem zakonom in na to smo v Slovenski nacionalni stranki opozarjali že takrat. Sprememba, ki jo predlaga državni svet, vsaj na enem področju zapolnjuje pravno praznino. Zato v Slovenski nacionalni stranki pozdravljamo to spremembo in jo bomo tudi podprli. Žal nam je, da se državni svet spremembe zakona ni lotil celostno, kakor bi zakon po našem prepričanju bilo potrebno spremeniti, ampak kot sem že dejal, vsaj na enem področju se zapolnjuje ta pravna praznina, na področju odvzemanja neregistriranih vozil. Če se malo dotaknem premoženjske sfere, o kateri je bilo govora tudi na odboru za notranjo politiko. Izpostavljeno je bilo dejstvo, da gre za velik poseg v osebno premoženjsko sfero posameznika, če se mu odvzame neregistrirano osebno vozilo. Predpisana globa za takšne kršitelje danes je 20.000 SIT. Kaj pa če se ta kršitelj zaleti v nekoga? Zavarovalnica v tem primeru ne bo pokrila stroškov, tistega, ki je utrpel nesrečo in mu je bil uničen njegov osebni avtomobil s strani takšnega kršitelja, pa čaka dolgotrajen postopek pred pristojnimi organi, da bo lahko svoj avto ne kriv ne dolžan popravil. Po našem prepričanju, kot sem že povedal, je sprememba zakona dobrodošla. Glasovali bomo proti sklepu vlade. Še enkrat pa mi dovolite, da nam je pač z naše strani žal, da se državni svet ni lotil celostne spremembe zakona o varnosti v cestnem prometu. Hvala.
Hvala lepa, kolega Zagorac. K besedi vabim gospoda poslanca Mitjo Ljubeljška, da predstavi stališče Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani zbor in spoštovani ostali prisotni! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ne bo podprla predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa iz več razlogov. In sicer: ker odvzem vozila predstavlja poseg v ustavno zagotovljeno lastnino; ker je predlog zakona v nasprotju z načelom sorazmernosti; kar izhaja iz odločbe ustavnega sodišča, ker je predlog zakona neživljenjski, nesistemski, predvsem pa represiven; ker predlog zakona ne temelji na analizi stanja v praksi, ampak predlagatelj zakona birokratsko predpiše ukrep, ne zavedajoč se posledic; ker bi sprejem predlaganega zakona imel za posledico finančno obremenitev državnega proračuna; ker predlagana sprememba zakona v večini točk ni skladna s predpisi Evropske skupnosti; ker nobena od primerjalno pravno navedenih in prikazanih tujih ureditev, ki naj bi služile za oporo predlagani spremembi zakona, dejansko ne vsebuje rešitve, kot jo vsebuje predlagana sprememba tega zakona. In kje se kaže največja neživljenjskost predlaganega zakona? Obstoječi zakon o varnosti cestnega prometa med drugim določa, da se vozilo, ki ni tehnično brezhibno ali na predpisan način označeno z veljavno nalepko, izloči iz prometa, lastnik pa mora v 24 urah odstraniti izločeno vozilo, če tega ne stori, odstrani vozilo na njegove stroške izvajalec rednega vzdrževanja cest. Predlog spremembe obstoječega zakona pa za isto nepravilnost določa, da policist zaseže vozilo, lastnik pa mora tehnično usposobiti in registrirati vozilo v roku 30 dni, če tega ne stori, postane vozilo državna last, lastniku pa ne pripada nobena odškodnina za odvzeto vozilo. In če sedaj pogledamo podatke o vzrokih prometnih nesreč in kršitvah, povezanih s tehnično neurejenostjo vozila ali veljavnostjo prometne nalepke, na kar se naslanja ta sprememba zakona, vidimo, da je bilo, na primer, v letu 2003 41.314 prometnih nesreč, pri čemer je bilo 56 nepravilnosti na vozilih in kar 15.579 kršitev vožnje z neregistriranim vozilom, recimo, da je potekel rok nalepke. To pomeni, če bo predlagani zakon sprejet, da bi v vseh teh primerih policisti zasegli vozila, in če lastniki ne bi odpravili pomanjkljivosti na vozilih v 30 dneh, bi ta vozila postala last države. Odprava pomanjkljivosti pa je lastnikom praktično onemogočena, saj lastniki nimajo dostopa do svojih vozil v času, ko se sankcija izvršuje. Zanemariti ne moremo tudi dejstva o dodatnem delu policije pri izpeljavi postopka zasega vozila, prevoza, hrambe, varovanja, odprodaje, razgradnje in uničenja vozil ter stroškov, ki za vse te postopke nastajajo. Na koncu je treba še posebej poudariti, da obstoječi zakon o varnosti cestnega prometa korektno ureja problematiko izločitve vozil iz prometa, zakon o prekrških pa ima določbo o odvzemu motornega vozila, vendar le, če ima policist pooblastilo na osnovi odredbe sodnika za prekrške. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke meni, da iz vseh predhodno navedenih razlogov predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa pravno in sistemsko ni sprejemljiv, zato ga tudi ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine LDS bo predstavil gospod dr. Marko Pavliha. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, lep pozdrav vsem tudi s tega mesta. Torej, poslanski klub naše stranke ne podpira ciljev in namenov predloga zakona zaradi podobnih razlogov kot so bili že navedeni, in menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Z uzakonitvijo zasega motornega vozila, ki ni registrirano, bi bilo po našem mnenju kršeno ustavno načelo sorazmernosti. Takšna sprememba zakona tudi ni utemeljena z vidika primerjalnega prava, saj tuje države ne poznajo oziroma ne poznaj takšnega instituta. Za prekršek vožnje neregistriranega vozila ta zakon predvideva izrek globe, ki je glede na težo kršitve sorazmerna, istočasno zakon za tovrstni prekršek določa, da policist vozniku prepove nadaljnjo vožnjo, vozilo pa se izloči iz prometa. Predlog državnega sveta predvideva, da pooblaščena uradna oseba takoj izloči in zaseže vozilo, torej dopušča pravico že prekrškovnemu organu na prvi stopnji, kar ni sprejemljivo. Tako velik poseg v ustavno varovano pravico do lastnine ne more biti prepuščen kar samim policistom. Sicer pa sistemski zakon o prekrških vsebuje določbe odvzemu predmetov in je na tej podlagi mogoče v postopku o prekršku izreči tudi zaseg motornega vozila, poleg tega tudi sodniki za prekrške so že do zdaj odredili na primer uničenje vozila v primeru, ko je kršitelj s tehnično "neizpravnim" in neregistriranim vozilom ponavljal prekrške, vozilo pa je bilo zaradi dotrajanosti tudi brez tržne vrednosti. Na koncu naj še omenimo, da predlogu nasprotuje tudi vlada, ne podpira pa ga niti zakonodajno-pravna služba. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnik državnega sveta, kolegice in kolegi. V času sprejemanja zakona o varnosti cestnega prometa smo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ugotavljali, da je zakon namenjen predvsem izboljšanju ali pa zagotavljanju večje varnosti v cestnem prometu, učinkovitejšemu delovanju sistema, večjemu nadzoru organizacij, ki se ukvarjajo z izobraževanjem kandidatov in seveda spremembam tudi v kaznovalni politiki, njena opredeljenost v zakonu o prekrških, hitrejše odzivanje na kršitve, hitrejše vodenje postopkov o prekrških in s tem manjše število zastaranih zadev. Sprejeti zakon je po oceni mnogih udeležencev v prometu prestrog oziroma so kazni previsoke. Ponovno poudarjamo, da ni bistvo nesporazumov v višini kazni, osnovna težava je v ravnanju posameznikov, ki grobo kršijo prometne predpise. Po sprejetju zakona o varnosti v cestnem prometu smo o njem zaradi veta državnega sveta ponovno glasovali, razlog je bil enak kot sedaj pri predlagani spremembi 240. člena, ki opredeljuje obveznosti lastnika vozila, katerega je policija zasegla. Pri tem velja opozoriti na delež neregistriranih vozil, udeleženih v prometnih nesrečah, ki ni zaskrbljujoč, je pa pomembno število tistih, ki niso pozorni na datum poteka registracije, vendar tudi ti niso ravno razlog morebitnih nesreč s težkimi posledicami. Umestno je torej vprašanje, ali je res nujno v teh primerih zaseči vozilo in ali so dovolj visoke kazni, ki so predvidene za te primere. Pri tem ne gre spregledati odločitve ustavnega sodišča, kot ugotavlja naša zakonodajno-pravna služba, ki je razveljavilo ureditev obveznega izrekanja varstvenega ukrepa odvzema motornega vozila po zakonu o prometnem davku iz razloga, ker je to prepomemben poseg v premoženjsko sfero kršitelja. Strinjamo se tudi z mnenjem vlade, da bi v primeru zasega vozila dejansko onemogočili lastnika, da bi lahko v roku 30 dni tehnično usposobil in nato registriral vozilo. Kot sem dejal v uvodu, smo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov v preteklem mandatu podprli sprejetje zakona zaradi želje po spremembi obstoječega stanja na področju varnosti v cestnem prometu, ki zahteva mnogo previsok krvni davek. Ukrep oziroma sprememba, ki je predlagana in se z njo ne strinja vlada in ne naša zakonodajno-pravna služba ter tudi matično delovno telo, pa ključnega cilja, manj prometnih nesreč, ne bo dosegla oziroma ni bistven element za dosego zastavljenega cilja. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo torej podprla sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. In še nazadnje mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Anton Kokalj. Prosim.
Poslanska skupina Nove Slovenije razume namero predlagateljev, da s predlogom spremembe zakona učinkovito reši problem, s katerim se vsakodnevno srečujejo ljudje, posebej v določenih predelih Slovenije. Očitno je, da državljanke in državljani pritiskajo tudi na predstavnike lokalnih oblasti, ker policija in drugi državni organi problema do sedaj niso uspeli zadovoljivo reševati. Načelno se z želenimi učinki v smislu preventive Nova Slovenija strinja, očitno pa je, da je izvedba, pomeni konkretna sprememba člena, v očitnem nasprotju z ustavo, zaradi česar poslanska skupina konkretnega predloga ne more podpreti. Dejstvo je, da je po zagotovilih predstavnikov vlade mogoče omejiti problem ogrožanja prometa z neustreznimi motornimi vozili z doslednejšim izvajanjem obstoječe zakonodaje. To velja predvsem za doslednejše delo policije in sodne veje oblasti. Na sami seji odbora za notranjo politiko je bil prisoten tudi minister za notranje zadeve, ki je izjavil, da je policija dobila ob koncu lanskega leta navodila, da mora enakovredno obravnavati vse državljanke in državljane Republike Slovenije, in povzeti vse tiste ukrepe, ki so že z zakonom zagotovljeni. Nova Slovenija se bo aktivno zavzemala za boljše izvajanje že omenjene obstoječe zakonodaje in boljše delo omenjenih organov. Če v letošnjem letu problem, ki ga je državni svet izpostavil na predlog predstavnikov predvsem lokalnih oblasti, ne bo opazno zmanjšan, bo Nova Slovenija tudi aktivnejše posegla v reševanje te problematike, in sicer s preverjanjem ustreznega dela državnih organov, kot je bilo omenjeno, če bo pa treba, pa tudi s spremembo zakonodaje, ki pa bo usklajena z ustavo in ostalimi zakoni, ki to področje urejajo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 6. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob času, določen za glasovanje. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ROMSKI SKUPNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom poslancem Zmagom Jelinčičem Plemenitim in v zvezi s tem zakonom je skupina 10-ih poslancev s prvopodpisano gospo poslanko Majdo Širca zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, za katero imajo 5 minut. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Danes sem prebral v časopisih, da zakon o romski skupnosti maje ugled parlamentu, jaz pa mislim, da se maje slovenska nacionalna bit, ko nekateri hočejo prefirirati Cigane nad vsemi slovenskimi državljani in slovenskimi državljankami. Nesporno dejstvo je, da smo tukaj mi doma in da ne moremo dajati posebnih pravic ljudem, ki tukaj niso avtohtono doma. Ne moremo dajati pravice nekomu, ki je sem prišel v največji meri šele po II. svetovni vojni skupaj s kasarnami Jugoslovanske ljudske armade in ki v zadnjem času hodi iz bivših krajev bivše Jugoslavije in se naseljuje tukaj in zahteva specialne pravice, kakršnih nima nikjer v Evropi. Evropa ima te pravice zelo na ozko opredeljene in dovoljuje Ciganom samo, da se lahko na določenih mestih naselijo, ko potujejo iz kraja v kraj, vendar samo na strogo določenih mestih in tam ostanejo največ 3 dni - in nič več! Pri nas bi jim dali ne vem kaj vse. Tisti, ki bi jim dali ne vem kaj še vse, naj sprejmejo cigansko družino domov, pa naj jih hranijo tudi s poslansko plačo kakšne kolegice poslanke ali pa kolega poslanca. Glede tistega, kar je najbolj bistveno in sem rekel o avtohtonosti, se je treba zavedati, da je že Miklošič govoril o grških, romunskih, madžarskih, moravsko-čeških, nemških, poljsko-litvanskih, ruskih, finskih, skandinavskih, italijanskih, baskiških, anglo-škotskih in španskih Ciganih. Nobene avtohtonosti za časa Miklošiča, da ne bi govoril še za kdaj prej, ko se govori, da prve listine omenjajo Cigane v Dubrovniku leta 1423, in sicer da so bili tam Cigani, ki so prihajali in so bili služabniki, trobentači in kovači lažnega denarja - kaj drugega nič, zagotovo nič dobrega. V Sloveniji se govori, da so Cigani od 15. stoletja - neumnost! Najstarejša do sedaj znana arhivska listina je iz samostana Bistra iz 24. marca 1452 in piše notri, da je napisan oziroma fevdna knjiga še nekaj kasneje Jerne Šmid Burger zu Laybach Zygeuner, to se pravi, ni bil Cigan, ampak pravili so mu Cigan. Zgleda da nekateri ne znajo nemškega jezika in potem po svoje prekrajajo zgodovinska dejstva. V 17. in 18. stoletju imamo nekaj zapisov o Ciganih v Sloveniji in iz leta 1691 je eden, ki je pravzaprav rabeljski račun, ker so enega Cigana Andreja iz Kranja obesili. Tudi v letih 1723 in 1724 sta poznana dva taka rabeljska računa, ko so plačevali, da so Cigane obesili, ne pa da so tukaj bivali avtohtono. Kajti, zavedati se je treba, da so ohranjene določene dokumentacije o popisu Ciganov. In popis Ciganov na Dolenjskem z dne 31. julija 1916 govori o treh seznanim, v katerih je bilo v enem 9 Brajdičev, 8 Hudorovičev, en Kovačič in en Breščak; v drugem 8 Hudorovičev, 2 Brajdiča, 4 Levakoviči in v tretjem 3 Brajdiči, en Jurkovič, en Full in en Taubman. Skratka, nikakršnih velikih količin in množic, ki so tukaj avtohtono naseljene. Res pa se je kasneje začelo spreminjati. In če pogledamo leto 1930, so na Dolenjskem orožniške postaje naštele 234 Ciganov, leta 1931 je bilo naštetih 225 Ciganov, leta 1964 je bilo na Dolenskem naštetih 970 Ciganov, vendar med tem časom v letih 1954 do 1957 so se po Dolenjskem gradile kasarne Jugoslovanske ljudske armade in z njimi skupaj so prišli Cigani. Danes bi ti ljudje zahtevali avtohtonost in posebne pravice. Tako daleč gredo, da zahtevajo te avtohtone pravice celo ljudje, ki sploh ne bivajo v tistih občinah, ki jim je država že dodelila določene pravice. Skratka, zakon zagotavlja enakopravnost pred ustavo in nič več. V kolikor ste pa, spoštovani poslanci in poslanci, za to, da imajo nekateri več pravic, pa vedite, da odpirate Pandorino skrinjico. V najkrajšem času se bo usul plaz tistih, ki bodo zahtevali posebne pravice, potem pa ne vem, kaj bo. Slovenija bo verjetno odšla neznano kam. Hvala.
Hvala kolegu Jelinčiču. Osebno menim, da pred visokim zborom in v to dvorano nekako bolj sodi izraz samostalnik "Rom" ali pridevnik "romski", pa kakorkoli že. Besedo dajem predstavniku vlade za obrazložitev mnenja. Replike na izjavo predsednika ni. Besedo dajem predstavniku vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospod Janez Obreza, prosim. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ne vidim razloga, zakaj bi bila proceduralno [[...]]Ni bil kršen poslovnik. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]
[[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]včeraj ste govorili o tem, kako nekdo krši poslovnik, danes kršite poslovnik vi. Zakaj? Zaradi tega, ker govorite o Ciganih. Poglejte si pravopis slovenskega jezika, poglejte si literaturo in vprašajte Cigane, kako sami sebe nazivajo in potem si poglejte še kakšno drugo literaturo in boste videli, da pod Cigan samo [[...]]
Gospod Jelinčič [[...]]
[[...]]en segment oziroma [[...]]
[[...]]to nima nobene zveze s proceduro.
[[...]]da je Rom en segment ciganske skupnosti [[...]]
Gospod Jelinčič [[...]]
[[...]],v katerih ste še dve drugi.
Gospod Jelinčič, prosim, ne razburjajte se, ohranite miren to.
Ne morem,gospod predsednik, ker mi kratite ustavne pravice.
Jaz sem samo povedal svoje mnenje, kot predsedujoči, da se mi zdi bolj primerno [[...]]
Jaz imam tudi pravico povedati svoje mnenje [[...]]
[[...]]ste povedali svoje mnenje [[...]]
Tisti časi, ko je Liberalna demokracija onemogoča drugo mnenje, so pa žal za vas, žal, minili.
Ponovno vabim k besedi gospoda Janeza Obrezo, da pove mnenje vlade.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanci in ostali! Vlada je na predlog zakona, ki je danes v obravnavi, izčrpno odgovorila. Povedala je, da je ustava leta 1991 v 65. členu uvedla določilo, ki pravi, "položaj in posebne pravice ureja zakon," kar je razumeti kot zakonodajo na posamičnih področjih. Torej je ustava uvedla posebne pravice, ali drugače: ustavodajalec, ki je sprejemal ustavo, je zakonodajalcu dal pooblastilo, da lahko ureja posebne pravice. In to je tudi primer, ko se lahko načelo enakosti pred zakonom predre. Tako je tudi ustavno sodišče že trikrat odločilo, leta 2001 in dvakrat leta 2002. Gre za to, da raznim manjšinskim skupnostim priznamo več pravic, ker bodo le tako lahko enakovredne, enakopravne z večinsko populacijo. Torej, ustava je jasna. Jasni so tudi področni zakoni, devet jih je, jasne so tudi zaveze Slovenije do evropskih integracij. Svet Evrope pozna dve konvenciji, ki ju je podpisala tudi Slovenija, okvirno konvencijo o varstvu narodnih manjšin Sveta Evrope in evropsko listino o regionalnih ali manjšinskih jezikih. Treba je reči, da to, kar pravzaprav moti večinsko prebivalstvo, ni urejeno v okviru posebnih pravic. Tu gre za splošno zakonodajo, ki velja za vse državljane. To se je zlasti pokazalo pri dogodkih na Dolenjskem v preteklem letu in je treba povedati le to, da morajo organi, ki imajo na skrbi uresničevanje določenih predpisov, te predpise pač dosledno izvajati, ne glede na etnično poreklo - in tu je problem. Tudi socialne pomoči, ki so bile velikokrat očitane, niso posebne pravice romske skupnosti v Sloveniji, gre za zakon, ki velja za vse. Drugo pa je, ali se po centrih za socialno delo dosledno sklepa pogodbe o reševanju socialnega položaja, kjer se lahko zapišejo tudi določeni pogoji, kot na primer, da starši pošiljajo otroke v šolo, da se javljajo na zavodih za zaposlovanje oziroma na borzah dela pri delovnem aktivnem prebivalstvu, da se različni socialni transferji pomoči namensko porabljajo, možna je tudi funkcionalna oblika. Vlada je 7. oktobra lansko leto sprejela deset ukrepov, s katerimi je zadolžila posamične resorne organe ministrstva, tudi stanovanjski sklad Slovenije, kako ukrepati na teh področjih, da bo nesporazumov med večinsko populacijo in romsko skupnostjo v Sloveniji čim manj. Še glede besede "Cigan" ali "Rom". Treba je povedati, da so Romi na prvem kongresu leta 1971 v Londonu sprejeli splošni naziv in se poimenovali v Rome. Drugače pa jih v različnih državah različno poimenujejo. Res je, da tudi sami sebe, ponekod tudi na Slovenskem, imenujejo "Cigan". Kar se pa tiče zgodovinskih pravnih virov, je tudi res, da so do leta 1971 tudi na Slovenskem uporabljali ta izraz. Kar se tiče zgodovinskosti, avtohtonosti, lahko povem, da se Cigan iz Slovenije prvič omenja v kroniki nadškofije Zagreb v 15. stoletju. Tako da lahko povemo, da Romi na tem prostoru živijo že precej stoletij. Hvala.
Hvala lepa gospodu Obrezi, vršilcu direktorja urada vlade Republike Slovenije za narodnost. Sedaj sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. In kot prvega vabim gospoda poslanca Boštjana Zagoraca, da predstavi še dodatno stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Prvo dejstvo, 65. člen ustave: "Položaj Romov se določi s posebnim zakonom." Ta člen obstaja 13 let. 13 let ste, gospodje, imeli čas to urediti, in danes očitate nam kršenje človekovih pravic. Drugo dejstvo. S sprejetjem zakona, ki ga predlaga Slovenska nacionalna stranka, dokončno rešimo cigansko vprašanje v Republiki Sloveniji. Vlada Republike Slovenije, prejšnja vlada, je 13 let rabila, da bi uredila to vprašanje, pa ga ni. To vprašanje ste urejali v 50-ih različnih podzakonskih aktih, in sprejeli dva sklepa vlade. Prvi sklep, 1.7.1999, sklep o nadomestitvi sredstev občinam, kjer se je prebivalstvu zaradi bližine romskih naselij poslabšala kakovost življenja. Sklep - nikoli realiziran. Drug sklep je pa omenil predgovornik pred menoj, ki pa tudi nikoli ni bil realiziran. In ravno pripadniki teh strank, ki ste imeli 13 let to možnost, danes očitate Slovenski nacionalni stranki ksenofobijo in kršenje človekovih pravic. Ali jih niste vi, ravno vi kršili 13 let, ker tega področja niste uredili? Če jim dejansko pripadajo posebne pravice. Ali pa ga niste hoteli urediti, ker sami dobro veste, da si Cigani v Sloveniji ne zaslužijo posebnih pravic oziroma ne zaslužijo si posebnih, in to ne večjih pravic, kot jih imajo Slovenke in Slovenci v Sloveniji. Danes verjamem, da bomo v razpravi, mislim, da je 3-urna najavljena, zopet poslušali pripadniki Slovenske nacionalne stranke očitke o ksenofobiji in kršenju človekovih pravic. Ampak, ali ni kršitev človekovih pravic ravno to, da slovenska družina na centru za socialno delo čaka 3 ure za minimalno socialno pomoč? Romska pride, gre noter, vzame največjo, zato da se jo rešijo, in je nikoli več ne vidijo. To so primeri iz prakse. Ne si zatiskati oči. Enako velja za tako imenovane okrajne in občinske borze dela. Popolnoma enak primer. Pridejo, prijavijo in nikoli več jih noben ne pokliče. Veste koliko Ciganov se je prijavilo na dodatna izobraževanja na borzi dela v Mariboru v zadnjih štirih letih? Nobeden. Nobeden! Lepše jim je tako, kot jim je, kot pa da bi se karkoli pri njih uredilo. Pa da ne omenjam črnih gradenj, kriminala in mogoče še česa. Zakon, ki je pred nami, je zakon, kot sem rekel, ki dokončno ureja cigansko vprašanje v Republiki Sloveniji. Zakon je kratek in jasen. Ne kliče po novih spremembah in ne po kakršnihkoli drugih tožbah, ustavnih presojah ali čemerkoli drugem. Vse drugo, kar bi rekli v tem trenutku, bi bila enostavno laž. Zakon sledi 65. členu ustave in daje Ciganom toliko pravic, kot jih imajo Slovenci in Slovenke v Republiki Sloveniji. Prav zanimivo bo slišati z vaše strani, ki temu zakonu oporekate, kako boste temu zboru pojasnili in pa javnosti, ki nas spremlja, zakaj si Cigani zaslužijo več pravic kot Slovenke in Slovenci. Prav zanima me, če boste uspeli našteti dva konkretna razloga, zakaj pa bi njim moglo biti njihovo življenje moralo biti boljše, lažje, kot je življenje Slovencev in Slovenk v naši državi. Prav zanima me, kako boste to predstavili temu zboru. In še enkrat poudarjam, danes s sprejetjem tega zakona sledimo 65. členu ustave in dokončno rešimo romsko vprašanje v Republiki Sloveniji, tako da jim damo enake pravice, kot jih imajo Slovenke in Slovenci v tej državi, saj ščitenje teh pravic je pa menda osnovna naloga tega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Zagorac. K besedi vabim gospod poslanca mag. Franca Žnidaršiča, da predstavi stališče stranke demokratične DeSUS-a.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Predlog zakona o romski skupnosti, ki ga je državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Zmagom Jelinčičem Plemenitim, je svojevrsten poskus zlorabe pooblastila, ki je določeno z ustavo Republike Slovenije in ki omogoča zakonodajalcu, da z zakonom uredi položaj in posebne pravice romske skupnosti. Podpisniki v 1. členu slovesno razglašajo, da ta zakon določa položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živijo v Sloveniji, v 2. členu pa ugotavljajo, da posebnih pravic in posebnega položaja nimajo. To je tudi seveda vse. Naša poslanska skupina misli, da romska skupnost ima poseben položaj, in sicer po tem, da še nima vseh posebnih pravic, kolikor jih ima, pa so razpršene v devetih področnih zakonih. S tako predloženim zakonom podpisniki negirajo ne samo v področni zakonodaji že doslej uveljavljene posebne pravice romske skupnosti, pač pa tudi samo določbo 65. člena ustave Republike Slovenije. Pri tem branitelji nacionalnega interesa hote ignorirajo tudi stališče ustavnega sodišča, vlade Republike Slovenije, sklepe in odločitve državnega zbora, deklaracijo generalne skupščine OZN iz leta 1992, priporočilo parlamentarne skupščine Sveta Evrope iz leta 1993, resolucijo Sveta Evrope številka 249 iz leta 1993, okvirno konvencijo Sveta Evrope za varstvo narodnostnih manjšin, ki jo je Slovenija ratificirala v letu 1998 in evropsko listino o manjšinskih jezikih, ki jo je Slovenija ratificirala leta 2000. Podpisniki imajo seveda pravico vložiti vsakršni zakon, vendar bi se pri tem morali zavedati, da s takšnim, kakršen je v obravnavi, delajo sramoto slovenskemu narodu doma, slovenski državi pa tudi zunaj naših meja in seveda v svetu. Prepričani smo, da našega vstopa v Evropo niste podprli samo zato, da bi nas tam predstavili z nesprejemljivim odnosom do romske skupnosti, narodnostih manjšin ali drugih posebnih etičnih skupnosti. Ob tem se seveda naša poslanska skupina zaveda nuje, da je potrebno za ureditev nerešenih pravic in položaja romske skupnosti v naši državi podpirati takšne rešitve, ki bodo omogočale sožitje in sobivanje v vsem prijaznejšem vzdušju, ki še ni dovolj tudi zaradi takih, ki "kurijo pod kotlom nestrpnosti, vzvišenosti in ignorance". Od tu dalje pa je do "ibermenševstva" samo še korak, kar bi radi nekateri prehitro pozabili, čeprav morajo vedeti, kako se takšne stvari končajo. Nekateri smo namreč tak odnos že doživeli, drugim pa ga prav gotovo ne privoščimo. Predlagani zakon bi lahko bil neslana šala ali parodija, vendar ne v parlamentu, ki s svojimi odločitvami kroji usodo resničnim ljudem tam zunaj, pa naj bodo to vrli pripadniki večinskega naroda ali pa romske skupnosti. Žal se predlagatelji ne šalijo in zato naša poslanska skupina ta zakon ne samo ne bo podprla, pač pa ga odločno zavrača. Hvala.
Hvala lepa, kolega mag. Žnidaršič. Na vrsti je gospod poslanec Ivan Grill, ki bo predstavil stališče SDS.
Spoštovani gospod predsedujoči državnega zbora. Spoštovane kolegice in kolegi. Prihajam iz Novega mesta in Dolenjske, kjer je romska problematika prav gotovo eden izmed zelo perečih problemov. Ta problem postaja iz meseca v mesec bolj pereč oziroma nevzdržen in prepričan sem, da lahko postane skozi leto ali dve neobvladljiv. Jaz sem prvi med tistimi, ki si želim, da se ta problematika uredi oziroma postane znosna. Te problematike se zavedamo tudi v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in vemo, da je zelo pereča in je tudi iz meseca v mesec bolj neobvladljiva. Da je problem sobivanja med večinskim prebivalstvom in romsko skupnostjo danes tako velik in postaja vedno večji, je treba iskati razloge tudi v dosedanji pasivni vlogi države, predvsem tistih resornih ministrstev, ki so s tem neposredno povezana. To so, ministrstvo za notranje zadeve, za delo sociao in ministrstvo za okolje in prostor, pa tudi za šolstvo. Namesto da bi si iskali rešitve za pojavljajoče se probleme, so le-ti praviloma vse vedno "pometali pod preprogo" in tako imamo danes pred nami na videz skoraj da nerešljiv problem, ki ga je treba začeti nemudoma reševati. Rešitev problema sobivanja večinskega prebivalstva z romsko skupnostjo lahko iščemo samo v tem, da se omogoči romski skupnosti možnost ekonomske in socialne integracije v večinsko okolje, s tem pa jim je potrebno omogočiti tudi ohranjanje njihove kulturne identitete. Nujni korak, da bomo to dosegli, pa je tudi ta, da bomo imeli ustrezno zakonodajo o romski skupnosti, ki jo žal do danes še vedno nimamo, čeprav nam to nalaga tudi ustava RS. Brez ustrezne zakonodaje, ki mora temeljiti na določilih ustave RS, še posebno njenega 65. člena, in seveda tudi z ostalimi mednarodnimi konvencijami, ki jih je podpisala tudi Slovenija, brez tega integracije romske skupnosti v večinsko okolje ne moremo pričakovati. Glede predloga zakona o romski skupnosti, ki ga v prvo obravnavo predlagala Slovenska nacionalna stranka in nekateri sopodpisniki iz vrst Liberalne demokracij, pa v Slovenski demokratski stranki menimo, da je takšen zakon za Slovenijo v celoti nesprejemljiv. Ta predlog zakona povsem ignorira določilo 65. člena slovenske ustave in tudi vsaj dve s slovenske strani podpisani konvenciji Sveta Evrope. V Slovenski demokratski stranki takšnega predloga zakona ne moremo in tudi ne bomo podprli, saj smo prepričani, da takšen zakon v ničemer ne moremo prispevati k reševanju romske problematike, ampak lahko obstoječe razmere, ki so danes že kritične, samo še poslabša. Sedanja vlada Republike Slovenije se zaveda te problematike in nujnosti takojšnjega reševanja, zato smo prepričani, da bo v najkrajšem času pripravila takšen predlog zakona, ki bo v skladu z ustavno Republike Slovenije, konvencijami Sveta Evrope in drugimi mednarodnimi resolucijami, predvsem pa, da bo prispeval k začetku reševanja te problematike.
Hvala lepa, kolega Grill. K besedo vabim kolegico poslanko Majdo Širca, da predstavi stališče LDS.
Hvala lepa. Najprej pojasnilo. Liberalna demokracija Slovenije se je podpisala pod predlog za prvo obravnavo zakona, ne pa pod zakon. Podpisniki takega zakona nikoli ne bi bili v Liberalni demokraciji. In kot drugo, beseda "cigan" je dobila slabšalni prizvok v 19. stoletju in tudi zaradi tega na omenjenem kongresu se je poenotila terminologija za uporabo besede "romske skupnosti". Hkrati pa naj še povem, da beseda "rom" pomeni človek in "Roma" ljudje in da "Sint" pomeni pripadnik v Nemčiji živečih Romov in pomeni tudi naši ljudje. Res je zakaj bi, smo brali v nekaterih komentarjih, ko je bil uvrščen na dnevni red predlog zakona o romski skupnosti, zakaj bi resen državni organ, kar naj bi parlament bil, zapravljal čas z Jelinčičevimi nebulozami. Tako se je zapisalo eni komentatorki. Res je, zakon je protiustaven in ni čudno, da marsikdo razume to razpravo za nepotrebno. V Liberalni demokraciji smo zahtevali splošno razpravo prav zato, da se zakon ostro in tudi čim prej zavrne, torej že v prvi obravnavi, saj smo mnenja, da je v posmeh pravni in demokratični državi. Predlog zakona o romskih skupnosti ne le, da derogira ustavne določbe 65. člena, temveč posledično razveljavlja posebne pravice romske skupnosti, ki so določene v devetih področnih zakonih in se nanašajo na izobraževanje, volitve, sodelovanje v svetih lokalne skupnosti, na kulturo, medije, knjižničarstvo in tako naprej. Pri socialnih transferih pa so - kot predlagatelj očitno ne ve - že enako obravnavani kot ostali državljani in državljanke Republike Slovenije. Da o tem, da se predlagatelji povsem izognejo, da ne rečem "požvižgajo" na obveznosti, ki jih ima Slovenija iz ratificiranih mednarodnih konvencij, niti ne govorim. Predlog zakona preprosto želi ukiniti romsko skupnost kot posebno etnično skupnost v Sloveniji. Na formalnopravni ravni želi negirati v Sloveniji živeče Rome in tako zanikati njihovo etnično identiteto, ki se izraža skozi drugačen jezik in kulturo. Naj opozorim, da je o položaju romske manjšine že razsojalo ustavno sodišče in odločalo, da se ji zagotovi posebno pozitivno varstvo za pospeševanje in uresničevanje pravic, ki izhajajo iz njihovo zgodovinsko pogojene identitete. Ali je to varstvo primerno, dovolj učinkovito in ali bi ga veljalo še izboljšati in dopolniti, je povsem drugi vprašanje, seveda, v kontekstu razprave, ko se predlaga širjenje, ne pa oženje pravic romske etnične skupnosti v Republiki Sloveniji. Predlagatelj cinično pravi, če nam ustava narekuje zakon, ki bi urejal pravice in položaj Romov, potem vam ga ponujamo kot krovno rešitev. Ta krovna rešitev pa ne daje pravic, temveč jih jemlje. Predlagatelj pravi, da je namen zakona zapolnitev pravne praznine. To ne drži, saj kot je že rečeno, ustavna določba se izvaja v področni zakonodaji. Sicer naj bo jasno, v Liberalni demokraciji nimamo problemov glede tega, ali se romska problematika ureja v enem, torej v krovnem zakonu, ali v več področnih zakonih. Slednjo rešitev, če se dobro spomnite, da se v področnih zakonih, je podprla že leta 1995, je podprlo pristojno delovno telo državnega zbora, se pravi odbor za notranjo politiko. Skratka, v Liberalni demokraciji imamo problem z vsakim poskusom krčenja ustavnih in drugih civilizacijskih pravic. In še naprej. Z držo amaterskega zgodovinarja, predlagatelj v obrazložitvi zakona postavlja pod vprašaj tudi uporabo besede "Rom". Priredi tudi dejstva glede naselitve Romov v Sloveniji, saj tendenciozno povezuje naseljevanje Romov s formiranjem kasarn nekdanje Jugoslovanske ljudske armade in celo s tako imenovanimi izbrisanimi. Vemo, da so se množične selitve romskih plemenskih zvez - skratka, plemena Rom, Sinti in Kales začele v 5. stoletju, potem ko so jih iz Indije, od koder so izhajali, izrinili Arabci. Čeprav nimajo svoje dežele, je 30 do 35 milijonov Romov po celem svetu ohranilo mnogo skupnih običajev, predvsem pa jezik. In tako imenovana asimilacija, kot jo predlaga Slovenska nacionalna stranka, bi te razlike, ki so plod njihove transnacionalne identitete, ukinjala oziroma ožila. Ukinila bi, recimo, možnost sofinanciranja kulturnih projektov, ki znaša borih 14 milijonov, ampak je, in ki omogoča razvoj romske glasbe, folklornih skupin, njihove literature, gledaliških in drugih dejavnosti. Ukinila bi še druge pozitivne pravice, ki izhajajo iz pozitivne diskriminacije. Predlog bi tudi ukinil možnost sodelovanja in odločanja romskih predstavnikov v dvajsetih občinskih svetih. To določilo naše zakonodaje je komisija Sveta Evrope leta 2002 za boj proti rasizmu in nestrpnosti še posebej pozdravila. Predvsem pa predlog ne bi omogočal nadaljnjega odpravljanja nekje še vedno zaskrbljujočih življenjskih razmer. S tem se strinjamo. Skratka, od tistega počasnega integriranja v izobraževalne procese, do zaposlovanja in bivanjskih razmer. Visoki predstavniki slovenske oblasti, nekoč zakonodajne, danes izvršilne, so jasno in zelo javno izražali dvome v Rome tudi z oznakami da, citiram: "da gre za prebivalstvo, ki je zašlo v neko slabšo civilizacijsko obliko obnašanja in da je težko pričakovati, da jih bomo preokrenili v krajšem času." Vemo, da je te izjave dal današnji minister. In vemo, da "civilizacija" pomeni vse tisto, v čemer zahodne družbe vidijo svojo prednost pred drugimi, običajno manjšinskimi družbami. In vemo, da je izpostavljanje enih vrednot pred drugimi manjšinskimi zelo nevarno, še posebej, če jih izreka politik, in danes so v državnem zboru bile že izrečene. Kajti nestrpnost je nalezljiva. Sporočilo spletnega foruma na primer neke slovenske internetne strani pred kratkim, bila je objavljena pred kratkim, so pozivale k poboju Romov v Hitlerjevem slogu in so primer sovražnega govora, ki bo, upam, uporabljen za dokazni material v sodnem postopku. Skratka, v Liberalni demokraciji bomo zakon zavrnili v upanju, da se podobni predlogi, ki so, kot že rečeno, neustavni, ne bodo več pojavljali na naših klopeh. Hvala.
Hvala, kolegica Širca. K besedi vabim mag. Majdo Potrata, da predstavi stališče Združene liste.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod Obreza, spoštovane poslanke in poslanci! Preden začnem predstavljati mnenje poslanske skupine Združene liste o predlogu obravnavanega zakona, mi dovolite nekoliko aktualističen uvod. V državnem zboru Republike Slovenije pogosto slišimo primerjave sodobnih, trenutnih dogodkov z dogodki iz preteklosti. V današnjih jutranjih poročilih nacionalnega radia sem zasledila napoved spominske svečanosti, ki opozarja sedanje generacije na žrtve židovskega holokavsta v koncentracijskem taborišču Bürkenau Auschwitz. In zakaj to navajam? Tudi mnogi Romi imajo iz druge svetovne vojne izkušnjo romskega holokavsta, "paraimos" mu pravijo, ko je že življenje izgubilo več kot pol milijona Romov, številni pa imajo izkušnje s prisilnim delom v taboriščih. Toda uradno priznan status žrtve holokavsta in pravica do odškodnine sta jim bila priznana šele v 90. letih prejšnjega stoletja. Romska zgodovinska izkušnja je torej podobna zgodovinski izkušnji Judov in tudi našega naroda. Ampak dejstvo je, da je romska skupnost od nekdaj v svojem okolju doživljala slabši položaj kot druge manjšinske skupnosti. To je skupnost brez države, ki ni nikoli zanetila nikakršnega večjega spopada. In prav take izkušnje, ugotavlja raziskovalka Vera Klopčič, so stopnjevale nezaupanje Romov do zunanjega sveta. Ali ga bo današnja razprava kaj zmanjšala, je pa drugo vprašanje. V drugo vloženi predlog zakona o romski skupnosti je za poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov primer zakonskega besedila, ki dosega obratne učinke od napovedanih in bi, če bi bil sprejet, pomenil razveljavitev 65. člena ustave, ne pa dokončne ureditve romskega vprašanja, kot napovedujejo predlagatelji. Zato obžalujemo, da je sploh predmet obravnave na seji državnega zbora, čeprav smo ob prvi vložitvi tudi sami podpisali predlog za splošno obravnavo. Želeli smo namreč, da se zakonodajni postopek čim prej konča. Zaradi vseh izrečenih pomislekov smo zaman upali, da se poskus zakonske uveljavitve ustavne določbe in iz nje izhajajoče že sprejete posebne zakonodaje [[gre za devet področnih zakonov]] ne bo nadaljeval. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo namreč podpirali stališče, da je mogoče določbo 65. člena ustave razumeti tako, da ureditve položaja in pravic romske skupnosti ni treba urediti v enem samem, posebnem, krovnem zakonu, ampak je mogoče urediti položaj in pravice romske skupnosti v področnih zakonih. Seveda pa ni mogoče prezreti dejstva, da so predstavniki Zveze Romov Slovenije večkrat zahtevali sprejem posebnega krovnega zakona o Romih, ki naj bi po njihovem mnenju celovito uredil njihov položaj in pravice. Zastaviti si je treba vprašanje, ali je status pripadnikov romske skupnosti v Republiki Sloveniji res pravnoformalno slabo urejen. Pri tej presoji je seveda pomembno, kako na to gledajo pripadniki manjšine sami in pri tem ne moremo prezreti dejstva, da ostaja neskladje med številom tisti, ki se izrečejo za Rome, in podatki s terena. Skrivanje identitete nedvomno kaže na že prej omenjeno nezaupanje in utrjuje domnevo o ovirah za uresničevanje zakonskih določil. In prav tu se odpira pomembno vprašanje ali je mogoče trditi, da se v življenju uresničuje 61. člen ustave, ki vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije daje pravico do izražanja narodne pripadnosti. Zaznati je bilo mogoče očitne znake nestrpnosti do Romov, ki jih nekateri sprejemajo kot moteče v svojem okolju in postavljajo zahteve po njihovi popolni prilagoditvi svojemu pogledu na razmerje med manjšino in večino. Prav s tega stališča je predlagani zakon dokaz nerazumevanja koncepta pozitivne diskriminacije, ki v razvitih demokracijah zagotavlja enakopraven položaj etničnim skupnostim. Da bi bil položaj manjšine ali katerekoli šibkejše družbene skupine primerljiv s položajem večinskega naroda, jim mora zakon zagotavljati več, gre torej za načrtno prednostno obravnavo določenih družbenih skupin zaradi njihovega podrejenega položaja, gre torej za zagotovitev posebnega varstva. Enakosti pred zakonom v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ne razumemo tako, da bi v njenem imenu odrekali manjšinam posebno varstvo, kar so storili predlagatelji zakona. Njihovo stališče, da imajo Romi v Republiki Sloveniji privilegiran položaj, je žalitev za Rome in posmeh vsem v Republiki Sloveniji ratificiranim mednarodnim konvencijam, resolucijam in drugim dokumentom, zlasti pa je v nasprotju s temeljnimi človekovimi pravicami in svoboščinami. Zato, da bi bila tudi Romom zagotovljena pravica do izražanja etnične pripadnosti, zagovarjamo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov načelo integracije, ne pa načela asimilacije. Zato podpiramo vse tiste ukrepe, sklepe in strategije, ki bodo zagotavljali uresničevanje sprejetih zakonov, določil in programov, o čemer je državni zbor v preteklosti že razpravljal. Od vlade pa pričakujemo, da bo učinkovita pri koordinaciji državnih in lokalnih pristojnosti in odgovornosti za ureditev položaja in pravic Romov in sobivanje z okoljem. Pri tem pa morajo biti predstavniki romske skupnosti upoštevani sogovorniki. In za konec naj opozorim še ne eno, po mnenju poslanske skupine, nesprejemljivo sestavino zakonskega predloga. Zlasti obrazložitev kaže, da predlagatelji zakona niso upoštevali dognanj različnih strok in raziskovalcev o navzočnosti Romov na slovenskem ozemlju. To je bilo le nekaj glavnih razlogov, zaradi katerih poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predloga zakona o romski skupnosti ne šteje za sprejemljivega in ne bo podprla nadaljevanje zakonodajnega postopka. Hvala.
Hvala lepa, kolegica Potrata. Besedo ima gospa poslanka Marjeta Uhan v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani poslanski zbor! V obravnavi imamo enega najkrajših zakonov, ki pa bi če bi bil sprejet, imel velike posledice za romsko skupnost, ki živi v Sloveniji. Prav tako pa bi sprejetje tega zakona pomenilo neupoštevanje 65. člena ustave, ki dovoljuje, da se prek področne zakonodaje vrši določena zaščita romskih skupnosti. Ta zaščita je danes v Republiki Sloveniji vgrajena v 9 področnih zakonov, skozi katere se uresničuje javni interes romske skupnosti. Postavlja se torej vprašanje, ali je nek zakon o romski skupnosti sploh potreben in kaj bi pomenil tak zakon za že sprejete področne zakone. Postavlja se tudi vprašanje, kako bi na sprejetje takega zakona reagirale druge narodnostne skupnosti, ki živijo v Sloveniji, predvsem državljani nekdanjih jugoslovanskih republik. Tisto, kar bi po mnenju Nove Slovenije v tem trenutku bilo potrebno storiti, pa je predvsem pomoč romskih skupnostih v dveh smereh. Prva je reševanje bivanjskih razmer za romske skupnosti, to bi pomenilo po eni strani razrešitev izrednih kritičnih razmer za bivanje nekaterih romskih skupnost in po drugi strani bi tudi izboljšalo razmere tistih, ki živijo v njihovi okolici, torej Slovencev. Z vidika financiranja občin bi bilo torej potrebno razmisliti, ali povečati glavarino tistim občinam, v katerih take skupnosti prebivajo, oziroma dati prednost različnim razvojnim projektom, ki razrešuje tovrstno romsko vprašanje. Drugo področje pa je dosledno izobraževanje in zaposlovanje Romov. Vse kar bi bilo več od tega, je po mnenju Nove Slovenije poskusa asimilacije romske skupnosti v večinski slovenski narod, kar pa pomeni, da bi Republika Slovenija delovala v nasprotju z nekaterimi mednarodnimi podpisanimi stališči, kot so konvencija Sveta Evrope, evropska listina o regionalnih ali manjšinskih jezikih Sveta Evrope. Generalna skupščina OZN je sprejela leta 1992 formalnopravno neobvezujoč dokument, ki v 1. členu določa, da države varujejo obstoj ter narodno, etnično, kulturno, versko in jezikovno identiteto manjšin, etničnih skupin znotraj svojih ozemelj. V Republiki Sloveniji v tem trenutku živijo, kar se tiče bivalnih in drugih razmer, določene romske skupnosti v zavidanju nevrednem položaju. Ta status je potrebno razrešiti predvsem skozi lokalni in regionalni razvoj ter s tem spodbuditi same Rome, da sodelujejo pri projektih, ki se nanašajo na območja poselitve avtohtone romske etične skupnosti. Na nek način je Slovenija to poskušala razrešiti z vključitvijo romskih svetnikov v občinske svete. V nadaljevanju torej je potrebno zagotoviti še vire financiranja. Sklicevanje predlagatelja na drugi odstavek 14. člena ustave Republike Slovenije, ki določa, da smo pred zakonom vsi enaki, v ničemer ne opravičuje njegovega predloga, da v Republiki Sloveniji Romi nimajo posebnih pravic. Enakost pravic ne pomeni le enakost zaradi diskriminacije in pa enake možnosti, ampak predpostavlja tudi pozitivne pravice za občutljivejše in bolj ranljive skupnosti ter posameznike. V tej smeri govori tudi odločba ustavnega sodišča Republike Slovenije iz leta 2004. Izhajajoč iz tega dejstva in pa tudi programa Nove Slovenije, ki temelji na krščansko-demokratskih vrednotah, Nova Slovenija takšnih in podobnih predlogov zakonov ne podpira. Glasovali bomo prav tako tudi proti vsakemu zakonu, ki bi želel ukiniti v Sloveniji živečo romsko skupnost kot posebno etnično skupnost v smislu popolne asimilacije oziroma integracije v slovenski narod. S tem bi namreč delovali ravno v tisti smeri, za katero si kot nacija v skupnosti velikih evropskih narodov prizadevamo ohraniti tudi svojo slovensko kulturo, jezik in slovensko identiteto. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Uhanova. In kot zadnji bo stališče Slovenske ljudske stranke predstavil gospod poslanec, magister Janez Kramberger.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani direktor urada za narodnosti, gospod Janez Obreza, kolegice in kolegi. V imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke želim že v uvodu povedati, da nasprotujemo vloženemu zakonu o romskih skupnostih, ki ga je državnemu zboru v obravnavo vložila poslanska skupina s prvopodpisanim poslanskim kolegom Zmagom Jelinčičem Plemenitim. 65. člen ustave jasno določa, da položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živi v Sloveniji, ureja zakon. Negiranje pravic romske etnične skupnosti v Republiki Sloveniji pomeni negiranje ustave Republike Slovenije, kar v pravni državi, za katero si tako rekoč dnevno prizadevamo, v nobenem primeru ni dopustno. Predlagani zakon poleg same ustave Republike Slovenije zanika tudi že sprejeto področno zakonodajo Republike Slovenije, s katero se na podlagi ustavnega pooblastila sedaj v devetih področnih zakonih ureja romska tematika. Predlagani zakon je tudi v nasprotju z najmanj tremi odločbami ustavnega sodišča, dve sta iz leta 2002, in ena iz leta 2001. Prav tako je predlagani zakon v nasprotju z resolucijami Evropske unije in ostalimi mednarodnimi pravnimi akti, ki urejajo človekove pravice v okviru, položaju etničnih oziroma narodnostnih manjšin. Mnogi ste že pred mano omenjali te konvencije, konvencijo Sveta Evrope in okvirno konvencijo za varstvo narodnih manjšin. In tudi evropsko listino o regionalnih in manjšinskih jezikih. Republika Slovenija kot država, ki si prizadeva za utrjevanje svoje demokracije in za demokratičen razvoj celotne družbe na vseh področjih, si mora prizadevati za strpnost in upoštevanje drugačnih, v tem primeru Romov, ki si želijo in imajo pravico postati enakopravni člen te družbe. Zaradi znanih razlogov in neurejenih razmer na področju bivalnih razmer, zaposlovanja, izobraževanja jim je treba pomagati, da bi napredovali in dosegli enakopraven razvoj in s tem postali enakopraven partner, obenem pa jim je potrebno kot etični skupnosti tudi pomagati ohraniti njihove etnične značilnosti, kulturo, jezikovno ter etnično identiteto, saj se s tem konec koncev tudi bogati večinski narod, torej mi vsi. Kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina si prizadeva in si bo prizadevala za takšno zakonsko ureditev teh vprašanj, da bodo tudi Romi dolžni spoštovati zakone in pravila, h katerim prav gotovo sodi tudi lastninska pravica ter spoštovanje tistih veljavnih predpisov v Republiki Sloveniji, ki mogoče komu ne ustrezajo. Prepričani smo, da mora država od Romov zahtevati tudi spoštovanje obveznosti in ne samo njim določati pravice. Šolski sistem mora omogočiti romskim otrokom integracijo v šolski prostor, da bodo pridobili potrebno izobrazbo za življenje in delo v skupnosti. Država je dolžna urediti predvsem zaposlitvene in bivanjske možnosti za člane romske skupnosti, omogočiti jim mora, da si sami zagotovijo socialno varnost in s svojim delom preživijo svoje družine, tako kot morajo to ostali državljani in državljanke Republike Slovenije. Naše okolje ne prenese ustvarjanja kolonij ali getov. In tak način reševanja ne bi dosegel pozitivnih učinkov. Na nekaterih področjih se romske skupnosti ukvarjajo z dejavnostmi, ki ogrožajo konec koncev naravno okolje in ga tudi obremenjujejo. Tako kot se zahteva od podjetnikov, obrtnikov in kmetov morajo tudi člani romskih skupnosti, ki se ukvarjajo s katerokoli dejavnostjo, upoštevati predpise za varovanje okolja in standarde za opravljanje dejavnosti. Zaradi povedanega, spoštovane kolegice in kolegi, poslanska skupina Slovenske ljudske stranke nasprotuje sprejetju takšnega zakona, kot ga je v obravnavo predlagala skupina poslancev Slovenske nacionalne stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa kolegu mag. Krambergerju. S tem smo izčrpali predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Preden pa dam besedo prvemu poslancu gospodu Džubanu, vabim k odru na njegovo željo predstavnika vlade, gospoda Obrezo, ki ima to pravico, namreč po četrtem odstavku 66. člena poslovnika se lahko predstavnik vlada kadarkoli med razpravo prijavi k besedi. Gospod Obreza, prosim.
Hvala lepa za besedo. Iz stališč je bil razbrati, da še vedno ni jasno, kako je s posebnim zakonom za romsko skupnost v Republiki Sloveniji. Pravna doktrina pravi, da kadar nek predpis, ustava določa, da bo določeno področje uredil zakon, to pomeni, da se pač zadeve urejajo na različnih področjih. Mimogrede lahko povem še to, da je vlada, ko je sprejemala mnenje glede predloga obravnavanega zakona, sprejela tudi 6. januarja letos stališče o tem, da se pripravi poseben zakon o romski skupnosti. To stališče je sprejela, čeprav takega zakona pravzaprav v Evropi nihče nima, je pa treba v nekem predpisu urediti organiziranost in status. Mimogrede povem, da tudi o Slovencih, ki živijo v zamejstvu in po svetu, ni posebnega zakona, pa ustava v 5. členu govori o tem.
Hvala lepa. Vabim gospoda poslanca Gezo Džubana, da predstavi svoje stališče.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani zbor! Iz dosedanje razprave oziroma predstavitve stališč poslanskih skupin je verjetno bilo dovolj jasno povedano, kakšen je namen vložitve zakona. Tudi iz besedila zakona lahko sklepamo, da je zakon vložen, ne zato, da bi bil sprejet, pač pa zato, da ne bi bil sprejet. In seveda so potem možne različne predstavitve različnim delom naše družbe, ki se morda v majhnem delu s predlagatelji tudi strinjajo, da je karkoli narobe na tem področju, da se pač gremo politiko tudi na račun Romov. Sam sem iz tistega dela Slovenije, ki je sorazmerno gosto poseljen z Romi, in verjetno imamo Prekmurci in Dolenjci veliko opravka s tovrstnimi skupinami, čeprav se po svojih lastnostih in, če želite, tudi problemih pomembno razlikujejo. Z njimi se srečujemo od otroštva pa do včeraj, spremljam njihove navade, njihove lastnosti in ne mi zameriti, če bom rekel, da mi tudi izraz "cigan" ne zveni slabšalno, pač pa je to izraz, ki poudarja neke značilnosti romske skupnosti, ker pri nas še zmeraj uporabljamo - Romi sami uporabljajo tudi ta izraz, v primerih, ko gre za neke njihove folklorne sposobnosti, glasbene sposobnosti [[ciganski ansambli in podobno]] . Seveda me zelo moti takrat, ko ta izraz dobi slabšalni prizvok, kar tudi tukaj doživljamo. V Sloveniji, kot pravim, so zelo različni Romi. Lokalne skupnosti, ki so poklicane za to, da njihove probleme rešujejo, vidimo, da imajo različne naloge v različnih delih Slovenije. Sam sem med tistimi v Sloveniji, ki so lahko zelo zadovoljni, da so naši Romi sorazmerno kultivirani ali pa kultivirani tako, da je z njimi opravek na povsem drugačne način kot je to na Dolenjskem ali kje drugje, kar ste tudi kolegi tukaj danes povedali. Zadovoljen sem, da iz tega skupin izhajajo nekateri njihovi člani, ki so povsem integrirani v današnjo družbo, da zasedajo pomembna mesta, vlogo v današnji družbi, mogoče primer ali dva, da je v orkestru slovenske policije iz te naše skupine eden najboljših klarinetistov, da se iz te iste družine šola v podiplomskem programu glasbene akademije njegov brat, da ti naši ansambli na raznih prireditvah v Sloveniji dosegajo visoka in najvišja mesta v raznih državnih tekmovanjih in tako dalje. Mislim reči to, da primernost takšnega zakona, kljub vsemu da, tako kot pravim, ni sprejemljiva, ker kljub vsemu ostali del populacije - jaz sem govoril o najboljših - zahteva še zmeraj posebno obravnavo, čeprav takrat, ko obiščemo njihova naselja, zaselke, se ti pogosto ne ločijo od ostalih, vendar to na način, da se jim je ali družba ali lokalna skupnost posvetila, so z resnostjo obravnavale njihove probleme, jih reševale in v mnogih primerih dosegle napredek pri teh ljudeh v teh naseljih. In ni bilo čudo, da so ob pojavu neke problematike na Dolenjskem obiskovali ta naša naselja ali naše župane zaprosili za pomoč, za sugestije, za inštruktaže, kako reševati problematiko tudi v drugih naseljih, da bi dosegli približen nivo, kot je to dosežen pri nas ali v tovrstnih okoljih. Nekaj razlogov za to, da tega in tovrstnega zakona tudi v bodoče seveda ne bom podpiral, strinjam se pa z vsemi, da se je te problematike treba lotiti. Ali, kakor je eden od kolegov v razpravi tudi omenjal, da seveda je tudi to populacijo potrebno opozarjati na to, pa tudi da morajo obveznosti, ki jih imamo vsi državljani, tudi oni izpolnjevati: na področju integracije, med šolajočimi se, pozneje v družbi in tako dalje. Eni imamo pred sabo nacionalni program za Rome sosednje države, sosednje države Hrvaške, ki obsega okoli 100 strani. Mislim, da se bomo tudi mi morali lotiti tega problema na en podoben način. Seveda drugače, kot ga obravnava točka današnjega dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim gospoda poslanca Janka Vebra.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Kratko besedilo v zakonu o romski skupnosti, ki ga je vložila Nacionalna stranka, je seveda zelo všečno - na videz. Govori o tem, da članice in člani romske skupnosti, ki živijo v Republiki Sloveniji, nimajo posebnih pravic in posebnega položaja. Žal pa seveda v praksi tak zakon lahko povzroči izredno velike težave, predvsem v lokalnih skupnostih, ki poskušajo reševati ta problem. In zato je resnično neumestno, da se takšen zakon vlaga. Ne zato, da bi ne pomagal Romom, ampak predvsem zato, ker spravlja v nemogoč položaj tiste občine, ki želijo reševati ta problem. Dejstvo je, da Romi živijo na nekih območjih, 20 občin je celo uzakonjenih, ki morajo izvoliti svetnika v občinski svet, čeprav Romi živijo tudi še v ostalih občinah, ampak te imajo še posebne dolžnosti. In seveda so te občine, če bi bil ta zakon sprejet, v izjemno, izjemno težkem položaju. Sredstva, ki jih dobivaš za to, da občina lahko izvaja zakonsko predpisane naloge, so predvidena v primerni porabi. Ta je izračunana. Seveda pa ne vsebuje reševanja problematike Romov. In ob zavedanju tega smo tudi že večkrat poskušali, in v prejšnjem sklicu državnega zbora opozarjati na ta problem, da se pač omogoči dejansko izvajanje reševanja problemov v teh lokalnih skupnostih, pa dlje kot do tega, da so bili sprejeti nekateri sklepi, tako v državnem zboru kot tudi na vladi, nismo prišli. Ampak vseeno je to kar korak naprej. Ne nazadnje je bil eden od zadnjih sklepov ali pa sklepov, ki je bil sprejet 7.10.2004, kot piše v poročilu vlade, da ministrstvo za finance pripravi vse, da se realizira sklep državnega zbora iz leta 2002, po katerem je treba pristojnim ministrstvom oziroma vladnim službam zagotoviti dodatna finančna sredstva, ki se namenijo občinam z avtohtonim romskim prebivalstvom za reševanje romske problematike. Ta del tega sklepa je izjemno pomemben in omogoča, da se pri posameznih resorjih zagotavljajo dodatna sredstva. Omenjamo sicer običajno samo ministrstvo za delo, socialo in družino pa še mogoče ministrstvo za okolje, vendar opozarjam, da je to premalo. Ne gre samo za ta dva resorja. Sta seveda daleč najbolj poklicana, da rešujeta - predvsem za socialo in družino - socialni položaj Romov in tudi ostalih prebivalcev, ampak vendar; to, da je nekdo v težkem socialnem položaju, pa to ministrstvo prav gotovo ne more reševati na način, kot ga, recimo, lahko reši, denimo, ministrstvo za gospodarstvo ali pa ministrstvo za finance. No, temu sklepu je potem naprej dodano tudi, da pristojna ministrstva oziroma vladne službe pripravijo predlog za dodelitev dodatnih finančnih sredstev v skladu s 26. členom zakona o financiranju občin. Seveda, ta del sklepa ima pa eno veliko pomanjkljivost. Vsi vemo, da zakon o financiranju občin ne bo tako kmalu pripravljen. In še posebej sem skeptičen do tega, da bi bil ta zakon pripravljen v tem smislu, da bi reševal ne vem kako intenzivno ravno odnos romske skupnosti z ostalim civilnim prebivalstvom. Zato se mi zdi izjemno pomembno, da v teh kratkoročnih ukrepih, ki jih imamo na razpolago, odpremo to razpravo pri zakonu o izvrševanju proračuna. Ne gre za sistemsko rešitev, gre za rešitev, ki jo lahko sprejemaš ob vsakoletnem sprejemanju proračuna ali pa ob rebalansu proračuna. In v teh vsakoletnih rešitvah v zakonu o izvrševanju proračuna lahko določimo večjo glavarino na prebivalca v tistih občinah, ki imajo izvoljenega romskega svetnika. To je najhitrejši način, kako se lahko realizirajo sprejeti sklepi v državnem zboru in na vladi, in da se lokalnim skupnostim, ki pa so tista osnovna celica za reševanje teh problemov, tudi omogoči aktivnejše vključevanje v reševanje razmer, ki so v nekaterih naseljih še posebej pereče. Tako da če je ta zakon prinesel kaj dobrega, je po mojem mnenju to, da lahko danes naglas povemo, da rešitve so možne, kratkoročne, dokler ne pridemo do sistemskih rešitev. In vesel sem, da je Nacionalna stranka ta zakon vložila, ravno zaradi tega, ker lahko pričakujem, da bo potem vlada začela uresničevati sklepe tako državnega zbora kot tudi same vlade. Lokalne skupnosti, lahko povem, so pripravljene reševati ta problem, vendar z dodatnimi viri, sicer pa tega problema enostavno ni mogoče rešiti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod poslanec dr. Mitja Slavinec.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav, kolegice in kolegi ter ostali prisotni! Torej, razmišljanje je, da dodatne pravice nekaterih praviloma vedno vplivajo na pravice drugih. Vendar je pa smiselno in koristno doseči tak kompromis, da bodo od tega imeli korist oboji. In prav zaradi tega je treba socialne in druge transfer ter sodelovanja, ki so namenjena romski skupnosti, zastaviti tako, da bo to povečalo njihovo socializacijo, integracijo v okolje in da bo njihovo bivanje čim bolj sprejemljivo in bo toliko bolj tudi akceptirano s strani ostalih Slovenk in Slovencev; na ta način bomo imeli koristi oboji. Prav dolgoletno delo in vlaganje v Murski Soboti in ostalih pomurskih občinah nedvomno kaže na to, da je ta politika pravilna, saj imamo bistveno manj problemov in težav z romski skupnostjo, kot bi jih imeli sicer, kot jih imajo po drugih delih Slovenije, kjer romska skupnost prebiva. Poudarjam dolgoletno delo zaradi tega, ker nikakor se ne da pričakovati rezultatov na kratek rok. Njihovo bivanje je povezano z njihovo folkloro, vsi vemo, da imajo določene druge poglede na bivanje, na družbo samo in je težko pričakovati njihovo asimilacijo in tudi verjetno ni to prava pot. Nikakor pa vsa ta vlaganja ne smejo biti zgolj kupovanje miru in še bolj pomembno, morajo biti stimulativna, tako da ti socialni transferi njih ne stimulirajo k nedelu, ampak obratno, da bodo taki, da se bodo poskušali v čim večji meri vključiti v družbo, da si bodo poiskali družbo, da bodo otroke pošiljali v šolo, da ne bodo zlorabljali zdravstvenih pravic. Slišal sem primer, da imajo določeni 1000 obiskov na leto pri zdravniku, ampak kot rečeno, tudi to je del njihove folklore, se počutijo varne, če se pogovorijo z zdravnikom. Torej, kot tak ta zakon teh vsebin sigurno ne predvideva in ni primeren. Zato se osebno zavzemam za takšen zakon, ki bo zagotavljal aktivno in strpno sožitje obeh in ki bo tudi zagotavljal doseganje teh cilje, torej stimulativen in selektiven glede njihovih socialnih pravic in po drugi strani, da bo prinesel koristi in sobivanje vseh v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. K razpravi vabim gospoda Alojza Soka.
Hvala lepa za besedo. Čisto na kratko. Sam ocenjujem, da je v bistvu predlagani zakon brez vsebino, saj najprej v 1. členu pravi, da ta zakon določa položaj in posebne pravice romske skupnosti, potem pa v 2. členu negira 1. člen. Pravzaprav ne razumem vsebine tega zakona, Romi v Republiki Sloveniji nimajo nobenih posebnih pravic. Tu so pač predlagatelji hoteli navreči neko debato. Mislim pa, da to, o čemer danes razpravljamo, ne bo izgubljeno in bo vsaj vladi v pomoč, če se bo res lotila priprave kakšnega posebnega zakona, kar pa bo izredno težko narediti. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj lahko razpravlja gospod poslanec Jožef Školč.
Spoštovani kolegi, kolegice! Mi se dva dni ukvarjamo s tem, kaj je primerno, da se uvrsti na dnevni red, in kaj ni primerno, da se v tem parlamentu sprašuje oziroma govori o tem. Včeraj smo bili priča situaciji, ko je predsednik državnega zbora ocenil, da neko vprašanje po vsebini ne more biti postavljeno v kontekstu sprejetega dnevnega reda. Danes smo v nasprotni situaciji, ko obravnavamo zakon, ki v nobenem oziru ne dosega tega, da bi bil sploh lahko uvrščen na dnevni res. S tem ne protestiram zoper to, da imamo ta zakon na dnevnem redu, ker se pridružujem temu, da je parlament tisto polje, kjer je potrebno razčiščevati še tako nevarne ideje, kot je med drugim tudi ideja tega zakona. Ta zakon ni brez vsebine, kot je ravnokar rekel kolega Sok: vsebina tega zakona je izrazito protiustavna, vsebina tega zakona je izrazito protidemokratična in vsebina tega zakona je izrazito šovinistična, da ne uporabim močnejših besed. Ta zakon namreč z eno potezo briše vse tisto, kar je bilo postopoma zgrajeno od leta 1989 na sem, ko je prvič prišlo do ustavne omembe oziroma recimo temu ustavne zaščite položaja romske skupnosti. S takim zakonom bi vse te korake, ki so bili kasneje postorjeni, brisali. Teh korakov ni bilo malo. Mislim, da so elementi varovanja v devetih zakonih, v nekaj mednarodnih priporočilih in v nekaj mednarodnih konvencijah, ki jih je Republika Slovenija ratificirala in so s tem postale tudi predmet našega notranjega pravnega reda, oziroma potrebe upoštevanja. S tem nočem reči, da je bilo vse postorjeno, in s tem noče reči, da ni potrebno razmišljati o nadaljnjih zakonodajnih pobudah ali, eventualno, tudi o enem zakonu, ki bi integriral to zaščito. Ampak to ni predmet obravnave na današnji seji. Današnja seja je pač pomembna zaradi tega, da slišimo stališča tudi drugih poslanskih skupin in tudi drugih političnih akterjev vis-ŕ-vis tega problema. Bojim se, da se bo marsikdo pač potuhnil, da bo rekel, gospod Jelinčič in njegovi pretiravajo, ampak delovati na tem področju naprej pa tudi nima posebnega smisla. Tudi vse te predstavitve nakazujejo v enem delu to, da je on zares pretiraval, in v drugem delu, da pravzaprav je potrebno to skupnost obravnavati najprej - ali pa za koga predvsem - kot problematično skupnost. Proti temu protestiram! To ni dobra podlaga za to, kar je ustavodajalec mislil. Za tiste, ki tega ne vedo, bi pač rekel, da je bila tistega leta 1989 ZSMS, takratna, pobudnik te ustavne zaščite, takrat je šlo za dopolnitev ustave še bivše Socialistične republike Slovenije, ki se je ravno tako na našo pobudo preimenovala v Republiko Slovenijo. To je sprejela takratna skupščina in to je povzel ustavodajalec, ko je sprejemal ustavo, ki velja danes. Zatem je treba povedati, da je šele leta 1995 prišlo do prvega programa, ki je poskušal te probleme obravnavati afirmativno in, bom rekel, pripadnike romske skupnosti kot etnijo. Treba je povedati, da je mogoče 1996, 1997 bilo prvič, ko je država prek ministrstva za kulturo sofinancirala bom ne financirala prispevke za prvega aktivista s tega področja. Zato se pridružujem tudi tistim, ki menijo, da je bilo storjenega premalo in da marsikdaj ne vemo, kako s tem ravnati. Ampak tisto, čemur smo priča, in ta pobuda, ki jo imamo danes, ni namenjena temu, da skupaj razmišljamo o tem, kako razviti to zaščito, ampak je namenjena temu, da poveliča predsednika stranke in stranko, ki je to predlagala, v njegovi samopodobi kot tistega, ki je najbolj zaveden Slovenec, kot tistega, ki najbolj skrbi za malega človeka, kot tistega, ki Slovence brani pred vsemi mogočimi nevarnostmi. Ni dolgo nazaj, ko je v tej instrumentalizaciji Romov kot tistih, ki pač ogrožajo našo samobitnost in našo varnost, sodeloval tudi gospod Janša. Ni dolgo nazaj, ko je v te vrste diskusijah in v takih kontekstih sodeloval gospod Drobnič, danes sta pomembna funkcionarja vlade in s tega vidika se mi zdi obrnjena optika strank, ki jim pripadajo, dobro znamenje. Ampak, ko o tem razpravljamo in razpravljamo tudi o tem, da je jezik sovražnosti tisti, ki določa temo, se moramo spomniti, da sta gospod Jelinčič in gospod Janša skupaj podprla tiste protestnike, ki so pred vlado, ki jo je takrat vodil gospod Rop, protestirali zoper nedejavnost vlade in za zaščito državljanov Republike Slovenije pred Romi. Ravno tako v ta kontekst sodi izjava [[citiram]] : "Težko bomo pričakovali, da bi se to prebivalstvo, ki je po svojem zašlo v neko, lahko rečem, tudi slabšo civilizacijsko obliko obnašanja, da jih bomo preokrenili v krajšem času." To šovinistično izjavo je na okrogli mizi za obrambo Slovencev pred Romi izrekel minister Drobnič. In to so seveda ti problemi, ki jih taka pobuda vzpostavlja. Ta pobuda nima namena reševati ustavne praznine, kot je zapisano v njeni obrazložitvi, ampak razpihovati sovraštvo. In s tega vidika se mi zdi, da je nujno potrebno, da državni zbor brez pridržka, ob vseh težavah, ki jih vidi tudi vizavi realizacije posameznih določb posameznih zakonov, kot se je včasih reklo, z gnusom zavrne Jelinčiča in njegove. Hvala lepa.
Hvala gospodu Školču. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakona, ki so ga predlagali kolegi, ne morem podpreti iz več razlogov. Je pa zelo dobro, da je prišlo to na dnevni red tega državnega zbora in ne nazadnje je zelo dobro, da se bo s tem morala resno ukvarjati tudi nova vlada, kajti to je stvar, ki ima že kar dolgo brado v slovenskem prostoru. Občine so v preteklem obdobju že mnogokrat opozarjale na neurejen položaj romske skupnosti v lokalnih skupnostih zaradi teh posebnih težav, ki so do tega problema bile, je bila nerazumevajoča bivša oblast, ni želela pri teh stvareh sodelovati in je to prepuščala izključno lokalnim oblastem, kar se mi zdi nekorektno in nepošteno - postavljati ob bok tistim občinam, ki teh problemov, hvala bogu, nimajo, nekatere pa jih imajo. V jugovzhodni Sloveniji je tega kar veliko, zato so se tudi na različnih institucijah s tem problemom ukvarjali predvsem na lokalnem, regionalnem nivoju. Mislim, da opozorilo občin, ki je bilo tudi s tega vidika, na neustrezno reševanje finančnih sredstev občinam, ki imajo romske probleme. Nekatere občine so se tega problema resno lotevale in tudi kar nemalo sredstev vložile iz svojih proračunov za reševanje komunalnih problemov, cest, zemljišč in podobnih zadev. Ti primeri so zgled, kako se lahko zadeve rešujejo, vendar bi bil ta zgled še boljši, uspešnejši, če bi tudi država primaknila kakšen tolar k temu, da bi lahko skupaj v partnerskem odnosu zadeve zaokrožili, in sicer lokalne skupnosti, država in javne institucije, ki se ukvarjajo s to problematiko. Mislim, da je ob sedanji situaciji, ki jo imamo v posameznih občinah, eden glavnih problemov ali pa prednostni problem zagotovo reševanje bivalnih razmer Romov, ki so še vedno na robu in ki se gibljejo in živijo na zemljiščih v zasebni lasti. To so velike težave, s katerimi se občine ukvarjajo. Mislim, da je tudi na področju družbenih dejavnosti, šolstvo, obvezno šolstvo da ali ne, po mojem ja, pa tudi od tega problema še nismo prišli oziroma tako daleč. Mislim, da je tudi potrebno v tem novem zakonu ali podobno, ne vem, kako se bo tega vlada lotila, tudi ločiti kriterije o nadzoru prejemanja socialnovarstvenih prejemkov, pa tudi ureditev delovno-pravnega področja. Skratka, cel kup sklopov, težav, ki se dogajajo na tem območju, predvsem lokalnih skupnosti, je pomembno v tem nekem skupnem sodelovanju uspešno rešiti v dobro enih, drugih in tretjih. Mislim, da te volje nekaj je. Upam, da današnja razprava, ki ima na današnjem dnevnem redu kar pomembno dolžino, bo dala neke iztočnice, nekaj mnenj po posameznih poslanskih skupinah. Če bo seveda volja, pa tudi na vladi, da pripravi nekaj dobrega, kvalitetnega, predvsem pa dolgoročnega, pa upam, da bo že velik uspeh narejen. Mislim, da občine pri tem želijo sodelovati. To so že pokazale, kot sem rekel, in seveda pozivajo vlado, da čim prej nekaj na tem področju ukrene. Jaz vem, da je zahtevno, težko področje, da ne bo prišlo jutri na vrsto. Upam, pa da čim prej in da s skupnimi močmi rešimo te ključne probleme, ki mislim, da so v občinah predvsem na bremenih samo lokalnih skupnosti. Ena glavnih se mi zdi je tudi v prvi vrsti zagotoviti čim prej eno finančno podporo občinam, ki imajo to romsko problematiko, in predvsem tistim, ki že to problematiko rešujejo na lokalnem nivoju. Teh primerov je kar nekaj. Drugo, ureditev legalnega bivališča tam, kjer je možno sobivanje z ostalim prebivalstvom. To so velike težave, ki se nam pojavljajo v prostoru. Seveda zaposlovanje je ključni problem, ki ni enostaven, težak. Morda denar, ki ga sociala nameni za te Rome, preusmeriti v zagotavljanje novih delovnih mest. Morda tukaj tista delovna mesta, ki so lahko tudi primer za Rome, kot so zbiralnice raznih odpadnih kovin, komunalni delavci, zbiranje gozdnih sadežev in podobne zadeve. Morda bi to lahko bilo tudi več primerov dobrih praks lahko uspešno. Socialna politika je pri tem seveda zelo pomembna, vendar nič ne bi smeli delati nelegalno. Vse mora biti dosledno, tako kot se naj bi to dogajalo za vse ostale državljanke in državljane te republike. Mislim pa, da v prvi vrsti se mi zdi temeljno vprašanje in naloga, da se vključi skorajda cela vlada. To je problem, ki se dotika tako ministrstva za finance, če hočete, kot za šolstvo, gospodarstvo, okolje in prostor in še kaj. Če bo ta skupen nastop in ta skupna želja po vseh, potem bodo zagotovo rezultati, ki bodo rodili en velik korak naprej. Je pa to zgodba, tek na dolge proge, na kratke proge, tega problema zagotovo ne bomo rešili, če je star, ne vem, že 400 let, potem ga tudi ne bomo rešili v tem mandatu. Ampak če ga ne začnemo reševati, potem tudi nikoli ne vidimo konca. Predlagam vladi, lokalnim skupnostim in tudi vsem institucijam, ki so s tem tako ali drugače povezane, da si podajo roke, stopijo skupaj in naredijo korak naprej na področju romske problematike v Sloveniji, ker tega ni tako malo. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Jancu. Besedo ima gospod Sašo Peče. Prosim.
Spoštovani prisotni! Ogorčenje, kot ga izkazujete ostali predstavniki političnih strank danes v parlamentu, se lahko razume kot vaša skrb za pravice Romov. Kar je na vsak način za pozdravljati. Veliko boljše in pa lepše ali pa mnogo bolj za pozdravljati pa bi bilo, če bi vi, cenjeni gospodje, kdaj pa kdaj izrazili skrb tudi za brezposelne Slovence. Za tiste, ki nimajo kje stanovati. Za najemnike z visokimi najemninami. Ampak ne. Celo tisti najbolj glasni danes, ki prihajajo s strani Liberalne demokracije in Združene liste, ste v prejšnjem mandatu zavrgli vsako pobudo, ki je težila k temu, da bi razpravljali o stanovanjski problematiki, o plačah. Ampak seveda po eni strani je to razumljivo. Tam je šlo za pravice in obveznosti Slovenk in Slovencev, zato to ni bilo tako pomembno. Ko pa je govor o pravicah, žal, pa tudi ne o obveznostih pripadnikov romske skupnosti, takrat ste pa vsi ogorčeni, kako je to nekaj nedopustnega, kako je določen del parlamenta oziroma ena poslanska skupina ksenofobična in tako naprej. Dovolite, da v tem delu izpostavim nekatere poglede na do sedaj izpostavljene besede. Predstavnica Nove Slovenije je dejala oziroma se je vprašala, ali je zakon o romski skupnosti potreben. Ja, je potreben. Ustava Republike Slovenije govori o točnem imenu zakona, to je zakon o romski skupnosti. Iz tega naslova je zakon potreben. Zakon o romski skupnosti predstavlja enega tistih deficitov ustavnih kategorij, ki niso še izpolnjeni. Jaz se strinjam z vami, da je žalostno, da tega deficita ni državni zbor v prejšnjem ali predprejšnjem mandatu že pokril, ampak ne zaradi tega, ker se najde ena politična stranka, v tem primeru Slovenska nacionalna stranka, da zapolni vrzel iz ustave, pa govoriti o neke vrsti ksenofobiji. Lepo vas prosim! Vlada Republike Slovenije je v okviru svojega odgovora na zakon povedala, da zakona nimamo še, kar je pravilno ugotovila, in to poskušamo danes v Slovenski nacionalni stranki popraviti, istočasno je pa vlada Republike Slovenije odgovorila, da imamo področno urejeno zakonodajo, ki se dotika romskega vprašanja, in sicer v devetih zakonih. Dovolite, da se dotaknem samo prvega. Kaj pomeni področno urejevanje določene materije? To je zakon o lokalni samoupravi. Vsi vemo zloglasni 39. člen zakona o lokalni samoupravi predstavlja eklatantno kršenje ustave Republike Slovenije, in sicer enega izmed osnovnih načel, to je načelo splošne in enake volilne pravice. To pomeni, gospodje, da določeno materijo urejate ali pa urejamo področno, ker ni krovnega zakona. V nacionalni stranki vam danes ponujamo sprejetje krovnega zakona. V nadaljevanju se bom dotaknil vseh tistih, pa se vas ne bom, ker vas je bilo preveč, ki ste očitali ksenofobijo in podobne stvari, ampak naj vam samo povem, da osnovni stavek zakona, pa razmislite potem kakšni bodo vaši odgovori, je: Pred zakonom smo vsi enaki. Ali je to šovinistično? Ali je to prenapeto, če določena politična stranka zagovarja med drugim tudi ustavno normo, da smo pred zakonom vsi enaki? Gospodje, to ni prenapeto, to ni ksenofobično, to je nekaj normalnega. Razmislite vendar, ko nam očitate te vaše, po moje oceni, zelo nezrele opazke. V samih razpravah pa se bom dotaknil ene dileme, ki je nismo sprožili predlagatelji, to je dilema Cigan ali Rom. Jaz temu nisem nikoli dajal pretirano pomembne vloge, tudi nočem nobenega žaliti. Glede na to, da vem, da se nekateri imenujejo Cigani, nekateri Romi, ampak jaz bom ravnal tako, kot bo njim všeč v poimenovanju. Ampak hočem pa vam očitati, veste, današnjo, po moji oceni, dvolično delovanje. Danes na kosilu v državnem zboru je ciganski golaž. Ali pa se je kdo, gospodje, izmed vas liberalne demokracije in združene liste, ki ste tako polni gneva, vprašal ali pa protestiral, ne vem, v kuhinji, v vodstvu državnega zbora, na kakšni gostinski šoli, da je to diskriminatorno, ker imamo jed z imenom ciganski golaž. Gospodje in gospe, narediti tudi nekaj, ne pa samo neupravičeno kritizirati. Po drugi strani, veliko vas je danes govorilo o evropskih institucijah in njihovih stališčih, kako v pametni Evropi, ker Slovenci očitno nismo, upoštevajo izključno besedo Romi. Pa še enkrat poudarjam, to je najmanj pomembna debata oziroma dilema v okviru celotnega zakona. Naj vam povem, da v poročilu o Sloveniji evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti uporablja oba termina tako v kazalu kot v vsebini dopisa, poročila, torej Romi/Cigani. Zakaj potem nam predlagateljem očitate, ko smo naslovili zakon: zakon o romski skupnosti in izpostavljate to po moji oceni popolnoma brezpredmetno dilemo. Gospodje, v tisti Evropi, ki ji vsi pripisujete tisto pravično skrb za manjšine in tako naprej, ampak tisto vas pa ne moti, tako kot vas v restavraciji, kjer lepo vsak dan jeste ne moti, da jeste, ciganski golaž. V nadaljevanju bi se pa rad dotaknil še dveh, treh stvari, glede na to, da mi čas dopušča. Kot verjetno veste oziroma iskreno upam, da veste, je slovenska nacionalna stranka zakon o romski skupnosti vložila v parlamentarno proceduro prvič 22.5.2003. Takrat je na zahtevo neke skupine poslancev prišlo prav tako oziroma je ta skupina zahtevala, da pride do splošne razprave. Gospodje in gospe, s tisto zahtevo in pa pozneje, ko ste vodili tako parlament kot Vlado Republike Slovenije, ste povzročili, da dve leti nismo obravnavali krovnega zakona o romski skupnosti, dve leti ste pustili to materijo v zraku, kljub temu, da ste imeli zakon napisan. Ko smo zakon drugič vložili 7.12.2004, se je zgodba seveda ponovila. Če v nacionalni stranki ne bi vztrajali pri tem, da se zakon obravnava, da spoznate, kaj Ustava Republike Slovenije terja od nas in kaj od nas terja načelo enakosti pred zakonom. Jaz iskreno upam, da bo posledica današnje razprave vsaj to, da bo Vlada Republike Slovenije pripravila zakon, ki bo temeljil na vsebini predlaganega zakona s strani Slovenske nacionalne stranke, torej na enakosti pred zakonom. V 65. členu Ustave Republike Slovenije je zelo jasno napisano, da imamo v zakonodajnem oziroma da imamo v pravnem redu Republike Slovenije, da naj bi imeli tudi zakon o romski skupnosti. Oprostite, kdor si tega noče priznati in kdor ne prizna, da je to eno izmed redkih deficitarnih področij Ustave Republike Slovenije, ta ne zna brati ali pa tega noče dojeti. In to je napaka. Zakon o romski skupnosti bi moral biti v veljavi že leta in leta, če bi spoštovali ustavodajalca oziroma Ustavo Republike Slovenije kot najvišji pravni akt. Ampak ne, ko pa dobite v poslanske klopi zakon o romski skupnosti, so pa tisti, ki so ga predlagali, ksenofobi. Zakaj pa potem z besedo ksenofobi ne označite ustavodajalcev izpred 10 in nekaj let. Gospodje, nekaj načelnosti pa vendar imejte! Po drugi strani je bilo v mnenju vlade, torej v odgovoru na predlog Slovenske nacionalne stranke, zakon med drugim tudi, ki je nastal zaradi peticije, ki jo je podpisalo 11 županov slovenskih občin, peticijo je spremljal protestni shod pred palačo Vlade Republike Slovenije 24. maja 2004. V tej peticiji je enostavno 5 zahtev. Podpisali so jo župani. Torej tisti, ki dejansko občutijo prav tako posledice nevzdržne pravne praznine na tem področju. Še enkrat poudarjam, praznino, ki jo hočemo predlagatelji zapolniti. Prva izmed zahtev peticije, ki je šla na vlado Republike Slovenije, je bila, državni zbor naj sprejme zakon oziroma vlada Republike Slovenije naj pripravi zakon po hitrem postopku, ga pošlje v državni zbor, v katerem bo Rome naredila za enakovredne državljane Republike Slovenije. Točno to delamo z našim zakonom. V dikciji pred zakonom smo vsi enaki, torej predstavniki romske skupnosti so enaki predstavnikom, ne vem, državljanom, državljankam ostalim vsem, ampak imajo tudi enake obveznosti, enake pravice in enake obveznosti. Druga zahteva, ki jo naslavljajo prebivalci Dolenjske, Bele krajine, Posavja, Novega mesta, Škocjana, Šentjerneja, Semiča, Trebnjega, Ivančne gorice in Krškega, se nanaša na zakon o državni upravi, predvsem na spoštovanje po občinskih urbanističnih aktih. Kot vemo, je to eno izmed tistih področij, ki velja za občane in pa občanke določene občine, ne velja pa za pripadnike romske skupnosti. Jaz nočem reči, da so občinski odloki drugorazredni ali pa, da veljajo samo za določen segment, določen pa ne. Ne, razlika med zakonom in odlokom je izključno ta, da zakon sprejema državni zbor, odlok ali pa različne akte pa sprejemajo občinski sveti, so pa iste veljave za določen teritorij najsi bo teritorij občin, v našem primeru teritorij države. Torej prebivalci teh občin so hoteli samo to, da njihovi akti, ki jih sprejemajo organi v okviru lokalne skupnosti, morajo veljati za vse. V nadaljevanju. Tretja peticija je bila izražanje bojazni pred pripadniki romske skupnosti. Vi danes upate Nacionalno stranko proglasiti za ksenofobe oziroma nekaj podobnega, medtem ko prihajajo peticije s strani 11-ih občin v Sloveniji, ki izražajo zaskrbljenost in pa bojazen njihovih občanov in pa občank pred pripadniki romske skupnosti. Gospodje, ta bojazen bi morala biti skupna vsem nam in nekaj bi morali narediti, da do te bojazni več ne bi prihajalo v naši državi. Ali pa celo več! Da, tiste, ki se jih bojijo ali bojimo, kakorkoli, celo nagrajujete z dodatnimi pravicami in pa brez obveznosti. To je vaša dvoličnost. V nadaljevanju seveda je še veliko zahtev, tako na področju šolstva, kjer se obstoječi sistem, kjer seveda ni krovnega zakona, ker ga nočete sprejeti, ki povzroča to, da padajo sistemi učencev v šolah. V Trbovljah. Samo primer bom vzel, ker kolega Barovič prihaja iz Trbovelj. Ampak tudi to nobenega ne moti. Bilo je, mislim, da teden dni nazaj, ko sem gledal poročila na eni izmed televizij, ne bom povedal kateri. Ko so poročali o romskem nasilju nad deklicami v osnovni šoli, nad dečki v osnovni šoli. In je komentator končal prispevek, da bodo prispevek vseeno naredili, navkljub temu, da kadarkoli drugače govorijo o romski problematiki, jih različni, bolj ali manj povezani instituti z Liberalno demokracijo in Združeno listo, tudi televizijo označujejo kot televizijo, ki širi nestrpnost. Ali se širi nestrpnost na ta način, da se spregovori o dejstvih, ki nastopajo v naši državi? Gospodje, ne! In pa seveda, gospe, ne! In še zaključek, ker resnično hočemo še nekaj minut v okviru nacionalne stranke imeti za kasnejšo razpravo na to temo. Ena izmed predstavnic, govornic pred menoj je poudarila, da je bilo v časopisu možno prebrati vse negativno o tem zakonu. Seveda, gospodje, je bilo v časopisju možno prebrati vse negativno, če pa pozitivnega niso upali napisati. Če niso nič o zakonu upali poročati niti s tiskovne konference nacionalne stranke. Ja, lepo vas prosim, to pač kaže izključno eno dejstvo, da ali imajo prepoved pisanja. Prejšnji četrtek je bila tiskovna konferenca. Ne duha ne sluha o kateremkoli tiskanem mediju. Naročeni članki s področja različnih avtorjev, ki so vam bolj ali manj, parkrat sem že rekel, kapitalsko, ali pa verjetno ideološko, ampak verjamem da je teh zelo malo, povezanih z vami. Potem pa pridejo taki članki, ki govorijo o neumnosti in istovetijo tako imenovano ksenofobijo s Slovensko nacionalno stranko. Gospodje in gospe, preberite si še enkrat najpomembnejši stavek zakona, ki vam ga ponujamo v sprejetje: Pred zakonom smo vsi enaki. Hvala zaenkrat.
Hvala, gospodu Pečetu. Besedo ima gospod Anton Anderlič. Se odpoveduje. Besedo ima potem gospod Dušan Kumer. Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Najprej moram na začetku reči, da sem malo presenečen nad diskusijo mojega predgovornika. In moram reči, da bom z eno slovensko besedo označil, da gre za diskusijo, ki je prej ljudomrzna, kot pa naklonjena ljudem in državljanom. Preprosto bom vzel ustavo in rekel, zakaj je 65. člen v ustavi zapisan. Vsi državljani in državljanke imamo enake pravice. Ampak da bi nekateri imeli enake pravice, so pa seveda v ustavi posebej opredeljeni. In 65. člen ustave piše, položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živijo v Sloveniji, ureja zakon. Zaradi tega, da seveda imajo lahko enake pravice kot mi, se mora to urediti z zakonom. Sedaj pa k dejstvom, da ne bo kdo tudi seveda meni očital, da zganjam ksenofobijo in tako dalje. Prvo dejstvo, morebitno sprejetje tega predloga zakona bi preprosto rečeno ukinilo romsko skupnost, živečo v Sloveniji, kot posebno etično skupnost. Ta predlog poskuša uveljaviti proces popolne asimilacije, kar je seveda nedopustno. Nedopustno tudi zaradi tega, ker bi morebitno sprejetje tega predloga zanikalo vsa dosedanja prizadevanja, tako države kot romske skupnosti same in lokalnih skupnosti, da se stvari urejajo. Zaščita manjšin in sploh vseh posebnih skupnosti, med katere sodijo tudi Romi, je temeljni demokratično dosežek. Predlagani predlog zakona je v popolnem nasprotju s tem. Zato je reševanje problematike romske skupnosti v prvi vrsti, tudi jaz se pridružujem tistim, stvar države in ne le lokalne skupnosti. Prepruščanje reševanje tega problema lokalnim skupnostim pomeni, da se država znebi svoje odgovornosti in prej spodbuja konflikte, kot jih blaži in odpravlja. Pridružujem se tudi vsem tistim mnenjem, ki pravijo, da s policijsko represijo ne bomo odpravili vzrokov za te mnogo globlje probleme, kot jih mogoče kdo vidi. Odpravili jih tudi ne bomo, če bodo obiskovalci na protiromskih manifestacijah, kot je bila tista v lanskem letu pred vladno palačo, na eni strani trdili, da s tem dokazujejo, kako se zavzemajo za enakopravnost manjšin in sobivanje drugačnih pri nas. Na drugi strani pa bodo javno izjavljali in trdili, da manjšine ogrožajo nacionalno substanco. Takšne besede, takšne izjave sam uvrščam v tako imenovano rasistično izrazoslovje. Težava je v tem, da se pri nas rasizmu ne reče rasizem in da pravo in pravna država ne deluje, kadar bi morali rasizem kaznovati. Tudi to je ustavna kategorija. Etnično hujskaštvo in etnično sovraštvo tudi v drugih primerih, ne le v primeru nestrpnosti med Romi in Neromi, se ne prepoznajo kot takšno, čeprav je v ustavi zapisano, da je prepovedano. Moj predlog je zelo preprost in enostaven: da se vlada loti priprave tega posebnega zakona o romski skupnosti, ki jih ne nazadnje določa ustava, priporočajo nekatere mednarodne inštitucije in za katerega se zavzema vseskozi že varuh človekovih pravic. Pri tem moram reči, da sem optimističen, predvsem zaradi izjave nekdanjega poslanca, ki je sedel v opozicijskih vrstah na demonstracijah pred vlado lani, to je sedanjega predsednika vlade, ki je rekel: Naveličali smo se poslušati praznih obljub vlade. Sedaj pričakujem, da bo to svojo napoved uresničil. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Kumarju. K repliki se je javil gospod Peče.
V prvem delu bi se rad ponovil, ker očitno niste razumeli. Res je, 65. člen ustave govori o tem, kar ste vi prebrali. Poudarek pa je na tem, da to ureja zakon. In tega zakona ni, zato vam ponujamo v sprejem zakon. Lepo vas prosim, razumite, da tega zakona iz 65. člena ustave še ni! Če bi ta zakon v ustavi bil, ga ne bi vlagali. Povedati moram še to, gospodje iz Združene liste, saj ste bili na oblasti bolj ali manj non stop in v desetih in nekaj letih niste še tega sprejeli. Zato več v Nacionalni stranki nismo čakali. In še drug del, mislim, da mi pripada še minuta. Govorite "ljudomrzen", meni. Lepo vas prosim! Ja, o tem poročajo nekateri mediji, ki so vam bolj ali manj, po moji oceni, zelo blizu in po vašem naročilu pišejo. Ampak veste, če ste vi uporabljali termin, kot je rasizem, pa naj vam jaz povem drugo zgodbo. Ta, ki zanemarja, in to delate vi vsi skupaj, lastno državo, ta pa bi lahko bil izdajalec.
Hvala gospodu Pečetu. Besedo ima gospa Majda Širca. Prosim. Ni replike na repliko.
Hvala lepa. Ampak, gospod predsedujoči, ne vem, če lahko rečete - hvala za tako repliko. [[Oglašanje iz ozadja.]]
Gospa Širca, imate besedo, prosim.
Samo toliko. V državnem zboru imamo v svojih vrstah pravnega laika, vsaj tako je reklo vrhovno sodišče. Vendar pa imamo tudi pravne cinike. In gospod Peče nedvomno je pravni cinik, glede na to, da tako manipulira s 65. členom ustave in pravzaprav noče naglas povedati svojega sporočila, ki pa je, kot smo že ugotovili, da so za njihovo stranko Romi odveč in v Sloveniji nepotrebni. Hkrati pa še opozarjam, da je gospod Peče tudi urednik novinarke, ki sem jo danes citirala v začetku poslanske predstavitve, ki je v svojem komentarju dejala gospa Tanja Lesničar Pučko - in upam, da bo tudi tovrstno redakcijo njenega pisanja upoštevala -, no, ko sem citirala, da se je spraševala nad resnostjo državnega organa, ki zapravlja čas z Jelinčičevimi nebulozami. Hvala lepa.
Hvala gospe Širca. Besedo ima gospod Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pravzaprav sem razmišljal o tem, ali naj se oglasim ali ne, saj včasih slišimo, da se ne splača oglašati, saj je to, kar predlagajo kolegi poslanci iz Slovenske nacionalne stranke, tako absurdno, da se v to niti nima smisla vtikati. Sam menim, da je takšno stališče napačno, da so tisti, ki so v zgodovini, tudi v naši zgodovini tako mislili, to zelo drago plačali. Pa ne bom govoril o letu 1932 in 1933 v Nemčiji, lahko govorimo tudi o letih v Sloveniji v novejši in malo manj novi zgodovini. Na take predloge, ki so predvsem legalni, niso pa legitimni, je treba odgovoriti. Treba je odgovoriti z jasno besedo in povedati, da obstajajo tudi fronte in mišljenja, ki so v Sloveniji in tudi drugod sposobna preprečiti način razmišljanja in pristopa do določene problematike. Opozoril bi na to, da je v obrazložitvi Boštjan Zagorac [[ki jo imam pred sabo]] navedel, da "zakon, ki je pred nami, dokončno ureja cigansko vprašanje v Republiki Sloveniji, zakon je kratek in jasen." Gospod Boštjan - ki ta trenutno ni v dvorani - je mlajši človek in vprašal bi ga, ali mu ta dokončna ureditev pomeni kakšno asociacijo, recimo takšno kot meni. Ali mu beseda "endlozung" kaj pomeni? Uporabljena je bila v nacističnih časih v povezavi z židovskim, pa tudi romskim ali, če hočete, ciganskim vprašanjem. Ali mu to kaj pomeni? Ali nam vsem kaj pomeni ta vokabular, ki ga ljudje uporabljajo, ko govorijo o problemih določene etnične skupnosti, manjšine ali karkoli pač že je? Zato je jasno, da je treba takšen zakon zavrniti, pa ne samo zavrniti zakon, pač pa zavrniti način razmišljanja o teh zadevah. Hkrati pa je treba priznati, da problemi še zdaleč niso urejeni in da niso urejeni tako, kot bi morali biti in da jasno je potrebno na tem delati naprej in da moramo storiti marsikaj še, da bodo predvsem tam, kjer so konflikti med, recimo, romskim prebivalstvom in večinskim, jasno, slovenskim ali pa kakršnimkoli drugim prebivalstvom, navzoči, kjer se stopnjujejo, da jih bomo znali reševati. Reševati jih bomo morali znati predvsem seveda ne samo na ravni države. Prej smo slišali, da je država tako rekoč skoraj vsega kriva. Jaz se spomnim, da sem včasih, ko sem bil na ministrstvu za okolje in prostor, imel poseben fond za pripravo lokacijskih načrtov za urejevanje romskih naselij. Ta fond je ostal neizkoriščen, ni bilo posebnih interesov, ponekod da, ponekod ne. Mislim, da je kljub vsemu ob vsej prizadevnosti države, ki mora še marsikaj storiti, ključ na lokalni ravni, ključ v procesih mediacije in posredovanja. Ni samo zakonodaja tista in ni samo pravzaprav gola forma zakona, ki pa omogoča takšno ali drugačno sožitje. Mediacija, posredovanje, vključevanje uglednih ljudi, ki imajo nek odnos do različnosti, vse to je zelo pomembno v tem procesu, ki mora trajati, tako kot je trajal v Prekmurju in prinesel določene, jasno, pozitivne rezultate. Prepričan sem, da jih lahko tudi drugod po Sloveniji. Sam bi rad opozoril na tisti element govora gospoda Pečeta, ki sedanji ureditvi, ki je urejena področno, očita, da krši pravilo, da nismo vsi pred zakonom enaki. Pred zakonom smo vsi enaki državljani in državljanke Slovenije, tudi Romi. Če se vozi brez registriranega avtomobila, je enako odgovoren kot katerikoli drugi prebivalec v tej državi. Če ne pošilja otrok v šolo, je ravno tako enako odgovoren in seveda podvržen sankcijam, kot so v naprej predvidene, določene tako, kot velja za vse nas. Ne gre za vprašanje enakosti, vsi smo enaki pred zakonom ne kot državljani, neodvisno od naše nacionalne, etične, verske, religiozne ali kakršnekoli druge pripadnosti. Tam, kjer imajo oni kot skupnost, ne več kot posamezniki, neke določene ugodnosti po posebnih področnih zakonih, se vežejo prav na njihove specifične lastnosti kot skupnosti v določenih predelih prav, z namenom, da bi jim zato, ker so manjšinski, zagotovili enake možnosti, kot jih imajo drugi. Prav to je pravi razlog. In ta razlog, saj je očiten vsem nam, se opravičujem, ker vam ga razlagam, ni jasen svojim kolegom, ampak mi ga moramo tu ponoviti, da bomo vedeli, za kaj gre. Problem sožitja je, kot sem omenil, takšen, kot je. Treba je na njem delati noč in dan, če smem tako reči, na lokalni in državni ravni. Sam bi rad opozoril na to, da smo tudi mi različni med seboj: politično, po vrednostnih usmeritvah in prepričanjih tako ali drugače, da imamo mogoče različna etična, nacionalna in druga porekla. Ampak jaz sem prepričan, da nas to ne moti, da je to prednost. Ne znam si predstavljati, kako bi bilo, če bi bile vse Slovenke in Slovenci enaki. Predstavljajte si, da bi bili vsi Slovenci enaki, da bi bili vsi enaki kot recimo Zmago Plemeniti Jelinčič, da bi vsi govorili enako, da bi delali enako in da bi mislili enako, kot recimo Zmago Plemeniti Jelinčič. Kako bi bilo? Ne vem, kako, ampak zanesljivo bi bilo zelo hrupno in kar se mene tiče precej neznosno. Ciganski golaž. Danes smo ga jedli, ni bil slab. Ciganski golaž je pojem iz kulinarike. Ne pa iz politične teorije, etničnega vokabularja, ali ne vem, nacionalnega izrazoslovja. Morate razlikovati, kje so ti pojmi. Ciganski golaž je kulinarični pojem, ne pa etnični pojem. Zato gospodje, golaž, ki so nam ga pripravili v kuhinji, smo z veseljem pojedli, vašega golaža, političnega, pa mislim, da ne bomo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Gantarju. Besedo ima gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Ko poslušam tole razpravo, imam seveda občutek, da smo nekje vsi enotnega mnenja, da je na nek način treba rešiti položaj romske skupnosti v Sloveniji. Vendar pa gre za to, da pa imamo do reševanja tega problema kar precej različne pristope. Sam izhajam iz okolja, kjer romskih skupnosti ni in se ne soočamo z vsakdanjimi problemi, ki jih prinaša življenje z Romi v nekaterih slovenskih občinah. Pogosto se predstavniki, v narekovaju, "večinskega naroda", v teh občinah počutijo ogrožene in je logično, da prav oni kot prvi zahtevajo, da se uredi položaj romske skupnosti, predvsem v smislu neke izenačitve pravic. To problematiko občine niti niso dolžne oziroma jo težko rešujejo same. Zato smatram, da bo prav pri reševanju tega problema država morala vsekakor igrati vidnejšo vlogo. Pri reševanju romske problematike mora država od le-teh zahtevati spoštovanje obveznosti in jim ne določati samo pravice, kar je bilo danes že povedano. Zato je država dolžna urediti predvsem zaposlitve in bivanjske možnosti za člane romske skupnosti, omogočiti jim, da si tako, kot morajo to ostali državljani in državljanke Slovenije, sami zagotovijo socialno varnost in s svojim delom preživljajo svoje družine. Naseljenost in naše okolje ne prenesejo ustvarjanja kolonij in tak način reševanja ne bi dosegel pozitivnih učinkov. Na nekaterih področjih se romske skupnosti ukvarjajo z dejavnostmi, ki ogrožajo naravno okolje, obremenjujejo okolje in ogrožajo tudi prebivalstvo. Tako kot se zahteva od podjetnikov, obrtnikov, kmetov, morajo tudi člani romske skupnosti, ki se ukvarjajo s katerokoli dejavnostjo, upoštevati predpise za varovanje okolja in opravljanje dejavnosti. V šolskem sistemu pa moramo omogočiti otrokom integracijo v šolski prostor, da bodo pridobili potrebno izobrazbo za življenje in delo v naši skupnosti oziroma državi. Na koncu mislim, da predlagani zakon, o katerem govorimo, ne prinaša prave rešitve problematike romske skupnosti v tej smeri, o kateri sem sedaj govoril, saj predvsem v prvi vrsti nekako zanika že 9 obstoječih področnih zakonov. Prav tako pa mislim, da je ta zakon vendarle v nasprotju s tistimi resolucijami in pa priporočili Sveta Evrope, ki urejajo človekove pravice in seveda tudi položaj etničnih in pa narodnih manjšin, zato sam osebno tega zakona ne morem podpirati. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Prevcu. Besedo ima gospod Aurelio Juri. Prosim.
Hvala, predsednik. Nič koliko je argumentov in razlogov politično-pravne, humane narave, ki nasprotujejo temu predlogu zakona. Sicer predlog, ki ne preseneča, če upoštevamo predlagatelja in politiko, ki jo ves čas zagovarja. Presenetilo bi prej obratno. Kar je Slovenska nacionalna stranka z nami, moram imeti v zakupu mnogo tega še za naprej. Točka, ki nam jo vseljuje ta zakonska pobuda, kakorkoli že protiustavna in proticivilizacijska, nam ponuja priložnost in izziv k novemu, skupnemu in odgovornemu premisleku o tem, kako gledamo na brez dvoma zahtevno problematiko romske skupnosti in ali se kot razvita družbena skupnost ter eminentna, mlada članica EU zadovoljujemo z doseženim pri varovanju in urejanju njenega položaja oziroma ali so njeni pripadnice in pripadniki prej ekonomski, socialni in varnostni problem kraja, kjer prebivajo, ali nasprotno so predvsem kulturno in človeško bogastvo. Namenoma ne vstopam v dimenzijo človekovih pravic, o kateri bi tudi lahko veliko govorili. Gre tudi sicer za pojmovanje sobivanja in sožitja drugačnih, večine in manjšine, ki zadeva ne le Rome, marveč že skoraj slehernega med nami v družbi, ki je vse bolj etnično, jezikovno, versko mešana in pestra, zavoljo tega vse bolj bogata, kar obenem terja vse bolj dodelane mehanizme medsebojne strpnosti in vzajemnega spoštovanja. Trdnejša bo strpnost, bolj prijazno bo sobivanje, tudi varnost vseh bo bolj zanesljiva in manj se bomo eni drugih bali, gospodje predlagatelji. Ko gre odločno zavrniti predlog zakona, ki teži k črtanju Romov kot posebne etnične skupnosti in ne nazadnje kot ljudje s svojim dostojanstvom gre tudi pozvati vlado, da naj oceni v dogovoru s prizadetimi, predvsem s predstavniki romske skupnosti, učinke že 10 let starega programa ukrepov za pomoč Romom in ga eventualno dopolni oziroma posodobi z vrsto novih spoznanj, ki jih je čas prinesel in predvsem s tako imenovanimi boljšimi praksami iz domačega in širšega evropskega okolja. Hvala.
Hvala, gospodu Juriju. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Slovenska nacionalna stranka - očitno je treba povedati sedemkrat - je želela, da se udejanji že deset in več let star 65. člen ustave. Tega seveda nočete razumeti in ne priznavate. Prav. Danes smo bili predlagatelji zakona o ureditvi stanja romske skupnosti - naj začnem naštevati izjave, predvsem Liberalne demokracije in Združene liste - bili smo: nebulozni, cinični, omenil se je celo Hitlerjev slog, bili smo ljudomrzni, etnični hujskači in, ne vem, nek izraz v slovenskem parlamentu, ki ga je gospod Gantar izjavil, pa ga ne razumem, ker ne vem, zakaj nemško govori v slovenskem parlamentu. Vi ste predlagatelja zakona imenovali cinike, nebuloze, hitlerjance [[približno]] , etnične hujskače, ljudomrzneže in tako naprej! Smo mi imenovali danes Rome tako? Nismo. Vprašajmo se, če smo mi ljudomrzni do Romov, kako ste šele vi ljudomrzni, cinični do nas - , ker predlagamo nek zakon. Ali imate kaj dostojanstva v tem državnem zboru? Ali ga imate? Vi ste nas tako imenovali, imam magnetograme. Zakaj le? Zakaj le? Združena lista in Liberalna demokracija, zakaj le? Povejte mi, zakaj? Kaj smo vam storili? Zato, ker želimo, da se udejanji 65. člen ustave? Zato? Zato, ker smo predlagali nek zakon, za katerega bi vi lahko mirno rekli, da ta zakon pač ni primeren, bomo pripravili boljšega. Očitno ga ne znate, ker ga deset let niste. Recite, ta zakon ni primeren, je slab, pripravili bomo drugega! Povejte mi, v katerem kraju v državi, Republiki Sloveniji, Romi nimajo pravice iti v šolo! Povejte mi, v katerem kraju v državi, Republiki Sloveniji, ali katera beseda v tem predlogu zakona prepoveduje Romom zaposlovanje! Povejte mi, katera beseda v tem zakonu ali katero dejanje v kateremkoli kraju v državi, Republiki Sloveniji, prepoveduje Romom pridobitev lokacijske informacije, gradbenega dovoljenja in gradnjo hiše! Povejte mi, kateri zakon, katera beseda, kateri kraj v tem je dobrodelna ustanova rekla Romom ne, drugim pa ja! To vi govorite, da mi tako delamo. Veste, v Trbovljah so Romi. Prišli so, kupili so si svojo hišo in stanovanje. In v Trbovljah, v državi, Republiki Sloveniji, živijo enako kot vsi Slovenci. Enako morajo plačevati komunalne dajatve, enako takso, vse plačujejo enako kot Slovenci. In za konec še enkrat, če ne razumete: nobenemu Romu v lastni občini ne bom dal več kot Slovencu, imata pa oba enake pravice, kajti tisti Rom in tisti Slovenec, ki imata oba nič, si zapomnite do konca življenja, imata oba popolnoma enak nič!
Hvala gospodu Baroviču. Besedo ima gospa Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Nekajkrat je bilo slišati iz ust gospoda Baroviča vprašanje, zakaj. No, jaz bom pa povedala, zakaj nasprotujemo temu zakonu. Ni potrebno biti posebej vešč branja zakonov, da ne bi ugotovil, kaj govori 65. člen ustave. 65. člen ustave govori o tem, da je mogoče z zakonom romski skupnosti zagotoviti posebne pravice. To ni člen, ki bi govoril o enakosti za vse, ampak govori o tem, da so nekaterim v tej državi potrebne posebne pravice, zato da bi lahko bili vsi pred zakonom enakopravni, o čemer govori 14. člen. Je pač tako, da smo v tem državnem zboru predstavniki vseh državljank in državljanov Slovenije. In pričakovati bi bilo, da ravnamo v njihovo korist. Tako smo si menda na začetku tudi obljubili. Eni bolj, drugi manj odločno, s takimi ali drugačnimi podporami in pomisleki v zvezi z vlado. Ampak vsekakor, 65. člen ustave govori o tem, da je mogoče z zakonom, s posebnim zakonom določiti posebne pravice. Posebne pravice je treba določiti. Ampak tam, kjer je moj pogled drugačen od pogleda Slovenske nacionalne stranke, je ta, da je te posebne pravice mogoče udejanjati tudi s sprejetimi devetimi področnimi zakoni, v katerih so udejanjene, oni pa trdijo, da bi to bilo mogoče samo z nekim zakonom, in to potem na način, ki je pa vrhunec sprenevedanja. Reči, da urediš nek položaj po tistem, ko rečeš, da tega položaja sploh ni, ne vem, ali bi se temu reklo lahko pravni cinizem. Jaz bi prej temu rekla pravni diletantizem. In sedaj k drugi stvari. Živim v mestu, ki je po popisu prebivalstva zabeležil največje število tistih, ki so se izrekli za Rome. V Mariboru. Ti so tisti, ki so v resnici prišli kasneje v Slovenijo, kot tisti, ki živijo na Dolenjskem, v Beli krajini, v Prekmurju, na Gorenjskem in sami sebe poimenujejo bodisi z izrazom Romi, bodisi z izrazom Sinti, ali z imenom tudi Cigani. Pričakovati, da se bo kot splošno uveljavljena poimenovalna norma sprejelo neko ime, ki je v veljavi od prvega svetovnega romskega kongresa v aprilu leta 1971, je pač nemogoče, zato je tudi uveljavljena praksa dvojnega poimenovanja. Na prvem mestu novo skupno ime, za katerega so se Romi sami opredelili, na drugem mesti pa ime, ki je bilo uporabljano pred tem. Ob tem pa tudi Tatari recimo, in še kaj drugega. In sedaj je treba poznati tudi poimenovalno prakso v Evropi v zvezi z drugimi lastnimi imeni, da v teh okoljih ohranjajo tudi stara imena, zato da bi tisti, ki novih imen ne poznajo vedeli, na koga se kaj nanaša. V ta kontekst vlačiti nekatera druga poimenovanja, ki so v resnici slabšalna, je popolnoma nesprejemljivo. Romi so se takrat na svojem kongresu odločili tudi za sprejetje skupnih simbolov, ki jih opredeljuje kot narod brez države: za zastavo, za himno in za poimenovanje. Znova to pravim. Res tudi nima ne vem kakšne tradicije zahteva po participaciji Romov v procesih odločanja, ampak Finska je posredovala tak predlog, na kakšen način zagotoviti tudi participacijo Romov pri odločanju. In mislim, da imajo pravico odločati sami o sebi in o tem, kako bodo živeli. Danes je bilo slišati veliko besed, ki bi jih bilo treba uvrstiti v tako imenovani sovražni govor. Če se ta sovražni govor oglaša ali ga je slišati iz najvišjega zakonodajnega telesa, potem se na ta način tudi institucionalizira in tu nastane težava. In zaradi tega sodelujem v tej razpravi danes že drugič, ker s svojim molkom in neudeležbo, ki nima podpore take, da bi preprosto bojkotirali tako nespodoben, nesramen in žaljiv zakonsko predlog, kot smo mu danes priča, ker tega splošnega konsenza ni bilo, mi ne ostane drugega, kot sodelovati v takem početju. In nič nismo slišali o tem, da je mogoče najti zapise, če že ne znajo brati nekateri omemb v listinah, če že ne znajo iz tega nekaterih dokazov za obstoj Romov potegniti, se čudim predlagateljem zakona, da so ugotovili, da so se na Slovaškem, na Češkem, na Hrvaškem in še kod drugod Romi naselili v času bega pred turškimi vpadi. Edino Slovenija je bila verjetno nek otok, na katerega se Romi niso naseljevali in se naseljujejo šele sedaj, pravi, po letu 1945, da ne govorim o tem času samostojne Slovenije. Ampak mogoče bo kot prepričljiv dokaz vsaj to veljalo, da je znani slovenski pisatelj in znani slovenski zbiralec etnografskega gradiva Janez Trdina v podobah prednikov v 27 beležnicah rokopisov, ki so nastajali med leti 1870 in 1879, zapisal tudi neko temeljno razliko med Dolenjci in med takrat še poimenovanimi Cigani. Da se med Dolenjci žlahta ne mara med seboj, edini, ki kažejo, da se pa imajo radi med seboj, so pa Konjederčevi otroci in Cigani. In to je vrednota, ki jo Romi poznajo, namreč, spoštovanje družinskih vezi in cenjenje družine nad vse in ljubezen do otrok. To bi bilo tisto, kar bi bilo dobro slišati v tem državnem zboru, ki se tako rad ukvarja z demografskimi problemi in mladim v Sloveniji naroča, kako morajo vrednote postavljati. Saj bi seveda bilo mogoče še kaj drugega najti med vrednotami, ki jih imajo. In samo na nekaj naj vas spomnim. Ni zaznati pomislekov, ko govorimo o umetniških sposobnostih Romov, pravijo tudi ciganskih band, in tega. Ni mogoče tega zaslediti. Cenimo njihov sproščen odnos do življenja in veliko svobodo in elementarnost. In so navdušeni nad njihovimi, zlasti godbeniškimi sposobnostmi. Ko je pa seveda treba govoriti o čem drugem v zvezi z Romi, je pa problem toliko večji. In nimajo težav tisti Romi, ko so se na socialni lestvici zaradi svoje izobraženosti, zaradi svojih umetniških talentov uspeli dvigniti. Ne vem, koliko med vami jih je razmišljalo o tem, da je bil romskega porekla slovenski pisatelj Miško Kranjec. Da je nekaj takih med nami še, ki so romskega porekla in so nam v veliko zabavo, ter jih nihče ne izloča iz družbe. Ampak kakor hitro pa imamo opraviti z ljudmi, ki kažejo evidentna znamenja velike revščine, in ki so ob izgubi delovnih mest bili pogosto prvi, ki so izgubljali delo, je lahko govoriti, naj si poiščejo delo, ampak žal to marsikdaj ostaja zgolj retorična trditev brez ustreznega odgovora. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Še prej se je k repliki javil gospod Školč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Javil sem se na to izvajanje gospoda Baroviča in mu bom poskušal na prijazen način razložiti tisto, kar sicer ne razume v jeziku.
Gospod Školč, ali ste bili citirani in napačno razumljeni? [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[... ...]] [[Smeh.]] [[...]]Gre za repliko, gospod Školč.
Ja, gre za to pojasnilo. Vas ni bilo tukaj, ko sem govoril in ko je govoril gospod Barovič. In vsekakor gre za ista vprašanja. Nisem bil imenovan po imenu, ampak po stališču [[...]]
Ja, gospod Školč, potem se opravičujem, potem vam ne morem dati besede za repliko. Hvala. Besedo ima gospod Franc Kangler. Se odpoveduje. [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Še enkrat sprašujem. Ali je bil gospod Školč [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[... ...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Aha. Menim, da se moramo držati poslovnika. Replika se daje samo, če je bil napačno razumljen. [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Dobro je. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospa Potrata, jaz ne bom tako nizkoten, pa bomo rekel, da vi ne znate brati, vi berete enostavno premalo natančno. 65. člen zakona ne govori, da je mogoče, pravi, da je potrebno. In to potrebno vi 12 let niste naredili, ko ste bili v vladi. Danes tu stojite in nam razlagate ne vem kakšne stvari. Ko govorite o enakosti pred zakonom, to je mapa spisov ljudi, ki pravijo, da napram Ciganom niso enaki pred zakonom. Veste, treba je iz parlamenta iti tudi malo med ljudi, ki so vam dali glas, ne samo od tu pa do doma. Hvala lepa.
Še enkrat bi prosil, da se držimo striktno zahtev poslovnika. Replika je dovoljena samo, če je resnično nepravilno razumljena izjava poslanca. Besedo dajem gospodu Zagorcu. Se odpovedujete. Vidite, sedaj bi imeli priložnost razpravljati. Nadalje v razpravi je prijavljen gospod Jože Ficko. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Predlagatelji se sklicujejo na 65. člen ustave, ki govori, da romska skupnost ima pravice. Sam ne verjamem, da bi jih lahko z zakonom odvzel oziroma negiral, zato bi se mi bolj smiselno zdela s strani predlagateljev sprememba ustave. Ne vem, ali je bil to prevelik zalogaj, ampak efekt bo verjetno na koncu isti. Reševanje romske problematike v Sloveniji je prisotno, vendar sam ugotavljam, da nezadostno. Tako kot vlada v poročilih navaja, se periodično ukvarja s to problematiko, ugotavlja in vedno znova in znova naslavlja na posamezna ministrstva zadolžitve v zvezi z reševanjem konkretne romske problematike. To kaže na to, da je reševanje ni sistemsko oziroma ni zadostno, bolj zgleda kot gasilski pristop k reševanju te problematike. Imamo devet področnih zakonov, ki to urejajo, sam ugotavljam, da v enem bistvenem pa nimamo zajetega tega reševanja. To je v zakonu o financiranju občin oziroma lokalnih skupnosti. Sam ugotavljam, da občine z reševanjem te problematike, torej tiste, ki imajo romsko populacijo, imajo težave. In tudi tista razlaga v obrazložitvi vlade, da je pravzaprav v izračunu zagotovljene porabe to vse zajeto, ne drži. Primer, romski učenci so 100% deležni regresirane prehrane v osnovnih šolah, ostala populacija je to lahko delno deležna. Socialni transferi v prebivalce romskega porekla so neprimerno večji, kot so v vse druge občane. Naj rečem na koncu, tudi več pokrivanja pogrebnih stroškov imajo občine, ki imajo romsko populacijo, torej neprimerno več kot v ostalih občinah, tako da bi bilo smiselno v izračunu zagotovljene porabe občin vnesti tudi ta variabilni delež romske populacije v občini. Prej je bilo že omenjeno, da niso bila črpana vsa sredstva investicijskega značaja vlaganj v romska naselja. Verjamem, da pri nekaterih razpisih niso bila - letošnji oziroma lanskoletni razpis, ugotavljam, štiri občine so uspele na tem razpisu. 20 jih je v Sloveniji takih, ki ima to problematiko in bi po mojem mnenju morala država oziroma ministrstva biti pri teh razpisih bolj fleksibilna. V nekaterih obdobjih se pač investicije gradijo in če se zgodi, da se v več občinah to zgodi, bi morala biti zagotovljena sredstva, pač, primerno temu večja. Za zagotavljanje posebnih pravic smatram, da pa ne pomeni odstopanje od obveznosti. In tu se s predlagatelji popolnoma strinjam. Posebna pravica ne sme pomeniti zmanjšanje odstopanja od odgovornosti pri izvajanju zakonov. Marsikje dobimo res občutek, da so Romi bolj prisotni pri deliktih, pri, ne vem, kršitvah določene zakonodaje, ampak vemo verjetno vsi, da zakonodaja na tem področju obstaja. Problematično je lahko zgolj izvajanje. Verjamem pa tudi, da se lahko zgodi, da je slovenska javnost res diskriminatorna do te populacije. Namreč, če nekje Rom stori nek delikt, neko kaznivo dejanje bo v mediju zelo na veliko pisalo: Rom je naredil to in to. Če bi to naredil pripadnik italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti, verjetno ne bi pisalo: Madžar oziroma Italijan je naredil to. Verjamem, da je prisotna ta negativna diskriminacija. Sam izhajam iz občine Puconci, kjer je romske populacije kar v 7 zaselkih, približno 7% je tega. Ugotavljam, da je staje bivanja, socializiranosti teh Romov v občini zelo različno. Ugotavljam, da je bistven razlog pri tem. Vzhodni del, bližje madžarski meji, je neprimerno manj socializiran, manj razvit kot zahodni del, kjer so imeli Romi v preteklosti možnost z zaslužkom, z delom priti do denarja. To je splošna ugotovitev za celotno Prekmurje. In to je dokaz, da jih ne smemo postaviti na rob. Če imajo možnost, si tudi z delom znajo prislužiti prihodke. Da zaključim. Tudi na drug način lahko povem, kako so vidni napredki reševanja te problematike s strani vlade. Imamo prvi krajevno skupnost izključno romskega značaja, to je predmestje Murske Sobote, Pušča se imenuje, mi doma rečemo temu Pljušča. Imamo prvi romski muzej v Črenšovcih, imamo nešteto glasbene skupine visokega "ratinga", kakor bi rekel, imamo skupine, ki se ukvarjajo s plesom in jaz bi bil zelo vesel, če bi, spoštovane kolegice in kolegi, želeli si to ogledati, da bi vas peljal v te kraje, da bi videli to bedo, ampak tudi prisotnost blišča med temi ljudmi. Mogoče bi se pa tam porajalo komu, da bi si, zaradi tega postavil kakšen spomenik, dvorišče ali pa predlagal kakšen zakon o prazniku na ta dan. Hvala lepa.
Hvala gospodu Ficku. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod Ficko, da ste se izključili. Mislim, da se boste morali še marsikaj drugega naučiti o parlamentarnem delu, kajti v nasprotnem primeru ne bi govorili neumnosti, kot ste jih izrekli, zakaj nismo šli v spremembo ustave. Namreč, 173. člen slovenske ustave govori o tem, da je za spremembo ustave potrebno podpis 20-ih poslancev, ali da to zahteva vlada, ali pa 30 tisoč volivcev. In ker je v naši poslanski skupini zaenkrat samo 6 poslancev oziroma in poslanka pač tega ne moremo, ko bomo imeli 20 poslancev, bomo to zagotovo storili, do takrat smo pa vložili zakon. Torej, toliko gospodu Ficku. Sedaj pa glede, kaj smo mi hoteli s tem zakonom. Bistvo bivanja vsakega državljana, ki razmišlja pozitivno, je, da ima pravice in obveznosti. Cigani imajo zgolj in samo pravice, ki jih boste s tem še potrdili, če boste zavrnili ta naš zakon. Slovenski državljani, vsi ostali, imamo tudi obveznosti, Cigani nimajo nobenih obveznosti. Še ena zanimivost je tukaj. V ustavi namreč piše, da pripadniki romske skupnosti imajo posebne pravice, ne piše, pripadniki romske skupnosti, ki žive v Sloveniji, in so državljani Republike Slovenije. Glede na to, da smo vstopili v EU, pomeni, da bo vsak Cigan iz Francije, ki bo prišel v Slovenijo, imel posebne pravice, saj mu jo zagotavlja zakon v Republiki Sloveniji. Če bo prišel iz katerekoli članice EU, bo imel enake pravice, enako! In mu ne bo potrebno spoštovani zakona, enako bo lahko dobil socialno podporo, medtem ko so naši otroci, delavci, delavke lačni. Lahko bo kradel - policija ga ne bo prijela, lahko se bo vozil z avtomobilom brez registracije in ropal, ko bo ustavljal ljudi - policija mu ne bo naredila nič. To boste dosegli. Še več! Glede na naše pravne strokovnjake, ki jih imamo tako modrostno velike in pametne, se bo zgodilo to, da bo katerikoli Cigan od koderkoli prišel, bo imel te pravice, saj konec koncev ciganski rod je tisti, ki potuje in je težko ugotoviti, od kod je prišel, kje je bil začet. Še glede predstavnika vlade, ki je neumno govoril, da so Cigani, ker so omenjeni v 15. stoletju, so pač tukaj avtohtoni. Glede na to, da je omenjen nek cigan Andrej, ki so ga obesili, ali pa ko je v Zagrebu nek cigan prišel iz Ljubljane, to ne pomeni, da so avtohtoni. Pa bom navedel, to so podatki iz uradne publikacije Romi na Slovenskem, ki je bila izdana leta 1980, gospod predstavnik vlade. In zavedati se je treba, da v tej knjigi lepo piše o Ciganih, večinoma o Ciganih, pa tudi o Romih, pa tudi o Sintih, gospod predstavnik vlade; o tisti tretji skupini, ki je premajhna in je v Sloveniji v glavnem ni, se ne govori. Ampak glede na to, kar vi govorite o avtohtonosti, bi bilo smiselno, da si preberete Valvasorja. To pomeni, da je pravzaprav avtohton lahko vsakdo, ki je enkrat šel čez slovenske dežele. V tem primeru lahko avtohtonost zahtevajo tevtonski vitezi, ki so šli v Jutrovo deželo takrat branit sveti križ, v Jeruzalem. To se pravi, konec koncev je lahko tudi Richard Levjesrčni avtohtoni Slovenec oziroma bomo lahko tako ugotovili, da so določeni angleški vitezi, ki so potovali čez Slovenijo, avtohtoni prebivalci Slovenije in zato je treba imeti angleško manjšino v Sloveniji in ji dati posebne pravice. Pa lepo vas prosim! Lepo vas prosim! In seveda, slovenski parlament s svojo vesoljno pravno vedo bo to potrdil in požigosal. Kaj bo s Slovenci in Slovenkami, to ni važno. To ni važno! Enostavno jih bomo zbrisali, potem pa tista dva, ki bosta ostala, dali pa v kletko in razkazovali, da so nekoč živeli tu Slovenci. Lepo vas prosim! In nakladanja gospe Potrata o Tavčarju, lepo vas prosim! Tu v tej knjigi zelo dobro piše marsikaj. Zato neke, ne morem drugega reči kot, "nakladancije", čeprav je to malo čudna beseda, ampak dejansko to so in nič drugega. Govoriti o ne vem kakšnih pravicah in govoriti o romski krvi v naših žilah! Morda, kot sem jaz razumel gospo Potrato, je rekla, da ona ima tudi nekaj romskega v sebi. Ne vem, jaz nimam nič, pa me ni nič sram zaradi tega. Ampak zahtevam pa, da tudi tisti, ki imajo romsko kri v sebi, spoštujejo zakone, tako kot jih moram spoštovati jaz in mi vsi. Res je, da nekateri tukaj - [[gospa Širca]] - niso spoštovali zakonov, ampak mislim, da ta zadeva počasi plava na plan in da bodo gospe in gospodje morali spoštovati zakone, pa tudi plačati za tisti čas, ko jih niso spoštovali. Ampak da bi prikrili vse tiste zadeve, je seveda treba potem obesiti na Slovensko nacionalno stranko ne vem kakšne pridevnike in kaj še vse. Mislim in upam, predvsem pa mislim, da se bodo slovenski volivci - so se že začeli trezniti, so se že začeli. Ko jih bodo dobili od vas še nekajkrat po glavi, se bodo pa popolnoma streznili. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jelinčiču. Izvolite, replika, gospod Ficko.
Gospod Jelinčič, srčno upam, da bo tudi kakšna vaša pozitivna lastnost vplivala na moje izkušnje pri delu v tem parlamentu, ampak poudarjam, pozitivna. Jaz nisem govoril o tehničnih sposobnostih vaše stranke pri predlaganju ustavne spremembe. Jaz sem govoril, po moje, o smiselnosti. Hvala.
Hvala. Replike na repliko ni. Besedo ima gospod Branko Marinič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Z ozirom na to, da sem malo temnejše polti, da ne bo kdo mislil, da imam kaj ciganskega, čeprav Rome jemljem povsem enako z vsemi narodi, z vsemi skupnostmi, ki živimo v Republiki Sloveniji. Osnovni problem romske skupnosti v Sloveniji seveda ni v tem, da velik del Romov sprejema različne oblike socialne pomoči, ampak da so ob enakem izpolnjevanju pogojev za zaposlitev, Romi v popolni neenakopravnosti v primerjavi s protikandidati, Neromi. Kakršenkoli zakon o urejanju romske problematike bomo v Sloveniji sprejemali, bi v njem morali zajeti naslednja področja: organizirano predšolsko varstvo in vzgoja; osnovne šole - romski jezik v njih, osnovna možnost, da se mladi Romi enakopravno vključujejo v proces vzgoje in izobraževanja; urejanje življenjskih pogojev v romskih naseljih, možnost legalnega pridobivanja zazidljivih parcel, njihova komunalna ureditev, kanalizacija, vodovod, odvoz odpadkov in tako naprej; omogočiti Romom, da se organizirajo kot vaške oziroma krajevne skupnosti, in da se kot taki vključijo v delo občin ter državnih organov kot enakopravni subjekt; pomoč romski skupnosti pri razvoju njihovih informativnih medijev, kulturne dejavnosti, romskega založništva, družabnosti in še česa; program zaposlitev, možnosti izobraževanja za poklic, ustanavljanje podjetij, ki bi ob primerni pomoči države Romom nudila zaposlitev in samostojno preživljanje; socialni program za težko zaposljive Rome in Rome z veliko otroki, njihovo izenačenost z ostalimi slovenskimi prebivalci, ki prejemajo različne oblike socialne pomoči. Pri tem je narobe, če se o urejanju romskega položaja pogovarjamo zgolj skozi prizmo negativnih primerov, ki so zlasti pogosti med dolenjskimi Romi. Pri iskanju najboljših rešitev je potrebno vzpostaviti stik in dialog z zvezo Romov Slovenije, s forumom romskih občinskih svetnikov z drugimi romskimi organizacijami in društvi. Ravno v dejstvu, da je bila doslej večina odločitev o urejanju položaja Romov v Sloveniji sprejeta brez njihovega sodelovanja, je vzrok za številne nesporazume, zlorabe in neučinkovitost rešitev. V prekmurskih občinah, v katerih živi okoli 5.000 Romov, je prav zaradi stalnega sodelovanja romskih predstavnikov pri sprejemanju odločitev za urejanje njihovega statusa in položaja neprimerno manj konfliktnih situacij kot v drugih predelih Slovenije. V prekmurskih romskih naseljih delujejo številna kulturna društva, ki se s svojimi dejavnostmi vključujejo v kulturno življenje krajanov, kjer so njihova naselja v občinah, v katerih živijo, in v širšem okolju. Številne romske glasbene skupine in posamezni izvajalci se ne le preživljajo z glasbeno dejavnostjo, temveč postajajo prav v zadnjem času vse bolj priljubljeni na slovenski in mednarodni sceni. Naj pri tem omenim skupino Halgatu band, Langa, brata Borovšek, pevca Jožeta Kovača in mnoge druge. Na osrednjem pomurskem elektronskem mediju že dobro desetletje pripravljajo in predvajajo romsko radijsko oddajo Romskih 60 minut, ki jo pripravljajo romski sodelavci skupaj z uredništvom radia. Oddaja neposredno pripravi razbijanje stereotipov o Romih v Prekmurju in drugod v Sloveniji, kar pozitivno vpliva na afirmacijo njihovih dosežkov, k odkriti razpravi o glavnih problemih v delovanju romske skupnosti in njihovih rešitvah. Mlajša, a po svojem namenu in dosežkih podobna je tudi romska oddaja na lokalni televiziji. Z romsko problematiko se načrtno in izčrpno ukvarja tudi osrednji pomurski tednik. V zadnjem času je pomemben prispevek k razkrivanju romske problematike romski informativni center Romik, ki deluje v okviru Zveze Romov Slovenije in pripravlja prispevke o romski problematiki za vse slovenske tiskane in elektronske medije. Na pozitivnih dosežkih pri urejanju romske problematike bi morali nadaljevati, tudi v tistih delih Slovenije, kjer so problemi zaradi napačnega pristopa veliko večji, kjer večinski narod zaenkrat še zavrača dialog in sodelovanje z Romi pri reševanju njihovih osnovnih življenjskih problemov. Uvedba romskih svetnikov v slovenskih občinah, kjer živijo Romi, je kljub začetnim odporom v nekaterih občinah obrodila samo pozitivne sadove. Pri tem je treba še več napora vložiti v izobraževanje romskih svetnikov, v njihovo usposabljanje za enakopravno vključevanje v delo občinskih svetov in v to, da bodo predstavljali resnično in avtentično vez med občinskimi sveti na eni in romsko skupnostjo na drugi strani.
Hvala gospodu Mariniču. Predstavnik vlade se je javil k besedi. Jaz bi prosil - samo še en poslanec ima dobri dve minuti časa, potem bi pa vi prevzeli besedo, če se strinjate. V redu. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Jaz se tej razpravi odpovedujem, bom pač razpravljal takrat, ko bo vodstvo poslanske skupine znalo vsaj sešteti čas, ki ga je dodelilo poslancem na razpolago. Hvala.
Na seznamu je še gospod Ivan Grill. 2 minuti imate časa. Želite? Hvala. Potem dajem besedo predstavniku vlade, gospodu Obrezi. Prosim.
Hvala za besedo. Povedati moram to, kar pravzaprav že vsi vemo, bolj pa je to odgovor prvopodpisanemu predlagatelju zakona o romski skupnosti. Gre za stališča o avtohtonosti. Slovenija se je odločila leta 1991 z ustavo, pa tudi v prejšnjih ustavah, ko smo bili še v skupni državi Jugoslaviji, ni bilo nič drugače, da bo posebno zaščito, posebno varovanje, pozitivno diskriminacijo vpeljala za tako imenovane klasične manjšine, klasične nacionalne manjšine in enaka zaščita velja po celi Evropi. To je tudi stališče Sveta Evrope in zaenkrat vseh dokumentov, ki jih ima Svet Evrope. Enkrat je drugače tozadevno ravnala Švedska v primeru Fincev, vendar se je potem kaj hitro korigirala. To pomeni, da se zaščita veže na zgodovinsko poselitev, na tradicionalno poselitev, praviloma tudi na manjšino, ki je nastala zaradi premikanja meja, zato tudi manjšina, ker je na drugi strani meja celota ali matica. In pri romski skupnosti, ki je na nek način evropska manjšina, ravno tako: tradicionalnost, zgodovinskost in pa določeno področje, kjer ta manjšina živi. Omenil sem, da se omenjajo Romi, takrat še Cigani, od 15. stoletja na tem prostoru. In posebna zaščita gre v smeri, da se zaščitijo tisti Romi, ki živijo na točno določenih področjih, za katere je bilo ugotovljeno iz matičnih knjig, iz rojstne, mrliške, poročne, da tam živijo tradicionalno, zgodovinsko. Slovenija se je torej odločila, ne glede na to, da pri 65. členu ustave ne piše o avtohtonosti Romov, pač pa piše to pri italijanski in madžarski narodni skupnosti, da bo enako ravnala tudi pri Romih, kar je ne nazadnje videno tudi pri politični participaciji Romov, govorim o posebnih romskih svetnikih, saj 39. člen zakona o lokalni samoupravi tudi govori o avtohtonosti. Tudi ostali predpisi govorijo o posebnih pravicah, ki gredo avtohtonim Romom. Tudi sklepi, ki jih je vlada sprejela - deset jih je in so izjemno pomembni in pomenijo nadgradnjo drugih sklepov iz leta 1999, ne nazadnje tudi programa pomoči Romom iz leta 1995 - 7. oktobra 2004, se nanašajo izključno, torej te posebne pravice, na tiste Rome, ki uživajo status avtohtonosti, in na tista področja, za katere se je določilo, da živijo zgodovinsko. Menim, da je vlada naredila korak naprej, da se je odločila drugače kot Hrvaška, mislim, da je poslanec Džuban omenjal nacionalni program Hrvaške, ki ima 100 strani, lahko povem, da smo Hrvaški naše dokumente posredovali in poslali in so jih v bistvu prepisali v nacionalni program, sedanja vlada se je odločila, da bo pripravila ustrezen zakon, kar bo po svoje tudi "unicum" v Evropi.
Hvala gospodu Obrezi. Od poslancev ima možnost besede samo še gospod Prijatelj, 11 sekund. Želite. Ne. Hvala. Končno besedo ima predstavnik predlagatelja. Želi predlagatelj? Ja, izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice, kolegi. Dovolite mi, da v imenu Slovenske nacionalne stranke spregovorim zaključno besedo. Danes namreč se je pokazala vaša kultura dialoga - tukaj v državnem zboru, z obsodbami, ki ste nam jih namenili. Naj začnem na začetku pri romskih otrocih. Novomeško sodstvo opozarja, da otroci ne hodijo v šolo. Vsakodnevno so ti otroci izpostavljeni kriminalu, slabi oskrbi, dejansko se jih sili v korupcijo, prostitucijo, pedofilstvo. To so dejstva. Socialno skrbstvo ne ukrepa. V nobenem primeru nam ni znano, da bi socialno skrbstvo ukrepalo. Romom je dovoljeno, da vozijo, kot smo slišali danes, neregistrirane avtomobile, da kradejo, da povzročajo ekološko ogrožanje okolja. Skratka, dovoljeno jim je tisto, kar nam, Slovencem, ni. Nihče jih ne preganja v tem, da kršijo kazenski pravni zakonik. Nadalje bi rad opozoril, da je bil sprejet v tem državnem zboru zakon, ki govori, 1.7.1999. leta je bil sprejet, o tako imenovani rentni odškodnini dvajsetim občinam, ki do danes niso dobile niti tolarja iz tega naslova. Osmim občinam je dodeljeno 300 milijonov tolarjev, 234.000 Slovencev pa je lačnih oziroma na robu revščine! To so uradni statistični podatki. Mislimo, da je ta zakon nujen in da izhaja iz ustavnega določila, čeprav nekateri niste tega mnenja, in da je tu ustavna praznina, in menimo, da govorimo o enakosti za vse in tudi za Rome to enako zahtevamo. Rezultat današnjega glasovanja je znan, zato se ni potrebno posebej truditi, ker prepričane ne bo prepričal nihče. Vi ste že prepričani. Slovensko ljudstvo je imelo danes priliko in možnost, da vas sliši, čeprav nekateri s figo v žepu, ko boste pritiskali na to tipko, boste za to, da boste všečni svojim poslanskim skupinam. Ker mi je čas ostal bi, če mi dovolite, gospod predsednik, nekaj besed, [[...]]
Izvolite.
Zaključne misli prepustil gospodu Jelinčiču.
Izvolite, gospod Jelinčič. Še 2 minut in pol imate, je pač napaka pri vodenju časa, se opravičujem.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej bi nekaj besed povedal o tem, kar je povedal gospod predstavnik vlade. S svojimi polovičnimi resnicami je zavajal državni zbor, lahko bi rekel, da je lagal, pa ne bom povedal, recimo, da je zavajal državni zbor, kajti govorance o avtohtonosti in alohtonosti, namreč oba termina sta zelo bistvena za razumevanje teh skupin - temu se je nekako izognil. Govoril je o Evropi, češ da Evropa ureja neke zadeva, pa vendar vemo, da jih ne ureja. Poglejmo urejanje slovenskega nacionalnega vprašanja v Italiji, v Avstriji, na Madžarskem, na Hrvaškem in potem bomo videli, kdo ima prav; zagotovo ne, predstavnik vlade. Še nekaj. Ko je rekel, da se je Slovenija odločila, da bo status romske skupnosti dvignila na enak status, kot ga imata madžarska in italijanska skupnost. To je eklatantna laž in zavajanje. Slovenija se ni odločila o ničemer. Če se bo Slovenija odločala o čem, se bo odločala na referendumu. In če je gospod predstavnik vlade pozabil, da je sedaj mogoče nek drug režim, ki pač ne dovoljuje več tako samopašnega in samovoljnega uporabljanja besede "Slovenija", kadar gre za njihove interese, naj se strezni, naj se strese, naj pogleda malo naokoli in bo videl, da ni več tistega, ko so nekateri rekli: Slovenija se je odločila. Slovenija se ni odločila, odločili se bomo mi, kot mi je znano, se bomo odločili mi - ne, v stranki, Slovenska nacionalna stranka bo glasovala prav, ampak ostale poslanke in poslanci se boste verjetno odločili napačno. In če se bomo še kdaj odločali, se bo odločalo slovensko ljudstvo, morda tudi takrat, ko bo zaradi nesposobnosti policije ali pa zaradi tega, ker policija noče ukrepati, vzelo v roko enaka sredstva, kot jih danes proti tistim Slovenkam in Slovencem, ki spoštujejo zakonu, uporabljajo Cigani. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v sklad s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 6. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 16.05. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 125. ČLENA ZAKONA O PRISILNI PORAVNAVI, STEČAJU IN LIKVIDACIJI. Predlog za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji je v obravnavo zboru predložil državni svet Republike Slovenije. Predstavnici državnega sveta, gospe Marti Turk, besedo za dopolnilno obrazložitev. Prosim.
Hvala. Se opravičujem. Prvič sem v takšni pomembni družbi in bom morda zaradi treme tudi malo slabše predstavila naše razloge, pa vendar. Naš predlog za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prislini poravnavi se nanaša predvsem na problematiko, ki jo podjetja doživljajo vsak dan. Gre pravzaprav za ugotovitev, ali je verižna kompenzacija običajen ali neobičajen pravni posel oziroma običajen ali neobičajen način poravnave obveznosti med podjetji. Besedilo 125. člena zakona o prisilni poravnavi namreč pravi oziroma določa, da imajo upniki in stečajni upravitelj pravico izpodbijati vsako pravno dejanje, ki ga je dolžnik storil v zadnjem letu pred dnem začetka stečajnega postopka, če ima to dejanje za posledico neenakomerno ali zmanjšano poplačilo stečajnih upnikov. Prav tako v nadaljevanju je mišljena tudi opustitev tega dejanja, zaradi katere je dolžnik izgubil kakšno materialno pravico ali je zanj nastala kakšna materialna obveznost. V 3. točki istega člena pa je za naklanjanje ugodnosti upniku šteto tudi, in predvsem, kadar je izpodbijano pravno dejanje storjeno v korist posameznega upnika, katerega terjatev proti dolžniku je obstajala že, preden je bilo storjeno izpodbijano pravno dejanje, in je upnik zaradi izpodbijanega pravnega dejanja prejel več, kot bi prejel kot stečajni upnik v primeru, da ne bi bilo storjeno. V 4. točki tega istega člena pa je izpostavljena tudi domneva, da je upnik, v korist katerega je bilo storjeno pravno dejanje iz prvega odstavka tega člena, vedel ali bi moral vedeti za dolžnikovo slabo ekonomsko finančno stanje, pri čemer je seveda izpolnjevanje terjatev, ki še ni dospela, ali je prejel izpolnitev v obliki na način, ki ni običajen - eno od teh - In pa, če je bilo izpodbijano pravno dejanje storjeno v zadnjih treh mesecih pred vložitvijo predloga za začetek stečajnega postopka oziroma predlog za začetek postopka za prisilno poravnavo, če je bil predlog za prisilno poravnavo vložen prej ali v času po vložitvi tega predloga. V praksi je predvsem pomembno vedeti, kako se dogajajo verižne kompenzacije v gospodarstvu. In od odgovora na vprašanje, ali predstavlja verižna kompenzacija običajen način poravnavanja obveznosti, je v določeni meri odvisna tudi uspešnost izpodbijanja tovrstnega načina poravnavanja obveznosti po določbah 125. člena zakona. V primeru, če se tak način poravnavanja obveznosti ne šteje za običajen način, je namreč podana ena od predpostavk, da uspešnost izpodbijanja dolžnikovih pravnih dejanj, storjenih v zadnjem letu pred dnem začetka stečajnega postopka, to je domneva o slabi veri upnika. Sodna praksa se je po začetni negotovosti ustalila na stališču, da je verižna kompenzacija neobičajen način poravnavanja obveznosti. Tako stališče je na primer že zavzelo vrhovno sodišče Republike Slovenije v svojih sklepih, da jih ne naštevam posebej, saj mislim, da smo v pisni utemeljitvi to tudi navajali, vendar pravna doktrina si v tem pogledu pravzaprav ni enotna; predvsem v pogledu odgovora na vprašanje, ali predstavlja verižni pobot običajen način plačila ali ne. Tako sta pisca Boštjan Rejc in Tomaž Petrovič v svojih člankih menila, da verižna kompenzacija je običajen način plačila, medtem ko je Miodrag Đorđevič menil drugače. Opozorila bi, da je obvezno veččlansko pobotanje celo urejeno z odlokom o obveznem pobotanju obveznost in terjatev pravnih oseb v Republiki Sloveniji in da se tudi verižnih kompenzacij poslužuje vrsta slovenskih podjetij, pravzaprav kar večina slovenskih podjetij oziroma gospodarskih družb; da so verižne kompenzacije tako običajne in obsežne, da jih je mogoče šteti za navaden, običajen način poravnavanja obveznosti in da pri opredeljevanju, ali gre za običajen ali neobičajen način poravnavanja obveznosti, ne gre le za pravno vprašanje, temveč tudi za ugotavljanje dejanskega stanja - to je dejanskega dogajanja med upnikom in dolžnikom in dogajanja v vsakdanjem poslovnem življenju. Na tem mestu ne bi posebej opozarjala tudi na druge posledice, do katerih prihaja v vsakdanjem gospodarskem življenju pri poravnavanju obveznosti, ne bi posebej še enkrat opozarjala to, kar vsi že dobro vemo, da je plačilna disciplina v Sloveniji zelo problematična, da podjetja zaradi plačilne nediscipline tako ali drugače propadajo, da je to posebej problematično za malo gospodarstvo, zato ponovno apeliramo, da se tak predlog, kot smo ga predlagali, tudi sprejme. Hvala.
Hvala gospe Marti Turk. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval tudi odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno tele. Prosim predsednico odbora Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji seji dne 12. tega meseca obravnaval predlog za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, ki ga je v enofazni postopek predložil državni svet Republike Slovenije. Predstavnik predlagatelja je k predlogu za avtentično razlago podal dopolnilno obrazložitev, v kateri je navedel namen avtentične razlage, predvsem v smislu razširitve in razrešitve problema slovenskih podjetij, ki poravnavajo svoje terjatve oziroma obveznosti v verižnih kompenzacijah, ki so že leta običajen in velikokrat pretežen način poravnavanja obveznosti med njimi. Predstavnica zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega mnenja najprej opozorila, da ureditev vprašanja, ali je verižna kompenzacija običajni način izpolnitve ali ne, z avtentično razlago ne predstavlja njegove ustrezne rešitve, saj avtentična razlaga ne more poseči v samo vsebino zakona na način, da bi spreminjala ali dopolnjevala zakonsko besedilo. Avtentična razlaga je namreč namenjena temu, da se zakonska določba pojasni, vendar ob upoštevanju njene prvotne vsebine in iz tega razloga tudi učinkuje od sprejema zakona dalje. Predlagala pa je razmislek o spremembi in dopolnitvi zakona o tem vprašanju. V nadaljevanju je tudi poudarila, da je sodna praksa glede tega, da verižna kompenzacija ni običajen način izpolnitve obveznosti, enotna. Pravno podlago predstavlja 282. člen obligacijskega zakonika, ki določa, kaj je vsebina prvotne obveznosti. Če pride do verižne kompenzacije, to ni vsebina prvotne obveznosti, ampak nadomestna izpolnitev. S takšno nadomestno izpolnitvijo pa pride eden izmed upnikov v boljši položaj kot vsi ostali upniki. Poudarila je še, da do nadomestne izpolnitve pride zato, ker dolžnik nima denarja oziroma likvidnih sredstev, kar pa je podlaga za pravno domnevo, da je upnik vedel za njegovo slabše finančno in ekonomsko stanje. Predstavnik vlade Republike Slovenije je povedal, da vlada nasprotuje predlogu za avtentično razlago, ker meni, da je problematika obravnavanja verižnih kompenzacij v sodni praksi ustrezna in skladna s temeljnim načelom enakopravnega obravnavanja vseh upnikov v stečajnem postopku ter načelom likvidnega finančnega poslovanja. Natančnejše mnenje bo v nadaljevanju podal tudi predstavnik ministrstva za pravosodje. V razpravi smo se članice in člani soglasno strinjali z mnenjema zakonodajno-pravne službe in vlade in pri svojem nasprotovanju predlogu za avtentično razlago izpostavili predvsem naslednje razloge: da 125. člen določa, da je izpolnitev terjatve upniku, če je bila izpolnjena na način, ki ni običajen, mogoče izpodbijati, in v nadaljevanju, da je nemogoče vse življenjske in gospodarske primere eksplicitno navesti v zakon, saj bi potem imeli vsi zakoni več kot tisoč členov, zaradi česar pravne standarde definira sodna praksa. Naša sodna praksa, konkretno praksa vrhovnega sodišča, je že večkrat zavzela stališče, da je verižna kompenzacija neobičajen način izpolnitve terjatve. Menili smo še, da je že izoblikovana sodna praksa glede tega vprašanja ustrezna, predlagana avtentična razlaga pa bi povzročila neenakopravno obravnavanje vseh upnikov, kar pa je nedopustno oziroma neustrezno. Po končani razpravi je odbor na podlagi drugega odstavka 150. člena poslovnika sprejel sklep, da predloga za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji ni treba sprejeti.
Hvala gospe Kucler. Besedo dajem tudi predstavniku vlade, gospodu Robertu Maroltu, državnemu sekretarju v ministrstvu za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Dovolite mi, da predstavim še mnenje vlade, kot je že napovedala predhodnica, predsednica odbora. Vlada Republike Slovenije v celoti nasprotuje predlogu za avtentično razlago 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, ker je problematika obravnavanja verižnih kompenzacij v sodni praksi ustrezna in v skladu s temeljnim načelom enakopravnega obravnavanja vseh upnikov v stečajnem postopku ter v skladu z načelom likvidnega finančnega poslovanja po zakonu o finančnem poslovanju. Ob uveljavitvi razlage, kot jo predlaga državni svet, bi verižne kompenzacije štele za veljaven način plačila kljub temu, da ob sklenitvi pogodbe med upnikom in dolžnikom niso bile dogovorjene, s tem pa po mnenju vlade enakopravno obravnavanje vseh upnikov ne bi bilo zagotovljeno. Upniki, katerih terjatve bi bile poravnane na ta način, bi bile namreč neutemeljene v očitni prednosti pred ostalimi upniki. Tako bi upniki, katerih terjatve z verižno kompenzacijo ne bi bile izpolnjene oziroma ne bi mogle biti izpolnjene, morali svoje terjatve prijaviti v stečajno maso, iz katere bi bili samo delno ali pa sploh ne bi bili poplačani. Za razliko od njih bi si upniki, ki so bili udeleženi v verižni kompenzaciji, zagotovili po plačilu svojih terjatev v celoti in to kljub temu, da so poslovali z enako stopnjo skrbnosti. Priznavanje izpolnitve obveznosti z verižno kompenzacijo za običajen način izpolnitve pa v končni fazi pomeni tudi neutemeljeno zmanjšanje stečajne mase, posledično pa nižje poplačilo vseh upnikov, vključno z delavci, zaposlenimi pri stečajnemu dolžniku, ki se v stečajnem postopku poplačajo iz stečajne mase. Vsi upniki imajo namreč možnost se izogniti tveganjem, ki nastanejo ob insolventnosti dolžnika, z uporabo veljavnih inštitutov zavarovanja v veljavni zakonodaji. Izpolnitev terjatve z verižno kompenzacijo se tudi ne more obravnavati kot običajen način poplačila zaradi tega, ker je takšna izpolnitev obveznosti posledica poslovanja, ki je v nasprotju s pravili, uveljavljenimi v veljavnem pravnem redu. Izpolnjevanje terjatev na ta način namreč lahko pomeni, da dolžnik posluje brez zadostnih likvidnih sredstev, zato je njegovo poslovanje brez zadostnih likvidnih sredstev v nasprotju s temeljnim načelom likvidnega zaposlovanja, določenim v zakonu o finančnem poslovanju. Vlada pri tem opozarja, da je v zakonu opredeljena zgolj ta zakonska domneva, ki jo je pa mogoče ovreči. Posameznik, ki je bil verižno poplačan, lahko v pravdi dokaže, da je bil dobroveren. Če se izkaže, da ni vedel in tudi ni mogel vedeti za slab položaj dolžnika, ga bo sodišče spoznalo za dobrovernega in njegovo poplačilo ne bo razveljavljeno. V primeru sprejema predloga avtentične razlage pa bi morali ostali upniki ali stečajni upravitelj dokazovati in dokazati, da je bil upnik, ki je bil verižno plačan, slaboveren. [[..]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Glede na to vlada meni, da poslovni promet zaradi pravila iz 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji ni ogrožen, in predlogu za avtentično razlago tega člena nasprotuje. Hvala.
Hvala predstavniku vlade. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Hvauc, ki bo govoril v imenu Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani zbor. Predstavil bom stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke glede predloga za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji. Kot prvo bi poudaril že enkrat omenjeno dejstvo danes, da že obligacijski zakonik določa, da je verižna kompenzacija nadomesten način izpolnitve obveznosti, razen seveda, če je tak način bil dogovorjen že ob nastanku obveznosti. Zato seveda že iz tega razloga težko pristajamo na tako razlago. Je pa res, da je verižna kompenzacija zelo pogost, mnogokrat celo edin način, s katerim podjetja poravnavajo medsebojne obveznosti. Seveda se ob tem lahko vprašamo, zakaj je to tako. Kljub temu da je problem plačilne nediscipline v zadnjih letih bil zelo izpostavljen, kljub temu da so bile dane obljube, kljub temu da so podjetniki izpostavljali to kot velik problem, pa se seveda na tem področju pravzaprav ni nič storilo. To predstavlja problem predvsem za manjša podjetja, dejstvo pa je, da je situacija takšna tudi zaradi tega, ker takšno stanje nekaterim odgovarja. Bom pojasnil, kaj mislim s tem. Slej ko prej se nekatera podjetja v teh verigah najdejo - gre predvsem za velika trgovska podjetja, ki se jim v teh verižnih kompenzacijah enostavno ne da izogniti - in seveda ta podjetja z velikim veseljem sodelujejo v teh verižnih kompenzacijah zato, ker za to da pride do izpolnitve, lahko zaračunajo tudi primerno provizijo. To za njih pomeni dodaten zaslužek, za tista manjša podjetja, ki pa pač ne diktirajo razmer na trgu, pa dodane stroške in slabši konkurenčni položaj. Drugo, kar bi povedal okoli tega, je, da če bi verižno kompenzacijo sprejeli kot običajen način plačila, bi v bistvu sprejeli in potrdili ali pa celo omogočili dosedanjo plačilno nedisciplino. Če vemo, da je ta nedisciplina ravno eden izmed največjih, če ne celo največji problem slovenskega podjetništva in gospodarstva, potem bi se s tem oddaljevali od cilja, da želimo vzpostaviti za delovanje tega segmenta boljše pogoje. Tretje, kar se tiče predlagane razlage, je to, da enostavno ne zagotavlja enakopravne obravnave vseh upnikov. Le plačilo z gotovino je tisto plačilo, ki predstavlja neko običajno ali pa za vse sprejemljivo plačilo, plačilo z verižno kompenzacijo pa je možno le tistim, ki se lahko znajdejo v tej verigi. Ostalim, ki pač nimajo niti teoretičnih možnosti, da se v tej verigi znajdejo, to plačilo dejansko nič ne predstavlja, ker si svojih obveznosti in terjatev na drugi strani enostavno ne morejo privoščiti. Zato bi tak sprejem razlage pomenil, da smo dejansko nekaterim podjetjem omogočili, da pred stečajem stečajnega upnika lahko poravnajo vse svoje obveznosti, na drugi strani pa tisti, ki niso imeli možnosti, da bi svoje terjatve kompenzirali, enostavno ostanejo brez plačila in čakajo na tisto, kar bo ostalo iz stečajne mase; tu seveda niso samo upniki podjetij, ampak tudi delavci, pa še kdo drug. In ne nazadnje bi po mnenju naše poslanske skupine s to predlagano razlago prekoračili, presegli namen instituta obvezne razlage zakona. Obvezna razlaga je zato, da se bolj podrobno obrazloži vsebina zakona, ki je bil sprejet, ali pa mogoče tudi namen zakona, ne pa, da se z razlago posega v samo vsebino zakona. Menimo, da je za to treba predlagati spremembe, ne pa z razlago poskušati spreminjati vsebino. Ne nazadnje pa o spremembah zakona ali pa v smeri sprememb razmišljajo tudi sami predlagatelji. Zaradi navedenega v naši poslanski skupini tega predloga za sprejem razlage ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Hvaucu. V imenu poslanskega kluba LDS bo govoril dr. Marko Pavliha. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ponovno lep pozdrav s tega mesta! Tudi naša poslanska skupina nasprotuje predlogu za avtentično razlago tega člena. Menimo, da poslovni promet zaradi pravila iz 125. člena ni ogrožen. No, večina naših stališč je bilo korektno povzetih v poročilu predsednice matičnega delovnega telesa, tudi stališče vlade je praktično identično stališču bivše vlade. Vsi argumenti, ki govorijo proti, pa so v dobršni meri oprti na prakso vrhovnega sodišča in ne nazadnje tudi na pravno doktrino, recimo na pisanje vrhovnega sodnika dr. Miodraga Đorđevića, ki se že vrsto let ukvarja ravno s to problematiko. Pa vendar mi dovolite nekaj besed v zvezi s tem. Ob uveljavitvi razlage, po kateri bi verižna kompenzacija veljala za običajen način plačila, kljub temu, da ob sklenitvi pogodbe med upnikom in dolžnikom niso bile dogovorjene, enakopravno obravnavanje vseh upnikov ne bi bilo več zagotovljeno. Upniki, katerih terjatve so bile poravnane na tak način, bi bili namreč neutemeljeno v očitni prednosti pred ostalimi upniki, katerih terjatve z verižno kompenzacijo niso mogle biti izpolnjene, kljub temu da so ravno tako poskusili na ta način poravnati svoje terjatve, vendar v verigi seveda ni bilo nobenega njihovega dolžnika. Slednji bi tako morali svoje terjatve prijaviti v stečajno maso, iz katere bi bili samo delno oziroma sploh ne bi bili poplačani. Za razliko od njih bi si upniki, ki so, na srečo, bili udeleženi v verižni kompenzaciji, zagotovili poplačilo svoje terjatve v celoti, in to kljub temu da so poslovali z enako stopnjo skrbnosti. Ustrezna razporeditev tržnih tveganj zahteva od vseh upnikov, da na enak način in pod enakimi pogoji obvladujejo tveganja, povezana z neiztožljivostjo svojih terjatev. Privilegiranost tistih, ki so lahko udeleženi v verigi kompenzacij odstopa od tega načela, saj ni utemeljena na nobeni posebni skrbnosti oziroma drugačnemu ravnanju teh upnikov, iz katerega bi izhajalo, da so za obvladovanje svojih tržnih tveganj poskrbeli ustrezneje od ostalih upnikov. Takšno ravnanje bi na primer bilo podano takrat, ko so si upniki zagotovili zavarovanje za svoje terjatve, na ta način se namreč pod enakimi pogoji vsak upnik lahko izogne tveganjem, ki nastanejo ob insolventnosti dolžnika. V našem pravnem redu je tako na primer zagotovljena cela kopica institutov, kot so na primer klasične in neposestne zastavne pravice do fiduciarnih prenosov v zavarovanje oziroma odstop v zavarovanje in še bi lahko naštevali. Izpolnitev terjatve z verižno kompenzacijo se ne more obravnavati kot običajen način plačila zaradi tega, ker je takšna izpolnitev obveznosti posledica poslovanja, ki je v nasprotju s pravili, uveljavljenimi v slovenskem pravnem redu, in ne nazadnje tudi v nasprotju z zakonom o finančnem poslovanju podjetij - točneje 5. in 7. člen. Če lahko sklenem: v določbi četrtega odstavka 125. člena je torej opredeljena zgolj zakonska domneva, subjektivni kriterij, ki jo je vedno mogoče ovreči. Upniki, katerih terjatve so bile poravnane z verižno kompenzacijo, se tako lahko vedno izognejo njenemu izpodbijanju, če dokažejo, da v času izpolnitve obveznosti niso vedeli in tudi niso mogli vedeti za dolžnikovo slabo finančno stanje. Tega niso storili v nobenem od sodnih postopkov, navedenih v predlogu za avtentično razlago, zato pri navajanju razlogov zanjo niso bile ustrezno upoštevane in ovrednotene vse relevantne okoliščine, zato, kot je bilo rečeno na začetku, naš poslanski klub nasprotuje tej avtentični razlagi. Hvala.
Hvala gospodu Pavlihi. V imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo govoril gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa. Kar nekako v senci ostalih politično in medijsko bolj odmevnih tem dnevnega reda je prišla na vrsto tudi obravnava predloga za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji. Vsebina omenjenega predloga, ki ga je v proceduro vložil državni svet, je pozitiven odgovor na strokovno pravno vprašanje, ali velja verižna kompenzacija za običajen način izpolnitve terjatve v vsakodnevnem poslovanju med upnikom in dolžnikov. Prav je povedati, da pravna stroka pri tem vprašanju nima enotnega odgovora, kljub temu pa ima sodna praksa jasno oblikovano stališče in pravi, da je verižna kompenzacija nadomestna in ne običajna izpolnitev obveznosti, na podlagi katere pridejo nekateri upniki v privilegiran položaj nasproti drugim upnikom. Razumem tudi zaskrbljenost predlagatelja nad plačilno nedisciplino. V Združeni listo socialnih demokratov se zavedamo, da je plačilna disciplina v državi eden od večjih gospodarskih problemov, ki negativno vpliva na gospodarsko rast, vendar bi predlagatelja rad na tem mestu potolažil z besedami, da naj ga nikakor ne skrbi, saj je vlada v svojem predvolilnem nastopu in v koalicijski pogodbi zagotovila, da po prevzemu oblasti problemov finančne discipline ne bo več. Torej je skrb za plačilno nedisciplnino odveč. V razpravi na seji odbora za notranjo politiko je bilo med drugim opozorjeno, da bi sprejem omenjene avtentične razlage pomenil tudi vsebinski poseg v zakon, kar pa ne sme in ne more biti namen razlage. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov s slednjim soglašamo, vendar pa naš glavni name ni zagovarjati takšno ali drugačno pravno stališče do tega vprašanja, temveč bi želeli opozoriti na dejanske možne posledice, o katerih pa praktično doslej ni bilo veliko povedanega ali zapisanega, so pa bistvenega življenjskega pomena. Namreč, če bi državni zbor sprejel avtentično razlago v vsebini, kot to želi predlagatelj, potem bi to pomenilo, da nobenega pravnega posla v obliki verižne kompenzacije ne bi bilo moč pravno izpodbijati v zadnjem letu pred stečajem dolžnika, kot to sedaj omogoča zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji. Posledično bi se zmanjšala stečajna masa dolžnika in, kar je ključno, delavci gospodarske družbe v stečaju kot najšibkejši in zato najobčutljivejši upniki v postopku bi dobili še manjša poplačila kot sicer. Verjetno ob tem ni potrebno razlagati, s kakšnimi težavami se ubadajo nekatera slovenska podjetja, ki so po vstopu naše države v EU še toliko bolj izpostavljena konkurenci na skupnem tržišču. V poslanski skupini ne želimo novih primerov kranjske Planike, steklarne Rogaška in podobno, ne bom jih našteval, zato bomo kot socialdemokrati podprli sklep matičnega delovnega telesa, da se predlog za sprejem omenjene avtentične razlage ne sprejme, predvsem iz razloga, da se na predlagani način ne zmanjšuje stečajna masa in ne oškoduje delavcev, ki so v teh stečajnih primerih že tako ali tako izgubili skoraj vse: delo kot osnovo za preživetje in nato še borna poplačila iz stečajne mase.
Hvala gospodu Kontiču. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Mojca Kucler Dolinar. Prosim.
Hvala. Po obstoječi določbi 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji se domneva, da je upnik, v korist katerega je bilo storjeno pravno dejanje naklanjanja ugodnosti upnikom, vedel ali bi moral vedeti za dolžnikovo slabo ekonomsko staje, med drugim tudi, če je prejel izpolnitev v obliki ali na način, ki ni običajen. Predlagatelji predlagajo sprejem avtentične razlage, češ da ni jasno, ali verižna kompenzacija predstavlja ali ne predstavlja običajen način izpolnitve obveznosti. Tukaj poslanska skupina Nove Slovenije izhaja predvsem iz dveh izhodišč. Prvič. Ali je sprejem avtentične razlage sploh potreben; torej, ali uporaba navedenega člena zakona v sodni praksi predstavlja težavo? In drugič. Ali ne bi predlagana sprememba povzročila neenakopravno obravnavo upnikov v postopku stečaja oziroma prisilne poravnave? V zvezi s prvim vprašanjem smo ugotovili, da so stališča vrhovnega sodišča enotna: da se verižna kompenzacija ne šteje kot običajen način izpolnitve obveznosti, sicer z vsem spoštovanjem do nekaterih drugačnih stališč teoretikov. Torej, vrh sodne oblasti, ob upoštevanju ostalih določb sicer zajetnega zakona in predvsem namena zakona, je podal svoje jasno in enotno stališče. Ker je namen obvezne avtentične razlage razjasniti morebitno nejasno vsebino zakonske določbe glede na povedano, v poslanski skupni Nove Slovenije menimo, da sprejem avtentične razlage tega člena ni potreben. Predvsem pa menimo, da bi s sprejemom predlagane razlage bistveno posegli v samo zakonsko določilo, kar pa ni in ne sme biti namen instrumenta avtentične razlage. Pri tem je potrebno biti skrajno restriktiven, saj bi bilo od nas poslancev skrajno neresno, da bi v zakonu, v določenem členu zapisali nekaj, potem pa bi sam namen spreminjali s sprejemi dodatnih obrazložitev. Na ta način bi delovali ravno v nasprotju z načeli pravne države, predvsem pa z načeli tudi naše poslanske skupine Nove Slovenije, ki se zavzema za jasno in predvsem predvidljivo zakonodajo. Z morebitnim sprejemom predlagane obrazložitve pa bi povzročili neenakopravno obravnavo vseh upnikov v konkretnem postopku. To je predvsem tistih upnikov, ki se pač niso znašli v verigi kompenzacij. Kar pa seveda ni njihova krivda, imajo pač drug krog poslovnih partnerjev. Pri tem je treba poudariti predvsem, da mora zakonodaja predvsem težiti, da se vse upnike obravnava enako, ne pa da bo zaviselo, ali bo dolžnik na posreden ali neposreden način potegnil v verigo enega od upnikov in mu tako omogočil privilegiran položaj napram drugim. Predvsem pa to ne sme postati tudi eden izmed tihih načinov zavarovanja poslov, saj za to obstojajo druge oblike zavarovanja. Poslanska skupina Nove Slovenije meni, da bi s predlagano rešitvijo lahko povzročili tudi neutemeljeno zmanjševaje stečajne mase, in s tem znižanje že tako nizkih poplačil terjatev upnikov. In prav to bi povzročilo še hujše težave podjetjem. Zavedamo se, da k finančni disciplini moramo pristopiti na ne drugačne način, ne pa z avtentičnimi sprejemi razlag. Zato bo poslanska skupina Nove Slovenije podprla sklep, da se predlog za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala gospe Kuclerjevi. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Tudi to je resna tema, ni izjemoma resna tema, in tudi nanjo smo se pač skušali pripraviti, kolikor nam je uspelo. Dejstvo je, da so bile verižne kompenzacije način plačila v preteklosti, ki je bil legalen, pa to priznate ali ne. Bil je legalen in tekel je, nekateri pa so na ta način tudi fino služili. Drugo dejstvo je, da so verižne kompenzacije tekle kot nenapisano pravilo, torej kot uzance, da jih priznava gospodarsko in tudi davčno pravo. To so tudi trditve, ki so jih predlagatelji, torej predstavniki državnega sveta jasno in glasno povedali. Dejstvo je, da se na tak je in se dosega cilj, da upnik poravna terjatev. Cilj upnika je vedno, da terjatev dobi poravnano. Je pa res tisto, kar vedno pogledam in spoštujem. To pa je mnenje naše pravne službe. Bistvo vsega je dejstvo, ki ga navaja pravna služba: avtentična razlaga ne more poseči v vsebino zakona na način, da bi spreminjala ali dopolnjevala zakonsko besedilo. To moramo absolutno spoštovati. Verjetno pa obstaja kak drug način, da bi se lahko - mogoče ali pač ne, nisem pravnik po poklicu - ta verižna kompenzacija tudi uporabljala. Ne nazadnje cilj, še enkrat pravim, je, da upnik poravna terjatev. Bistvo vsega je tisto, kar danes spretno skrivamo vsi: to je finančna nedisciplina. Namesto da bi ustrezne finančne institucije ukrepale takoj, ko nekdo ni znal, ni hotel, ni mogel ali kakorkoli že poravnati svojih obveznosti, smo jih pustili, da so zapirali podjetja, odpirala nova, pretakali svoje denarje in tako naprej. Ampak s tem ne bomo rešili ničesar. Zato je po eni strani krivično danes, kot večina govorite, da je pač zakonsko nesprejemljivo in zdaj to nemogoče in to je krivica enih upnikov do drugih. Krivica se je začela dostikrat prej. Res je tudi, da so stečajni upravitelji - seveda, zato tudi so stečajni upravitelji - kot dobri gospodarji včasih, iz prakse verjetno vedo, moji kolegi, tisti, ki se, rekel bom pod narekovaji, "na žalost" srečujejo s stečajnimi postopki v svojih občinah, da vidijo, kako s pridom stečajni upravitelji prek vsake realne cene prodajajo tisto, kar lahko prodajajo. In da tudi tisti denar ne gre ravno, tako kot smo slišali z ene strani, da je pošteno, da najprej delavci dobijo tisti del, ki jim ga je propadlo podjetje dolžno in tako naprej; vsi vemo, da temu ni tako in da to ni res. To so dejstva. Zato mi je žal, da je bistvo vsega ravno v tistem, kar pravi pravna služba: avtentična razlaga ne more poseči v vsebino zakona na način, ki ga predlagatelji dajejo. Bistvo tega je pa tudi, da se enkrat zavedamo, da je pa potrebno najti nek drug način, če ne na tak, pa na drugačen, bistvo je to, da ima predlagatelj v vsebini prav. Pa ne glede na to, da je to državni svet. Saj državni svet je povzel enega od štirih elementov, za katere skrbi. Gospodarstveniki ocenjujejo, da je verižna kompenzacija dobrodošla, sprejemljiva in mogoče še bolj pregledna kot kakšni drugi tako imenovani zakoniti načini poravnave dolgov in terjatev. V Slovenski nacionalni stranki smo pač zavzeli stališče, ki sem ga sedaj ta trenutek povedal, da cilj moramo doseči, da upniki prejmejo vse tisto, kar jim gre. Na kakšen način pa, je pa najlažje reči, držimo se črke zakona. Pa tudi takrat, ko naj bi se jo držali, se jo marsikateri ne, zato v Slovenski nacionalni stranki ne bomo odločali na pamet in kakorkoli že, temveč vsakdo bo odločal sam po svoji vesti. Sam osebno bom za predlog. Zavedam se, da način ni pravi, bom pa za predlog zato, da bom spodbudil, da bomo rešili čim hitrejši in čim bolj praktični način poravnavanja terjatev upnikom, in to najbolj upravičenim upnikom. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Baroviču. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospod Milan Cvikl. [[Ga ni.]] Naslednji je gospod Srečko Hvauc. Želite?
Hvala, gospod predsednik. Jaz bom čisto kratek. Iz obrazložitve je bilo jasno razvidno, da je eden ključnih problemov, povezan z verižnimi kompenzaciji, plačilna nedisciplina. Moti me pa to, da se lahko tako lahkotno izjavi, da od danes ali pa od malo prej naprej ne bo več problemov s to plačilno disciplino oziroma bo skrb odveč. Skrb, jaz mislim, da bo še naprej obstala, ker problem je še vedno zelo pereč. To vedo tisti, ki živijo v realnem svetu. Res pa je, da bo skrb za to plačilno disciplino prevzela oziroma je prevzela ena druga ekipa. Tista prejšnja na žalost tega v mnogih letih pač ni uspela urediti, zaradi tega je tudi obravnava tega drugačnega predloga še vedno aktualna. Drugo, kar bi mogoče še povedal, je to, da seveda ne morem pristati na to, da se vprašanje razlage tega člena povezuje z nekim valom stečajev, ki so pač tukaj. V redu je, če skrbimo za to, da zaščitimo stečajno maso, ampak po moje se stečajna masa najbolj ščiti tako, da do stečaja sploh ne pride. Do stečaja pa ne pride čez noč, ampak pride v nekem daljšem obdobju, po daljši krizi podjetja, ki je pač posledica notranjih ali zunanjih dejavnikov. Še mogoče ena stvar, kar se tiče legalnega plačilnega načina ali pa legalnega načina poravnavanja obveznosti. Seveda verižna kompenzacija ostaja legalen način poravnavanja obveznosti. Je tudi bila v enem prejšnjem obdobju celo predpisana. Vemo, da so podjetja morala prijavljati svoje obveznosti. Mislim, da se je takrat imenovala app, ime se je spreminjalo. Kar se tega tiče, se nič ni spremenilo. Gre samo za to, ali to sredstvo priznamo kot običajno ali kot izredno oziroma nadomestno, tako kot zakon o obligacijskih razmerjih to določa. Zato še enkrat ponavljam tudi moje osebno stališče, da jaz ne podpiram take razlaga. Zavzemal bi se za to, da se verižnim kompenzacijam, če je le mogoče, izognemo, ali pa jih celo v takem načinu, kot so žive v današnjem gospodarstvu Slovenije, celo ukinemo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Hvaucu. Besedo ima predstavnik vlade. Gospod Marlot želite? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi mogoče samo še dopolnil, da obstoječa zakonodajna ureditev in tudi enotna sodna praksa ne pomeni, da posameznik, ki je bil verižno poplačan na tak način, torej z kompenzacijo, ne bi mogel dokazovati v pravdi in tudi dokazati, da je bil dobroveren. Če on izkaže, da ni vedel in tudi ni mogel vedeti za slab finančni položaj dolžnika, bo pač po sodišču spoznan za dobrovernega in njegovo poplačilo ne bo razveljavljeno. Vendar takega primera v sodni praksi ni bilo, ni uspel dokazati. Gre torej pri sprejemu oziroma nesprejemu predlagane avtentične razlaga v bistvu samo za vprašanje, na komu je dokazno breme, breme glede dokazovanja dobrovernosti ali slabovernosti. Po obstoječi sodni praksi, ki šteje verižno kompenzacijo za neobičajen način poplačila, je pač na toženi stranki, torej tožena stranka je pa tista, kateri je bila terjatev na tak način poplačana, na njemu je breme dokazovanja, da ni bil slaboveren, da ni vedel in tudi ni mogel vedeti za slabo finančno stanje. Če ne bo uspel dokazati, da ni vedel in ni mogel vedeti za slabo finančno stanje, bo pač v tej pravdi, v sodnem sporu izgubil in se bo to plačilo razveljavilo.
Hvala gospodu Maroltu. Nazadnje ima še besedo predstavnica predlagatelja, gospa Marta Turk. Prosim.
Se opravičujem, če vam jemljem čas in bo res zelo kratka. Mislim, da je celo vprašanje iz današnje diskusije, mislim, da lahko ugotovimo, da se vsi zelo dobro zavedamo problematike stanja gospodarstva, posebej glede na to, kar nas pravzaprav šele čaka, vprašanje plačilne nediscipline, ki se ga dotikamo tako direktno ali pa manj direktno. Bi pa samo na nekaj opozorila. Veste, tisti, ki že nekaj časa niste več v gospodarstvu, čas plačila od dneva naročila realizacije pa do konca je vedno daljši. In edini način, da zadeve tečejo, so kompenzacije. Če tiskar dobi naročilo za izdelavo tisoč kosov knjig, mora kupiti barve, plošče, plačati izdelavo stavka za knjigo in dizajna, mora kupiti papir. Ko vse to naredi, mora knjigo zvezati, jo izročiti naročniku in ta mu jo plača čez 60, 90 ali 120 dni, en mesec jo je pa še delal. V tem času je pa treba prodajalcem papirja, barve in vsega tega poravnavati. In seveda podobno v vseh drugih proizvodnih procesih. Seveda se strinjamo, da v verižnih kompenzacijah uspevajo tisti, ki lahko ves čas to vrtijo, tisti, ki so pa proizvodniki, pa težko in stežka zdržijo. In ko govorimo in ko se zavzemamo za to avtentično razlago, gre pravzaprav za razreševanje tistega prvega stanja pred samim nastopom stečaja, da se takrat urejajo zadeve, to pa je, da se definira, da je pravzaprav verižna kompenzacija eden od običajnih načinov plačila, da zadeve tečejo. In konec koncev brez obstoja podjetja tudi ni delovnih mest. Hvala.
Hvala, gospe Turkovi. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Če ne, potem zaključujem razpravo. O predlogu za sprejem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj. Glasovanje se bo začelo čez pol ure, to je ob 15.55, pet minut pred četrto. Prekinjam to točko dnevnega reda.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo državnega zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. 2. točka - zbor bo v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o zakonu o spremembi zakona o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno opravil v okviru jutrišnjega glasovanja. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem svetu. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o državnem svetu - druga obravnava - ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Če nihče, potem vas pozivam, da pregledate kartice, ali so pravilno vstavljene, če gori lučka. Če da, potem prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Predlog je sprejet. Zakonodajni postopek o predlogu zakona je s tem končan. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa - druga obravnava - ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Nihče.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Predlog sklepa je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o romski skupnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o romski skupnosti - prva obravnava - je primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Černač. Še kdo? Izvolite gospod Černač, imate besedo za obrazložitev glasu.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Jaz o zakonu danes nisem razpravljal, ker se tudi v bodoče ne nameravam udeleževati razprav o zakonih, katerih namen ni ureditev stanja, ampak izključno promocija ene izmed strank. Bom pa obrazložil svoj glas. Zakon o romski skupnosti, kot se uradno imenuje, vidimo da ima tri člene. Na kratko v prvem členu pravi, da določa položaj in posebne pravice romske skupnosti. V drugem, da teh pravic ni, in da smo pred zakonom vsi enaki. In v tretjem, da začne veljati 15. dan po objavi. Zakona ne bom podprl. Ne zaradi tega, ker bi bilo tako stališče poslanske skupine, ampak zaradi tega, ker so me o tem, da ga ne morem podpreti, prepričali predlagatelji sami v današnji razpravi. Torej poslanci Slovenske nacionalne stranke. Zakaj ga ne bom podprl? Zaradi tega, ker njegov sprejem ne bi uredil ničesar. Ali bo rešil 134 tisoč lačnih Slovencev, o katerih govori cenjeni kolega Prijatelj Srečko? Ne bo. Ali se bodo Romi kaj manj vozili z neregistriranimi vozili, o katerem govorite predstavniki Slovenske nacionalne stranke? Ne bodo se. Ali bo rešil konflikte med njimi in domačini, ki so eskalirali v preteklem letu? Ne bo. Tudi če bi bil zakon sprejet, tega ne bi uspel rešiti, ker to ni bil njegov namen. Njegov edini namen je bil promocija Slovenske nacionalne stranke na hrbtih etnične skupine, ki si tega gotovo ne zasluži. Mislim, da se bodo razhajanja zaradi te današnje razprave med Romi in ostalimi še poglobila in da bi se morali vsi skupaj potruditi, da bi obravnavali rešitve, ki bi imele določeno težo in ki teh konfliktnih situacij ne bi povzročale. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Černaču. Ali želi še kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Jelinčič. Še kdo? Izvolite gospod Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zakon je pomemben in zakon bi uredil marsikaj, kar se ni uredilo doslej. Glede nekaterih ljudi, ki so specialisti pri urejanju zadev, mislim, da pozabljajo na lastno preteklost, ko so bili recimo direktorji Lipice, ki so jih skorajda nagnali, ker so tako dobro urejali zadeve v Lipici kot gospod Černač. Mislim, da je smiselno, da bi se zakon sprejel, kajti zgolj to, da tiste, ki so na boljšem od ostalih Slovencev, državljanov Slovenije in državljank, tiste je treba spraviti na enak nivo. Ne moremo pristati na to, da so nekateri privilegirani. In to je namen tega zakona. Urediti ustavno materijo in v skladu z ustavo Republike Slovenije zagotoviti enakopravnost. Hvala.
S tem je seznam poslancev, ki so želeli obrazložiti svoj glas, končan. Prehajamo na glasovanje o predlaganem sklepu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 69. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 69.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlaganem zakonu končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, z obravnavo predloga za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predloga za sprejem avtentične razlage 125. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji se ne sprejme. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Barovič. Še kdo? [[Ne.]] Izvolite, gospod Barovič.
Še enkrat povem, zato ker ko sem v govoru v imenu poslanske skupine povedal, kako se bomo odločali, je bilo, pod narekovaji, "veliko" število poslancev. Zato povem, da bom osebno glasoval za, pa čeprav vem, da zakonsko po mnenju pravne službe zadeva ni popolnoma sprejemljiva, je pa vsebinsko absolutno sprejemljiva. Napovedal sem tudi, da se bodo člani oziroma kolegi v poslanski skupini odločili vsak po svoji vesti.
Hvala gospodu Baroviču. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 7. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je postopek obravnave te avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi prekinjam 2. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Vse poslanke in poslance pa vabim na strokovno vodenje skozi razstavo, ki nam jo je pripravila Obrtna zbornica Slovenije, takoj sedaj v avli.