Regjeringen har lagt fram forslag om et nytt takseringssystem for bolig- og fritidseiendommer, og det er det vi behandler i dag. Arbeiderpartiet og SV går inn for en skattelettelse på 1,5 milliarder kr, eller nesten en halvering av inntektsskatten i forhold til det boligeierne betaler i dag. Det betyr at har en en bolig på 147 m2 i fradagssone 1 som er 20 år gammel, slipper en å betale boligskatt. Og gjelder dette i fradragssone 2, kan boligen være på hele 184 m2, og en er fortsatt fritatt for boligskatt. Arbeiderpartiet vil fjerne den grovt urettferdige forskjellsbehandlingen av boligeiere som vi har i dag, ved å innføre et nytt og enkelt takstsystem som skjermer vanlige boliger. Dersom vårt forslag fikk tilslutning i dag, ville 60 pst. av boligeierne slippe å betale inntektsskatt av å bo i sin egen bolig. I tillegg kommer ytterligere 22 pst. som ville få en redusert eller lik boligskatt, mens noen som har meget store boliger, ville få skjerpet skatt. Det er god fordelingspolitikk. Arbeiderpartiet vil ikke kaste seg på skattelettepopulismen. Inntektsbeskatningen av store boliger kan forsvares, og den kan være en viktig del av et mer rettferdig skattesystem, hvor eiere av palasser i mangemillionersklassen kan bidra mer til fellesskapet. Det er 32 år siden den første boligskattekomiteen ble satt ned. I 25 år har Stortinget etterlyst et nytt og mer rettferdig takseringssystem for boliger. Dagens likningsverdier er tilfeldige, og kan variere fra 10 pst. til vel 100 pst. av boligens verdi for «identiske» boliger. Et sprik på mellom 300 og 400 pst. er ikke uvanlig. Oppjusteringene av likningsverdiene det siste tiåret har forsterket urettferdigheten. Det har alle partier, også Høyre og Fremskrittspartiet, vært med på, selv om de har dårlig hukommelse på dette området. Senterpartiet og Arbeiderpartiet sa i 1997 at det «er et påtrengende behov for avklaring av takstgrunnlaget slik at likeartede boliger over hele landet verdsettes noenlunde likt. Dagens takseringssystem er høyst utilfredsstillende, og må erstattes av et bedre system». Det har med systemet å gjøre mer enn med antall kvadratmeter og år. Det var den gang det! Det har Regjeringen nå lagt fram. Men nå viker alle unna, nå passer det ikke å gjøre noe, for i år er det valg. Kristelig Folkeparti og Venstre vil avvikle inntektsskatten for boliger. Men selv om det er et mål for noen partier, må det også for disse partiene påhvile et ansvar for å få rettet opp i det skakkjørte takseringssystemet som vi nå har, som rammer så urettferdig og tilfeldig. Et takseringssystem må også disse partiene ha. Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet er stort sett enige om hvordan en bolig skal beskattes. Det er heller ikke store forskjellen på størrelsene på boligene i det Arbeiderpartiet og SV går inn for i innstillingen, og det Senterpartiet går inn for. For vi må huske på at det er en vesentlig forskjell på utvendige mål og mål målt etter boligareal, der boder, trappeoppganger osv. skal holdes utenfor. Boligarealet er i svært mange hus mye mindre enn bruttoarealet. Men her er det tydeligvis tidligere representant Lundteigen som har regien i Senterpartiet. Vi som var med og behandlet takseringssystemet i 1997, husker godt at problemet den gang bl.a. var at alders- og uførepensjonister med lave inntekter og store hus kom dårlig ut. Dette har Regjeringen rettet opp i, og det fremmes nå nye regler som ikke rammer pensjonister med lav skatteevne, selv om de eier en stor bolig. Alders- og uførepensjonister med lave inntekter og enslige forsørgere med overgangsstønad, skjermes særskilt. Mange alders- og uførepensjonister med lave inntekter sliter i dag med høy boligskatt. Nå kunne vi ha kommet fram til en akseptabel løsning, men akkurat nå ser det ikke ut for at partiene er så opptatt av å skjerme dem med lave inntekter. Nå er det mer om å gjøre å skjerme de rike. Så til Høyres forslag om å ha en sikkerhetsventil der maksimal ligningstakst settes til 30 pst. av husets tekniske verdi eller markedspris, hvis dagens takst går utover dette. I VG på lørdag finner vi et godt eksempel på det. Her er det en som har kjøpt et krypinn på 23 m2 for 650 000 kr og betaler 682 kr i skatt, og en som eier et leilighet på 116 m2 med markedspris på 3 mill. kr og betaler null i skatt. Hvis Høyre får vedtatt sitt forslag, vil han som har 116 m2 ikke klage på vedtaket og fortsatt betale null i skatt, og han som eier 23 m2 vil fortsatt måtte betale det samme videre.
Dagens system for boligtaksering er tilfeldig og urimelig. To like boliger som ligger rett ved siden av hverandre, kan ha vidt forskjellig takst. Det er behov for et nytt, et mer rettferdig og et mer forutsigbart takseringssystem. Alle partier på Stortinget har behov for et nytt system. Også de som over tid vil avvikle formuesskatten, Høyre og Fremskrittspartiet, vil fram til det gjennomføres måtte ha et skattegrunnlag, en takst. Alle de øvrige partier, som vil beholde formuesskatten, har varig behov for et slikt takstgrunnlag. Høyre ønsker et system med 30 pst. av markedsverdi. Ja, er det noen som utsetter seg for kritikk for at de vil sjekke flisene på badet, så er det jo de som vil basere seg på faktisk markedsverdi. Kristelig Folkeparti og Venstre vil benytte forsikringsverdi. Det reiser mange problemstillinger: Det kan bidra til at forsikringstakerne øver press på selskapene for å få fastsatt lavere takster. En del eiendommer er forsikret i utlandet. Her kan metoden avvike fra praksis i Norge. I boligsameier og borettslag vil det være vanskelig å finne et takstgrunnlag for den enkelte bolig, i og med at disse normalt har felles forsikring. Regjeringen har lagt fram forslag om et mer rettferdig system for boligtaksering. Systemet er enkelt – alle kan regne ut sin egen skatt! Taksten skal bygge på produksjonsverdi, ikke på markedsverdi. Det er imidlertid en egen sikkerhetsregel som gjør at ingen skal få et skattegrunnlag som er høyere enn boligens markedsverdi. I tråd med det foreslås to fradragssoner for boliger som ligger i områder hvor takstene enten antas å kunne ligge nær eller høyere enn boligens faktiske verdi. Systemet gir en god fordelingsprofil. Pensjonister med lave inntekter skjermes mot stor økning i inntektsskatt. Regjeringens forslag betyr at om lag 80 pst. av boligeierne – åtte av ti – vil få lavere eller nedsatt boligskatt. Nær halvparten av boligeierne får skattelette på mer enn 1 000 kr. Nær 40 pst. av alle helårsboliger slipper fordelsskatt, mot nå 10 pst. Alle nye helårsboliger på opptil 85 m2 slipper helt boligskatt. En helårsbolig i normalsonen på 100 m2 med gjennomsnittlig alder slipper helt boligskatt. Dette er et forslag som betyr at de aller fleste får skattelettelser. Vi får et rettferdig takstsystem. I innstillingen strekker Arbeiderpartiet seg enda lenger: Etter forslaget i innstillingen kommer 82 pst. ut med lavere skatt eller ingen endring. Seks av ti av alle helårsboliger slipper fordelsskatt mot nå en av ti. Alle helårsboliger opptil 110 m2 slipper helt boligskatt. Det ser ut til at Stortinget i dag ikke klarer å samle seg om en slik lettelse. Det vil være et tap for hele det politiske systemet. Men framfor alt vil det være et tap for åtte av ti boligeiere som går glipp av en skattelette på inntil 1,5 milliarder kr. Forstå det den som kan!
Det blir replikkordskifte.
Etter å ha høyrt på statsråden vil eg gjenta eit spørsmål som eg har stilt til arbeidarpartirepresentantar i salen før i dag. For det verkar som om det som no er Arbeidarpartiet og SV sitt forslag, er så nær det som òg er Senterpartiet sitt forslag, at forskjellen er veldig liten. Statsråden seier at Arbeidarpartiet har strekt seg langt. Fyrst strekte Regjeringa seg langt, og så har Arbeidarpartiet seinare i komiteen strekt seg langt, og det er eit tap for heile det politiske systemet at ein ikkje klarer å bli einig her i dag. Då er spørsmålet: Når Arbeidarpartiet har strekt seg så langt som statsråden seier, kvifor i all verda strekkjer ein seg ikkje den vesle meteren ekstra for å få til ei semje? Det er ikkje å venta at parti som er heilt imot eit slikt takstsystem, skal strekkja seg så langt at ein subsidiært støttar eit system som ein er grunnleggjande ueinig i, men partar som er nesten einige, burde kunna strekkja seg lenger for å bli heilt einige. Dersom det verkeleg er eit så stort tap både for det politiske system og for åtte av ti huseigarar som det statsråden sa i sitt innlegg, kvifor i all verda strekte ikkje Arbeidarpartiet seg den vesle meteren i tillegg, slik at ein hadde fått fram eit fleirtal i dag? Er det fordi interessa for å få fleirtal eigentleg ikkje var til stades? Eller kva er grunnen til at Arbeidarpartiet ikkje kunne gå med på f.eks. det kvadratmetertalet som Senterpartiet skisserte at dei ynskte å gå inn for, som òg desse to partia var einige om i førre periode på Stortinget?
La meg først understreke at det forslag som er lagt fram fra Arbeiderpartiet i innstillingen, som altså innebærer at alle med boliger på under 110 m2 slipper boligskatt, samtidig betyr at en bolig med gjennomsnitts alder kan ha betydelig større areal og ikke få boligskatt. Det er altså slik at Arbeiderpartiet gjennom Regjeringen la fram et forslag om en årlig lettelse på 1 milliard kr. Arbeiderpartiet har i innstillingen lagt inn ytterligere 1/2 milliard kr i lettelser. Det har man prøvd å innrette på en slik måte at det skulle være mest mulig i samsvar med de politiske signaler som man har oppfattet, og jeg synes man har strukket seg svært langt for å nå fram til en løsning. Jeg synes det er et alvorlig tankekors hvis det skulle vise seg at det i denne salen er en vilje til å redusere beskatningen av bolig, og at man lar det beste bli det godes fiende og på den måten ikke får et resultat. Arbeiderpartiets opplegg, som Arbeiderpartiet og SV fremmer i innstillingen, er slik at seks av ti slipper å betale boligskatt, mens det er én av ti som slipper det i dag. Også Kristelig Folkeparti har behov for et takstsystem, men de må konstatere at det ikke er tilslutning til deres opplegg med å basere seg på forsikringstakst. Og da er spørsmålet, som også representanten Svarstad Haugland må ta innover seg: Er det slik at man skal beholde det dårlige systemet vi har i dag, eller vil det være bedre å ha et system som innebærer en årlig lettelse på 1,5 milliarder kr, og som innebærer at de aller fleste kommer ut bedre eller likt, at altså 80 pst. av befolkningen kommer ut bedre eller likt? Jeg synes det er et tankekors hvis man velger å si nei til et slikt forslag.
Det er rørende å høre finansministeren snakke om 1,5 milliarder kr i skattelettelser. Det han ikke sier noe om, er at Arbeiderpartiet de to siste årene har økt boligtakstene og boligskatten med 25 pst. Og som det oftest er når finansministeren snakker om skatt og avgift, er det viktige elementer som står med liten skrift. De fleste av oss som sitter i salen, har nå forstått det slik at man skal få 1,5 milliarder kr i lettelser på boligen, og at det er like rundt hjørnet. Nei, det er det selvsagt ikke. Schjøtt-Pedersen sier at hvis Arbeiderpartiets nye boligtakseringssystem, som øker skatteverdiene på boligene dramatisk, skal gjennomføres, er det med virkning fra 2005. Det blir altså gjennomført i neste stortingsperiode. Hvis det var slik at Arbeiderpartiet plutselig var så opptatt av at man skulle lempe på boligskatten, hvorfor har man ikke da foreslått å legge inn en økning i bunnfradraget og gi denne lettelsen med en gang? Poenget er at når det gjelder boligskatt, skal man aldri lytte til hva Arbeiderpartiet sier, men se på hva de gjør. De to siste årene er boligskatten økt med 25 pst. Men frem til 2005 – hvilket takstsystem skal man ha da? Jo, da mener Arbeiderpartiet at vi skal ha det gjeldende takstsystemet med de store urettferdighetene som ligger inne. Her har Høyre foreslått en sikkerhetsventil. Vi har sagt at det iallfall skal være slik at for de boligene som har en takst som er veldig høy i forhold til andre, altså det som medfører at vi er i en situasjon hvor like boliger behandles ulikt, skal det gjennomføres en sikkerhetsventil. Det har ikke Arbeiderpartiet tenkt å stemme for. Synes finansministeren det er greit at denne urettferdigheten består frem til 2005? Vil han her og nå bekrefte at denne skattelettelsen åpenbart ligger fire år frem i tid? Og kan finansministeren forklare Odelstinget hvorfor man har skjerpet boligskatten med 25 pst. de siste årene og nå like før valget altså går til det skritt å fremstille det som om man er for lettelser? Det står ikke til troendes.
Jeg har merket meg at representanten Brende blir rørt av mitt innlegg. Ellers kan man være fristet til å returnere til representanten Brende prestens ord om at du skal høre hva jeg sier, men ikke gjøre det jeg gjør. Men hva er det Høyre har gjort? Hvert eneste år Høyre har vært i regjeringsposisjon, under regjeringen Willoch og under regjeringen Syse, har man økt boligtaksten med 10 pst. – igjen og igjen med 10 pst. Men ikke nok med det. Vi trenger ikke å gå lenger tilbake enn til da Høyre hadde mulighet for i denne stortingsperioden å påvirke det økonomiske opplegget. Da de inngikk en budsjettavtale med regjeringen Bondevik, var det en økning i boligtakstene der også. Det var økning i boligtakstene i budsjettopplegget som ble inngått høsten 1998. Og da synes jeg representanten Brende tar relativt store ord i sin munn om å se på praksis. Praksis er at Høyre hver gang – med unntak av ett år, tror jeg – de har hatt anledning til å ha innflytelse på budsjettopplegget, faktisk har økt boligtakstene. Så foreslår Høyre at man skal ha en sikkerhetsventil på 30 pst. av markedsverdien. Arbeiderpartiets opplegg er altså ikke slik at de minste boligene, eller boliger under 110 m2, skal ha en takst som utløser en skatteplikt på 30 pst. av markedsverdien. Arbeiderparitets og SVs opplegg er at de boligene som er under 110 m2, slipper – slipper helt – denne boligskatten. Jeg er klar over at Høyres forslag innebærer en lettelse for de aller største boligene. Ja, det er nok helt sikkert riktig. Men Arbeiderpartiets opplegg er altså at boliger av rimelig, normal størrelse, 82 pst. av boligene, kommer ut bedre eller likt. Så sier Høyre at man skal basere seg på 30 pst. av markedsverdien. Ja, jeg gjentar enda en gang: Hvis det er noen som er opptatt av å sjekke prisen på badene, blir det dem som blir opptatt av markedsverdi. Vi bygger på produksjonsverdi når det gjelder vårt forslag.
Jeg har lyst til å forfølge spørsmålet om ligningstakster litt mer. Jeg synes vel ikke finansministeren svarer spesielt grundig på hva som kan komme til å skje med et nytt system. Vi vet at med det gjeldende systemet har man med venstrehånda gjennom samtlige budsjetter økt ligningstakstene og derved forverret skattegrunnlaget for folk flest. Hva vil man kunne finne på å gjøre med et nytt system? Det er helt åpenbart at dette er et område hvor man fort kan finne ut metoder for å øke skattegrunnlaget på et eller annet tidspunkt. Det er vel og bra at Arbeiderpartiet nå plutselig akkurat i denne saken forsøker å fremstille seg som et svært skattelettevennlig parti. Alle er jo klar over at så ikke er tilfellet. Og et annet spørsmål vil da være: Hva med alle dem som faktisk ender opp med å måtte betale boligskatt, selv med det nye systemet hvis det skulle bli vedtatt? Det er faktisk ganske mange boligeiere som ender opp med boligskatt på tross av at noen får lettelser. Og hva med dem? Er ikke deres bolig et hjem? Eller er det slik at det for disse boligene hersker en helt spesiell skatteteknikk, et helt spesielt skattesystem eller en spesiell inntekt som gjør at personer bosatt i større boliger av ulike årsaker fortjener boligskatt mer enn dem som Regjeringen har funnet det opportunt å unnta fra boligskatt? For ikke å vikle seg inn i alle disse diskusjonene burde man med andre ord ha avviklet hele systemet. Da hadde man ikke fått en debatt om flisene på badet, som finansministeren er opptatt av. Man hadde heller ikke fått en debatt om kvadratmeter og innvendig og utvendig mål. Man hadde fått et enkelt system uten skatt. Det hadde vært å foretrekke fremfor at man bruker boligen som et skatteobjekt i større og større grad. Hvis det er slik at finansministeren mener at dette nye systemet er så skattevennlig for så mange, vil han da samtidig gå så langt som å si at det ikke vil være aktuelt for Regjeringen på noe tidspunkt å øke skattegrunnlaget gjennom å finne mekanismer for å gjøre det?
Jeg må få lov til å minne også representanten Jensen om den nære fortid. Det var ikke bare Høyre som inngikk budsjettforlik med regjeringen Bondevik om å øke boligtakstene. Også representanten Jensen og Fremskrittspartiet inngikk budsjettforlik med regjeringen Bondevik, og økte boligtakstene. Arbeiderpartiet har for sin del lagt fram et opplegg i denne innstillingen som innebærer at 82 pst. av boligeierne kommer likt eller bedre ut. Så er det også en fordelingstabell over hvordan dette slår ut i forhold til ulike sosiale grupper. Og hvis jeg ikke husker veldig feil, er den slik at alle med samlet husholdningsinntekt på under 1 mill. kr kommer bedre ut, mens de med husholdningsinntekter over 1 mill. kr i noen tilfeller kommer noe dårligere ut. Det er en fordelingstabell som framgår av Arbeiderpartiets og SVs merknader i denne innstillingen. Det som jeg for min del synes er et alvorlig tankekors i denne saken, er at det er enighet blant samtlige partier i Stortinget om at det takseringssystem som vi i dag har for boligtaksering, ikke er godt. Det trenger avløsning. Det er også slik at samtlige partier mener at man er nødt til å komme fram til noe annet, og samtlige partier er avhengig av å ha et takseringssystem. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet ikke er avhengig av et takseringssystem. De trenger det jo inntil formuesskatten eventuelt måtte bli avviklet. Til tross for det ser man bare på hva man hver for seg mener er det beste forslaget, og ser ikke på hva som i sum faktisk ville gi boligeierne et bedre resultat – et mer rettferdig resultat, et mer forutsigbart resultat og et resultat som ville innebære betydelige lettelser. Og det forslaget som ble lagt fram fra Arbeiderpartiet og SV, innebærer en lettelse på 1,5 milliarder kr. Men da sier Høyre og Fremskrittspartiet: Vel, vi ser jo det, men vi mener at det kanskje er noe som kunne være bedre, og derfor stemmer vi ikke for et forslag som vil være betydelig bedre for boligeierne i dette landet. – Det synes jeg er svært betenkelig.
Dermed er replikkordskiftet over.
Finansministerens innlegg inneholdt dessverre flere faktiske feil, så da begynner jeg med den første. Han hevdet at Fremskrittspartiet og Høyre høsten 1998 stemte for økning av boligtakstene. Det stemmer ikke. Høsten 1997 foreslo regjeringen Bondevik i sin tilleggsproposisjon for Stortinget at boligtakstene skulle økes med 10 pst. Høyre og Fremskrittspartiet fikk da i forhandlinger med regjeringen Bondevik redusert det til en 5 pst.-økning. Jeg er den første til å innrømme at vi burde fått det ytterligere ned. Men vi fikk altså redusert et forslag til økning. I høst fikk vi se hvordan det går når sentrumspartiene forhandler med Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet hadde i utgangspunktet foreslått 10 pst. økning av takstgrunnlaget, og resultatet etter forhandlingene var at det ble 15 pst. økning av takstgrunnlaget. Det er fakta i den saken. Jeg merket meg også at finansministeren overhodet ikke gjorde noe forsøk på å svare på mitt spørsmål om når dette nye takstsystemet skal tre i kraft. Det står i dokumentene at Regjeringen tar sikte på at dette skal få virkning fra budsjettåret 2005. Så springer han rundt her og lover skattelettelser. Men hvis det er slik at Arbeiderpartiet egentlig mener alvor, hvorfor varsler ikke da finansministeren at han tar selvkritikk for den 25 pst.-økningen som har vært de to siste årene – i alle fall inntil 2005 varsler at det enten blir en dramatisk økning av bunnfradraget eller en nedsettelse av boligskatten. Men poenget er at for Schjøtt-Pedersen er det mye bedre å love 1,5 milliarder kr om fire-fem år, for det er passende uforpliktende og med liten skrift. Da kan alt ha skjedd i mellomtiden. Arbeiderpartiet er til å stole på når det gjelder boligskatten! De er til å stole på fordi de ved enhver anledning forsøker å øke skatten hvis de har mulighet. Og det som da skrives i avtaler, er jo ikke verdt papiret det er skrevet på. Våren 1997 ble Arbeiderpartiet enig med Senterpartiet om et nytt takstgrunnlag. Da sa også Arbeiderpartiet at det takstsystemet vi da hadde, var så gjennomhullet, det var så urettferdig, at man ikke kunne øke takstene før et nytt system var på plass. Det er fire år siden, og hva har så skjedd? Arbeiderpartiet har stemt for økning av takstene hvert år siden man lovte at man ikke skulle øke takstene, for det ville komme til å øke urettferdigheten ytterligere. I 1997 var man også enig med Senterpartiet om at ingen boliger under 150 m2 skulle få boligskatt. Da Regjeringen la fram sitt forslag nå, var det boliger på under 85 m2 som skulle unntas fra boligskatt. Så har man latt seg presse til 110 m2. Der har man også løpt fra de løftene man tidligere gav. Hvis man går tilbake til innstillingen våren 1997, var et annet løfte Arbeiderpartiet kom med, at «det må være mulig for skatteyter selv å kontrollere at taksten på egen bolig er korrekt. For å oppnå dette, må takseringsmetoden være kjent og boligtakstene må være offentlig tilgjengelig informasjon». Hva medfører det takstsystemet som Arbeiderpartiet og Schjøtt-Pedersen nå legger opp til? Jo, at man må inn i folks hjem og måle arealet hvis det skal kontrolleres. Folk skal selv oppgi i en boligselvangivelse hvor stort arealet er, men hvis det offentlige mener at man ikke har målt opp riktig, må de inn i folks hjem. Dette garanterte man våren 1997 at man ikke skulle gjøre da man forhandlet med Senterpartiet, og det står i Stortingets dokumenter. Så er det slik at resultatet av Arbeiderpartiets holdning til sikkerhetsventilforslaget fra Høyre er at alle takster skal videreføres på dagens nivå frem til 2005, selv om man da har jekket det kraftig opp, og urettferdigheten er like stor. Derfor sier jeg at det er krokodilletårer når Arbeiderpartiet nå angivelig er så bekymret over den urettferdigheten som ligger i systemet. Hvorfor stemmer man da iallfall ikke for en sikkerhetsventil som vil vare frem til 2005, som garanterer at ingen skal ha over 30 pst. av oppføringskostnad eller reell markedsverdi som takst? Etter valget kan man faktisk risikere at Arbeiderpartiet i stedet for å gi en lettelse som man hevder at man skal komme med i 2005, kan foreslå økning av ligningstaksten. Er det slik at man nå kan garantere at man inntil videre ikke skal øke ligningstaksten, slik man gjorde i 1997, eller er det også bare et valgløfte, fordi det å være negativ til boligskatt er noe Arbeiderpartiet bare er i et valgår? Det er nok det siste.
Foregående taler har gjentatte ganger pekt på at det er valg, og er åpenbart veldig opptatt av det. Men jeg må få minne om at grunnen til at vi behandler denne saken nå, faktisk er at et flertall i Stortinget i forbindelse med budsjettbehandlingen vedtok at Regjeringen skulle legge fram boligtakseringssystemet innen den 1. mai. Det ble lagt fram i god tid før det. Og vi har ikke noe imot det, men det er grunn til å minne om at når det høres ut som om Arbeiderpartiet nå har funnet på å komme med et nytt takstsystem fordi det er valg, så er det feil. Boligtaksering har blitt diskutert i Norge i flere tiår, og det har vært flere forslag. Grunnen til det er selvfølgelig at alle er enige om at det takseringssystemet som vi har i dag, er urettferdig. Det er forskjell på takseringen i den samme gaten i den samme kommunen av nesten like boliger. Et sånt system har det vært bred enighet om at vi ikke kan ha. Derfor er det for ille at alle de som sier at de vil forandre på det urettferdige systemet som vi har, ikke er i stand til å bli enige om et nytt system. Vi har ment at det er så viktig å få ryddet opp i det systemet som vi har, og få erstattet det med noe nytt, at vi har vært villig til å gå langt. For det første foreslo Regjeringen et godt forslag, som også ble kommentert som godt av sentrumspartiene da det ble lagt fram. Et godt grunnlag å diskutere videre på ble det sagt da om forslaget som innebar at ingen med boliger på opp til 85 m2 skulle betale boligskatt, og at vi skulle ha en nedtrappingsgrense på 60 år med ½ pst. reduksjon i takstgrunnlaget hvert år. I det forslaget lå det inne en skattelette på 1 milliard kr. Men så innså vi selvfølgelig at vi her måtte strekke oss langt for å få til et bedre system enn det vi har i dag. Derfor gikk vi først de skrittene som gjorde at vi kom til 100 m2 uten å tape noe mer enn den milliarden som Regjeringen hadde lagt inn, og 20 år nedtrappingstid i forhold til aldersfaktoren som et nullsumspill. Og ikke bare strekker vi oss langt, men vi strekker oss lenger enn langt når vi på toppen av det la inn ytterligere skattelette på en halv milliard kr for å komme opp i 110 m2 som grense, altså at ingen som har bolig på 110 m2 skal betale boligskatt. Det ville betydd at 60 pst. slapp boligskatt og ytterligere 22 pst. fikk lavere boligskatt enn i dag – altså et godt system. Men det er ikke som det har stått i enkelte aviser, og ryktes i enkelte media, at det er en uenighet om 10 m2 eller 20 år eller noe sånt. For leser man innstillingen, vil man se at det er en mye mer grunnleggende uenighet enn det, for Senterpartiet, som er det eneste partiet som har lagt inn et annet lovforslag, altså grunnlag for et annet takstsystem, har lagt seg på et helt annet system enn det Regjeringen har lagt opp til, og glidd på i forhandlingene. Det er et helt annet system som blir foreslått fra Senterpartiets side. Det er altså enighet om at systemet er for dårlig, og hvis Stortinget vil, kan vi i dag vedta at ingen som har bolig opp til 110 m2, skal betale boligskatt. Det ville gi en god fordelingsprofil i forhold til det uforutsigbare takstsystemet vi har i dag. Men det ser dessverre ut som at når det er valg, er det et mål i seg selv at man ikke skal klare å bli enig om et takseringssystem som for innbyggerne ville være bra. Jeg må si at når jeg hører Enoksen trekke sitt helt logiske resonnement om at det er rart at Høyre og Fremskrittspartiet, som er for mindre boligskatt, ikke stemmer for at boligskatten blir redusert, er jeg enig i det. Men da blir det ikke direkte logisk at Senterpartiet, som er opptatt av det samme og at takseringssystemet i dag er urettferdig, ikke subsidiært vil stemme for et forslag som av Enoksen selv har blitt beskrevet som betydelige «skritt i riktig retning». Dessverre ser det ut som om konklusjonen på denne behandlingen blir at dagens system skal gå videre. Det syns jeg er beklagelig, for vi fortjener et mer rettferdig takseringssystem enn det vi har i dag.
Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Flertallet i Odelstinget mener boligskatten bør bli mindre byrdefull for folk flest enn tilfellet er i dag. Likevel ser det ikke ut til at det samme flertallet er i stand til å oppfylle det målet. Et uverdig svarteperspill i disse valgkamptider er en vesentlig del av forklaringen på manglende samsvar mellom uttalte ønsker og evnen til å oppnå nødvendige resultater. I dag fastsettes ligningstakstene etter skjønn av de lokale ligningskontorene, som har høyst ulik og vilkårlig praksis. Det burde vært enkelt, iallfall for dem som ikke ønsker å skattlegge i hjel det norske folk, å kutte fordelsskatten først og fremst. Hvorfor holde på med slikt sludder når man har jobbet og strevd gjennom mange år for å få betalt lån og renter, utgifter til vedlikehold og i tillegg har betalt formuesskatt og kanskje eiendomsskatt, pluss alle de kommunale avgifter for øvrig? Mens politikere og byråkrater bare forhøyer ligningstaksten med 10 pst. det ene året, forhøyer man gjerne med 15 pst. det påfølgende år. Med all denne tyngende ballasten kan man bare spørre om hvilken fordel man egentlig har av egen bolig. Norge er det eneste landet i Europa som opprettholder egen fordelsskatt på bolig. Regjeringens forslag til boligskatt er grunnleggende urettferdig og vil gi minst like urettferdige utslag som dagens takster gjør, selv om Schjøtt-Pedersen og representanten Signe Øye prøver å overbevise om det motsatte. Det er svært få av Regjeringens forslag vedrørende skatter og avgifter som er til det beste for folket. Det er en grunn til at vi har nullskatteytere i dag. Etter Regjeringens modell vil eksempelvis villaer i Holmenkollåsen, eller på Bygdøy for den saks skyld, som er verdt 10 mill. kr, få samme boligskatt som et hus til 1 mill. kr i Rømskog, fordi man bl.a. ikke tar hensyn til verdien av tomten. Arbeiderpartiregjeringens forslag til ny boligskatt kan bli en gavepakke til kakser med luksuriøse boligplaner. Sammenlignet med Sverige og Danmark kan Norge bli et skatteparadis for dem med store boligdrømmer – selv om det i seg selv ikke er galt å ha. Det blir resultatet av løftene fra Regjeringens side om omfordelingspolitikken i praksis – basert på velkjente sosialdemokratiske løsninger.
Når jeg hører de maleriske beskrivelsene fra både Regjeringen og stortingsrepresentantene fra Arbeiderpartiet om hvor mange som ville sluppet boligskatt eller fått boligskattelette med det nye forslaget fra Arbeiderpartiet, har jeg lyst til å minne om at hvis det er slik at 60 pst. slipper boligskatt, så skal altså nesten halvparten av befolkningen fortsatt betale boligskatt. Jeg er ikke helt sikker på hvor rettferdigheten i et slikt system ligger, selv med Arbeiderpartiets tankegang. Det vil altså bety at mange mennesker fortsatt må betale boligskatt, og jeg forstår ikke disse tabellene man henviser til når det gjelder inntektsgrunnlaget. For det er faktisk en del mennesker i dag som er bosatt i boliger som kan verdsettes til summer over det som ligger i det nye boligskatteforslaget, som faktisk ikke har et inntektsgrunnlag som i utgangspunktet skulle tilsi at de kunne ha råd til å kjøpe en slik bolig i dag. Det er mange årsaker til at man har en slik bolig. Man kan ha arvet den, og man kan ha kjøpt den på et tidspunkt da boligprisene var ganske andre enn de er i dag. Det betyr altså at det ikke alltid er en sammenheng mellom den inntekten man har, og verdien på den boligen man bor i. Derfor blir hele systemet urimelig, og derfor synes jeg heller ikke noe om at man forsøker å fremstille dette som et system som rammer minst dem med lave inntekter. Så forsøker man å skape et inntrykk av at det kanskje særlig er Høyre og Fremskrittspartiet som sitter med nøkkelen når det gjelder å få til en løsning i boligskattespørsmålet. Jeg tror iallfall at det ikke er noen tvil om at Fremskrittspartiet gjennom år har hevdet behovet for å avvikle fordelsbeskatningen av å bo i egen bolig. Vi har sågar ønsket å avvikle formuesskatten, og vi vil forby kommunene retten til å kreve inn eiendomsskatt på boligen i tillegg. Hvorfor skal vi da ta ansvar for å bidra til å lage et nytt system som i seg selv vil koste 350 mill. kr å implementere, når vi mener at det er unødvendig med et system fordi vi vil avvikle alle ordningene? Det ansvaret vil ikke jeg ha, og jeg forstår ikke hvorfor Arbeiderpartiet forsøker å tillegge oss det. Samtidig ligger det en usikkerhet i dette, som også har vært nevnt tidligere i debatten, nemlig at man tar sikte på å innføre et nytt system først i år 2005. Det er altså noen år til. Det kan skje mye innen den tid, både når det gjelder skattegrunnlagssiden og nye vedtak knyttet til boligskatten. Med andre ord ligger det ingen som helst sikkerhet i at et slikt system faktisk ender opp med å bli vedtatt. Det eneste som er helt sikkert, kjenner man det politiske system rett, er at man ender opp med å bruke mange millioner kroner på å utvikle et nytt system som man ikke engang er sikker på vil bli satt ut i praksis. Det ansvaret vil ikke Fremskrittspartiet ha.
Store deler av denne debatten har gått ut på å oppfordre partier til å stemme subsidiært for noe de ikke er for. Det ansvaret hviler primært på regjeringspartiet, som sist var enig med SV og Senterpartiet. Denne gangen har de ikke klart å få til en slik enighet, og det er et problem for Regjeringen. Det hører til sjeldenhetene at Regjeringens forslag faktisk ikke får flertall. Som en av dem av oss som har fulgt arbeidet i komiteen relativt tett, må jeg si at stor intensitet har det vel heller ikke vært lagt i arbeidet for å få til en slik enighet. Slik kan det iallfall observeres fra sidelinjen. Men det er ganske drøyt å be de partiene som ikke ønsker et nytt takstsystem – fordi vi ikke ønsker en skatt – om å bidra til et takstsystem som vi etter vårt syn ikke trenger, fordi vi vil avvikle skatten. Det ansvaret er et ansvar som ligger på de partiene som for evig og alltid vil beholde en fordelsskatt på bolig. Det hviler ikke på oss som vil avvikle skatten. Så sier man at det er et urettferdig takstsystem. Ja, det kan jeg på mange måter være enig i. Men det blir jo ikke noe bedre av at man prosentmessig stadig legger på systemet! Hvis det hadde vært noe vett i dette, hadde man jo nå begynt å innføre litt av de lettelser man reklamerer for. Jeg hører at finansministeren nå – det må være i anledning valget, det også – annonserer skattelettelser. Men det må jo være i anledning neste stortingsvalg, for lettelsene, la oss si i kommende fireårsperiode, vil ikke være gjennomført før i det siste året når det skal være valg, altså i 2005. Hvis det er slik at regjeringspartiet er opptatt av skattelettelser, skulle man jo begynne med det nåværende systemet – la være å heve takstgrunnlaget og heve bunnfradraget. Og jeg vil gjerne spørre representantene for regjeringspartiet om det er det man ønsker, å starte lettelsene med de 1,5 milliarder kr man har annonsert, allerede for 2002 – det har vært sagt meget om hva man ellers vil gjøre i budsjettet for 2002. Dette er et konkret spørsmål.
Når man hører intensiteten i en del innlegg knyttet til denne sak, skulle man tro at dette nærmest var et være eller ikke være innenfor norsk boligpolitikk. Det er det altså ikke. Norsk boligpolitikk har mange betydelige utfordringer, særlig det at ungdom ikke kommer seg inn på boligmarkedet, som jo faktisk er noe av det aller viktigste. Hadde høyresiden i Norge klart å oppvise den samme intensitet når det gjelder å skaffe unge mennesker en bolig, ved å gjenreise sosial boligbygging, ved å bygge utleieboliger, studentboliger, ja sågar lavinnskuddsboliger eller hva det måtte være, slik at de fikk en mulighet til å komme inn på boligmarkedet, hadde det på en måte stått i noenlunde riktig proporsjon. Dette dreier seg altså om et takseringsgrunnlag. Om man da er for eller mot boligskatt, dreier dette seg om et takseringsgrunnlag som kan oppfattes som noenlunde rimelig ut fra hvordan boligen er. Det er det forslaget som Arbeiderpartiet og SV har fremforhandlet nesten uavhengig av hva man måtte mene om boligskatt i sin alminnelighet, og det er faktisk slik at det store gross av norske boligeiere får en betydelig skattelettelse om dette takseringssystemet innføres. Det vil også være sånn at de med de største boligene gjennomgående har de største inntektene og de største formuene, noe som gjør at det er rimelig at disse bidrar. Når det fra høyresiden fremheves at det er et særnorsk fenomen med boligbeskatning, er dette selvfølgelig det rene tøv, for Norge har en lempeligere boligbeskatning enn nesten alle sammenlignbare land. Og sånn ønsker vi at det skal være! Det er rimelig at en skal betale skatt for de største boligene, men det er også rimelig at de med helt vanlige boliger skal unngå beskatning. Så når høyresiden nå bruker dette som et slags mantra, er dette selvfølgelig hovedsakelig ut fra en politisk begrunnelse, og ikke ut fra et kunnskapsmessig ståsted. Norge er et unntaksland, et særskatteland i så måte, og det ønsker vi at landet skal fortsette å være. Det systemet som dessverre ikke får flertall i dag, er et system som ville ha vært operativt og sosialt rettferdig. Hovedansvaret for at dette ikke går – der er jeg faktisk enig med høyresiden – er ikke høyresidens. Det er synd at mellompartiene har valgt å stille seg utenfor når det gjelder å få til et takseringsgrunnlag som hadde vært mer riktig. Det er synd at Kristelig Folkeparti har valgt en modell som ut fra enhver betraktning er en modell som ikke ville ha vært gjennomførbar, og som ville ha ført til fortsatt like store urettferdigheter som dagens system. Og det er synd at Senterpartiet velger en modell som heller ikke ville ha vært operativ. Arbeiderpartiet og SV har nå altså funnet sammen. Det er fremdeles håp om at noen kan ta til fornuft i løpet av kvelden, men det ser dessverre ikke sånn ut. Det betyr at det boligtakseringssystemet vi i dag har, som ut fra enhver betraktning er urettferdig, urimelig og tilfeldig, fortsetter. SV og Arbeiderpartiet har prøvd å finne en løsning som gjør dette bedre. Jeg må si at det hviler egentlig et stort ansvar på mellompartiene som har valgt å stille seg utenfor dette og dermed viderefører en urimelighet utelukkende – sannsynligvis – fordi det nærmer seg valg. Det syns jeg er beklagelig, men det er jo fremdeles lov til å håpe.
Det har vært interessant å følge debatten. Den har i hovedsak dreid seg om noen interessante øvelser om hvem som sa og gjorde hva for en del år tilbake. Både Jensen og Brende har vært mer opptatt av fortid og av hva som har stått i dokumenter her og der. Og det er interessant nok, kanskje, for dem av oss som følger debatten i salen. Realiteten for velgerne der ute er at man ikke får skattelettelse. For befolkningen i Akershus og Oslo i særdeleshet – men også mange andre steder i landet – er realiteten at de ikke får en skattelette på fra noen hundre kroner til flere tusen kroner i året. Det er det sentrum og Valgerd sørger for; det er det som er realiteten. Og jeg tror at det er det småbarnsforeldre – i hvert fall de jeg snakker med – er interessert i, ikke hvem som sa og gjorde hva for mange år siden. For Oslo er situasjonen at 83 pst. av dem som bor i blokk, nå betaler boligskatt. Med Regjeringens forslag vil 18 pst. gjøre det. Med det Arbeiderpartiet går inn for i innstillingen, vil 6 pst. gjøre det. Det ligger altså her betydelige skattelettelser for mange i hovedstaden. Det er det som er realiteten. Og da er det interessant å konstatere at når det kommer til stykket, er det ikke mulig å få med de partiene som snakker mest om skattelette i denne sal, til å gjøre et ikke ubetydelig løft for befolkningen særlig i Oslo og Akershus. Jeg minner også om Valgerds tidligere løfter og det hun bidrar til i denne sal.
Presidenten vil minne om at det i denne salen er vanleg å bruke både fornamnet og etternamnet til representantane.
Først til begrepet «å ikke få skattelette». Poenget er at det er snakk om å få beholde noe mer av egen inntekt. Når det gjelder fordelsbeskatningen av bolig, dreier det seg ikke engang om egen inntekt, det er en fiktiv inntekt som er oppkonstruert av en eller annen byråkrat på et eller annet tidspunkt. Så var det faktisk nødvendig å ta ordet for igjen å forsøke å få Arbeiderpartiet til å svare på ikke minst det spørsmålet som representanten Foss tok opp. Jeg kan forstå at det kan være ubehagelig når man i debatten her har prøvd å fremstille det slik at det ventes skattelette rundt neste sving, når det er dokumentert at et nytt takstsystem først vil være på plass i 2005. Når det gjelder de skattelettelsene som finansministeren og Arbeiderpartiet har lovet, er det slik at de vil legges inn i neste års budsjett inntil man får avviklet takstsystemet, eller er det noe man lover i neste stortingsvalgkamp, om fire år? Det spørsmålet er ikke besvart, og det bør besvares før debatten tar slutt. Det andre som heller ikke er kommentert, er løftet fra Arbeiderpartiet fra 1997 om det som også står i innstillingen, at takseringsmetoden må være kjent og boligtakstene må være offentlig tilgjengelig informasjon. Er det ikke slik at med det boligtakseringsgrunnlaget som Arbeiderpartiet har lagt til grunn nå, med brutto boareal, må kontrollører inn i hjemmene til folk og måle opp hvis man ikke aksepterer den egenmeldingen den enkelte selv har sendt inn? Og hvorfor har man brutt det løftet man kom med i 1997? Det tredje spørsmålet som heller ikke er besvart, gjelder det løftet som ble gitt i 1997, om at inntil man fikk et nytt takstsystem på plass, skulle man ikke øke boligtakstene, fordi det var et så forferdelig urettferdig system. Dette har ikke Arbeiderpartiet holdt. Man har økt boligtakstene hvert år i de fire årene som har gått. Hvorfor skal velgerne tro mer på Arbeiderpartiet nå i 2001 enn i 1997 når man sier at man ikke vil øke boligskatten? Meget taler vel for at finansministeren og Arbeiderpartiet ved første anledning vil øke boligtakstene. Er det også slik at det boligtakseringssystemet som vil vare frem til 2005, vil inneholde de samme ulikhetene som det gjeldende takstsystemet? Poenget er at vi skal videreføre et system som Arbeiderpartiet nå åpenbart har funnet ut er veldig urettferdig, i fire–fem år før man får et annet.
Eg hadde eigentleg ikkje tenkt å ta ordet meir i denne debatten, men eg følte ein spesiell trong til det etter representanten Rikke Lind sitt innlegg. Eg er jo ganske vand med at det frå arbeidarpartihald blir retta personangrep mot meg, og det skal eg ta òg denne gongen. Dag Terje Andersen var i sitt innlegg inne på at det var snakk om valkamputspel, men eit meir personifisert valkamputspel enn det som kom frå Rikke Lind si side, har vi iallfall ikkje hatt i denne debatten før i dag. Når det gjeld veljarane i vår valkrins – det er vel eigentleg ikkje så interessant for heile denne forsamlinga – så trur eg faktisk at dei vil bli veldig glade om eg frå Arbeidarpartiet si side kan få eit klårt signal i dag om at Arbeidarpartiet når hausten kjem og Kristeleg Folkeparti saman med andre parti som er einige med oss, vil fremja forslag om eit fyrste steg på vegen for å få fjerna fordelsskatten på eigen bustad – eit fyrste steg med ein halv milliard – vil vera med på ein slik skattelette for dei som har høge bustadutgifter i vår region. Eg er fullt klår over kva for bustadutgifter folk i denne regionen slit med. Vi bur der, og vi kjenner dei. Difor er det faktisk ganske viktig, ikkje berre for folk som bur i dette distriktet, at vi har ei rettferdig skattlegging av bustadene, og det mest rettferdige er faktisk å fjerna fordelsskatten på eigen bustad. Kan eg då gå ut frå at Rikke Lind iallfall vil støtta Kristeleg Folkeparti og dei andre partia når vi til hausten fremjar forslag om å ta det fyrste steget på vegen for å fjerna fordelsskatten, eller var dette berre et innspel for å prøva å fortelja kven som eventuelt skal ha skulda i denne saka? Eg har eit inntrykk av at dei fleste arbeidarpartirepresentantane som har hatt ordet, prøver å plassera skulda ein eller annen stad. Eg er veldig klår over at Kristeleg Folkeparti i dag faktisk har sagt nei til ein skattelette på kort sikt fordi vi ynskjer ein varig skattelette som går på å fjerna heile fordelsskatten på eigen bustad. Vi ser òg at ein ikkje klarar å innfri alt ved den fyrste budsjetthandsaminga til hausten, men vi vil lova at vi i løpet av perioden skal fjerna den. Og då håpar eg at eg iallfall har Rikke Lind på parti med meg for å hjelpa folket i det valdistriktet som vi representerer. Elles vil eg legga til at når det gjeld Kristeleg Folkeparti si prioritering i denne saka, har det ingen ting korkje med valkamp eller valdistrikt å gjera. Det er eit gamalt partivedtak som vi har hatt i denne perioden, men som vi ikkje har klart å innfri, som vi har for neste periode, og som vi no ynskjer å innfri. Difor vil vi altså stå for det som er vårt primære standpunkt i denne saka, og støttar berre subsidiært noko som kan få vekk dei verste utslaga av det systemet som vi har i dag.
Representanten Børge Brende gav inntrykk av at man må inn i hjemmene til folk. Nei, man må ikke det. En vesentlig årsak til at vi vil bruke boareal, er nettopp at det er en kjent størrelse for de aller fleste. For alle nyomsatte boliger i løpet av en relativt lang periode er boarealet kjent gjennom boligdokumentene. Vi baserer oss ellers på at folk foretar en egen vurdering av størrelsen. Derfor er det slik at boarealet vil være kjent, og det vil være enkelt å forholde seg til. Jeg håper representanten Brende holder seg for god til å gi inntrykk av at man skal inn og se på flisene til folk. Det har ingenting å gjøre i det systemet som Arbeiderpartiet for sin del har lagt fram. Derimot kan det være et problem i det systemet som representanten Brende argumenterer for, på grunn av at man der skal vurdere markedsverdi. Det har altså ikke vi lagt til grunn. Vi har lagt fram et system som innebærer en betydelig lettelse. Jeg konstaterer at det ikke er tilslutning til det fra bl.a. Høyres side, og heller ikke fra Kristelig Folkepartis side. Det er jo interessant når man diskuterer taksering osv., at Høyre har foreslått økte takster i 1982, i 1983, i 1984, i 1985, i 1986. Så var Høyre ute av regjeringen i noen år, kom tilbake i 1990, og det ble foreslått på nytt for 1991. Så var de ute av innflytelse på budsjettet i noen år, og så fikk de innflytelse på budsjettet for 1998, og det er riktig som representanten Brende sa, at når det gjaldt budsjettet for 1998, ble det økning igjen, som Høyre stemte for. Så Høyre har med unntak av ett år, tror jeg, faktisk stemt for økte boligtakster i alle de år som de siden 1982 har hatt mulighet for å ha innflytelse på budsjettet. Det kan det være grunn til å merke seg. Det mest interessante ved dagens debatt er likevel: Det vanlige i Stortinget er at hvis man ikke får tilslutning til sitt prinsipale syn, gir man tilslutning til det som er den nest beste løsning, det som ligger nærmest ens syn. Det er vanskelig å se det annerledes enn at det er – skal vi si – et politisk taktisk spill som ligger til grunn når man velger ikke å gi tilslutning til den nest beste løsningen, men derimot baserer seg på at man skal videreføre de svakhetene som er i dag. Det jeg da dessverre bare må konstatere, er at det politisk taktiske spillet resulterer i at befolkningen har et dårligere takstsystem enn det de kunne ha fått dersom man hadde valgt en god løsning, selv om det ikke var den løsningen man prinsipalt ville velge.
Per-Kristian Foss har hatt ordet to gonger og får ordet til ein kort merknad, på inntil 1 minutt.
Finansministeren svarer – etter tredje forsøk – ikke på spørsmålet om hvorfor man ikke kan begynne å gi en skattelettelse som er lovet i 2005, i 2002. Så driver finansministeren fortsatt historieforvrengning. Det er riktig at Høyre på 1980-tallet stemte for boligtaksering. Det skyldes at partiets standpunkt i boligskatt ble vedtatt på landsmøtet i 1992. Men det er da slik at det er en del standpunkter fra 1980-tallet heller ikke Arbeiderpartiet gjentar. Jeg har f.eks. ikke registrert noe forslag om å innskrenke åpningstider igjen. Jeg kunne listet opp en hel serie forslag innenfor boligområdet fra 1980-tallet som Arbeiderpartiet ikke hadde på 1990-tallet. Det er ikke noen stor heksekunst, det! Og til historien hører med at i 1999, da vi hadde innflytelse på budsjettet, ble det ikke vedtatt noen takstøkning. Høsten 1997, på budsjettet for 1998, ble det vedtatt en takstøkning som var halvparten av den regjeringen hadde foreslått. Det var ikke godt nok, men det var et skritt i riktig retning. Og året etter viste et bedre resultat: null økning av taksten.
Jeg vil også forfølge et spørsmål som ikke er blitt besvart verken fra finansministeren eller fra Arbeiderpartiet, og det er helt sentralt i forhold til diskusjonen om lettelser i boligbeskatningen. Arbeiderpartiet har i hele denne debatten forsøkt å skape inntrykk av at det opplegget som de nå har lagt frem, vil gi betydelige skatteletter for folk. Men det vil i beste fall – i beste fall – først skje i år 2005. Det er noen år til. Betyr det at Arbeiderpartiet allerede i forbindelse med fremlegget av budsjettet for 2002 vil fremme forslag om lettelser i boligbeskatningen? Og vil de følge det opp i budsjettet for 2003 og i budsjettet for 2004 – hvis det nå er slik at Arbeiderpartiet fortsatt sitter i regjering, da? Det har man fortsatt ingen garantier for. Spørsmålet er: Hvis det er slik at Arbeiderpartiet nå er så overivrige etter å bruke 1,5 milliarder kr på å lette fordelsbeskatningen på boliger, hvorfor kan de ikke nå si at det er lettelser man vil gi det norske folk allerede i forbindelse med budsjettet til høsten? Hvorfor skal man si at dette først kanskje kommer til å skje i år 2005? Hvis man ikke kan love skattelette før det, tror heller ikke jeg noe på at intensjonene om 1,5 milliarder kr i skattelette ligger der i det hele tatt. Derfor hadde det vært interessant å få en klargjøring. Det er noen av oss som hvert eneste år foreslår lettelser i boligbeskatningen med sikte på å avvikle den – hvert år. Derfor vil det være mye mer interessant å høre når Arbeiderpartiet har tenkt å foreslå den første kronen i skattelette på boliger. Hvilket år kommer det? Det vil jeg veldig gjerne ha et svar på.
Det er underleg å høyra på finansministeren: Når det gjeld ansvaret for å stemma subsidiært, ligg det på alle andre parti enn på Arbeidarpartiet. Har ikkje Arbeidarpartiet ansvar for å stemma subsidiært? Og spesielt etter utfordringa frå Rikke Lind hadde eg venta at Arbeidarpartiet hadde svart på spørsmålet som vart stilt. Vil ein vera med på å forandra dette frå hausten av, eller vil ein ikkje? Ein svarer faktisk ikkje på det. Rikke Lind har gått ut av salen – slengjer om seg med påstandar og så går! Og ingen andre frå Arbeidarpartiet svarer på det heller. Dersom ein ynskjer forbetring for dei som eig bustader, ligg ansvaret for å stemma subsidiært berre på andre parti enn Arbeidarpartiet? Eller har Arbeidarpartiet faktisk eit eige ansvar for at ein skal få eit vedtak her i salen? Finansministeren sa eit eller anna om at her var det berre taktikkeri frå dei andre partia. Kva med Arbeidarpartiet? Er dei heilt reine og klåre her? – Eg ser finansministeren nikkar. For meg er iallfall ikkje det som har kome fram her i denne salen i innlegg frå Arbeidarpartiet, noko bevis på at det er noko anna ein har i tankane. Kristeleg Folkeparti kjem til å koma med forslag til hausten. Vil Rikke Lind stemma for det? Vil Arbeidarpartiet stemma for det? Svar får vi ikkje, og det skal òg veljarane legga merke til.
Børge Brende har hatt ordet to gonger og får ordet til ein kort merknad, på inntil 1 minutt.
Dette synes jeg er skikkelig pinlig. Det er flere runder siden vår finanspolitiske talsmann, Per-Kristian Foss, utfordret finansministeren. Er det slik når han har strødd rundt seg med løfter om 1,5 milliarder kr i lettelser i boligbeskatningen – og det nå blir dokumentert at dette er noe han har tenkt etter 2005 – at dette bare er munnsvær? Eller er det slik at inntil 2005 skal iallfall Arbeiderpartiet vedstå seg det de har sagt i salen her, og allerede i høstens budsjett skal man ta det første skritt mot å redusere boligskatten med 1,5 milliarder kr? Er dette bare valgflesk som sendes ut, og er den egentlige politikken det man har stått for de to siste årene, nemlig en kraftig økning av boligskatten? Jeg synes at vi nå må få et klart svar fra Arbeiderpartiet: Gjelder det løftet man i dag har gitt om 1,5 milliarder kr i lettelser i boligbeskatningen, bare etter 2004, eller gjelder det fra høsten av? Er den lille skriften at dette er et valgkamputspill for neste stortingsvalgkamp?
Jeg må si at denne siste replikkvekslingen og de siste innleggene har vært ganske merkelige. Vi diskuterer et takseringssystem som vi ønsker skal være rettferdig, og det er i forbindelse med omlegging av et takseringssystem at en her snakker om at en vil kunne få 1,5 milliarder kr i lettelser i den totale boligbeskatningen. Det som flertallet her har annonsert, er at det avviser dette forslaget som kan danne grunnlaget for den type skattelette, fordi vi legger i bunnen at vi skal ha et skattesystem hvor den enkelte betaler også etter evne. Det innebærer for de største boligene en skatteskjerpelse som er en del av den profilen som vi legger til grunn for vår politikk. Jeg synes det er ganske merkelig når representanten Valgerd Svarstad Haugland inviterer til et vedtak om avvikling av fordelsbeskatningen og tar opp dette forslaget uten å sette det i en sammenheng, noe jeg går ut fra at Kristelig Folkeparti har tenkt å gjøre. For Kristelig Folkeparti har ikke tenkt å avvikle formuesbeskatningen eller eiendomsbeskatningen. Og hvordan skal forholdet mellom disse være? Vil beskatningen her øke? Hvordan skal den avtegningen være? Man sier ikke et ord omkring det. Dersom en ser på land som ikke har fordelsbeskatning, ser en at der har man heller ikke fratrekk for renter som er knyttet til boliglån. I andre sammenhenger snakkes det om symmetri i skattepolitikken – der en har inntekter, og der en har utgifter, skal det balanseres. Betyr det f.eks. at Kristelig Folkeparti også kommer til å avvikle muligheten for å trekke fra boligrenter? For fellesskapet bidrar med en diger skattesubsidiering overfor de fleste som har boliger. Vi betaler skattesubsidier med ca. 7,8 milliarder kr, mens fordelsbeskatningen utgjør mellom 1,5 og 2 milliarder kr. Det er sammenhengene som ikke blir beskrevet av Kristelig Folkeparti.
Siv Jensen har hatt ordet to gonger og får ordet til ein kort merknad, på inntil 1 minutt.
Nå kom katta ut av sekken. Hvis Arbeiderpartiet stiller seg bak det Arbeiderpartiets skattepolitiske talskvinne nå nettopp sa, betyr det at det overhodet ikke kommer på tale med lettelser i boligbeskatningen fra Arbeiderpartiets side i neste periode. I tillegg sa Britt Hildeng at vi diskuterer takseringssystemet, og man kunne nesten få inntrykk av på det hun sa, at skattelettelsen på 1,5 milliarder kr var en sånn nesten uheldig bieffekt av at man gjorde endringer i takseringssystemet. Det synes jeg er ganske interessant å legge merke til. Men finansministeren, og finanspolitisk talsmann og leder av finanskomiteen, Dag Terje Andersen, har i denne debatten gått svært høyt på banen, ikke nødvendigvis for å snakke om takseringssystemet i seg selv, men for å snakke varmt om behovet for lettelser i boligbeskatningen. Her er det ulike signaler. Jeg synes nå at finansministeren må komme på banen og klargjøre hva som er Regjeringens politikk på dette området, for nå er det særdeles uklart om man ønsker skattelette, ikke skattelette – eller om det er takseringssystemet eller skatten i seg selv som er viktigst for Arbeiderpartiet.
Som saksordførar får Valgerd Svarstad Haugland framleis ordet.
Takk, president! Eg vil minna Britt Hildeng om at grunnen til at eg i det heile tok ordet i denne runden, var utfordringa frå arbeidarpartirepresentanten Rikke Lind til meg personleg, og her har eg prøvd å utfordra Arbeidarpartiet, men framleis har vi ikkje fått svar. Så har eg lyst til å peika på noko representanten Britt Hildeng veit veldig godt, at vi faktisk har lagt fram eit alternativt takseringssystem, som ligg i innstillinga. Det må sjølvsagt tilbake til Regjeringa for ei utgreiing, før ein kan legga fram eit fullstendig system, det innser vi. Likevel vil gjennomføringa av det kunna ta kortare tid enn desse åra som trengst for det systemet som Regjeringa sjølv har lagt opp til. Eg inviterer Arbeidarpartiet til å støtta subsidiært vårt forslag om bruk av forsikringstakst, som vi fremmar saman med Venstre. Kristeleg Folkeparti har faktisk ikkje nokon idé om at ein skal ta frå folk retten til rentefrådrag. Vi meiner faktisk at det å skaffa seg bustad i landet vårt er veldig dyrt, og å ta den retten frå dei som skaffar seg bustad, har vi ingen planar om. Vi har elles ikkje høyrt at nokon frå Arbeidarpartiet heller har tatt opp desse problemstillingane, verken i innstillinga eller når dei har hatt ordet i dag. Men eg kan likevel gjerne på Kristeleg Folkeparti sine vegner svara på den konkrete utfordringa eg har fått frå Britt Hildeng. Eg vil gjenta det som nokre av oss har spurt om og bede om å få litt meir klarlagt: Sidan ein utfordrar andre parti om alternative løysingar og om alternative bidrag, hadde det vore greitt at ein hadde fått eit svar frå det partiet som faktisk sit med regjeringsmakta, og som i dag har tatt til orde for at dei verkeleg ynskjer endringar i takseringssystemet, om kvar deira vilje er til å stemma subsidiært. Det har vi ikkje fått svar på. Er dei villige til å vera med på å støtta forslag om å ta vekk fordelsskatten på eigen bustad frå hausten av? Det har dei ikkje svart på. Utfordringa har blitt gitt til alle oss andre: Det er vi som driv på med taktikk, og det er vi som ikkje er ansvarlege her. Men svar frå regjeringspartiet på kva dei vil dersom dei blir tvungne til å stemma subsidiært, det får vi altså ikkje. Det kan vi berre konstatera.
Svaret på spørsmålene fra representantene Brende og Jensen står i innstillingen. Det det er forslag om lovendring for, er takseringssystemet. Det er verken foreslått at vi skal stadfeste at vi skal ha fordelsbeskatning, eller at vi ikke skal ha fordelsbeskatning, f.eks. Det er altså mulig å være for takseringssystemet selv for dem som mener at det ikke skal være fordelsbeskatning. Det som vi er invitert til å gjøre et vedtak om, er systemet for å ligningsfastsette verdien på bolig. Jeg skjønner godt at Høyres og Fremskrittspartiets representanter gjerne vil snakke om noe annet, og at de heller vil snakke om skattearter og skattenivå, men det er altså taksering som nå er til behandling, noe som går klart fram av innstillingen. Det som er klart i innstillingen, og som er sagt klart, er at det ikke skal skrives ut boligskatt på boliger opp til 110 m2. Det går fram som en forpliktende formulering i premissene for det lovgrunnlaget som ligger her. Men det vil f.eks. være mulig å være for den måten å taksere systemet på – altså stemme for det største mindretallsforslaget i innstillingen – også for dem som eventuelt måtte mene at grunnlaget skulle være 120 m2 i stedet for 110 m2, for det står nemlig ikke som en del av lovteksten. Men for dem som har lagt fram denne lovteksten, er det en premiss at det ikke skal være skatt for under 110 m2. Så til spørsmålet fra saksordføreren om hvorfor vi ikke kan stemme subsidiært for forsikringstakst. Med respekt å melde: Jeg hørte saksordførerens utlegning av ideen om forsikringstakst, der det bl.a. på spørsmål i replikkrunden ble sagt at hun tror ikke det er så mange hus som ikke har et kronebeløp som forsikringstakst. Denne saken har man holdt på med i år etter år, og man har hatt grundige utredninger som ligger til grunn for de forslag som her ligger, og det at Stortinget da i stedet skulle vedta en ny idé, som så skal sendes ut på nye høringer, til nye vurderinger og nye analyser, der en ikke engang vet hvor mange som ikke har det grunnlaget som skal ligge til grunn for skattesystemet, minner litt om at det er et forslag som er framsatt bare for å ha noe å sette fram, fordi en ikke vil ta ansvar for å lage et mer rettferdig takseringssystem enn det vi har i dag.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 525]]
Etter ynske frå finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir avgrensa til 1 time og 15 minutt, og at taletida blir fordelt slik på gruppene: Arbeidarpartiet 25 minutt, Kristeleg Folkeparti 10 minutt, Høgre 10 minutt, Framstegspartiet 10 minutt, Senterpartiet 5 minutt, Sosialistisk Venstreparti 5 minutt, Venstre 5 minutt og Tverrpolitisk folkevalde 5 minutt. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gitt høve til replikkordskifte på inntil tre replikkar med svar etter innlegg av hovudtalarane frå kvar partigruppe og etter innlegg frå medlemer av Regjeringa. Vidare blir det foreslått at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er vedteke.
Utviklingen på norsk sokkel har på mange måter kommet til et veiskille, med behov for restrukturering både for å kunne utnytte nye og eksisterende felt på sokkelen og også for å ivareta og videreutvikle norsk fagkompetanse i en internasjonal olje- og gassøkonomi. Med dette som utgangspunkt har Stortinget behandlet både St.meld. nr. 39 for 1999-2000 og St.prp. nr. 36 for 2000-2001, der bl.a. grunnlaget for en delprivatisering av Statoil ble lagt, og der en åpnet for salg av SDØE-andeler. Parallelt har Regjeringen i tråd med Stortingets ønske gjennomgått skattesystemet for sektoren. Petroleumsressursene gir særdeles høy grunnrente. Det er ressurser som tilhører det norske folk, og det påhviler derfor norske myndigheter et stort ansvar for å forvalte disse ressursene slik at verdiskapingen bidrar til å sikre velferd og sysselsetting i landet. Gjennom skattesystemet og SDØE vil Regjeringen sikre at en stor andel av inntektene fra petroleumsvirksomheten tilfaller fellesskapet. Regjeringen understreker i proposisjonen at med den foreslåtte restrukturering av SDØE betyr det at skattesystemet i fremtiden vil bli et enda viktigere instrument enn tidligere for å hente inn den ekstraordinære avkastningen i utvinningsvirksomheten. Det har tradisjonelt vært bred og stabil politisk enighet om vår oljepolitikk, både hva gjelder utvinning, og hva gjelder skattesystemet. Dette har vært viktig for å sikre stabilitet og forutsigbarhet for en virksomhet som har store investeringskostnader, og som nødvendigvis må virke i et meget langt tidsperspektiv. Når man nå endrer enkelte rammebetingelser, er det viktig at dette gjøres i så stor forståelse med oljebransjen som mulig, samtidig som det er et så sterkt politisk flertall bak endringene at det kan borge for en forutsigbarhet på området. Dette, sammen med en forpliktelse til å sikre en så stor del av verdiskapningen som mulig for det norske folk, har vært bestemmende for Regjeringens arbeid. Med bakgrunn i Petroleumsskatteutvalgets innstilling har Regjeringen, etter dialog med bransjens organisasjoner og en tverrpolitisk referansegruppe, lagt fram sitt forslag om endringer i petroleumsbeskatningen. Regjeringens forslag innebærer en skatteskjerpelse på oljeselskapene på 800 mill. kr, og man gjør dette ved å ta fatt i noen åpenbare svakheter ved dagens skattesystem. Skjevhetene i dagens system kan oppsummeres ved at den høye sokkelbeskatningen kombinert med rause muligheter for fradrag ikke gir tilstrekkelige incentiver til kostnadsbevissthet, samtidig som mulighetene for fradrag av finanskostnadene, sammen med adgang til høy lånefinansiering, kan uthule skattegrunnlaget for petroleumsvirksomheten. Systemet for fordeling av netto finanskostnader fører bl.a. til at sokkelselskaper kan ha lavere kostnader enn andre selskaper utenfor sokkelen, og gir sterke skattemotiver til å legge annen virksomhet inn i sokkelselskapet. Fordelingsreglene gjør det likeledes mulig å foreta investeringer, etableringer eller oppkjøp som er bedriftsøkonomisk lønnsomt, men ikke nødvendigvis samfunnsøkonomisk lønnsomt. Departementet viser til at slike avregninger av virksomhet utenfor sokkelen, ikke bare på land, men også i forhold til utlandet og utenlandsk virksomhet, med all sannsynlighet vil kunne komme til å øke i tiden fremover. På denne bakgrunnen foreslår Regjeringen endringer i regler for fordeling av finansielle utgifter. Selskapenes finansielle utgifter skal ikke lenger fordeles etter netto inntekt før skatt, men etter formuesverdier på henholdsvis sokkel og land. I denne forbindelse har det vært en diskusjon om formuesverdiene skal ta utgangspunkt i regnskapsmessige verdier eller skattemessige verdier. Regjeringen foreslår at man legger skattemessige verdier til grunn, bl.a. på bakgrunn av de ekstremt gunstige avskrivningsreglene som finnes. For departementet har det videre vært et avgjørende kriterium for valg av verdsettingsprinsippet at det maksimale rentefradraget i særskattegrunnlaget ikke skal bli påvirket av om et sokkelselskap driver virksomhet utenfor sokkelen eller ikke. Departementet viser til at dette hensynet i stor grad ivaretas av en fordelingsregel som er basert på skattemessig nedskrevne verdier, men ikke hvis man benytter seg av regnskapsmessige verdier. Hele komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, har på dette punktet gitt sin tilslutning til Regjeringens forslag. Regjeringen foreslår også at dagens muligheter til fradrag for halvparten av landunderskuddet mot alminnelig inntekt på sokkelen oppheves. Endringen begrunnes med et behov for å gjerde inn sokkelinntektene for å forhindre svekking av skattegrunnlaget på sokkelen gjennom fradrag for underskudd uten tilknytning til slik virksomhet. Flertallet i komiteen, som er alle uten SV, ønsker imidlertid å opprettholde dagens ordning. Flertallet mener at en slik skjerming er viktigst i forhold til særskattegrunnlaget der de store forskjellene i skattesats gir sterke motiver til å føre utgifter over til sokkeldistriktet og inntekter over til land. Når det gjelder det alminnelige skattegrunnlaget, mener imidlertid flertallet at ønsket om å skjerme sokkelinntektene må ses i forhold til behovet for å konsolidere underskudd med ulike deler av virksomheten. En slik konsolideringsadgang bidrar til å redusere risikoen for virksomheter som har aktiviteter både på sokkel og på land. I arbeidet i komiteen har Arbeiderpartiet akseptert denne argumentasjonen, også på bakgrunn av ønsket om en så bred enighet om oljebeskatningen som mulig. For å få mest mulig ut av den videre produksjon på sokkelen er det viktig at flere selskaper, bl.a. de med spesialkompetanse til å utvikle små felt og til å utvinne restene i eksisterende felt, får muligheter til det. Det er derfor viktig å redusere skattemessige inngangsbarrierer for nye aktører. I dag er det store forskjeller for de selskaper som er i skatteposisjon, og de som ikke er det. Ved å innføre en regel om framføring av underskudd med renter i grunnlag for alminnelig skatt og særskatt, samt å tillate at underskudd kan overføres til andre selskaper ved overdragelse av virksomhet på sokkelen, reduseres denne inngangsbarrieren. Disse forslagene har da også fått full tilslutning fra komiteen. Oljebeskatning er vanskelig og komplisert, men gode skatteregler på dette området er helt avgjørende for at vi i fellesskap skal kunne høste av de ressursene vi er velsignet med. Skal vi også i fremtiden kunne nyte godt av de mulighetene vi her har, er det av avgjørende betydning at vi har bred enighet om på hvilken måte disse verdiene skal hentes ut. Det forarbeidet som har vært gjort fra Regjeringens og den tverrpolitiske ressursgruppas side, har vært avgjørende for at vi i dag har en meget bred politisk konstellasjon for det forslaget som nå komiteen fremmer. På de aller fleste punktene er det en samlet komite som står bak. I tillegg er det absolutt samstemmighet mellom Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre på alle punkter. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling.
For Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har arbeidet med endringane i petroleumsskatten hatt to hovudsiktemål: For det første: Endringane skal ikkje medføra at den norske sokkelen sin konkurransesituasjon vert svekt. For det andre: Endringane må vedtakast i vår med breiast mogleg politisk basis. Dette av omsyn til dei endringane som vart gjorde tidlegare i vår, med vedtaket om børsnotering av Statoil og utsal av delar av SDØE. Dette siste punktet har også vore tungt medverkande til at vi frå sentrumspartia har vore relativt lette å forhandla med, fordi vi såg det som avgjerande å skapa ro om og klårleik i kva system som skal gjelda i åra som kjem. La meg også leggja til at eg ser det som positivt for sokkelen sin konkurransesituasjon at det har gått og bør gå lang tid mellom kvar gong petroleumsskatten er til debatt. Dette gjev påreknelege rammevilkår. Eg har vore med i referansegruppa som vurderte framlegga Finansdepartementet arbeidde med, og som vart sende ut på høyring rett før påske. Endringane som det no vert gjort framlegg om, medfører at vi får ein betre struktur. Samstundes er det teke omsyn til fleire av dei innvendingane som både næringa og medlemene av referansegruppa kom med. Og det er ein stor skilnad på det framlegget Odelstinget i dag handsamar, og det opphavlege framlegget Finansdepartementet sendte ut på høyring. Det var eit framlegg som etter mi meining ville svekt den relative konkurranseevna norsk sokkel har, svært mykje. Særleg ville det vore uheldig å gjera vedtak om dette rett før nedsal i Statoil og SDØE. Framlegget vi no handsamar, tek omsyn til to av dei viktigaste innvendingane Petroleumsskatteutvalet hadde i høve til det gjeldande skattesystemet. Det gjeld fordelingsreglane for finansielle postar og trongen for å redusera dei skattemessige avgrensingane i høve til nye verksemder som vil inn på norsk sokkel. Særleg vil høvet til å framføra underskot med rente kunne medverka til at fleire nye selskap vil finna norsk sokkel interessant. Eg ser det som rett at dei nye reglane vil hindra at finanskostnader knytte til verksemd utafor norsk sokkel kjem til fråtrekk i sokkelinntekta. Det har vore diskutert om fordelinga skulle gjerast etter skattemessig nedskrivne verdiar eller etter rekneskapstal. Eg har vore med og akseptert at skattemessig nedskrivne verdiar skal leggjast til grunn når det samstundes, og eg understrekar det, vert justert ved at det ikkje er naudsynt for eit utvinningsselskap som har verksemd utafor norsk sokkel, å ha maksimal gjeld etter regelen om såkalla tynn kapitalisering for å få maksimalt rentefrådrag mot sokkelen. Komiteen sitt fleirtal sluttar seg til denne omlegginga. Eg vil til slutt kort kommentera det at ein under handsaminga i komiteen har endra framlegget frå departementet når det gjeld høvet til å trekkja frå underskot frå landverksemd. Eg vil seia meg nøgd med at Finansdepartementet i denne samanhangen har vore lydhøyr i høve til signal frå komiteen, og at vi med dette kan oppretthalda ordninga som gjeld i dag. Det vil, som saksordføraren gjorde greie for, redusera risikoen for selskapa. Med dette tilrår eg innstillinga.
Jeg er ikke veldig sikker på om den tiden som har stått til rådighet for behandling av denne saken, oppfyller alle ideelle krav til forsvarlig saksbehandling. Hvis innholdet i proposisjonen hadde vært mer i samsvar med det varslede innholdet, nemlig en full gjennomgang og revisjon av hele petroleumsskatteområdet, ville saken neppe kunne vært behandlet på denne siden av sommeren. Man har brukt lang tid på behandlingen i Finansdepartementet. Man har brukt en – skal vi kalle det – parlamentarisk bastard i form av en referansegruppe. Uansett er proposisjonen blitt oversiktlig og ikke så veldig kontroversiell heller, kanskje først og fremst fordi den inneholder svært få endringer. Men da ender man også opp med en proposisjon som ikke staker ut kursen for et skatteregime som kan være så robust og varig som hensikten i utgangspunktet var. Det er imidlertid påfallende at ikke engang de få endringene som foreslås, synes å være tilstrekkelig utredet. Petroleumsnæringen selv har til dels skarpe innvendinger mot to av proposisjonens forslag. Det er også disse forslagene Fremskrittspartiet har festet seg ved. Finansielle poster er av Regjeringen foreslått fordelt mellom land- og sokkelvirksomhet i samsvar med nedskrevet verdi av driftsmidlene i land- og sokkelvirksomheten. I dag fordeles postene i samme forhold som nettoinntektene er fordelt mellom land og sokkel. Denne endringen har den klareste skatteskjerpende effekt av forslagene i proposisjonen. Effekten er, til tross for lang behandlingstid i departementet, ikke tilstrekkelig utredet. Petroleumsnæringen selv hevder at endringen vil ha en langt mer skatteskjerpende effekt enn det Regjeringen har lagt til grunn. En slik uklarhet om effekten av forslaget taler i seg selv for at forslaget avvises inntil det er nærmere utredet. Fra Fremskrittspartiets side vil vi hevde at den foreslåtte endringen vil gi urimelige effekter ved kjøp og salg av lisenser på sokkelen, fordi disse normalt selges med skattemessig kontinuitet. Endringen er også inkonsekvent i forhold til den eksisterende begrensningsregelen for renter i petroleumsskatteloven. Det er heller ikke urimelig å anta at forslaget medfører at en større del av selskapets gjeldsrenter enn det som gir uttrykk for den reelle fordelingen, skattemessig vil henføres til landvirksomheten. Det blir dermed en skjevdeling av finansposter slik at mer av inntekten får særskatt. Fremskrittspartiet vil avvise dette forslaget. Vi er imidlertid glad for at flertallet i komiteen, alle med unntak av SV, har avvist Regjeringens forslag om å oppheve regelen som gir rett til fradrag i alminnelig inntekt på sokkelen for inntil halvparten av underskudd oppstått i landbasert virksomhet. Dermed er fremdeles en viss konsolideringsadgang i behold, i harmoni med skattelovens system. Regjeringens forslag ville, spesielt sammen med forslaget om fordeling av finansielle poster – som dessverre får flertall – skremt nye aktører vekk fra norsk sokkel, og kunne også bidratt til å skremme vekk de som allerede er der i dag. Avslutningsvis vil jeg henlede oppmerksomheten på det Fremskrittspartiet oppfatter som de vesentligste mangler ved proposisjonen. Den er ikke i nærheten av å drøfte om rammebetingelsene på norsk sokkel vil være attraktive nok for internasjonalt konkurrerende oljeselskaper nå eller i fremtiden. Vi fremmer derfor forslag om at det gis en oversikt over rammebetingelser for petroleumssektoren på konkurrerende sokler og territorier. Vi kan ikke ha et skattesystem som over tid tømmer norsk sokkel for aktivitet. Vi ber også om at det utredes og fremmes forslag om systemer for en varierende marginalskatt i petroleumssektoren avhengig av oljeprisen, slik at marginalskatten reduseres når petroleumsprisene er lave. Høye bruttoskatter som CO2-avgift og produksjonsavgift må vi vekk fra på norsk sokkel. Jeg tar med dette opp Fremskrittspartiets forslag slik de fremkommer i innstillingen.
Representanten Siv Jensen har teke opp dei forslaga ho refererte til.
La meg starte med å si hvorfor denne saken overhodet kom opp, for det er i seg selv en stilstudie i hvordan lobbying faktisk kan slå begge veier. Da oljeprisene var 9 dollar fatet, kom oljeselskapene hit i strie strømmer og fortalte at nå trengte de skattelettelser, for nå var sokkelen så lite attraktiv. Så gikk stortingsflertallet inn i budsjettet og gav åpning for at man skulle gjennomgå skattesystemet ut fra oljeselskapenes intensjon eller ønske om å få skattelettelser. Og det Petroleumsskatteutvalget da faktisk fant, var store strukturelle svakheter i petroleumsskattesystemet og ikke nødvendigvis det som oljeselskapene bad om. Dette er egentlig en stilstudie i hvordan petroleumsskattesystemet er – og det er faktisk noe av det aller viktigste – nemlig at det er robust. Det betyr altså at det skal være mulig å ha det samme skattesystem helt uavhengig av de store svingningene i råvareprisen som dette er avhengig av. I så måte må jeg si at SV i all hovedsak er svært tilfreds med det som foreligger her, fordi strukturen i dette har den robustheten ved seg som jeg oppfatter som noe av det aller viktigste. La meg likevel komme med et par kommentarer, for vi har et par dissenser. Jeg kan med én gang ta opp de forslagene SV har i innstillingen, slik at det er gjort. Det som for SV er det viktigste, er å sørge for at man hele tiden har et skattenivå som er så høyt at det er i nærheten av smertegrensen. Dette høres kanskje litt brutalt ut, men det er klart at dette er en råvare som er gitt nasjonen av en geologisk tilfeldighet, og det betyr at grunnrenten skal tilfalle det norske folk og ikke oljeselskapet. Dette er for så vidt de fleste enige om. Derfor har vi også en 50 pst. ekstraskatt på sokkelen, nettopp fordi grunnrenten skal dras inn i statskassen. Men det betyr sett fra SVs ståsted at det er særlig på to punkt man her har valgt å fravike dette prinsippet ved å gi lempeligere vilkår enn strukturen egentlig skulle tilsi, og det er på disse to punkt SV har avvikende forslag. Grunnen til at man skal ha dette høye skattenivået i Nordsjøen, er selvfølgelig at prisen på denne råvaren ikke står i noe som helst rimelig forhold til hva det koster å vinne den ut, noe som gjør at man kan få en grunnrentefortjeneste som er veldig stor. Til tross for det skattesystemet vi har, ser vi altså at når oljeprisen er så høy som den har vært i det siste, og dollarprisen er så høy som den har vært, skaffer oljeselskapene seg betydelige inntekter. Og enkelte, bl.a. Fremskrittspartiet har jeg lagt merke til, frykter at norsk sokkels konkurransekraft ikke skulle være til stede. Dette er en påstand som ofte fremsettes, særlig fra oljeselskapenes side, men det er jo ingenting som tyder på at norsk sokkels konkurransekraft er svekket. Tvert imot er det vel slik at når det gjelder lisenser som deles ut, har det fremdeles vært en betydelig interesse fra alle oljeselskaper for å delta. Skattesystemet skal etter SVs mening da være nøytralt. Det betyr at det ikke skal bidra til overinvestering, og det betyr at man også skal passe på forholdet mellom land og sokkel. For det er klart at når man har en så gunstig måte å kunne få store fortjenester på, ved å investere i Nordsjøen istedenfor å investere på land, kan det fort vri investeringer bort fra fastlandsøkonomien. Det har vi også sett gjennom de siste år. Enkelte år har faktisk investeringene i Nordsjøen vært astronomiske 70-80 milliarder kr, som selvfølgelig bidrar til at investeringsstrømmen til det øvrige norske næringsliv har blitt lavere. Det som også er viktig for SV, er at man har en profil knyttet til miljø som gjør at skattesystemet skal legge til rette for at man tar miljømessige hensyn både på avgiftssiden og selvfølgelig også på skattesiden. De to punkt hvor SV dissenterer fra flertallsinnstillingen, gjelder prinsippet om at oljeselskapene får gunstigere vilkår knyttet til avskrivingsregler for investering på sokkelen, og det gjelder også muligheten til å beregne rente ved fremføring av underskudd i alminnelig inntekt på sokkelen, som innebærer en favorisering av investering på sokkelen fremfor på land. Begge deler vil etter vår mening medføre at investeringsnivået på sokkelen vil bli høyere enn hva som er samfunnsøkonomisk lønnsomt, på bekostning av investeringer og ressursbruk i Fastlands-Norge. Dette er viktige poeng for SV, nemlig at hvis man lager en struktur som SV er enig i, betyr det at man ikke allerede i utgangspunktet skal gå inn med lempelige unntak for på den måten å lempe til skattesystemet. Strukturen i dette skattesystemet som Petroleumsskatteutvalget foreslo, og som departementet viderefører, er vi enig i. Derfor synes vi det er underlig at man fraviker prinsippet på disse to viktige felt. Jeg vil si det slik at jeg i all hovedsak er enig i den innstillingen som foreligger, og jeg er glad for at det er et bredt flertall i Stortinget som fremdeles mener at det skal være et betydelig skattenivå for de selskap som opererer på sokkelen, og at det skal være forskjell mellom skattenivået for fastlandsøkonomien og det som gjelder for sokkelindustrien.
Øystein Djupedal har då teke opp dei forslaga han refererte til.
Stortinget behandler i dag en av flere saker som inngår i et omfattende arbeid for å få en oppdatert og mer skreddersydd politikk tilpasset utfordringene i petroleumssektoren. Gjennom behandlingen av olje- og gassmeldingen gav Stortinget sin tilslutning til viktige justeringer for å gjøre norsk sokkel mer attraktiv for både små og store aktører. Det gav mer forutsigbare og attraktive rammevilkår for næringen. Børsnoteringen av Statoil og salg av SDØE-andeler har bidratt til det samme. For Venstre var det i den forbindelse viktig å bidra til et bredt og robust kompromiss i Stortinget. Det fikk vi gjennom den løsningen Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre forhandlet seg fram til. Kompromisset la grunnlaget for en videreutvikling av Statoil og for en mer effektiv utnyttelse av ressursene på norsk sokkel. Venstres mål har vært at vi gjennom den saken vi i dag behandler om petroleumsskatt, skal bidra til langsiktighet og gode rammevilkår for næringen. Derfor er det positivt at det også i denne saken er et bredt kompromiss bak nødvendige systemendringer. Beskatningen er ikke skjerpet på en måte som svekker konkurranseevnen, og det sikres ro rundt skattesystemet. Slik sett er det som foreligger i dag, et vesentlig bedre utgangspunkt enn det som var Regjeringens opplegg, og som var ute på høring. Det norske skattesystemet for petroleumssektoren har vært robust og stabilt i lang tid, og denne stabiliteten og langsiktigheten videreføres som et av norsk sokkels konkurransefortrinn. Det har i behandlingen vært et dilemma knyttet til spørsmålet om fradrag for finansutgifter utenfor norsk sokkel. Det har vært ønskelig å begrense fradraget, samtidig som vi ikke diskriminerer eksempelvis industrilokomotivet Hydro. Hydro er det selskapet som ville blitt mest skadelidende dersom vi skulle ha gjennomført et rendyrket prinsipp om at finansutgiftene fra landbasert virksomhet ikke skulle kunne utgiftsføres mot inntektene på norsk sokkel. I innstillingen har dette fått en god løsning. Behandlingen av olje- og gassmeldingen, delprivatisering og børsnotering av Statoil, salg av SDØE-andeler, samt endringer i petroleumsbeskatningen har til sammen bidratt til gode og forutsigbare rammevilkår som næringen kan leve godt med. Dermed er det også lagt et grunnlag for god ressursutnyttelse og for at norsk sokkel bevarer konkurransedyktigheten.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 2.[[Votering, sjå side 527]] Etter ynske frå finanskomiteen vil presidenten foreslå at sakene nr. 3 og 4 blir handsama under eitt. – Det er vedteke.
Jeg tror ikke det er like mye temperatur i denne saken som i de foregående sakene, men det er likevel en viktig sak. Odelstinget behandler i dag endringer i reglene for private pensjoner i arbeidsforhold. Forslagene gjør reglene mer fleksible og kan bidra til at flere foretak oppretter slike ordninger for sine ansatte. Det vedtas en ny regel i lov om innskuddspensjon som åpner for at en pensjonsordning kan ha bestemmelser om at innskuddene i et enkelt år skal kunne være inntil 25 pst. høyere eller lavere enn det som er fastsatt i innskuddsplanen. Det gir fleksibilitet for bedriftene, som da igjen bør senke terskelen for å inngå bindende tjenestepensjonsavtaler. Det kan igjen redusere klasseskillet mellom de som i dag har tjenestepensjon, og de som ikke har tjenestepensjon. Det vil også gi større muligheter til å tilpasse innskuddene f.eks. til økonomien i foretaket det enkelte år. Komiteen åpner også for parallelle innskudds- og foretakspensjonsordninger. Dette innebærer at et foretak kan ha både en innskuddspensjonsordning og en foretakspensjonsordning. Det er en nyvinning. Gjennom dette regelverket vil vi altså få en meget moderne lovgivning knyttet til pensjoner. Regjeringen åpner ikke for kombinerte ordninger, men for parallelle, til tross for at en rekke høringsinstanser har gått inn for at det skal åpnes for kombinerte. Flertallet åpner for at en innskuddspensjon kan legges på toppen av en ytelsesbasert pensjon. Det bør gjøres slik at samtlige ansatte som er omfattet av en ytelsesdel, også er omfattet av en innskuddsdel. Innskuddet på toppen kan i så fall gi muligheter for årlige forhandlinger om variable innskudd, mens ytelsen i bunn vil kunne utgjøre en slags grunnsikkerhet for medlemmene knyttet til et bestemt ytelsesnivå. Det er et faktum at en rekke bedrifter har foretakspensjon, altså en ytelsesbasert pensjon, som garanterer 60 pst. av tidligere lønn når man går av med pensjon. I det offentlige har man 67 pst. kompensasjonsandel, og nå er også knekkpunktet opphevet i offentlige pensjoner. Det man da kan gjøre gjennom å åpne for kombinerte ordninger, er å bygge på 60 pst.-ordningen, som er en ytelsesbasert ordning, med en innskuddsbasert ordning, slik at man også i privat sektor kan begynne å nærme seg det man har i offentlig sektor. Det er en meget grei ordning, som kan gi arbeidstakerne bedre kompensasjonsgrader også i privat sektor. Store norske selskaper har faktisk bare 60 pst. kompensasjonsgrad. Med en sånn ordning kan man altså komme opp i en bedre ordning, selv om man ikke er garantert 67 pst. Men det er altså innskuddspensjonen på toppen som gjør at man får en bedre løsning. Flertallet registrerer at departementet mener at kombinerte ordninger bør utredes på et senere tidspunkt. Flertallet mener derimot at det bør åpnes for kombinerte ordninger og ber departementet komme tilbake med forslag om dette i forbindelse med den varslede kredittmeldingen i høst. Jeg vil gjerne at finansministeren, hvis han har tenkt å ta ordet, bekrefter at han er innstilt på det. Som en del av behandlingen av statsbudsjettet for 2001 ble det vedtatt skattemessige innstramminger for premiefond og innskuddsfond, samt fortsettelsesforsikringer. Finansdepartementet foreslår betydelige ytterligere skattemessige innstramminger frem mot 2004. Det er skuffende, og de mener at det skal vedtas her og nå. Heldigvis er det sånn at komiteen mener at det ikke bør foretas ytterligere skattemessige innstramminger for premiefond og innskuddsfond utover det som er gjennomført for 2001. Og det har også Arbeiderpartiet sluttet seg til. Det er gledelig. Problemet er at dette er lovet tidligere. En måned før statsbudsjettets fremleggelse i fjor høst avgav komiteen innstilling om tjenestepensjon. Da lovte også flertallet at her skulle det ikke være noen innstramming når det gjaldt de skattemessige sidene ved premiefondene. En måned senere ble det foreslått og vedtatt i Stortinget. Men man må ta med seg det som er. Dette er i alle fall et fromt ønske fra et flertall. Nå er også Arbeiderpartiet med i flertallet, så det kan hende at det virker litt sterkere – det var ikke Arbeiderpartiet med på i fjor høst, det bør det opplyses om. En samlet komite ber om at skattereglene for premiefond og innskuddsfond vurderes nærmere i forbindelse med arbeidet med modernisering av virksomhetsregler for livsforsikring i regi av Banklovkommisjonen. I innstillingen åpner man for at bedriftene også skal kunne påvirke finansinstitusjonens plassering av pensjonskapitalen, såkalt kollektivt investeringsvalg – at man skal ha et ord med i laget med hensyn til hvordan midlene investeres for tjenestepensjonen. Det tror jeg er en riktig reform, hvis man gjør det på en riktig måte. I lovforslaget vurderes også behovet for endringer i livsforsikringsselskapenes rammebetingelser. Utviklingen i sparemarkedet og hensynet til norske livsforsikringsselskapers fremtidige konkurransesituasjon tilsier at livsforsikringsselskapene også gis adgang til å tilby kapitaliseringsprodukter. I dag har selskapene bare anledning til å tilby slike produkter i tilknytning til enkelte skattefavoriserte pensjonsordninger. Flertallet i komiteen slår fast at det bør legges til rette for at livsforsikringsselskapene kan forvalte pensjonskapital uten at det stilles vilkår om avkastningsgaranti til forvaltningen. Flertallet legger vekt på de faglige juridiske vurderingene til Banklovkommisjonens leder, professor Erling Selvig, som er referert i proposisjonen. Kredittilsynet har i brev datert 14. desember 2000 til Finansdepartementet påpekt at bl.a. land som Storbritannia, Irland og Luxemburg åpner for at livsforsikringsselskaper kan forvalte pensjonsordninger uten at det stilles vilkår om avkastningsgaranti til forvaltningen. Disse landenes tolkninger av EU-regelverket synes å være godt tilpasset målet om likeverdige konkurransebetingelser mellom ulike typer finansinstitusjoner, både innenlands og utenlands. Jeg registrerer imidlertid at departementet ønsker å foreta ytterligere kartlegginger av regelverket på dette punktet i utvalgte EU-land. Flertallet legger derimot stor vekt på at Hope-utvalget generelt gikk inn for at norske finansinstitusjoner bør ha likeverdige konkurranseforhold med utenlandske konkurrenter. Flertallet mener i lys av dette at det er en sentral målsetting at norske livsforsikringsselskaper ikke har dårligere muligheter til å forvalte pensjonskapital for produkter uten rentegaranti regulert i innskuddspensjonsloven enn konkurrenter som opererer fra ett av de ovenfornevnte EU-land. Ut fra hensynet til mest mulig likeverdige konkurranseforhold mellom utenlandske og innenlandske aktører for produkter regulert i innskuddspensjonsloven ber flertallet i komiteen om at det varslede faglig juridiske utredningsarbeidet og arbeidet med den videre internasjonale kartlegging gis høyeste prioritet. Man har gitt et klarsignal om at man også åpner for dette, og at det bør skje raskest mulig. Hvis finansministeren har tenkt å ta ordet, ber jeg også om en kommentar på hvordan han har tenkt å følge opp komiteflertallets merknad på dette punkt.
Det har vært oppe mange pensjonssaker i Stortinget den siste tiden, og det er bra. For det er på høy tid at de 900 000 arbeidstakerne som i dag ikke har noen form for pensjonsordninger utover folketrygden, også kan få slike muligheter. En del av de forslagene vi behandler i dag, er en oppfølging av Stortingets behandling av innskuddspensjonsloven. Jeg viser til saksordførerens innlegg, men vil komme innom noen punkter i innstillingen. I Ot.prp. nr. 42 for 2000–2001 foreslår Regjeringen en ordning med kollektivt investeringsvalg uten at foretaket har noen plikt til å sikre arbeidstakerne mot at forvaltningen av kapitalen gir negativt resultat, såkalt nullgaranti. Det betyr at verdien av kapitalen til enhver tid avhenger av markedsverdiene av de eiendelene som inngår i investeringsporteføljen. Lovforslaget åpner for at pensjonskapitalen til medlemmer som nærmer seg pensjonsalderen, kan overføres til en egen investeringsportefølje som utsettes for mindre risiko enn porteføljen til de andre medlemmene. Regjeringen foreslår også at når det er arbeidstakere som tar risikoen, er det også arbeidstakerne som har rett på avkastningen. Avkastningen skal derfor i sin helhet tilfalle medlemmene. Når det er arbeidstakerne som skal bære risikoen, mener Arbeiderpartiet at det er rimelig at arbeidstakerne også har innflytelse over investeringsbeslutningene. Vi foreslår derfor at styringsgruppen skal få uttale seg, og at det i ordninger med kollektivt investeringsvalg skal opprettes en styringsgruppe, selv om det er mindre enn 15 medlemmer, som ellers er kravet. Det er bra at et flertall i komiteen slutter opp om dette. Arbeiderpartiet mener likevel at den ordningen Regjeringen foreslo tidligere, og som det ikke ble flertall for, var en bedre ordning enn den som nå blir vedtatt. Den gav både arbeidstakerne større trygghet og foretakene mulighet til å redusere sine pensjonskostnader, hvis de forvaltet kapitalen på en vellykket måte. Når ordningen med en nullgaranti ikke ble vedtatt, mener vi det er rimelig at arbeidstakerne får hele gevinsten når det er de som tar risikoen, og vi er fornøyd med at vi får flertall for det. I reguleringen av forsikringsvirksomheten er flertallet, bestående av sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, svært opptatt av forsikringsselskapenes konkurransesituasjon. Vi i Arbeiderpartiet er også opptatt av dette, men samtidig er vi opptatt av å sikre forbrukerne. Det er for dem ordningene er til. Det er derfor viktig at selskapenes virksomhet er oversiktlig og lett å kontrollere. Mulighet for kontroll er viktig for å sikre at pengene forvaltes på en forstandig måte som ikke påfører kundene eller arbeidstakerne unødig risiko. En spesiell problemstilling som tas opp i proposisjonen, er hvilke krav som skal stilles til forsikringsselskapenes forvaltning av pensjonskapitalen. Hovedspørsmålet blir om selskapene skal kunne forvalte pensjonskapitalen uten noen form for avkastningsgaranti. Et flertall i komiteen, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, mener at livsforsikringsselskapene bør kunne forvalte pensjonskapitalen uten at det stilles krav om en avkastningsgaranti. Flertallet mener at selskapene vil komme i en konkurransemessig vanskelig situasjon hvis de ikke får en slik mulighet. Arbeiderpartiet mener at å tilby forvaltning av pensjonskapitalen uten avkastningsgaranti er i gråsonen i forhold til EUs livsforsikringsdirektiv. Vi mener dessuten at situasjonen ikke er så presserende at det ikke er tid til å vurdere dette grundig, og at det vil være uklokt å trekke forhastede slutninger nå. Fram til nå har livsforsikringsselskapene måttet gi en garanti på 3 pst. årlig i avkastning. Nå foreslår Regjeringen å lempe på kravene, og har lagt fram tre forslag. Det er flertall for disse forslagene, men flertallet, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, ønsker en mer liberal praksis knyttet til de ulike produktene. Arbeiderpartiet mener at Norges EØS-forpliktelser ikke åpner for en mer liberal praktisering enn at selskapene må gi en garanti mot en konkret og nærmere angitt risiko. Når det gjelder Ot.prp. nr. 78, foreslår Regjeringen at foretakene kan bestemme at innskuddene skal være inntil 25 pst. høyere eller lavere enn et definert normalnivå i et bestemt år. Arbeidstakerne må informeres om endringer av betydning i innskuddsplanen, og styringsgruppen bør behandle slike endringer. Det slutter en enstemmig komite seg til. Arbeiderpartiet har tidligere gått imot dette og vil understreke betydningen av at arbeidstakerne får informasjon om endringer i innskuddsplanen, slik at de til enhver tid har god oversikt over sine pensjonsrettigheter. Vi vil også påpeke at partene i arbeidslivet gjennom avtaler kan begrense foretakenes mulighet til å endre innskuddene fra år til år. Komiteen går ikke inn for innstramminger av skattereglene, men ber om at skattereglene for premiefond og innskuddsfond vurderes nærmere i forbindelse med arbeidet med modernisering av virksomhetsreglene for livsforsikring i regi av Banklovkommisjonen. Flertallet har tidligere vedtatt at det skal tillates parallelle ordninger, og at Regjeringen skulle komme tilbake med lovforslag som tillot dette. Flertallet bad også om at Regjeringen skulle komme tilbake med en vurdering av mulighetene for å legge en innskuddspensjon på toppen av en ytelsesbasert pensjon. Arbeiderpartiet gikk imot at parallelle ordninger skulle tillates. Vi mente at det ville være vanskelig å sikre likebehandling hvis de ansatte ikke er medlemmer i samme ordning, men i parallelle ordninger som er bygd på ulike prinsipper. Det er bl.a. ikke ønskelig å åpne for at de som har arbeidet i bedriften en stund, og nyansatte, tilbys forskjellige pensjonsordninger. Regjeringen har i proposisjonen fremmet tre ulike kombinasjoner av retningslinjer for parallelle ordninger som støttes av komiteen, med unntak av SV, med én endring. Flertallet mener nemlig at partene i arbeidslivet på den enkelte bedrift bør kunne avtale hvilken av pensjonsordningene en gruppe av arbeidstakerne skal være medlem av. Partene skal ikke kunne inngå avtaler som medfører urimelige forskjellsbehandlinger av den enkelte gruppe arbeidstakere. Dette er viktig for Arbeiderpartiet. Flertallet i komiteen, alle med unntak av Arbeiderpartiet og SV, går fortsatt inn for kombinerte ordninger til tross for at Kredittilsynet mener at det ikke er mulig å sikre likebehandling av de ansatte. Arbeiderpartiet er fortsatt mot at det åpnes for kombinerte ordninger, fordi det er en umulig oppgave å stille krav til kombinerte og parallelle pensjonsordninger som sørger for generell likebehandling, og at forholdsmessighetsprinsippet gjennomføres.
Ved Stortingets behandling av lov om innskuddspensjon høsten 2000 ble Regjeringen på enkelte punkt bedt om å utarbeide justerte lovforslag eller foreta ytterligere vurderinger. På denne bakgrunn fremmet Regjeringen 2. mars i år lovforslag som bl.a. innebærer at midler knyttet til alderspensjon i ordninger med innskuddspensjon og engangsbetalt alderspensjon kan forvaltes med kollektivt investeringsvalg, og at premiereserven for uførepensjon og etterlattepensjoner skal kunne forvaltes med investeringsvalg for foretaket. I tråd med den tidsplanen som ble gitt av Stortinget fremmet Regjeringen også 27. april forslag for å ivareta Stortingets øvrige anmodninger, bl.a. knyttet til utforming av årlige innskudd i en innskuddspensjonsordning, adgang til å ha parallelle pensjonsordninger og adgang til å lukke ytelsesbasert foretakspensjon ved overgang til innskuddspensjonsordning. Det ble også gitt en vurdering av muligheten til å sammenligne innskudds- og ytelsesordninger samt en vurdering av kombinerte ordninger. Jeg er tilfreds med at finanskomiteen i de to innstillingene i hovedsak har sluttet seg til Regjeringens forslag. Jeg har samtidig merket meg at komiteens flertall på enkelte punkter har lagt til grunn en noe annen oppfatning enn skissert i lovforslaget. Blant annet går et flertall av finanskomiteens medlemmer inn for at det skal åpnes for kombinerte ordninger på et tidligere tidspunkt enn foreslått. Denne problemstillingen vil bli fulgt opp. Jeg kan også forsikre om at komiteflertallets henstilling om at den varslede kartleggingen av internasjonal praktisering av EUs regelverk svarende til den norske klasseforskriften klasse V skal gis høy prioritet, selvsagt også vil bli fulgt opp. Jeg har også merket meg at finanskomiteen mener det ikke bør foretas ytterligere skattemessig innstramming for premiefond og innskuddsfond, som skissert, fra og med inntektsåret 2004. Jeg tar sikte på å vurdere skattereglene for premie- og innskuddsfond nærmere i sammenheng med oppfølgingen av Banklovkommisjonens neste utredning. Avslutningsvis vil jeg minne om at det gjennom flere år er nedlagt et betydelig arbeid for å modernisere regelverket for kollektive pensjonsordninger i arbeidsforhold med skattemessig gunstig behandling. De forslagene vi diskuterer her i dag, er elementer i denne prosessen. Etter min oppfatning har vi klart å skape et tidsriktig, effektivt og fleksibelt rammeverk som gir mulighet for at flere kan få en pensjonsordning.
Fleire har ikkje bede om ordet i sakene nr. 3 og 4.[[Votering, sjå sidene 529 og 531]] Etter ynske frå finanskomiteen vil presidenten føreslå at sakene nr. 5 og 6 blir handsama under eitt. – Det er vedteke.
Siden disse to sakene omhandler to forskjellige forhold, vil jeg ta dem for meg en etter en. Den første saken inneholder forslag om lov om endringer i lov om verdipapirhandel, slik at varederivater skal omfattes av begrepet «finansielle instrumenter». Det finnes en rekke varederivatmarkeder hvor det er norske investorer og mellommenn, f.eks. kornderivater, aluminiumsderivater, fraktratederivater og oljederivater. Markedsplassene for disse ligger i utlandet. Kraftderivatmarkedet er for tiden det eneste varederivatmarkedet med markedsplass i Norge. Finanskomiteen slutter seg i all hovedsak til departementets vurderinger i denne saken. Komiteen har ingen innsigelser, verken til reguleringsbehovet eller til reguleringsformen. Når det gjelder handelsreglene, har komiteen tillatt seg å understreke at reglene om urimelige forretningsmetoder og god forretningsskikk i verdipapirhandelloven § 2-5 vil gjelde ved handel med eller ved virksomhet som i hovedsak er knyttet til varederivater. Komiteen har heller ingen innsigelser til regulering av mellommannsfunksjonen og andre investeringstjenester eller til regulering av markedsplassfunksjonen. Komiteens flertall avviker fra departementets forslag når det gjelder nettingreglene. Allerede under Odelstingets behandling av børsloven, Innst. O. nr. 3 for 2000-2001, påpekte komiteens flertall behovet for innføring av motregningsregler, eller netting, for kraftderivater. Dette var med bakgrunn i liberaliseringen av kraftmarkedet i Europa, som medfører at antall konkurrenter for norske aktører øker. For norske aktører som ønsker å handle med utenlandske selskaper, betyr mangelen på lovregulering av oppgjør og clearing at de får et høyere kapitaldekningskrav enn sine utenlandske konkurrenter, eller at utenlandske selskaper på grunn av manglende lovregulering ikke ønsker å handle med norske selskaper i det hele tatt. Komiteens flertall bad da om at verdipapirhandelloven skulle endres for å ivareta dette. Komiteflertallet mener at Regjeringen ikke har fulgt opp tidligere stortingsvedtak gjennom å utarbeide forskrift. Regjeringens forslag åpner for en begrenset adgang til motregning og for at verdipapirhandelloven § 10-1 bare skal gjelde for varederivater som er gjort opp under medvirkning av en oppgjørssentral, og å reversere Stortingets behandling av børsloven, som nettopp åpner for muligheten til å utvide bestemmelsen til å omfatte alle finansielle varederivater. Komiteflertallet mener at dette kan være uheldig for norske finansinstitusjoner og for norske brukere av varederivatmarkedet, særlig kraftselskapene. Både finansielle og ikke-finansielle aktører på det norske kraftmarkedet har behov for å bruke hele rekken av finansielle varederivater, ikke bare dem som er børsnotert eller clearet via oppgjørssentralen. Hvis aktørene ikke skal kunne inngå bindende motregningsavtaler for sin handel med finansielle varederivater mellom to parter utenom børs, risikerer de å møte høyere krav til marginer og høyere priser enn det deres nordiske konkurrenter gjør. De fleste berørte høringsinstanser har uttrykt støtte til at motregningsbestemmelsen utvides til å omfatte finansielle varederivater. Flertallet foreslår derfor å vedta motregningsadgang direkte i loven, og at iverksettelsen av reglene om motregning av varederivater skal skje senest 1. juli dette år. Hva gjelder spørsmålet om meldeplikt, har komiteen registrert at det fra enkelte hold tas til orde for en lovfesting av meldeplikten. Komiteen ber derfor departementet vurdere spørsmålet om generell meldeplikt, og jeg ber særlig finansministeren merke seg dette. For øvrig anbefaler jeg tilrådingen fra komiteen. Så til neste sak: I proposisjonen fremmer Regjeringen forslag til endringer i lov om verdipapirhandel, først og fremst for å gjennomføre tiltak mot ulovlig innsidehandel. Finanskomiteen har tidligere vurdert enkelte spørsmål knyttet til dette og har ønsket klare og entydige regler for å bidra til en mer effektiv og sikker handel. I all hovedsak slutter komiteen seg enstemmig til Regjeringens forslag. Kun på ett punkt avviker komiteens flertall fra Regjeringens forslag. Komiteens flertall, som ikke inkluderer Arbeiderpartiet og SV, viser i innstillingen til at departementet foreslår at overtredelse av meldeplikten i § 3-1 ikke lenger skal være straffbart, unntatt ved gjentatte eller grove overtredelser. I stedet for straff foreslår departementet at det innføres en ordning der Kredittilsynet skal ilegge «overtredelsesgebyr». Ileggelse av overtredelsesgebyr regnes etter forslaget ikke som straff. Dette innebærer at de strafferettslige grunnprinsipper om f.eks. utvist skyld og om at man ikke kan dømmes for overtredelse dersom det finnes rimelig tvil, ikke vil gjelde. Ileggelse av overtredelsesgebyr kan bringes inn for domstolene etter sivilprosessens regler, slik at rettsikkerhetsgarantien i straffeprosessloven ikke vil gjelde i en slik sak. Mindretallet i komiteen viser til Grunnloven § 96, hvor det følger at ingen kan straffes uten dom. I lys av denne bestemmelsen kan det reises spørsmål om en ordning med overtredelsesgebyr er i samsvar med dette, siden overtredelsesgebyr i realiteten har vesentlige likheter med straff, f.eks. i form av bot. Mindretallet har merket seg at departementet i sitt brev til komiteen av 15. mai viser til at ordninger med gebyr finnes i veitrafikkloven og i skatte- og avgiftslovgivningen – her eksemplifisert i form av tilleggsskatt. Men komiteens mindretall mener at slike ordninger er uvanlige i Norge, og at hensyn som kan begrunne slike ordninger på ett rettsområde, ikke uten videre gjør seg gjeldende på andre rettsområder. Man viser til at departementet ikke har vurdert forslaget i lys av Grunnloven § 96, og heller ikke har pekt på slike særlige hensyn som bør ligge til grunn for en ordning som kan være tvilsom i forhold til Grunnloven. Det ble i 1985 gjort vurderinger i en offentlig utredning av det utvalget som forberedte børsloven av 1988. Dette utvalget vurderte bl.a. om børsloven skulle inneholde en regel om ileggelse av bot ved overtredelse av børsreglementet, men man foreslo ikke en slik regel, da man anså den som tvilsom i forhold til Grunnloven § 96. Mindretallet viser videre til at departementets omtale av de eksisterende ordninger med overtredelsesgebyr ikke inneholder de bakenforliggende hensyn som der gjør seg gjeldende, og som vil være relevant ved vurderingen av en ordning som er foreslått nå. Det opplyses i proposisjonen at de bøter som hittil er ilagt, er i størrelsesorden 20 000–40 000 kr for privatpersoner. Med det innebærer overtredelsesgebyrordningen et reelt rettssikkerhetshinder, da det sjelden vil være verdt den økonomiske risikoen ved å engasjere advokat ved klagebehandling eller sivilt søksmål. Uønsket atferd blant borgerne bør i første rekke straffebelegges, og bare tungtveiende og nøye avveide hensyn kan begrunne sanksjonsformer som i realiteten kan omfattes av Grunnloven § 96. Komiteens flertall har da landet på at det er vesentlig at meldepliktsbestemmelsen overholdes, at man har sanksjonsbestemmelser som virker preventivt, og at overtredelse skal medføre en reaksjon som harmonerer med lovbruddets karakter. Men det samme flertallet er opptatt av at rettssikkerheten ivaretas og vil derfor anbefale at spørsmålet om å innføre overtredelsesgebyr ikke behandles nå, men tilbakesendes departementet for ytterligere utredning. Det har vært stor uenighet mange steder i forhold til dette spørsmålet, og det er etter komiteens vurdering på ingen måte grundig nok utredet. Derfor foreslår flertallet at gjeldende regel om straffesanksjon ved brudd på meldeplikten blir stående, slik at det ikke innføres ny § 14-2 i loven. Jeg anbefaler med dette komiteens innstilling.
Verdipapirhandellova sitt formål er å legge til rette for ein sikker, ordna og effektiv handel med finansielle instrument. Når ein handlar med verdipapir, er det viktig at marknadsaktørane har tillit til marknaden og informasjonstilgangen. Det er også vesentleg at aktørane ikkje har tilgang til relevant informasjon som andre ikkje har moglegheit til å skaffe seg. Det er difor forbod mot innsidehandel, og eit slikt forbod skal bidra til at investorar i marknaden vert sikra mest mogleg lik behandling. Frå fleire hald har det vore hevda at verdipapirhandellova sine føresegner knytte til ulovleg innsidehandel ikkje har verka tilstrekkeleg effektivt. Dette har ein ved dette lovframlegget gjort noko for å rette på. Eg er glad for at Stortinget i dag ser ut til i det alt vesentlege å slutte seg til dette framlegget. Den einaste usemja er ved ilegging av gebyr ved brot på meldepliktføresegnene. Det har skjedd ein auke av mindre brot på meldepliktsreglane i den seinare tida. I dei aller fleste tilfella har transaksjonane vore små, eller meldefristen er berre i liten grad vorte overskriden. I dei fleste sakene ligg det heller ikkje føre mistanke om at den seint framsette mel-dinga var meint å dekke over lovstridige eller klanderverdige forhold. Medlemene frå Arbeidarpartiet og SV ynskjer at det vert innført eit tospora system som fører med seg at Kredittilsynet kan ilegge gebyr ved brot på meldeplikta ved mindre grove brot. Dette vil etter vår oppfatning effektivisere systemet. Vedtak om gebyr vil vere enkeltvedtak etter forvaltningslova, og det vil kunne innklagast til Finansdepartementet. Dersom det skjer grove brot på meldepliktsregelen, skal desse, som i dag, sanksjonerast etter dagens straffeføresegner. Denne saka har vore ute til høyring, og høyringsinstansane sluttar seg til at det bør innførast ein rett til å ilegge gebyr ved brot på reglane om meldeplikt i verdipapirhandellova § 3-1 og § 3-3. Arbeidarpartiet støttar difor framlegget frå Regjeringa. Eg tek opp mindretalsframlegget frå Arbeidarpartiet og SV på side 21 i innstillinga. Når det gjeld Ot.prp. nr. 53 om regulering av handel med varederivat, er komiteen i all hovudsak samd i Regjeringas forslag. Det er også semje om at retten til netting av varederivat og vilkåra for dette skal gå fram av lova, der også definisjonen av kva kontraktar som skal omfattast av omgrepet varederivat, skal gå fram. Det er vidare slik at Regjeringa i det framlegget som ligg til grunn for innstillinga om regulering av varederivat, opnar for netting eller motrekningsreglar. Det gjeld også for derivat som ikkje er noterte på børs. Det betyr at lovframlegget frå Regjeringa gjev høve for netting av både børsnoterte og ikkje børsnoterte varederivat. I innstillinga går det fram at Arbeidarpartiet og SV meiner at føresetnaden for dette er at oppgjeret skal skje gjennom ein oppgjerssentral. Vi meiner at dette er viktig for tryggleiken til alle aktørane som tek del i varederivatmarknaden. Vidare er det grunn til å peike på at denne oppgjersforma vil gje meir ordna forhold i denne marknaden. Særleg vil dette kunne vere tilfellet i samband med konkurs, der kontraktspartane som har inngått avtale om netting, kan hente ut sitt tilgodehavande i konkursbuet før andre aktørar. Med bakgrunn i dette vil eg ta opp mindretalsframlegget frå Arbeidarpartiet og SV på side 13 i innstillinga.
Representanten Kaldhol har tatt opp dei forslaga han refererte til. Fleire har ikkje bede om ordet til sakene nr. 5 og 6.[[Votering, sjå sidene 534 og 535]]
Eg vil starta med å visa til debatten i Stortinget tidlegare i dag, der eg gjorde greie for prinsippa som eg meiner ein skal leggja til grunn for fastlegginga av saldoavskrivingssatsar. I samband med budsjetthandsaminga sist haust vart satsen for saldogruppe g endra til 2 pst., og satsen for saldogruppe h vart endra til 0 pst. Regjeringa gjer i Ot.prp. nr. 50 for 2000–2001 framlegg om at saldogruppe g i landbruket vert sett til 4 pst., noko vi sluttar oss til. Dette vert gjort ved å gjera framlegg om eit tillegg til skattelova § 14–43 andre lekk, ved ein ny bokstav c, for å få ei praktikabel avgrensing. Dette er Kristeleg Folkeparti samd i. Samstundes vil eg leggja til at også saldogruppene g og h må vurderast i samband med den meldinga Regjeringa har varsla at ho skal leggja fram til hausten. Med dette vil eg tilrå innstillinga.
Avskrivningsreglene er en viktig del av næringsbeskatningen. Avskrivningsreglene er med på å avgjøre hvor stort en bedrifts skattbare overskudd blir i det enkelte år. Sammen med bl.a. den formelle skattesatsen på selskapsoverskudd bestemmer avskrivningsreglene dermed den reelle skattebelastningen på næringslivet. Helt siden Aarbakke-utvalget la frem sin utredning i 1989, har det vært bred enighet om prinsippene for fastsettelse av avskrivningssatsene. Satsene stod urørt fra skattereformen i 1992 til budsjettforlikene mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene i 1999 og 2000, som et ledd i å skaffe inndekning i budsjettavtalene. Regjeringen har lagt på bordet en sak hvor landbruket er den eneste næring som skal fritas for endringene i saldoavskrivningene. Det finnes ikke noen argumenter fra Regjeringens side for denne saken. Man forsøker overhodet ikke å gi noen begrunnelse for en slik særbehandling av landbruket. Det er selvsagt fordi det ikke finnes noen argumenter for at landbruksnæringen rammes annerledes enn det øvrige næringslivet av de uforsvarlige innstramningene i avskrivningssatsene som Arbeiderpartiet står bak. Også næringsdrivende i landbruket har krav på forutsigbare rammebetingelser. Endringer i avskrivningssatsene får like problematiske virkninger i denne næringen som i andre. Høyre har gått imot innstrammingene som flertallet har foretatt i avskrivningsreglene. Landbruket ville med Høyres politikk hatt gunstigere avskrivningsregler enn det som i dag legges til grunn. Vi er imot at den enkelte næring uten noen form for begrunnelse skal plukkes ut og gis særbehandling. Denne fremgangsmåten innebærer i realiteten at Regjeringen – med støtte fra sentrumspartiene – driver aktiv forskjellsbehandling.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 7.[[Votering, sjå side 538]]
Ingen har bede om ordet.[[Votering, sjå side 538]]
Venstre har i Dokument nr. 8:99, som vi behandler i dag, fremmet forslag om at mindre næringsdrivende må kunne sende inn omsetningsoppgaver årlig i stedet for annenhver måned, slik loven i dag tilsier. Momsreformen, som skal tre i kraft 1. juli i år, medfører at mange mindre bedrifter med liten omsetning da vil bli avgiftspliktige. Fra samme tidspunkt får de rett til å fradragsføre merverdiavgift på anskaffelser til bruk i virksomheten. Investeringsavgiften ble i forbindelse med innføring av halv matmoms vedtatt opphevet med virkning fra 1. januar 2002, men ble senere foreslått å tre i kraft fra 1. april 2002. Det vil da si at i de ni første månedene vil de nye avgiftspliktige bedriftene ikke bare måtte forholde seg til regler for utgående og inngående moms, men også til det svært kompliserte systemet for beregning av investeringsavgift. Det er også mange mindre bedrifter med liten omsetning som er omfattet av dagens momssystem. Skattedirektoratet har anslått at ca. 160 000 enheter samlet vil bli årsoppgavepliktige etter Venstres fremsatte forslag. Allerede i månedsskiftet januar/februar stilte undertegnede i spørretimen et spørsmål til finansministeren om det ikke var mulig å la de mindre bedriftene bli omfattet av samme ordning som jord- og skogbrukere, nemlig mulighet til å sende årsoppgave i stedet for oppgave annenhver måned. Allerede på det tidspunktet var finansministeren positiv i sitt svar, men ville ikke love at dette kunne bli satt i verk ved innføringen av den nye momsreformen. I sitt svar til komiteen er finansministeren fortsatt positiv til forslaget, som har som siktemål å forenkle regelverket for små og mellomstore bedrifter. Han er også enig med forslagsstillerne i at innføring av årsoppgave vil kunne medføre lettelser for de mindre bedriftene, men er ikke enig i at dette bør innføres nå. Saken må vurderes nøye og så sendes ut på høring før loven blir å endre, fastslår finansministeren. Men å innføre en stor momsreform uten at reformen har vært til høring hos de respektive instanser, har tydeligvis ikke vært noe problem å gjennomføre. Etter dagens system inntrer avgiftsplikt allerede når omsetningen passerer 30 000 kr i løpet av en 12 måneders periode. Denne grensen har stått stille i mange år og har ikke lenger den funksjonen den var tiltenkt, nemlig å utelukke de minste næringsdrivende. Men i stedet for å se på en endring av beløpsgrensene, som ville ha hatt helt andre konsekvenser, har flertallet i komiteen, som består av alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, foreslått et strakstiltak for å komme de små selvstendige næringsdrivende i møte. Ved å innføre muligheten for å sende årsoppgave får de bedre tid til å områ seg, både hva angår utfyllinger av skjemaer og å kunne sette seg inn i reglene på en fornuftig måte. Forslagsstillerne har pekt på en beløpsgrense på 1 mill. kr, slik de har i Sverige. Flertallet har ikke tatt stilling til hvilken beløpsgrense ordningen bør ha, men viser til den svenske ordningen. Men for meg synes ikke en beløpsgrense i dagens Norge på 1 mill. kr urimelig. Ordningen med årsoppgave mener flertallet i komiteen må omfatte alle små næringsdrivende, også de som er avgiftspliktige i dag. Flertallet har lagt vekt på at det legges opp til valgfrihet med hensyn til om det skal sendes årsoppgave eller oppgave annen hver måned. Flertallet er av den oppfatning at en utvidelse av den gruppen som allerede sender årsoppgave, må kunne gjennomføres forholdsvis enkelt, da det er en vel innarbeidet rutine rundt dette. Allerede etter dagens regler er det en betydelig gruppe næringsdrivende innen skog- og jordbruk som leverer årsoppgave. Finansministeren har i sitt brev videre pekt på muligheten for momssvindel i forbindelse med at det bare sendes årsoppgave. Denne bekymringen deler han med Økokrim-sjef Einar Høgetveit. Men vi kan ikke hver gang det skal utformes regler, ta utgangspunkt i at folk er kjeltringer. Det vil nesten alltid være noen som vil prøve å svindle, uansett hvordan regelverket ser ut. Dette er et forenklingsgrep som vil ivareta de mindre bedriftenes behov. Vi står overfor et valg mellom å foreta en forenkling eller å beholde et mer rigid system. Finansministeren har ikke splittet opp meldingen fra Sverige, hvor det blir oppgitt at momsbedrageri, inkludert misbruk av ordningen med årsoppgaver, er på 1 milliard kr. Det var egentlig grunnlaget for at man pekte på at det her var en stor mulighet for svindel. Økokrim-sjefen sier i Dagens Næringsliv fredag 25. mai at «allerede i utgangspunktet ser man at store summer svindles», uten at han belegger dette nærmere. Da vil det egentlig si at hele momsreformen og hele momsloven kanskje burde hatt en viss revidering og en forenkling. Helt til slutt: Etter nærmere kontakt med Finansdepartementet etter at saken var avgitt, ble det av departementet fremmet ønske om en noe annen formulering av lovparagrafen. Dette ønsker flertallet å imøtekomme og trekker derfor forslaget til vedtak i innstillingen og erstatter dette med forslag nr. 2, som er omdelt i salen. Det er ingen realitetsendringer i forslaget, men forslag til vedtak foreslås nå i § 31 i merverdiavgiftsloven i stedet for i § 30.
Representanten Nakkim har tatt opp det forslaget ho refererte til.
Det er nok en litt dristig øvelse stortingsflertallet her begir seg ut på, ikke fordi at ikke intensjonen i seg selv er den aller beste, og ikke fordi at dette kanskje kan gå bra, men samtidig bør man ha det litt in mente når Odelstinget gjør denne type vedtak uten kanskje å ha tenkt seg tilstrekkelig om. Disse advarslene fra Økokrim-sjefen som også kom i helgen, burde vel mane til en viss tilbakeholdenhet når det gjelder å gjøre denne type endringsgrep. Det er klart at vi fra SVs side støtter intensjonen i dette. Vi ønsker gjerne at de mindre virksomhetene skal få det lettere både med hensyn til årsoppgaver og andre forhold. Men det er jo klart at det ikke er alle næringsdrivende som har like rent mel i posen, og det er klart at her finnes det muligheter for skatte- eller momsunndragelse som selvfølgelig gjør dette problematisk. Det betyr altså at vi fra SVs side og også fra Arbeiderpartiets side ikke bifaller dette forslaget som i dag fremmes. Vi vil gå imot og fremmer vårt eget forslag. Men samtidig vil jeg vel si at intensjonen er god, og det betyr at jeg deler intensjonen. Med tanke på de eksemplene vi har fra i fjor vinter, da man satt på Hotel Plaza og gikk inn og gjorde en del endringer både i skatter, avgiftssatser og avskrivingssatser, som har vært debattert i dagens odelstingsmøte, synes jeg man skal være litt tilbakeholden med denne type grep. Jeg tror det som hadde vært riktig i denne saken, var at man fikk vurdert hvordan dette kunne gjøres på en måte som sikrer at man ikke legger til rette for økt kriminalitet og momsunndragelse, samtidig som man ivaretar intensjonen i forslagsstillerens ønske om å gjøre det lettere for mindre virksomheter, og på den måten gjøre livet lettere for mange virksomheter som åpenbart har bruk for litt mindre byråkrati. Det betyr at jeg tar opp forslaget fra mindretallet i innstillingen.
Representanten Djupedal har tatt opp det forslaget han refererte til. Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 9.
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1-9.
Under debatten er det sett fram seks forslag. Det er forslaga nr. 1 og 2, frå Britt Hildeng på vegner av Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 3, frå Per-Kristian Foss på vegner av Høgre, Framstegspartiet og Venstre forslag nr. 4, frå Per-Kristian Foss på vegner av Høgre, Framstegspartiet og representanten Meløysund forslag nr. 5, frå Valgerd Svarstad Haugland på vegner av Kristeleg Folkeparti og Venstre forslag nr. 6, frå Odd Roger Enoksen på vegner av Senterpartiet Forslag nr. 2, frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en opptrappingsplan med statlig finansiering for bygging av billige utleieboliger, studentboliger og lavinnskuddsboliger for førstegangsetablerere i statsbudsjettet for 2002.» Forslag nr. 3, frå Høgre, Framstegspartiet og Venstre, lyder: «Stortinget ber Regjeringen instruere ligningskontorene om å legge til grunn at klager på dagens ligningstakster skal tas til følge ved at takst maksimalt settes til 30 pst. av husets tekniske verdi eller 30 pst. av observerbar markedspris hvis dagens ligningstakst overgår dette.» Forslag nr. 4, frå Høgre, Framstegspartiet og representanten Meløysund, lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge til grunn at formuesskatten og fordelsbeskatningen av egen bolig skal avvikles gradvis i løpet av 4 år, og fremme forslag i statsbudsjettet for 2002 til 1. trinn i en slik fireårig avviklingsplan.» Forslag nr. 5, frå Kristeleg Folkeparti og Venstre, lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til nytt system for boligtaksering basert på brannforsikringstakst/fullverdiforsikringstakst, der inntektsbeskatningen av fordel ved å bo i egen bolig og fritidshjem opphører, og boliger av normal standard unngår boligskatt.» Desse forslaga blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende til Stortinget.
Forslag nr. 1, frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti, lyder:
Under debatten er det sett fram fire forslag. Det er: forslaga nr. 1 og 2, frå Siv Jensen på vegner av Framstegspartiet forslaga nr. 3 og 4, frå Øystein Djupedal på vegner av Sosialistisk Venstreparti Forslag nr. 1, frå Framstegspartiet, lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme en stortingsmelding som gir en oversikt over rammebetingelser for petroleumsvirksomheten til internasjonalt konkurrerende oljeselskaper i Norge, på Norges kontinentalsokkel, samt andre territorier og kontinentalsokler.» Forslag nr. 2, frå Framstegspartiet, lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme en sak som utreder og/eller fremmer forslag om systemer/modeller for en varierende marginalskatt avhengig av oljeprisen, slik at marginalskatten reduseres når råoljeprisen er lav.» Forslag nr. 3, frå Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Stortinget ber Regjeringen å fremme forslag om endring av kapitalavskrivningsreglene for virksomhet på sokkelen, slik at disse blir mer i samsvar med installasjonenes faktiske levetid, i løpet av året.» Desse forslaga blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende til Stortinget.
Presidenten har forstått at Sosialistisk Venstreparti vil gå imot. – Det blir nikka.
Framstegspartiet har varsla at dei går imot.
Presidenten vil her la votere over forslag nr. 4, frå Sosialistisk Venstreparti, til § 5 nytt tredje ledd. Forslaget lyder: «I lov 13. juni 1975 nr. 35 om skattlegging av undersjøiske petroleumsforekomster m.v. gjøres følgende endringer:§ 5 nytt tredje ledd skal lyde:Underskudd oppstått i inntektsåret 2001 eller senere kan kreves fremført med tillegg av rente som legges til saldoen ved utgangen av inntektsåret. Departementet fastsetter rentesatsen i forskrift. Ved samlet realisasjon av den virksomhet som underskuddet er oppstått i, eller ved sammenslutning av selskapet med et annet selskap, kan samlet ubenyttet underskudd som nevnt i første punktum kreves overført fra det overdragende til det overtakende selskap.Nåværende § 5 tredje til syvende ledd blir nytt fjerde til åttende ledd.»
Sosialistisk Venstreparti har varsla at dei går imot.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Sosialistisk Venstreparti har varsla at dei går imot.
Sosialistisk Venstreparti har varsla at dei går imot.
Sosialistisk Venstreparti har varsla at dei går imot.
Sosialistisk Venstreparti har varsla at dei går imot.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Ottar Kaldhol sett fram eit forslag på vegner av Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Til § 10-1 første ledd første punktum ligg det føre eit avvikande forslag frå Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «I lov 19. juni 1997 nr. 79 om verdipapirhandel gjøres følgende endring:§ 10-1 første ledd første punktum skal lyde:Dette kapittel gjelder varederivater som er gjort opp under medvirkning av en oppgjørssentral som nevnt i § 6-1, fremtidige renteavtaler[[FRA]]
§ 10-1 første ledd andre punktum blir teke opp til votering.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Ottar Kaldhol sett fram eit forslag på vegner av Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Presidenten vil her la votere over forslaget frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti, som gjeld ny § 14-2 og § 14-2 blir ny § 14-3. Forslaget lyder: «I lov 19. juni 1997 nr. 79 om verdipapirhandel gjøres følgende endringer:Ny § 14-2 skal lyde:§ 14-2 OvertredelsesgebyrKredittilsynet kan ved overtredelse av lovens § 3- 1 og § 3-3 første ledd ilegge overtredelsesgebyr til staten.Vedtak om overtredelsesgebyr er tvangsgrunnlag for utlegg.Departementet kan gi nærmere regler om gjennomføringen av reglene i denne paragraf, herunder om gebyrets størrelse og beregning, inndrivelse, betalingsfrist og klagefrist.§ 14-2 blir ny § 14-3»
Jeg har votert feil, og det har jeg grunn til å tro at også flere har gjort.
Da vil presidenten ta den voteringa om igjen.
Her ligg det føre eit avvikande forslag frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «§ 14-3 blir ny § 14-4 og skal lyde:§ 14-4 StraffMed bøter eller fengsel inntil seks år, straffes den som forsettlig eller uaktsomt overtrer § 2-1 første ledd eller § 2-6 første eller annet ledd.Med bøter eller fengsel inntil 1 år, straffes den som forsettlig eller uaktsomt: 1. overtrer § 2-2, §§ 2a-1 til 2a-7, § 2-6 tredje ledd, § 5-1, § 5-7, § 5-8, § 6-1 første ledd, § 6-5, § 7-1, § 7- 11, §§ 8-2 til 8-8, §§ 9-3 til 9-8, § 11-3 eller § 12-2,2. overtrer § 2-3 dersom det foreligger innsideopplysninger i foretaket,3. gir villedende eller uriktige opplysninger i prospekt, annonser mv. som nevnt i § 5-5,4. overtrer plikten i § 9-1 første ledd nr. 3 til å oppbevare finansielle instrumenter og midler som tilhører investorer atskilt fra foretakets,5. overtrer pålegg gitt med hjemmel i § 12-4 eller6. grovt eller gjentatte ganger overtrer §§ 2-5, 3-1 eller 9-2. Med bøter straffes den som forsettlig eller uaktsomt overtrer § 3-2 eller grovt eller gjentatte ganger overtrer § 3-3.Medvirkning straffes på samme måte. Overtredelse av annet og tredje ledd er forseelse uten hensyn til straffens størrelse.Påtale finner sted bare når allmenne hensyn krever det.»
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Høgre og Framstegspartiet har varsla at dei går imot.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile. Presidenten reknar med at Høgre og Framstegspartiet også her vil røyste imot. – Det blir nikka.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Ved en inkurie ble mindretallsforslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet ikke tatt opp under behandlingen av saken, men jeg tillater meg å be om at det likevel blir stemt over.
Kenneth Svendsen har då teke opp forslaget frå Høgre og Framstegspartiet. Forslaget lyder: «Vedtak til lovom endring i lov av 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] II lov av 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] gjøres følgende endring:§ 2-32[[1]] skal lyde:Mild stiftelse, kirkesamfunn, menighet, selskap eller innretning som ikke har erverv til formål, er fritatt for formues- og inntektsskatt. Selskap som er organisert som interkommunalt selskap og som opptrer i konkurranse med kommersielle aktører, for eksempel i anbudskonkurranser, skal anses å ha erverv som formål.IIDenne lov trer i kraft straks.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og tilrådinga frå komiteen.
Under debatten er det sett fram to forslag. Det er: forslag nr. 1, frå Øystein Djupedal på vegner av Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 2, frå Kjellaug Nakkim på vegner av Kristeleg Folkeparti, Høgre, Framstegspartiet, Senterpartiet, Venstre og representanten Karl N. Meløysund. Forslag nr. 1, frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Dokument nr. 8:99[[2000-2001]] [[Endring av § 30 med forenkling av avgiftsbetaling for mindre virksomheter]] Før vi går til votering, vil presidenten gjere merksam på at ordførar for saka har trekt komiteen si tilråding til lovvedtak og i staden sett fram forslag nr. 2 på vegner av Kristeleg Folkeparti, Høgre, Framstegspartiet, Senterpartiet, Venstre og representanten Karl N. Meløysund. Forslaget lyder: «Vedtak til lovom endring i lov 19. juni 1969 nr. 66 om merverdiavgift II lov 19. juni 1969 nr. 66 om merverdiavgift gjøres følgende endring: Ny § 31 a skal lyde:Registreringspliktig næringsdrivende som har liten omsetning kan levere årsoppgave. Departementet kan gi forskrifter om avgrensing og gjennomføring av bestemmelsen i første punktum.IIEndringene under I trer i kraft straks med virkning fra 1. juli 2001 for næringsdrivende som blir merverdiavgiftspliktige fra dette tidspunkt, jf. lov 21. desember 2000 nr. 113 om endring i lov 19. juni 1969 nr. 66 om merverdiavgift med senere endringer, og med virkning fra 1. januar 2002 for næringsdrivende som er merverdiavgiftspliktige i henhold til lov 19. juni 1969 nr. 66.»
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile. Presidenten reknar med at Arbeidarpartiet og SV vil røyste imot. – Ingen har protestert på det.
Lovvedtaket vil bli sendt til Lagtinget.