Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 71 narodni poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim sve narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, što je dovoljno da se na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine utvrdi da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miroslav Markićević. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, a povodom pretresa u pojedinostima 1. i 2. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministarke finansija, Božidara Đelić, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, i Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuju i Slavica Jelača, direktorka Uprave za duvan u Ministarstvu finansija i Zoran Jadžić, direktor Uprave za igre na sreću u Ministarstvu finansija. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DUVANU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Dušan Marić, Milorad Buha, kao i amandmane Vlade i Odbora za finansije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na prvi amandman, odnosno amandman na član 2, koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, na osnovu člana 90. stav 2. i na osnovu člana 87, a u skladu sa članom 27. i članom 89. našeg Poslovnika, obaveštavam Narodnu skupštinu da određujem pauzu do 12.00 časova. Razlog za pauzu je nemogućnost bilo kog predstavnika Vlade da učestvuje sada u ovom delu naše sednice od 10.00 do 12.00 časova. Takođe vas obaveštavam da ćemo od 12.00 časova, kada budemo nastavili rad uz prisustvo predstavnika Vlade Republike Srbije, raditi bez pauze i da ćemo raditi nakon 18.00 časova, a do okončanja pretresa u pojedinostima po svim amandmanima na dve tačke dnevnog reda koje su bile predmet našeg rada u zajedničkom načelnom pretresu. Rad nastavljamo u 12.00 časova. [[Posle pauze – 12.05]] Dame i gospodo, uz izvinjenje što vam se obraćam sa sedam minuta zakašnjenja u odnosu na predviđeno vreme za nastavak sednice, a nakon otvaranja jutros u 10.00 časova, na osnovu člana 90. stav 2. dajem vam još jedno obaveštenje. Imamo usmeni dogovor sa ministarkom Dianom Dragutinović, tako da će ona doći u 12.30 časova, ali narodni poslanici, zbog toga što se radi o usmenom dogovoru između Skupštine i ministarke, nećemo biti u mogućnosti da vam dostavimo uobičajenu pisanu informaciju o tome da je Vlada obavestila Skupštinu o tome ko će biti ovlašćeni predlagač osim one koju već imate, a u kojoj je navedena ministarka Diana Dragutinović. Moj predlog vam je da započnemo rad, ali s obzirom da narodni poslanici insistiraju da budu saslušani od strane ministarke, još jedno izvinjenje što vam se obraćam ovom informacijom sedam minuta kasnije, da vas obavestim da imamo usmeno obećanje i dogovor sa ministarkom Dianom Dragutinović da će u 12.30 časova ući u zgradu Skupštine i da će nam se pridružiti na sednici. Predstavnici opozicije predlažu da čekamo zajedno u sali, što će biti dokaz o dobrom odnosu vladajuće većine i opozicije, ali je kršenje odredbi Poslovnika, tako da molim narodne poslanike da u 12.30 časova nastavimo rad. Zahvaljujem vam.
Mislim da je Zakonodavni odbor vrlo lepo doneo mišljenje o tom amandmanu, a da su Vlada i ovi drugi koji su se pitali povodom ovog amandmana napravili veliku grešku. Radi javnosti član 2. iz zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu omogućava, praktično, Upravi za duvan da učestvuje u pripremi nacrta zakona, drugih propisa i podzakonskih akata itd. Suštinska izmena odnosi se na mogućnost učešća u izradi zakona, ovo što se tiče podzakonskih i dosad je bilo. Smatram da nije u skladu sa ustavnopravnim poretkom Republike Srbije da Uprava, to je neki deo u organu državne uprave i Ministarstva finansija, može da dobije tu vrstu nadležnosti, jer ovo nije obična normativna, već nešto što prevazilazi normativnu delatnost koja je kod Uprave zasnovana, pre svega, na podzakonskim aktima. Sada, ako se donose ozbiljni zakoni, onda moraju da se izbegnu te norme opisnog karaktera. Ovo kako ste vi napisali, to mi više deluje na Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije - svako se pita za sebe, svako može da učestvuje, svako može da daje neko mišljenje. Ova uprava, pre svega, ima te svoje izvršne funkcije koje su zakonom propisane i one, mahom su, pored evidentiranja, vođenje registara, izdavanje nekih dozvola i nešto što liči na neki vrstu kontrolne funkcije. Mislim da ovo prevazilazi mogućnosti koje Ustav i naši zakoni dozvoljavaju. Ne znam zašto je toliko značajno da se toj upravi da ova vrsta nadležnosti, jer ako se ovo ovako napiše, onda se postavlja pitanje – a, šta će da se desi ukoliko u budućoj nekoj promeni zakona Uprava ne bude učestvovala? Da li to predstavlja veliku povredu nekog postupka, izrade predloga zakona, zbog kojih mi ne bismo mogli da raspravljamo o predlogu zakona? Pa, ne. Ne, sa gledišta Poslovnika, sa gledišta drugih propisa. Zato mislim da je ovo nepotrebno što se unosi, a očigledno treba da zadovolji neke potrebe onih ljudi, onih rukovodilaca koji rade u Upravi za duvan. Mene ne bi iznenadilo da u sledećoj fazi promene ovog zakona budemo u situaciji da čak normativno zakonom regulišemo i situaciju da bi možda u izradi nacrta zakona mogli da učestvuju oni koji su recimo 1992, 1991, 1993. godine bili ulični prodavci cigareta. Toliko široko idete u tumačenje tih svojih ovlašćenja šta možete da predlažete, pa me ne bi ni to iznenadilo. Da se recimo kaže, a onaj koji je u Resniku 1992. godine prodavao kese ili švercovane cigarete iz Crne Gore, ima dovoljno iskustvo da može da vrlo značajan doprinos da u izradi nekih propisa. Doduše, takvi su i napredovali, pa su se i direktori javnih preduzeća. Očigledno da to radno iskustvo sa ulice je bilo odlučujuće prilikom određivanja da li treba da vode neko veliko javno preduzeće. Ima takvih koliko god hoćete. Ne bi iznenadilo da su rekli u ovom predlogu zakona da bi obavezno morali da se konsultuju i sa Canetom, sa "Futurom", ili sa ovim drugima koji imaju stvarno neposrednog iskustva u definisanju ovih odredbi. Mada, onaj ko ih je naučio kako se taj posao radi, koliko se sećam, krajem 2000. godine je ubijen u Atini. Ovo su, praktično, sve njegovi učesnici i učenici. Oni su pravilno raspoređeni u svim institucijama. Očigledno da ta vrsta akumuliranog iskustva dragocena prilikom izrade nekih zakona. Kada smo već kod ovog viđenja šta bi sve mogla da radi ta uprava, moram da vam skrenem pažnju da biste onda morali da demonstrirate i poštovanje principa ravnopravnosti i jednakosti prema svim građanima u Republici Srbiji. Nemoguće da onaj koji na kutijama 1992-1993. godine prodavao cigarete, sada postane direktor Javnog preduzeća, a onaj koji je danas, zato što je izgubio posao, na nekoj kutiji na ulici prodaje nešto, neku robu, bude rasteran. Šta će da se desi ako tih 10-15 hiljada ljudi koje ste rasterali ovih dana, dođu ispred Skupštine grada i kažu – izvinite, molim vas, isterali ste nas sa posla, ne dozvoljavate da radimo na pijacama, ne dozvoljavate da radimo na ulici. Evo vam naša deca, evo vam naši računi, pa gospodine Đilas i vi ostali gradonačelnici, vodite ispravnu socijalnu kritiku i prema nama. To su sve moguće posledice kada se ovako neozbiljno pristupa promenama jednog zakona. Mislim da ovaj amandman treba da se usvoji, jer ukoliko nastupi ta svojevrsna zbrka između klasičnih izvršnih funkcija i nečega što je poprilično uticajno u preliminarnom delu, pre onog zakonodavnog, da to nije dobro. Ta verovatna iskustva zapažanja treba da koriste pre svega oni koji su odgovorni za sastavljanje predloga budućih zakona. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Ovaj naš amandman ukazuje na zbrku koju je predlagač ovih izmena i dopuna uneo upravo i u ovom članu. Ako ste vi već odlučili da Uprava za duvantreba da učestvuje u izradi predloga zakona i podzakonskih akata, onda je trebalo to da bude preciznije. Mi smo ovom izmenom upravo hteli da vam pokažemo da je ovo što vi predlažete opet jako nejasno. Dakle, ako ste vi hteli da Uprava za duvan učestvuje direktno, onda ne treba da kažete – učestvuje u pripremi nacrta, zato što nacrta može da bude mnogo, pre nego što dođe do izrade predloga zakona i nacrti, u principu, i jesu različite pripreme predloga, odnosno zakona, kada se izglasaju u ovoj skupštini. Dakle, mi ovde predlažemo da umesto reči "pripreme nacrta", upotrebi reč "izrada nacrta". Dakle, to je onda tu jasno. Ovako, ako vi kažete da Uprava za duvan, opet kažem, vi hoćete da oni učestvuju u tome, jer ste nam takve izmene i dopune predložili, vi ste predložili da oni učestvuju u pripremi pripreme za zakon. Dakle, trebalo je da budete precizniji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se praktično naslanja na amandman gospodina Krasića i predlažem da Uprava za duvan učestvuje u izradi podzakonskih akata. Na ovaj način, prihvatanjem amandmana praktično bi se proširila nadležnost ovog državnog organa, što bi njegovom postojanju dalo jednu veću društvenu opravdanost, posebno sa stanovišta broja zaposlenih u ovoj upravi i sa stanovišta prilično velikih budžetskih sredstava koja se koriste za rad Uprave. Dobro je što usvajamo zakone o duvanu, o duvanskim proizvodima, što usvajamo zakone kojima je cilj zaštita od pušenja, ali je loše što se uglavnom sva priča završava glasanjem u ovoj skupštini i što usvajanje ovih zakona ne prati i adekvatna društvena kampanja koja je dovela do smanjenja upotrebe duvana i do smanjenja pušenja. U pitanju je posao od velikog društvenog značaja, od dugoročnog značaja, posebno za zdravlje stanovništva, ali i za budžet svake porodice u kojoj postoje pušači. Sa žaljenjem konstatujem da se u Srbiji, u kojoj puši više od polovine stanovništva, deset puta više sredstava društvene energije koristi za zaštitu prava pedera nego na zaštitu prava nepušača, nego na akcije društvene kampanje, čiji bi cilj bio da posebno mlade generacije upozori na štetnost duvana i štetnost pušenja. Ovo svoje izlaganje završavam jednim pitanjem. Smatram da bi vladajuće stranke, posebno ove stranke iz DOS, na čelu sa DS, trebalo da građanima Srbije objasne - zašto ovaj ili slične zakone o duvanu, o pušenju, nismo usvajali pre sedam, osam ili devet godina, kada ste vi bili u velikoj ljubavi sa Stankom Subotićem Canetom i drugim bosovima duvanske mafije, nego ih usvajamo sada?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milica Vojić Marković.
Kada sam videla da je gospođa ministar Dragutinović došla, htela sam odmah da je pitam gde je budžet, jer sam očekivala da budžet danas ovde bude pred nama i ona bi trebalo da nam ga predstavi. Ali, mi ćemo danas da pričamo o zakonu o kome ona pretpostavljam ne zna mnogo, jer žena nije učestvovala u tome, jednostavno je samo primorana da sedi danas ovde dok mi pričamo, kao i obično, bez komentara i bez odgovora. DSS je podnela amandman na član 3. i taj član u originalu glasi ovako – lica upisana u registar, iz člana 5. stav 1. tačke 1. i 2. ovog zakona, dužna su da na zahtev Uprave dostavljaju izveštaje o podacima o kojima vode evidenciju. Sada vi to menjate – u roku koji Uprava odredi. Ono na šta smo mi želeli da intervenišemo je upravo taj termin "u roku koji Uprava odredi". Pošto je to potpuno jedan nedefinisan termin, mi smo smatrali da je potrebno da napišemo "u roku od 15 dana od prijema zahteva". Prosto, šta je sad ono što ste vi prokomentarisali, zbog čega nije ovaj amandman prihvaćen. Amandman se ne prihvata jer se navedenim predlogom člana pruža mogućnost Upravi za duvan da blagovremeno obavesti navedene subjekte o obavezi dostavljanja traženih izveštaja, kako bi imali dovoljno vremena da pripreme tražene podatke i da ih dostave Upravi za duvan, do roka koji ona odredi. Ponovo, znači, Uprava za duvan određuje neke rokove. Volela bih da znam, sada da je predlagač ovde, da ga pitam da mi jednostavno odgovori na jedno pitanje – koliko je to blagovremeno, ako se izrazi u jedinici vremena? Mi bi u zakonima trebalo da koristimo neke precizne odrednice, neke termine koji su potpuno jasni, sedam dana, 15 dana, 30 dana, a ne da se koristi termin "blagovremeno", koji ne znači ništa. Šta je za vas blagovremeno? Možda za 15 dana, možda za mesec dana, možda za šest meseci. Za onog koji taj izveštaj treba da dostavi, to nije blagovremeno, ni za mene, kao narodnog poslanika, nije blagovremen nikakav izraz koji može da se koristi u zakonu. Mi smatramo da je 15 dana zaista dovoljno da Uprava za duvan blagovremeno obavesti navedene subjekte o obavezi dostavljanja traženih izveštaja, 15 dana je komotan rok da oni sve to mogu da izvedu. Nema razloga da vi sada ovde koristite taj termin "blagovremeno" i da pri tom još obrazlažete zašto naš amandman niste prihvatili s tim jer ste vi dali veću mogućnost Upravi za duvan. Jeste, vi ste im dali lagodnu mogućnost da odgovore malo nikad. Dali ste im lagodnu mogućnost da uđu u korupciju, jer ako hoću da dobijem nekakav izveštaj, da se od mene taj izveštaj traži, ja ću da platim službeniku da bi to mogao da izvede, jer ima zakona u kojima je ta mogućnost predviđena, ekološki zakon. Ako hoćete da malo brže dobijete neki dokument, onda platite tu izradu malo brže i to dobijete. Znači, ovde tu mogućnost ne predviđate, ali mi se čini da je ona ispod žita. Zbog toga smatram da još jednom treba da razmislite i da ovaj naš amandman, koji je vrlo precizan, dakle, 15 dana je rok, sasvim je dovoljan za veće poslove nego što je ovaj koji ste predvideli i smatram da treba da ga prihvatite. Hvala vam.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Mislim da uopšte nije jasno zašto se menja ovaj član koji je obuhvaćen 8. članom Predloga zakona. Zašto ovo pričam? Zato što mislim da je postojeće rešenje dobro, a to postojeće rešenje znači za ove naše fabrike koje proizvode duvan, duvanske prerađevine, proizvode prema matičnim licencama. Vi znate da imamo dve fabrike koje su kupili stranci i stranci treba da svoje robne žigove i robne marke proizvode u tim fabrikama i da prodaju na tržištima. Sada se to širi, pa se omogućava sve i svašta. Naravno, pošto ne verujem DOS-u, onda izvršim neku proveru i dolazim do razloga, odnosno do uzroka, zbog čega se to radi. Sada bih zamolio i prisutne poslanike i javnost da shvate o čemu se radi. Vidite, Uprava za duvan je u svojoj evidenciji proizvođača duvana upisala 11 pravnih lica; odlažem spisak. Vodi evidenciju obrađivača duvana, ima 13 obrađivača duvana; odlažem spisak. Vodi evidenciju proizvođača duvanskih proizvoda, imamo četiri, po njihovoj evidenciji – Fabrika duvana Niš, pa onda "BAT" Vranje, pa "Monus" i četvrti je JT "Internacional" Senta; odlažem i ovaj spisak. To je vaša dokumentacija. Onda ova uprava, to kada kažem agencija je greška, nekada je bila agencija, u Čovićevo vreme, vodi evidenciju uvoznika duvana, obrađivača duvana, odnosno duvanskih proizvoda. Na tom spisku se nalazi 16 uvoznika, odlažem spisak. Vode evidenciju, oni u stvari daju dozvolu, izvoznika duvana, obrađivača duvana, duvanskih proizvoda, 15 pravnih lica; odlažem spisak. Vode evidenciju trgovaca na veliko duvanskim proizvodima – 11. Neću namerno da čitam nazive tih firmi, ali postoji još nekoliko trgovaca na veliko duvanskim proizvodima. Ako meni ne verujete uporedite spisak od 11 sa natpisima na kombićima koji razvoze duvan i imaju status tog trgovca na veliko. Druga evidencija koju vodi Uprava za duvan. To je registar o markama duvanskih proizvoda, odeljak prvi – cigarete. Pređemo na treću stranu i dođemo do proizvoda marki, pa kaže za marke pod rednim broj 60 do 66 i 84, uvoznik "Filip Moris" d.o.o. Beograd, Bulevar Avnoja 64a. Nema ga u ovom spisku. Ako klimate glavom, uzmite spisak pa mi pokažite gde je. Nema ga. Onda, od 85 do 92 – podnosilac zahteva i uvoznik Reemtsma d.o.o. Beograd, Diplomatska kolonija broj 20. Nema ga u spisku. Idemo dalje, "Galaher" d.o.o. Beograd, ulica Trgovačka broj 2. Beograd. Nema ga u spisku. Za cigarete pod rednim brojem 103 do 115. Dalje, od 116 do 120 to je ova "Karelija" itd. podnosilac zahteva i uvoznik FCG d.o.o. Beograd, nema ga u evidenciju koju vodi Uprava, pa jedna strana tačna, pa onda za cigarete do broja 175 – podnosilac zahteva D trejd d.o.o. Beograd, Petra Kočića broj 10. Zemun. Nema ga u evidenciji koju oni vode. Kakve su vam te evidencije? Onda, pod rednim brojem 204. uvoznik FCG d.o.o. Nema ga u ovoj vašoj evidenciji ovoj, ima ga u ovoj za marke. Onda, 213, 214. Reemtsma Beograd, pa onda 216, 217, takođe ta Reemtsma, kako vi to kažete proevropski. Nema je u vašoj evidenciji. Pa od 261. do 262, opet ta Reemtsma, nema je u vašoj evidenciji. Pa opet FCG za neki broj, pa opet Reemtsma, pa FCG, pa idemo redom. Čitam vašu dokumentaciju. Nije moja, verujte, mi opet C 336, 337 – to su neke OM cigarete, opet se javlja FCG. Pa za cigarete od broja 354 do 356 – to su marke, javlja se Imperijal tabako SCG, Beograd, nema ga u vašoj evidenciji. Dalje, podeljak 1, cigare, tu za divno čudo tek kod cigareta od rednog broja do 70, javlja se uvoznik Kaza tabakera, Beograd, Topličin venac 3/4, nema ga u evidenciji, ni uvoznika, ni izvoznika, ni obrađivača, a ni proizvođača. Od 136 do 170, odnosno do 160, D trejd Beograd, tu se javlja boj 202-203, javlja se MPS grupa, Beograd, Karađorđeva 75. To beše onaj što je oslobodio Mihalja Kertesa u carini kada ste 5. oktobra otimali carinu. Tog Zabunovića nema u ovim vašim evidencijama. Možete vi da se došaptavate, ali čitam ono što ste vi napisali i što se nalazi na vašem sajtu, izvinite. Pa cigarete od 204 do 209, Integral logistik, Kazablanka, pa Kaza de tabako, pa Megatabak, Oblakovska 48, nema ga u vašim evidencijama, ponovo Megatabak, nema ga u evidenciji. Ima još puno tih robnih marki, cigareta, gde se javljaju kao uvoznici, podnosioci da se registruje neki proizvod i ti zahtevi su podneti kod pravnih lica koja nisu evidentirana kao lica koja učestvuju u proizvodnji, obradi i prometu duvanskih prerađevina. Onda postavljam pitanje, zašto mi plaćamo ovu Upravu za duvan? Dakle, da bi nam dokazala kako evidencije nisu tačne. Ove evidencije nisu tačne namerno. Zašto? Da bi se zbunio protivnik. Sada se ide korak dalje, šta se želi? Neko ko je zainteresovan, uvek se javlja monopol kada je u pitanju duvan, u svim varijantama, od proizvodnje do prometa i suočeni smo sa monopolima. Imamo kako se to kaže u novom žargonu, velike svetske igrače na našem tržištu. U stvari imamo neke koji koriste tuđe nazive da bi prikrili nešto svoje što rade ovde. Prva od organizovanih kriminalnih grupa koja je nastala na teritoriji bivše SFRJ, to su one kriminalne grupe koje su se bavile duvanom. Nastale su, probijajući sankcije, nastale su pod velikim uticajem iz inostranstva, i pre 20 godina pokrenut je veliki sudski spor protiv najvećih firmi koje se bave proizvodnjom cigareta i prometom duvanskih proizvoda. Jedan sudija Vrhovnog suda Njujorka nije prihvatio nadležnost, a onda je jedan omogućio da postoji nadležnost. Zašto u Njujorku? Zato što je sedište svih tih firmi u Njujorku. To je urađeno na zahtev EU, u to vreme Evropske zajednice, zato što su oni došli do zaključka da se 10 milijardi otima iz budžeta država, evropskih država, po osnovu nelegalnog prometa. Da vas podsetim, mi 15 godina vodimo medijsku borbu i ukazujemo na dimenzije tog organizovanog kriminala u Crnoj Gori. Malo-malo, kada Đukanović treba da ide u Bari, da ga saslušaju, sestra advokat donese nekoliko miliona i oni zaustave taj predmet. Čak je i predmet raspravljanja jednog suda u Italiji bilo da li predsednik Crne Gore ima pravo na imunitet kada dođe u Italiju, s obzirom da su povezane te stvari. To nije slučaj samo sa Crnom Gorom, to je slučaj i ovde. Sećate se 2001. godine, kada je neko predlagao da se fabrika za proizvodnju duvana pravi u Kragujevcu umesto "Zastave". Nema njega ovde, bio je potpredsednik Vlade, sećate se da se Cane Žabac hvalio kako je 1996. godine 500 hiljada maraka dao i da je on velika okosnica demokratskih promena. Sećate se mnogih stvari, a ono čega ne možete da se setite, idite do SRS i uzmite knjigu "Cane Žabac kralj duvanske mafije". Tu je sve opisano do detalja, tu se javlja i ova fabrika iz Hrvatske, Rovinja, kako ona radi i šta radi na tržištu. Tri-četiri promene u ovom predlogu zakona su urađene, pre svega, na zahtev monopolista iz inostranstva, to vam je i ono – da, može i na stranom jeziku, na našim paklicama da stoji natpis, to je ono proširivanje mogućnosti prodaje u fri-šopovima na aerodromu, gde bi se samo prala dokumentacija, a šleperi i dalje išli na neka druga mesta. Taj kriminal sa duvanom ne prestaje. Svi su uspešni koji su učestvovali u tom kriminalu. Sećam se, pre nekoliko dana ste ga nagazili kao nekoga ko treba da pomogne u finansiranju nekog mosta, a on se svojevremeno hvalio kako je rukom lepio akcizne markice na paklicama cigarete koje su donošene ovde i tako je nastao prvi milion. On kaže, za taj prvi nemojte da me pitate, a ovo drugo sve imam u knjigama, ne mogu da izbegnem. Da ne širim priču, pošto je mnogo njih uključeno u ovaj posao, shvatite jednu stvar, Uprava za duvan ima svrhu, cilj, da očuva postojeće stanje. Nema tu nekog izuzetnog značajnog posla od koga bi država mogla da ima neku naročitu korist. Samo da vam skrenem pažnju, ono što mislite kada kupite u velikim trgovinskim lancima neke proizvode, pa vidite obračuni PDV i sve ono itd, to je samo optička varka. Da vi sa fiskalnim računom ne bi podizali galamu, u centrali postoji poseban kompjuterski program koji to sve opere, a ono što ne može da se opere, to se prijavi kao poreska obaveza i traži odlaganje plaćanja poreza do daljnjeg. Po tom osnovu imamo nekoliko izuzetno bogatih pojedinaca u Srbiji, kao vlasnika velikih firmi, koji su veliki dužnici državi, ali zato su veliki donatori, imaće mogućnosti da formiraju svoje fondacije, mogu i zadužbine, društveno odgovorno se ponašaju, otkupljuju institucije koje se bave obrazovanjem i prosvetom, sponzori su kulturnih i sportskih manifestacija, i po tom osnovu država njima gleda kroz prste kada ne plaćaju obaveze prema državi. Država, nažalost, nije takva prema običnim malim preduzetnicima ili onima koji rade u malim i srednjim preduzećima, tu je nemilosrdna. Onda moram samo da vam skrenem pažnju, kada neko legalno radi, pa podvuče crtu, vidi da je radio u stvari za Ministarstvo finansija, a da njemu nije ostalo ništa. Onda ne čudi što se poslovanje seli u sive tokove i onda ne čudi kada državi zahvale pare da krene, počevši od ulice, preko tezge, do kafane, da zatvara sve redom, jer nemaju mogućnosti da vide da je nemoguće poslovati pod ovakvim uslovima. Dakle, čitao sam vašu dokumentaciju, vi ste lepo sve napisali i omogućili da zaključimo zbog čega se vrše ove promene. Vrše se da bi monopolisti bili sigurni da će Uprava za duvan da im omogući da bude sve legalno, a poprilično se nalazi u zoni ilegalnog. Zahvaljujem.
Narodni poslanik, potpredsednica Nataša Jovanović. Izvolite.
Samo ću kratko, na ovo sve što je hronološki rekao gospodin Krasić, obrazlažući da je dosadašnje rešenje bolje u odnosu na predloženo, da kažem da nisam slučajno, već zaista sam sa iskrenom namerom da pomognem ministru Diani Dragutinović, poklonila knjigu o kojoj je gospodin Krasić malopre govorio, knjigu prof. dr Vojislava Šešelja, "Stanko Subotić Cane Žabac kralj duvanske mafije". Ne možemo sa sigurnošću, i pored ove izmene zakona, a prvi je donet 2003. godine, čini mi se, da kažemo da je šverc cigareta potpuno suzbijen. Iako su dve najveće duvanske industrije u Nišu i u Vranju privatizovane, mi po izveštajima državnih organa koji se bave kriminalnim delatnostima u Srbiji imamo kroz odbor, koji je nadležan za te informacije, da još uvek postoji, naravno u mnogo manjem broju, ta kriminogena delatnost šverca cigareta. Zašto je važno da vi pogledate? To nije samo zaista od srca moj poklon vama, ove knjige dr Šešelja "Stanko Subotić Cane Žabac kralj duvanske mafije", da vidite tu hronologiju i da vidite, gospođo Dragutinović, jer to je vaš resor, da se ti prljavi tokovi Canetovog novca i dalje kroz razne druge kanale ovde u Srbiji nastavljaju. Kako? Ako smo mi kao odgovorni ljudi, članovi SRS, a pre toga je naš predsednik, a na kraju je i zbog toga napisana ta lažna optužnica protiv njega i već osam godina je u Hagu, ako smo mi uz sve one koji su o tome pisali, pa i onaj već sada ubijeni novinar hrvatskog "Nacionala" Ivo Pukanić, bili u stanju, pre svega Vojislav Šešelj, da na vreme upozorimo kako će taj novac, koji je godinama kroz šverc cigareta i kroz odštetu državnog budžeta, Stanko Subotić da plasira u Srbiji, mi smo mogli neke stvari da predvidimo na osnovu te knjige koju vi sada imate, koja ima preko 1.000 strana, ima argumenata i nesumnjivo pravaca delovanja tužilaštva, pošto je protiv njega raspisana međunarodna Interpolova crvena poternica. Meni nije jasno zašto vi niste reagovali kao resorni ministar u Vladi Republike Srbije kada ste saznali konačno, ili ste možda znali, ali on se uključivanjem u emisiju jedne beogradske televizije oglasio i rekao da je za kupovinu "Novosti" i "Luke Beograd" dao 56 miliona evra tajkunima, pre svega Miškoviću i Beku, pa kako niste reagovali da se optužnica koja je protiv njega podneta od strane republičkih i državnih organa promeni jer je loše napisana? Naime, on sam zna da je, što bi naš narod rekao, u Švajcarskoj, a da ne govorim kod Đukanovića, jer viđaju ga, zajednički projekat im je bio da daju Nikoliću i Vučiću pet miliona evra i da izvrše puč u SRS, ali on zna da je u Švajcarskoj i te kako zaštićen, jer na poternici, odnosno za ono za šta ga država Srbija tereti, a u pitanju je kriminal ne viđenih razmera, nešto što je nezapamćeno na ovim prostorima, on se tereti za zloupotrebu službenog položaja, što ne poznaju švajcarske državne vlasti. Prema tome, potrebno je da se malo i detaljnije upoznate kroz te argumente koji tu stoje i da preduzmete određene korake, jer u kontekstu izrađivanja izmene i dopune Zakona o finansiranju političkih stranaka pre neki dan se i koleginica Radeta upravo upitala kako je moguće da državni organi ne reaguju. Molim vas, pošto je očigledno da se zataškava i afera oko "Novosti" i "Luke Beograd", hajde da vidimo ova novonastala stranka, koja je ukrala mandate SRS, mi kažemo da se finansira prljavim Canetovim novcem, da li vi to možete kao ministar finansija, to je vaša nadležnost, da ispitate i da vidite odakle toliki kapital?Da li je to sa ove strane, a mi tvrdimo da jeste, od švercovanih cigareta, o čemu je gospodin Krasić pisao i o čemu, uostalom, dokumentovano govori ova knjiga koju sam vam upravo dala? Hvala.
Na član 8. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga Zakona. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Donka Banović.
Ovaj član 9. je praktično izmena i dopuna postojećeg člana 38. iz važećeg Zakona o duvanu, a taj član govori o trgovcima na veliko duvanskim proizvodima. Dakle, tu imaju razne obaveze, od toga da je upisan u odgovarajući registar kod organa nadležnog za registraciju, i to je predmet izmene, i ima dosta toga. Predlagač ovih izmena i dopuna zakona smatram da treba promeniti način transporta duvanskih proizvoda. Po nama je ta izmena mnogo lošija od postojećeg rešenja u važećem zakonu. Naime, do sada je bila obaveza prilikom prevoza tih sredstava da prevozna sredstva namenjena za prevoz duvanskih proizvoda mogu se upotrebljavati i za prevoz drugih predmeta opšte upotrebe, ali ne istovremeno. Šta to znači? Po važećem zakonu se jedno te isto prevozno sredstvo moglo koristiti, na primer, za transport deterdženata, sredstava za higijenu itd, ali da ako se prevoze duvanski proizvodi onda oni moraju biti sami, odnosno jedino taj artikal u tom prevoznom sredstvu. To znači može u istom sredstvu, ali ne može istovremeno. To je bilo dobro rešenje. Međutim, šta vi radite? Vi kažete, i potpuno tu obesmišljavate ovu priču, da se može prevoziti istovremeno ako su ti proizvodi odvojeni u zasebnom pakovanju, koje onemogućava prodor mirisa i da ne ostvaruju direktan kontakt. Praktično, vi sada dozvoljavate da se u istom prevoznom sredstvu prevoze proizvodi od duvana i deterdženti, sredstva za higijenu itd, ali da nisu u direktnom kontaktu. Međutim, oni jesu u jednom te istom prevoznom sredstvu, odnosno u tom zatvorenom prostoru. Ovo je veoma loša izmena i mislim da je trebalo, mi ovde prosto predlažemo, da se ova vaša izmena briše, jer to nije dobro. U obrazloženju isto, onako fantastično, vi kažete da ste ovu izmenu prihvatili na predlog jedinice za sveobuhvatnu reformu propisa. Pretpostavljam da je to neka vaša jedinica u Vladi koja je zadužena za onu famoznu giljotinu propisa, ako grešim, vi me ispravite. Znači, postoji neka jedinica za sveobuhvatnu reformu propisa i ona vam je baš ukazala na to da treba da dozvolite da trgovci na veliko duvanskim proizvodima, drugim rečima monopolisti, koji jako mnogo zarađuju unazad mnogo godina i dan-danas na ovom tržištu, vi ćete poslušati njihov savet i vi ćete da ovu odredbu promenite. Dalje, još onako u obrazloženju fantastično kažete - da će predloženim izmenama privredni subjekti koji se bave trgovinom na veliko i malo duvanskim proizvodima ostvariti veliku uštedu, odnosno oni su se, dakle verovatno, nekome žalili da sve to njih mnogo košta, što će izdvojiti neko prevozno sredstvo u kome će biti samo duvanski proizvodi, ma nije nego. Znači, vi pričate da ćete tim privrednim subjektima da uštedite novac, a pritom najavljujete povećanje akciza na duvanske proizvode od 20 dinara po paklici. To je u najavi. Ako grešim, vi ćete da me ispravite, to kažu mediji, da će biti povećanje, dakle akciza na duvanske proizvode. Pa kad ide takav predlog, onda ne razmišljate o tome da ipak to ne radite da uštedite ljudima koji kupuju duvanske proizvode, nego tu možete da povećavate cene, a ovde se bože brinete za troškove prevoza trgovaca na veliko duvanskim proizvodima. Ima još nekoliko članova gde smo predložili da se to vaše lošije rešenje briše iz Predloga zakona.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ima jedan deo koji se menja u ovom članu, koji je stvarno prihvatljiv, zato što se ispravlja neka mentalna greška prilikom donošenja zakona, a i u drugom delu vraćate se na nešto što smo mi već pričali 2005. godine, a to se tiče prevoza. Moram da vam skrenem pažnju, vi ste tako epohalno najavljivali baš to rešenje da kada se prevoze duvanski proizvodi, a to mora biti u posebnom vozilu, posebno naznačeno, posebno obeleženo itd. Znači, mi smo još 2005. godine ukazivali da to je neracionalno rešenje, da jednostavno stvara i troškove, bez obzira što se javljaju kontrolisani igrači u celom tom procesu. Tada ste odbili te naše stavove. Sada, posle pet godina, reklo bi se da vam je došlo u glavu da poslušate Srpsku radikalnu stranku. To bi moglo da deluje kao pohvalno. Međutim, stvar je u tome što ste se vi dosetili nečega. Nije baš to toliko pohvalno, nego ste se dosetili nečega da to može da posluži za neke dobre stvari. Može kao ovaj novi kombi što ima pošta, pa imaju dostavljanje paketića, pa kada odete u kafić vidite ganc novo žuto, plavo, PTT piše, završila je dostavu i sada vi protumačite šta u onom paketiću nosi. Da li se u okviru registrovane pošiljke nalazi i neregistrovana pošiljka, a vozači sve mali i nabildovani, kratko ošišani, kao ovi što rade za BIA, što nose ove male torbice, od naroda zvane… Kako može da se doskoči nekoj ljudskoj prirodi? Nema tog zakona koji može da doskoči. Kako da se doskoči ukoliko zakon primenjuju ljudi koji sve to znaju i saučestvuju u tim poslovima? Onda je nemoguće, onda nema amandmana koji to može da popravi. Bukvalno rečeno, nema amandmana koji to može da popravi. Vi ne možete zakonom i amandmanom da utičete na specifični sastav materijala, ljudskog materijala koji primenjuje propise. Da je kriminalizacija opšta, to se odavno zna, ne treba ja da pričam o tome, pričao sam kada je bilo opasno, tada ste me kažnjavali, a pošto sada svi pričaju, pa čak i vaši prijatelji iz inostranstva, jer vam ne veruju, tolike pare dođoše, nema nikakvih rezultata, sada i oni iz inostranstva gledaju da li se nisu ugradili oni njihovi kontrolori koji su vas kontrolisali, da ste i njih potkupili. Sve je moguće. Da vam sada objasnim jednu stvar. Moram da vas podsetim, čini mi se 2001. godine Vojislav Šešelj je podneo tri prijave povodom javno raspisane nagrade koju je "Lutra" raspisala. Jedna od tih prijava, obaveštenja Vojislava Šešelja, odnosila se na Stanka Subotića Caneta. Kako je on to prijavio, tako je dobio krivične prijave i krivične tužbe i od Caneta i od njegovog advokata, a Zoran Đinđić je tražio od Republičkog javnog tužioca da se pokrene postupak protiv Vojislava Šešelja, jer uznemirava javnost lažima. Tu ću sada da stanem i da vas podsetim, vi već godinama vodite postupak protiv Caneta Subotića, upravo zbog onoga što je napisao Vojislav Šešelj kada ste ga proganjali. Doduše, nije to prvi put da se Vojislavu Šešelju dešava da ga neko proganja. On je bio kažnjavan i zbog "Bože pravde" u centru Beograda, zbog srpske trobojke, a sada vi stojite mirno i pevate to zbog čega ste kažnjavali Vojislava Šešelja. Vi niste neko merilo za sigurnost, vi ste skloni greškama. Merilo za sigurnost je Vojislav Šešelj. Ako meni ne verujete, pozivate Srećka Kesnera iz Švajcarske, zaštićenog svedoka. On će lepo da vam objasni ko je sve iz Srbije, iz one vlasti, one bivše, one prethodno bivše i ove sadašnje u celoj priči oko šverca duvanskih prerađevina. Samo da znate, nelegalno tržište, nelegalni promet nije se ni za jotu smanjio. Ovo vaše epohalno – da li će biti u obeleženom kombiju, neobeleženom kombiju ili u putničkom automobilu, ništa ne znači, verujte. Zašto? Zato što su se svi pozicionirali. Znači, svako ko učestvuje u ovom poslu mora da bude upisan u odgovarajući registar Agencije za privredne registre kao privredno društvo. Drugo, od proizvodnje do maloprodaje, svako ko učestvuje mora biti u evidencijama Uprave za duvan, da ih ona upiše, da im da odobrenje da se bave tim poslom. Malopre ste videli iz evidencija ove uprave da oni amnestiraju, legalizuju šverc. Gde se pojavi veliki igrač, proizvođač duvana, da li iz Grčke, ko zna odakle, samo je kriterijum koliko će da napuni privatne džepove nekih ljudi koji su na vlasti. To nije specifično samo za Republiku Srbiju, to je specifično za sve koji su u tranziciji, jer im je mozak u tranziciji. Tu se javljaju različiti fluidi, odavde pa na gore, a najbolje je ako dođe u džep. Zašto građani treba da budu žrtve pohlepe pojedinaca koji su planetarnom greškom u vlasti? To je centralno pitanje, a naša gospođa Diana se junački brani ćutanjem. Nazdravlje.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo sa radom, dozvolite da vas obavestim o tome da će deo naše današnje sednice sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine pratiti cenjeni članovi Međuparlamentarne skupine prijateljstva Hrvatskog Sabora za suradnju sa Narodnom skupštinom Republike Srbije, i to: gospodin mr Neven Minica, Boris Kunak, Mirjana Ferić, Mile Horvat, magistri Marin Jurjević, i mr Denis Čajo. Pozdravimo ih aplauzom. Nastavljamo sa radom. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospođa Vojić Marković ima reč.
Ono na šta je DSS htela da interveniše jeste stav 3. ovog člana, koji kaže – prevozna sredstva koja se koriste za prevoz duvanskih proizvoda mogu se upotrebljavati i za prevoz i drugih predmeta opšte upotrebe i sada menjate ovo "ako su od njih odvojeni u zasebnom pakovanju koje onemogućava prodor mirisa i ne ostvaruje direktan kontakt". Smatrali smo da je ovo potrebno izbrisati, zbog toga što ovde postoje još neki zakoni kojih se vi niste držali, očigledno. Naravno, amandman niste prihvatili, sa obrazloženjem – amandman se ne prihvata jer se navedenim izmenama sprovode preporuke jedinice za regulatornu reformu propisa i ostvaruju uštede u poslovanju privrednih subjekata. Zaista ne znam da li se ostvaruju uštede u poslovanju privrednih subjekata, ali znam da postoji jedan zakon koji je ova skupština donela, koji se odnosi na bezbednost hrane, Zakon o bezbednosti hrane, da budem vrlo precizna, koji upravo ovo što ste vi napisali onemogućava. Molila bih predlagača koji očigledno ne može da polemiše ovde danas sa narodnim poslanicima, jer nije ni došao, molila bih predlagača da konsultuje taj zakon, da vidi da nisu u pravu. Zbog toga je potrebno da upozorim Vladu Srbije da konačno počne da čita svoje zakone koje predlaže narodnim poslanicima. Mi ih čitamo, pa znamo šta u njima piše. Ovo što ste napisali je u direktnom sukobu sa zakonom koji se zove Zakon o bezbednosti hrane. Proverite i prihvatite naš amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji ima reč.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 13. i zatražio promenu termina. Predlagač zakona je upotrebio jedan termin koji ne odgovara srpskom jeziku. Radi se o terminu "hjumidor". Potražio sam u rečniku stranih reči, nisam našao. Postavljam pitanje – šta će biti onome ko u praktičnoj primeni bude čitao ovaj zakon i ne bude znao o čemu se radi? Ovo nije prvi slučaj, često u terminlogiji koju dobijemo od predlagača dobijemo određene strane termine koji ne odgovaraju ne samo pravnom sistemu, nego i jezičkom sistemu Republike Srbije. Zbog toga sam predložio da se umesto reči "hjumidor" upotrebi rečenica, jer nemam adekvatnu reč, moguće je da imamo, ali je predlagač zakona morao naći ako postoji u srpskom jeziku i da se umesto reči "hjumidor" upotrebi rečenica "prostor za skladištenje i čuvanje duvana". Po mišljenju SRS, ovo je pravi termin koji odgovara duhu i zakona i srpskog jezika. Nastaviću kao ovlašćeni predstavnik po ovom zakonu. Obratiću se ministru finansija, sa aspekta Predloga ovog zakona. Naime, Predlog zakona je u skupštinskoj proceduri od avgusta ove godine. Primereno je bilo da se ovaj zakon raspravlja kada budemo raspravljali o budžetu, odnosno o setu poreskih zakona, jer znamo iz sredstava informisanja da će u okviru seta tih poreskih zakona biti zakon o akcizama. Primereno je bilo da to bude u tome. Zašto je to ubačeno sada kada ne da mu nije vreme, nego koristimo i trošimo vreme za neke zakone koji predstavljaju manje značajne zakone? Ovo su kozmetičke promene, promene koje neće doneti ništa novo, ništa bitno, umesto da razgovaramo ozbiljno o budžetu, jer je vreme za budžet od 1. novembra. Skupština je trebala dobiti predlog budžeta i sve propratne propise i vezano za poreze i za akcize i sve druge propise koji idu u setu budžeta. Još je tragičnija situacija oko pozicije duvanske industrije. Duvanska industrija je privatizacijom iščupana iz ingerencija ove države. Zašto? Zato što smo sa prodajom dve duvanske industrije, dva pogona, dve fabrike koje su vršile preradu i proizvodnju duvanskih proizvoda, ova država je prodala u toku 2003. i 2004. godine i tržište, što je pogubno, suprotno interesima ove države, što je suprotnoi međunarodnom pravu, što je suprotno i domaćem zakonodavstvu. Zašto SRS govori o prodaji tržišta, o prodaji ovih sistema koji su sada u stranim rukama? Zbog toga što je ministar finansija i gotovo cela Vlada je bila zaokupljena nedelju dana pritiscima od strane monopolista koji su ušli u Vladu i rekli – nemate pravo da povećavate svoje prihode. Monopolisti nigde u svetu i nikada nisu ušli u državnu instituciju i rekli – ne možete povećavati, zato što to ne odgovara nama. U kojoj je to državi došao jedan proizvođač i rekao – nemate prava da povećavate? Šta ćemo mi učiniti? Zatvorićemo pogone, ugasićemo proizvodnju, izmestićemo itd. Neka idu, ali ste im to vi omogućili, uz to što ste prodali tržište, doveli ste u tešku poziciju proizvođače kojih je bilo 20-ak hiljada u tom periodu 2003, 2004. godine, bilo ih je oko 20-ak hiljada. Bilo je ukupno prerađivača i otkupljivača i onih koji su radili u sistemu duvanske industrije nešto oko tri do tri i po hiljade, znači, stotinak hiljada građana Srbije je živelo od duvanske industrije. Duvanska industrija je bila prosperitetna i imala je suficit u spoljnotrgovinskom poslovanju, imala je pogone koji su odgovarali svetskim standardima. Šta imamo danas? Danas imamo šest hiljada proizvođača duvana. Ovi drugi koji su do 20 hiljada su oterani sa tržišta. To su manje-više seljačka gazdinstva, koja su po tradiciji dugoj 150 godina, 100 godina, 50 godina, proizvodili, radili itd. Imaju tradiciju u proizvodnji duvana. Oni su oterani, svima su raskinuti ugovori. Seljaci su morali otići na sud, tražiti zaštitu od pravosudnog sistema i gotovo polovina od tih ugovora je na kraju rešena u njihovu korist. Duvanska industrija, monopolisti koji su to uzeli, isplatili su sve ono, jer im ne odgovara da srpski seljak proizvodi. Kakva je situacija onih, mogli ste to pročitati i ove godine i ranijih godina, kada se menjala akcizna politika, kada su menjani uslovi otkupa i površinakojima se sejalo na prostoru Republike Srbije. Primedbe su stizale zbog toga što naš proizvođač nije mogao da se nosiu ekonomskoj i tržišnoj utakmici i finansijskoj utakmici sa istim takvim proizvođačem u regionu i u svetu. Zašto? Zato što su subvencije ove države jako male. One su sad na nivou 200 evra, u odnosu na Hrvatsku, gde su, s obzirom da imaju dve vrste naknade, jedna je na predani kilogram, a druga je na poljoprivredno zemljište, između 400 i 600 evra, pa uzmite sada 200 evra, 600 evra, kako da konkurišemo. Šta imamo s druge strane? Imamo otvoreno tržište za duvanske proizvode iz Republike Hrvatske. Reći ću vam jedan procenat. Od 2003. godine učešće duvanske industrije Hrvatske povećano je sa 8,2 na preko 13% ove godine. Kakva će tendencija biti ubuduće? Još veće učešće hrvatske industrije. Zašto stvaramo preduslove da Hrvati prodaju ovde, da mogu slobodno ulaziti na ovo tržište? Evo, ova delegacija koja je bila, njoj prvo treba nabiti na nos sve ovo što se dešava u duvanskoj industriji, ne govoreći o izbeglicama itd, ali u drugom delu diskusije govoriću o tome. Zašto dozvoljavamo hrvatskoj duvanskoj industriji da ona može raditi na našem tržištu? Samo zato što su lobistički krugovi unutar vlasti od 2000. godine omogućili duvanskoj industriji da može ući na naše tržište, razvijati itd. Oterate naše seljake iz proizvodnje i, s druge strane, omogućiti da se njihov seljak kroz prodaju, kroz određene beneficije, koje daje Hrvatska država može da privređuje a naš seljak ne može. Ekonomska i finansijska utakmica u kojoj deluje naš seljak je takva da on ne može da privređuje. Zbog toga su smanjili učešće sad 20 hiljada poljoprivrednih gazdinstava našest hiljada. Evo sada zgodne prilike, gospođo Dragutinović, da vi ispravite te anomalije o kojima priča SRS gotovo desetak godina. Potenciramo i sada. Povećajte subvencije seljaštvo, zadrugarstvo, privredne komore razne grane iz oblasti poljoprivrede i prehrambene industrije traže povećanje učešća u budžetu sa 3% na 5%. Nije to mali procenat. Nisu to mala sredstva, ali bez toga se ne može. U normalnoj, ekonomskoj tržišnoj utakmici bez kvalitetnog učešća države, bez finansijske pomoći države nema pomoći. To vi jako dobro znate. Kako naći i stvoriti? Evo kroz povećanje akciza. Naše akcize su duplo manje nego što su akcize u regionu i tri puta manje nego što su u Evropi. Zbog čega? Zbog toga što monopolisti vama ne dozvoljavaju da vi povećavate akcize. Zamislite vi taj apsurd da neko ko je ovde kupio jedan pogon da on državi ne dozvoljava da ona vodi svoju integralnu fiskalnu politiku. Da li to u jednoj zemlji postoji? Ne postoji. Gospođo Dragutinović, ovo je anomalija koju vi morate ispraviti. Je l' vi znate koje probleme imate u funkcionisanju fiskalnog sistema? Pa, zamislite vi da vama neko određuje, dođete sa strane i određuje ne možete povećati ili možete povećati? To je samo zato što ste vi i vaši prethodnici sklapali štetne ugovore, kažnjive čak i po međunarodnom pravu kojima se prodavalo tržište. Ispravite to, menjajte. Omogućite srpskom seljaku da pod istim uslovima raditi i privređivati, kao što to radi seljak i pravna lica u regionu i u Evropi. Hvala vam.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za finansije podneo je amandman na član 16. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IGRAMA NA SREĆU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Stevanović, Milorad Buha, Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić, Zlata Đerić, Zoran Ostojić, Gordana Rajkov, Željko Tomić, Zoran Krasić, Nenad Prokić, Dejan Mirović, Gordana Pop-Lazić, Milan Škrbić, Nikola Savić, Lidija Dimitrijević i Dušan Marić, kao i amandman koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika, odbacio kao nepotpune amandmane narodnih poslanika Aleksandre Janković, Aleksandre Ilić i Zlate Đerić koji su zajedno podnele na član 3. i narodnog poslanika Zorana Ostojića na član 5. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Hvala vam, gospođo Đukić Dejanović. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, jedna od osnovnih zamerki poslaničke grupe Napred Srbijo SNS odnosi se na raspodelu 40% sredstava od igara na sreću koje su prihod budžeta Republike Srbije. Ovaj amandman je u potpunosti kompatibilan sa amandmanom koji smo podneli na član 7. ovog predloga zakona. Petina od 40% sredstava koji su prihod budžeta je i suviše veliki novac koji će, primenjujući ovaj zakon, završiti na računima samo jednog broja udruženja koja su registrovana radi unapređenja socijalno-ekonomskog i društvenog položaja osoba sa invaliditetom. Međutim, ko će i po kojim kriterijumima izvršiti raspodelu tih sredstava? Ko će izvršiti kontrolu da li su ta sredstva završila kod trajnih korisnika, onima koji su ta sredstva i namenjena i neophodna, odnosno da li su završila kod osoba sa invaliditetom? Ovakvim zakonskim rešenjem javni interes ne postoji. Opravdano sumnjam da postoji samo mogućnost da se ostvari privatni interes i interes da sa različitim rođacima, prijateljima i partijskim kolegama pomogne da zadovolji neke svoje potrebe, a ne da zadovolji potrebe osoba sa invaliditetom. Ako želite da budete sigurni da će ta sredstva doći do osoba sa invaliditetom nemojte ta sredstva uplaćivati i usmeravati ka nekim drugim udruženjima već samo i isključivo ka udruženjima osoba sa invaliditetom. Jedino ćemo na taj način dobiti situaciju da kod gotovo svih zgrada u Srbiji dobijemo ulaze za osobe sa invaliditetom. Jedino će se tako uspeti da se na svim javnim površinama uradi horizontalna i vertikalna signalizacija kojom će se kvalitet života osoba sa invaliditetom poboljšati. Po mom skromnom mišljenju, ta druga udruženja koja vi ovim zakonskim rešenjem forsirate i u čiju dobru nameru ne želim u napred da sumnjam, ta udruženja treba sama da stvore sredstva kojima će pomoći osobama sa invaliditetom, a ne ovako, da služe samo kao skretničari, odnosno da ujedine posao, da preraspodele sredstva koja im vi iz budžeta RS prebacujete. Da li na ovaj način šaljete poruku da i ova glomazna Vlada koja je jedna od najvećih, ne samo u regionu već i u čitavom svetu, nema dovoljno činovnika koji će na jedan transparentan način, pomoću transparentnih kriterijuma vršiti raspodelu sredstava prikupljenih od igara na sreću. Davanje sredstava drugim udruženjima uvek ostvaruje i otvara mogućnost njihovog nenamenskog i neracionalnog trošenja, što je vrlo teško kontrolisati. Svedoci smo i konkretnih slučajeva zloupotrebe sredstava fondova, pa je to još jedan od razloga da se prihvati naš amandman, jer ako prihvatite ovu sugestiju SNS, invalidi u čijoj je zaštiti deo novcaod igara na sreću i namenjen kao krajnjim korisnicima, neće biti oštećeni jer će se sva sredstva davati njihovim udruženjima i neće biti umanjivana za sredstva koja bi se davala drugim po difoltu partijskim udruženjima. Hvala vam.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ovim amandmanom smo hteli da vam damo priliku da budete socijalno odgovorni. S obzirom da se ova vlada deklariše socijalno odgovornom, mi smo pre nekoliko dana u Skupštini imali budžet odnosno rebalans budžeta i pričali ste vi koji predstavljate Vladu i poslanici skupštinske većine da je ovaj rebalans u funkciji socijalne odgovornosti Vlade i da najveći deo sredstava ide za te namene. Ovim amandmanom smo hteli da 80% sredstava koje država kao budžetski prihod ubira od igara na sreću upravo ide u namene koje su socijalnog karaktera, pre svega za Crveni krst, odnosno za podizanje socijale, ekonomskog standarda ili položaja osoba sa invaliditetom itd. Ono što suštinski za SRS, koliko god se država u tom prihodnom smislu oslanja na ove prihode, predstavlja jeste ono što ste napisali u obrazloženju ovog zakona, a to je da ovaj posao i ova delatnost u Srbiji u stvari u ekspanziji. Tužno je i žalosno kada se ova delatnost i ovaj posao u jednoj državi koja sebe želi da smatra i promoviše se kao ozbiljno, a sve je samo to nije, ova delatnost dovodi se u kontekst sa grinfild investicijama, sa privrednim razvojem, sa razvojem turizma itd. Smatramo da je to znak da se upali sijalica iznad glave onih koji se bave i privrednim i društvenim prilikama ove države. Žalosno je što je ova delatnost kockanje, klađenje itd. u Srbiji u ekspanziji, ali kada je to već tako pokušali smo da budemo socijalno odgovorni, kako vi to volite da kažete, i da namenimo 80% sredstava koje država ubire po ovom osnovu u svrhe koje objektivno u Srbiji zaslužuju, a to su socijalna davanja. U obrazloženju ste se pozvali da je praksa država u okruženju da to bude 40%, a da se 60% daje u druge svrhe. Ako biste se već pozivali na države u okruženju, onda postoji mnogo toga što u okruženju nije isto kao u zakonu koji ste izneli pred nas poslanike. Postoje neke druge stvari koje su nam, odnosno vama koji predstavljate vlast i predlagača zakona, razna udruženja ovih organizatora igara na sreću ozbiljno zamerili, neke odredbe koje uvodite u zakon i oni se takođe pozivaju na tu praksu zemalja u okruženju, odnosno zemalja na evropskom kontinentu, pa kažu da mnogo toga nije tamo limitirano i definisano kao što je u ovom zakonu. Nemamo ništa protiv toga da se u ovoj sferi država bude rigorozna, u jednom pozitivnom kontekstu, i nemamo ništa protiv toga da država ubire prihode, ali imamo protiv toga da država troši novac onako kako ga ova država troši, pa smo vam predložili da 80% prihoda, ponavljam, koje ostvarujete od igara na sreću date u socijalna davanja za unapređenje socijalnog, ekonomskog položaja invalida, odnosno svih onih kojima je socijalna pomoć potrebna. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 2. je vrlo važan sa socijalnog aspekta. Ova vlada za sebe kaže da je socijalno odgovorna i začuđuje tako socijalno odgovorna vlada, pisano štampanim velikim slovima, da ne prihvata ono što predlažu srpski radikali, a to je da povećamo ona sredstva koja idu u socijalne svrhe. Naime, članom 2. menjane su odredbe ranijeg zakona i ovim predlogom se predlaže da se sredstva u iznosu od 40%, ono što je prihod države, namenski usmere u procentu od 20% za finansiranje Crvenog krsta, organizacija osoba sa invaliditetom, ustanova socijalne zaštite, sporta i jedinica lokalne samouprave. SRS nije protiv toga da se sredstva izdvajaju i za lokalnu samoupravi i za sportske organizacije, ali je ovde namera predlagača zakona potpuno drugačija u odnosu na namere SRS. Vi ste, gospođo Dragutinović, poslednje dve godine uskratili lokalnoj samoupravi 36,8 milijardi dinara i to sredstva koja su jasno utvrđena u procentu u iznosu od 1,7 BDP. To je prihod koji pripada lokalnoj samoupravi i to mora pripasti lokalnoj samoupravi. To je 400 miliona evra koji su uskraćeni lokalnoj samoupravi. Juče je bio jedan okrugli sto na temu finansiranja lokalne samouprave. Ponovo neće biti 1,7. To je direktno kršenje odredaba Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Dokle to? Dokle kršiti nešto što je zakonom utvrđeno? Menjajte zakon. Menjajte zakon, ali ne smete ga kršiti. Kako da zahtevate od nekog građanina da bude pod prisilom da izvršava sve svoje obaveze u smislu izvršenja plaćanja poreza, doprinosa, naknada, taksi i svega što građani i pravna lica plaćaju, a vi prvi kršite odredbe zakona? S obzirom da nemate manevarski prostor u budžetu, vi kroz ovaj zakon -finansiraćemo kroz ovaj zakon. Ne možete tako. Jasno je rečeno kako se finansira, 1,7 i tu je kraj priče. Možete alternativno obezbeđivati sredstva po osnovi drugih zakonskih propisa, ali prvo morate ispoštovati matični zakon, a to je Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Tako je i sa sportom. Tako je i kod ostalih asocijacija. Predložio sam u ime SRS da se u ove organizacije, koje predstavljaju organizacije od posebnog značaja, ubaci i Komesarijat za izbeglice. Zašto Komesarijat za izbeglice? Zbog toga što Komesarijat za izbeglice finansira jednu populacionu grupu koja nije mala. To su izbeglice kojih ima preko 80.000 i interno raseljena lica kojih ima 250.000. Niti se interno raseljena lica vraćaju na KiM, niti se izbeglice vraćaju u Hrvatsku. Zbog čega? Zbog diskriminacije, zbog terora i u Hrvatskoj i na KiM, to je osnovni razlog. Sada malo o finansijama. Budžetom za poslednjih pet godina izdvaja se negde između 950 i milijardu i 500 miliona dinara Komesarijatu za izbeglice. Ako smo rekli da ima 250.000 interno raseljenih lica i 80.000 izbeglica, onda dođemo do cifre od 330.000 abonenata ovog Komesarijata. To je otprilike 3.000 dinara po jednom internom raseljenom ili izbeglici. Sa 3.000 dinara treba izdržati godinu dana.Gospođo Dragutinović, ako se slažete to su nikakva sredstva. Zbog toga je predlog SRS da se u ove organizacije od posebnog društvenog značaja, u smislu održavanja socijalne egzistencije interno raseljenih i izbeglica, uključi Komesarijat za izbeglice koji bi vršio distribuciju budžetskih sredstava tim licima. Šta odgovarate? Ne može Komesarijat za izbeglice. Njima ne treba. Izbeglice i interno raseljena lica zbog nakaradne politike ove vlade, moram reći nakaradne, jer nema politike, strategija povratka izbeglica i interno raseljenih lica ne postoji. Nema povratka. Čak imamo i obrnuto. Iz Hrvatske imamo podatke, dobijamo ih svake godine. Na kraju godine kada saberemo onda vidimo da se iz Hrvatske vrati od 3.500 do 4.000, a u Hrvatsku ode oko 1.500 do 1.800 pripadnika srpske nacionalnosti. Imamo obrnut proces. Zbog čega? Zbog diskriminacije. Šta vlast čini da obezbedi slobodan i bezbedan povratak izbeglica na njihova ognjišta? Ništa. Na delu je otvorena diskriminacija. Ovoj delegaciji koja je danas bila ovde mora se to reći, ali nema ko to reći, jer zvanična državna politika kaže – Tadić je bio u Vukovaru, izvinjavao se, bio je u Zagrebu i takođe se izvinjavao. Na šta se svodi ta politika? Nemamo otvorenih problema, pri kraju su postupci povratka. Nije tačno. Srbi se u Hrvatsku ne smeju vratiti. To je osnovno pravilo. Zbog čega država Srbija nema strategiju povratka? Zbog čega nema strategiju pomoći ovim licima? Ne radi se samo o 330.000. Još 350.000 je inkorporirano i integrisano u državni sistem RS. Kako žive ova lica? Nikako. U socijalnoj bedi. U neimaštini. Njihova imovina je tamo, a oni su ovde. Omogućite tim ljudima, to samo može država, pojedinačno to niko ne može. Vlada Republike Srpske Krajine, na čijem sam čelu, svaki drugi dan obaveštava državne organe o tome šta se dešava sa Srbima u Hrvatskoj, otvoren teror, otvorena diskriminacija, teranje sa posla, onemogućavanje ostvarivanja osnovnih životnih prava. Niti su vraćena prava na akcije, niti su vraćena stanarska prava, niti su vraćene penzije i naknade, ono što im pripada u bivšim saveznim zakonima, republičkim zakonima, Ustavu Republike Hrvatske, međunarodnom pravu itd. Ništa od toga nema. Ono što radi predsednik Tadić je tragično po srpske nacionalne interese. Vlada Republike Srpske Krajine godinama ukazuje – omogućite samo ono što nam pripada po međunarodnom pravu, po sporazumima koji su potpisani između dve države, Sporazum o normalizaciji odnosa iz 1996. godine, Sporazum o socijalnom osiguranju. Omogućite tim ljudima da dobiju penzije koje su im uskraćene u periodu od 1991. godine do 1998. godine. To su milijarde evra, gospođo Dragutinović. Deficit budžeta, ma samo nek se sliju ona sredstva. To su milijarde evra.Akcije, niti su ti ljudi dobili akcije u Hrvatskoj, niti su dobili u Srbiji. To je diskriminacija tih ljudi itd. Ne možete napuniti, gospođo Dragutinović, ne možete napuniti budžet sa ovakvim zakonom. U praksi, dobili smo informacije, a te informacije možete dobiti i od drugih državnih organa, ukupno 17 hiljada aparata je uvezeno u ovu državu. Deset hiljada aparate je neregistrovano. Ko uživa u blagodetima prihoda koje ostvari? Samo monopolisti kojima je omogućeno da uvezu i da koriste te aparate, da ne plaćaju porez. Svega sedam hiljada aparata je uredno prijavljeno i plaćaju se naknade za korišćenje odnosno porez. Dve trećine je u sivoj zoni. Dobili smo informaciju da je 256 hiljada prihod po ovom osnovu. Evo, dve trećine je na crnom tržištu, ubacite tih 500 miliona, pola deficita ste skinuli. Hvala.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospođa Milica Vojić Marković ima reč.
Suština člana 2. jeste kako da se sredstva u iznosu od 40%, koja su u stvari prihodi budžeta, namenski usmere prema nekim organizacijama kojima je potrebna pomoć u društvu? Uopšte ne želimo da kažemo da sve ove organizacije koje su ovde navedene, koje je predlagač naveo nisu one kojima društvo treba da ukaže posebnu pomoć, ali smo smatrali da taj spisak treba da se proširi i organizacijama i udruženjima čiji je cilj unapređenje položaja žena i dece. Zašto smo to podneli kao amandman? Pre svega, ove organizacije koje se tiču unapređenja položaja žena su zapravo u skladu sa politikom Vlade i u skladu sa onim dokumentima koje je Vlada donela. Te promene koje smo predložili u amandmanu su u duhu posebnih mera za postizanje ravnopravnosti polova i razvijanja politike jednakih mogućnosti u Republici Srbiji. Želeli smo to da tako formulišemo, upravo zato što su se javile mnoge organizacije koje se bave unapređenjem položaja žena i koje su smatrale da treba da im pomognemo u ostvarivanju ovog nauma. Zbog toga je DSS iskoristila svoje poslaničko pravo da u ime tih ljudi i u ime tih žena podnese ovaj amandman. Zašto smo predložili da se pomogne i organizacijama čiji je cilj unapređenje položaja dece? Imali smo u vidu činjenicu da su izmene i dopune ovog zakona o igrama na sreću inicirane i pritiskom društva, da se jednom delu populacije, maloletnim licima, uvedu dodatne mere zaštite i da se, osim zabrane učestvovanja u igrama na sreću, što je bilo u prethodnom zakonu, u izmenama i dopunama zabrani i ulazak u prostore gde se igra na sreću. Imali smo u vidu i činjenicu jednog vrlo kvalitetnog istraživanja koje kaže da 60% mladih ne čita, polovina nikada nije bila u pozorištu, 40% mladih se ne bavi sportom. Imali smo u vidu i činjenicu da 11% mladih koji idu u kladionice postaju zavisnici. To je jedan od problema sa kojima naše društvo mora da se nosi. Znate da postoje i savetovališta za odvikavanje i stručna pomoć u tom domenu. Imali smo još mnogo stvari u vidu kada su u pitanju maloletne osobe i kada su u pitanju mladi ljudi, upravo zato što je ovaj zakon pravi primer licemerja, da sa jedne strane želite da se bavite tom populacijom, a sa druge strane, ne želite da im pomognete u onim stvarima koje se tiču materijalne pomoći organizacijama koje se bave upravo unapređenjem toga. To je potpuno u skladu sa onim što je Vlada, prema svojim shvatanjima evropskih vrednosti, opredelila tri miliona dinara iz budžeta Ministarstva prosvete za paradu ponosa, ali istovremeno nije opredelila sredstva za one mlade ljude koji su štrajkovali pred Vladom i tražili da im Vlada pomogne oko upisnina i plaćanja godina. To su najbolji studenti koji su očistili godinu, koji su imali visoki prosek i koji su se, zbog nemara države i zbog toga kako je Ministarstvo prosvete kada je ovde donosilo zakon, odnosno izmene i dopune zakona, neprecizno odnosilo prema toj populaciji, tako da se ona našla u nekom procepu. Zbog toga je DSS koja je u više zakona i u više navrata podnosila amandmane koji zapravo hoće i treba da štite populaciju maloletnih lica i mladih ljudi podnela je ovaj amandman. Videćemo, ovde ste amandman odbacili, obrazlažući to na jedan zaista čudan i smešan način. Kažete – amandman se ne prihvata s obzirom to da je Zakonom o igrama na sreću, u delu koji se odnosi na raspodelu dela sredstava ostvarenih po osnovu naknada od igara na sreću, koji su prihod budžeta Republike, propisana u koje svrhe se koriste namenska primanja budžeta. Prema odredbi člana 18. Zakona o igrama na sreću, ova sredstva se raspoređuju u iznosu 20% svakom korisniku. Ukoliko bi se povećao broj korisnika ovih sredstava, to bi rezultiralo smanjenjem sredstava koja dobijaju sadašnji korisnici. Dobro, društvo koje predstavlja gospodin Cvetković i gospođa Dragutinović braneći, odnosno ćuteći na ovaj zakon i na amandmane koje podnose poslanici, opredelilo se da im populacija maloletnika i mladih ljudi uopšte ne treba. Njihov socio-ekonomski i društveni status je zadovoljavajući prema mišljenju ove gospode. Prema mišljenju DSS je sramotan. On je sramotan. Zbog toga smatramo da mora da se popravi, pa makar tako što ćete pomoći udruženjima koja se time bave, kao i udruženjima koja se bave ženama i ostvarivanjem ciljeva za ravnopravno učestvovanje i politikom jednakih mogućnosti. S jedne strane, propagirate nešto zakonima, sa druge strane, kada sredstva treba da se podele i da nešto funkcioniše, tad pokazujete svoje pravo lice. To se zove licemerje. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Donka Banović, izvolite.
Hvala vam. Član 3. praktično menja postojeći član 10. ovog zakona. U članu 10. su nabrojane u nekih sedam tačaka različite zabrane kada je u pitanju privređivanje i učestvovanje u igrama na sreću. Naš amandman se odnosi na tačku 5. Sadašnja tačka, odnosno pre ovog predloga izmena i dopuna je glasila – da je zabranjeno učestvovanje maloletnih lica u posebnim igrama na sreću. Tako stoji sad u postojećem i važećem zakonu. Ono što je predlagač ovih izmena i dopuna uočio, a u stvari se to u praksi pojavilo kao veliki problem, to je da maloletna lica iako nekada ne učestvuju u određenim igrama na sreću ili posebnim igrama na sreću, borave u takvim prostorijama. Ta izmena i dopuna je potpuno opravdana. U čemu se sastoji naša intervencija kroz amandman? Mi smo samo malo drugačije preformulisali ovu tačku i smatramo da je to bolje. Predlažemo da tačka 5. glasi – zabranjuje se ulazak maloletnih lica u objekte u kojima se priređuju posebne igre na sreću, kao i učestvovanje maloletnih lica u posebnim igrama na sreću. Hvala.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovo je takođe nastavak prethodnog amandmana koji se odnosi na institucije i ustanove kojima bi trebalo rasporediti ovih 40% prihoda koji su prihod budžeta. Zašto Komesarijatu za izbeglice? Već sam to obrazložio. Nastaviću priču vezano za status izbeglica. Gospođo Dragutinović, vi morate da znate da su ova sredstva koja opredeljujete za Komesarijat za izbeglice nedovoljna. Naime, određene aktivnosti Komesarijata za izbeglice, koji se usaglašava sa Visokom komesarijatom za izbeglice Organizacije UN, u 2011, 2012. godini trebalo bi zatvoriti prihvatne centre u kojima su smeštene izbeglice i interno raseljena lica. Radi se o velikom broju ljudi koji su bez egzistencijalne osnove, koji su bez prihoda, koji su u teškom zdravstvenom stanju, koji su invalidi itd, osobe sa posebnim potrebama i sutra kada se nađu na ulici, pitanje je njihovog socijalnog i životnog opstanka. Država mora rešiti ovaj problem, a najlakše ga je rešiti zajedno sa međunarodnim institucijama. Vlada Republike Srpske Krajine u prognanstvu godinama traži intenzivnije učešće državnih organa Republike Srbije u rešavanju ovih problema. Ovo se ne može rešavati bez hrvatske države, ovo se ne može rešavati bez međunarodnih finansijskih institucija. Umesto da Republika Hrvatska, koja je počinila genocid i etničko čišćenje, snosi troškove ovih ljudi, to čini osiromašena srpska država, to je tragično i vi ništa ne činite da sva ova sredstva koja vi izdvajate refundirate od strane Republike Hrvatske, zato što to treba da bude rashod Republike Hrvatske. Kod interno raseljenih lica, takođe, da li se ta lica vraćaju, ne vraćaju, gde su sada? U privatnom smeštaju ili su u istim tim prihvatnim centrima, kada ih zatvorite biće na ulici. Šta očekivati od tih ljudi? O tome morate razmišljati. Dobijamo informacije da će biti održana donatorska konferencija, predsednik je kao tako dogovorio sa predsednikom Hrvatske, nikakva donatorska konferencija koja će zadovoljiti potrebe od 500-600 hiljada ljudi koji su proterani sa svojih ognjišta iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Nijedna donatorska konferencija koja je održavana u regionu nije dala, nije bila dostatna da bi zadovoljila te potrebe. Ali, ne može Republika Srbija sa svojim državnim organima mirno stajati i biti svesna svih tih činjenica. Gospođo Dragutinović, najlakše vam je rešiti deficit budžeta, rekao sam na koji način, omogućiti Srbima samo ono što im pripada po međunarodnom pravu i po sporazumima koji su potpisani od ove države, samo izvršite to i imate pun budžet. Sigurno ćete dve-tri godine živeti od tih prihoda koji će biti po osnovi akcija koje Srbi nisu ostvarili, po osnovi stanarskih prava će Srbi te stanove tamo otkupiti po istim uslovima pod kojim su otkupljivali Hrvati, to je bilo negde između 90 i 110 maraka u ono vreme. Pod istim tim uslovima Srbi će ih prodati, evo vama prihoda, to će se vratiti ovde u finansijskom sistemu i na blagodet ove države i ti ljudi neće biti socijalni slučajevi. S druge strane, imamo neisplaćene penzije itd, hrpe novaca koje leže, a ništa ne činite vi da pomognete. Osudili ste nas na pojedinačno rešavanje tih problema. Nema od pojedinačnog rešavanja ništa, vi ste svesni toga. Imate mogućnost, imate šansu, omogućite Krajišnicima, omogućite interno raseljenim licima da žive životom dostojnim čoveka. Samo uz angažman Republike Srbije i njene državne institucije možemo to svoje pravo ostvariti. Hvala vam.
Imate osam minuta kao ovlašćeni predstavnik i 31 minut poslaničke grupe. Od kog vremena želite dva minuta? Kao ovlašćeni predstavnik. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite, gospodine Ostojiću.
Hvala, predsednice. Koleginice i kolege, amandman na član 7. u suštini govori isto što i amandman na član 5, koji je Administrativni odbor odbacio zato što je nepotpun. Zašto ga je odbacio? U skladu sa članom 163. stav 2. Poslovnika, a član 163. stav 2. glasi ovako - Nadležni odbor će nepotpune i amandmane sa uvredljivom sadržinom odbaciti, o čemu će Narodnoj skupštini podneti izveštaj. Pošto se ovim amandmanom traži proširenje korisnika budžetskih sredstava koji se dobijaju iz igara na sreću ne vidim šta je tu uvredljivo, šta je nepotpuno. Takođe mi nije jasno, a još manje mi je jasno gde je taj izveštaj koji je dužan Odbor da podnese, da li je to usmeni izveštaj predsednika Odbora. U svakom slučaju, ostali smo uskraćeni za to, ali idemo dalje. Došli smo do člana 7, govori o istim stvarima. Mi predlažemo da se namenska primanja iz budžeta, iz člana 5. stava 2. ovog zakona raspoređuju za finansiranje Crvenog krsta Srbije u iznosu od 20%. Niste me čuli, ali došlo je do proceduralne greške. Ne znam zašto mi je nepotpun amandman, gospođo Đukić Dejanović. Ali, vidim da imate nešto da ćaskate sa zamenikom sekretara. Dakle, Crveni krst Srbije, u iznosu od 20%, to je i do sada bilo; udruženja osoba za invaliditetom i druga udruženja čiji je cilj unapređenje socijalnog, ekonomskog i društvenog položaja osoba sa invaliditetom i drugih lica u stanju socijalne potrebe -u iznosu od 20%, to je i do sada bilo, znači, tu nema promene; ustanova socijalne zaštite u iznosu od 20%, i to je do sada bilo i nema promene; ''amaterskog'' sporta u iznosu od 17%, tu je promena u dosadašnjem zakonu i vi predlažete da ostane sporta u iznosu od 20%. Znači, mi dodajemo reč "amaterskog" i uzimamo ovim amandmanom 3%. Objasniću zašto je važno staviti amaterski sport umesto sport. Jedinica lokalne samouprave u iznosu od 17%, do sada je bilo 20%, što znači, uzimamo 3%. Kome tih 6% koje smo dobili dajemo? Dajemo drugim udruženjima, fondacijama i zadužbinama koje deluju u javnom interesu, a koje nisu obuhvaćene stavom 1. tačka 2. ovog člana, u iznosu od 6%? Dakle, mi smo dužni da iz budžeta finansiramo i udruženja i fondacije koje se bave javnim poslovima i javnim interesom. Mislimo da je njima mesto u ovom zakonu jer, na kraju krajeva, na to nas obavezuje i Zakon o udruženjima, član 38. Mislimo da je to važno, posebno u ovo posttranziciono vreme, kada strani donatori, od čega su se ova udruženja koje se bave i zaštitom manjinskih prava, životinja, promocijom ljudskih prava itd, finansirala, polako odlaze i mislimo da uvođenje konkurencije u njihov rad, konkurencije projekata i konkurencije za novac iz budžeta, može samo blagotvorno da deluje i na taj civilni sektor i, na kraju krajeva, na mlade ljude koji tu rade. Vi ste nam odbili amandman sa obrazloženjem da se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana na član 2. Sada kada se vratim na član 2, recimo, na amandman kolege Buhe, koji je takođe predlagao proširivanje prava korisnika ovih sredstava, vi mu ne prihvatate amandman, kao i kolegama iz DSS, to je amandman 4, zbog toga što kažete da i članu 18. je propisano da se raspoređujekorisnicima sredstava iznos od 20% svakom korisniku. Znači, predlažem izmenu člana 18, uvodim nove korisnike, a vi kažete – ne prihvata se, pogledajte što smo odbacili ranije amandmane, a tamo piše – odbacili smo ranije amandmane zato što u članu 18. piše da svi dobijaju po 20%. Upravo predlažem izmenu člana 18, da ne dobijaju svi po 20%, nego da ubacimo i udruženja, fondacije i zadužbine koje deluju u javnom interesu. Zaista mi je neverovatno. Predlažem izmenu člana 18, a vi kažete – ne može se menjati član 18, jer u članu 18. piše da svi dobijaju po 20%. Mislim da se mogao neko potruditi da napiše neko drugo obrazloženje, da nas ne interesuje, recimo, ne možemo dati sportu ili jedinicama lokalne samouprave tih 3%, a naći ćemo iz drugih izvora iz budžeta sredstva kojima će udruženje i fondacije koje se bave aktivnostima od javnog interesa konkurisati za novac, ali to je besmisleno. Nikad nisam čuo da neko, u suštini kad prevedemo vaše obrazloženje, onda kaže – ne možemo promeniti, gospodo iz Liberalno demokratske partije, član 18. zato što u njemu piše nešto drugo. Upravo zato što piše nešto drugo, mi predlažemo amandman. Nelogično, priznaćete, pomalo i komično. Zašto je važno da se ovde ubaci i amaterski sport. Znate šta, sport je širok pojam. Ima sportista i sportista. Ja ću vam navesti jedan primer, koji možda ne znate, a koji verovatno, ako se ne ubaci amaterski sport ostaće kao mogući korisnik finansija iz igara na sreću. Evo recimo, fudbalski klub Novi Pazar, jedan lokalni klub u Sandžaku, znate li ko su mu sponzori, "Telekom" i "Galenika". Objasniste zašto bi "Telekom" i "Galenika" potpuno nepoznate firme, niko nije čuo za njih, davale novac jednom nižerazrednom klubu. Ili su možda "Telekom" i "Galenika", za mene je to novi podatak, nepoznate firme u Sandžaku. Ne rade tamo. Nikad nisu čuli, pa mora da se sponzoriše jedan nižerazredni klub, da bi dobili popularnost ili prepoznatljivost. Na stranu da monopolišu, moraju da se sponzorišu, da daju novac na taj način. U svakom slučaju jasno je da su ta dva javna preduzeća postala sponzori tog kluba zbog toga što je predsednik tog kluba gospodin Rasim Ljajić. Očigledno je uticajan. Zato i predlažemo da ovde umesto sporta ubacimo amaterski sport u iznosu od 17 odsto, pa kada amaterski sport dobija 17 odsto dinara, umesto razni sportovi koji su u principu ovim partijskim ili ne znam kakvim drugim uticajima poluprofesionalni i profesionalni, dobijaju novac onda će to mnogo više biti novca za amaterski sport. Dakle, još jednom, nelogično obrazloženje, ne kažem da ste morali da prihvatite ovo, ali ste jednostavno mogli da kažete da će na drugi način da se finansiraju, udruženja i fondacije od javnog interesa, ali mi je žao ipak danas smatrate, tako kako da kažem, da nećemo pročitati i zapitati da li se ovo neko sa nama šali, ili je bio lenj da napiše jasnije obrazloženje ili suvislije obrazloženje.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Milica Vojić Marković i Željko Tomić. Narodni poslanik Milica Vojić Marković ima reč.
Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, pročitala sam obrazloženje zbog čega je prihvaćen amandman gospođe Rajkov, ja sam potpuno saglasna da njen amandman treba da bude prihvaćen, ali obrazloženje je neverovatno. Zakonodavni odbor je smatrao da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatuje se da je ovaj amandman prihvaćen. Valjda su i ovi naši amandmani u skladu sa Ustavom i zakonom, naročito sa zakonom koji menjamo, ali hajde neka to bude ovaj da Vlada i resorno ministarstvo odluče o tome. Dakle, Demokratska stranka Srbije je vrlo dosledno promenila član 2, odnosno član 5. starog zakona, član 2. novog zakona, kada smo proširili broj korisnika koji treba da dobiju preraspodele 40% prihoda od igara na sreću, a u članu 7. odnosno članu 18. starog zakona smo izvršili novu preraspodelu. Tako da ne stoji obrazloženje zbog čega nije prihvaćen amandman, a opet nas vraćaju na amandman na član 2. Suštinski šta kažu – ukoliko bi se povećao broj korisnika ovih sredstava, to bi rezultiralo smanjenjem sredstava koja dobijaju dosadašnji korisnici. To u svakom slučaju jeste tačno matematički, ali sada sam izračunala, jer da podsetim Demokratska stranka Srbije je listu korisnika proširila na organizacije koje se bave unapređenjem položaja žena i organizacija čiji je cilj društveno i ekonomsko poboljšanje položaja mladih i dece u Srbiji. Dakle, sa te dve grupe organizacija mi smo praktično proširili listu korisnika, ali kada sam sada napravila neku drugu matematiku, koliko bi se smanjilo svim ostalim korisnicima, ispostavilo se da bi se samo jednom korisniku smanjila svota, deo tog budžeta i to bi se smanjio sportu. Istog smo mišljenja da, vi ste morali da napišete, zbog toga smo intervenisali ovde o kom sportu se radi, smatrajući da je amaterski sport nešto što treba da finansirate, a ne da finansirate, kobajagi finansirate vrhunski sport, pa da se posle ministar sporta i omladine slika sa svim nosiocima nekih titula, kao što je sadašnja konferencija posle Dejvis kupa bila naročito zanimljiva. Pomenuta gospođa ministar, koja je pričala o tome da je ona dala neki novac vrhunskom sportu, nisam sigurna da je to bio njen novac, zapravo vrlo sam sigurna da nije bio njen novac, nego da je bio novac građana Srbije. Tako da sam ovde proširujući listu napravila novu preraspodelu, da se Crvenom krstu Srbije ostavi 20% koliko je i bilo, organizacijama osoba sa invaliditetom i drugih udruženja čiji je cilj unapređenje socijalno-ekonomskog i društvenog položaja osoba sa invaliditetom i drugih lica u stanju socijalne potrebe 20%, koliko ste predložili, zatim sam udruženjima čiji je cilj unapređenje socijalno-ekonomskog i društvenog položaja žena i dece dala 10%, to sam oduzela od ovog sporta kome ste velikodušno, nekog sporta, stavili 20%. Ne kažem pejorativno nekog sporta, nego nisteopredelili šta ćete to da finansirate u okviru sporta i na koji način. Ostale ustanove socijalne zaštite 20%, znači apsolutno sam u okviru onog što ste vi tu zacrtali i samo je pitanje toga šta su vaši prioriteti. Na najočigledniji primer pokazujete da prioriteti nisu ni žene, niti maloletna lica, ni mladi ljudi, to vam je potpuno neinteresantno ovde i to pokazuje zapravo da ova vlada, političku priču o tome koliko su im važni da mladi ljudi čak imaju i ministarstvo, ovi koji će se baviti tim poslom, zapravo završava na tom propagandnom nivou. Kada se dođe do toga da ste nekim konkretnim sredstvima opredeljeni za pomoć maloletnim licima i mladim ljudima, a oni su u onim ekstremno siromašnim, u jako velikom broju, prosto ne znam da li vam je poznat podatak da svako sedmo dete u Srbiji danas popije čašu mleka, i zbog toga insistiram da ova kategorija udruženja uđe ovde, jer se očigledno decom bavimo samo onda kada ona mogu da uđu u propagandnu mašinu, kada se slikamo u područjima koja su poplavljena, pa kao stavimo kod sebe decu, pa neprijatno i deci i onima koji se slikaju sa decom, a naročito je neprijatno onima koji tu sliku gledaju. To se zove zloupotreba dece u političke svrhe, a ovo se zove licemerje, gospođo ministar. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Dakle, ovo je drugi amandman na isti član 18. od poslanika iz Demokratske stranke Srbije, bilo je intervencije i iz drugih poslaničkih klubova da treba proširiti ovim organizacijama, na primer iz Demokratske stranke Srbije da treba proširiti organizacijama koje se bave položajem žena i dece, da bi ušli u ovaj spisak, koji bi dobijali sredstva od Fonda igara na sreću. Ovaj konkretno amandman se odnosi na 2. stav ovog člana. On glasi u predlogu: način i kriterijum za raspodelu sredstava namenjenih finansiranju subjekata pobrojanih u ovom članu utvrđuju nadležni ministri. Mi predlažemo da se reči " utvrđuju nadležni ministri" briše i da tu umesto "nadležni ministri" stoji "utvrđuje Vlada". Odgovor koji sam dobila da su drugačije okolnosti u ovoj državi bi bio logičan i prihvatljiv. Naime, vi ste meni odgovorili da smatrate da je ovo vaše rešenje bolje, da to rade nadležni ministri, s obzirom na to da resorni ministri mogu kompetentnije i kvalitetnije utvrditi način i kriterijume raspodele namenskih sredstava u okviru svojih nadležnosti. Dakle, da mi živimo u drugačijoj zemlji i da su ministri u ovoj vladi drugačiji, da se drugačije ponašaju, ovo vaše obrazloženje bih apsolutno prihvatila, odnosno ne bih onda ni pisala ovaj amandman, ali mi u praksi imamo drugačija iskustva. Kada neki ministar zauzme, pod znacima navoda, ministar u nekom resoru, onda on to smatra svojom prćijom. Moja koleginica je pomenula već čuvenu ministarku sporta koja je odmah na konferenciji za štampu, posle fantastične pobede naših tenisera u Dejvis kupu, izjavilada će ona dodeliti tolika i tolika sredstva tim sportistima itd. Pri tom je žena koristila prvo lice jednine, to je – ja. Sutradan je ona bila gost u jutarnjem programu na Javnom servisu, gde je očigledno tražila da bude gost kako bi ona objasnila te nedoumice. Onda je reklamirajući sebe i svoju stranku Udruženi regioni Srbije pričala o tome, citiram – ja sam napravila 63 sportske hale u Srbiji. Dakle, nije ona, ne može ministar da koristi prvo lice jednine. Čak i da je rekla – mi, onda bi to podrazumevalo ministarstvo, ali bi moralo da podrazumeva i građane Srbije, zato što konkretno ta gospođa raspolaže sredstvima građana Srbije. Ona koristi budžetska sredstva. Ovo je jedan od primera kako određeni ministri u ovoj vladi, svaka čast izuzecima, nenamenski koriste određena sredstva. Zato mi apsolutno imamo opravdanu sumnju, ako to ostane u okviru tog jednog ministarstva, a gde će biti odlučivanje, da će tu biti opet zloupotreba. Pogotovo sledeća godina je predizborna godina, ako budemo imali redovne izbore, onda se opet pojačava sumnja da će ta sredstva biti korišćena za finansiranje projekata u onim lokalnim samoupravama gde je određena politička koalicija koja je po volji Vlade Srbije na vlasti. Mislim da je trebalo da prihvatite ovaj amandman.
Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od mojih kolega iz opozicije, pristup SNS je malo drugačiji. Mi smo stava da sredstva koja jesu veća ove godine od igara na sreću, koja su se prelila u budžet, nisu dovoljna da zadovolje interese različitih socijalno ugroženih grupa. Smatrali smo da je ovaj član preširoko postavljen, da ostavlja jako puno prostora za zloupotrebu i eventualno nenamensko trošenje ovih sredstava. Jer neka svetska iskustva, a verujem da niko od nas nije u drugačijoj situaciji, ukazuju da samo 50% od onih sredstava koja su namenjena socijalno ugroženim grupama dođu stvarno do samih korisnika, da veliki deo tih sredstava nekim volšebnim putevima nestane ili se koristi za finansiranje samih tih udruženja. Ovako široko postavljen krug korisnika tih sredstava nastavlja baš u takvu situaciju, da će jako mali deo tih sredstava stvarno otići onim ljudima koji su stvarno socijalno ugroženi. Mi smo zbog toga u ovom članu 7, a i moj kolega Babić imao je manje-više isto obrazloženje i za član 2, jer tu se ponavljaju iste formulacije, predložili da pre svega ova sredstva idu osobama sa invaliditetom, jer je, čini nam se, to danas najugroženija socijalna grupa. Mislim da su toga svesni i članovi Vlade. Pozvaću se na jednog ministra, gospodina Rasima Ljajića, koji je sam rekao da je 70% osoba sa invaliditetom na granici siromaštva, da je veliki problem zapošljavanja osoba sa invaliditetom. Neki pomaci su, zahvaljujući zakonu koji je donet pre nekih godinu i po dana, napravljeni u prethodnoj godini, ali očigledno da taj zakon na neki poprilično napadan način očekuje od privatnog sektora da zapošljava osobe sa invaliditetom, iako one često nemaju adekvatno obrazovanje. Imam podatak da većina tih ljudi ima samo osnovno obrazovanje, 50% u stvari osoba sa invaliditetom, i očigledno da i u oblastiobrazovanja ovo društvo, da ne kažem ova vlada, jer problemi sasvim sigurno nisu od juče, ne ulaže dovoljno kada su u pitanju osobe sa invaliditetom. S obzirom na aktuelnu krizu, treba mnogo više prostora posvetiti osobama sa invaliditetom. Dakle, ono što je predlog SNS, mislim da je poprilično jasan, to je da se iz ovih sredstava koja ostaju od priređivanja igara na sreću, pre svega, ispoštuje, naravno, Crveni krst. Nismo protiv toga, ali osobe sa invaliditetom trebaju da imaju prioritet.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković.
Socijalna odgovornost, preciznost, savršenstvo zakonskih rešenja, koja su ne samo poštena, već i pristupačna širokim narodnim masama, sve je to demonstrirala Vlada u obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana. Pošto sam samo psiholog, moja koleginica Zlata Đerić profesor, koleginica Aleksandra Ilić profesor i pijanista, mi nismo dobro prebrojale stavove ovog člana, pa nam je neki numerološki genije trijumfalno saopštio da član 7. ne sadrži stav 8. Znači, 1:0 za Vladin aparati svaka čast kako ste savladali brojanje stavova. No, ako vam je forma bila jača strana, propustili ste suštinu, jer je u amandmanu predloženo da se reč "nadležni ministri" zamenjuju rečima "nadležna ministarstva". U obrazloženju smo lepo navele da uz ogroman broj aktivnosti koja spadaju u obim poslova ministara ponaosob, pa i ministara zajedno, adekvatnije da načine kriterijume za raspodelu sredstava namenskih primanja budžeta od igara na sreću propisuju ministarstva i službe u okviru tih ministarstava, ne ministri personalno. Tok današnje sednice najbolja je potvrda ovog našeg obrazloženja. U 10.00 časova nije bilo predstavnika Vlade, rasprava se pomerila na tačno u podne, kao sa Gari Kuperom, da bi se posle usmenog obećanja ljubazne ministarke finansija, koja pored budžeta mora da se bavi duvanom i kockom, postigao konsenzus da se najzad radi od 12.30 časova. Da je to izuzetak, a ne pravilo, verovatno bi bilo moguće da progledamo kroz prste, ali je postalo nepisano pravilo da je ministre bukvalno teško navesti da prisustvuju, a kamoli da uđu u debatu, te zato predlažem da numerički genije koji je prebrojao stavove ovog člana prebroji sate koje smo mi ovde uzaludno potrošili čekajući Vladinog Godoa, pa i pare koje su za to morali da izdvoje građani Srbije. Inače, by the way, da ste imali lingvističkog genija, on bi odbio naš amandman, jer umesto "personalno" piše "porsonalno".
Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Krasić i zajedno narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Pa, ovom izmenom ubacuje se strani faktor u igre na sreću. Ali, da bih objasnio zašto smatram da to nije potrebno, evo ja ću da krenem redom. Gospođo Dragutinović, ovde je spisak ovih koji priređuju igre koje vi nazivate klađenjem, 22 priređivača, 1.220 lokacija gde ljudi isprobavaju svoju sudbinu, sreću itd. Onda idemo na drugu varijantu: automati - 77 priređivača, 1.822 lokacije, 17.806 automata registrovanih i kako rekoše vaši preko deset hiljada neregistrovanih automata. Da ne bude zabune, sve čitam vašu dokumentaciju. Šteta što ga nema Veljko Odalović, ali dobro. Ovde je sada tombola, imate 48, završava se Risto i sinovi Zrenjanin. Nije vam tačna evidencija, gospodine Jodžiću. Kad biste mene pitali kod ovih svih evidencija, mogao bih još toliko da vam nabrojim. Ali, znate vi dobro. E sad, idemo spisak igračnica: jedna - "Grand kazino", Bulevar Nikole Tesle broj 3, rekoše daje hotel, ali ajde "Grand kazino". E, sad "Grand kazino", to ćemo kod onog člana 16, tad ću da vam objasnim kako želite da sakrijete njihov kriminal odnosno kapital, a pošto u Srbiji nema razlike između kapitala i kriminala, onda vam je jasno. Dalje, onda imamo Državnu lutriju Srbije u igru na sreću "Loto - 7 od 39", nije to što bi rekao Milan Dimitrijević 15 od 25, kako rekonstrukcija Vlade ide, pa TV "Bingo", pa "Džoker", "Srbija – lot", Pošta Srbije, "Štampa sistem", "Futura plus", njega gonite, "Korner šot", pa onda agenti Državne lutrije Srbije u igri "Moto", Mobilna Telefonija Srbije, 1992. godine Radujku je bilo ovo od cigareta u Resniku, dobro. Telenor, VIP mobil. Čitam dalje, radi javnosti. Laboratorije u Republici Srbiji koje su ovlašćene za izdavanje sertifikata o bezbednosti aparata: dve. Dalje, evo hoću da vam ostavim za kraj, spisak ovlašćenih pravnih lica za tehnički pregled i popravku aparata koji poseduju ovlašćenje proizvođača aparata. Ukupno 22 firme, spisak pravnik lica ovlašćenih od strane Ministarstva finansija za utvrđivanje tehničkih ispravnosti i popravku automata za igru na sreću i stolova. Ima naziv pravnog lica, ima sve ukupno 45. Nagradna igra u robi i uslugama, spisak onih koji su to prijavili vašoj upravi završava se sa brojem 115 - OK "Crvena zvezda". A koliko ih ima koji se reklamiraju, što preko televizije, što preko radija, što na ulaznim vratima velikih trgovina, da vam ne pričam. Tu su svi. Zamislite i "Službeni glasnik" d.o.o. i on učestvuje u igri u robi i uslugama kao davalac, pod nekim naravno uslovima. E, vidite, nikada se mi nismo nešto preterano bavili ovim, računajući pa to je nešto igraju se ljudi pa isprobavaju svoju sreću, da li mogu da zarade, međutim, vrte se velike pare oko toga. I tu se i peru pare i to svi dobro znate. Šta se sve kod nas igra? Ko sve ulazi u kladionice i ovo što priređivači, da vam ne pričam. Veliko, naveliko, značajna sredstva se nalaze u tome, država rešila da zavede neki red da uzme malo i ona ako može, a onda se nama nudi rešenje kako ćemo pet puta po 20% od onoga što pripada državi da podelimo u humanitarne svrhe. Pa se tu nalaze razne socijalne grupe, kao skrivalica za ono nešto što je možda najglavnije. Kad se na to doda još pravo koje vi ovim članom 9. dajete Državnoj lutriji Srbije, a kad se kaže Državna lutrija Srbije moja prva asocijacija je Bojan Krišto. Je l' znate vi ko je Bojan Krišto? Gde god se pojavio neki kriminal je ispao. Niste verovali nama godinama, Todorović, ne znam, godinu dana je pričao o Bojanu Krištu, posle godinu dana vi priznaste šta radi Bojan Krišto. Šta sve tamo, kažu da je namešteno, ko je dobio glavne premije, ko je ovo, ko je ono, jedan napravio televiziju, da vam ne pričam, kriminal do kriminala. I,u suštini, mi sad ovde pričamo o kriminalnom vladanju, da su u svim kulturama društva ti pohlepni, koji u osnovi imaju te kriminalne aktivnosti, i mi sad živimo sa tim. Danas više nikakvo čudo nije kad se u Narodnoj skupštini priča o nekom segmentu društva, o nekoj aktivnosti i kaže se – to je kriminalno. To je standard. To se podrazumeva. To je etalon. Danas bi stvarno izuzetak bilo da se nešto radi po zakonu, znate. Kada kažete – svaka vam čast, to ste uradili po zakonu, odmah televizori se uključuju, ljudi slušaju, šta je to po zakonu u ovoj zemlji. Sve mimo zakona. Ovo je monotona rasprava, predlažem vam da otvorite neke nove nagradne igre ili ovo priređivanje, ovo klađenje itd. Prvo, možemo da se kladimo ko će da bude potpredsednik DS. Interesantno, imamo i kvote. Pa možemo da se kladimo da li će poslanik da pomene mleko ili jabuke u svom govoru bez obzira šta je tema. Pa možemo da se kladimo da li je Mirko Cvetković mogao u subotu da sastavi sednicu Vlade u "Areni" pošto su bili svi ministri tamo. Ne mora da pravi telefonske račune. Pa, možemo da se kladimo zašto su ljudi iz Vlade bili na teniskom susretu, nije voleo niko toliko tenis nego videli reket, pa kažu što nam je poznato ovo. Ova sprava nam nešto mnogo poznata. Znate, sve možemo da stavimo sada, to je vrlo interesantno. Apsolutno interesantno.
Gospodine Krasiću, smisao za humor zadržite molim vas onaj nivo vokabulara koji je u skladu sa potrebama ovog visokog doma.
Moje reči su pravilno odabrane, gospođo Đukić. Samo malo sačekajte, uvek mi aplaudirate a Srbija propada, to znam. Moj rečnik je izuzetno kvalitetan. Ali, nisam zadužen da pričam šta bi se vama svidelo. Tu smo mi u raskoraku.
Nemojte sa mnom polemisati.
Pa, vi ste sa mnom ...
Molim vas, nemojte sa mnom polemisati, izreći ću vam meru.
Dobro. Moraćemo, znači, da gledamo na drugu stranu. Znači, poštovani građani Srbije, možete da se kladite do mile volje. Jedino u jedno ste sigurni: ko je verovao DOS, nastradao je. Ako meni ne verujete, okrenite se pa pogledajte oko sebe. Hvala, gospođo Đukić Dejanović.
Da li gospođa Zlata Đerić želi reč? (Da.)
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministar, pošto smo podneli amandman u istom tekstu, o kome je kolega Krasić zaista dosta uverljivo rekao i obrazlagao i iznenađeni smo i mi kao i on da amandman nije prihvaćen. Mislim da se slažemo oko toga. Pročitaću kratko obrazloženje koje smo mi dali za podnošenje amandmana i ono obrazloženje kojim ste vi odbili amandman. Mi smo rekli da smo mišljenja da je Državna lutrija Srbije sasvim sposobna da samostalno priređuje klasične igre na sreću, posebno u saradnji sa domaćim organizacijama za priređivanje takvih igara, te da saradnja sa inostranim organizacijama koje su osnovale strane vlade nikako ne bi doprinela kvalitetnijoj organizaciji, a verujemo i bržem ulasku naše zemlje u željenu EU. Vaše obrazloženje za odbijanje amandmana koji se ne prihvata kaže ovako: "amandman se ne prihvata s obzirom na to da se novim članom 19a zakona daje mogućnost Državnoj lutriji Srbije da priređuje klasične igre na sreću u saradnji sa inostranim organizacijama za priređivanja igara na sreću, koje je osnovala strana država u cilju", ovo je jako bitno, "privlačenja što većeg broja učesnika u tim igrama na sreću i to atraktivnim dobicima koji su mogući zbog jako visokog fonda dobitaka". Prevedeno na jezik svakodnevice to znači privlačenje što većeg broja lakovernih građana, uzeti im što veće pare i te pare podeliti sa stranim ulagačem, zamislite, koji je to cinizam, u igre na sreću u ovoj zemlji, gde sreće odavno mnogi nemaju i uzaludno se nadaju i uzaludno ovim igrama pokušavaju da pišu pisma bogovima čekajući neki lakši dobitak. Videli smo kako se igre na sreću u ovoj zemlji već godinama zloupotrebljavaju i pretvaraju u uski krug dobitnika samo onih koji te igre organizuju. Sada ćemo u igre na sreću, videli smo šta je radio RTS sa onimigrama na sreću, videli smo šta su svi radili, nismo baš nešto videli da je ta mafija koja se bavi igrama na sreću bilo gde priterana uz zid ili kažnjena, ali u taj krug dobitnika sreće od ovog očajnog naroda uključujemo i inostrane ulagače, kad ih već nismo privukli da ulažu u našu privredu, proizvodnju, radnike, hajde da ih privučemo da nam uzmu lako bar taj deo teško zarađenog novca. Član 19. postoji upravo zbog njih i zbog toga. Inače, imate u svetu ono – teško je zaraditi samo prvi milion, ostalo sve ide lako, odnosno ne pitajte me nikada za prvi milion, ostalo sve ide lako. Taj prvi milion mogu sad svi strani ulagači ili možemo reći, belosvetski ulagači, da vrlo lako steknu i operu u Srbiji, koja će postati meka za ovakve poslove.
Narodni poslanik Nenad Prokić podneo je amandman sa ispravkom na član 10. i predlog za dodavanje člana 11. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ovim izmenama se predlaže demonopolizacija igara na sreću, putem telekomunikacija, interneta i SMS servisa i drugo. Već šest godina Državna lutrija Srbije d.o.o ima monopol na ove igre na sreću i faktički ona ne postoji u Srbiji. Predlažemo da se pusti pod striktnim, strogim uslovima i privatni kapital, kada već Državna lutrija Srbije nije razvila ovaj način igara na sreću i to tako što bi prvo licence za korišćenje telekomunikacija u igrama na sreću dobijali samo oni koji već imaju odobrenje, odnosno licencu za priređivanje posebnih igara na sreću, kroz klađenje i automate, i da bi plaćali 30.000 evra u dinarskoj protivvrednosti za priređivanje igara putem interneta, 20.000 evra u dinarskoj protivvrednosti za priređivanja putem telefonskog servisa, fiksnog ili mobilnog, i 10.000 evra u dinarskoj protivvrednosti za priređivanje putem ostalih telekomunikacionih servisa ili 60.000 evra kao naknadu koja podrazumeva sva ova odobrenja i da odobrenje važi za period od tri godine. Priređivač da plaća naknadu za priređivanje igara na sreću, tipa klađenja, putem telekomunikacione infrastrukture u visini od 1.000 evra mesečno u dinarskoj protivvrednosti po telekomunikacionom servisu. Svakako da uz ovaj član predlažemo, zato je ovaj drugi član dodat iza 22, 22a, da se internetu i drugim provajderima zabranjuje da pružaju priređivačima igara na sreću internet i drugi saobraćaj putem telekomunikacionih veza, ako nemaju dozvolu ili odobrenje Uprave za igre na sreću, da se bankama i drugim pravnim licima zabranjuje da vrše plaćanje i sve druge finansijske transakcije prema domaćim i stranim priređivačima, ako nemaju dozvolu uprave. Pored toga, jednim kasnijim amandmanom predlažemo i pooštravanje kontrole i olakšavanje zatvaranja onih priređivača koji nemaju dozvolu, sve to u cilju da se ovaj resurs ipak stavi u funkciju. Neka računica kaže da u ovih šest godina je ovde ušao privatni kapital, a da ga Državna lutrija Srbije d.o.o. kroz zakon ne drži dalje kao monopol, da je za ovih šest godina izgubljeno preko 10 miliona evra prihoda od budžeta. Uz svu svest da je ta kocka ili to klađenje na taj način, kada možete od kuće, da je opasnije, verovatno društveno opasnije i da je zbog toga zakonodavac, odnosno Vlada, odbila naš amandman, podsećamo i na ta pozitivna iskustva evropskih zemalja kao što su Belgija, Švedska, Portugalija, Velika Britanija, Malta. Vi ste u obrazloženju kojim odbijate rekli da postoji diskreciono pravo svake zemlje da tu uvede više restrikcija kada je u pitanju EU, da tu ima više prevara, pranja novca, kroz takav vid klađenja i kockanja, da kroz takav vid kockanja raste uplitanje organizovanog kriminala. Izvinite, ta obrazloženja kažu da nismo u stanju da kontrolišemo taj segment, pa onda se odričemo budžetskog prihoda zato što Državna lutrija Srbije d.o.o. nije u stanju da stavi u funkciju taj resurs. Mislimo da se treba postaviti u funkciju, pooštriti propise i omogućiti privatnom sektoru da uđe, kad već Državna lutrija nije u stanju, uprkos tome što smo svesni da je to, da kažem, opasnije, mislimo da pooštravanjem propisa i lakšim zatvaranjima onih koji posluju bez dozvole, to može da se prevaziđe. Sad, ako pričate o organizovanom kriminalu i pranju novca, ako je negde u nekom obrazloženju Vladinom da se odbije neki predlog narodnog poslanika stajalo da je to pogodno za pranje novca, kakva smo onda država? Pranja novca ima svuda. Šta mislite, da je to ispalo iz srca FK Novi Pazar "Telekomu" i "Galenici"? Nisam pominjao taj segment, ali postoje institucije, postoje zakoni i borba protiv kriminala, korupcije, pranja novca, organizovanog kriminala je redovna aktivnost države. Ne može zbog toga što tu postoji veća opasnost upliva tog, a sada kažemo – onda nećemo time da se bavimo i da ostavimo državu bez budžetskih prihoda, nekom ko će da se bavi time, da rizikuje. Nije tu baš siguran posao. Moraju da se plaćaju prilično, po našem predlogu, velike nadoknade za licencu u toj oblasti. Poštovanje zakona obezbeđuju drugi. Šta ćemo sad, svi da sedimo i kažemo – ovo je nemoguće, jer može da dođe do ovoga ili onoga? Pustite pranje novca, gledajte šta prolazi kroz ova dokumenta o trgovcima oružja. Tu je veliki novac, a u kocki, a posebno u ovako bednoj i siromašnoj Srbiji, sumnjam da može da bude velikog novca. Predlažemo, u skladu, uslovno rečeno, našim liberalnim načelima, da pustimo da privatan kapital pokuša tu da se oplodi. Ko nađe interesa, on rizikuje svoj novac, a država samo može da ima koristi. Ne može biti obrazloženje da je to podložnije kriminalu nego neko drugo kockanje. Mislimo da u situaciji kad su budžetski deficiti toliki da se zadužujemo, malo-malo pa izglasavamo nekakve garancije. Svaki izvor prihoda uz smanjenje troškova države je blagotvoran za budžet i za korisnike para iz budžeta od socijalne pomoći do ostalih. Žao nam je što je jednim stereotipnim obrazloženjem ovo odbijeno. U suštini, jedan neefikasan i nefunkcionalan monopol Državne lutrije Srbije d.o.o. nastavlja da postoji, od čega građani nemaju nikakve koristi. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS uvek reaguje kada su u pitanju ovakva rešenja, odnosno rešenja koja ministru daju pravo da propisuje opšta akta. Smatramo da jedino državna uprava, znači organi državne uprave imaju pravo na propisivanje uredaba, podzakonskih akata i s tim u vezi vodi se i par postupaka pred Ustavnim sudom, postupci poništenja takvih odluka. Smatramo da ministar nije definitivno organ državne uprave i nije nosilac javnih ovlašćenja. To može da bude samo Ministarstvo. Suština našeg amandmana je da umesto ministra to bude ministarstvo. Isto tako, čini nam se da je neprimereno da se navodi tačan naziv ministarstva. Jako često sa sastavljanjem svake vlade imamo različit broj ministarstava, pa nas očekuje rekonstrukcija Vlade. Može biti da će ovi poslovi biti povereni nekom drugom ministru nakon te rekonstrukcije i nema razloga da se tačno navodi ministarstvo, već samo oblast nadležnosti, eventualno kada su u pitanju zakonska rešenja. Prema tome, mislimo da je krajnje vreme da zakonodavci ovoj problematici posvete pažnju i da u nekom narednom periodu imamo zakonska rešenja koja ću u potpunosti da ispoštuju zakone o državnoj upravi. Hvala.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zlata Đerić ima reč.
Podneli smo amandman na član 10. gde smo tražili da se u stavu 7. reči "ministar finansija" zameni rečima "ministar za telekomunikacije i ministar finansija". Obrazloženje koje smo dali uz amandman - mišljenja smo da je uprkos izvanrednim veštinama i znanjima u oblasti finansija teško da se u brojne obaveze ovog ministra uvrsti i propisivanje bližih uslova i načina priređivanja igara na sreću putem interneta, telefona ili putem drugih telekomunikacionih veza, tim pre što je oblast telekomunikacija u nadležnosti drugog ministarstva. Čak i ako se podzakonskim aktima propišu bliži uslovi i način pomenutog priređivanja igara na sreću, opet je neophodno da to bude učinjeno u saradnji telekomunikacije i ministra finansija. Dakle, smatrali smo da je ovo celishodnije zakonsko rešenje da se ovako unese u član zakona, pre svega što su upravo ti najmoderniji oblici komunikacija se pokazali i kao najpodesniji i najbrži u zloupotrebi igara na sreću i svi smo donedavno bili svedoci upravo ovih zloupotreba na razne načine. Svi smo svedoci da su igre na sreću, otkako ih je svojevremeno ustanovio jedan francuski kralj da bi spasao državu koja je bila pred bankrotom, postale pravi način da svaka država pokuša sebe da iščupa, ali kada to država čini još bi moglo biti nešto i razumevanja, ali kada pojedinci imaju plašt i zaštitu države, a to čine, onda je to po narod veoma opasno. Kratko ću da se osvrnem na prethodni amandman koji ste odbili, a koji se tiče člana 19. odnosno kojim se uvodi član 19a. Želim samo da građani zapamte da će taj član 19a biti često pominjan kada se ubuduće bude naveliko raspredalo o zloupotrebama u igrama na sreću. Uvođenjem člana 19a odnosno odbijanjem našeg amandmana da se taj član briše otvoren jedan put međunarodnog kriminala u igrama na sreću u Srbiji.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? Gospođa Đerić, takođe. Izvolite.
Kratko ću obrazložiti ovaj amandman kojim smo tražili da se član 12. briše odnosno mišljenja smo da je zbog transparentnosti u radu, kao i kontrole mogućih zloupotreba, neophodno da utvrđivanje dobitaka bude javno. Mislimo da je to u Srbiji u ovom trenutku jedan od načina da se možda stane na put onima koji igre na sreću, očaj ovih građana koji iz dana u dan raste, zloupotrebljavaju. Dakle, dobitnici se mogu na razne načine zaštititi. Videli smo da se član 19a donosi kako bi atraktivniji bili dobici, kako bi se što više građana uključilo u te igre. Mislim da transparentnost u jednom zakonu oko dobitaka, a videli smo kako je moguće i to izigrati, upravo oko onih SMS poruka na RTS, kada je bilo davanje automobila svako veče i šta se tu događalo, mislimo da bi jedna transparentnost dobrodošla u zakonu ovako formulisana u članu zakona koji postoji.
Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
U članu 14. uvode se dve kategorije igara na sreću, one osnovne klasične igre i ostale klasične igre i tu se pravi velika razlika kada je u pitanju fond dobitaka. Za ove prve predviđeno je da taj fond dobitaka iznosi 50%, a za ove druge taj fond dobitaka sa nekadašnjih 50% smanjuje se samo na 10%. Čini nam se neprimereno da fond dobitaka prilikom organizovanja igara na sreću bude samo 10%, a da se pri tome kroz ovaj obračun koji ste nam dali u obrazloženju ovog člana vidi da bi recimo priređivači takvih igara na sreću imali skoro dva puta veću zaradu. Znači sa nekih 20% zarade njihova zarada bi skočila na 36% da bi država uspela da za nekih 240 miliona dinara uveća svoje prihode. Ne vidim zašto bi igrači takvih igara imali ikakav interes da u njima učestvuju, ionako se to najčešće odnosi na neke SMS lutrije. Tu ionako do sada nisu imali pravi uvid u to, niti koliki je fond dobitaka, niti kolika je uplata. Mislim da ovakvim zakonskim rešenjem, bez obzira što to izgleda stimulativno za budžet, biće jako destimulativno za građane, pa ćete i ovo što ste predvideli da ćete zaraditi na ovim igrama na sreću izgubiti, jer one neće biti atraktivne kada su u pitanju ljudi koji su se opredelili za igre na sreću. Na stranu to što nam se čini da je na neki način država dozvolila sebi da se na ovaj način i ovim predlogom kompromituje, da je ovo na neki način neka vrsta prevare igrača na sreću i vrši se jedna manipulacija ljudima. To je potpuno neprimereno ako već smatrate da igre na sreću nisu dobrodošle, ako je to neki prljavi biznis, ako je to neka vrsta parazitizma. Mislim da ova država zbog sitnih prihoda nije trebalo sebe da kompromituje. To je ono što smo mi svojim amandmanom predvideli. Znači, zadržite 50% dobitaka. To je valjda stimulativno za igrače. To je nešto što je sasvim normalno. Nemojmo da se sprdamo i da izmišljamo neku dobit koje sigurno neće ni biti. Hvala vam.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Gordana Pop Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz SRS smatramo – iako imajući u vidu specifičnu pravnu prirodu igara na sreću, kako smo mi to u našem pravnom sistemu uredili, odnosno činjenicu da priređivanje igara na sreću predstavlja delatnost, kako smo to zakonom rekli, od opšteg interesa za Republiku kojom se u okviru finansijskog sistema Republike obezbeđuju nedostajuća sredstva za zadovoljavanje određenih potreba od šireg društvenog interesa – da je bilo neophodno da ili zadržimo postojeće stanje ili da predvidimo da najviše 50% od ukupne vrednosti emisije srećki može da ide igračima ili onima, kako ih kolokvijalno zovemo kockarima, koji to nisu možda u pravom smislu te reči, u fond dobitaka kako zakon kaže, a da ostatak ide u budžet Srbije. Vi ste ranije u zakonu koji menjamo imali stav da najmanje 50% od ukupne vrednosti emisije srećki odnosno primljenih uplata za učestvovanje u igri, a najmanje, tako je stajalo, može da ide u budžet za igrače, što znači da je moglo da ide i više. Sada kažete najmanje 50, a mi kažemo trebalo bi da bude najviše 50. Vaše obrazloženje da je ovo destimulativno prosto ne stoji zato što ljudi iz različitih motiva pribegavaju igrama na sreću, a činjenica je i u proteklom periodu smo se susreli sa raznim prevarama da ljudi, nemajući nikakvu perspektivu, nikakvu nadu u neko bolje sutra, nemajući sredstava za život i poslednjih 50, 100 dinara, 30 dinara, ne znam koliko daju za neku igru na sreću, u nekom trenutku prosvetljenja nadaju se da će time rešiti sve svoje probleme koje ne mogu objektivno da reše svojim radom ili svojim znanjem ili na bilo koji drugi način. Bez obzira koliki je dobitak, verujte, danas je takvo siromaštvo u Srbiji, iako je maksimalni dobitak u bilo kojoj igri, recimo, 50.000 dinara, vi biste imali isti broj uplata. Ne idu ljudi na one maksimalne iznose, hajde da postanemo milioneri. Danas milion nije ništa. Ne možete da kupite ni jedan "punto" za milion dinara. Prema tome, ne stoji obrazloženje Vlade što je odbijen naš amandman da bi to bili destimulativno i da bismo imali manji prihod u budžetu. Imali bismo isti prihod u budžetu. Ljudi su pribegavali i horoskopu i raznoraznim vračarama u onim teškim vremenima, a i dan-danas zbog toga što traže sreću negde gde ne mogu nažalost da je nađu, a i nemaju u državi kome da se obrate, da reše svoje probleme, niti mogu da dođu do posla, da žive od svog rada, pa onda pokušavaju na ovaj način da obezbede neka sredstva za sebe i svoju porodicu. Toliko. Mislim da ste mogli barem da izvršite neko istraživanje po tom pitanju, pa da nam onda kažete da nije tako, dobili bismo manje para ukoliko bi vaš amandman bio usvojen. Ovako, nagađate da bi manje njih pribegavalo igrama na sreću ukoliko bi amandman bio prihvaćen. Hvala.
Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić.
U članu 15, dame i gospodo narodni poslanici, imamo tretiranje dozvole i to uvodi neka ograničenja koja su potpuno neprihvatljiva i koja dovode do monopolizacije ove oblasti i ove delatnosti. Znači, ograničenje na eventualno pravo na registraciju imaju oni koji se već bave ovim biznisom i koji priređuju igre na sreću najmanje pet godina. Smatramo da u obrazloženju nema argumenata za ovakvo rešenje, da ovo na neki način predstavlja ukidanje nekih prava koja donosi Ustav, prava koja se odnose na preduzetništvo. Ono što u zakonu i Ustavu piše, da eventualno ako je u pitanju zaštita zdravlja ljudi, zaštita životne sredine, zaštita prirodnih bogatstava, bezbednost građana Srbije, može doći do ograničenja preduzetništva. Ova delatnost ne potpada ni pod jednu od ovih uredbi. Prema tome, smatramo da ovaj član, ovaj institut su neustavni. Zalažemo se za tržišnu privredu, za slobodno tržište. Ako ste se već opredelili da razvijate igre na sreću, a ovaj zakon sasvim sigurno to i znači, to nije neka želja SNS. Mnogo bi nam bilo draže da se mnogo više bavite privredom i da kroz privredu, industriju otvaramo veći broj radnih mesta i na taj način punimo budžet. Ako ste se već opredelili, onda morate da poštujete i principe tržišne privrede i slobodnog tržišta. Vaše obrazloženje da ovakve odredbe možete da donesete na osnovu zakona o registraciji privrednih društava i registraciji privrednih subjekata ne stoji. Kontrolom i proverom tih zakona vidi se da nema uslova i da ova delatnost ne može da ima poseban status.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Krasić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandmanom tražimo da se briše član 16, a to je član kojim se dodaje novi član 38a, koji se odnosi na promenu strukture kapitala u igračnici, a to je "Grand kazino" Bulevar Nikole Tesle broj 3, ili eventualno ako se u međuvremenu formira neka nova igračnica, pošto to ide po posebnoj proceduri. Mi smo protiv toga i zato i kažem da postoji veza između člana 16. i člana 9. koji sam ranije obrazlagao. Moram da vam skrenem pažnju da celokupna ova priča o ovom predlogu zakona ide u dva smera. Prvi smer jeste da će nešto epohalno da se desi, da će država da poveća svoje prihode, što uopšte nije tačno. Ide se sa jednom socijalnom demagogijom, jer navodno sada treba da razmišljamo o tome kako će država mnogo da zaradi ukoliko zavede veći red, a u svim odredbama uvodi nered praktično, i onda tu ide priča socijalna davanja itd. Kod nas se ta tema izmešta odavno od kada su sudske takse i administrativne takse postale vrlo značajan faktor finansiranja države. Toliko se daleko ide da ste razbacali sve ove ulične prodavce, isterali ste ih prvo sa posla, pa sada im ne dozvoljavate ni ovde da obezbeđuju svoju egzistenciju, a gle, interesantne stvari, ovi što peru stakla na semaforima, što imaju mobilne telefone i socijalni slučajevi su, slobodno mogu da rade pred policajcem. Niko ih ne dira. Prosto je neverovatno šta se dešava u ovoj našoj državi, jer očigledno da ne samo što ne možete, nego ne želite da se orijentišete i da uradite makar nekoliko tih poslova koji bi išli da se uvede elementarni red, već dokazujete svakim danom ono što smo vas ranije kritikovali i upozoravali. Pošto vidim da je stvarno sumorna atmosfera, malo da se našalimo, gospođo Dragutinović. Ovaj vaš kolega Božidar Đelić reče pre neki dan – kada Srbija uđe u EU on će da se ošiša do glave. Veća je verovatnoća da će on da oćelavi nego da mi uđemo u EU. Hvala, gospođo Đukić Dejanović.
Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić.
Član 17. govori i odnosi se isto tako na dobijanje dozvole, malopre sam to obrazlagao, i na neka ograničenja koja se uvode. Prema tome, nema razloga za neko šire obrazloženje. Kao što rekoh, bilo kakva ograničenja u ovoj oblasti su nepotrebna i od strane SNS neprihvatljiva. Hvala.
Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić.
Član 23. odnosi se na oduzimanje dozvola. U zakonu imamo član koji reguliše oduzimanje dozvole i to je članom 47. zakona već uređeno. Nije bilo razloga da ako se već interveniše i pronalaze se dodatni razlozi za oduzimanje dozvole za organizaciju igara na sreću da to ide u okviru ovog člana. Činjenica je da propisuje neke dodatne obaveze, ali stvara problem prilikom primene zakona, dovodi do nejasnoća u primeni zakona, ali zbog ponavljanja u suprotnosti je čak i sa pojedinim odredbama ovog zakona. Prema tome, bilo je sasvim primereno da se u okviru tog člana eventualno interveniše. Sve to pokazuje da ipak imamo jedan loš kvalitet ovog zakona, koji je poprilično neusaglašen i, nažalost, svedoci smo da jako često imamo, baš zbog brzine kojom se pripremaju zakoni, često posle par meseci izmene i dopune onih zakona koje usvajamo u Narodnoj skupštini, pa se pokatkad mnogo više bavimo izmenama i dopunama zakona, nego nekom novom zakonskom legislativom. Hvala.
Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandar Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa ministar ima reč. Izvolite, gospođo Dragutinović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, samo da iskoristim ovu priliku da vas nešto obavestim. Dakle, prilikom sačinjavanja odgovora Vlade na amandmane, došlo je zaista do tehničke greške kada je ovaj amandman u pitanju. Dakle u tački 31. naveden je pogrešan amandman, amandman koji glasi – u članu 23. Predloga stav 2. briše se, a trebalo je da se navede amandman, koji glasi – u članu 28. Predloga reči "25 evra" zamenjuje se rečima "2.000 dinara". Izvinjavam se zbog ove tehničke greške.
Hvala, gospođo ministar. Gospodin Rogović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovde gospođo ministar problem u tehničkim greškama. Problem je u zakonu koji je doživeo izmene i dopune, a najbitnije stvari i ono što je vezano za član 28. Predloga je da se reči "25 evra" zamenjuju, a odnosi se na mesečnom nivou, rečima "2.000 dinara". Vi odlično znate kao ministar finansija da je platežno sredstvo isključivo u Republici Srbiji dinar i da ova oblast ne može ni Ustavom ni ovim zakonom biti diskriminisana od ostalih privrednih subjekata i ostalih načina poslovanja i platnog prometa, znači ni u jednom trenutku, a ona jeste ovakvim stavom i članom zakona. Šta je problem? Problem je što ova vlada ne da je oslabila i privredu, nego je zbog takve privrede oslabila i dinar, pa je verovatno neophodno provući neko drugo platežno sredstvo, a ne domaće platežno sredstvo dinar u određenim odredbama i određenim zakonima. Ono što je evidentno i što moram da se dotaknem vezano za ovaj amandman, bez obzira što niste ni prihvatili ni ovako jasan stav koji je u suprotnosti sa 21. i 84. članom Ustava Republike Srbije, već skoro nijedan amandman nijedne poslaničke grupe. To je situacija, recimo, da u ovoj oblasti, ne znam da li ste vi dovoljno upoznati, imate šest inspektora, odnosno imamo šest inspektora. Verovatno oni imaju neki pokvaren automobil "jugo" i sa šest inspektora sa takvim automobilom ne mogu da pokriju ovu oblast. Šta se dešava u tom sektoru kontrole igraonice? Imamo situaciju da je veliki broj nelegalnih objekata i da su i u ovom zakonu, kao i u svim zakonima, za fizička lica koja se nelegalno bave, znači, nisu privredni subjekti, nekim poslovima, zakonske mere izuzetno male, za razliku od onih koji se legalno bave određenim poslovima. U tom slučaju je zaista i teško izvršiti kontrolu od strane šest inspektora na području cele Republike Srbije. Doista, ovaj sektor vi ste pokrili i time što tržišni inspektori mogu da kontrolišu igraonice na sreću, ali morate shvatiti i spoznati situaciju da ovaj sektor inspektora nije edukovan za oblast igraonica, odnosno za oblast klađenja i igara na sreću. Tako da imamo situaciju, verovatno, da kada inspektor uđe u nelegalno otvoren objekat, verovatno može tamo i da dođe i do nekih nelegalnih radnji. Za razliku od ljudi koji su u ovom poslu i legalno se bave i imaju nekoliko hiljada ljudi zaposlenih i situaciju da će ovaj zakon – s obzirom da za neke kaznene odredbe koje zaista i evropsko zakonodavstvo ne poznaje, da ne pominjem samo udaljenost i da sa pitanjem udaljenosti zaista ništa nećemo rešiti, to je već i u načelnoj raspravi hiljadu puta ponovljeno – staviti u problemu ceo sistem i sve ono što funkcioniše oko sistema, ne neki metri, kilometri koji se mere i ko zna kako se mere. U ovoj oblasti imamo situaciju da će posle ovakvih zakonskih odredbi doći verovatno do situacije da 2.000 radnih mesta neće više postojati. Zatim, imamo situaciju da, recimo, internet klađenje u Srbiji skoro da nije iskorišćeno i da ta oblast je vrlo malo pokrivena i to od strane Državne lutrije Srbije, ali tu imate partnera koji je izraelska kompanija, i najveći broj sredstava, nažalost, odlazi iz zemlje, odlazi profit izraelskoj kompaniji, jer internet klađenje nije ni regulisano zakonskom oblašću i ne samo da nije razvijeno. Imamo situaciju da su, bez obzira na sve napade i u ovom sektoru, da naše kladionice i neke naše kuće i udruženja zaista važe za vodeće kompanije u ovom delu Evrope, pogotovo i da su zastupljene u preko 25 zemalja evropskog tržišta sa svojim kućama i imaju zaista i obrazovane i stručne kadrove koji mogu da iznesu internet klađenje. Kada se u obrazloženju na ovaj amandman, gospođo ministar, pozivate na priliv u budžetska sredstva, morate shvatiti situaciju da zbog nerazvijenog internet klađenja i situacije da Državna lutrija Srbije ima dogovor, odnosno ugovor sa izraelskom kompanijom, iz ove oblasti u državnom budžetu se gubi godišnje preko četiri miliona evra. Znači, ta konstatacija nije sasvim dovoljna da bi se dovoljno radilo na ovu temu, nego se nastavlja sa dopunama Zakona, koji skoro da ništa dobro neće doneti i ništa kvalitetnije u ovoj oblasti. Evidentno je da bez obzira i na celu tu situaciju i ovu oblast od strane inspektorata niko nema ni da kontroliše i da se o ovoj oblastibolje bave poslovima oni koji su nelegalno otvoreni i oni koji nisu zvanično registrovani privredni subjekti.
Na član 30. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik gospođa Aleksandra Janković.
Našim amandmanom predviđa se da se član 30. briše, jer smo mišljenja da, s obzirom na karakter aktivnosti koje podrazumevaju kocku i klađenje, zaista je neadekvatno brisanje obaveze pravnih lica da budu registrovana za obavljanje delatnosti kocke i klađenja. Znači, taj eufemistični naziv ''posebne igre na sreću'' ipak ne odgovara realnosti, niti doprinosi prevenciji bolesti zavisnosti od kocke i klađenja, koje su sve prisutnije, posebno u populaciji mladih. Naziv treba da odslikava realnu aktivnost, čime se podiže i svesnost o tome u koje su vrste posebnih igara na sreću pristupa. Ublažavanje naziva ne ublažava i posledice.
Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Babić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, briga za školsku decu koju pokazujete tako što ćete kladionice i igraonice i kockarnice da izmestite na udaljenost veću od 200 metara od škola, predstavlja po mom skromnom mišljenju, čistu demagogiju i hipokriziju. Po pravilu, što je veća kriza, veći je i broj ljudi koji se okreću igrama na sreću. Samim tim, veći je i broj igraonica, kladionica i kockarnica, kako onih legalnih tako i nelegalnih. Igre na sreću su poslednja nada roditelja dece koju vi želite da zaštite, jer su ostali bez posla, uništavanjem privrede, kriminalnim pljačkaškim privatizacijama. Ako stvarno mislite dobro deci Srbije, a ne sumnjam da je tako, omogućite im da im roditelji rade. Omogućite da od tog posla mogu pristojno da žive i da izdržavaju svoje porodice. Omogućite perspektivu porodicama u Srbiji, a ne ovako. Kad prvo, roditelji posežu za kockom i upražnjavaju igre na sreću, kao poslednju nerealnu šansu za beg iz bede i besparice, šta će drugo deca da rade nego čak i po porocima da kopiraju svoje roditelje i to nema nikakve veze sa udaljenošću igraonica od školskih ustanova. U jednim dnevnim novinama skoro je izašao članak u kojem je učenik drugog razreda Pete beogradske gimnazije rekao u intervjuu, odnosno na pitanje da li njegovi roditelji znaju da se on kladi, odgovorio, citiram – keva zna da se ponekad kladim, nešto se kao buni, ali, brate, kad donesem kući hiljadu-dve dinara, da vidiš kako ćuti. Ovo je rečenica koja se meni duboko urezala. Ovo je rečenica koju bih voleo da zapamtite, gospođo ministre, jer ona pokazuje ceo sumrak našeg društva i države. Povećanje propisane udaljenosti igraonica od obrazovnih ustanova je nesvrsishodno rešenje, a način određivanja udaljenosti je vrlo problematičan. Maloletnim licima je, kao što je i kolega Rogović rekao, članom 50. zabranjeno ne samo kockanje, već i prisustvo, odnosno ulazak u igraonice i to je dobro. Ali, obrazloženje da bi se povećanjem razdaljine od škole do kladionice za tih 50-ak metara pojačalo preventivno delovanje na problem učestvovanja maloletnih lica u posebnim igrama na sreću, zaista nema nikakvog smisla. Sledeći tu logiku koju ste propisali ovim zakonskim rešenjem, trebalo bi propisati i udaljenost škola od prodavnica prehrambenih proizvoda ili od kioska, jer se u tim prodavnicama prodaju alkoholna pića i cigarete, koje je takođe zabranjeno prodavati maloletnim licima. Ova odredba stvara i neka zanimljiva pravna i tehnička pitanja. Da li, recimo, hotel u čijem sastavu posluje i radi kockarnica, treba tu istu kockarnicu da zatvori zato što se na udaljenosti manje od 200 metara otvara možda škola? Sam način određivanja udaljenosti takođe nije precizno formulisan, pa može zavisiti od tumačenja ovlašćenih lica, od njihove dobre volje ili, eventualno, od ponuđene sume, naravno, u konvertibilnoj valuti. Nepoznanica je i pozicija nulte tačke od koje će se meriti udaljenost. Da li se ta nulta tačka nalazi na ulazu u učionicu, da li se nalazi na ulazu u školu, da li se nalazi na ulazu u školsko dvorište? Da li je ta nulta tačka možda na granici katastarske parcele na kojoj se nalazi škola? Ako je ta nulta tačka na ulazu u školu, na kojem ulazu u školu? Gotovo sve škole imaju više ulaza i izlaza. Kuda će se meriti udaljenost? Kojom trasom? Ko će to određivati? Da li se računa pešački put uz obavezno korišćenje pešačkog prelaza i zabranu gaženja zelene površine ili ćemo to vazdušnim putem, kraćim putem, van prelaza i preko zelene površine? Mislim da je ovakvo zakonsko rešenje i suviše elastično, da otvara vrata korupciji i zbog toga vas još jednom molim da o ovom predlogu SNS razmislite i da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman.
Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo ovim amandmanom pokušali da ukažemo da nešto što već postoji u zakonu ne treba da stoji u odredbi ovog člana 35. i zbog toga smo predložili da se to briše. Zanimljiv je odgovor, odnosno odbijanje amandmana, u stvari deo zbog čega je amandman odbijen je da je neophodno pojačati preventivno delovanje na problem učestvovanja maloletnih lica u posebnim igrama na sreću i klađenje na automatima. Sada, gospođo ministar, ovo što je napisano u obrazloženju je krajnje licemerno. Da li vi pratite televizijske programe udarnih termina, kada se na celom ekranu u trajanju od minut-dva reklamiraju igraonice na sreću, kada se u toku sportskih, značajnih sportskih priredbi te iste kladionice reklamiraju? Da li vi mislite da to maloletna lica ne gledaju? Pa, gledaju. Da li je to problem? Jeste. Mi vam ukazujemo na te probleme, a vi na krajnje licemeran način odbijate prihvatanje ovog amandmana. Druga stvar koju sam pročitao je obrazloženje za donošenje izmena i dopuna ovog zakona i u drugom delu razloga za donošenje zakona kažete ovako – priređivanje igara na sreću u našoj zemlji predstavlja specifičnu privrednu delatnost koja je u velikoj ekspanziji. Potpuno bih se složio s vama, gospođo ministar. Jeste u velikoj ekspanziji, i to naročito u zadnje dve i po godine. Znači, država liči na jednu veliku igraonicu na sreću i dobitak je ako odbranite svoje radno mesto posle više decenija rada. Veliki dobitak u toj velikoj igraonici na sreću je ako vam neko uplati doprinos za zdravstveno osiguranje. Sada, prateći medije, vidim da se krajem januara priređuje velika igra na sreću, priređuje je institut predsednika Republike, gde će 25 tih igrača biti ubačeno u bubanj i biće velika sreća da vidimo ko će od tih 25 biti izvučen. Ali, nije vlasnik te velike igraonice predsednik Republike, on je suvlasnik. Pravi vlasnik je potpuno na drugoj strani. Na kraju krajeva, nisam siguran šta je vaše opredeljenje oko ovog zakona. U finansijskom smislu to je potpuno jasno i vi ste to rekli, ali to je potpuno sumnjiva kategorija. Šta je sa vašim opredeljenjem, s obzirom na preventivne mere? Hoćemo li tu preventivnu meru zvati 50 metara, koliko proširujete tu granicu? Relativna mera zvana 50 metara. Dakle, sve u svemu i ono što je rečeno u raspravi u pojedinostima, ovo je pravljenje privida da se nešto radi, da su ministarstva vredna, da će povećati prihod države, a situacija je potpuno obrnuta. U državi u kojoj mi nismo više vlasni, u kojoj je vlastan neko drugi, u kojoj je velika igraonica preživeti sve ove mere koje Vlada donosi, ostati razuman u ovakvim situacijama koje nas snalaze svakodnevno, potpuno je besmisleno praviti ovakve izmene zakona. Okrenite se pravom poslu, smanjite administraciju, zaposlite ljude, ispunite predizborna obećanja, to je cilj Vlade, a ne da se bavi prividom, izmenama i dopunama ovakvih zakona. Zahvaljujem.
Na član 35. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Aleksandra Janković ima reč.
U obrazlaganju ovog amandmana nakon obrazloženja koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe Nova Srbija. Naime, i kolega Zoran Babić iz SNS i Milan Dimitrijević iz DSS su u amandmanima na isti član ukazali na paradoks. Zar cifra od 50 zaista nešto menja? Htela sam da uradim sličnu stvar, time što sam umesto brojke 200 stavila brojku 2000. Moglo je da stoji 2063. Kolega Nikola Savić iz SRS je predložio 500, moglo je da bude i 505 sa crtom. Dakle, pišući amandmane na predloženi zakon o izmenama i dopunama Zakona o igrama na sreću i posebno amandmane na ovaj član nisam gajila nikakvu iluziju da će se oni koji u svom srebroljublju, vlastoljublju i sujeti koriste makijavelistički pristup zaista pokajati i vratiti ovaj tekst na ponovno razmatranje i promišljanje o posledicama. Ipak, kao Srpkinja, kao psiholog, osoba nepopravljivo i trajno zaljubljena u svoj narod, kulturu i duhovnost, na koju se udara iz svih oružja, rizikujem da budem smaračica, tako što ću još jednom apelovati na sve one kojima je ljudska i roditeljska disciplina valjda ispred stranačke. Možda je to u mom slučaju trijumf nad iskustvom, ali sam dužna da podsetim na poražavajuće činjenice, krizu ili bolje reći, sunovrat vrednosti, a to ipak prevazilazi novonastalu veliku svetsku i ekonomsku krizu. Svaki četvrti čovek u Srbiji boluje od depresije, a više u Srbiji potroše od pet miliona kutija lekova za smirenje. Od alkoholizma boluje 25% stanovništva, što je za 10% više u odnosu na tzv. normalna vremena, pre petnaestak godina kada se taj procenat kretao oko 15%. U Srbiji oko 300.000 ljudi koristi narkotike, što čini skoro 5% čitave populacije. Kocka je postala svakodnevna zanimacija za čak 70% tinejdžera i 44% odraslih. Dakle, koje je to tačno bezbedno rastojanje između obrazovnih institucija koje promovišu zabavu, a koje osamljuje, kako stručnjaci nazivaju, popularno sportsko klađenje, 200 metara, ali to je smešno. Oni koji sportom smatraju strukturisanje života, tiketa, kvota, najlakše će u svoj rekreativni omiljeni program uvrstiti vožnju do tog mračnog predmeta želja. Znači, u tom našem amandmanu namerno je navedena ova cifra, gde bi se ukazalo na logički paradoks, u čijoj osnovi jeste licemerje i potreba društva da odgovornost za bolesti zavisnosti, a to je postala prava pošast među mladima, prebaci na same žrtve. Svetska zdravstvena organizacija još 1970. godine definisala je kockanje kao poremećaj navike impulsa, oboljenje slično kleptomaniji i piromaniji, pri čemu se očekuje da već u sledećoj reviziji ove klasifikacije patološko kockanje bude tretirano kao bolest zavisnosti. U praksi se već tako i tretira, pa je i u američkoj klasifikaciji mentalne bolesti DSM-4 opisano 10 simptoma ove bolesti gde spadaju – preokupiranost, osoba često misli o kockanju, bez obzira na to da li se radi o prošlom, budućem ili zamišljenom kockanju. Drugo, tolerancija, kao i sa tolerancijom na psihoaktivne supstance, osoba pravi sve veće i veće uloge, kako bi doživeli isto uzbuđenje. Treće, povlačenje, osećaj uznemirenosti ili razdražljivosti, povezan sa pokušajima da se prekine ili smanji kockanje. Četiri, bežanje od problema. Peto, navaljivanje, odnosno pokušaj da se gubitak na kocki povrati sa još više kockanja. Šesto, laganje i prikrivanje razmera svog kockanja. Sedmo, gubitak kontrole. Osmo, nelegalne radnje, osoba krši zakon sa ciljem da dođu do novca potrebnog za kockanje ili povrati izgubljeni novac, što može uključivati dela krađe, pronevere, prevare ili falsifikovanja. Deveto, rizikovanje odnosa sa značajnim osobama, osoba nastavlja sa kockanjem uprkos riziku da izgubi partnera, posao, decu, porodicu. Deseto, plaćanje kaucija, osoba se okreće porodici, prijateljima, pa i zelenašima za finansijsku pomoć u otplaćivanju dugova nastalih kockanjem. Od navedenih deset, osoba obolela od patološkog kockanja mora imati pet ili više simptoma. Ako znamo da pola miliona ljudi u Srbiji gotovo da ispunjava ove kriterijume, odnosno jesu zavisni od kockanja, a da svaki peti čovek koji pokaže zainteresovanost zakocku postaje patološki kockar, nećemo baš moći da nonšalantno pređemo preko ovog zakona o igrama na sreću, tim pre što se do faze patološkog kockanja dolazi postupno i lagano, uz početni motiv lake zarade i razbibrige. Da su znali kako se zavisnost od kocke stvara neprimetno, jer niti je zavisnik svestan svoje zavisnosti, niti ona ima izrazito fizičke simptome, mnogi roditelji ne bi sami finansirali ovakve početke svoje dece uz komentar – sportske kladionice, pa šta, to nije strašno. Bolje da mi se dete interesuje za sport, nego da krene putem droge. Kocka, koja u preko 90% slučajeva počinje kladionicom, nije ništa drugo do mentalna droga. Na osnovu istraživanja Fonda "Herc" za prevenciju patološkog kockanja, 3 do 5% ukupnog broja stanovništva u Srbiji je patološki zavisno od kockanja,60% je navučeno na rulet, slot mašine i kladionice, 20% je onih koji ne mogu bez igara na sreću, a 20% zavisi od telefonskih kvizova. Deca i tinejdžeri preferiraju slot mašine i kladionice, odrasli muškarci slot mašine, kladionice i rulet, a žene igre na sreću i kvizove. Po analogiji sa drugim bolestima zavisnosti, posebno narkomanijom, gde s sa lakih neumitno prelazi na teške droge, zavisnik od kockanja najpre počinje sa lozovima i tombolom, prelazi na klađenje, a ubrzo i na rulet. Zavisnik se postaje polako ali sigurno, pri čemu je suština u tome da igrač želi da što više skrati period neizvesnosti, da što pre dođe do rezultata, a oni su po pravilu poražavajući. Tada počinje proces vađenja, pa cela priča kreće u krug, sve do potpune propasti. Možda za kockara novac nije prioritetni cilj, ali bez njega se ne može igrati, pa su iskustva zavisnika manje ili više slična. Najpre se troši svoj novac, zatim se prodaju stvari iz kuće, sledi pozajmljivanje od prijatelja, rodbine, da bi naposletku mnogi zakoračili u svet kriminala, pronevere i krađe. Nažalost, kada presuše izvori finansiranja, igra se na prekide, jer tada po pravilu, priskaču u pomoć prijatelji. Reč je zapravo o osobama koje podstiču kockara da nastavi, navodno ga razumeju i ohrabruju, a zapravo žive od zelenašenja, davanja novca sa velikom kamatom. Malo kada se ova pozajmica pokaže promašenom investicijom, jer su pozajmljivači jako dobro upoznati sa materijalnim stanjem njegove porodice, a veliki dugovi obično se vraćaju prodajom nepokretnosti, kuća ili stanova. To je upravo trenutak kada članovi porodice konačno shvate da su suočeni s problemom koji ne mogu sami da reše. Od prve faze patološkog kockanja, tzv. pobedničke faze, kada dobijaju velike sume novca, preko progresivne gubitničke faze, gde kockari obično izgube dobijeni novac, dolazi se do treće, očajničke, a od tada do potpune propasti obično prođe samo jedna ili dve godine. Internacionalna organizacija "Gamblers Anonymous" kao osnovne karakteristike patološke kocke navodi emocionalnu nesigurnost, nezrelost i nedostatak samopouzdanja. Kockar se najbolje oseća dok se kocka, on želi da o sebi stvori sliku dobre ličnosti, ali živi u svetu snova koji zadovoljava njegove emocionalne potrebe, ali nikada ne biva ispunjen u realnosti. Ako im je početni motiv laka zarada ili zabava, kada ova strast ovlada čovekom, kockanje se doživljava kao veliko uzbuđenje, fantastična sreća, nešto što se ne može porediti sa bilo čime. Zanimljivo je i svedočenje koje ovo zadovoljstvo poredi sa jednom vrstom nadorgazma. U realnosti, javljaju se poremećaji koncentracije, pažnje, poremećaji apetita i sna, pa i seksualne disfunkcije. Ne treba biti baš veliki stručnjak da bi se primetila ova emotivna i kognitivna zaravnjenost, dovoljno je samo odškrinuti vrata kladionice, pa da vam postane jasno kako taman da se Šeron Stoun ušeta gola jedva da bi neko skinuo pogled sa listića. Uz sve ovo, kao i kod drugih bolesti zavisnosti, karakteristična je nekritičnost, tako da patološki kockari nemaju uvida da su zavisni, niti da imaju problem, već misle da mogu da prekinu kad hoće. Tek kada zapadnu u ogromne finansijske poteškoće, koje porodicu dovode gotovo u bezizlaznu egzistencijalnu situaciju, pristaju da im se pruži pomoć. Stoga je patološko kockanje nešto što se smatra jednom vrstom porodičnog nasilja, budući da se jedan kocka, a trpi cela porodica. U okviru projekta ''Kocka je odbačena'', koju je u saradnji sa Skupštinom grada sproveo Institut za mentalno zdravlje kroz savetovalište, došlo se do krajnje uznemirujućih podataka, i na osnovu evidencije o korisnicima savetovališta, zaključeno je da su zavisnici sve mlađi, tako da se s kockanjem počinje u uzrastu od čak 12 ili 13 godina i to najčešće u sportskim kladionicama. U 63% slučajeva pomoć su tražili roditelji i to uglavnom majke. Kockanje je skrivena bolest, to je miran i nevidljiv problem, sve dok se porodica ne suoči sa ogromnim dugovanjima. Za razliku od alkoholizma i narkomanije, koji se na osnovu promene fizičkog izgleda mogu prepoznati, kockare je ipak jako teško otkriti. Adolescent kockar je individualista, bistar, ali nezainteresovan za školu, iskazuje prezir prema roditeljima i razvija imidž hiperuspešne osobe. Ako znamo da u faktore rizika spada bolest zavisnosti roditelja, gubitak ili smrt roditelja, razvod roditelja pre 15. godine, nedosledna ili suviše gruba disciplina, roditelji kockari, kao i faktori ličnosti tipa impulsivnosti, traženje uzbuđenja, slaba samokontrola, agresivnost, onda stvarno nećemo moći da kao vrhovna zakonodavna institucija operemo ruke tako što ćemo povećavati distancu u koracima, zaboravljajući da i u savremenom svetu dostupnost nije više pitanje metričkih već mentalnih jedinica. Srpski pripovedač krajem 19. veka, Laza Lazarević, opisuje u svojoj pripoveci "Prvi put s ocem na jutrenje", iz ugla dečaka, događaj u jednoj srpskoj porodici. Ugledni trgovac Mitar, bogat i pošten, u jednom trenutku svog života uobičajene večernje izlaske u kafanu počinje da obogaćuje kockanjem. Žena i deca čekaju zatvoreni u sobi, sluteći da se nešto loše događa s glavom kuće. Mitar dobija i gubi na kocki. Žena mu je sve zabrinutija i pokušava da ga zaustavi, ali bezuspešno, sve dok mu Pera Zelembać ne uzme na kartama čitav imetak. U velikom finalu te priče Mitar će posegnuti za pištoljem u želji da se ubije, ali ga sprečava verna ljuba, predočavajući mu da je on hranitelj porodice i da je još uvek dovoljno mlad i sposoban da radom povrati ono što je izgubio na kocki. Na dušu i svest gazda Mitra deluju reči utehe i on pokajno odlazi za sinom u crkvu da se pomoli i počne život ispočetka. E, prvo pitanje je šta bi se danas dogodilo sa Mitrom i njegovom porodicom? Literarni ambijent zamenićemo onim što se realno trenutno dešava u Srbiji. Razni oblici igara na sreću su doživeli ekspanziju poslednjih 15-ak godina. Liberalizacija usluga ili zakon tržišta pretvorio je ovu delatnost u jednu od najlukrativnijih. Kladionice i kockarnice podelile su Srbiju na one koji zarađuju od kocke i one koji od njeboluju. Eksplozivna pojava sportskih kladionica dovela je do toga da veći deo muške populacije u Srbiji svakodnevno iskušava sreću popunjavanjem tiketa i igranjem u male uloge. Pokušaj sistemskog uvođenja reda u ovu oblast doneo je veće prihode državi, jer su kontrole poslovanja i uslovi za pokretanje ove vrste preduzetništva pooštreni. Ono što se nije dogodilo tiče se dostupnosti igara na sreću maloletnicima, a plašim se da deklarativno zalaganje za povećanje distance neće ni smanjiti, ni rešiti problem, tim pre što postoji sve izraženiji sport kockanja na Internetu, koji je više nego dostupan maloletnicima. Najuspešnije su klasične "on-lajn" kockarnice s kartama i ruletom, ali je sve popularnije sportsko klađenje, naročito u Evropi. Umesto uplaćivanja listića na prodajnim mestima sve više igrača se odlučuje da sve opklade postavi preko VEB-a. Koliko je on-lajn kockanje postalo popularno u izuzetno kratkom vremenu najbolje pokazuje podatak da se svakog dana uloži 200 miliona dolara na on-lajn pokeru, a godišnji prihodi organizatora takvih igara premašuju cifru od 1,4 milijarde dolara. Dakle, čak i da ne sumnjam u dobre namere predlagača ovih izmena i dopuna zakona, nema tih amandmana koji će doskočiti onima koje uzbuđuje igra lopova i žandara. Pogotovo ako se zna da je svugde u svetu kocka veliki biznis, u kome mnogi vide ogromnu korist, počev od zelenaša i vlasnika kockarnica, raznih organizatora igara na sreću, pa sve do same države. Očigledno je reč o poroku u kome svi dobijaju, a samo jedan gubi, te se o ovojbolesti uveliko ćuti, a tretirana je kao lični problem nekih tamo ljudi i nekih tamo njihovih porodica. Jedino pravo rešenje je da država preuzme ne samo odgovornost, već i obavezu finansiranja projekata prevencije bolesti zavisnosti. Jedno od prelaznih rešenja jeste i nedavno pokrenuti projekat - odgovorno kockanje, gde se širom Srbije u jednom lancu kockarnica mogu naći brošure koje podsećaju kako bezazlena zabava može zapravo prerasti u destruktivnu bolest, i gde se ljudi pozivaju da potraže pomoć stručnjaka ako primete da je kockarnica postala njihova druga kuća. No, kao što one nalepnice na cigaretama nikako ne dovode do odgovornog pušenja, jer bi nam ga inače dozvolili, ne postoji ni mogućnost da se preko pamfletića dođe do prosvetljenja o odgovornom kockanju. Zar nije svaki drugi alkoholičar patentirao odgovorno pijenje tako što drugarima kaže – ajmo na jednu, ali samo po jednu? Sve dok država ne preuzme ozbiljnu odgovornost za one za koje računa samo na izborima, a u međuvremenu ih tretira kao građane u tranziciji, sve dok nema restitucije vrednosnog sistema, radnih navika, solidarnosti, zajedništva i garancije da je ovoj zemlji zaista potrebna mladost, ali ne na način dopisan u grafitu – zategnite mi bore, neće biti ni rešenja bolesti zavisnosti, tačnije strasti koja od nas čine bića koja pate i stradaju.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 35. Predloga zakona o igrama na sreću. Ovim mojim amandmanom sam tražio da se objekti u kojima se priređuju igre na sreću ne smeju otvarati na udaljenosti manjoj od 500 metara u odnosu na objekte obrazovnih ustanova. Naravno, videli smo ovde da su još neke kolege poslanici iz drugih poslaničkih grupa podneli takođe iste ili slične amandmane na ovaj član zakona. Mogu da kažem da možda nije idealno moguće odrediti koje bi to rastojanje u odnosu na škole i ostale obrazovne ustanove bilo, ali pre svega smatram da ipak treba učiniti nešto kada je ovo u pitanju. Idealno bi bilo kada objekti igara na sreću uopšte ne bi postojali, ali sa druge strane vidimo da to u okolnostima u kojima se nalazimo nije moguće, jer je to jedan od načina za punjenje budžeta, koji je ionako u deficitu i u krizi. Vlada, naravno, nije prihvatila ovaj amandman, ali moram da kažem da je u obrazloženju po prvi put napisala jednu stvar za odbijanje mog amandmana s kojom u principu i mogu da se složim, a to je da amandman nije prihvaćen iz razloga što bi u slučaju prihvatanja amandmana došlo do deficita u budžetu, došlo bi do toga da se budžet manje puni od onoga što je predviđeno. Naravno, opet se sa time mogu složiti, ali je to samo još jedan dokaz da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Međutim, ovde se postavlja jedno drugo pitanje. Znate, kada izgubite na jednoj strani, dobijete na drugoj, i obrnuto. Znači, ono što dobijete na mostu, izgubite na ćupriji. Ovde ćemo imati veće punjenje budžeta po osnovu stavke kladionica i igara na sreću, ali ćemo izgubiti nešto drugo. Znamo svi koliko ljudskih sudbina je otišlo u nepoželjnom smeru zbog kocke, znamo svi koliko je brakova razvedeno zbog kocke i sličnih stvari, znamo koliko je mladih života stradalo zbog toga i znamo koliko se mladih ljudi okrenulo ka kriminalu i ka nekim drugim stvarima koje nisu u duhu onoga što bi svako društvo želelo da ima. Kao čovek koji je svoj celokupni dosadašnji radni vek proveo u obrazovanju, iz iskustva znam da je otvaranje objekata za igru na sreću u blizini škola i te kako štetno i da to veoma štetno utiče na mladu populaciju. To vam je isto kao kada vam neko dođe na kućna vrata i pokušava da vas ubedi, i na kraju vas možda i ubedi, da kupite nešto što vam možda i ne treba. Sve što se nalazi u blizini obrazovnih ustanova mami tu mladu decu koja nisu u stanju da se odupru svim porocima. Znam da je mnogo toplih obroka, mnogo užina, mnogo drugih stvari koje roditelji daju decu otišlo u kladionice, znam da je mnogo školskih časova i drugih oblika nastavnog rada izgubljeno baš zbog ovih kladionica i zato smatram da Vlada treba da razmisli, da još jednom razmotri ovaj amandman i da usvoji, ako ne moj amandman, onda amandman od neke druge opozicione stranke. Videli smo ovde da je koleginica Janković podnela istovetan amandman, samo je razlika u udaljenosti tih objekata od obrazovnih ustanova. Dakle, radi se o jednoj veoma delikatnoj stvari. Nešto što im je nadohvat ruke, veoma je teško suprotstaviti se tome, pogotovo ako su u pitanju mladi životi, mladi ljudi, a oni suu najvećem delu poročnici i zavisnici od ovoga. Hvala.
Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.)
Amandman koji smo podneli odnosi se na član 91a, a u tom članu se predviđaju uslovi kada se oduzima saglasnost za priređivanje nagrada kod igara u robi i uslugama. U tom pridodatom članu u stavu 2. kaže se da se protiv ovog akta iz stava 1. ne može izjaviti žalba, ali se može pokrenuti upravni spor u roku od 30 dana od dana prijema akta. Naš amandman se odnosi na ovaj stav 2. i smatramo da stav 2. ovog člana treba da se promeni i da glasi – protiv rešenja iz stava 1. može se podneti žalba ministarstvu nadležnom za finansije u roku od 15 dana. Suština našeg amandmana jeste da se uvede i da mogućnost da se podnese žalba ministarstvu u ovim slučajevima. Inače, uskraćivanje prava na žalbu je direktno u suprotnosti sa članovima 4, 20, 21. i 36. Ustava i sa članom 13. stav 1. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava. U svim ovim dokumentima, kako u Ustavu, tako i Evropskoj konvenciji, postoji apsolutno obaveza da se obezbedi pravo na delotvornu žalbu. Nije problem što je samo ovaj stav u ovom članu, skoro smo imali u prošlom sazivu Skupštine Zakon o fondovima i zadužbinama, gde smo isto kao poslanički klub podneli amandmane, gde je i u tom zakonu isto bilo stavova gde se uskraćuje pravo na žalbu i sve se upućuje na upravni postupak, tako da se ovo ponavlja. I tada Vlada nije usvojila amandmane, a i tada praktično kao sada uskraćuje pravo na žalbu i u stvari žalbu i postupak, ne treba mešati sa upravnim postupkom, pošto su to dva nezavisna postupka i rešavaju se odgovarajućim zakonima. S druge strane, uspostavljanje postupka koji je efikasan i dovoljno brz da suštinski zaštiti prava građana u odnosu na sve akte kojim su oni oštećeni od strane države, jeste međunarodna obaveza naše države, zato što smo mi potpisnici međunarodnog akta o građanskim i političkim pravima i u članu 6. stav 1. u ovoj konvenciji zahteva se i stoji – da postoji pravična i javna rasprava u razumnom roku. Znači, zahteva se da taj postupak zaštite ugroženosti prava bude efikasan i dovoljno brz, odnosno da bude u razumnom roku. Ako bi sada jedan spor koji upućuje ovaj član, ne uvažavajući pravo na žalbu, i ako bi se oštećena strana u upravnom postupku žalila, to obično traje par godina. Imamo pred upravnim sudom od 2008. godine postupke koji nisu rešeni. Ako bi se posle tih dve-tri godine uvažila žalba, znači do njenog uvažavanja je prošlo par godina. Ako dođe do toga da organ uprave ne želi da uvaži presudu suda, onda opet oštećena strana može da se sudi, pa da taj upravni spor opet traje par godina, pa uz to ide i naknada štete u jednom građanskom sporu i sada mi imamo praktično zaštitu i ostvarivanje prava posle par godina, a to je apsolutno u koliziji sa ovim članom 6. stav 1. Evropske konvencije, koja traži da se rasprava i svaki zahtev bude pravičan i da se rasprava završi u razumnom roku. Iz svih ovih razloga smo predložili da žalba nadležnom organu državne uprave bude taj postupak jer smatramo da odlučivanje po žalbi u kratkom periodu može da se dogodi i praktično ispunjava odgovarajuće uslove da ta žalba bude i delotvorna. Tako da smatramo da treba dati mogućnost i na žalbu i ovaj upravni spor ne treba izjednačavati i uskraćivati prvo na žalbu. Tako da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, ali mislim da verovatno od toga nema ništa, jer smo slično pričali i u prethodnom zakonu o fondacijama i zadužbinama, istu priču, pa nije bio usvojen uopšte po tom pitanju ni jedan amandman koji je ukazivao na uskraćivanje prava žalbe. Hvala.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Prokić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Ovim amandmanom, koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, mi tražimo pooštravanje zakona protiv onih koji priređuju igre na sreću, bez ovlašćenja, odnosno bez dozvole. Zato predlažemo da, ako se u obavljanju nadzora ovlašćenog lica utvrdi da se igra na sreću priređuje bez ovlašćenja, odnosno bez dozvole Vlade ili odobrenja ili saglasnosti uprave, to ovlašćeno lice je dužno da odmah izvrši zapečaćenje igračnice odnosno kladionice i izvrši privremeno oduzimanje stolova, automata za igre na sreću. U slučaju iz stava 3. ovog člana, tj. ovog stava ovlašćeno lice dužno je da nadležnom tužilaštvu podnese krivičnu prijavu zbog krivičnog dela neovlašćeno organizovane igre na sreću iz člana 352. Krivičnog zakona. Odbijanjem ovog amandmana u obrazloženju kažete – pa oni već deluju po članu 352. Zakona. Ali, mislimo da privremeno oduzimanje i pečaćenje kladionica odnosno kockarnica je drastičnija mera od one koja se predlaže sadašnjim zakonom. Mi mislimo da, na kraju krajeva, to smo i rekli kada smo predlagali da se ukine monopol Državne lutrije Srbije d.o.o. kada su u pitanju internet i igre na sreću, da moramo pooštriti zakon, jer kolege koje kažu da je kocka porok su u upravu, ali sa druge strane, mi u ovom trenutku imamo otprilike po nekim procenama isti obim kocke koji je legalan sa onim koji je nelegalan. Možda je za nijansu veći ovaj. Neće donošenje ovog zakona i uređivanja ove oblasti stvoriti novi broj zavisnika od kocke, pošto kocka postoji, to vam je kao i sa zabranjenim supstancama, one su zabranjene, ali se koriste. Tako da ovu oblast treba urediti, treba pooštriti, treba deregulisati, jer godinama pričamo da monopoli ništa dobro ne mogu da donesu Srbiji, ni građanima na kraju krajeva, sad su nam i uslov EU za kandidaturu itd. obračun sa monopolima i uvođenje više vere i konkurencije u naše tržište, pa tako i u ovo. Ali, normalno sa većim pravima mora da idu i veće obaveze. Zato mislimo da je ovaj amandman mogao biti prihvaćen, naprosto ako budemo imali više prava, moramo da imamo i više obaveza. Ovde je jedan od problema – ko su ovlašćena lica koja mogu da privremeno plene opremu i zatvaraju kockarnice i podnose krivične prijave? Ako su to samo kontrolori iz uprave za igre na sreću, objektivno njihov broj je nedovoljan da kontrolišu ovu oblast na celoj teritoriji Srbije. Zato mislimo da u sprovođenju ovog zakona Uprava za igre na sreću mora da ima bolju koordinaciju i saradnju sa poreskom upravom i svim njenim inspekcijskim službama, samo u tom slučaju moći će da se iskontroliše ova oblast igara na sreću na celoj teritoriji Srbije. Dakle, uz prava koja nudim, koja smo tražili prethodnim amandmanima, da budemo dosledni tražimo i pooštravanje prema onima koji ilegalno priređuju igre na sreću. Mislimo da je to jedno racionalno rešenje, jedan koncept koji je Vlada mogla da prihvati, ako neće danas, onda će svakako u besparici i traženju novih izvora finansiranja, vrlo brzo, procenjujem, videćemo da li sam u pravu, doći do toga da reguliše ovu oblast i pusti privatni kapital, a onda će svakako morati da budu i stroži propisi nego što su u ovom trenutku. Nije ovo baš nešto drakonski strogo, ali u principu tačna mera povećanja strogosti zakona u odnosu na prava koja se daju privatnom kapitalu. Hvala.
Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodine Babiću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, informacije koje je iznelo Udruženje poslodavaca u oblasti igara na sreću su frapantne i te podatke udruženje je prezentovalo Upravi za igre na sreću, Poreskoj upravi Srbije, Agenciji za borbu protiv korupcije i Agenciji za pranje novca i zato se ne možete pravdati neobaveštenošću. Po tim informacijama u Srbiji postoji 60.000 neprijavljenih aparata za igre na sreću, 1.500 nelegalnih kladionica. Godišnji gubitak budžeta na ime naknade za nelegalne automate 30 miliona evra, godišnji gubitak na ime naknade za ne prijavljene kladionice je 20 miliona evra. Nelegalno je uvezeno 20.000 automata za koje nije plaćen PDV, gubitak budžeta desetak miliona evra. Preko 50 nelegalnih kockarnica, gde se održavaju "Teksas Hold on" turniri, gde je gubitak na taksama i porezima oko 3,5 miliona evra, 32 sajta gde građani mogu da pristupe i igraju onlajn, bave se klađenjem, pokerom i videoigrama, gubitak na taksama i porezima je za državu i budžet Republike Srbije šest miliona evra godišnje. Preko 10.000 radnika radi na crno u nelegalnim kladionicama i kockarnicama. Ukupan obim prihoda crnog tržišta igara na sreću u Srbiji je procenjen na bezmalo pola milijarde evra, od toga država godišnje gubi osamdesetak miliona evra samo na ime taksi i poreza i sve samo zato što je 26%tržišta legalizovano, a svi ostali rade u sivoj zoni. Zbog toga se ne bih složio sa mojim kolegom, gospodinom Ostojićem, koji je procenio verovatno na osnovu lične procene da je to 50% - 50%, ipak je to jedna četvrtina u legalnim tokovima, a tri četvrtine u nelegalnim tokovima, a to je informacija udruženja poslodavaca u oblasti igara na sreću, a mislim da su merodavni o tome da govore. Šta će se ovim zakonskim rešenjem desiti? Dozvolu za rad će izgubiti preko 300 legalnih objekata, bez posla će ostati nešto više od 1.000 ljudi, a država će na ime taksi i poreza imati manje oko šest miliona evra godišnje. Šta to znači za osobe sa invaliditetom? Da će samo tim jednim potezom ostati bez skoro pola miliona evra sredstava koja su im neophodna za poboljšanje uslova života i rada. Najpogubniji efekat ovog predloga zakona koji će se desiti jeste rast ilegalnog tržišta, koji je generator devijantnih patoloških pojava i time bi se negativne pojave povećale, a ne smanjile. Ako vam je to bila želja podnošenjem ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o igrama na sreću, onda ga kao takvog izglasajte i primenjujte.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Želi, a pre toga želi da zna koliko imamo vremena na raspolaganju.
Osamnaest minuta.
Hvala. Članom 47. Vlada je predvidela da priređivači igara na sreću imaju rok do kraja ove godine da svoje poslovanje usklade sa odredbama ovog zakona, posebno sa članom 35. Mi iz SRS smatramo da je u pitanju prekratak, neostvariv rok. Iz tog razloga smo predložili da se taj rok produži do 30. juna sledeće godine. Vlada je ovaj amandman odbila bez valjanog, racionalnog obrazloženja. Smatram da je to učinila po inerciji. Koristim priliku da podsetim da smo u zadnje dve godine više od deset puta predlagali amandmane kojima smo predlagali da se rokovi za primenu određenih zakona i određenih zakonskih rešenja produže za šest meseci, godinu i dve, da smo svaki put nailazili na nerazumevanje Vlade, Vlada nije htela da sasluša naše argumente. Onda smo nekoliko meseci kasnije od te iste Vlade dobijali predloge za produženje tih rokova, često upravo onako kako je to predlagala SRS. Iz podataka koje je ovde izneo narodni poslanik Zoran Krasić o broju kockarnica, kladionica, broju aparata, evidentno je da se uporedo sa porastom bede u Srbiji događa jedna prava poplava kockanja, igraonica i kockarnica. U Srbiji danas uspevaju jedino igre na sreću i narodne kuhinje. Ovi što su sada na vlasti su pre 10 godina svoju kampanju protiv Slobodana Miloševića bazirali na optužbama da on organizovanjem raznih igara na sreću, raznih zabavnih emisija, koje kako smo govorili, poseljačuju Srbiju, obmanjuje narod, stvara privid neke lepše nepostojeće stvarnosti. Tvrdim da je sada, 10 godina nakon dolaska tzv. demokratskih stranaka na vlast, stanje u Srbiji 10 puta gore nego što je bilo pre 5. oktobra 2000. godine. Navešću nekoliko podataka. Na državnoj televiziji pre 10 godina imali smo dve igre na sreću – Loto i Bingo. Danas ih ima više od 10. Bog živi više ne zna ko ih organizuje, kako se zovu i kada se emituju. Kad god upalite televiziju vidite neku igru na sreću. Što kaže gospodin Krasić, organizuje ih ko stigne i kako stigne. U zaluđivanju naroda sadašnja vlast je otišla toliko daleko da sada umesto jednog izvlačenja ove srećne igre loto, jednog izvlačenja sedmično, imamo dva izvlačenja. Sa ekrana privatnih televizija svakodnevno u etar pršte milioni, milioneri, kuće, automobili, frižideri, mikrotalasne pećnice, mikseri, čuda živa. Sve vrvi od bogatstva. Međutim, postoji još jedna razlika, nije samo u količini, nego u onome što kockari ulažu. Pre 10 godina u Srbiji su se ljudi kockali uglavnom samo novcem. U ovim sadašnjim igrama na sreću ljudi zalažu sopstvene supruge, porodice, budućnost sopstvene porodice, zalažu čast, dostojanstvo, da ne pominjem igre Menjam ženu, Trenutak istine itd. Ranije se jednom u godinu dana događalo da neke dnevne novine organizuju neku veliku nagradnu igru. Najčešće su to radile i najuspešnije Večernje novosti. Sada u većini dnevnih novina imamo neprekidne nagradne igre. One više ne traju nedeljama, mesecima, nego traju godinama. Nema im kraja, ni početka. Ljudi su ranije u Srbiji kupovali novine da bi ih čitali, radi čitanja. Stičem utisak kada čekam u redu da kupim novine, pa kad vidim reakcije ljudi da ljudi sada novine u Srbiji ne kupuju radi čitanja, nego ih kupuju radi grebanja, pa je neko procenio da je očigledno malo da ljudi grebu jednom, sada vidim da ima novina koje objavljuju nekakve nagradne igre sa kuponima gde piše – ogrebi jednom, ogrebi dva puta, ogrebi treći put. Sada me zanima koja je to količina grebanja gde će neko reći – dosta je ljudi, nemojte više zaluđivati narod, dajte da se bavimo nekakvim ozbiljnijim poslom, da otvorimo bar 200 od onih 200 hiljada obećanih radnih mesta? Do 5. oktobra 2000. godine u Srbiji je u Beogradu bilo desetak poznatih kockarnica i kladionica, a u većini mesta u unutrašnjosti Srbije jedna ili dve kockarnice, kladionice. Sada u Beogradu ima duplo više kockarnica nego što ima osnovnih škola i četiri puta više kockarnica nego što ima dečijih vrtića i obdaništa. Stanje u Srbiji je identično stanju u Beogradu. Jednostavno, život u Srbiji pod vlašću DS se pretvorio u jednu veliku lutriju, u jednu igru na sreću. U toj igri građani Srbije uglavnom učestvuju.Nažalost, uglavnom bivaju prevareni zato što poveruju moru obećanja koja dobijaju, a na kraju redovno gube.
Narodni poslanik Zoran Krasić. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je nepunih 12 minuta.
Hvala, gospođo Đukić Dejanović. Ono što gospodin Marić nije rekao, u međuvremenu je i Vlada stavila prst na čelo, pa je neko razmislio "s mozak", što bi rekle moje Nišlije, pa su i oni podneli amandman gde su rekli – do 30. juna 2011. godine produžava se rok da se uskladi sa odredbama ovog zakona faktičko stanje. To znači, kladionice i ovi automati, da svako uzme korak od po metar i da meri da li ima 200 metara od obrazovne ustanove, osnovne ili srednje škole. Sada je otprilike situacija da je glavna stvar u ovom zakonu da se to pravilno izmeri. Ako je na 200 metara, to je pozitivno, ako je na 149 metara, to nije pozitivno. Gospođo Dragutinović, to možete ovim vašima iz Ministarstva da kažete, ova Peta ekonomska škola u Rakovici, tu se nalazi kafana na 20 metara. Na prvi čas dođete u školu ili u kafanicu, dođe ti svejedno. Ako profesori nemaju učionicu, onda su u kafanici. Sada nas terate da razmišljamo da li je starije jaje ili kokoška. Šta ako neko napravi novu školu pa treba da se pomeri kladionica? Nemojte, molim vas, za srce ima da ujedete ove vaše sponzore. To ne dolazi u obzir. Znači, i urbanizam se dovodi u pitanje zbog ovakvog jednog člana. Usput imamo i onaj član koji kaže da je zabranjeno maloletnim licima da uopšte ulaze. Nadam se da će forum žena DS i SPS da da još bolje rešenje u sledećoj izmeni ovog zakona, da to bude 250 metara. O tom potom, pošto evropski zakon menjamo još boljim evropskim rešenjima. Jeste da ovoga nema ni u Evropi, ali nije bitno, lepo zvuči za one koji veruju, ali ima puno onih koji žele da veruju, znaju da nije istina, ali žele da veruju. Moram da vam skrenem pažnju da ovim zakonom ne rešavamo ono što je Dafina ili Jezda. Moram da vas podsetim, tada su demokrate pričale da je to najveća kladionica. Malo mi je čudno, s obzirom da se na televiziji stalno vrte reklame – idite u kladionicu itd. Čuli ste gospodina Marića šta je rekao, jedanput je bilo samo jedno izvlačenje nedeljno, a sada dva puta. Znači, dva puta nam je više potrebno sreće da preživimo ovo što nas je snašlo od 5. oktobra naovamo. Naravno da se vrte velike pare van svih mogućih tokova. Zna se ko tu stiče. Naravno, i policajci se klade i neki poslanici se klade. To je sada potpuno legalizovano, to je postalo otvoreno pravo svakog pojedinca koji želi da veruje. Sada malo o toj želji da se veruje i pravu da se veruje. Svako ima pravo da veruje u sve. Neko može da veruje da neki ministar može da skoči sedam metara u vis i nemam ništa protiv toga da se veruje, ali da li je to moguće, tek se vidi kada ljuljne o zemlju, vidi se da nije to moguće. Stičem utisak da ovim zakonom o igrama na sreću nismo obuhvatili sve ono što predstavlja igre na sreću. Recimo, kod klađenja se podrazumeva da se trudiš da pogodiš nešto što će da se desi u budućnosti po zadatku, pa ko će koga da pobedi i kojim rezultatom. Sada imamo i klađenje ko će da preživi. Znam, ko preživi, on će da priča budućim generacijama kako je to bilo u vreme najveće demokratije sastaviti kraj s krajem. Što više ljudi dobija otkaze, što više ljudi su nezaposleni, to više se javlja želja kod ljudi da se ostvari američki san, da se preko noći može postati uspešan, a merilo za uspeh je novac. U tom verovanju svi ostadoše sirotinja. Kod klađenja i kod ovih drugih stvari kao što su igre na sreću, problem je što to izaziva velike socijalne potrese i velike socijalne probleme, tako da kao posledica tog klađenja imamo ljude koji ispred samousluge tegle pivo a ne obraćaju pažnju na decu. Očekuje se da će neko sa strane sve da reši, a ova vlast ne priča o tome da izlaz nije u sreći nego u radu. Ovde ne daj bože da neko promoviše rad, to je jeres, to je zabranjeno. Moram da pričam da je tema potpuno izmeštena. Nekada je bilo da ta vrsta klađenja nije spojiva sa socijalističkim moralom itd, pa je trpelo neke zabrane, danas je to formalno-pravno sve dozvoljeno, ali su posledice strašne, teške, a da vam ne pričam ko uspeva da u svemu tome ostvari neku zaradu i zbog toga što je neko verovao da može da bude vidovit i mislim da ozbiljno društvo, ako pretendujemo da budemo ozbiljno društvo, ne možemo da prepustimo to svojevrsnoj stihiji. Svako ima pravo da bira, pa neka izabere, pa ukoliko nastrada zbog toga što je izabrao, mi mu nismo krivi. Nažalost, država uvek kao socijalni garant za sve svoje državljane mora da uskoči, ali i mora neka preventiva, znači, potpuno obaveštavanje građana, potpuno informisanje, pa kada to bude potpuno završeno, onda ako neko preduzme nešto pa bude trpeo neke posledice, onda to možemo da kažemo da je lični izbor i da lično treba da snosi neku svoju odgovornost. Naravno, ovaj član mi je poslužio da samo pokažem koliko je ozbiljna ova vlada. Ova vlada je ozbiljna tako što je mislila da zakon izglasa u Narodnoj skupštini u prvoj polovini decembra, a onda na stotine tih kladionica da usaglase ovih 50 metara za 15 dana. Neko će da kaže – zakon je odavno u proceduri, pa smo očekivali da će i mnogo ranije da se usvoji. Znam, ali vi znate kako radi ovaj evropski parlament ovde kod nas. Znate da je rekao gospodin Đelić da je ovo crna rupa. Nije rupa, nego rupčaga. Imamo 25 tačaka dnevnog reda objedinjenih, samo da se ne bi čulo, da se ne bi građani upoznali sa stvarno surovom istinom koja nas je zapljusnula. Sumnjam i da će do juna sledeće godine da se usaglasi poslovanje ovih kladionica i ovih automat-barova, odnosno prostorija, jer to praktično znači da treba rešiti i neke građevinske, urbanističke, obligacione i neke druge odnose, jer nije to sasvim jednostavno prebaciti 50 metara dalje. Nije baš to tako jednostavno. Da li može da se utiče na to da sve što je otvoreno bude pod apsolutnom kontrolom ili maksimalnom kontrolom? Nemoguće je. Čuli ste podatke o broju tih mesta, broju tih automata, broju lokacija. Mislim da beše šest inspektora u toj Upravi za igre na sreću. Iluzorno je iz toga izvlačiti neki zaključak po glavi inspektora šta ispada i koliko ispada. Nismo se proslavili kao država i kada imamo inspekciju u samom mestu, bez obzira kakva je delatnost. Imamo inspekcije recimo u fabrikama gde se proizvode duvanske prerađevine. Slaba vajda. Imamo veterinare u svim klanicama. Slaba vajda. Začas se oni tamo utale po principu – a gde sam to ja. Možemo mi to da menjamo na 15 dana da dolaze neke druge ekipe. Isto je. Takav je specifičan sastav. Zatvori tesni. Sudstvo prilagođeno. Sudije pod kontrolom. Tužioci pod kontrolom. Advokati pod kontrolom. Hoćeš pravdu – mora da nađeš adresu. Pravda je apsolutno selektivna. Od čega zavisi? Pričao sam vam o onom predmetu one stambene zadruge koja je pravila stanove za policiju. NIS je kasnio u nekoj uplati. Trebalo je da se realizuje taj ugovor da se sanira šteta koja je pričinjena toj stambenoj zadruzi. Završen je postupak. Došlo je na izvršenje i Homen je uzeo predmet preko svoje advokatske kancelarije, vratio na ponovno suđenje i ode firma u stečaj. Sada mi kažite koji zakon tu može da pomogne? Nema zakona. Kako zakon da pomogne? Malopre sam slušao ovde epske pesme o ljudskim pravima kockara. Molim vas…
Izvinjavam se. Da li ste završili? Greška je bila. Hoćete li da imate još minut i po? Na član 47. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li želite reč gospođo ministar? (Ne.) Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na učešću u radu danas. Nastavićemo rad sutra u 10.00 časova.