Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika, a da elektronski utvrdimo broj prisutnih u sali. Molim ubacite svoje kartice, što je obaveza svih poslanika. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema potvrđeno da prisustvuje 88 poslanika., a verovatno i više. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Svilanović, Leila Ruždić-Trifunović, Milovan Marković, Milorad Belić i Dejan Rajčić. Prelazimo na rad prema dnevnom redu. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da zamolim predsednika Narodne skupštine da nam da objašnjenje zašto jutros nemamo prečišćeni dnevni red, zašto nemamo prečišćen Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, jer se to nikada nije desilo. Znači, kada se donesu izmene i dopune Poslovnika o radu Narodne skupštine, na sledećoj sednici, bilo to posle 24,00 sata, posle 48,00 sati, ili bilo kada, uvek se dobijao prečišćen tekst Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Bio bih zadovoljan ukoliko bi nam predsednik rekao da je u pitanju tehnički posao koji će u roku od tri - četiri minuta biti gotov. Nije u redu da radimo bez takvog poslovnika, jer više niko ne može da se snađe koji je član povređen, na koji član da se pozove, možete još da mu pokažete i objasnite, rekao bih, kako nije u pravu i da se poziva na pogrešan član. Ne bih želeo da Srbija dalje tone u nepravo, u bezakonje. Očigledno je da se mnogo toga događa. Moram da kažem da je zanimljivo nešto, jer smo sinoć čuli nekoliko genijalnih misli patološkog lažova, kakva je ona tužna i nesrećna Nataša Kandić. Kada je zaključila da nema nikakvih dokaza i da ništa ne zna o Tomislavu Nikoliću, rekla je - jeste, ali priča se u kuloarima Skupštine. To znači u WC-u se našli Žarko Korać i Nataša Mićić, ili ne znam ko, pa nešto pričali.
Upozoravam vas, gospodine Vučiću, toaleti su odvojeni - muški i ženski, nemojte praviti takva poređenja. Molim vas, nepristojno je. Hvala vam.
Dakle, psihopatologija i neke druge opasne bolesti se šire po Srbiji. Pogledajte kakvu hajku i harangu šire ti bolesnici kada nešto kažu, a obično se pozivaju na pravo. Kada nemaju da se pozovu na pravo i pravdu, onda se pozivaju na kuloare. Ko je pričao u kuloarima - ne zna se, a gde - ne zna se. Nisam baš siguran da znaju ko je s kim bio u WC-u, gospodine predsedniče. Tako se jutros javio, ona velika lopuža i poznati psihopata, predsednik Advokatske komore Vojvodine, Slobodan Beljanski. Znate ga, gospodine ministre, to je onaj mnogo opasni lopov, koji ne samo što krade pare, nego krade i knjige; uzme pa prepisuje. Da li je tako, gospodine ministre? I diplomu. Da li je tako? Znači, jedan od najiskusnijih, najpoznatijih i najpriznatijih lopova, kakav je taj Slobodan Beljanski, on se jutros pojavio i kaže, Branislav Blažić, koji je izneo neku političku proklamaciju, pošto ova narušava nacionalni mir, a vi znate u Skupštini opštine Kikinda, predsednik Skupštine je Mađar, većinsko stanovništvo je srpsko, sada ona narušava tamo odnose između Srba, Rumuna i svih ostalih. Izdao je jednu političku proklamaciju, a ova lopuža izašla i kaže: "To je krivično delo, ne znam baš koje je krivično delo, ali za to se odgovara". U ovoj zemlji je svašta moguće, u ovoj zemlji se svakojaka čuda događaju. Pozivam i vas, predsedniče Narodne skupštine, zato što sam uveren, bez obzira na naš političke razlike koje su drastične, nepremostive, da ćete imati toliko ličnog kredibiliteta, toliko ličnog poštenja da ukažete i na bezobrazluk i drskost, bezobzirnost antisrpske histerije i histerije koja se vodi protiv šefa najveće poslaničke grupe u ovom parlamentu, Tomislava Nikolića. Nama zaštita nije potrebna. Dovoljni smo sami sebi da se zaštitimo, ali je stav i vaš, kao predsednika parlamenta Srbije i stav predsednika svih poslaničkih klubova i te kako potreban, zato što je važno da se zna šta mislite o tome kako je moguće da neko krši prezumpciju nevinosti, da neko kaže, tamo je bio neko, ne znamo baš kada, neki su ubijeni, ne znamo ni ko, a ne znamo ni kada, ali nije važno, mi smo izrekli najtežu moguću osudu, bez početka bilo kakvog postupka. Da li to ima negde, gospodine ministre? Da li to ima negde u bilo kojoj zemlji na kugli zemaljskoj? Dakle, da se ti najbezobrazniji i najbezobzirniji ljudi drznu i kažu - tamo neko, zbog političke proklamacije, počinio je krivično delo. Ako je i od tog ustaškog sektora, ili kako god hoćete da ga nazovete, bilo kojeg u Srbiji, mnogo je. Prevršila je dara meru i moram da vam kažem da oni koji misle da će tako nešto da urade, da će nešto da uspeju, da će nekoga da uplaše, neće. Izvinite što sam prekoračio vreme, završavam. Samo upozoravam Narodnu skupštinu Republike Srbije na to šta se zbiva u ovoj zemlji, na to da će još malo optužiti celu Srbiju, i to za šta im padne na pamet, da to mogu da izmisle sutra i protiv vašeg deteta, ne protiv vas. Dakle, apsolutno protiv svakoga. A vi gledajte šta ćete u tom slučaju da radite. Mi ćemo uraditi sve i zato zahtevamo od vas, ministre Stojkoviću, da ne sprečavate pravdu, da ne sprečavate pravo, a pitamo javnog tužioca zašto do sada ništa nije preduzeo, jer ta žena, patološki lažov, očigledno je da je u pitanju opasan psihopata, sinoć je otvoreno priznala da ona nema ništa, da ne zna ništa, da je čula nešto po kuloarima, pričali joj Žarko Korać i njegove kolege. Dakle, pošto je sve to rečeno, ne znam šta još čeka javni tužilac? Šta treba, kiselu vodu da mu pošaljemo? Poslaćemo mu u roku od 15 minuta i to, ako je potrebno, po kuriru, ili neka se ne bavi tim poslom. Ne znam šta će da radi u svom životu ako na ovakve optužbe i na ovakve stvari neće da reaguje. Zahvaljujem vam se na pažnji i izvinite još jedanput. Rekao bih vam još nešto, da stavite na referendum ili da pitate građane Srbije šta misle i o Nataši Kandić i o onima koji je podržavaju, i o onim okupacionim medijima koji joj drže stranu, videćete da bi svuda bili, samo kada bi to moglo, persona non grata. Nema te opštine u Srbiji koja bi rekla jednu jedinu lepu reč o takvim antisrbima, o takvim psihopatama. Pozivam vas na dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije i ove države. A što se nas srpskih radikala tiče, mi ćemo ovu bitku da izguramo do kraja, pobedićemo ih i bandite oterati u zatvor. Hvala najlepše.
Hvala vama, gospodine Vučiću. Molim vas, zbog ozbiljnosti rada ovog najvišeg zakonodavnog tela, moram sve da upozorim - i poslanike i javnost; kao što sam i vama skrenuo pažnju, svim narodnim poslanicima, sa puno uvažavanja i pored kreativnih ideja, koje nisu strogo sankcionisane Poslovnikom, upozoravam da mora da se vodi računa da sve što može da zvuči uvredljivo, ne sme da se izgovara na račun poslanika. Isto tako bih vas molio, zbog ozbiljnosti rada ove skupštine, da biramo reči o svim funkcionerima koje je izabrala ova skupština. To nisu samo funkcioneri iz Vlade, to su funkcioneri iz različitih odbora, koje smo mi birali i kad god koristimo njihova imena, molim vas da o tome vodimo računa. Ali, naravno, pozivam sve jer se ova skupština temelji na osnovnim pravnim postulatima i volji građana, ne samo vas koji izlazite za ovu govornicu, ne samo funkcionere koji su birani, da i te kako vodimo računa i reagujemo. Poslanici su nezaštićeni, sem javne reči nemaju drugu mogućnost zaštite, svaka vrsta optuživanja ljudi, na osnovu toga da je neko negde nešto čuo, to prvo mora da se osudi ovde, jer onda nemamo mogućnosti da uradimo ono što je stvarno važno u državi, a to je da krivci budu privedeni pravdi. Ako mi pričamo o političkim protivnicima kao o krivcima, to onda znači da se mi zalažemo za bezakonje u državi. Ovaj parlament se zalaže za zakon. Naravno, niko nema prava i reagovaću svakog puta kad god to mogu sa svoje funkcije, a očekujem da će i svako od vas reagovati kad god se neko optužuje bez ikakvih dokaza, i pri tome se nameće ideja međusobne hajke i političkih istrebljenja umesto rada po zakonu i pravdi. Zbog svega toga smo i mi ovde u situaciji da menjamo zakone, pa i onaj podzakonski akt koji se odnosi na nas, pa vam sada odgovaram na vaše prvo pitanje - da, juče je podeljen, jer je preksinoć objavljen u "Službenom glasniku" tekst Poslovnika. On je danas, uz prateće pismo predsednika Skupštine, poslat. Mislim da se upravo umnožava ili se šalje službama prečišćen tekst da bi se odštampao i da svih 250 poslanika dobije kompletan tekst, a on će biti svakako na raspolaganju posle završetka rada Zakonodavnog odbora. To će biti u ponedeljak. Ali tu smo, imamo dovoljno i međusobnog poverenja i načina kontrole da u međuvremenu radimo po novim članovima Poslovnika.
Po novom Poslovniku, ne znam tačno koji je član, ali javljam se po Poslovniku. Činjenica je da mi danas u vrlo važnoj sferi – koja može da bude dobrim delom i odlučujuća, pa da budem čak i do kraja dramatičan, i presudna za političku sudbinu Srbije. Međutim, sa svim mogućim implikacijama za političku sudbinu srpskog naroda koji živi izvan Srbije u zemljama u prstenu okruženja, koje su nastale raspadom bivše Jugoslavije – imamo histeriju, koju mnogi nazivaju antisrpskom, pa bih se složio sa tom kvalifikacijom. U svakom slučaju, izvesno je da svako mora da uoči da se vodi kampanja protiv državnih interesa Srbije. Tu kampanju vodi taj tzv. nevladin sektor za koji, ako ništa, ono uvidom u finansijske sponzore možemo da kažemo da su instalacije centara moći koji su izvan naše zemlje. Pre svega, kao najviša politička institucija političke svesti i političke volje našeg naroda, mislim da je Narodna skupština Republike Srbije obavezna da se odredi prema ovom fenomenu, koji se najblaže zove kampanja protiv interesa srpskog naroda i države Srbije. Pošto su činjenice koje se spočitavaju kao važan, navodno politički argument na ovu temu o kojoj govorim, najčešće isfabrikovane političke konstrukcije, mislim da bi Narodna skupština Republike Srbije trebalo da barem pokrene jednu inicijativu i da je izvede do kraja, a to je da se razmisli i eventualno formira komisija za ispitivanje istine o Srebrenici, u onom delu u kome postoje insinuacije za umešanost države Srbije na bilo koji način u to. Dakle, samo povodom insinuacija koje lansira taj tzv. nevladin sektor. Mi smo izuzetno važno mesto na kome jedino u krajnjem slučaju, transparentno i javnosti dostupno, može javnost Srbije da se upozna sa mišljenjem svojih najviših i suverenih predstavnika.
Hvala, gospodine Kojčiću. Reč ima gospodin Dačić, po Poslovniku.
Poštovani narodni poslanici, javio sam se povodom Poslovnika, da bih zamolio predsednika Narodne skupštine Republike Srbije da što pre stavi na dnevni red Narodne skupštine Predlog zakona koji je upućen 17. marta, a zavedeno je da smo ga primili 22. marta ove godine, uputila Vlada Republike Srbije, a glasi - Predlog zakona o obeležavanju dana žalosti na teritoriji Republike Srbije. Mi smo svedoci politizacije ovog pitanja. Čini mi se prvi put od kada postoji u istoriji dan žalosti imamo predlog jednog državnog organa, odnosno organa teritorijalne autonomije, kao što je Autonomna Pokrajina Vojvodina, da se dan žalosti obeležava povodom događaja koji se desio pre 10 godina, i to u drugoj državi. Ovo je klasična politizacija tog pitanja. Nije zabeleženo, još od vremena kada se obeležavala godišnjica smrti druga Tita sa sirenama, da se tog dana obeležava dan žalosti povodom događaja koji su se desili pre nekoliko godina. U ovom predlogu zakona koji smo dobili, koji je potpisao potpredsednik Vlade Miroljub Labus, stoji: "Dan žalosti se proglašava posle naročito teške nesreće koja prouzrokuje smrt ljudi, ranjavanje, teško oštećenje zdravlja ljudi ili u slučaju smrti visokih državnih funkcionera. Dan žalosti može se proglasiti i u slučaju smrti ličnosti koja je imala visoke zasluge za zemlju, kao i povodom nekog tragičnog događaja, kada Vlada tako proceni". Nije definisano i nije zabeleženo, bez obzira šta od nas svako misli o tim događajima i bez obzira da li ima političkih razloga da ova država osudi zločine koji su se dešavali na prostoru prethodne SFRJ. Ovo je jedna tragična politizacija onoga što se desilo u Srebrenici, u čemu učestvuje Demokratska stranka, Nenad Čanak i njegova stranka i stranka Bogoljuba Karića. To su te patriotske stranke koje se nisu setile - što nisu predložile dan žalosti povodom godišnjice "Bljeska" ili "Oluje", ili godišnjice Račka, ili bombardovanja naše zemlje. Zato molim predsednika Narodne skupštine Republike Srbije da, pošto je Vlada ovaj zakon već predložila, a smatrao sam da je ovo jedan od zakona koji nije tako hitan za donošenje, ali se pokazuje da je veoma hitan, stavi u dnevni red. Jer se u ovoj zemlji očigledno dešava organizovano obeležavanje desetogodišnjice zločina u Srebrenici, koji je napisan negde u inostranstvu, što sprovode tzv. nevladine organizacije, na čelu sa Natašom Kandić, i gde naša Skupština, i skupštine teritorijalnih jedinica i skupštine opština treba da budu samo učesnici procesa obeležavanja tog događaja, kako bi naša država, kako je i stajalo u Predlogu rezolucije Demokratske stranke, zvanično osudila masakr ili, kako je napisala u Predlogu deklaracije, "masovni ratni zločin nad pripadnicima bošnjačkog naroda u Srebrenici". Mi jesmo za osudu ratnih zločina, ali svih na teritoriji prethodne Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, i smatramo ovakav potez vojvođanske Vlade apsolutnim politikantstvom, koje može naneti ogromne štete našem narodu i našoj državi. Hvala.
Hvala vama. Daću reč po Poslovniku vama, gospodine Aligrudiću. Shvatam, a što nikada ne radim sa ovog mesta, pa moram još jednom da ponovim i svoj lični stav, tiče se svih, još jednom se izvinjavam, a to je, molim vas, zgađen sam nad pokušajem dela javnosti da manipuliše žrtvama i da ih upotrebljava u političke svrhe. Još gore, da manipuliše nevinošću viđenih ljudi, pa i poslanika Narodne skupštine. Ali, ovde sede odgovorni ljudi, najodgovorniji predstavnici građana. Molim vas da svi o tome vodimo računa i da mi pazimo da ne povredimo nikoga svojim nastupima. Molim vas, jer će to uticati na dostojanstvo ove skupštine i ojačati činjenicu da ona jeste najviši i najznačajniji nivo vlasti. Molim vas da o tome vodite računa. Izvolite, gospodine Aligrudiću. Hvala vam.
Ovde se u ovom domu pominje ime Bogoljuba Karića i njegove političke stranke ponovo, a to nije dobro, iz prostog razloga što to nije normalna i obična politička stranka, nego je reč o najvećem političkom zlu u ovom trenutku koje postoji u Srbiji, a to je prosto zbog toga što poseže za onim sredstvima u politici za kojima niko normalan ne bi u državi posezao i pretvara političku scenu Srbije u običnu političku finansijsku berzu. Taj lik može, i njegova politička stranka, da radi šta god hoće. Od njega ništa nije čudo očekivati ni po Vojvodini, ni u raznim koalicijama koje se tamo prave. Nije ni čudo ni ono što je pokušao ovde u Skupštini Srbije. On je to delimično uspeo, vi svi vrlo dobro znate kakav je odnos celog parlamenta prema toj stvari. Što se tiče denunciranja naših sugrađana, narodnih poslanika i funkcionera, lažnog optuživanja i kršenja nečega što se zove pretpostavka nevinosti, za nas je veoma važno da izgradimo čvrstu državu, čvrst pravni sistem, dobro pravosuđe, a čemu, naravno, služe ove tačke dnevnog reda koje su danas na razmatranju, da bismo mogli da učinimo šta je potrebno da se ova država od tako čega zaštiti. Pre svega, da zaštitimo građane od kršenja prezumpcije nevinosti od strane državnih organa, i ovo što danas imamo, imamo jednu dobru situaciju da državni organi ni u kom vidu ove države ne krše prezumpciju, tj. pretpostavku nevinosti. Što se tiče raznih likova u raznim tzv. nevladinim organizacijama, one su takozvane, jer mi, nažalost, još uvek nismo razvili pravi civilni sektor u Srbiji, takvi likovi, kao što je ovde pomenuta Nataša Kandić, ne bi valjda trebalo da služe za razlog da se prozivaju ili za ovu govornicu izlaze ovako uvaženi predstavnici građana, koje smo danas imali prilike da vidimo za ovom govornicom. Nije dobro ako takvi likovi mogu na ovaj način da izazovu potrebu da se izlazi i da se govori po Poslovniku, i da na taj način moramo da vodimo diskusiju u ovom parlamentu. Prema tome, nadam se da ćemo imati dovoljno snage da ova država krene ovim putem kojim je krenula, da učvrsti pravni sistem i pravosuđe, i da onda, jednostavno, prepustimo to mehanizmu, koji će raditi sam po sebi i zaštititi sve građane i sve njihove predstavnike u ovom domu. Hvala.
Hvala mnogo. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1-7. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O SUDIJAMA, JAVNOM TUŽILAŠTVU, VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA, SUDSKIM TAKSAMA, ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA, POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE I BORBI PROTIV VISOKOTEHNIČKOG KRIMINALA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1. do 7, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka –jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka-Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalističke partije Srbije – 26 minuta 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmeni Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, Predlogu zakona o izmenama zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlogu zakona o izmenama zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine i Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala. Da li predstavnik predlagača, Zoran Stojković, ministar pravde, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi sedam zakona, ali u suštini radi se o dve vezane stvari. Prvih šest zakona odnosi se, u stvari, na pitanje položaja pravosuđa i poboljšanja materijalnih uslova, odnosno ličnih dohodaka nosilaca pravosudnih funkcija. Drugi deo tiče se tzv. sajber kriminala, visokotehnološkog kriminala, odnosno pokušaja ove države da se suprotstavi valjano pirateriji, koja sve više dominira primenom novih tehnoloških metoda i tehničkih sredstava. Poznato vam je da su do sada dohoci isplaćivani po Zakonu o platama u državnim organima i javnim službama, jer postojeći Zakon o sudijama de facto je bio neprimenjiv. Nije za četiri godine, koliko je na snazi, razmatran bilo kod planiranja budžeta, bilo donošenja zakona o budžetu, bilo zakona o budžetskom sistemu. To je bilo jasno, jer de facto ako bi i tada bio razmatran, došli bismo u situaciju koja, evo, sada može da nam se ponovi posle ovakve odluke Ustavnog suda. Mi ćemo probati da je otpoštujemo na valjan način i da usaglasimo sa zakonom ono što traži Ustavni sud. Ako bi se ona ovako otpoštovala kako oni predlažu, mogla bi Vlada sutra da donese jednostavno zaključak i da kaže da su za nas 19 tamo plate 30.000 i da pravosuđe otera na ulicu, maltene, sa platama. Mi to nećemo raditi, jer nećemo se baviti politikantstvom. Mi ćemo da probamo na jedan zaista adekvatan način da rešimo to pitanje, bar kao prelazno, dok se donese onaj valjan zakon o platama u državnim organima i javnim službama, gde će se zaista valorizovati rad, odrediti kvalitet rada, odrediti jasna distanca između onih koji rade i onih koji ne rade i potreban broj nosilaca funkcije za obavljanje pravosudne delatnosti. Imajući to u vidu, mi uvodimo sudije u onaj valjan zakonodavni sistem, pa da ne zavise u najvećoj meri od izvršne vlasti, kao što je sada slučaj, pa da probamo da podignemo dohotke, jer smatramo da nije u redu da nosioci pravosudnih funkcija, a pre svega sudije i tužioci, imaju niže dohotke od službenika u lokalnim organima vlasti. Iz tih razloga, kažem, mi vršimo ove adekvatne izmene, a ovih pet zakona koji slede i ovaj prvi u suštini su samo izmene onih odredaba koje treba da se uklope u ove izmene Zakona o sudijama. Takođe, želim da ukažem da se na ovaj način podižu dohoci. Bilo je priča da, navodno, izvršna vlast želi da izvrši dominaciju, a što nije tačno. Danas izvršna vlast po postojećim zakonima ima svoj uticaj na to, jer kada gledate Zakon o budžetu, Zakon o budžetskom sistemu, nalogodavac bih bio ja za isplate iz Trezora, a s druge strane, Vlada je ta koja određuje osnovice. Prvi put dajemo šira ovlašćenja pravosuđu, a ponovo da podignemo dohotke, kako bi omogućili onu ključnu stvar. Ima primedbi, i slažem se da su one opravdane, da pravosuđe danas nije najkvalitetnije i da nije dovoljno efikasno. Međutim, ako smo završili onaj zakonodavni okvir, ostaju ta dva problema koja moramo da rešimo, a jedan od uslova je taj da im poboljšamo pre svega materijalnu situaciju. Kad govorim materijalno, mislim da im obezbedimo uslove za rad, kao što je otvaranje novih sudnica i novih prostora, da mogu da sude, a sa druge strane, da im podignemo dohodak, kako bi obezbedili nesmetan rad po predmetima po kojima postupaju. Nemojte to vezivati za korupciju, već za normalne uslove rada onih ljudi koji rade jedan složen i ozbiljan posao. Na taj način mi možemo da se izborimo da vremenom oni zaista zauzmu ono mesto kao treći nezavisan organ vlasti i kao jedini organ koji sve nas može da dovede pod zakon i red. U toj situaciji možda nećemo imati ni ove diskusije koje smo imali pre početka ove tačke dnevnog reda. Drugi zakon koji je vezan za ovih pet, to je zakon o taksama. Stoji činjenica da sredstava nema dovoljno u budžetu i jedan deo mora da se finansira iz taksi. Predlog je bio da se nešto podignu takse, ali upola od postojeće inflacije koja se u ovom periodu desila. Sa druge strane, želja je bila da se promeni onaj odnos, pa da ne ide 50% u budžet, a 50% pravosuđu za poboljšanje njegovih uslova rada, već da bude 60% pravosuđu i 40% u budžet. Sedmi zakon, mislim da je on najznačajniji, vezan je za ove izmene. U suštini, mi imamo situaciju sličnu svim zemljama u tranziciji, a bogami i zemljama koje nisu u tranziciji, kao što su Kina, Rusija i slično, gde je rečeno: ne možete sa piraterijom u ovoj razmeri ući u bilo koju svetsku trgovinsku organizaciju ili postupati ravnopravno sa ostalima na svetskom tržištu. Moramo da suzbijemo pirateriju, moramo da zaštitimo autorska prava i intelektualnu svojinu. Jedina mogućnost je da formiramo specijalizovane organe, koji će imati dovoljno tehnike, dovoljnu pratnju u organima policije da mogu da udare na onaj centar piraterije. Do sada mi imamo zakon, imamo tužilaštva, ali videli ste situaciju koja se dešavala: oni jure ovu sirotinju koja prodaje 10-20 CD diskova ne bi li preživela. Tako se nikada piraterija nije rešavala, jer nema napada na onaj pravi centar. On se sada sve više obavlja uz pomoć ovih novih tehnologija, putem interneta i sl. Da bismo to uradili, moramo da izvršimo ove izmene, ali odmah da vam kažem, znam da je bilo primedbi da na taj način može da se ugrozi jedinstvo pravosudnog sistema, što nije tačno. Jer ako ste dobro obratili pažnju, specijalizovani tužilac postoji, ali u sudovima nema više posebnih odeljenja nego veća. Vi i sada imate veća specijalizovana za suđenje za autorska prava i prava intelektualne svojine, ali se ne razbija jedinstvo suda. Iz tih razloga mislim da je ovo jedini pravi način da uradimo ono što treba da se uradi. Vi se dobro sećate npr. trgovine devizama. Bilo je priče da treba juriti one dilere koji su prodavali po 5-10 maraka našim građanima i normalno da nije moglo da se zaustavi. Kada se primene oni adekvatni metodi, a bili su urađeni kako treba u svim zemljama, pa i kod nas, jednostavno, stegnute su banke da ne puštaju pare na ulicu. Da li ima dilere? Nema, ne vidim da ih ima. Znači, to je i ova priča. Mora se udariti u centar, a ne u posledice. Samo na taj način ćemo rešiti ovaj problem. Iz tih razloga apelujem na Skupštinu da prihvati ove izmene, jer ako želimo da imamo i efikasno i kvalitetno pravosuđe, što danas nije slučaj, slažem se, moramo da im damo mogućnost, pa i poboljšanjem materijalnih uslova, da oni to uspešno ostvare. Što se tiče prozivanja mene, kao ministra, od strane gospodina Vučića, mislim da nije bilo potrebno. Dovoljno me dugo znate, znate i ovo šta radi Vlada i da je nama i te kako stalo da se primeni, pre svega, zakon i da se učvrste institucije, da one primenjuju te zakone koje budemo ovde donosili. Prema tome, kao pravnik i ministar pravde, budite sigurni, nikada neću odstupiti od onog osnovnog pravnog principakoji postoji već hiljadu godina u pravu, a to je prezumpcija nevinosti. Svaki građanin ove zemlje je nevin dok se ne dokaže suprotno. Čuo sam juče onu zabrinjavajuću priču: "Neka dođe na sud i neka dokazuje svoju nevinost". Znate, postojala je jedna divna maksima u Rusiji i ona je, u stvari, ostatak u svesti tih ljudi. Na trećem ili četvrtom kongresu Komunističke partije Rusije, gospodin Višinski je javno izašao i sa ponosom rekao: "Kao što reče naš uvaženi drug Berija, svaki građani Rusije je sumnjiv dok ne dokaže suprotno". Mi moramo da se izborimo sa takvim rudimentarnim ostacima svesti kod nekih, a možemo samo na taj način ako se izborimo da se poštuje zakon i da institucije koje su zadužene taj zakon primenjuju. Hvala vam.
Zbog zabrinutosti svih poslanika, još jednom ponavljam, svakako će svi organi preduzeti svoj posao, pa nadam se i za ono što je još više od širenja rasne, verske i nacionalne mržnje. I ja sam sinoć gledao pokušaj čak da se širi mržnja po izgledu ljudi: da li su ćelavi, da li imaju kosu, da li imaju bradu, da li nemaju i da zbog toga treba da se privode sudu i istrebljuju. To je više od genocidne najave, ali nadam se da će svi takvi ljudi biti sankcionisani, ali u skladu sa zakonom, niko nije unapred kriv. Samo da obavestim narodne poslanike da imamo i ovlašćene predstavnike za ove tačke dnevnog reda: ispred DS narodni poslanik Milan Marković; ispred DSS narodni poslanik Petar Cvetković; ispred G17 plus narodni poslanik Vladimir Homan. Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbora za pravosuđe i upravu, Jovan Palalić?(Ne.) Zakonodavnog odbora, Miloš Aligrudić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra, pre svega, da je trebalo kada se govori o platama učiniti sve da se povećanje primanja i poboljšanje materijalnog položaja ne odnosi samo na sudije, već na sve zaposlene u domaćem pravosuđu. Svi koji poznajete pravosuđe znate da ponekada stručni saradnici rade jednako značajan posao, da ne kažem da se neretko dešava da rade i više od samih sudija, a žive u zaista velikoj bedi i jedva krpe kraj sa krajem. Istovremeno, protiv smo ovakvog povećanja taksi. Ali, ono što mene najviše zanima u ovom trenutku jeste da govorim o ovom zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehnikog kriminala. Mi se danas u Srbiji suočavamo zaista sa visokotehničkim kriminalom. Dakle, još od Robespjera, koji je izmislio zakon o sumnjivima, u ovoj zemlji postoji grupa bandita, visoko tehnički obrazovana, razume se,koja svakodnevno preko svojih okupacionih medija širi lažne vesti, izmišlja, bavi se ogolelim banditizmom i kriminalom i ima podršku najpoznatijih lopova u Srbiji. Jedan od najpoznatijih, dokazanih lopova u Srbiji, gospodine ministre, jeste predsednik Advokatske komore Vojvodine, očekivao sam da reagujete, izvesni Slobodan Beljanski. On je opštepoznat kao lopov i svi to znate, čovek je čak i diplomu falsifikovao. Sve što je u životu uradio, pokrao je. Ima indicija da je čak i krštenicu falsifikovao. Ta lopuža se usudila juče da kaže da je Branislav Blažić počinio nekakvo krivično delo zbog neke lične političke proklamacije o ovom sajber banditizmu Nataše Kandić i nekih okupacionih medija. Moram da priznam da nisam znao da je gospodin Predrag Marković prešao u SRS, pošto sam sinoć čuo da su radikali oni bradati, sa kamama, kolju i ne zna ni sam šta. Bradu nemam, gospodin Marković ima i te kako, kao što vidite, i ponosi se njome. Nije nam još pokazao ni kamu, ni neke druge rekvizite, koje su ovi sajber banditi, predvođeni Natašom Kandić i ovom belosvetskom lopužom kakav je Slobodan Beljanski, do sada pokazali. Dakle, tačno je da je dokazivanje nevinosti postojalo samo u vreme Berije. Čak ni Staljin to nije hteo. Prosto, čovek je imao u odnosu na ove bandite koje predvodi Nataša Kandić široke vidike. Veoma široke vidike u odnosu na Natašu Kandić i na pamet mu nije padalo da to traži. Da bi mu se dodvorio, da bi se pokazalo da može da bude mnogo gore nego što je i sam zamislio, tražio to i insistirao na tome. Sada, ne morate vi da dokazujete krivicu. Čuj, sada vi da dokazujete krivicu negde na sudu. Svi su sumnjivi. Ti moraš da dokažeš da si nevin. Ako ne dokažeš slučajno da si nevin, zna se šta ti sleduje: Gulag, Goli otok ili šta hoćeš i kako hoćeš. Protiv te vrste sajber banditizma mi danas u Srbiji moramo da se borimo. Moramo da se borimo zato što ta vrsta bandita je okupirala mnoge medije i oni misle da mogu da rade u ovoj zemlji šta hoće i da uvek neko treba da ih se plaši, zato što su u stanju banditi da preko svojih informativnih kuća svakodnevno nešto slažu o vama. Gledao sam njihovo iznenađenje, na jednoj tribini sam govorio na Novom Beogradu i oni se čudom čude kako smem nešto da kažem o njima. Zamislite, oni su sveti oci, otprilike, pa vi sad nešto da kažete o nedodirljivom Veranu Matiću, zamislite to, onakvom intelektualnom potencijalu, o geniju koji prima tolike godine pare iz inostranstva. Još nije naučio tri rečenice na engleskom da izgovori. Sada od vas tražim, gospodine ministre, da povodom ovog zakona protiv sajber banditizma angažujete profesore engleskog jezika da ove bandite nauče, na čelu sa Natašom Kandić, nauče ponešto, da nešto negde ponekad i znaju, a građanima Srbije se zahvaljujem na tome što daju, rekao bih, u poslednjih nekoliko godina nikada veću podršku onima koji se toj vrsti banditizma suprotstavljaju. Verovali ili ne, imamo dnevno bukvalno hiljade poziva u centrali stranke, u Narodnoj skupštini Republike Srbije. I sada da budem sasvim ozbiljan, oni koji se sa tim igraju, oni koji misle da je moguće da takvu vrstu kampanje vode, ne računaju sa narodnim gnevom. Mi danas kao ozbiljni ljudi pokušavamo da umirimo narod i da im kažemo - ne brinite ljudi, pravna država će morati da reaguje, bez obzira na to što imamo brojne primedbe. Pitam vas, gospodine ministre, šta ima da komentariše za medije presudu protiv izvesnog Cvjetana Nataša Kandić i činovnici pojedinih ambasada? Šta su oni? Da li su oni supervizori, gospodine ministre, ovde? Da li ste videli to? Videli ste to, u svim medijima je bilo. Došli i pitaju vrhovnog bandita, Natašu Kandić, šta misli o ovoj presudi. Vrhovni bandit odgovara i kaže - zadovoljna sam, nego da se nastavi tamo. Drži cigaretu u ustima, nisu je naučili da izbaci cigaretu iz usta dok govori za medije. Da vas pitam, a ko je ona? Da li je ona predsednik Vrhovnog suda? Nisam znao da i predsednik Vrhovnog suda ima pravo da se tako ponaša. Da li je ona predsednik Ustavnog suda, ministar pravde, šta je ona u ovoj zemlji, gospodine ministre? Pojavio se neki činovnik, neke ambasade, i kaže - veoma sam zadovoljan ovom presudom. Koji si bre ti da ti budeš zadovoljan? Šta si bre ti da ti budeš zadovoljan, čoveče? Šta je bre vama ljudi, u šta pretvarate ovu zemlju? Ništa više ne verujem posle ovih laži, ništa više nikome ne verujem da je neko negde nešto uradio kada vidim šta su uradili sada sa Tomom Nikolićem. Pogledajte danas ovu soroševsku, takođe antisrpsku "Svetlost" kragujevačku. Pošto oni naravno znaju da Toma Nikolić ništa nije počinio, onda pokušavaju da ga ismeju, pa kažu - znate, nije znao ni pušku da nosi ili ne znam šta. Sad se dogovorite više, vi histerični antisrbi, jeste li za to da je tamo činio zločine ili nije znao ni pušku da drži. Pa pošto ste ustanovili, kažu tamo sada - stigao je posle 1. decembra, pa ih mi pitamo: ko je tu ubijen u tom periodu, ko je mrtav? Kažite nem nešto o tome ili će doveka da ide Nataša Kandić po sudovima, pa će vaše sudije morati, kada kažem vaše sudije, nisu vaše, ne mislim ništa lično protiv vas, znate o čemu govorim, pa će sudije morati da govore, evo, pohvalila nas Nataša Kandić, bićemo izabrani i u sledećem mandatu. Ko je Nataša Kandić? Šta je ona? Nataša Kandić je jedan obični bandit koji se našao ispred Palate pravde da govori kako je ona zadovoljna ili nezadovoljna nekom presudom, a u međuvremenu nam stiže banditski predlog separatističkog rukovodstva iz Vojvodini, koje kaže - nema veze što nije naša država, a da mi kažemo dan žalosti, ne bi li se Srbija osudila cela, ne bi li se svi građani Srbije osudili. Dosta vas je bilo. Dosta je bilo i onog lopova što krade diplomu, kakav je Slobodan Beljanski, dosta je bilo i Pajtićevog banditizma, i Kandićkinog banditizma i svega drugog. Ima u Srbiji dovoljno građana koji hoće da imaju svoju zemlju, koji hoće da imaju svoju državu, svoj narod. Neka znaju, oni su mislili valjda nekoga će da zaplaše, nekoga će da preplaše, pa će sada svaki dan da pričaju na njihovoj televiziji. Šta god gore budu rekli, hvala im na tome, jer građani Srbije će da znaju da je to sve najbolje o bilo kome od nas što govore. Što se SRS tiče, mi ćemo odgovorno pozivati građane da budu mirni, dostojanstveni, da izdrže i da trpe i hajku i harangu, da izdrže sve pritiske, sve nedaće i nevolje. Dana 9. jula u velikoj dvorani Sava centra pokazaćemo javnosti kako su činjeni zločini na prostoru bivše Jugoslavije. Pozivam sve građane Srbije da 9. jula slobodno dođu u Sava centar da vide, da ne gledaju isključivo jednu sliku, već sve slike da vide, da ne gledaju i ne slušaju samo šta će pojedini banditi i lopuže da izgovaraju, nego da vide kakva je suštinski istina. Završavam, gospodine predsedavajući, ovih prvih 10 minuta, a ostatak ću sačuvati za kasnije. Ako neće država da se bori protiv ovakvog sajber banditizma, ako neće država, da neko ne pomisli da sam neobrazovan, znam dobro o čemu je reč, ali sam morao to da iskoristim da bih govorio trenutno o važnijoj temi, ako neće država da se bori na drugačiji način, mi ćemo. Preuzećemo na sebe tu vrstu odgovornosti da pokažemo građanima Srbije, da im ukažemo na to kako uništavaju i urušavaju Srbiju. Vidim i hvala šefovima poslaničkih grupa koji su bili korektni, a koji su hteli da izraze svoj stav po ovom pitanju, i da budem korektan, da im to na takav način odgovorim, kao i u jednom delu ministru Stojkoviću takođe, ali hoću da vam kažem: nama nije mnogo ostalo, jer su krenuli da nam konačno unište i uruše Srbiju. Mi moramo da stanemo i da kažemo - dosta je bilo, nema više ni ratova, ni ovoga, ni onoga, ali mi političkim sredstvima i pameću i drugačijim ponašanjem moramo da im odgovorimo. Zato nam je potreban što jači, što snažniji, što jedinstveniji otpor pokušaju urušavanja i uništavanja Srbije. Zato pozivam sve građane da nam pomognu u ovoj borbi, da nam se pridruže, jer ništa preče i ništa važnije od Srbije nemamo i od budućnosti naše dece. Hvala vam najlepše.
Hvala gospodinu Vučiću. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime SPS kažem nekoliko reči o ovom predlogu zakona, odnosno reč je o jednom zakonu i o šest izmena i dopuna postojećih zakona i razlozima zašto mislim da treba da budu prihvaćeni u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Naime, smatramo da je pitanje materijalnog položaja ljudi u pravosuđu jako važno i SPS smatra da ove izmene i dopune zakona vezane za materijalno obezbeđenje ljudi iz pravosuđa treba podržati, ali moram odmah da kažem da mislim, na osnovu iskustva koje smo imali proteklih nekoliko godina, da poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih, kada bi moglo, ne bi trebalo da važi za sve, jer ljudi u pravosuđu, sudije i tužioci zaslužuju bolje plate, ali svi u pravosuđu ne zaslužuju bolje plate. Potpuno sam ubeđen da u pravosuđu, i među sudijama i među tužiocima, ima puno časnih, poštenih i vrednih ljudi, koji svoj posao shvataju na način kako treba, da zakone koje Narodna skupština usvaja primenjuju na najbolji mogući način, da ubede građane Srbije da je pravosuđe nezavisno u odnosu na ostale grane vlasti, da ubede građane da pravo mora da se poštuje i da ubede građane Republike Srbije da pravda u Srbiji postoji. Kada sam rekao da sve sudije i tužioci u Srbiji ne zaslužuju ovo povećanje plata i bolji materijalni položaj, ima obilje dokaza koje smo, nažalost i mi socijalisti preko svojih, ako tako mogu da kažem, leđa prikupili u proteklih nekoliko godina, a i u kontaktu sa ljudima, običnim građanima, došli smo do saznanja da pojedine sudije, pojedini tužioci apsolutno zloupotrebljavaju svoju funkciju i rade u svom ličnim interesu i interesu ko zna kojih ljudi. Evo nekoliko primera gde se može potvrditi ova moja teza. Setite se samo koliko je bilo problema, pritužbi, žalbi građana vezano za ovu pljačkašku privatizaciju, koja se sprovodila od 2001. godine pa naovamo. Odbor za žalbe, kažem od 2001. godine pa naovamo, ne razdvajam ceo proces privatizacije koji je sproveden po novom zakonu, jer za nas socijaliste je bio to jedan pravni okvir da se izvrši strahovita pljačka u Republici Srbiji. Ne mogu a da ne pomenem hvalisanje tada nadležnog ministra da je hiljadu najboljih preduzeća prodato za dve milijarde evra, a da ne pomenem da je 40 posto Telekoma u vreme vlade SPS prodato za 1.536.000.000 maraka, što samo po sebi govori o jednom velikom raskoraku između 49 posto vrednosti jednog preduzeća i hiljadu najboljih preduzeća. Pomenuo sam pljačkašku privatizaciju iz razloga što je bilo puno preduzeća koja su ušla u proces privatizacije, gde je privatizacija odrađena na način da je bilo sijaset žalbi, tužbi, krivičnih prijava i gotovo ništa od toga nije rešeno. Svi oni predmeti ili ogroman broj predmeta, gde se golim okom može videti da je u pitanju pljačka, ostali su nerešeni, raznim proceduralnim, da tako kažem, tehnikama, problemi nisu rešavani i imali smo svi situaciju da se u međuvremenu novi vlasnik useli u te prostorije, otpusti radnike, postane vlasnik celog preduzeća i stvar onda ide na savest pojedinaca koji taj predmet presuđuju. Primer iz privatizacije i ponašanje pravosuđa je, da tako kažem, ozbiljan šamar ljudima iz pravosuđa i oni toga moraju da budu svesni. Nema razloga da se svi ljudi iz pravosuđa bune kada govorimo o ovim stvarima. Ljudi iz pravosuđa moraju da shvate da je Narodna skupština sada postala jedino mesto gde građani Republike Srbije mogu, preko svojih narodnih poslanika, da kažu nešto o svom položaju, o radu pravosuđa i o problemima sa kojima se oni suočavaju. Naime, i Ministarstvo, bez obzira koje nadležnosti ima, nije svemoguće, jer građani se žale i Ministarstvu pravde, žale se Narodnoj skupštini Republike Srbije i žale se na rad pravosuđa, jer znaju da tu ne mogu da nađu kod većine ljudi način da se njihovi problemi reše. Ne žale se oni zato što ne znaju šta će sa sobom ili ne znaju šta će sa parama, jer svaka žalba iziskuje određene materijalne troškove, nego smatraju da na taj način mogu dobiti deo onoga što bi trebalo po Ustavu da im pripada, a to je da postoji pravo i pravda. Moram da pomenem još jedan primer da je pitanje materijalnog statusa zaposlenih u prošlom mandatu u vreme DS, u vreme vlade DS, zloupotrebljavano. Kada promenite sudije, a bio je broj čini mi se 153, pa zamenite sa 160, pa onda kažete da će sudije imati hiljadu maraka, povećate plate, vi onda stvarate jednu branu onim ljudima koje ste izabrali da oni mogu sutra marketinški da rade u korist izvršne vlasti, jer je tada pravosuđe bilo apsolutno podređeno izvršnoj vlasti.Mi socijalisti smatramo da postoje primeri na koje bi ljudi iz pravosuđa, prvo oni, trebalo da obrate pažnju, i da oni pogledaju šta se radi u pravosuđu, pa da punih usta mogu da traže od Narodne skupštine i od drugih nezavisnost, za koju se toliko svi zalažu. Za nas nije sporno da treba da postoji nezavisno pravosuđe. Ali, moram da kažem još nešto, nisam primetio u ovih nekoliko godina priče o potrebi nezavisnosti bilo kog suda, o kvalitetnom načinu rada pravosuđa, o izboru najboljih ljudi, nisam primetio da je unutar pravosudnih organa, ne razdvajam sudije i tužioce, da je bilo ko od tih ljudi ko je loše radio anatemisan, nisam primetio da je neko smenjen, da je neko od njih zbog nesavesnog i nestručnog rada udaljen iz službe, a kamoli da mu je na neki drugi način stavljeno do znanja da to ne čini. Na kraju krajeva, mi ćemo, nadam se, i u ovom cenjenom domu imati raspravu kada budemo govorili o kadrovskim stvarima u pravosuđu i videćete, tada će biti obilje primera kako se radi, pa se nadam da ćemo tada i od drugih ljudi iz pravosuđa biti u situaciji da čujemo šta su oni uradili, u oblastima gde su prvi među jednakima, da se oni loši primeri eliminišu. Da postoje loši primeri, toga smo svi svesni i to nije sporno. Smatram svojom i moralnom i političkom obavezom da pomenem nekoliko primera tog nesavesnog, neprofesionalnog, nekorektnog, a ako hoćete i partijskog rada u pravosuđu, i mislim da samim ljudima iz pravosuđa ne donosi korist, a kamoli državi Srbiji. Najnoviji primer sa kojim smo se mi iz SPS suočili jeste primer rešavanja pitanja poslovnog prostora u opštini Novi Beograd, gde smo imali jednu frapantnu situaciju da je SO Novi Beograd pokrenula tužbu protiv nas, dakle protiv SPS, sa tvrdnjom da mi nismo vlasnici prostora, a taj prostor koristimo već 15 godina. Kada smo se, po dobijanju te tužbe, upoznali sa njenim sadržajem i pošli i videli zemljišne knjige opštine Zemun, jer se tamo vodi katastar u vezi nepokretnosti, onda smo utvrdili da je neko protivpravno brisao ime SPS kao vlasnika tog prostora. Odmah smo uložili žalbu i imamo faktičko stanje. Isti sud je po tužbi SO Novi Beograd, da kažem, radio posao u nekim zakonskim rokovima i presudio, naravno, u korist SO Novi Beograd, ne želeći da u isto vreme pogleda, a kamoli da uđe u problem tužbe SPS koja, takođe, stoji tri godine i da konstatuje, nadam se, ono što je svima poznato da je nezakonito vršeno brisanje SPS sa spiska vlasnika tog prostora. Znači, imamo situaciju da se od dve tužbe, koje su praktično podnete u isto vreme, jedna rešava, a druga stoji tri godine, i onda nas ubedite da tu nema pristrasnosti, i onda nas ubedite da tu nema politike. Ili, posle tri godine tražimo da se taj predmet stavi na dnevni red, i vi to znate, stavi se na dnevni red posle četiri i po meseca. Onda ljudi iz pravosuđa treba da nas ubeđuju da oni rade po zakonu i da rade apsolutno profesionalno i nepristrasno. Videćete obilje primera koji pokazuju da se podnose tužbe protiv pojedinih ljudi, predsednika opština po unutrašnjosti i te tužbe se ne stavljaju na dnevni red, čak i po tri, četiri, pa i do pet godina. Reč je o pojedinim predsednicima sudova, a o njima ću govoriti kada budu ove kadrovske stvari na dnevnom redu. Moram pomenuti da me stvarno ponekad me lično frapira koliko su neki ljudi iz pravosuđa slepi u odnosu na ono što čine i smatraju da Narodna skupština, a pogotovu građani, nemaju ono što se zove sećanje, da se prisete kako su oni radili i šta se od njih očekuje. Ovde sam, u ovom parlamentu, bio u situaciji da nekoliko puta govorim o tužiocu, tada zameniku tužioca, koji je protiv svog kolege, tada pretpostavljenog, podneo krivičnu prijavu zbog krivolova. Znate i sami, cela Skupština se tada smejala, da je podneo krivičnu prijavu protiv svog kolege zbog krivolova, jer je taj njegov kolega, tada opštinski tužilac počinio krivično delo krivolova time što je nagonio lovačkog psa na srndaća, govoreći mu - uhvati ga, uhvati ga, drži ga, drži ga, nakon čega je srndać bio uhvaćen od strane tog psa, usmrćen i time je pričinjena ogromna materijalna šteta. Da li ima nekoga u ovoj sali ko može da pomisli da takav čovek može kvalitetno da obavlja posao tužioca? Naravno da nema. Da li ljudi iz tužilaštva misle da treba? Naravno da misle, jer su ga predložili. Baš me interesuje, kada to pitanje dođe na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije, kako će ostale kolege poslanici reagovati po tom pitanju. Jer to pokazuje koliko se ponekad unutar struke, unutar pravosuđa ide linijom nezameranja, kada se zna da neko od kolega ne radi posao kako treba, kada se zna da je neprofesionalan, kada se zna da ne rešava predmete, ali da možda može dobro da posluži u rešavanju nekih političkih predmeta, onda se kaže - daj da ga predložimo na bolju funkciju. To je isto nezavisnost pravosuđa, za koju se pravosuđe zalaže. Mislim da to ne treba da dozvolimo. Mi smo socijalisti, nažalost, proteklih godina od 2001. do praktično 2004. godine bili predmet državnog terora. U taj državni teror su se uključili, nažalost, i pojedini ljudi iz pravosuđa. Bili su se uključili u taj državni teror protiv SPS, na taj način što su podnosili krivične prijave, koje sada 2005. godine kada čitamo skoro i ne verujemo da to jedan pismen čovek, a kamoli tužilac ili sudija, može da stavi na dnevni red i da se to pitanje postavi. Ovo namerno govorim iz razloga što treba jednom zasvagda svi da shvatimo: jedna je strana priče vezana za pravosuđe - nezavisnost pravosuđa, koju mi apsolutno podržavamo; druga je materijalni položaj za koji se mi zalažemo i prihvatićemo ove zakone; treća je kako se ljudi iz pravosuđa, unutar pravosuđa, ophode u odnosu na obaveze koje imaju prema zakonima koji uređuju njihova prava, dužnosti i obaveze. Ljudi iz pravosuđa, u Vrhovnom sudu i tužilaštvu moraju da ukažu na svoje kolege koje kompromituju njih same, ne Narodnu skupštinu, ne građane Srbije, nego njih same. Ako oni ne rade po zakonu, ako ne radi u interesu građana, onda ni našoj državi ne može biti dobro. Na kraju, želeo bih da kažem da ćemo prihvatiti i ovaj predlog zakona vezano za organizaciju i nadležnost državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, zato što smatramo da je takav jedan zakon Srbiji potreban u vreme ovih tehnoloških inovacija koje su sa nama, da i mi moramo da se zaštitimo od takve vrste kriminala. Mislim da je dobro što Ministarstvo predlaže jedan ovakav zakon. Smatram dobrim da ga Skupština usvoji. Još jedanput, na kraju, socijalisti će podržati ove predloge zakona vezane za materijalni položaj zaposlenih u pravosuđu, za materijalni položaj svih ljudi u pravosuđu, ali smo duboko ubeđeni da svi ljudi u pravosuđu ne zaslužuju te plate, jer su svojim ponašanjem u proteklim godinama pokazali da ih nisu dostojni. Hvala. PREDSEDNIK (Predrag Marković): Hvala vama. Da li se još neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite, reč ima gospodin Milan Marković. Dok ne dođe gospodin Marković, koristim priliku da vas obavestim o načinu na koji će biti vođena ova sednica. Dakle, pauza će biti u 14,00 do 15,00 da bi se omogućilo televiziji da se uključi u drugi direktan prenos. Isto tako, molim sve poslaničke grupe da predlože članove odbora za lokalnu samoupravu, koji će uskoro morati da bude formiran. Izvolite, gospodine Markoviću. MILANMARKOVIĆ: Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Pokušaću da se, ipak, držim dnevnog reda, mada je rasprava danas otišla daleko od dnevnog reda. Skupština vrca od patriotizma, što znači da nam se ne piše baš dobro, ali mi, kao opozicionom poslaniku, nije jasno izlaganje mog prethodnika iz SPS, koji je izneo niz primedbi na pravosuđe, kadrove u pravosuđu, pominje kriminalnu privatizaciju itd. Gospodine Obradoviću, vi ste stranka koja je u vlasti. Vi ste stranka koja podržava i ministra pravde, gospodina Stojkovića, ministra policije, gospodina Jočića. Bez vas ne bi bili izabrani, bez vas ne bi ova vlada ni postojala. Zašto ne izađete, ne razgovarate sa njima i rešite to na neki drugi način. Ne možete vi podržavati vlast, glasati za sve zakone, uključujući i Poslovnik, po kome sada radimo, onda izađete za govornicu i sve to kritikujete da biste se ulagivali narodu. Preuzmite odgovornost za stanje kakvo jeste. Nemojte govoriti o kriminalnoj privatizaciji kada za godinu i nešto dana, koliko vi učestvujete u vlasti, nisam čuo da je neko uhapšen, da je neko osuđen, da je nešto od toga izbilo na površinu, a s druge strane svaki dan se suočavamo sa nizom afera koje potresaju ovu vladu. Prosto, ne može da prođe dva dana da nema neke afere koja se tiče Vlade Republike Srbije koja govori o korupciji, koja govori o sprezi Vlade sa kriminalom, sa organizovanim kriminalom, koja jednostavno dovodi građane i ovu državu u totalnu nedoumicu, gde smo, šta smo, šta to radimo, na kom smo putu, ko je na vlasti, ko je u opoziciji itd. Onda izađete ovde, diskutujete, bože moj, vi ste bili izloženi državnom teroru itd. Ukoliko vi jeste bili izloženi državnom teroru, to je za svaku osudu i svakoga onoga ko je sprovodio teror treba pronaći, utvrditi njegovu odgovornost, kazniti, ukoliko postoji odgovornost. Tu ćemo vam mi biti saveznici, jer je upravo Demokratska stranka pod državnim terorom bezmalo 15 godina, ne računajući one tri godine koliko je bila na vlasti. (Zoran Krasić: Šta je državni teror?) Gospodine Krasiću, objasniću vam sa zadovoljstvom, ako ne znate. Mislim da je vama to dobro poznato, s obzirom da ste bili vlast tokom devedesetih. Ipak ću pokušati da se vratim na ovaj predlog zakona. Gospodine ministre, biću vrlo direktan, izneću vam stav Demokratske stranke. Vi znate da je zakonodavni okvir za pravosuđe u Srbiji dala Skupština u toku 2002. godine. Mi smo tada zajedno usvojili određen set zakona o pravosuđu. To su bili zakoni koje je predložila Demokratska stranka Srbije. Veliki broj članova iz Demokratske stranke u to vreme je imao rezerve prema ovim zakonodavnim rešenjima. Sada dolazimo u situaciju da eto vi sami predlažete izmene određenih delova tih zakona, što je u krajnjem slučaju posledica vašeg shvatanja da ovaj zakon, koji je sada na snazi, ne odgovara stvarnosti. Međutim, moram reći da se mi ne slažemo sa pravcem u kome vi želite da menjate ovaj zakon. Mi iz Demokratske stranke smatramo da vi na ovaj način želite sudsku vlast, u još većoj meri, da stavite pod jaram izvršne vlasti, odnosno da u većoj meri narušite njenu nezavisnost. Praktično, ukidaju se sve one odredbe koje omogućavaju materijalnu nezavisnost sudija, a s druge strane daje se ovlašćenje Ministarstvu pravde, odnosno vama kao ministru, da sve odluke koje Visoki savet pravosuđa donosi, vezano za materijalni položaj sudija, moraju da dobiju vašu saglasnost. Mi mislimo da se vi time direktno mešate, odnosno da dodatno narušavate nezavisnost pravosuđa, a inače smatramo da je odavno narušena i da je praktično nismo ni uspostavili. Sem možda onih godinu dana tokom 2002 - 2003. godine, nismo uspostavili nezavisno pravosuđe, odnosno nismo bili na njegovom tragu. S druge strane, nakon ukidanja ovih odredbi Zakona o sudijama, plate sudija biće određene Zakonom o platama u državnim organima i javnim službama, po kome osnovicu za platu praktično određuje Vlada. Mislim da to, u svakom slučaju, nije dobro. Moram reći da u delu javnosti postoji sumnja vezana za vaš motiv kada ste predložili Narodnoj skupštini ove zakone: naime, u jednom sledu događaja od stupanja na vlast Demokratske stranke Srbije, odnosno formiranja Vlade Vojislava Koštunica, vezano za vas lično, vaš pokušaj smene Jovana Prijića, specijalnog tužioca; zatim pokušaj najave ukidanja specijalnog suda, odnosno posebnog odeljenja, ali u narodu poznatijeg kao specijalni sud; zatim, sećate se, u javnosti su objavljeni transkripti presretnutog razgovora Dejana Milenkovića – Bagzija i njegovog branioca Biljane Kajganić itd. Sada dolazimo u situaciju da nakon svega toga vi želite da sudije i tužioce koji postupaju u predmetima koji imaju elemenat organizovanog kriminala dovedete u položaj koji je manje povoljan od položaja koji su imali do sada. Naime, vi znate da su do sada zbog složenosti posla, zbog rizika kojem su ti ljudi izloženi, zbog potrebe da oni budu nezavisni, hrabri i motivisani da gone i sude onima koji su deo organizovanog kriminala, imali plate daleko veće nego da su sudili u redovnim odeljenjima. Vi sada želite da umanjite tu razliku. Mislim da ćete na taj način dovesti u pitanje rad po predmetima organizovanog kriminala i praktično slabite mogućnost države da se obračuna sa organizovanim kriminalom u našoj zemlji, a mislim da je to pitanje par ekselans za budućnost Srbije. Konkretno, govoriću samo o zakonu o sudijama. U principu, isti je racio legis i za ostale zakone. U članu 7. ste predvideli da se osnovna plata sudije koji postupa po predmetima krivičnih dela sa elementom organizovanog kriminala i ratnog zločina može uvećati, pored uvećanja iz stava 2. ovog člana, još za 100%. Znači, smanjujete onu mogućnost, a znate da je bilo daleko više, da je bilo 300%. Dalje, u obrazloženju kažete- međutim, na ovaj način neće biti umanjene dosadašnje plate sudija koji postupaju u predmetima organizovanog kriminala i ratnih zločina, već će ove plate realno porasti, imajući u vidu predviđeno povećanje plata. Gospodine ministre, ne radi se o tome koliko će nominalno iznositi njihova plata. Mi možemo povećati njihove plate i plate ovih u redovnim sudovima, i da imaju plate kao što imaju ministri, ali će se izgubiti ta razlika između položaja onog ko radi ratne zločine i organizovani kriminal i onoga ko radi neka dela koja nisu dela organizovanog kriminala, na prime krađe, eventualno razbojništvo itd. Znači, vi ćete eliminisati tu razliku i svako ko radi ova dela organizovanog kriminala reći će, zašto rizikujem svoju porodicu, zašto rizikujem svoj život, zašto uopšte dolazim u situaciju da me neko sa skupštinske govornice napada, naziva me izdajnikom, a da imam isti položaj kao što bih imao i da sudim u redovnim sudovima. Suština je u tome ne da će biti povećana nominalna plata, nego da ti ljudi moraju imati posebnu motivaciju, jer posao i rizici sa kojima se oni suočavaju su posebnog karaktera, a iznad svega je važno da država zadrži kakvu-takvu svoju moć obračuna sa organizovanim kriminalom. Znate da je nakon vašeg dolaska na vlast izvršena izvesna revizija policijske akcije koja se zvala "Sablja". Znate da je u toj vrsti revizije te akcije, što kroz politiku koju ste vi sprovodili u pravosuđu, što kroz politiku koju ministar Jočić sprovodi u policiji, veliki broj lica koja su učestvovala u obračunu države sa organizovanim kriminalom smenjen su sa svojih funkcija. Mislim da je time poslata vrlo loša poruka. Mislim da u budućnosti možemo doći u situaciju da će malo ko biti spreman da za autoritet države uloži sve svoje znanje, sav svoj autoritet i da radi svoj posao tako da se obračunava sa onima koji jesu nosioci organizovanog kriminala, jer sutra se može promeniti vlast i taj isti doći pod udar neke vrste revanšizma. Mislim da sve to nije bila vaša namera da to bude tako, ali mislim da u javnosti, a i vi to znate bolje od mene, postoji u društvu i u stručnoj javnosti određena sumnja po pitanju motiva kojim se rukovodite u vašem radu, kada je u pitanju pravosuđe, kao uostalom i cela Vlada Vojislava Koštunice, kada je u pitanju taj odnos prema organizovanom kriminalu. Zato mislim da je generalno pogrešno što vi danas ovde predlažete. Mislim da se naše pravosuđe suočava sa ozbiljnim problemima. Mislim da nijedno predizborno obećanje po pitanju pravosuđa niste ispunili, osim, naravno, onih promena izbora načina javnih tužilaca koje smo podržali, gde ste bili potpuno u pravu. Mislim da smo svi zajedno došli u ovoj skupštini do nekog stava da je potrebno promeniti taj zakonski okvir delovanja našeg pravosuđa i Demokratska stranka, s obzirom da vi još uvek ne izlazite sa nekim predlogom novog zakona, izaći će od jeseni sa predlogom seta pravosudnih zakona, koji bi zamenili ove zakone Demokratske stranke Srbije, po kojima pravosuđe funkcioniše prethodnih godina, zbog toga što ovi zakoni očigledno nisu dali rezultat. Naravno, želja jeste bila da se stvori jedan okvir za nezavisno pravosuđe, ali danas smo praktično došli u neku situaciju kao što je ona situacija društvene svojine - ničije i svačije. S jedne strane, kad god treba možemo se zakloniti plaštom - postoji nezavisnost pravosuđa, a svi mi koji se bavimo politikom ili pravosuđem znamo da od te nezavisnosti nema ništa. Danas je i kontrolisanje u pravosuđu prosto posledica političkih nagodbi Demokratske stranke Srbije, socijalista i Srpske radikalne stranke. Zašto je važno da mi nešto učinimo po pitanju našeg pravosuđa? Dakle, nije to samo ocena iz Studije izvodljivosti ili ne znam šta, jednostavno moramo učiniti nešto da promeni stanje u našem pravosuđu zbog toga što je to pitanje daljeg razvoja našeg društva. Nedavno je u jednom dnevnom listu objavljen izveštaj odnosno procena Svetske banke. Biću slobodan da narodnim poslanicima pročitam par rečenica iz tog izveštaja, zbog toga što mislim da je važno da oni koji nisu imali prilike to da pročitaju treba da se upoznaju sa tim podacima i da na jedan drugačiji način sagledaju poziciju pravosuđa, jer to nije samo pozicija gonjenja i kažnjavanja onih koji su činili krivična dela i ne samo zaštite prava građana koji dolaze pred sud da neko svoje pravo zaštite i ostvare, već je to pre svega i pitanje privrednog razvoja. Citiram deo tog teksta: "Petnaestogodišnje iskustvo zemalja u tranziciji upozorava da zbog visokog stepena korupcije, odnosno neefikasnog pravosudnog sistema, rast bruto društvenog proizvoda može biti umanjen za čitavih 15%, pokazalo je istraživanje koje je Svetka banka napravila u 26 zemalja u tranziciji". Dakle, ovo nije nešto teorijski, ovo je empirijsko istraživanje, koje je sprovedeno u zemljama koje su tranziciju prošle pre nas. "Spora reforma pravosuđa predstavlja kočnicu bržeg rasta zemalja u tranziciji, jer investitori ne žele da ulažu u sredine u kojima sudstvo nije nezavisno, odgovorno i efikasno". Ovo, u principu, i mi smo znali i bez njih. Ono što jeste zanimljivo za sve nas ovde i što je potrebno u krajnjem slučaju da građani znaju da bi razumeli složenost ovog problema, što donekle opravdava i nas koji smo nakon 5. oktobra hteli da učinimo neke reforme, jeste i to da univerzalnog recepta za promene u pravosuđu nema, i zato strategija mora da bude izrađena prema stvarnoj situaciju i potrebama svake od zemalja. Ali, to mora da bude najviši prioritet, stav je Svetske banke. U skladu sa tim da to treba da bude najviši prioritet, mislimo da smo mi danas u neko skorije vreme, odnosno prošlo vreme, ali bi i danas trebalo da razgovaramo o ukupnom zakonodavnom okviru u kome deluje naše pravosuđe. Biću slobodan da u ime Demokratske stranke iznesem par ideja na kojima će se bazirati naš predlog ili ukoliko Ministarstvo izađe sa nekim sličnim predlogom, koji ćemo sa zadovoljstvom podržati, i spremni smo zajedno sa aktuelnom Vladom da radimo na tome i da donesemo jedan set tih zakona. Naime, mislim da za promene u pravosuđu generalno treba širi konsenzus političkih stranaka. Nijedna vlast sama, uz ovako tanke koalicije, tanku većinu, neće biti sposobna da izvrši promene u pravosuđu koje su nam potrebne. Taj naš predlog će se zasnivati na onome za šta se svi ovde zajedno zalažemo, a to je da se poveća nezavisnost i samostalnost, a sa druge strane da se naglasi odgovornost. Što se tiče nezavisnosti i samostalnosti, smatramo da to mora biti predviđeno novim ustavom Republike Srbije, da Skupštinu treba isključiti iz procesa izbora nosilaca pravosudnih funkcija na ovaj način na koji je sada uključena. Naravno, dok to ne bude, moguće je prelazno rešenje koje će se sastojati u sledećem: radi se o tome kako se biraju članovi Visokog saveta pravosuđa i da li uopšte Visoki savet pravosuđa traba da ima pozivne članove. To je jedno ozbiljno pitanje, koje i mi još uvek razmatramo po pitanju učešća nosilaca izvršne vlasti u Visokom savetu pravosuđa. Ali, sigurno je da ne smemo da dozvolimo ono što se desilo sada i što se inače dešavalo 2002. godine, a to je da se stvori jedna konzervativna oligarhija samog pravosuđa, koja će biti vlast nad samim pravosuđem. Znači, kada se stvori ta oligarhija, ona nema legitimitet demokratskog izbora unutar samih pravosudnih organa, kada se ona stvori sasvim je svejedno da li Vlada Republike Srbije, da li Odbor za pravosuđe Narodne skupštine ili će ta oligarhija vršiti vlast nad pravosuđem. U osnovi dobijamo isto, a to je da pravosuđe nije nezavisno od nekog kakvog-takvog centra moći. Predlažemo sledeće: da se članovi Visokog saveta pravosuđa iz redova nosilaca javnotužilačkih funkcija biraju na izborima koji bi bili sprovedeni unutar javnotužilačke struke. Da li će to biti neposredan izbor za kandidata koji se kandiduje da bude član Visokog saveta pravosuđa ili će biti posredan, tako što će postojati neka skupština ili neko samostalno javnotužilačko telo, mi u to ne ulazimo. To je stvar koju možemo da razradimo. Idejno, moramo da se dogovorimo oko toga da nosioci pravosudnih funkcija sami biraju svoje predstavnike u svoje najveće telo. Takva demokratska procedura i takav demokratski način izbora nosilaca pravosudnih funkcija će dati legitimitet i tom telu koje treba da bude vrhovna pravosudna vlast. Kako treba da funkcioniše Visoki savet pravosuđa? Prvo, sednice moraju biti javne, mora biti javno ono što se dešava na sednici Visokog saveta pravosuđa. Prilikom izbora u Visoki savet pravosuđa mora se poštovati određena zastupljenost tužilaca ili sudija, jer i sudije se biraju po istom principu, mora biti omogućena njihova zastupljenost iz svih krajeva Srbije i sa svih nivoa tužilačke ili sudijske grane. Znači, mora da bude određeni broj nosilaca sa opštinskog nivoa, određeni broja sa okružnog nivoa i jedan, recimo, predstavnik iz Republičkog javnog tužilaštva, odnosno Vrhovnog suda Srbije. Odlučivanje mora da bude drugačije nego što je to sada, ne može se samo prosto nakarikati većina i dobiti odluka, odnosno da se izglasa predlog za nekog nosioca pravosudne funkcije. Mora se uvesti sistem kvalifikovane većine, koja će podrazumevati većinu svakog predstavništva određenog dela onih koji delegiraju u Visoki savet pravosuđa. Ko treba da delegira? To treba da bude većina iz sudijske organizacije, iz javnotužilačke organizacije, deo iz Narodne skupštine Republike Srbije, jer će se ona isključiti donošenjem novog ustava uopšte iz ovog posla o kome govorimo i normalno deo iz advokatske komore. Žao mi je, jer mislim da mi narodni poslanici treba sa malo više pažnje da govorimo o advokatima, a posebno o uglednim ličnostima i posebno o onima koje su same advokatske komore izabrale da budu njihovi predstavnici. Mislim da je na to mogao da ukaže i sam ministar Stojković ili predsedavajući u malopređašnjoj diskusiji. Disciplinska odgovornost jeste veoma važna. Kolega Žarko Obradović je lepo primetio malopre da mi nemamo nijedan podatak o tome da je neko kažnjen i razrešen zbog toga što neažurno radi, zbog toga što čak i nezakonito radi itd. Stanje u pravosuđu jeste katastrofalno s jedne strane, a sa druge strane mi nemamo nikoga ko je odgovoran za takvo stanje. Svi peru ruke od odgovornosti. Ministar kaže, ne znam ni sam, pravosuđe je nezavisno. A Visoki savet pravosuđa kaže, ne znamo mi, to radi Veliko personalno veće, utvrđuje odgovornost. A ovi kažu, ne znamo mi, mi smo prenatrpani predmetima, i to ide tako u krug. Mi nemamo izgrađeni sistem. Jedan od problema jeste i taj što nije dobro izgrađen sistem kaznenih mera koje bi se primenjivale prema onima koji ne rade adekvatno i u krajnjem slučaju mora se napraviti razlika između onih koji su samo neažurni u nekoj manjoj meri ili ne dolaze u odgovarajuće vreme na posao i onih koji su spremni da vrlo ozbiljno zloupotrebe funkcije ovlašćenja koje im je država dala time što obavljaju tako značajnu funkciju kao što je, recimo, biti sudija ili javni tužilac. Ima tu niz drugih stvari, ali jedna se posebno odnosi na vas sada, gospodine Stojkoviću, i na ovu vlast. Mi jesmo već ranije predlagali da pravosuđe ima nezavisan budžet. Prema članu 15. Zakona o budžetu vi jeste naredbodavac za izvršenje budžeta i to uopšte nije sporno. Zašto vi kao zagovornik nezavisnog pravosuđa niste rekli kada je pravljen taj budžet, ne, ne želim da budem čovek koji će biti naredbodavac budžeta za pravosudne organe, mi treba da težimo njihovoj nezavisnosti, neka budu oni to. Bez obzira na vaš lični odnos, vi možda možete da budete takvi, pa da sve odobravate što oni zatraže. Nije to sporno. Zašto onda uopšte i sami sebe opterećujete takvim poslom i zašto uopšte u ovom ukupnom ambijentu koji sam naveo dodajete i tu jednu sumnju da vi, eto, odlučujete o tome i da mora, ne znam, predsednik suda ili Vrhovnog suda da moli vas da vi odobrite novac za nešto. Vi ćete sada odobravati i novac koji treba da se isplati i onima koji sude u sudovima, u posebnim odeljenjima, onima o kojima sam malopre govorio. Uopšte ne znam zašto vi to želite, zašto vi želite da budete taj koji će odlučivati, završavam, o sudbini tužilaca ili sudija u Specijalnom sudu, na taj način što ćete praktično od vaše volje da zavisi da li će dobiti i tu naknadu koja je sada smanjena u odnosu što je nekada bila. A da sam na vašem mestu, to apsolutno ne bih radio, a posebno imajući u vidu onaj ambijent koji sam vam na početku prezentirao i za koji, ponavljam, ne verujem da postoji bilo kakva namera kod vas, ali prosto je taj sticaj okolnosti ministra takav da ste vi potezali možda neke priče koje stoje u nekom objektivnom sledu događaja, ali u sledu događaja u državi u kojoj se nalazi. Vi potežete priču ukidanja posebnog odeljenja ili ne znam čega, pa normalno je da onda ljudi sumnjaju u vaš motiv ili delovanje. Odmah da vam kažem, ne sumnjam, ali mislim... (Predsednik: Molim vas, vreme.) ... da vaše ministrovanje na ovoj poziciji nije dalo rezultate koje smo želeli, što zbog možda vaše nemogućnosti da sagledate širinu ovog problema, što zbog objektivne nemogućnosti koalicije kojoj vi pripadate. Verujem da vam nije lako. Vi stalno morate tu da balansirate između ovih stavova partija koje su krajnje raznorodne, s jedne strane G17, a s druge SPS, i verujem da vam to nije lako. U svakom slučaju, čuli ste naš predlog. Ukoliko budete... (Predsednik: Vreme.) Ukoliko budete pri tom predlogu mi ćemo vas podržati, a ukoliko ne, mi ćemo preuzeti odgovornost i ukoliko dođemo u priliku nakon sledećih izbora, mi ćemo preuzeti odgovornost da pravosuđu damo istinsku nezavisnost, ali i da utvrdimo odgovornost nosilaca pravosudnih funkcija, kako bi građani imali pravo na pravovremenu zaštitu njihovih prava. Hvala.
Hvala vama. Daću vam reč, a prvo moram da dam reč ministru koji se javio, a potom dozvoliti repliku gospodinu Krasiću koji je pomenut. Izvolite, ministar Stojković.
Probaću da odgovorim na nekoliko primedbi koje su stavljene, pošto samo ih i evidentirao. Što se tiče prve primedbe, da bi ovo povećanje trebalo da se odnosi na sve zaposlene, odmah da kažem da će se ovo povećanje taksi u stvari odnositi na sve zaposlene, pored onog povećanja koje prati inflaciju. Prošle godine iz tih sredstava mi smo podigli zaposlenima znatno više nego sudijama. Sudije smo izjednačili sa zakonom, a zaposlenima smo podigli nešto više. Ovde nam je želja da to uradimo i zato tražimo onaj odnos 60-40% da ostane sudovima, da bi mogli i ostali zaposleni da dobiju. Što se tiče primedbe da ne bi trebalo svi da dobiju, postoji ovakav sistem, sve sudije su jednake i imaju pravo na jednake plate. Pitanje da li ima viška sudija, manjka sudija, to se rešava na drugi način, kada se uspostavlja racionalna mreža sudova i adekvatnog broja zaposlenih. Normalno, jedan deo će se rešavati i novim zakonom o platama u javnim službama i državnim organima. Ono zbog čega se najviše javljam, a to je primedba, kaže Vlada je povezana sa organizovanim kriminalom. Ne znam nijednu novu grupu od kako smo mi došli, znam da ih ima iz prethodnog perioda. Ne znam nijednog člana Vlade da je imao bilo kakve veze sa tim grupama organizovanog kriminala, a bogami iz prethodne znam. Ne znam nijednog novog tajkuna da je stvoren u ovo vreme, a da nije iz prethodnog perioda. Prema tome, nemojte imputirati nešto što ne može sigurno da stoji. Govorim ovde da je izvršena zamena teza. Govorilo se o navodnoj reformi pravosuđa, pa ova vlada ne radi, a uradiće oni iz prethodne vlade. Da li mogu da kažu, zbog morala i osnovnih elemenata morala, šta je to urađeno, i do dolaska ove vlade bili su oni na vlasti. Konstatacija je bila da je tragično stanje i da je krenulo unazad, od nule, to je konstatacija Saveta Evrope. Znači, malo gore od Miloševićevog vremena. Zašto? Govoriti o nezavisnom tužilaštvu, a prvo ovde se pravi jedna strahovita greška i pokazuje se bogami i nepoznavanje kada se govori o nezavisnom sudstvu, govori se o sudovima. Svugde u svetu kao treća vlast postoje nezavisni sudovi. Pa čak i kod nas to ne postoji – nezavisni tužioci, nego imate tužioci koji su samostalni, ali su deo izvršene vlasti. Njima je država poverila gonjenje, a svuda u svetu ih izvršna vlast, a ovde je to ministar, postavlja. Pogledajte tu Ameriku, na koju se svi oni pozivaju. Gospodin Buš kaže: "Državni tužilac je taj." Zato nemojte sejati maglu ovom narodu. Problem jeste u tužilaštvu, slažem se, ali to što se ne dešava,to što su ukazivali prethodnici, pre gospodina Markovića, jasno govori o sledećem: vi ste menjali zakone 2002. i 2003. godine, da bi postavili poslušnike, koji em ništa nisu znali, em nisu imali zakonske uslove da budu tužioci i zamenici. I to kako - što je moj prethodnik birao kako mu se navrne i predlagao, a Vlada birala. Upropastili ste tužilaštvo. Mi smo dali njemu nezavisnost, ne zato što mi ne znamo da tužilaštvo nije sud, nego baš da bi zaštitili od eventualnih kasnijih promena, dolazaka nekih sličnih na vlast, pa da tužilaštvo doživi takvu kataklizmu. Nažalost, ostalo nam je ono stanje kakvo imamo. Kad pitate zašto nema rešavanja afera - sve stoji tamo. Javno sam izašao i rekao: tužioci i sudovi su dužni da rade svoj posao, jer zato ovaj narod odvaja od usta i plaća u budžet. Tužioci i sudije su dužni da postupaju, ovi po predmetima, a ovi po krivičnim prijavama. Nema niko pravo da traži od njih kako će postupati, da li će osloboditi, osuditi ili će ovi odbaciti krivičnu prijavu, ili je procesuirati, ali su dužni da postupaju, a ne da stoji u fioci do zastarelosti. To je moje pravo. Imam pravo upravnog nadzora, ali sam dobio krivičnu prijavu od vaših prethodnika, gde su tražili od takvog tužilaštva da se ministar izjasni, jer kažu da krši zakon, vrši krivično delo zloupotrebe položaja, pa traže hitnu reakciju i tužilac sutradan traži od mene izjašnjenje. To su vaši kadrovi koji tako rade. Zato nemojte mene pitati, jer ćemo sve što radimo uraditi da takvi kadrovi ne budu više u tužilaštvu, nego da budu časni, pošteni i stručni ljudi, koji neće zavisiti ni od jedne garniture koja dolazi na vlast. Što se tiče reforme, voleo bih da čujem od vas koja je to reforma. Pokazali ste u prethodne tri godine šta to znači, pa je Evropa konstatovala da je to unazad, a Ustavni sud vam je poništio sve te odredbe, govoreći da su neustavne. To je bilo ispod svakog kriterijuma pravde. Mi smo doneli ono što smo doneli, znam da znate da čitate, a toliko razumete. Studija izvodljivosti jasno kaže: krucijalni zakoni su doneti. Šta sada fali? Nedostaje, kaže, kvalitet i nedostaje ažurnost. Normalno, korupcija, koja je nešto povećana. Ako nedostaje kvalitet, izađite i objasnite građanima kako može da bude kvalitetan suda ako ste dovodili ljude koji nisu imali uslova da budu sudije ili tužioci po ondašnjem zakonu, nego ste ih menjali, pa se dogodilo. Ako ima neefikasnosti, kako može da bude efikasan onaj sudija koji ne zna, doveden, poslušan, ali ne zna da radi. Mora da bude neefikasno. Mi to radimo, i za vašu informaciju, urađena je nacionalna strategija za reformu pravosuđa. Dva dana je bio okrugli sto, donatori su prisustvovali, bile su sve stranke, sudije i tužilaštva. Stavljene su primedbe. One su ugrađene i tender je raspisan, ne da izvršna vlast radi to nego stručna organizacija. Jedna je pobedila i mi imamo urađenu radnu verziju. Ići će ponovo 2. jula na okrugli sto. Svi ćete biti upoznati i pozivam da svi učestvujete, jer jeste značajna stvar. Onda ćete videti kako izgleda reforma. Mi radimo tu reformu onoliko koliko možemo, ali imamo ovu kočnicu, a polako je menjamo. Za vašu informaciju, otkako su izvršeni ovi izbori i kako su dovedeni ljudi, a da vam odmah kažem, problem je jer su bili postavljeni predsednici onako kako su postavljeni i tamo gde je bio loš predsednik, sud je bio urušen. Tamo gde je bio dobar predsednik, vi ste imali dobar sud. Sa ovim izmenama sada, evo, informacija koju imam od pre nekoliko dana, u poslednjih pet meseci 20% je poboljšana ažurnost. Što se tiče korupcije, što se tiče neefikasnosti, nije to naš specijalitet. Mi imamo samo težu situaciju, to je konstatovano i sada kada sam išao u Helsinki - zemlje u tranziciji i zemlje koje su pretrpele ratove, a naša je bila i pod sankcijama, sigurno da je bila bolje tlo i za korupciju, i neefikasnost, i neažurnost. To je ono što je konstatovano. Korupcija postoji u svim zemljama. Samo tamo gde imate valjane mehanizme, ona je sabijena na koliko-toliko pristojan nivo. Tada je rečena informacija da su neke od najjačih zemalja Evrope naterane da onu zakonsku korupciju suzbiju, jer kažu da jezakonom bilo dozvoljeno da može da se uzima provizija od 2, 3, 5%, pa je rečeno - ne možete, onda mi nismo svi konkurentni podjednako, proizvodnja je skuplja. Ono što je najbitnije i zašto mi treba to da uradimo, pored ove dve prethodne stvari, jeste da se antikorupcijska svest ljudi podigne, jer moramo da znamo da je postojala u prethodnom periodu ona priča: kad kažu lopov, a on kaže – ne, biznismen; kad kažu pošten, oni kažu – ne, budala. Mi moramo da okrenemo to u svesti ljudi. Odmah da kažem, to će biti najteže. Međutim, mi to radimo i po svim pokazateljima jesmo na valjanom putu da to završimo. Materijalne stvari jesu problem, ali su one rešive. Kažem, uvek će biti najveći problem ovo. Iz tih razloga, molim da se bar meni ne stavlja u usta nešto što je neistina. Jednom sam zamolio, a vidim da se ponavlja. Molim da izađete i da kažete kada je to ministar Stojković smenjivao specijalnog sudiju Prijića. Pedeset puta sam rekao javno da to nije moje ovlašćenje, to je stvar tužioca. Drugo, kada je to ministar Stojković, kako vi kažete, ukidao Specijalni sud? Samo sam rekao, kao pravnik, da znam da ne postoji specijalni sud. Ne mogu da ukinem nešto čega nema. Isto sam rekao, kao pravnik, a i vama je poznato, vi ste dužni da kažete ovom narodu da smo mi, ulaskom u Savet Evrope, potpisali Deklaraciju o zaštiti ljudskih prava, gde je jedan od osnovnih postulata pravo na prirodnog sudiju. Odeljenje je napravljeno bez ikakvih kriterijuma, direktno protivno toj odredbi. Kako god se odvijaju ova suđenja, nemojte biti sigurni da sutra nećemo kod Strazbura platiti račun o ovakvom načinu formiranja odeljenja i ovakvom pitanju povrede tog prava. Bojim se da će onda cela država plaćati. O "Sablji" se nikada nisam izjašnjavao, sem činjenice da mi već plaćamo određenu štetu zbog određenog nezakonitog postupanja, oko 600 i nešto predmeta imamo za to, 400 i nešto smo srećom rešili, komisija, sporazumno, gde kažemo da jeste pogrešila država, to je ključna satisfakcija, pa se daju neka mala sredstva. Ako dođemo u onu situaciju da se to pojavi kod Strazbura, budite sigurni da će ovaj narod mnogo skupo da plati to. Mi probamo to da otklonimo, vi prebacujete i vršite zamenu teza. Nikada nisam komentarisao "Sablju", već na ovom planu da ima već 600 i nešto predmeta i da probamo da rešimo, a da narod prođe što bezbolnije. To je bilo ono što sam želeo da kažem. Zato molim da bar meni ne stavljate u usta nešto što nisam rekao.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Pošto sam bio više puta pominjan i pogrešno tumačen od gospodina Markovića, po Poslovniku, želim da kažem nekoliko reči. SPS nije u vlasti, ali podržava ovu vladu i činiće to dokle god ova vlada radi u interesu građana Republike Srbije. Mi ćemo u vlasti biti posle sledećih izbora, jer očekujem da će građani Srbije dati podršku, konačno, poštenim strankama i onimakoje su autonomne, gde se ne donose odluke u Briselu, Beču, Njjujorku, Vašingtonu i u nekim drugim centrima međunarodne moći. Drugo, ostajem pri tvrdnji da je privatizacija u Srbiji bila pljačkaška: dve milijarde evraza 1000 najboljih preduzeća, samo po sebi govori koliko je to bila pljačkaška privatizacija. Ponavljam još jedanput, 49% "Telekoma", 49% vrednosti jednog dela Javnog preduzeća - 1.536 miliona u vreme kada su socijalisti to prodavali. Da je bila pljačkaška privatizacija, govori i sledeće: pogledajte, gotovo svi čelni ljudi DS ili oni koji su nastupali u ime DS su odjedanput, za dve-tri godine vlasti, stigli da materijalno obezbede sebe i ko zna koliko generacija iza sebe. Još kad pogledate da neki od njih nisu ni završili fakultete, da nemaju radno iskustvo, posao u Vladi, ministra ili već čega bio im je prvi posao u životu. Bili su predsednici opština i ko zna na koji način su izdavali građevinske dozvole i ostale stvari. Danas oni treba da ubeđuju nas da toga nije bilo. Nemojte, molim vas. Zašto to nije bilo predmet pravosuđa? Zbog sprege koja postoji između ljudi iz DS i onih koje su imenovali u pravosuđe. Zbog te sprege ne može danas da se reši neki problem. Raznim proceduralnim smicalicama ljudi koji su oštećeni nisu bili u situaciji da proteklih godina reše svoje probleme, a kamoli oni koji su opljačkani tokom privatizacije. To su činjenice. Pogledajte broj pritužbi u Odboru za žalbe i pogledajte broj pritužbi u Odboru za privatizaciju, i sve je kao navodno čisto. Ne može. Sećate se, u vreme vanrednog stanja zamenici tužilaca su po zakonu imenovani na Vladi, po zakonu na Vladi, i onda ne govorimo o sprezi izvršne vlasti i onoga ko je bio tada odgovoran. Pod tri, nad nama socijalistima je sprovođen državni teror i tu nema nikakve sumnje. Država je kidnapovala Miloševića. Odavde sa ove govornice ministar Đelić je najavljivao tužbe pre nego što je tužilaštvo te predmete dostavljalo i procesuiralo. Odavde se govorilo da su ti i ti uradili to i to, čuvene 242 zloupotrebe službenog položaja. Primer u vreme "Sablje", vaš kolega gospodin Vučelić je bio uhapšen, bio u zatvoru kao i nekoliko socijalista, članova Izvršnog odbora, ili članova ranijeg rukovodstva, pod obrazloženjem da su ugrožavali bezbednost države i naroda. Šta je bilo posle? Nikom ništa. I vi nam pričate da nije bilo državnog terora. Ovde je DS instalirala jednu lažnu stranku Ivkovića. Ovde su vam davali kvorum. I to je bilo malo, nego su ga izabrali za člana Srbije za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora, da može on da glasa o sudbini Jugoslavije i kažete da nije bilo državnog terora. Mediji su u vreme "Sablje" pisali da su specijalne jedinice formirane za potrebe Miloševića, SPS-a i radikala. To je bilo, ubijali za potrebe Miloševića, SPS-a i radikala. Recite mi da to nije tačno, pa smo saznali na Odboru za bezbednost da to nikad nije izašlo iz ureda Ministarstva, nego iz Biroa za komunikacije Vlade. Vi pričate da nije bilo državnog terora, niste hteli da primenjujete Zakon o narodnim poslanicima. Tražili smo svoje mandate 2002. godine. Ustavni sud je doneo tu odluku 2003. godine i vi pričate o tome da nije bilo. Stojim vam na raspolaganju, izađite ovde, pa se obratite građanima Srbije i recite da to nije tačno. Izađite ako imate obraza, a ne tamo iz klupa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Sasvim normalno kada iz usta poslanika sa ove govornice izađu reči Nataše Kandić da poslanik mora da postavi pitanje, dobaci. Tako sam i ja gospodinu Markoviću dobacio, a šta je to državni terorizam. Naravno, posle parole tajac. Ujeo se za jezik, ne zna kako to da objasni, ali je pričao u kontekstu petnaestogodišnjeg državnog terorizma. Naravno da sam ga podsetio šta to znači, šta znači ta parola, da bi samo ukazao šta se to desilo od 5. oktobra do današnjeg dana, ali mislim da nijedan poslanik ne treba da koristi te reči državni terorizam, jer to su čisto političke parole, koje koriste nevladine organizacije koje treba da formiraju i da zamene javno mnjenje, a one su gotovo sve protiv naroda i ove države. Kada bilo koji poslanik izađe i upotrebi te čuvene reči Nataše Kandić i onog čitavog nevladinog sektora, postaviću pitanje šta to znači. Da li to znači da je 15 godina država bila nedemokratska, da se nisu sprovodili višestranački izbori i da svako onaj ko je za 15 godina bio na vlasti mogao je nekažnjeno, neodgovorno da sprovodi svoju samovolju. To niko još nije dokazao, osim putem parola, ali ono što su činjenice, od kada je zavladala ova žuta demokratija, jeste i "Sablja", i privatizacija, i progon političkih protivnika, i sve najgore što može da se smisli. Zašto? Zato što su došli u poziciju da opravdaju sredstva i poverenje iz inostranstva. Finansirala ih je i američka ambasada, i za to postoje dokazi, i "Otpor", i "Studentski protest", i sve protiv ove države. Svi vi koji pričate o državnom terorizmu u Srbiji za proteklih 15 godina, vi ste na strani onih koji žele Srbiju da optuže da je vršila ratne zločine i genocid. Moram da vas upozorim na samo jednu činjenicu. Nema presude u Haškom tribunalu, a ima ih puno koje su pravosnažne postale, u kojima se konstatuje da je Republika Srbija na bilo koji način učestvovala u tome što neko naziva ratni zločin preko Drine, pa bez obzira dokle da se ide. Nemojte vi da instalirate nešto što ni Hag nije pronašao i uvek kada budete išli van činjenica, van istine, van dokaza, van prava, van pravde, uvek ću da vam dobacim sa poslaničkog mesta i da vas pitam šta znači taj pojam koji koristite. Molim vas, prekinite više sa pukim parolama. Ako ne možete da prevaziđete mentalni sklop Nataše Kandić, nemojte da izlazite za ovu govornicu, jer ćemo i stručno i na svaki drugi način da opovrgnemo nebuloze koje iznosite sa ove govornice. Vodite računa, jer svaki termin ide u prilog naših neprijatelja. Ako ne znate, moram da vas obavestim, mi imamo neprijatelje i u inostranstvu, a imamo ih i ovde. Oni su se ujedinili da pokažu da je Srbija kriva za sve i svašta. Vi ste na tom putu i zato ću uvek da izađem da vas kritikujem, i neću da vodim računa, i dobacivaću vam sa poslaničkog mesta, jer iznosite nešto što je laž. Borimo se protiv laži.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Po Poslovniku?
I replika na tri izlaganja. Ja se osećam prijatno. Ovo je jedna prirodna pozicija za člana DS, kada protiv njega istupaju DSS, SRS i SPS, i to jeste prirodna pozicija, perspektiva Srbije i dobro je da to građani vide. Prvo ću krenuti da odgovorim gospodinu Krasiću. Vi niste slušali očigledno celo izlaganje. Pomenuo sam reč državni teror kao odgovor gospodinu Žarku Obradoviću, koji je rekao da je nad članovima njegove stranke primenjivan i tada sam rekao da u svakom slučaju treba istražiti svaki takav događaj, treba učinioce pozvati na odgovornost i kazniti ukoliko su sproveli državni teror prema ljudima. To sam rekao i to je bilo sve vezano za taj termin državni teror. Dalje od toga nisam ulazio u pitanje. Vi ste prosto opterećeni Natašom Kandić. Mogu i da razumem tu vašu opterećenost, ali nemojte meni ovde stavljati u usta reči koje nisam rekao. Što se tiče stručnosti koju vi non-stop potencirate, državni terorizam o kome vi govorite ne postoji. To je nešto što ne postoji. Koristite termin državni teror, a terorizam je drugi termin, taj pojam je sasvim drugačiji i ako želite da budete stručni, onda pokušajte to i da savladate. Što se tiče vas, gospodine Obradoviću, vi kažete pljačkaška privatizacija itd. Stiže stotine pritužbi, pa rešite te pritužbe. Ako su vas izabrali građani da budete na vlasti, rešavajte to ili recite ljudima - da, mi smo nesposobni, ne možemo ništa da rešimo. Znači, mi smo toliko sposobni da vi ništa ne možete da rešite što smo mi napravili. To tako ispada. Nemojte bez veze da se brukate, rešite to već jednom ili zaćutite o tome. Nećete narednih 15, 20, 30 godina da pričate o pljačkaškoj privatizaciji 2001. godine. Ne znam kakva je bila privatizacija, time se nisam bavio, niti je moja struka, ali kao pravnik, kao legalista prosto postavljam vama pitanje. Rešite to. Znam da bi DSS-u trebalo osveženje, ali od mene ga nećete dobiti. Dakle, to je, gospodine Obradoviću, vezano za te pritužbe. Ne sporim da postoje pritužbe, većina njih verovatno nije osnovana, moguće da ima osnovanih pritužbi, ali nemojte izlaziti za govornicu, jer onda vi zloupotrebljavate tu činjenicu da ima pritužbi, nego dajte sve od sebe sa nadležnim državnim organima, ministrom koga ste vi izabrali i ministrom Stojkovićem, sa kojim izuzetno dobro sarađujete, i rešavajte to. Ovo što ste nas izvređali usput, ne znam šta sve, neću da vam odgovaram, jer mislim da nije u redu, da nije normalno. Što se tiče tog terora, gospodine Obradoviću, ne možete vi govoriti o bilo kakvom teroru države. Dakle, uz svo uvažavanje onoga što ste vi malopre naveli i uz svo razumevanje onih koji su neopravdano bili pod udarom države u toku akcije "Sablja", moram da vam kažem da je i u vreme vladavine SPS bilo na stotine i hiljade primera mnogo goreg terora prema građanima. Molim vas, da završim, pa vi izađite pa pričajte ponovo. Vi dobro znate kako je izgledala vaša vlast i kako je izgledalo batinanje ljudi koji su lepili plakate i ne znam da li vama neko brani da lepite plakate. Meni nije jasno, molim vas, dobro, ne znam koja je struja tukla nas, ali činjenica je da ste nas tukli i o tome vam pričam. Dozvolite da završim, da kažem, pa ćete vi. Da li treba da vas podsetim da je u to vreme RTS služio da se ljudi na najgrublji mogući način ne kvalifikuju, da se ljudima pišu presude preko vaših režimskih novina i putem vaših medija, i da je u akciji "Sablja" razrešeno 29 ubistava, a od tih 29, 26 je bilo počinjeno za vreme vaše vlasti. Zaista se pitam, da li vas, gospodine Obradoviću, toliko boli što je razrešeno 29 ubistava u toj akciji "Sablja" kada toliko imate protiv nje. Da nije bilo akcije "Sablja", mi ne bi znali istinu ni o Ivanu Stamboliću, ni o drugima koji su stradali za vreme vaše vlasti. Nažalost, i o nekima kao što je gospodin Slavko Ćuruvija ni danas ne znamo istinu, ne znamo ko ga je ubio, ali indicije su sasvim jasne i koga god pitate ko je inspirator tog ubistva, nekim čudom, svi pokazuju na SPS. Prema tome, gospodine Obradoviću, najgore što vi možete da radite sa ove govornice jeste da pričate o tome. Što se tiče pljački, zar stvarno mislite da vama treba da odgovaram na pitanje pljačke koju ste vi vršili, tj. vaša partija je vršila praktično deset i više godina u Srbiji. (Predsedavajući: Molim vas, već ste prekoračili dva minuta.) I tada ste Srbiju uvukli u neverovatne ratove, na kraju u sukob sa celim svetom. Stotine hiljada izbeglica, obogaljenih, poginulih itd... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, privodite kraju svoje izlaganje.) Sada se bliži desetogodišnjica jednog od zločina koji se desio, a takvih zločina je bilo na stotine nad svim narodima, a tu vam je i srpski narod itd. i to je nešto sa čime vi treba da se suočite kao stranka i da kažete, pa dobro, kakvu smo mi to politiku vodili kada je toliko nesreća bilo na ovim balkanskim prostorima za vreme te neprikosnovene vlasti vašeg predsednika Slobodana Miloševića. Evo, završavam. Pre neki dan me novinarka pita, kaže, šta vi mislite da li će biti lustracije i da li treba da se sprovede lustracija, i jedan od kolega, koji isto tako iz prikrajka podržava ovu vlast, on kaže, da, da, treba lustracija. Kakva lustracija, kada bi bila lustracija, prvo bi bio lustriran ministar Stojković. Kako lustracija kada su oni koji treba da budu lustrirani sada na vlasti, recimo kao što ste vi, gospodine Obradoviću, i vaša partija, zbog svega onoga što ste radili deset godina. Znači, toliko o tome koliko je licemerna vaša koalicija. Član vaše koalicije se zalaže za lustraciju... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, skoro ste duplirali vreme.) Znate šta, gospodine predsedavajući, završiću i gotovo. Vi me opomenite, šta da vam radim, oduzmite mi reč. Na kraju je ministar Stojković izašao, a ako hoćete još ću minut, možete da me prekinete ako hoćete, ministar Stojković zaista vrši zamenu teza... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, zaista vas molim da privedete kraju svoje izlaganje.) Znam, gospodine predsedavajući, ali vi niste sedeli ovde od početka ove skupštine, ovde se pričalo o svemu i svačemu, a sada kada se malo pomene tema... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, ta pravila od tri minuta važe za sve poslanike, pa i za vas. Nemojte da zloupotrebljavate.) Znate, teško mi je da se pridržavam Poslovnika, koji ste vi prekršili i to na najgrublji način u prethodnih šest meseci jedno 15 puta i sada tražite od mene da se pridržavam ovoga. Evo, došao je ministar i pustite me da mu kažem šta imam da mu kažem. Znači, gospodine ministre... (Predsedavajući: Najlepše vas molim da privedete kraju.) Evo, privodim kraju, ministre, prvo ne razumem zašto ste bili onako žustri u odgovoru na pitanja koja sam vam postavio. To što sam rekao da postoji jedan ambijent koji navodi na čudan odnos DSS prema organizovanom kriminalu oličenom u crvenim beretkama i Miloradu Ulemeku, to je uverenje koje vlada kod većine građana Srbije i vi nemate razloga da budete tako besni kada mi odgovarate na to pitanje. Druga stvar, vi kažete da smo mi kreirali ovo pravosuđe koje je sada. Nismo ga mi kreirali, vaš je zakon bio o Visokom savetu pravosuđa, o sudijama, tužiocima itd. Dogovor u parlamentu je bio sledeći - glasaćemo za Zakon o radu, ako vi glasate za Zakon o Visokom savetu pravosuđa, i to je istina, i mi smo vama izglasali, i šta sada. Gospodine predsedavajući, evo završavam, nastaviću dalje u diskusiji i nadam se da će biti tu gospodin ministar, jer želim da mu kažem još dosta toga.
Samo malo, reč ima prvo ministar, pa ćete redom, pa vi gospodine Vučiću.
Rečeno je da je to po našim zakonima. Problem i jeste što su oni menjani 2002. i 2003. godine. Promenama moj prethodnik je imao ovlašćenje da predlaže, a vaša vlada da bira. Prema tome, zašto niste ostavili ove zakone, ne bi mogli da postavljate svoje ljude nesposobne i nestručne. Drugo, što se tiče sudova, da li ste uveli za predsednike, evo zato imamo ovakvu situaciju, Savet za upravu u pravosuđu predlaže predsednike, molim vas, upravni organ. To ste vi uradili, molim vas, ne ja. Ova vlada je odmah to promenila kada je došla, ali je zatečeno stanje onako kako je zatečeno. Rekoše mi da treba da me lustriraju, a voleo bih po tom vašem zakonu, gde ste predvideli da ćete to raditi po dosijeima, a vidim oni šetaju po B92 slobodno, da nećete po tim dosijeima koje prave, neki prave, drže, rade i prerađuju. Drugo, hoćete li sa onom komisijom gde ste izabrali ljude, gde polovina muževa sedi u DB, je li tako, to neće moći. Ako vas zanima, sve što sam radio, radio sam časno. Bio sam najbolji student, najmlađi sudija i najbolji sudija. Primenjivao sam zakon onako kako je on glasio. Nisam mogao da prihvatim ni tada, a neću se složiti ni sada, da pojedine grupe ili pojedine stranke odlučuju ko će biti gonjen, kako, neću prihvatiti nikada da se na televizijama ili u štampi vode paralelni sudski postupci ne bi li se izvršio pritisak na sud. Na mene to nije moglo, ali sam, za razliku od onoga što vi pričate, mogao i kao mlad sudija da sudim Oskara Daviča, tadašnju perjanicu i miljenika Josipa Broza Tita. Bilo je traženje mog razrešenja. Moram da priznam, jedan jedini čovek, jedan časni čovek se tada javio, predsednik Vrhovnog suda, gospodin Perović, i rekao: pa valjda sudija mora da sudi po zakonu. Mora, a ako zakon ne valja, izvolite menjajte ga, ali ne tražite nikada od sudije da po potrebi neke grupe, neke stranke, goni i selektivno primenjuje zakon. Zakon postoji samo ako se primenjuje i važi za sve.
Reč ima poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću jednu kratku primedbu pre nego što krenem u repliku. Trenutno je u sali više poslanika SRS nego svih drugih i to su vam dale blagodeti vašeg Poslovnika, i mislim da građani Srbije dobro vide koliko su neodgovorni i neozbiljni oni koji su takav poslovnik usvajali. Javio sam se zbog onoga što je kao tačno naveo Žarko Obradović. Bilo je to malo monstruoznije i mnogo gore od onoga što je rekao gospodin Obradović. Oni su nas u to vreme optuživali najtežim rečima, neki koji nisu pročitali nijednu knjigu u životu, a završili su jedan privatni fakultet za 11 dana, za toliko dana im je upisano 26 ocena, imaju svoje predstavnike i u ovoj skupštini, glume nekakve sekretare i ministre, i oni su se pojavljivali u to vreme i govorili su kako smo nacisti, fašisti, spremali se da ušetamo u Vladu Srbije, pa valjda jato ptica koje je letelo te večeri iznad nas oteralo nas je sa tog mesta, pa smo otišli na neko drugo. Nisam baš najbolje razumeo, ali ta teorija, i hajka i haranga koju ste sprovodili, bila je najjezivija u savremenoj istoriji. Znači, Broz kada je sprovodio svoje hajke i harange, brzo bi ih i efikasno okončavao, da li ubistvima ili uklanjanjem iz javnog života, ili teranjem iza rešetaka, bilo da je Goli otok ili neko drugo mesto, a ovi su to radili dugo, nemilosrdno, mrcvareći i mučeći svakoga ko misli drugačije. Vi ovde govorite o lustraciji. Kako smete, kako vas nije stid i sramota da o tome govorite. Vi imate šefa poslaničke grupe koji je rekao da opozicija ne sme da podnosi predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi, jer nije opozicija ta koja je birala Vladu. U pravu su oni koji kažu kakva je razlika između državnog terora i državnog terorizma, jer bi neki iz stranke Vuka Draškovića morali da nauče da državniterorizam predstavlja akte, metode i oblike terorističkog ponašanja, koje pojedine suverene države preduzimaju prema drugim suverenim državama. Tek toliko da nauče šta je to u pravu, pošto vidim da blage veze nemajui lupetaju gluposti o tobožnjem terorizmu Miloševićevog ili Đinđićevog, ili bilo kojeg drugog režima. Morali bi to da dokažu. Morali bi da dokažu da su oni proizvodili terorističke aktivnosti i sprovodili terorističke akte na teritoriji, ne znam, Irana, Bangladeša, Pakistana, Australije itd. Toliko, samo neznalice da nauče nešto. Što se tiče priče o tome ko je šta reformisao i ko je šta učinio, primetio sam da su u Srbiji prethodnih godina najbolje reformisani fikusi i kašičice na aerodromu. Fikusi su tako uspešno reformisani da su vredeli 40.000 dinara. Jeste li vi, građani Srbije, čuli da fikus košta 40.000 dinara? Tako su ga dobro reformisali da su napravili da ukradu 18 miliona evra, kao dobar dan. Ljudi, nije 18 miliona dinara, 18 miliona evra je uzelo prethodno rukovodstvo na Aerodromu, jer su svi iz Demokratske stranke, ili samo poneki? [[Upadica iz sale: To je žuti fikus.]] Taj žuti fikus je koštao 40.000 dinara, verovali ili ne.
Gospodine Vučiću, prekoračili ste vreme.
Molim vas, gospodine Mihailoviću, prvi put ste opomenuli gospodina Markovića na 6,23, a govorio je 8,37 sekundi.
Gospodine Vučiću, to nije tačno, mnogo ranije sam ga opomenuo.
Govorim tek četiri minuta. Dalje, mi nemamo ništa sa ovom vlašću, mogu mnoge stvari da im zamerim, a ni za jedan njihov zakon nismo glasali. Nemojte da nas trpate u taj koš. Moram vas da pitam - jeste li vi oni koji se hvalite time kako im podržavate 80% zakona? Jeste li vi oni koji tražite njihovu pomoć i pričate kako ćete sve najlepše sa Vladom, samo da bi vam dali njihove glasove da pobedite Tomislava Nikolića? Jeste li vi to oni isti koji ste to tražili u predsedničkim izborima, na gradonačelničkim izborima i na svim drugim? Kada vam trebaju, onda dajte glasove, a posle toga, izvinite, ne valjate. To je njihov i vaš odnos. To nas baš briga. Ali, mi sada znamo, građani Srbije, kako god i šta god da im kažete, šta god da napravite - nema više, nema više povratka na kašičicu, ovolicnu od 650 dinara, žuta kašičica 650 dinara. Jeste li čuli, građani Srbije, da to toliko košta? Kašičica za kafu - 650 dinara!
Gospodine Vučiću, molim vas!
Ali, to je, gospodine Mihailoviću, obična metalna kašičica.
Razumem vas, samo privedite kraju vaše izlaganje.
Ali, to je obična, prefarbana u žuto, metalna, nije zlatna. Dalje, da vas pitam, pošto ne znate šta se i kako zbiva, ko je kupio nove "audije" za Tadićevo obezbeđenje? Što o tome ćutite, što se ne hvalite kada se ponovite, što ne kažete narodu ko je dao pare za to? Nego idem gore, moram da prođem, pogledam, kad - novi "audi", novi novcati. Kažem, za koga su ovi žuti "audiji", kažu, za Borisa Tadića. Kažem, nije se hvalio u Skupštini Srbije za to. Niko se nije hvalio za nove "audije". Kažem - za koga, kažu - to je za one, to nije za Natašu Kandić, Nataša Kandić ne voli Predraga Markovića, on je sa bradom, to su oni obrijani do glave, što glume one opasne. Za njih su ti žuti "audiji".
Molim vas, privedite kraju vaše izlaganje. Najlepše vas molim.
Hoću, gospodine Mihailoviću, veoma sam zahvalan na vašem strpljenju, veoma ste ljubazni, moram da postavim to pitanje, nadam se da će neko da izađe da mi odgovori. Pričali ste, a niste tražili, ali vas sada pitam ko je kupio te "audije"? Od čijih para? Od para građana Srbije. Niste nas obavestili. Nemamo ništa protiv, da znamo da je za te obrijane do glave, te opasne tipove, te mnogo snažne, što prete gde stignu, kako stignu, ali nam recite da je to za njih. Kažite građanima Srbije koliko to košta. Da ne bude da to košta 40 miliona. Koliko im beše koštala ona slika? Slika im je koštala, time završavam gospodine Mihailoviću, ne znam da li se sećate, kao da su kupili bukvalno Mona Lizu, kao da su pola Luvra kupili, takve su umetničke slike doneli na Aerodrom; nisu baš takve slike, pre će biti da su nekakve loše kopije. Ali, moram da kažem koliko su koštale i Luvr bi im pozavideo na ceni. Ona jedna slika, neke žute vrbe su bile, valjda zato što su žute a ne zelene, koštale su oko 350.000. A specijalna cena, gospodine Mihailoviću, zato što je to ona posebna vrsta žalosnih vrba. To su one žute žalosne vrbe, a to toliko košta. Mi nemamo ništa ni protiv koga, ali nećemo da dozvolimo da nam neki sole pamet kako i ko gde da ide na stadion, gde ćete da trpate u logore, kako ćete ljude da maltretirate. Vreme maltretiranja Srbije prolazi. Još postoje vaši pokušaji, rudimentarni oblici, kao što je bilo prebijanje Milana Avramovića, odbornika Skupštine opštine SRS, zato što je iznosio podatke o kriminalu na opštini Savski Venac. Uhvatili su ga batinaši, banditi, ispred opštine direktno i pitali ga kako se zove, jer ga nikada nisu videli u životu, banditi koje su unajmili vaši zbog lopovluka na Dedinju. Celo Dedinje ste pokrali i opljačkali. Celo Dedinje pretvorili u žutu platformu za dobijanje velikih kuća, za ogromne imovine. Da vas pitam, da li tamo beše živi i onaj hazjajin Srbije, koji je rekao da neće da ide na Dedinje? Rekao je da neće na Dedinje; 780 kvadrata. Građani Srbije to treba da znaju. Moje pitanje je, ko je kupio žute "audije"? Možda su još crni, ali čujem da će da ih farbaju u žute. Interesuje me ko to plaća i kako plaća? Građani Srbije to neće da plaćaju.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Zloupotrebljena je ova tolerancija koju sam pokazao prema govornicima. Da vas obavestim za ubuduće - svakome ko bude prešao tri minuta oduzeću reč, kada govori kao repliku ili kada govori po Poslovniku, jer je to vreme koje je ograničeno. Izvolite.
Javljam se u ime poslaničke grupe SPS po Poslovniku. Ostajem pri tvrdnji da je privatizacija u Srbiju, koju je izvršila prethodna vlada, prethodna vlast, bila pljačkaška. Nisu rešeni ti problemi iz razloga što postoji sprega između vrha Demokratske stranke, pojedinih ljudi iz pravosuđa i onih koji su ta preduzeća privatizovali. Pogledajte rukovodstvo prethodno Demokratske stranke i onih koji su sada, šta imaju i šta su imali, i tu ne treba neka filozofija. Stvar je vrlo prosta [[Upadica iz sale: Puni su ko brodovi.]] Ko brodovi su puni. Druga stvar, ne zloupotrebljavajte ubistvo jednog čoveka, kao što je Slavko Ćuruvija. Ovde, u ovoj skupštini 2001. godine, kada je formiran novi parlament, čuli smo od predstavnika Demokratske stranke da postoje dokazi o umešanosti pojedinih ljudi iz SPS u to ubistvo. To je bilo 2001. godine u januaru. Pa zar iko pametan u ovoj Srbiji misli, posle one torture koju su demokrate sprovodile nad Srbijom i one apsolutne vlasti koju su imali nad svim sferama života, uključujući i pravosuđe, da je iko od naših umešan, da to ne bi ugledalo svetlost dana i da ne bi bio uhapšen. Čovek sa pravom kaže, ako je iko umešan. Molim vas, ne zloupotrebljavajte ubistva tih ljudi. Kada pomenete Ćuruviju, pomenite i Pantića, kada se pominje Buha, neka se pomene i Pavle Bulatović, Todorović, Stojčić i mnogi drugi koji su ubijeni. Kako su ubijeni i zbog čega su ubijeni, to treba država da dokaže. Ali, vi ne želite da govorite o pojedinim stvarima. Ovde se govori selektivno, kao i ova priča o zločinima. Ne stavljajte nama socijalistima u usta ono što nismo rekli. Mi tražimo da ova skupština osudi sve zločine počinjene na prostorima bivše Jugoslavije, ali sve. Ne jedan, ne onaj koji je marketing jedne političke opcije ili grupe zemalja Zapada koje su izvršile agresiju na našu zemlju, nego sve zločine. Ali, Demokratska stranka na to nije spremna. Nije spremna da ikada pomene da su bile sankcije. Nije spremna da spomene Vasu Miskina, "Oluju", a o agresiji i da ne pričamo. To je krajnja nekorektnost koja postoji ovde zato što se apsolutno biraju podaci i selektivno iznose. Moram reći da sam i sam kao pripadnik Socijalističke partije Srbije često bio u nedoumici do sinoć oko toga šta je to govor mržnje. Od ovih novodemokrata, i onih koji transparentno govore o svemu, čuo sam više puta priču o govoru mržnje. Moram reći da sam zahvalan sinoć gospodinu Popovu što je prikazao onaj snimak koji je proglašen govorom mržnje. Moram reći da sam zahvalan jer sam i sam progledao, pa vidim šta je to govor mržnje koji je emitovala RTS. Znači, jedan kratak film, koji činjenično konstatuje stanje da je mladi čovek ostao bez svoje porodice, to je govor mržnje. Zašto? Srbija nije trebalo o tome ništa da govori. Oni koji pričaju o RTS-u treba da znaju da RTS nije prikazala te strašne snimke događaja koji su se desili 1991, 1992. i 1993. godine, a da je prikazala, ko zna šta bi bilo sa tim ljudima. Kakav naš sud i kakav Haški tribunal - oni bi bili do sada sigurno razapeti više puta. Na kraju, gospodine Markoviću, vi ste zadnji u ovoj skupštini koji treba da se pozovete na legalitet, jer se vi za to zalažete. Vi ste bili predsednik opštine Palilula, koja je poznata po bezakonju u oblasti urbanizma. Šta ste vi kao legalista uradili da to sprečite? Davali ste dozvole ljudima da zidaju zgrade, a tri godine nije uvedena struja i voda, i vi sebe afirmišete kao legalistu. Koji ste vi to legalista? Zašto niste, kao predsednik opštine, to sprečili? Zašto niste sprečili službe koje su davale dozvole da se takvi objekti izgrade? Vi pričate o pravu. (Zoran Krasić, sa mesta: I svuda po jedan stan.) To je posebna priča i o tome imamo podatke. To ćemo vrlo rado saopštiti o radu ovih legalista i o tome kako su za malo vreme stekli ogromno bogatstvo od plate u državnim organima.
Hvala. Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Marković je napravio dve greške. Prva zalazi u domen dobrog ponašanja, a druga je mentalne prirode. Nisam opsednut Natašom Kandić i nemam uopšte razloga da bude opsednut takvom osobom. Poneki put stvarno izražavam čuđenje da država nije preduzela akciju, pošto je evidentno, dokazano, opštepoznato, da se pokrene odgovarajući postupak da se ona liši poslovne sposobnosti, jer ona širi lažne vesti, ugrožava javni red i mir, iritira građane. Ali, svi njeni nastupi su očigledan primer i dokaz da se radi o strukturi ličnosti koja uživa u tome da kontrira većini. Ona prosto uživa u tome što zna da je neko pored televizora psuje. Taj poriv kod nje je mnogo jači nego bilo koja činjenica. Znači, imamo problem sa patologijom. Ne želim da se bavim patologijom, to nije moja uža specijalnost. Nisam opsednut Natašom Kandić, nemam potrebe da budem opsednut. Ja sam nju skenirao, video sam kakav je to medicinski slučaj i država treba da preduzme neke stvari, da očisti taj prostor od tog zagađenja koje dolazi stalno, čim žena otvori usta. Videli ste u bilo kojoj emisiji, čim se pomenu Srbi, ona krene da govori sve negativno, a ako se kaže da su bili žrtve, ona to ne zna. Znači, čista patologija, patologija skopčana sa parama i jednim interesnim klubom velikim oko nje, a to je i Vojin Dimitrijević, i čitav sistem nevladinih organizacija i nevladinih medija, vrlo značajnih medija, koji truju, koji vrše mentalne manipulacije sa ovim narodom, a naravno, oni svi daju podršku Demokratskoj stranci. To je simbioza. Nataša Kandić - Demokratska stranka, stavite znak jednakosti. Sonja Biserko - Demokratska stranka, stavite znak jednakosti, bez obzira na boju. Znači, boje mogu da menjaju. Demokrate ne menjaju svoju boju, ali ove nevladine mogu da imaju i neke druge boje, ali znajte, sve je to žuto. To je sve žuto ofarbano. Oni rade po sistemu, gde god nađu interese da mogu da profitiraju i da nešto kažu, to kažu, ali od lokacije do lokacije razlikuje se priča, jer oni imaju potrebu da budu na vlasti, a kada su oni na vlasti, to smo osetili. To su "Sablje", "sabljice", privatizacija itd, svašta, bogatstvo ideja kako da se maznu pare, kako da se napravi šteta ovom narodu, neiscrpno bogatstvo. Zbog toga hoćemo da ukažemo građanima, pogledajte malo oko sebe, vidite šta rade demokrate. Lažljiva je žuta boja. Koriste i sva moguća sredstva radi manipulacije. Narod moli predsednika Republike, ne pozivaj ljude da idu da glasaju na Kosovo i Metohiju; ne, on poziva. Narod ga preklinje, Evropa, svi ga preklinju da ne ide preko Drine, da ne bruka sebe i državu; ne, on ide. Taj sindrom Nataše Kandić vlada Demokratskom strankom.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Molim vas, držite se vremena, neću tolerisati, imate tri minuta vremena.
Gospodine Krasiću, ne znam zašto se uopšte mešate u ovu diskusiju. Sa vama kao da niko ne razgovara kući, a onda dođete ovde da pričate. Vi ste upali u jednu diskusiju koja nema nikakve veze sa vama. Objasnio sam pojmovnu razliku između dva oblika terora, šta je državni teror, šta je terorizam, a posle toga gospodin Vučić je još dodatno objašnjavao. Ne znam šta se mešate u celu tu priču. Nataša Kandić, Sonja Biserko, kakve veze mi imamo sa njima? To je izgleda vaš problem. Mi ih ne doživljavamo kao problem. O događajima o kojima one pričaju, Demokratska stranka je potpuno čista, o Srebrenici i drugim događajima. Kakve veze mi imamo sa tim. To da su naši članovi, bože sačuvaj, mi nemamo nikakve veze sa njima, niti stojimo iza stava koje oni iznose. Vi ste veoma uzbuđeni, i vi i socijalisti pred ovih 10 godina Srebrenice, i ne znam šta je sa vama. Prosto, ponašajte se kao i svi drugi koji sa tim nemaju nikakve direktne veze. Što se tiče vas, gospodine Obradoviću, da vas obavestim, bio sam predsednik Skupštine i ne znate da nisam izdavao građevinske dozvole, niti sam ovlašćen da izdajem građevinske dozvole. To je bila koaliciona vlast. Niko u toj opštini nije izdavao građevinske dozvole. Znate da preko 800 kvadrata je nadležnost drugog organa, i ako to niste znali, morali ste naučiti kada ste bili kandidat. Zašto me sada ovde klevetate, to mi nije jasno. Jednom prilikom za ovom govornicom sam čitao neke novinske članke, pa su mi vaše kolege iz poslaničkog kluba skrenule pažnju i rekle - kolega, mi smo ovde dugo i to što se čitaju novinski članci ili se neko kleveta, to može da bude metod rada, ali ne mora. Ukoliko budete želeli da se klevetamo, nastaviću sa tim što sam tada imao, ali ne vidim da je to rešenje. Postoji sud i neka utvrdi vezano za vaše partijske kolege, što se tiče mene. Ali, ni sud i niko nema nikakve veze sa tim da li je nešto bespravno zidano. Moram da vas obavestim da su u Beogradu zidani ukupno od 1985. pa do 2000. i neke godine milioni i milioni bespravnih kvadrata. To je sistemska greška i sistemski propust. Bili vi predsednik opštine ili predsednik mesne zajednice, to je nešto sasvim deseto, tako da to nema nikakve veze. Građevinsku dozvolu da se neko nadzida ne može dati neko van njegove nadležnosti. Građevinska dozvola je složeni pravi akt. Složeni pravni akt podrazumeva da imate saglasnost Sekretarijata za urbanizam, što vi dobro znate, ne možete dati građevinsku dozvolu bez drugog organa itd. Ovo vam najiskrenije govorim i da imam vremena još bih vam pričao o tome. Potpuno je bez veze to što ste sada uradili. Gospodine ministre, vi ste dalje rekli da sam vas povezao sa organizovanim kriminalom i da vi nemate saznanja da je neko iz Vlade povezan sa organizovanim kriminalom. Nisam rekao da ste vi povezani sa organizovanim kriminalom, samo sam vam skrenuo pažnju da ne može da osvane dan a da nema neka afera vezana za Vladu Srbije... (Predsedavajući: Molim vas, prekoračili ste vreme.) Završavam, sa organizovanim kriminalom itd. Mi nažalost imamo takav Poslovnik, i ako se ovde pojavi vaša koalicija, ova protiv DS, i svako izađe i ispljuje DS, a posebno vas boli predsednik Republike, i sve kažete, a onda mi iz stranke imamo tri minuta i to je sve što možemo da govorimo. Koristiću vreme i reći ću vam šta imam u sledećem izlaganju.
Replika, Aleksandar Vučić, pa Žarko Obradović, pa gospodin Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što nisam dobio odgovor za ove žute audije, žute fikuse, žute kašičice, a posebno za ove audije. Dok su još crni, sveže ofarbani, metalizirani, pa vas molim da građani Srbije dobiju odgovor, ako nećete poslanicima SRS da kažete koliko koštaju ti audiji, molim vas da izađete i da to kažete građanima Srbije. I da nam kažete ko je to platio i od kog novca, za te dobre, obijane, što su mnogo pametni i sve završavali na Oksfordu i Kembridžu škole. Dame i gospodo, kaže ovde gospodin Marković, govori o nekoj opsednutosti i kaže, nas ne pominju Nataša Kandić i ne znam ko još. Ne pominje vas Nataša Kandić, tačno je, ne pominje vas zato što ste vi jedno te isto, a ne pominje vas Nataša Kandić jer ona pokušava psihopatski da goni normalne, časne, dobre i nevine ljude. Moram da vam kažem šta će vam se pojaviti vrlo brzo. Pošto ste govorili o tome kako sa nečim nemate veze, a sa nečim neko drugi ima. Na pamet mi ne pada, ni vas lično, niti bilo koga drugog da optužujem za neki zločin, jer to treba da rade nadležni državni organi. Na pamet mi ne pada da poput vas, poput Berije i Višinskog, rušim pretpostavku nevinosti. Vama govorim sledeću stvar: videćete tek ko je koga finansirao. Očekujem u roku od naredna tri ili četiri dana, a najkasnije do utorka, da se vidi koga je i kako finansirao Milan Milanović Mrgud, komandant "Škorpiona". To je onaj komandant one jedinice koja je počinila zločine nedavno koje smo videli na televiziji, pa ćete u tome videti da li je on finansirao možda DSS, ili SPS, ili G17, ili SRS, ili možda DS. Ustanovićemo, a da ne govorim pre vremena, samo nagoveštavam da postoje neki podaci koji govore o tome čiji je finansijer i čiju je zaštitu dobio Milan Milanović zvani Mrgud, a to će biti nešto što je veoma ozbiljno. Neću dalje da ulazim u priču, hoću još nešto da objasnim sa početka jutrošnje rasprave, a što nema veze sa vama. Naime, u tim svojim lažima i prevarama taj banditski lobi... (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, prekoračili ste vreme.) Završavam, razumeo sam, gospodine Mihailoviću, završiću u najkraćem roku. Taj banditski lobi, koji predvodi taj patološki lažov i psihopata Nataša Kandić, nije uspeo da koordiniše svoje medije, za koje je glavna karakteristika da su sledbenici Berija i Višinskog, tj. da krše pretpostavku nevinosti i da traže dokazivanje nevinosti i utvrđivanje sumnjivih u Srbiji. Tako da Nušić, da je živ, danas bi mogao da piše romana i romana gledajući B92 i slušajući šefa banditskog lobija Natašu Kandić. Međutim, ona nije uspela da koordiniše kompletan banditski lobi i pojavile se pukotine, tako kod tih medija koji su protagonisti ideja Berija i Višinskog, završavam za 10 sekundi, pojavile su se informacije kako je tačno da je Tomislav Nikolić otišao u decembru, ali valjda želeći da ponize Tomu Nikolića, želeći da ponize radikale, kažu sa sprdnjom da je svima opštepoznato da Toma Nikolić ni metka nije ispalio. To je kragujevačka "Svetlost", a možete pogledati, najnovija...
Gospodine Vučiću, molim vas, zaista privedite kraju.
Ne smem da komentarišem, nešto je zaista bilo duhovito, ali ne mogu ni da zamerim onome ko je to dobacio. Dakle, to je, dame i gospodo narodni poslanici, kada se banditi preračunaju. Što se tiče tog banditskog lobija, evo da obradujem građane Srbije, u ponedeljak biće predata krivična prijava, a sledeće nedelje kreće postupak. Mi računamo, ako bude prava i pravde, i ako ministar Stojković to ne bude zaustavljao ili bilo ko drugi, a nadam se da neće, Srbija će biti veoma obradovana, bar izvesno vreme Nataša Kandić će da ide na službeni put u Kinšasu, srećan joj službeni put u Kinšasu, bar na godinu dana. I da se Srbija odmori... (Predsedavajući: Vreme, molim vas.) ... od banditskog lobija i da građani Srbije mogu da dišu i žive kao svi normalni građani sveta. Hvala, gospodine predsedavajući.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući, pošto ovo polako izmiče u odnosu na temu dnevnog reda, imam obavezu da kažem nekoliko reči vezano za pominjanje SPS i ove događaje u Srebrenici, i obeležavanje tog groznog datuma. Groznog iz razloga što je jako mnogo ljudi ubijeno, a taj događaj se koristi i njime se politički manipuliše, i očigledno se želi politički preko toga poentirati. Mi, socijalisti, nemamo nijednog razloga da se brinemo vezano za te događaje. Ove dušebrižnike moram da podsetim nešto što je deo naše savremene političke istorije, ali očigledno se ne pominje, jer ne može se politički poentirati na tome da je mirovni plan iz 1994. godine o zaustavljanju rata u BiH, gde je rukovodstvo tadašnje Srbije i Jugoslavije stalo iza njega, i predsednik Milošević, bilo odbijeno leta 1994. godine od tadašnjeg rukovodstva Republike Srpske na Palama, i da je posle toga 6. avgusta bila uvedena blokada na Drini. Tada smo mi socijalisti bili kritikovani od svih ovih sada dušebrižnika što drže ovako moralna predavanja. Bili smo kritikovani kako ne pomažemo srpski narod itd. A isporučili smo ogromne količine i hrane i medicinskih potrepština. Postoji izveštaj švedskog generala Bob Pelnesa, koji kaže da Srbija ništa nije uradila protivno dogovoru koji je postignut tada sa međunarodnom zajednicom. Imamo, nažalost, ove grozne zločine iz 1996. godine i imamo izveštaj holandske Vlade na 7.600 stranica, gde se nepobitno, a jedna vlada je pala zbog toga, konstatuje nekoliko činjenica. Pod jedan, Srbija s tim nema veze. Pod dva, delimičnu odgovornost nosi holandska Vlada, delimičnu odgovornost nosi UN, i zbog načina kako su se ophodile i odnosile u toj akciji, i da odgovornost nosi Vojska Republike Srpske. Srbije tu nema. Zašto smo mi protiv deklaracija koja, da kažem, govori samo o jednom zločinu. Baš zbog toga što se apsolutno pokušava naša država uvući u nešto za šta nije odgovorna. Nama socijalistima smeta kada se samo priča o jednom zločinu. Nama smeta kada se pominje država Srbija koja sa tim nema veze. Zašto se ne pominju neki drugi zločini koji su se desili ili odgovornost svih, zašto se dozvoljava da nam neki tzv. dušebrižnici iz međunarodne zasednice pričaju kako je moralno osuditi. Niko od njih nije osudio agresiju NATO na našu zemlju 1999. godine. Otkud ta, pobogu, logika da imamo potrebu da pričamo o zločinima u drugoj državi, jer BiH jeste druga država, sviđalo se to nama ili ne, a nemamo potrebu, ni moralnu ni političku, da pričamo o zločinima koji su počinjeni u našoj državi nad našim narodom. To je nešto što nas socijaliste razlikuje u odnosu na ove novokomponovane dušebrižnike i demokrate. Hvala vam.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Javljam se po članu 100. Poslovnika. Nadam se da je to isti član i posle ove promene. Ukazaću na jednu stvar koja se dešava kad izađe gospodin Marković. On je malopre rekao, šta se mešam tu u nešto što on raspravlja sa gospodinom Vučićem. Pri tom se trudi da zaboravi činjenicu da je prvo mene prozvao imenom i prezimenom. Narodni poslanici i treba da imaju različite političke stavove, i treba da sa ove govornice iznose i sukobljavaju te političke stavove, ali nikada ne sme nijedan poslanik da uskrati pravo ili da potencira pitanje da neki poslanik nema pravo da izađe i da priča. Zbog toga se javljam i zbog togaukazujem na tu povredu Poslovnika, a ovde se radi o jednoj manipulaciji. Čovek je izazvao replike, pa onda mu ne odgovara ako Krasić izađe na repliku, jer zna da Krasić mnoge stvari zna vrlo precizno, činjenično, pa malo ko može da replicira na surove i opštepoznate činjenice. Moram da podsetim ove velike dušebrižnike, koji su zastupnici lika i dela Nataše Kandić, da je tokom 1999. godine posebno formirana komisija, koju je formirao u to vreme tužilac Haškog tribunala Luiz Arbur, na 28 strana napravila izveštaj povodom NATO bombardovanja, jer je bilo prigovora i zahteva da se uključi i Haški tribinal. Preporuka na kraju tog izveštaja je da na ovom prostoru nije bilo vršenih dela iz nadležnosti Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju, već eventualno dela: zločin protiv mira i agresija, za šta nije nadležan Haški tribunal. Ali, 1998. godine je usvojen Rimski statut Stalnog suda za ratne zločine. Vidite, ni tamo se ne pokreće to pitanje, iako se u tekstu na 10 mesta konstatuje da su teško pogažena sva prava humanitarnog prava prema civilnim žrtvama, a na kraju se kaže, u komentaru Bele knjige našeg Ministarstva inostranih poslova, gde je dat prikaz svih civilnih žrtava, kaže se da je bilo samo 500 civilnih žrtava, i to nije dovoljan razlog da bi se dalje Tribunal upustio u ovo razmatranje. Zato vas stvarno molim, kada izlazite za ovu govornicu i želite da date političku kvalifikaciju nečega, pogledajte malo u činjenice, u akte koji regulišu te stvari, jer imamo medije pod dominacijom ovih žutih, koji su u stanju da hiljadu puta ponove laž i onda mi koji znamo činjenice ne možemo da ubedimo javnost da je istina na drugoj strani i da potpuno drugačije izgleda. Videli ste i sami, ono što su prikazali da je Srebrenica, na svim medijima se vrti i dan-danas, ali ono gde je stradao Srbin, niko ne sme da objavi, u Srbiji ne sme da objavi. Zbog toga dižemo glas. Tražimo od DS da prihvati Srbe kao ravnopravne građene u Republici Srbiji. Tražimo od DS da se seti da su i Srbi ljudi koji moraju da uživaju ljudska prava. Samo to tražimo, ali to je mnogo za vas.
Narodni poslanik Dušan Petrović, po Poslovniku.
Po članu 100. Dolazak ratnih zločina na dnevni red naše javnosti uneo je veliko uznemirenje u ovu skupštinu. Očigledno je da oni koji su najviše uznemireni imaju neki razlog zašto je to tako. Koliko mi se čini, imamo nepriliku da vidimo izlive histerije sa ove govornice, ali to će javnost koja posmatra ovu skupštinu znati da proceni. Ne mogu se histeričnim istupima i iznošenjem potpunih neistina negirati činjenice. Važno je da imamo potpuno jasnu predstavu o tome šta je nesporno. Pre svega, nešto što nije u okviru ove teme, a gospodin Vučić je otvorio i tiče se nekakvih automobila. Gospodine Vučiću, ne znam da li su počeli da vam se priviđaju nekakvi auti koji su u obezbeđenju ove ili one institucije, ali vi vrlo dobro znate, a siguran sam da znaju i građani koji nas gledaju, da predsednik Republike ne može da kupi ništa. Pre svega, nisam čuo od bilo kog građanina, niti od bilo kog ko bi na ovaj ili onaj način mogao da ima vezu sa tim, da je bilo kakav "audi", a pogotovo žuti "audi", stavljen u bilo kakvu službenu upotrebu u okviru službe predsednika Republike. Bilo da je reč o "jugu", "polu" ili bilo kakvom drugom automobilu, samo nadležna služba Vlade Republike Srbije, u okviru budžeta, može da nabavi bilo kakvo vozilo. Samo nadležna služba Vlade Republike Srbije može i bicikl da nabavi za nekog ko radi za državu. Gospodine Vučiću, kako god okrenete, ovo što ste rekli, a to ne liči na vas, predstavlja zaista neverovatno nelogičnu tvrdnju i iskazuje vašu zlu nameru prema predsedniku Republike, što nije dostojno jednog narodnog poslanika. Što se tiče deklaracije, i o tome je ovde govoreno, da, DS smatra da je potreba da ovaj parlament osudi sve ratne zločine koji su se zbili i da posebno treba da osudi zločin koji se desio u Srebrenici. To je nesporna činjenica. Ni jednom jedinom rečju država Srbija, na bilo koji način u tekst koji je DS predložila, nije uključena, to je laž. Uostalom, ono što je DS predložila je bilo u svim dnevnim novinama i sa tim su takođe građani Srbije upoznati. U pogledu jedne od tvrdnji nekog od ovih poslanika koji su ovde prisutni, kako se tobože mnogo puta ponavljaju neke neistine da bi postale istine, dakle, ovo je jedna od neistina koja se ponavlja, sa tužnom nadom da bi postala istina. Dakle, nije tačno da se u tekstu koji je poslala DS ovoj skupštini bilo gde država Srbija pojavljuje kao entitet ili kao državno ustrojstvo koje figurira u ovom tekstu. Mi se nalazimo pred jednom vrednosnom vododelnicom i političari u Srbiji, političke stranke u Srbiji i građani Srbije će se u vrlo kratkom vremenu podeliti prema tome koje su im vrednosti na srcu i koje vrednosti dele. Da li smo mi, kao država i kao građani, spremni da osuđujemo ratne zločine, a država da ratne zločince hapsi i da im sudi po zakonu, ili ćemo, kako je to bilo 90-ih godina, zbog tobožnjeg patriotizma koji uništava državu, biti spremni da gledamo kroz prste zločincima ili čak da ih podržavamo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre je za govornicom bio tipičan predstavnik, kako Nataša Kandić kaže "histeričnih bradatih koljača, sa kamom", šta li ono još reče i baš je ličio na jednog od takvih. Tako ih je Nataša Kandić doživela. Nikada to ne bih rekao za gospodina Petrovića, ali je to Nataša Kandić sinoć govorila. Gospodin Petrović je, onako malopre iskolačenih očiju, izgledao kao prototip lika kojeg opisuje Nataša Kandić. Što se tiče automobila, metaforično sam rekao žuti "audi", a reč je o crnim metaliziranim "audijima", u toku pauze proverićemo i registracije, pa ćemo reći, nema sumnje da to mora da ide preko Uprave u Vladi Republike Srbije, i takvu informaciju smo tražili ili iz kabineta predsednika Republike ili iz Vlade Srbije, da nas obaveste ko je nabavljao nove "audije" za predsednika Republike. To je naše pitanje. Ništa više. Niste pažljivo slušali šta sam govorio. Što se tiče same priče oko ratnih zločina i histerije, da bi javnosti bilo jasno, i imenom i prezimenom pomenuli smo zločin u Srebrenici u predlogu deklaracije SRS, ali smo pomenuli zločin u Bratuncu, Klečki i Srpskoj krajini. To je ono što je vama smetalo. Dakle, mi hoćemo da osudimo Srebrenicu, ali vi niste hteli da istovremeno osudite Krajinu, niste hteli da osudite Klečku i Bratunac. To je suštinska razlika. Mi hoćemo sve, a vi hoćete samo Srebrenicu i to treba da znaju građani Srbije, to je suštinska razlika između nas. Nemam ništa protiv što će pojedini mediji, koji su sledbenici Berije i Višinskog, kako čujem jutros u 9,00 sati organizuju hajku protiv SRS, samo što ne psuju i ne znam ni sam šta već sve rade. To je njihov posao. Mogu da preduzimaju bilo šta, srpske radikale uplašiti neće ni na koji način i to ne može da uradi ni ona belosvetska lopuža, koja je ukrala diplomu i falsifikovala, kakav je Slobodan Beljanski, predsednik Advokatske komore Vojvodine, ni mnogi drugi. Moram neke da obavestim da i tu informaciju imaju da je Berija odavno umro, da ne moraju baš toliko da insistiraju na njegovom liku i delu, neće se vratiti, neće moći na takav način da vladaju u bilo kojoj zemlji na kugli zemaljskoj, a pogotovo ne u Srbiji. Što se tiče SRS, mi ćemo i ubuduće sve zločine osuđivati, čiste savesti, jer SRS, za razliku od nekih drugih, ali neću o tome da govorim dok ne dođu čisti i precizni podaci, nikada nije finansirao veliki kriminalac Milan Milanović, komandant "Škorpiona", a videćete koje je političke stranke finansirao i pomagao u vreme izvršenja i zataškavanja zločina u Srebrenici. Veoma ćete se iznenaditi kada budete dobili precizne papire o finansijskoj pomoći. Što se tiče SRS, mi ćemo da nastavimo da insistiramo da pravda i pravo budu zadovoljeni, a ne da se pojavljuje Nataša Kandić i neki činovnici iz pojedinih ambasada, koji će posle donošenja pojedinih presuda da se pojavljuju u medijima i da kažu - zadovoljni smo presudama. Jer, to je rušenje pravnog poretka, to je zamerka ministru Stojkoviću, to je uništavanje Srbije. Možete da mislite da je uništavanje Srbije profitabilno, da ćete za to da dobijate i dalje podršku u pojedinim zemljama sveta. Možda i hoćete, ali nemate pravo da to tražite od građana Srbije, jer građani Srbije neće dalje ni urušavanje, ni unižavanje, ni uništavanje Srbije, građani Srbije samo hoće da budu svoji na svome i da žive kao sav normalan svet, i bez DS.
Gospodine Petroviću, pretpostavljam da po Poslovniku tražite reč. Izvolite.
Član 100. Poslovnika. Meni je, gospodine Vučiću, drago da ste počeli da se približavate realnosti i pretpostavljam da će se taj vaš put nastaviti u toku današnjeg dana i ubuduće. Dakle, nije više žuti "audi", nego je postao crni. Tačno je da ako je nešto kupljeno, morala je da kupi Vlada Republike Srbije preko svoje Uprave. Nije baš da ste čuli na ulici, nego ćete tražiti proveru, a evo ja isto ću da vidim šta se zbilo. Uveren sam da tu nema ništa ni bitno, ni interesantno, i siguran sam, dakle, to nije ni pitanje verovatnoće, da ništa nije učinjeno što se kosi sa zakonom, niti je moguće nešto mimo budžeta Republike Srbije uraditi, ali to prosto nije važno. Naravno, važno je da se utvrdi šta je u pitanju, nije važno za ovu debatu o ratnim zločinima, ali ćemo svakako vi i ja podeliti tu informaciju i videti šta se zbilo sa voznim parkom svake od institucija. Ono što je mnogo važnije je da smo počeli da se približavamo istini i o činjenicama koje su važne za deklaraciju i za našu raspravu. Nažalost, evo i ministar je izašao, otišli smo na drugu temu, ali je važno zbog javnosti da to sve raspravimo. Naravno da u tekstu koji je dala DS država Srbija nigde ne figurira. Ali je isto tako tačno da sam u ime DS predložio da na godišnjicu kada se desio egzodus našeg naroda iz Republike Srpske Krajine, iz Hrvatske, ova skupština donese deklaraciju, i to je bila tema na razgovoru šefova poslaničkih klubova sa predsednikom parlamenta. Dakle, Srebrenica je postala simbol stradanja savremenog čovečanstva. To nije simbol stradanja samo u Bosni i Hercegovini, niti na bilo kom drugom mestu, već jedna od simboličnih tačaka koje su obeležile kraj 20. veka i ceo 20. vek. Postavlja se pitanje da li parlament Srbije, kao telo koje reprezentuje politiku u Srbiji, jer su ovde narodni predstavnici, jeste u mogućnosti i ima snage da podeli vrednost savremenog čovečanstva. To je jedini put i način da mi uspemo, kao država pre svega, da zaštitimo uspomenu i moralna prava svih žrtava Srba iz tih nesrećnih 10 godina, da sačuvamo uspomenu na sva stratišta gde su stradali Srbi u tih 10 godina, uključujući i Bratunac i sva druga mesta velikih stradanja naših sunarodnika. Ali, isto tako to je jedini način da sačuvamo uspomenu i na zločine koji su se desili nad našim narodom u Drugom svetskom ratu, i u Jasenovcu, i u Jadovnu. Ukoliko ne budemo u stanju kao skupština i kao država da postanemo deo sistema vrednosti savremenog čovečanstva, izgubićemo pravo i na svoju istoriju i na svoje žrtve. To će biti vrednosna vododelnica koja se sada dešava u Srbiji i DS tu nema bilo kakve dileme.
Replika, Aleksandar Vučić, narodni poslanik.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre oko ovih "audija". Dakle, nisam ništa izmislio. Dva nova "audija" kod ovih pametnih momaka iz Kembridža i Oksforda stigla su, odmah sam rekao da su crne boje, a žuta je muka narodna, i velika i prevelika, zbog svega toga. Ali, da se vratimo na ove zločine. Mi smo predali deklaraciju povodom progona srpskog naroda iz Republike Srpske Krajine, tekst. Možete da nam potpišete, treba nam tri potpisa samo, pa da idemo na vanredno zasedanje tim povodom. Sumnjam da ćete to učiniti pre 11. jula. Sumnjam da ćete to ikada učiniti, zato što se tamo govori o brutalnom progonu i ubijanju srpskog naroda. S druge strane, ta vododelnica između nas jeste upravo u tome što vi ne želite da kažete da je istovrsni zločin, makar istovrsni, počinjen protiv srpskog naroda. Najstradalniji narod u prethodnih 15 godina, da ne kažem prethodnih 65 godina, na prostoru bivše Jugoslavije je nesumnjivo i činjenično srpski. Mislim da tu nema nikakve dileme. Kada govorite o Jasenovcu, kako to da se vi koji imate takve veze i toliko moći niste postarali i potrudili da paradigma zločina savremenog sveta bude Jasenovac. Moj otac, sasvim slučajno, ne želim lično o tome da govorim, jer sigurno ima gorih tragedija i većih, nije upoznao ni svog oca, ni svoje stričeve, nikog muškog u familiji, jer su ustaše sve pobile. Pitam vas, ko je to osudio, da li je tražio neko iz separatističkog rukovodstva Vojvodine da to bude dan žalosti kada je stvoren logor Jasenovac, da li je tražio neko iz separatističkog rukovodstva Vojvodine, pošto danas ima mnogo prognanih Krajišnika, baš u tom delu Srbije, da li je tražio da 5. avgust bude dan žalosti, ili 4. ili možda 5. maj? Nije, osim što bi, možda, neki za Titov rođendan tražili da bude dan žalosti. Ovaj datum u maju sam pomenuo zbog "Bljeska", zbog Zapadne Slavonije i tadašnjeg progona Srba, kada se onaj ustaški zločinac Robert spustio svojim avionom i minirao kolone srpskih izbeglica. Ta vododelnica pokazuje da smo mi oni koji hoćemo zločin da osudimo, bez razlike ko ga je počinio i nad kim je počinjen, ali smo mi ti koji nećemo da zatvaramo oči i nećemo da se uplašimo pred medijskim pritiscima onih koji hoće da kažu da postoji samo jedan zločin, zločin nad srebreničkim muslimanima, i to je ključna razlika između nas. Upravo zato pozivamo i vas, dobrodošli ste gospodine Petroviću, dobrodošli ste svi, 9. jula organizujemo u velikoj dvorani Sava centra u 12 časova, subota je, neradni dan, da dođete i vidite snimke i fotografije zločina počinjenih na prostoru bivše Jugoslavije. Dakle, da se ne stidite ni televizije, medija, ne ove što su sledbenici Berije i Višinskog, nego ove druge koji hoće da vide šta se dešavalo protiv Srba, ne samo protiv nekih drugih, da dođu i vide, pa da obaveste javnost da li je jedan jedini zločin bio i da li je baš paradigma samo Srebrenica, ili bismo mogli da nađemo više simbola i više paradigmi. Upravo zbog onoga o čemu vi govorite da je paradigma, mi smo tražili da bude Krajina, jer je to najveći zločin koji se dogodio na teritoriji Hrvatske, i Klečka, mogli smo i Staro Gracko da stavimo, gde su mladom dečaku iščupali srce samo zato što je Srbin, ali smo uzeli Klečku na Kosovu, uzeli smo Bratunac, Kravicu, a mogli smo da uzmemo i Sarajevo, jer je to mesto velikog stradanja srpskog naroda. Mogli smo da uzmemo još neka mesta gde su odsecali glave Srbima, igrali fudbal srpskim glavama, sve smo to mogli, ali ne, uzeli smo po jedno mesto baš kao simbole i stavili smo Srebrenicu, a vama to nije bilo dovoljno, jer ste hteli da bude samo Srebrenica, i to je razlika između nas. Ponosan sam što je ta razlika između nas takva, ponosan sam jer nam niko neće reći da smo neki zločin zaboravili, ponosan zato što Srbija hoće da osudi sve zločince, one pojedince koji su vršili zločine nad srebreničkim muslimanima, ali hoće da poštuje i svoje mrtve i svoj narod, i svoju decu, zarad naše budućnosti, zarad budućnosti naših pokolenja, i vaše i moje dece. Bez toga takve budućnosti nećemo imati.
Reč ima poslanik Dušan Petrović.
Javljam se po članu 100. Poslovnika. Borimo se za očuvanje simbola koliko god možemo, kako god znamo. Dakle, u okviru teškog nasleđa i poslednja decenija 20. veka nam je svima zajedno to ostavila, i sada u Srbiji naravno da je važno ko je kriv i ko je prav, ali svako ko sada učestvuje u vođenju države i u političkom životu, uključujući i opoziciju, dužan je da se za interese države bori u okviru svojih mogućnosti i sa najboljim namerama. Zbog toga je predsednik Republike bio na godišnjici oslobođenja Jasenovca, dakle, da bi se država Srbija poklonila stotinama hiljada nesrećnih ljudi koje su ustaše pobile u Jasenovcu, zbog toga je predsednik Republike bio u Žitomisliću, da bi se država Srbija poklonila zgarištu jednog manastira i ljudima koji su tamo stradali, i zbog toga će predsednik Republike otići u Srebrenicu. Dakle, da se pokloni žrtvama koje su stradale tamo. Na taj način se borimo da se zločin nikada više ne ponovi, i neistina je da se o sećanjima na svoje žrtve ne staramo, i neistina je da se o moralnim pravima porodica stradalnika takođe ne staramo, ali postoji, i tu ste u pravu, gospodine Vučiću, velika, a možda i nepremostiva, razlika u našim nastojanjima da se za državne interese izborimo. Ta razlika nije ni od danas ni od juče, ta razlika između nas postojala je i 1992, i 1995, i 2000. godine. Dobrim delom te desetogodišnjice učestvovali ste u upravljanju ovom zemljom. U tih deset godina veliki broj Srba je napustio Hrvatsku i svoja imanja, i zbog toga smo u razgovorima otvorili temu da bi bilo više nego potrebno da ova skupština na dan obeležavanja tog zbivanja donese jedan akt. U tom periodu strana vojska je došla i do Kosova i Metohije. Sličnu retoriku kao danas ova skupština je slušala svih deset godina, i javnost Republike Srbije. Rezultati te politike i govora, a oni su oličenje te politike, takvi su da smo mi pretrpeli najveće državne i nacionalne gubitke u svojoj modernoj istoriji. Razlikovali smo se tada, a razlikujemo se i sada. Dakle, kao što sam rekao, pokušavajući da Srbiju uvedemo u vrednosni sistem savremenog čovečanstva, koji je takav kakav jeste i ne može ga osam miliona građana Srbije promeniti, borimo se i za očuvanje sećanja na sve svoje žrtve i pokušavamo da od svojih nesreća i stratišta napravimo simbole, ali poštujući simbole stradanja i drugih, jer je to jedini način da se izborimo za ono što je u budućnosti najvažnije, da se nikada više ne ponovi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, znao sam da će negde, kada ponestane dovoljno argumenata i više ne bude bilo činjenica na koje bi mogao da se pozove gospodin Petrović, da krene ona opšta priča, znamo deset godina ovakvih i onakvih, a vi ste bili u dobrom delu. Mi smo bili dve godine deo Vlade Republike Srbije, a vi ste i do tada vladali mnogo više i Srbijom i Jugoslavijom, i preko Milana Panića i Miodraga Perišića, potpredsednika DS, još 1992. godine. Kada govorite o zločinu 1995. godine, to možete da pričate na nekoj vašoj lokalnoj tribini, ali nemojte da pričate srpskim radikalima. Godine 1995, kada se događala Srebrenica, Voja Šešelj i Toma Nikolić su bili u gnjilanskom zatvoru, a vi ste pekli vola na Palama, pa ste se odrekli posle i vola i ljudi kod kojih ste išli da pečete vola. To je razlika između nas i vas. Oni koji su se hvalili kako vas primaju sa velikim oduševljenjem, kako ste im najveći prijatelji, a mi ih čekamo u petoj sobi, kada je postalo teško, mi nismo rekli da nas oni više ne interesuju i da nas Srbi preko Drine ne zanimaju, a vi ste samo dočekali to da kažete i ništa drugo niste uradili. Kakve veze mi imamo sa Srebrenicom ili bilo kim, jer u zatvoru su obojica bili. Kada je bio pad Krajine, palili ste američke zastave ispred Američke čitaonice, pa vam se sada promenila politika, da li hoćete i na to da vas podsećam, jer potpuno je sada drugačija. Godine 1995. ispred Američke čitaonice članovi DS palili su američke zastave zato što je Piter Galbrajt na američkom tenku ušao u Knin. Da li to govori o doslednosti vaše politike, a govorite o Kosovu i Metohiji i o stranim trupama. Mi smo bili protiv plana Ahtisari-Černomirdin, vi ste bili za, vi ste u tome podržali Socijalističku partiju Srbije. Ovde je izašao Vojislav Šešelj i govorio o tome šta će sve da se desi i kako će Srbi da izbegnu sa Kosova i Metohije posle toga. Vi ste to podržali. Svaki put, kada je postojao bilo kakav potez protiv Srbije i interesa našeg naroda, vi ste ga podržavali, kao i danas. Najveći problem danas je u tome što hoćete da urušite državu do kraja. Nije problem da se kaže, naravno, ne postoji niko normalan ko će da kaže da ono nije strašan zločin streljati onako ljude. Jeste, nema sumnje. Ti moraju da odgovaraju i njihov šef, videćete uskoro čiji je bio finansijer. Naše stranke sigurno ne. Kažem vam, u utorak, a najkasnije u sredu dobićete precizne informacije ko ga je, kako i sa koliko novca finansirao, da bi se zločini zataškali. Postavlja se jedno ključno pitanje: šta smo mi to uradili da se ne osude srebrenički zločini? Šta nam to prebacujete? Mi hoćemo i mi osuđujemo zločine u Srebrenici. Ako hoćete još jednom to da čujete – da, evo, osuđujemo zločine u Srebrenici, ali za razliku od vas mi smo hteli da u deklaraciju uđu zločini u Krajini protiv Srba, zločini u Klečki, zločini u Bratuncu, a vi to niste hteli. Jedini je to razlog zbog čega niste hteli da prihvatite tekst naše deklaracije. Inače je bio potpuno prepisan od onoga što je rekao i napisao Predrag Marković. To kažite građanima Srbije. Zašto vam nije odgovaralo i zašto niste hteli da se govori o zločinima nad Srbima u Krajini? Kažete - išao je u Jasenovac, u Žitomislić. Jeste, što nije doneo tada deklaraciju o Žitomisliću, Jasenovcu i o tome šta mora danas da se dogodi u Žitomisliću i Jasenovcu. Što ne govori o tome da danas Srbi nemaju pravo ni da hodaju, a kamoli da govore o Jasenovcu, koji je nekada bio, da znate, srpsko mesto po stanovništvu. O Žitomisliću da ne govorim. Ogromna je provalija između nas. Nažalost, imamo samo jednu ideju oko koje moramo da se složimo. Ta ideja je da imamo jednu Srbiju i da zbog toga ne možemo da je cepamo i delimo na dva dela. Zato ćemo morati ili ćete morati da prihvatite nešto što svi u ovoj zemlji hoće, a to je da se podjednako osude svi zločini, da se osudi Srebrenica, ali i da se osudi Krajina, Klečka, Bratunac. Samo tada, i kao narod i kao država, moći ćemo da imamo budućnost, samo tada će nešto da ostane za naša pokolenja i samo posle toga moći ćemo da kažemo da su sve žrtve jednake. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, vreme.) Završavam, gospodine Mihailoviću. I onaj Rade Rogić, za kojeg nisam čuo da li ste pitali da li je njegov ubica, koji ga je posle streljanja preklao, završio iza rešetaka. Nisam čuo da se interesujete kod Predsedništva Bosne i Hercegovine da li je taj čuperak, taj koljač uhapšen ili ne. Evo, da vam kažem – nije. Niko iz odreda "Hamza" nije. To vas nije zanimalo,zato što vama ne pada na pamet da se angažujete oko toga, nego samo kako i koliko treba građani Srbije da plaćaju ratne odštete i koliko će to da košta budućnost Srbije, koliko deca Srbije treba da ispaštaju samo zbog Srebrenice. Precizno govorim - Srbija sa Srebrenicom nikada nikakve veze nije imala. To je ta razlika. Baš zbog toga je Srpska radikalna stranka danas i jača, i uspešnija i veća, ali nažalost, Srbija će morati da pokaže da može da prevaziđe sve te sukobe i da pokaže da može zločine jednako da osudi. To je naša jedina šansa za opstanak. Hvala.
Prvi za reč se javio narodni poslanik Rajko Baralić, posle njega narodni poslanik Ristić, pa narodni poslanik Petrović. Izvolite.
Pretpostavljam da je to član 101, ali pošto nemamo još novi Poslovnik, ne mogu da kažem tačno koji jeste. Narodni poslanik je dužan da za govornicom govori istinu. Gospodine Petroviću, nije strana vojska došla na Kosovo. Rezolucijom 1244 na Kosovu su došle snage Ujedinjenih nacija. Nemojte vi, više nego što je potrebno, bojiti i otežavati. Nije vama nepoznato kakvi su oficijelni državni izveštaji i izveštaji NATO alijanse kada je u pitanju NATO agresija i neuspešnost te agresije u onom delu koji se odnosi na to da pešadija nije došla na taj način u našu zemlju. Ne savetujem vas, nemam takvu ambiciju i nisam zbog toga izašao. Rekli ste, takođe, da je državna politika Srbije odgovorna zbog onoga što se desilo u Hrvatskoj. Samo da podsetim građane Srbije, vi očigledno znate o čemu se radi, ali razlozi zbog kojih to saopštavate na drugi način meni nisu nepoznati, to želim da vam kažem. Državna politika Srbije insistirala je da Srbi u Hrvatskoj budu konstitutivni narod, da ne budu izbačeni iz Ustava i da trećina stanovništva jedne republike, odnosno jedne države ne može biti na taj način tretirana, kao što je bilo očigledno da će se dogoditi. Gospodine Petroviću, počelo je u Sloveniji, da vas podsetim, u puškama, uglavnom srpskih vojnika, koje su bile prazne, nije bilo ni mržnje ni bilo kakve druge emocije. Njima su pucali u leđa. Ministar spoljnih poslova Nemačke, koji je imao žuti prsluk, ne znam da li je to neka simbolika, tražio je da se Slovenija i Srbija rastave u krvi. Valjda to nije nepoznato. Nije to nepoznato ni vama ni bilo kome drugome u Srbiji. Mi ne možemo da pristanemo da jedan narod prestane da se zalaže za pravo na samoodbranu. Mi se u tome razlikujemo. Govoriti danas o tom vremenu na taj način, sa distance od 15 godina, nije korektno. I oni koji danas govore na ovaj način o Drini, i na sve ono što se tamo dešavalo, u najmanju ruku nemaju najbolju nameru. Drina je plemenita međa jednog te istog naroda. Ako to ne bude bila, ovaj narod nema šanse da opstane. Napisaće neko jedan srpski rečnik, kao što je bio onaj zbog koga je naš uvaženi književnik dobio visoka priznanja, radi se o Hazarima.
Gospodine Baraliću, prekoračili ste minut.
Još pet sekundi. Da se samo dogovorimo o minimumu nacionalnog interesa, nacionalnog dostojanstva i državnih potreba i da ovde, u ovom parlamentu, o tom minimumu na najodgovorniji mogući način postignemo konsenzus, ako je moguće. Ako nije, onda moramo na osnovu svog političkog programa, svojih ubeđenja, svojih sposobnosti, svoje mudrosti, obraćajući se onima, probati da stvari promenimo u nekom drugom izvlačenju, a verujem da to jeste moguće. Što se tiče svih žrtava, neka počivaju u miru, celo jutro pretresamo njihove grobove. Da počnemo da radimo posao zbog koga smo ovde jutros došli. Ako nešto vredi moja malenkost, onda neka počivaju u miru svi oni koji su u tom ratu, a svi su verovali da vode pravedan rat, dali svoj život. Neka počivaju u miru, da ne politiziramo to što su mislili da čine sa osećanjem dužnosti i časti prema svojoj državi, prema svom narodu i prema svojoj naciji. Ako to nije tako, mi ovde pričamo o gluvim telefonima. Danima traje ta kampanja. Zbog porodica koje imaju strašne gubitke, zbog svega što je tako sveže, da prestanemo na taj način da to radimo. Zahvaljujem se.
Reč ima poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, na isti način kao što su i moji prethodnici govorili, ne pozivajući se na konkretni član Poslovnika, ali smatram da su osetili potrebu da se jave povodom ove teme koja je otvorena mimo dnevnog reda, ali je veoma značajna, koja tišti sve građane Srbije, koja je uzburkala strasti u javnosti, koja se ne skida sa medija i uopšte sa stranica pisanih medija. Ovde se čulo mnogo toga, da li je trebalo doneti rezoluciju, kakve sadržine, da li treba osuditi zločine, koje zločine, da li su svi zločini jednaki, da li je odgovornost individualna, kolektivna i gde su u toj priči Srbija i građani Srbije? Pre svega, smatram da je u Srbiji i srpskom društvu došlo do značajnog pomaka, a to je da smo konačno počeli da govorimo o najstrašnijoj strani naše istorije. Kada kažem naše istorije, mislim na istoriju svih naroda bivše Jugoslavije, svih naroda na Balkanu. Bilo je nužno da otvorimo ono što se dešavalo. Grobovi su se množili, ljudi su se nasilno iseljavali iz svojih domova i bilo je nužno da o tome jednom javno progovorimo. Bilo je nužno da priznamo ono što se dešavalo, da priznamo i ono što se dešavalo našim građanima, da otvorimo oči pred onim kolonama koje su dolazile u Srbiju, kada su televizije o tome ćutale. Nisu televizije ćutale o tome i nisu to prikrivale zbog svoje želje, nego zbog toga što je bila jedna vlast koja je sprečavala da se o tome priča. Ta ista vlast, koja je u jednom vremenu imala i veoma veliku podršku građana, bila je i arhitekta mnogih zbivanja na ovim prostorima. Kada govorimo o kolektivnoj odgovornosti u odnosu na pojedinačna zbivanja i pojedinačna zlodela koja su neki činili, nije moguće pojedinačnom i krivično-pravnom odgovornošću pojedinaca koji su činili razne zločine oprati savest onih koji su to kreirali, onih koji su imali mogućnosti da na to utiču, a pred tim zločinima su žmurili. Postoje razne vrste odgovornosti, političke, moralne i istorijske. Moram da vam kažem da nije isti narod u Srbiji u vreme kada su se zločini zbivali i oni koji sada o tim zločinima govore, i oni koji te zločine sada osuđuju. Oni koji su se rodili nakon tih zločina sigurno da ne mogu da imaju nikakvu odgovornost, ni istorijsku, ni moralnu, ni političku, a posebno ne krivično-pravnu. Ali, ne možemo da kažemo da oni koji su imali politički uticaj na zbivanja u Srbiji i u nekadašnjoj Jugoslaviji mogu da se oslobode odgovornosti, političke, moralne i istorijske, samo zato što će pojedinci na desetine, a možda i stotine odgovornih, pred sudom oprati njihovu savest. Moramo konačno da kažemo da su se zločini zbili. Meni je drago da većina koja se javno oglašava, potvrđuje i priznaje da je zločina bilo na sve strane. Zločine samo ne treba izjednačavati u političke svrhe i ne treba ih dovoditi u vremensku povezanost samo zbog toga da bi se omalovažio značaj pomena pojedinih zločina, a posebno ne zločina u Srebrenici. Želim da pozovem sve parlamente u okruženju da na isti način, kao što mi raspravljamo o onome gde mi osećamo neku odgovornost, istorijsku, političku ili odgovornost zbog toga što nismo imali snage da u određenom periodu promenimo odnose u Srbiji i na taj način sprečimo zbivanja - pozivam parlamente drugih zemalja gde su njihovi sunarodnici počinili zločine prema Srbima, da na isti način otvore raspravu o istini. Samo oni koji su spremni da zločin zaborave, oni su spremni da taj zločin i ponove. Da se to ne bi desilo, smatram da ovaj parlament mora da donese deklaraciju o zločinima koje su neki učinili u ime nas, kako bi se od njega distancirali, a na isti način bismo ojačali i državu i njene institucije, jer ignorisanjem zločina nećemo državu ojačati.
Reč ima gospodin Petrović, po Poslovniku.
Ne vidim gospodina Baralića, ali nisam njemu uputio bilo šta dok je on ovde govorio, već jednom drugom kolegi, ali to sada nije ni važno. Naravno da snage Ujedinjenih nacija na Kosovu i Metohiji nisu vojni efektivi strane države nego međunarodne organizacije Ujedinjenih nacija, ali svakako nije domaća vojska strana efektivna sila koja sada kontroliše red i mir na Kosovu i Metohiji i, naravno, odgovorna je za to. Ne bih više ni da opterećujem Skupštinu ni javnost podvlačenjem razlika koje postoje u našim stanovištima i ne čudi me da ljudi koji su bili odgovorni za upravljanje državom pokušavaju na ovaj ili onaj način da opravdaju neuspešnost svoje politike. Naravno da nije ovde istorijska debata o uzrocima, povodima, događajima, već o jednoj politici koja je, trajući 10 godina, dovela Srbiju na najniže grane od Prvog srpskog ustanka, kada je ovaj narod smogao snage da počne da pravi državu početkom 19. veka. Ono što želim da kažem sada je da je ponovo važno samo da se držimo činjenica, jer one su jedino bitne i važne. Razlog koji je doveo do toga da se u ovoj skupštini uopšte otvori rasprava ili razgovor, da bih bio precizan, rasprava je u ovom parlamentu, a razgovor je bio u sastavu predsednika parlamenta i šefova poslaničkih grupa, jeste 10 godina Srebrenice. Povod je film koji je pokazan na raznim televizijama. On je nekako uznemirenje, što je potpuno prirodno, uneo u javnost, ali je razlog obeležavanje 10 godina tog zločina. U tom razgovoru su iznete različite ideje, ideje koje ima Demokratska stranka i o kojima danas govorim su sve vreme tog razgovora iznošene i tada. Ponoviću još jednom - Srebrenica je postala simbol u celom čovečanstvu za stradanje i zločin. Možemo da pričamo i o razlozima. Nije Bratunac simbol stradanja, a više od 2000 ljudi je na strašan način nepotrebno pre Srebrnice stradalo u Bratuncu. Nisu žrtve u Sarajevu postale simbol zločina, ali je dugo vremena Sarajevo bilo pod jednom opsadom, koja je na ovaj ili onaj način izazvala odijum nad celim srpskim narodom. Ali, čak nije ni Sarajevo postalo u tom smislu simbol stradanja, ali Srebrnica jeste, kao što su neka druga mesta u nekim drugim ratovima ostala zapisana u sećanju čovečanstva kao simbol stradanja i zločina. Postavlja se pitanje šta je državni interes. Po stanovištu i dubokom ubeđenju mom i DS, državni interes je ono što je DS u svom tekstu iznela, da se osude svi zločini, a Srebrenica posebno. Samo vrlo kratko, nema državnih razgovora između Srbije i država u okruženju, a da tema nije pitanje pokretanja procesa ili završetka procesa protiv osoba za koje postoji osnovana sumnja da su počinili ratne zločine, ni sa BiH, ni sa Hrvatskom, niti razgovori sa međunarodnom zajednicom kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Postavlja se pred sve nas, kao ljude koji nemaju običnu odgovornost kao bilo koji punoletan građanin Srbije, već odgovornost narodnog poslanika, da li ukoliko u BiH ili Hrvatskoj država na nedovoljno efikasan način pokreće i sprovodi postupke, a mislim na policiju, tužilaštvo i na sudove, postupke protiv osoba za koje postoji osnovana sumnja da su počinili ratne zločine, da li to znači da mi ovde u Srbiji takođe treba da smanjimo efikasnost ili potpuno da prekinemo sa utvrđivanjem krivice osoba koje su izvršile ratne zločine ili postoji sumnja da su izvršili ratne zločine, a nalaze se pod jurisdikcijom, dakle, pod sudskom vlašću naše države.
Gospodine Petroviću, dva minuta ste prekoračili vreme.
Ukoliko tu postoji neka dilema, to je onda civilizacijska dilema. Ono što je naš posao, a pre svegaposao ljudi koji imaju izvršnu vlast, a mislim na Vladu Republike Srbije i naravno na predsednika Republike, jeste da u okviru svojih moći vrše svaku vrstu pritiska u međunarodnim odnosima i u bilateralnim odnosima da osobe, za koje postoji sumnja da su počinile ratne zločine na teritoriji drugih država, budu stavljene u sudsku proceduru i da im bude suđeno. Ali, naša dužnost, naša obaveza prema životu osam miliona ljudi, prema stvaranju uslova za zdrav javni život i za normalno stanje stvari u ovoj zemlji, da sudimo svakome za koga postoji osnovana sumnja da je ratni zločin počinio.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Blažiću, dakle, mi u SRS nismo iznenađeni rečnikom, tonom, organizacijom hajke koja se vodi protiv celokupnog srpskog naroda i koja će mu u svemu naći krivicu. Nije ni malo slučajno što je malopre govoreći po Poslovniku Boško Ristić između ostalog i rekao da su zločini počinjeni u ime svih nas. Izvinite, nisu. Onaj ko je činio zločine neka ide u zatvor i lažne dileme nema. Niko nije rekao da se sakrije ili prikrije bilo ko za koga postoji osnovana ili osnov sumnje da je počinio bilo koje krivično delo, a kamo li jedno od najtežih krivičnih dela kakvo je ratni zločin. To nikada niko nigde nije izjavio i nemojte to nama ni bilo kome da prebacujete. Što se tiče ovoga da je zločin počinjen u ime svih nas, nije i nikada vam neću dozvoliti ni vama ni bilo kom drugom da kažete da su oni koji su u Srebrenici ili bilo gde drugo na onakav način ubili bilo koga i to uradili u ime moje dece, mog Danila, moje Milice, čak ni u ime vaše dece, jer oni su uradili to za sebe, a finansirali su neke druge i davali pare nekim drugima. Meni i nama nisu, budite sigurni. Uskoro ćemo da vidimo kome jeste. Baš taj Milan Milanović Mrgud, koga i koju političku stranku najviše voli, a ne samo što je voli to bi bilo emocija, osećanje, ništa posebno, već koga voli i parama da potpomogne i to velikim parama da bi mu nešto ili prikrio ili zataškao, a nadam se da to nije zataškavanje ratnog zločina. Kažete, opsada Sarajeva, pa da li su Srbi trebali da napuste mesta gde su većinski živeli kao su Ilidža, Podlugovi, Rajlovac, Ilijaš, Mrakovići, Poljine, Lukavicu, Gojkoviće, samo zato što je neko rekao da je to opsada. Kada govorite o opsadi Sarajeva, kampanja je vođena, a u jednom danu ubijene su dve devojčice na Grbavici snajperskim hicima. Radio sam vesti na engleskom jeziku i stigao mi je taj prilog. Stigao mi je prilog na srpskom koji sam trebao da prevedem. Istog dana su na Grbavici preko one ćebadi koje su prikrivale od muslimanskih snajperskih hitaca sa hotela "Bristol", sa "Holidej in"-a i drugih mesta, mogućnost da vide srpske civile i srpske borce. Devojčice su vozile bicikl i obe su usmrćene sa po jednim metkom. Da li o tom zločinu govorite? Da li govorite o tome da su majke ubijane kada su se sklanjale od svojih sinova pošto ne mogu da obavljaju fiziološke potrebe u kući, jer nema vode, nema struje, pa izađu da se sakriju i da ih deca ne vide, a muslimanski snajper ih skine. To znači usmrti na licu mesta. Da li je to ta opsada o kojoj govorite? Da li je opsada ta što su na Pofalićima pobili sve što je bilo srpsko? Da li je to ta opsada o kojoj govorite? Da li je opsada ta, a to pitam one ljude koji su novinari, kada su ubili kolegu Ljubu, a da ne pogrešim, mislim da je na B, ali nemojte me držati za reč, realizatora Televizije "S" sa Pala, snajperskim hicem kod Osmica. Da li je to ta opsada? Ili kada su došli mudžahedini Alije Izetbegovića i iz Zenice probijali linije kod Podlugova, Ilijaša i na drugim mestima. Ne želim da se govori samo o jednom zločinu, mnogo je zločina protiv srpskog naroda počinjeno da bi se tako preko toga prelazilo. Kažete, paradigma je danas samo Srebrenica. Da, priča se samo o Srebrenici. Priča se u Savetu Evrope, verovali ili ne, a naši mediji su lagali javnost, kako tobož su se članovi hrvatske delegacije pobunili zato što je Tomislav Nikolić osumnjičen, kažu, za ubistvo. To nije istina. Oni su se pobunili zato što kažu, TV B92 saopštava da ima određena saznanja o Tomislavu Nikoliću, verovali ili ne. Hrvatska delegacija, da znate, to je zvanično napisano, Tomislav Nikolić će doneti papir, mislim da se da li Matošić ili tako nekako se preziva koji je to potpisao, on se ne poziva na svoje organe, ne poziva se na svoju državu, ne poziva se ni na šta, poziva se na jednu televiziju iz Srbije. To je sramota.
Gospodine Vučiću...
Završavam gospodine Anđelkoviću. Sramota je to da građani Srbije ne mogu da dobiju jasan odgovor, a to je da li mi osuđujemo sve zločine. Da, osuđujemo. Onda nemojte, molim vas, da pravite razliku, jer otiđite u Vlasenicu, ne samo u Bratunac, otiđite u Vlasenicu i u Miliće, a između je muslimansko strateška Kasaba, otiđite u Miliće i Vlasenicu i videćete nepregledno polje sa krstovima i sa pobijenim Srbima u prethodnom ratu. Nisu ti Srbi valjda manje vredni, nije valjda grlo i vrat Rada Rogića manje vredan nego svi ostali ljudi na kugli zemaljskoj. Kako to da niko ne govori o filmu koji smo prikazali, gde su mnogo monstruozniji snimci, gde sem hladnokrvnog ubistva vidite i mučenje i ponižavanje. Kako da vas to ne interesuje? Kako da o tome ne pričate? Interesuje građane Srbije i zato ih još jedanput pozivam, 9. jula u "Sava centru" u 12,00 časova, svi građani Srbije dobro došli su da vide, nažalost, kako su činjeni stravični zločini na prostoru bivše Jugoslavije, jer istina je najvažnija, istina se ne može se sakriti i istina će uvek neminovno pobediti, u to budite sigurni.
Zahvaljujem se gospodine Vučiću. Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Petrović. Izvolite.
Samo da pojasnim. Može biti da ste selektivno obratili pažnju na ono što sam govorio. Govorio sam o Srbima koji su stradali u Sarajevu i govorio sam o topovima koji su gruvali po Sarajevu. Bilo je snajpera koji su iz doline ubijali nevine ljude po brdima i bilo je snajpera koji su sa brda ubijali nevine ljude u gradu Sarajevu. O tome sam govorio. O tome da mora da bude rasvetljen svaki zločin, da moramo kao država da se borimo da svaki nesrećni Srbin koji je stradao u Sarajevu, da bude utvrđeno na koji način je izgubio život i da budemo potpuno spremni da utvrdimo šta se dešavalo i oko Sarajevo i šta je bilo dejstvo svih onih trupa koje su bile srpske oko Sarajeva. To je suština. To je objektivno, jednako civilizovano gledanje na stvar ljudi koji se bave politikom. Ne moraju građani Srbije, niti građani BiH, niti građani bilo gde da budu objektivni, jer oni nemaju odgovornost za bilo koga drugog osim za svoje porodice, ali političari moraju da budu odgovorni zbog toga što imaju odgovornost za državu i za one građane koje predstavljaju. To je moj stav, to je stav DS i to je, po mom dubokom ubeđenju, stav koji predstavlja državni interes Srbije u ovom trenutku i jedini način da postanemo vrednosno deo civilizovanog svega i da saniramo sve nevolje koje su nam kao nasleđe ostale iz tih strašnih 10 godina od 1990. do 2000. godine.
Gospodin Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro sam razumeo šta je sve ovde govoreno, dobro sam razumeo i priču o ovim topovima oko Sarajeva. Da, u ratu imaju i topovi, u ratu imaju i krstareće rakete, i "tomahavk" rakete kojima je ubijena mala Milica Rakić u Batajnici, pa se ne sećam da ste nekada rekli da je to bila brutalna agresija i brutalni zločin, i to osudili. Takođe se ne sećam da je isto to učinjeno u Varvarinu, gde je mala Sanja ubijena, niti se sećam da je neko osudioono što su radili oni zlikovci Mazreku, silujući Srpkinje i ubijajući srpsku decu, srpske mladiće. To su javno priznali, direktno, objašnjavali kako i na koji način su to sprovodili. Dosovska vlast im je omogućila da budu pušteni na slobodu i da ne budu iza rešetaka. Da li je bilo pod pritiskom ili nije ne znam, ali je to sramota za ovu državu. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Blažiću, mi u SRS imamo vrlo precizan i jasan odnos: prvo moraju da odgovaraju oni u Sloveniji koji su ubijali srpske vojnike, koji nisu imali nikakvu priliku, niti su hteli, ni želeli, ni imali naređenja da im se suprotstave. Moraju da odgovaraju oni koji su, pre svega, počinili zločin protiv mira, kao najteži zločin, izazvali sukob na prostoru bivše Jugoslavije, oni koji su hteli protivpravno otcepljenje od teritorije bivše Jugoslavije i u tome uspeli uz pomoć pojedinih velikih sila, a onda počeli da sprovode politiku etničkog čišćenja, maltretiranja, šikaniranja i ubijanja Srba. Ne treba da vas podsećam kako su na Koranskom mostu kod Karlovca, valjda se sećate tog zločina, prerezani grkljani svim Srbima, svim srpskim vojnicima, i kako su ih ostavili u onim limenim sanducima, sa prozorčićima tamo gde su im glave, da se vidi kako su mučeni i kako su ubijani. Ne treba da vas podsećam kako je to isto činjeno i u Gospiću, kako je to činjeno u selu Varivode, toliko upečatljivo da ni hrvatski sudovi, koji sve njihove zločine apsolutno zataškavaju, a Srbima izmišljaju, nisu mogli to da prećute. Siguran sam da se svi građani sećaju proterivanja gotovo pola miliona ljudi sa svojih ognjišta iz Srpske Krajine, iz Srpske Krajine koja je imala sve elemente države: teritoriju, narod, suverenu vlast, koja je imala 98% opredeljenje ljudi da ostanu da žive, kao preče pravo nego pravo protivpravnog otcepljenja u tadašnjoj državi. Ti ljudi su proterani sa svojih ognjišta. Te ljude su mitraljirale zločinačke ustaške eskadrile, i ocu i majci su, mislim da se Krapići ili nešto slično prezivaju, ako sam pogrešio, izvinjavam se, ubili tri sina mitraljirajući ih kod Petrovca, kod Petrovca u Republici Srpskoj. To je mesto koje nema veze sa Hrvatskom. Nikad Hrvati nisu u Petrovcu ni živeli, da se ne lažemo, možda jedna ili dve kuće. Sve je bilo srpsko i ponešto muslimana. Ali, zato im nije smetalo da pobiju koga stignu i gde stignu. Nije smetalo nikome da čine najstravičnije zločine protiv Srba, jer oni nisu nikome bili problematični. Samo je važno da se Srbi osude kao genocidni, jer Srbi su dobri samo kad idu, kada ih za ruku povedu i odvode u jame. Uvek sam se pitao, kad su odvodili Srbe 1941. do 1945. godine ustaše, kako je moguće da dođu trojica, petorica ustaša i odvode 50 Srba u jame, bez otpora, i ubijaju ih na način na koji im to padne na pamet. Onda sam shvatio, u stvari, da bi svi želeli i da je to jedino poželjno ponašanje Srba. Mi smo sada krivi samo zato što se prvi put u istoriji nismo tako ponašali, zato što nismo dobrovoljno išli u jame, zato što nismo vršili dobrovoljna samoubistva. Mom ocu su celu familiju pobili na taj način, sve, celo selo počistili, sve muško pobili. Preživeo je zato što je bio u stomaku svoje majke. Pošto su se u ovom ratu pobunili i počeli da se bore, odmah su genocidan narod, zato što su branili svoja ognjišta, zato što su branili svoju teritoriju, zato što su branili svoju zemlju. Dosta je više, ne govorim više, najmanje ste tu vi problem. Ima tu mnogo moćnijih i ozbiljnijih koji vrše pritisak na srpsko javno mnjenje. Imamo šefove banditske grupe, Natašu Kandić i mnoge druge koji to rade, ne bi li srpskom narodu stavili omču oko vrata. Protiv toga ćemo da se borimo. Borićemo se ne samo svojim znanjem, ne samo svojom umešnošću, imamo li je ili ne, borićemo se svim srcem, svim onim što imamo da branimo i sačuvamo ono malo što je od Srbije i od srpskog naroda ostalo.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sve poslaničke grupe, sem SPO-NS. Prvi se za reč prijavio narodni poslanik Rajko Baralić, a sledeći je narodni poslanik Slobodan Pajović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege, nekoliko zakona kojima treba da regulišemo neka pitanja koja su do sada bila drugačije rešena ili nisu bila adekvatno rešena, traže od nas odgovornost i da se ovome posvetimo na način da pomognemo da se ovi problemi reše. Govoriću samo o nekoliko pitanja. Sudske takse, i kod onoga koji propisuje i kod onoga koji ih usvaja, imaju jednu funkciju, a za one koji ih plaćaju predstavljaju obavezu. Mera stvari trebalo bi da bude da sudske takse mogu da obezbeđuju dodatno ili dopunsko finansiranje troškova,obezbeđenja pravne zaštite građana, ali one ne treba da postanu tako visoke da se građani ne odlučuju da zbog toga što su im ugrožena neka prava ne vode sudske postupke zato što ne mogu da plate sudsku taksu. Gospodine ministre, na vama je odgovornost da izmerite između ove dve strane šta je sredina i u kojoj meri može da visina ovih obveza ugrozi ova prava građana, da pri tom bude do te mere izbalansirana da može da obezbedi povoljnije finansiranje onoga što nazivamo pravosuđe. Bivši ministar i bivša vlada je značajno podigla visinu sudskih taksi. Ako se dobro sećam, u budžetu Republike Srbije sudske takse ne ulaze u konsolidovani budžet, pravosuđe raspolaže tim novcem i sada taj prihod nije izražen u budžetu. Imali smo primedbu kada je to bilo u pitanju. Onima koji su jutros ovde govorili o tome da nije dobro da ministar finansija sve to reguliše, da treba ministar pravde da se pita za ova sredstva ili sami sudovi, samo želim da kažem da je Vlada, čiji je ministar bio Božidar Đelić, u stvari donela izmene zakona o budžetskom sistemu i trezoru, kojim se praktično dogodilo da jedan čovek raspolaže svim sredstvima u jednom danu, u jednom trenutku, svih lokalnih samouprava, svih javnih preduzeća, svih budžeta, pokrajine, opština, Republike. To je bilo potpuno suprotno onome što je bilo obećanje u izbornoj kampanji, da će se između ostalog stvoriti uslovi za decentralizaciju koja će dati svima onima koje sam nabrojao pravo da, u meri u kojoj je to moguće, raspolažu svojim sredstvima. Dakle, samo da imamo konzistentnu politiku i da znamo ko je šta radio kada je vršio vlast i kada je bio ministar. Ovde postoje rešenja koja obezbeđuju onim građanima koji ne mogu da plate sudske takse po posebnom postupku da preko određenih državnih organa obezbede pravnu zaštitu, ali sam skeptik da je to moguće na taj način efikasno sprovoditi. U svakom slučaju imam veru da će se ova stvar pažljivo razmatrati i da ukoliko ove takse ne mogu da izvrše proveru vremena, možemo da ih korigujemo, ukoliko procenimo da one sprečavaju jedan broj ljudi da traže pravnu zaštitu, a da pri tom nemaju sredstva i da to ne mogu da obezbede. Veoma je važno da imamo nezavisno pravosuđe, a da pri tom imamo građane koji mogu da obezbeđuju sebi ovu vrstu zaštite, i da pri tom ako je moguće ono što zovemo klasičnim budžetom ne izdvaja sva sredstva za ove troškove, kao što je to ranije bio slučaj. Ovim zakonom se to na izvestan način izmiruje. Sledeće pitanje odnosi se na jednu sasvim novu oblast, to je na obezbeđivanje zakonskih uslova da se gone oni koji se bave tehničkim kriminalom, ovde bih se posebno osvrnuo na one ljude koji se bave piraterijom, a to je jedan težak oblik krađe. Kada neko ima božiji dar da se bavi umetnošću, da bude kompozitor, interpretator, slikar, baletski prvak itd. i da mu onda neko, potpuno bez ikakvih skrupula, ukrade to što jeste njegova umetnost, njegov rad, a da pri tom ne može da odgovara, onda to jeste strašno. Kako napreduje tehnološki razvoj, kako se usavršavaju tehnička i tehnološka sredstva, pre svega u oblasti digitalnih sistema, mi praktično imamo neslućene mogućnosti da se ljudi o kojima ovde govorim potkradaju nemilosrdno, a da pri tom niko ne odgovara. Mi smo započeli jednu kampanju, a o tome je bilo reči na Odboru za kulturu i informisanje. Državna nacionalna Televizija Srbije, Drugi kanal, radi jednu kampanju u vezi s tim i mi jesmo odgovorni i treba da učinimo sve što možemo da se spreči ovaj lopovluk, koji se ni po čemu ne razlikuje od krađe, od lopovluka onih ljudi koji nekome obijaju stan, ili nekome kradu automobil ili ga ugrožavaju, ili mu elektronskim putem skidaju pare sa njegovog tekućeg ili žiro-računa, ili namiruju svoje obaveze sa tuđih računa. Sve ovo treba da se sankcioniše da bismo mogli da se nosimo sa jednom novom erom u sferi kriminala, koja postoji svuda u svetu, pa i ovde kod nas. Mi smo danas počeli da radimo u 10,00 sati, nismo baš previše toga rekli o zakonima koji su ovde pred nama, ali smo rekli o nečem drugom. Verujem da ćemo izmenama, dopunama ili ovim novim zakonima o kojima je reč pomoći da se u ovoj oblasti efikasnije postupa. Nema kolega koje su rekle nešto na šta bih želeo da ukažem pažnju, da repliciram, koristeći ovo regularno vreme, kako ništa drugo nije urađeno u ovoj vladi i u ovom ministarstvu. Urađena je debatićevizacija pravosuđa u Srbiji. Podsećam, to je bio onaj ministar koji je predlagao da se u Srbiji vrati ponovo smrtna kazna. To je bio onaj ministar koga sam zvao Sirano de Beržerak srpske vlade, koji je činio sve što ovde nikada niko nije činio, i ako postoje neki valjani razlozi koji mene i stranku kojoj pripadam opredeljuju da podržavamo ovu vladu, onda jeste i to što ne mogu da zamislim Vladu Republike Srbije u kojoj je ponovo Vladan Batić ministar pravde. To ne bih mogao da podnesem, zato što tu vrstu torture i nasilja, tu vrstu nekritičkog kadrovanja u pravosuđu i tu vrstu jedne potpune suprematije izvršne vlasti nad zakonodavnom više niko u normalnoj Srbiji ne bi mogao da podnese. Pošto nisam advokat ministra pravde, njemu moja zaštita nije potrebna. Govorim o gospodinu Stojkoviću i nije mi to bila namera. Želim samo da podsetim kako smo birali tužioce, kako smo birali sudije, kako su birani osporavani tužioci, kako su oni kojima nije smetala podrška Branislava Ivkovića u onom trenutku za tužioce birali ljude bez poslovne sposobnosti, pa kada nije bilo dovoljno garancija da stvar neće proći kako treba, Branislav Ivković je izveo deo poslaničke grupe na koju je imao uticaja i tako oborio kvorum. To je vreme o kojem govorimo. Žao mi je što ovde nema kolega iz DS, zapravo ovde više nema nikoga u sali u ovom trenutku i to je dobro. Nadam se da će to biti trend u Srbiji. Dakle, govorim o tome da se prosto podsetimo kakvo vreme je bilo i kakvo više ne želimo. Zbog toga ćemo za ovo što je ovde predloženo glasati i zbog toga ćemo se, u meri u kojoj procenimo da je to potrebno, podsećati na ovo vreme o kojem sam ovde govorio, a koje nije bilo tako davno. Stvaraju se normalni uslovi, normalna atmosfera, ali normalnija atmosfera nego što je bila, u ovom parlamentu poslanici opozicije normalno predsedavaju najvažnijim odborima, u ovom parlamentu neki odbori nemaju Vladinu većinu, i to je do pre godinu i po dana ovde bilo nezamislivo. Ako smo se u nečemu pomerili, onda smo se u tome pomerili. Zahvaljujem na prilici da ovde ovo kažem, i naravno kao i sve ostale kolege iz SPS-a, glasaćemo za ovo što je ovde danas predloženo.
Zahvaljujem se gospodinu Baraliću. Gospodin Slobodan Pajović je odustao, a sada bi trebalo da bude na radu Marko Krstin, ima šest minuta, ali ne znam ako mu je dovoljno, a ako ne, da vas ne bih prekidao na pola diskusije, onda izvolite.
Poštovane dame i gospodo, poštovani ministre, pred nama se nalazi paket pravosudnih zakona. To su kratki propisi koji su očigledno bili nužni da se donesu baš u ovom trenutku i zato su po hitnom postupku na ovoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Počeo bih sa temom vezanom za Predlog zakona nadležnih državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, pošto njega smatram najvažnijim u ovom paketu zakona. Mi smo izmenom Krivičnog zakona uredili krivična dela koja se odnose na zaštitu računarskih podataka i autorskih dela u toj oblasti. Ovo je novi propis koji pokazuje ozbiljan odnos Vlade Republike Srbije prema ovom novom obliku kriminala, koji nije toliko nov koliko mi sada uređujemo to pitanje. On postoji već više godina, možda je trebalo to i ranije uraditi, ali ga mi uređujemo sada. Ovaj propis omogućava da se formiraju posebni stručni organi koji će moći da se bore sa tim novim oblicima kriminala. Znači, tog kriminala ima, ali mi do sada nismo imali specijalizovane organe koji bi se mogli uhvatiti u koštac sa tim oblicima kriminala. Tu mislim u okviru tužilaštva na posebno tužilaštvo, u okviru sudija na posebno veće i u okviru policije na posebnu službu. Ovo pokazuje jedan ozbiljan odnos države prema novim oblicima kriminala i novi organi treba da omoguće da se zaista to sprovede na jedan efikasan i racionalan način. U pogledu propisa kojima su uređena pitanja vezana za plate sudija i tužilaca, zbog stanja koje je do sada postojalo u ovoj oblasti, a pokazalo se neodrživim, budžet nije mogao da isfinansira plate prema načinu na koji je bila uređena njihova visina, tako da postoji raskorak između propisa na koji je reagovao Ustavni sud, stavljajući van snage određene akte, i ovo je jedan normalan put da se to uskladi sa propisima i sistemom. Na ovaj način se uređuju i plate sudija kod posebnih odeljenja i tužilaca. Mislim da je jako važno da kažem da će plate biti izražene na realan način, da neće biti samo puka stvar u propisu koji se neće sprovesti. Sudije i tužioci su držani na tome da će plate biti takve kakve jesu, a nijednu od tih platanisu dobile. Mislim da je ovo put ka tome da mi zaista dobijamo realan odnos za vrednovanje tih sudskih funkcija i da bi bilo jako dobro da je u ovom zakonu uređeno koliki je koeficijent za pojedine plate, a mi ga tu nemamo. To bi bilo jako dobro, da opet ne ostavimo da se to radi podzakonskim aktom. Isto tako, smatram da bi ovo trebalo da bude prvi korak ka cilju da se uspostavi poseban pravosudni budžet, što je sasvim u redu i što je neophodno sa stanovišta ustavnog načela podele vlasti. To bi trebalo da postoji kao poseban pravosudni budžet, kao što bi Skupština trebalo da ima svoj poseban budžet, gde bi predsednik Skupštine ili predsednik suda bio nalogodavac za takav jedan budžet. Mislim da je jako bitno da naglasim ovde da će kroz ovo realno ići i povećanje plata nosiocima pravosudnih funkcija i radnicima u pravosuđu, i pozdravljam najavu ministra da će on to zaista i uraditi. Takođe pozivam Skupštinu i predlažem našem predsedniku da se što pre na dnevni red ove skupštine stavi izbor sudija, jer to je veoma važno pitanje. Mi imamo Visoki savet pravosuđa i on je to predložio, ali hoću da vam kažem da Novi Sad željno čeka 10 sudija u opštinskom sudu, hoću da kažem da sudije na opštoj referadi, na parnicama opštinskog suda imaju po 350 do 400 predmeta u radu, i to nije samo teren za sudije, to je teren za ljude koji traže svoje pravo, jer takav čovek, kome sudi sudija koji ima 400 predmeta, neće doći na red do novembra. Da vam napomenem da sudije zakazuju rasprave za novembar i decembar. Pozivam Skupštinu da što pre to stavimo na dnevni red i da te ljude izaberemo. Takođe bih skrenuo pažnju na određene pojave u pravosuđu, koje mislim da ministar može da realizuje kroz pitanje pravosudne uprave. Ni sve sudije ne rade uredno i blagovremeno. U tome je jedan problem, dakle, da razdvojimo one koji rade efikasno od onih koji ne rade efikasno. Tu možemo mnogo više da uradimo, i neće biti samo dovoljno da mi realno izrazimo plate i da sudije dobiju veće plate, nego da se nagrade oni koji rade, a kazne oni koji ne rade. Mislim da ministar tu može da uradi dosta i predlažem da na tome poradimo. Nadalje, kada je reč o Zakonu o sudskim taksama, to je vezano za ovu problematiku, mislim da je jako važno da u kontinuitetu ostvarimo suštinu sudskih taksi, to su prihodi organa za pružene usluge građanima, a to bi nadalje značilo, bez nekog velikog tumačenja, da ceo prihod od sudskih taksi pripada onim organima koji su ga ostvarili. Mi sada ovde imamo povećanje od 50%, koliko je bilo, na 60% da pripada njima. Znači, to je pravosuđu za poboljšanje materijalnog položaja, kako se popularno kaže, nosilaca funkcije radnika, zatim vezano za opremanje organa i za materijalne troškove. Međutim, predlažem da ubuduće novim propisom to bude 100% i da praktično na taj način pravosuđe bude joše više stimulisano, da bolje i efikasnije radi i ostvaruje sve ovo. Što se tiče izmena za povećanje taksi, smatram da su one opravdane, obuhvatile su samo korekciju za vrednost inflacije zadnje tri i po godine, i to je u redu. Sa druge strane, postoje instrumenti u procesnim zakonima koji omogućavaju ljudima, koji nemaju zaista da plate ove takse koje su nekada visoke, da budu oslobođeni i ta prava treba koristiti. To bi bilo ukratko o svemu tome. Zakoni nisu opsežnija promena. Zahvaljujem.
Izvolite, reč ima gospodin ministar.
Proći će ovaj prepodnevni deo, pa da ne zaboravim samo da odgovorim. Vezano za povećanje taksi, to je samo polovina inflacije koja se neće raditi kao ranije, da se po četiri ili pet puta podižu takse, nego 50% od postojeće inflacije. Što se tiče pitanja sudija, kako vi rekoste, neće biti ovde ugroženo pravo građana na sudsku zaštitu, jer svako može da se javi i imamo nekoliko mogućnosti da se oni zaštite. Jedna je od tih da se oslobode plaćanja taksi ako nisu u mogućnosti da ih plate, a druga strana je ako uspeju u sporu, a povređeno je pravo, dužna je suprotna strana da vrati. Treće, ono najbitnije, vi ste doneli Zakon o medijaciji, a kao svuda u svetu, sve veći broj tih slučajeva završava bez onih skupih parnica koje traju duže nego u postupku mirenja i stranke dolaze brzo i efikasno do zaštite svog prava, tako da će to biti obezbeđeno. Što se tiče ovog vašeg predloga da se biraju sudije, apelujem na to da ne bi došli u situaciji da pola Srbije opet ostane u v.d. stanju, a da onda meni prebacujete kako to meni odgovara. Molio bih da zaista to uradimo i mislim da tu neće trebati mnogo vremena. Na kraju samo još ovo da kažem, tačno je da ne rade sve sudije isto, tačno je da treba da se da nezavisan budžet, ali vama za informaciju i sada Vlada određuje osnovicu. Da vam kažem, ako izmenite budžet, oni sada imaju onu stavku četiri u budžetu i to su njihove pare. Biću prvi koji će glasati da oni dobiju nezavisan budžet, da predsednik suda ili tužilaštvo odgovaraju za ono što troše, jer danas imamo obrnutu situaciju. Oni troše na terenu, ne znam šta se dešava, a treba da budem garant i da preuzimam odgovornost i pazim na zakonitost pri trošenju. Prema tome, prvi ću biti od onih koji će da glasa da snose odgovornost za ono što troše. Hvala.
Reč ima ministar Slobodan Vuksanović. Sat vremena je pauze, to se zna.
Hvala vam što ste mi dali reč i zbog poslanika i zbog javnosti. Hteo sam samo da vas obavestim o dogovoru koji smo postigli, predsednik Skupštine i ja, u ime Vlade, o trenutnom i privremenom povlačenju iz dnevnog reda Zakona o visokom obrazovanju iz razloga uvažavanja poslanika svih stranaka, koji su podneli veliki broj amandmana, neuobičajeno veliki broj amandmana. Želja nam je da što više ili da gotovo sve amandmane uvrstimo, i da bismo to mogli da postignemo, potrebno nam je nekoliko dana, određeno vreme, jer Zakon o visokom obrazovanju nije ni stranačko ni političko pitanje, to je akademsko pitanje. U njegovom pisanju su učestvovali praktično predstavnici svih stranaka, dekani, profesori, svi rektori, svi predstavnici studentskih organizacija. Postigli su saglasnost u smislu ovog osnovnog teksta, ali bih želeo i svi smo saglasni da uvažimo svih 250 poslanika, bez obzira iz koje su stranke, pa zbog toga molim za razumevanje. Reč je o jednom kratkom vremenskom razmaku koji je potreban i našem skupštinskom odboru i ljudima iz Ministarstva. Prosto, treba ažurirati, jer ima po mojoj informaciji blizu 200 amandmana i želja nam je da svi uđu u tekst zakona, koji jeste naša međunarodna obaveza i jako je važno da se donese pre početka školske godine. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem se, gospodine Vuksanoviću. Gospodine Šaroviću, da li ste ostali po Poslovniku ili ste odustali? Odustali ste, hvala. Određujem pauzu od sat vremena. Nastavljamo u 15,05 časova, a prvi za reč posle pauze je narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo, danas izgleda počinjemo po Poslovniku rad na vreme, takođe prema Poslovniku sa 50 prisutnih narodnih poslanika i mislimo da je to zaista nedopustivo. To smo govorili kada je bilo reči o Poslovniku. Imam potrebu da to i danas naglasim, da je ovo igranje Narodnom skupštinom, kao što je odnos Vlade prema ovom parlamentu igranje sa ovim parlamentom. Očigledno je da Vlada Srbije nije u stanju da predloži parlamentu jedan ozbiljan zakon. To smo videli na kraju prepodnevnog dela, kada nam se ovde pojavio ministar Vuksanović, doduše, tada je bilo svega desetak poslanika u sali, pa mnogi nisu ni čuli. Došao je da kaže da povlači Zakon o visokom obrazovanju. Kaže: "U dogovoru sa predsednikom Skupštine, nakratko". Šta to znači? Zaista do danas nikada nisam čula. Zakon je u proceduri ili se povlači iz procedure. Da li je to nakratko, da li je na dugačko, to ćemo valjda da vidimo. Ministar Vuksanović je obrazložio da taj zakon povlači zato što je oko 200 amandmana podneto na taj zakon. Naravno, to govori o kvalitetu zakona, ali takođe u skladu sa Poslovnikom mogao je ministar da te amandmane razmotri, eventualno neke da usvoji, za koje misli da treba da se usvoje i da oni treba da postanu sastavni deo zakona. Ovo sve govorim zato što nisam poverovala ministru Vuksanoviću da je ono što je izneo ovde razlog zbog čega zakon povlači, ali o tome ćemo kada bude na dnevnom redu taj zakon, koji je već jedanput bio u ovoj Narodnoj skupštini, pa volšebno za 12 dana nestao. Ali dobro, o tom – potom. Dakle, kada je u pitanju ovaj set zakona, pretenciozno, o pravosuđu, radi se o tome da mi danas ovde raspravljamo o sedam zakonskih predloga, dok imamo u suštini samo jedan nov zakon, a sve ostalo su izmene i dopune zakona, što je takođe, prema stavu Srpske radikalne stranke, nedopustivo, jer već godinu i po dana ova vlada je mogla ovu oblast zaista ozbiljno da uredi, a ne da se svakih mesec ili dva dana čeprka po već postojećim zakonima. Pa onda imamo jedan, dva ili tri člana, to su izmene i dopune zakona, a onda kada neko od predstavnika skupštinske većine, ili predsednik Skupštine, u medijima govori o radu parlamenta, kaže kako smo doneli 400, 500, 600 ili ne znam koliko zakona, a u okviru toga, više od pola je tih gde se jedan ili dva člana menjaju, i to tako kako se u određenom momentu čini predstavnicima Vlade da bi možda bilo dobro da zamažu oči građanima Srbije, pa se onda tako pojave sa nekim zakonima koji, u suštini, ništa ne znače i ništa ne rešavaju. Tako je i sa ovim zakonima o pravosuđu. Naravno, posledica loših zakona o pravosuđu, i to govorimo od 2000. godine, jeste tako loše stanjeu toj veoma značajnoj oblasti društvenog života i jeste posledica da se dešava sve ono što se ovde raspravljalo u prepodnevnom delu rasprave. Naravno, nemam nameru da ponovo vraćam na tu temu, ali naglašavam da je pravosuđe dobrim delom krivo za to što imamo pojave poput Nataše Kandić u ovom društvu i da posle onakvih laži, koje je iznela, javni tužilac ne reaguje. To je za nas srpske radikale prosto neshvatljivo, ali očigledno to tužioca još uvek ne interesuje. Nekoliko meseci unazad ministar Stojković i ostali članovi Vlade govore i obećavaju da će povećati plate sudijama. Naravno, to je reakcija na traženje sudija da im se plate povećaju i mi srpski radikali smo ubeđeni da sudije u Srbiji ne dobijaju adekvatnu naknadu za svoj rad. Takođe, ubeđeni smo da plate treba povećati svim zaposlenim u pravosuđu, dakle, i daktilografima i stručnim saradnicima, savetnicima, i svima koji su zaposleni treba plate da se povećaju. Ali, mišljenja smo da je ono što je predviđeno budžetom, odnosno da je obaveza Vlade Srbije da u budžetu obezbedi taj novac i da se ne dešava, kada u nekom momentu ministar Dinkić ustanovi da nema dovoljno sredstava za plate sudijama, da se onda samo dogovori sa resornim ministrom da ovde dobijemo zakon o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama. Onda to zaista može da ide unedogled. Kad god Vladi treba para za popunu budžeta, onda će da kaže, hajdemo još jedan namet na vilajet. Zaista mislim da je toliko toga na razne načine oporezovano da je ovo, u najmanju ruku, drsko. Drsko zato što imamo u jednom delu povećane takse, u drugom delu potpuno nove takse, koje su sakupljene na osnovu raznih zakona koje su u ovom parlamentu donete, koje predviđaju različita krivična dela za kršenje tih zakona. Naravno, kada se o tim zakonima govorilo, mi srpski radikali smo upozoravali, i sada to kažemo, da krivična materija treba da bude kodifikovana, da imamo na jednom mestu sva krivična dela, da imamo na jednom mestu sve sudske takse i da ne dovodimo u zabludu ni narodne poslanike, ni javnost Srbije. Znate, da se ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama ozbiljno pregleda trebalo je pogledati veliki broj zakona koji su, na neki način, preneti u ovaj zakon. Zato smo mi iz Srpske radikalne stranke podneli određeni broj amandmana na ovaj zakon. Naravno, nećemo glasati za njega, kao ni za ove ostale zakone, zato što mislimo da su potpuno nepotrebni, da je Vlada i bez ovoga mogla da reši pitanje plata u pravosuđu. Gledam ovo obrazloženje Zakona o sudskim taksama. Kaže Vlada, za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije, ali je potrebno obezbediti dodatna sredstva iz džepova građana Srbije. To je ono sa čim se mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne slažemo. Posebna priča je naplata sudskih taksi. Varka je i sve sudije to znaju, sve sudije to kažu, da ovaj zakon u stvari ne znači povećanje plata sudijama, jer ni sada sudske takse ne naplaćuju, nema načina da se sud natera da naplati sudske takse, građani ih ne plaćaju zato što su i sada previsoke sudske takse. Sud je u obavezi da postupa po predmetu, bez obzira da li je taksa plaćena ili nije. Da li je tako ministre? Znači, nema načina da se natera da se neka dodatna taksa plati da bi se to slilo u budžet i da bi se povećale plate sudijama. Naravno, nemamo ništa protiv da se sve sudske takse usmere na plate sudijama, ali moraju te sudske takse da budu umerene, moraju da budu prilagođene ekonomskoj moći građana Srbije, jer mi ne smemo da dođemo u situaciju da visokim taksama građane Srbije teramo da sami rešavaju neke svoje, recimo, imovinske odnose, jer nemaju para da se tuže, a znate onda do čega to može da dovede. U razlozima za donošenje zakona rečeno je da je povećanje iznosa sudskih taksa poslednji put izvršeno zakonom o izmenama i dopunama 2002. godine, a budući da je u proteklom periodu došlo do obezvređivanja iznosa sudskih taksi usled inflacije, predlaže se njihovo korigovanje u skladu sa stopom inflacije. Bojim se da ovo nije video ministar finansija, pošto on sasvim drugu priču građanima Srbije priča. On ne govori niti da ima inflacije, niti da je bila u ove dve godine tako drastična inflacija da se odrazila i na sudske takse. U analizi efekata zakona kaže se da će primena rešenja predloženih u ovom zakonu izazvati dodatne troškove građanima, privredi, posebno malim i srednjim preduzećima, ali će istovremeno doprineti i porastu prihoda budžeta. Ovo je zaista neumesno. Znači, ova vlada je potpuno svesna negativnih efekata ovog zakona, ali bez obzira na to, Vladi trebaju pare, budžetu trebaju pare, baš briga nekoga za građane Srbije, za srednja i mala preduzeća. S jedne strane pričamo da hoćemo da razvijamo srednja i mala preduzeća, a sa druge strane sam predlagač kaže da će ovo biti dodatni namet i na ta preduzeća. Na kraju kažete koji su razlozi što se ovaj zakon donosi po hitnom postupku - budući da se sredstva od sudskih taksi koriste, pored ostalog, i za poboljšanje materijalnog položaja i uslova rada sudija i zaposlenih u pravosudnim organima, nedonošenjem zakona po hitnom postupku nastale bi štetne posledice po rad tih organa. Ovo zaista nema logike. Ako su mogli do danas da rade sa takvim platama sa kojima rade, nema nikakvog razloga da to ne bude i narednih mesec ili dva dana, ako nema mogućnosti da im se na drugi način povećaju plate. Tvrdim, videćete da se ni posle donošenja ovog zakona neće povećati plate zaposlenima u pravosuđu, bar to neće biti nešto osetno, niti blizu onoga što zaposleni u pravosuđu očekuju od ove vlade. Volela bih, mislim da sam o tome već nekada govorila, da nam resorno ministarstvo jedanput, kada se bude govorilo o ovim taksama, da preciznu specifikaciju koliko se od sudskih taksi ubire u Srbiji, koliko ostane nenaplaćenih, koliko od tih naplaćenih zaista ide na plate zaposlenih u pravosuđu. Mislim da bismo bili iznenađeni rezultatima takve analize. Što se tiče ovih drugih zakona, koji su takođe izmene i dopune, imamo i na njih amandmane, jer principijelan stav Srpske radikalne stranke i odnos prema Visokom savetu pravosuđa je izražen kroz sve te amandmane. Govorićemo naravno, pretpostavljam da će uskoro biti na dnevnom redu i izbor pravosudnih funkcija i biranje predsednika sudova, pa ćemo tada više i detaljnije govoriti o Visokom savetu pravosuđa i o odnosu Visokog saveta pravosuđa prema pravosudnim funkcijama i prema sudskoj grani vlasti. Imamo ovde jedan nov zakon, a to je zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala. S obzirom da smo podneli amandmane na ovaj zakon u smislu da se brišu predloženi članovi, mislim da sam u obavezi da vam objasnim zbog čega je naš takav stav prema ovom zakonu. Naravno, ne zato što mislimo da ne treba da postoje ova krivična dela, kako ste rekli, protiv visokotehničkog kriminala - treba i ona postoje. U postojećem Krivičnom zakonu postoje ova krivična dela i zato mislimo da je potpuno nepotrebno da se donosi nekakav nov leks speicijalis, i to je opet naš principijelan stav da smo protiv leks specijalisa, da smo za kodifikovanje krivično-pravne materije, da je to jedini pravi način regulisanja ove problematike i da je to jedini način postavljanja pravih temelja pravne države. Ali, zašto ste vi ovaj zakon predložili? Zato što ste u ovom zakonu predvideli još jedan specijalni sud, još jedno specijalno tužilaštvo, još jednu specijalnu upravu za borbu protiv ove vrste kriminala. To je ono protiv čega smo mi iz Srpske radikalne stranke bili i sada, i u vreme kada je formirano Specijalno odeljenje Okružnog suda. Zato danas ministre, kada ste govorili da vi niste imali ideju da se taj sud ukine, iz klupe sam vam dobacila i sada vam javno kažem da bi bilo bolje da jeste imali tu ideju i da jeste ukinuli taj sud. Nemamo mi potrebe još, pogotovo za dodatnim specijalnim sudovima, jer njihova specijalnost je samo u tome što se samo birane sudije odvode u te sudove. Zna se na koji način se postaje sudija koji bi mogao da ode u specijalni sud, kome treba da bude blizak, na koji način itd. Naravno, u tom specijalnom sudu ima i specijalnu platu. Zaista postavljam pitanje – kakva je razlika između sudije Okružnog suda u Beogradu, koji radi neke krivice, i sudije Okružnog suda Specijalnog odeljenja za zločine, koje postoje pri ovom sudu, ili ovog novog specijalnog sudije za borbu protiv visokotehničkog kriminala? Zašto, na koji način i na osnovu čega mi omalovažavamo sudije koji su ostali sudije Okružnog suda? Ako nisu dobri za ove specijalne funkcije, onda nisu dobri ni da budu sudije, ako nisu dobri da budu sudije, onda ne znam šta nam rade u okružnim sudovima. Naravno, ne mislim tako. Ubeđena sam da je mnogo kvalitetnijih sudija ostalo u Okružnom sudu nego što su oni koji su otišli u Specijalno odeljenje. Iz tog razloga mi iz Srpske radikalne stranke nećemo glasati za ovaj predlog zakona, jer smo sigurni da borba protiv te vrste kriminala može da se obavlja na nivou redovnih sudova, sa sudijama koji sude u redovnim sudovima. Nisu potrebni nikakvi specijalni sudovi, nikakva specijalna tužilaštva, nikakve specijalne ustanove za borbu protiv ove ili one vrste kriminala - jednostavno svaka kriminalna radnja treba da je inkriminisana u Krivičnom zakonu i da se, sprovodeći zakon, sudovi, tužilaštva i uprave bore protiv svih vrsta kriminala u državi. U vreme kada je formirano Specijalno odeljenje Okružnog suda možda ste i mogli da nam kažete da nismo u pravu, da mi nešto predviđamo da će se desiti ovako ili onako, međutim, nakon iskustva sa ovim specijalnim sudom, mislim da je svakome od vas jasno da su sve dalje "specijalizacije" tužilaca i sudija potpuno nepotrebne. Mislim da je ovaj zakon, kao i svih ovih šest ili sedam koliko ima ovde zakona, možda je pregrubo, ali zaista gubljenje vremena. Ništa se suštinski ne poboljšava donošenjem ovih zakona: niti će biti bolje sudijama i zaposlenim u sudovima, niti će biti bolje građanima Srbije. Zaista se pitam šta je motiv za donošenje i ovog i bilo kog zakona, ako nikom u Srbiji neće biti bolje od jednog takvog zakona i zašto mi trošimo svoje vreme, vi ministre i Vlada Srbije. Umesto da se stvarno ozbiljno pristupi rešavanju veoma značajnih problema, a to je problem u pravosuđu Srbije, da se to na jedan sveobuhvatan način uradi i da jednom donesemo zakone koji se neće menjati svaka dva meseca, kao što je ovaj zakon o sudijama, jer sam malopre izbrojala da mu je ovo danas deseta izmena. Smatramo da je to zaista neozbiljno i da to može da se radi u prvih mesec ili dva postojanja Vlade, ali godinu i po dana od formiranja Vlade opet izmene sa jednim članom koje, kao što rekoh, ne znače ništa, što je prema nama iz Srpske radikalne stranke neprihvatljivo i zato ćemo glasati protiv svih ovih zakona.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Marković. Samo trenutak, gospodine Mamula, istovremeno vas obaveštavam, prema članu 81. stav 5. i 6, radićemo danas do kraja načelnog pretresa. Izvolite, gospodine Mamula.
Ovaj paket pravosudnih zakona koji je predložen trebalo bi u celini usvojiti. Posebno bih se osvrnuo na Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u borbi protiv visokotehničkog kriminala. Godine 2003. izmenjen je Krivični zakon tako što su promenjena neka krivična dela koja su bila ranije vezana za kompjuterski kriminal, a poslednjim izmenama 2003. su preuzeta rešenja iz Konvencije o kibernetičkom kriminalu, koja je 2001. potpisana u Budimpešti od strane Saveta Evrope. Ta krivična dela su prihvaćena na evropskom kontinentu i više se ne može na drugi način taj kriminal goniti već tačno kroz odredbe novih krivičnih dela u toj konvenciji koja je ratifikovana. Taj kriminal se u poslednjih 15 godina veoma brzo širio zahvaljujući i tome što su neke države veoma ulagale u kompjutersku opremu. Osamdesetih godina, pored merila nacionalnog dohotka po glavi stanovnika, počelo je da se koristi i drugo merilo ekonomske snage države, a to je ulaganje u kompjutersku opremu. Tako je Japan krajem '80. godina ulagao 120 dolara po glavi stanovnika u kompjutersku opremu, Amerika oko 90, Zapadna Evropa oko 80 dolara po glavi stanovnika na godišnjem nivou, a ostali kapitalistički svet oko 50 dolara, Istočna Evropa 30, a ondašnja Jugoslavija ispod 10 dolara. Međutim, taj kriminal je počeo da se razvija i teze nekih mislilaca iz tog vremena da je naša prednost što smo zaostali ne može više da se uvažava. Dakle, to više nije nikakva prednost. Mi moramo da pratimo svet kome pripadamo. Kod nas je nedavno došlo do nekih krivičnih dela kompjuterskog kriminala, povezano sa pornografijom, a mislim na slučaj u Šapcu. Nedavno je u Zagrebu, u susednoj državi, otkriveno delo kompjuterskog kriminala sa političkom motivacijom, pa je zahvaljujući stručnjacima jedne novine otkriveno ko stoji iza toga. Ceo ovaj region koji uvažava ovo zakonodavstvo mora posebno da se pripremi za borbu protiv ovog kriminala i da se posebno obrazuju pravni stručnjaci, sudije i tužioci koji ćemorati to krajnje ozbiljno da savladaju. Uspeo sam da vidim jedan udžbenik za studente pravnog fakulteta, pored popisane literature uopšte nema na kraju knjige sajtova evropskih pretraživača u evropskom i svetskom zakonodavstvu, i o ustavnim sudovima Evrope, sveta, vrhovnim sudovima u nekim državama. Mi, pre svega, moramo da promenimo način studiranja na pravnim fakultetima kako bi se ljudi obrazovali za borbu protiv kriminala. Zato je neophodno sa usvojimo i ovaj predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, da bismo imali posebno tužilaštvo i posebne sudove, odnosno poseban okružni sud prema predlogu u Beogradu i okružno tužilaštvo u Beogradu za celu teritoriju Srbije, jer je zaista potrebno imati veoma mnogo znanja da bi se suprotstavili toj vrsti kriminala. U Predlogu krivičnog zakonika, kao što ste mogli da vidite, nalaze se sledeća krivična dela vezana za bezbednost računarskih podataka: oštećenje računarskih podataka i programa, računarska sabotaža, pravljenje i unošenje računarskih virusa, računarska prevara, neovlašćeni pristup zaštićenom računaru i računarskoj mreži i elektronskoj obradi podataka, sprečavanje i organizacija i ograničavanje pristupa javnoj računarskoj mreži, neovlašćeno korišćenje računara ili računarske mreže. Reč je o dosta ozbiljnim i teškim krivičnim delima, preko kojih se vrše neka druga krivična dela. Mislim da nije prepušteno našoj volji, već je nužno da usvojimo ovaj predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehničkog kriminala, jer to sada zahteva od nas i svet. Ne može se više niko opravdati da nije bilo znanja i načina da se organizuje država u borbi protiv ove vrste kriminala. Mislim da je veoma dobro što se u Predlogu zakona naglašava da će se u posebno tužilaštvo i poseban sud izabrati tužioci odnosno sudije koje se razumeju u bezbednost računarskih podataka, odnosno informatički kriminal, i koji će morati da se upoznaju i sa tehnikom otkrivanja tih dela, metodikom otkrivanja te vrste kriminala. Ujedno, pošto je ovde bilo nekih tonova tokom rasprave i upoređivalo se pravosuđe od marta 2004. sa prethodnim periodom, mislim da bi trebalo da se podsetimo da je u vanrednom stanju došlo do takvih promena u pravosuđu da preko 120 tužilaca nije moglo da bude reizabrano, a što je nanelo veliku štetu pravosuđu Srbije, od koje još ne može da se popravi. Velike smene u sudovima, takođe, dovele su do toga da je došlo do izbora mnogih sudija potpuno nepripremljenih za sudijski posao. Tako da se te smene, koje su tada obavljene i kada se zapravo želelo produžiti vanredno stanje posle ukidanja, ne mogu tako lako otkloniti. Te prigovore kolege Markovića ne bih mogao da uvažim. Toliko.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Živojin Stefanović. Replika?
Predsedavajući, pitam...
Samo malo, gospodine Markoviću. Znači, po redosledu sa liste, a sada sam preuzeo ovde mesto predsedavajućeg, predsednik je pokazao da nemate pravo na repliku, a koji je do sada vodio sednicu. Izvolite, po redosledu sa liste. Izvolite, gospodine Markoviću.
U poslednjoj rečenici gospodin Mamula je pomenuo mene i rekao da se taj deo njegovog izlaganja odnosi na mene. Kakve veze ima predsednik Skupštine, a koji je sada napustio salu, sa tim da li ćete mi dati pravo na repliku, kako možete uopšte da razmišljate da li ćete da mi date pravo na repliku. Gospodine Mamula, molim vas, recite da li ste pomenuli mene sada u poslednjoj rečenici vašeg izlaganja. Pogrešno me protumačio.
Gospodine Markoviću, evo verujem vam, a kažem da nisam čuo. Verujem vam, izvolite. Replika, Milan Marković.
Što se tiče prava na repliku, neću koristiti puno vreme za repliku. Ne razumem, gospodine Mamula, taj problem DSS sa akcijom "Sablja". Sve što se tiče akcije "Sablja" već je raspravljano hiljadu puta. Vi kao stranka imate problem sa "Sabljom", kao što ovde neki drugi imaju problem sa Srebrenicom. Razumem DSS i njene probleme, ali bože moj, vreme će to rešiti na neki način i time završavam ovu repliku, i uopšte više neću da ulazim u to pitanje da li smo mi navodno u toku "Sablje" radili ovo ili ono. Moram da vas podsetim da smo u toku "Sablje" primljeni u Savet Evrope i niko nam nije spočitavao bilo kakvo bezakonje ili bilo kakvu povredu ljudskih prava. Toliko o akciji "Sablja". Završavam repliku, pa mogu da dobijem reč po redosledu.
Izvolite, gospodine Markoviću, sada po redosledu sa liste govornika.
Dakle, u uvodnom izlaganju sam u ime DS izneo naše stavove po pitanju izmena i dopuna zakona koji se ovde predlažu. Ove izmene i dopune zakona nisu ništa drugo nego dalji pokušaj ministra Stojkovića i Vlade Republike Srbije da potčine sudsku vlast izvršnoj vlasti. Smatram da od 2000. godine naovamo nije ni postojao ovoliki uticaj izvršne vlasti nad sudskom, kao što sada postoji, a ovim će se to samo dodatno proširiti. Međutim, celo delovanje prema potčinjavanju sudske vlasti izvršnoj ovde se vrši u jednom pravcu koji može da bude vrlo opasan po državu. Na to smo upozorili pre podne. Naime, radi se o tome da se pogoršava položaj lica koja postupaju u posebnim odeljenjima, odnosno u tzv. specijalnim sudovima, odnosno specijalnom tužilaštvu. Položaj tih lica, koja su suočena sa posebnom odgovornošću, sa posebnim rizicima i sa posebno složenim krivičnim delima, delima sa elementima organizovanog kriminala, menja se u odnosu na položaj ostalih sudija, te oni gube motiv da adekvatno obavljaju svoju funkciju. Ako se uzme u obzir sve ono što se čulo u javnosti, od dolaska vlasti Vojislava Koštunice pa nadalje, zaključno sa ovim danas, opravdana je sumnja koja postoji u javnosti, a to je da postoji pravilan odnos vlade Vojislava Koštunice prema organizovanom kriminalu i suđenju za organizovani kriminal, posebno suđenju za ubistvo premijera Zorana Đinđića. U tom smislu želim da vas podsetim da je ministar Stojković javno govorio o Specijalnom sudu i o tome da Specijalni sud ne treba da postoji. Evo, kolege srpski radikali kažu da je tačno. Znam da se vi i DSS slažete. Dalje, podsećam vas da je bila velika buka oko navodne smene Jovana Prijića, specijalnog tužioca. Gospodin ministar je ovde odgovorio da on nije njega smenjivao. Gospodine ministre, to je za mnogo naivne ljude, da vam veruju. Prosto ne mogu da vam verujem, jer znam koji je vaš uticaj na pravosuđe i na v.d. javnog tužioca, zaboravio sam mu ime, Janković, koji je toliko bio istaknut u to vreme i bez veze je što sad ne mogu da se setim. Posebno vas podsećam na presretnute razgovore Dejana Milenkovića Bagzija i njegovog advokata Biljane Kajganić, i da to pitanje ostaje i dalje nerazrešeno. Takođe, želim da vas podsetim i na probleme koji su postojali na relaciji ministar Stojković - Vrhovni sud Srbije, i na sve one probleme koji se tiču isplate plata i u Vrhovnom sudu, i za Posebno odeljenje, koje bi se bavilo u drugom stepenu organizovanim kriminalom. Ukoliko prihvatimo da su sa nekog načelnog stanovišta opaske ministra Stojkovića bile ispravne, u tom smislu da li u jednoj državi treba razdvajati i praviti posebna odeljenja, ne trebaju posebna odeljenja itd, mi možemo da kažemo da ministar Stojković ne snosi direktnu odgovornost za ovo. Ministar Stojković je, pre svega, političar, i on mora da sagledava ukupan politički kontekst u kome deluje. Ukupan politički kontekst u kome mi svi ovde kao političari delujemo jeste takav da živimo u državi u kojoj je kriminal, posebno organizovani kriminal, pustio duboko korenje u prethodnih 15 godina i opravdano se postavlja pitanje da li je država Srbije sposobna da izađe na kraj sa tim kriminalom. Stav DS povodom ovoga je sledeći: jasno je da ovakvim postupanjem ministar dovodi u pitanje rad po predmetima organizovanog kriminala, a samim tim slabi mogućnost borbe nadležnih državnih organa, pre svega pravosuđa, za suzbijanje ove vrste kriminala. DS je i ovim povodom izdala saopštenje, čiji deo sam sada pročitao. U prepodnevnoj diskusiji sam zamerio ministru Stojkoviću na sledećem: ministar sigurno, kao i mi, deli uverenje da budžet pravosuđa treba da bude nezavisan i da ne treba Ministarstvo pravde, odnosno izvršni organ da bude naredbodavac za izvršenje budžeta. Istina jeste da je članom 15. Zakona o budžetu predviđeno da je ministar naredbodavac za izvršenje budžeta, ali to nije razlog da ministar ovim izmenama zakona sebi pribavlja to ovlašćenje i kada je u pitanju određivanje plata tužilaca i sudija koji rade u odeljenjima za organizovani kriminal. U odnosu na redovne sudije, oni se dovode u neravnopravan položaj. Em što je to učinjeno, em ono malo razlike što treba da imaju, oni imaju samo ukoliko se sam ministar složi sa tim. Iskreno mislim da niti je ministru trebalo da uzima na sebe tu odgovornost, niti je nama kao društvu trebalo da se dalje produbljuje sumnja u dobre namere ove vlade i ministra Stojkovića kada je u pitanju suđenje za organizovani kriminal, a pre svega ubicama Zorana Đinđića. Gospodin ministar se, odgovarajući meni, potrudio da objasni da se ne razumem u ove stvari. Nije sporno da gospodin ministar daleko bolje poznaje pravo i da ima veliko znanje i veliko iskustvo, ali to ne znači da ga na ispravan način koristi. I sa mnogo skromnijim znanjem i sa mnogo skromnijim iskustvom možete donositi pravilnije zaključke i odluke i sprovoditi ih u delo. Gospodine ministre, meni je potpuno jasno šta je samostalnost, šta je nezavisnost. Čudi me se da ste i uopšte pomislili da to ne znam. Što se tiče veze vaše vlade sa organizovanim kriminalom, nisam rekao da vi imate veze sa organizovanim kriminalom. Samo sam rekao da se mi svakodnevno susrećemo, u štampi, u javnosti, sa raznim izjavama i dojučerašnjih funkcionera DSS i predsednice vladinog Saveta za borbu protiv korupcije i mnogih drugih da je u ovoj zemlji korupcija došla do krajnjih granica. Dakle, dogorelo je do nokata. Ne može dan da prođe da se ne otvore novine, a da se ne pominju korupcije i afere koje se tiču Vojske Jugoslavije, korupcije i afere koje se tiču Ministarstva finansija, korupcije i afere koje se tiču Narodne banke Jugoslavije, korupcije i afere koje se tiču više ne znam koga i ne znam čega, jer to više normalan čovek ne može ni da pohvata. U tom kontekstu sam govorio, gospodine ministre, da ova vlada ima ozbiljan problem korupcije, koja se pojavljuje kao prioritetna tema, svakodnevna tema, kakva god hoćete tema u našem društvu. Od jutra do večeri, od emisije do emisije - korupcija, priča o korupciji. Sučeljavanja političara kada je u pitanju korupcija u Vladi Republike Srbije, najgledanije su emisije na našoj televiziji. Teško je više reći ko je glavni u toj priči, kada se pojavi funkcioner DSS i funkcioner G17 plus i pršti na sve strane ko je više para ukrao, po njihovim izjavama. Naravno, da li je neko to uradio ili nije, to će da odlučuju nadležni organi u ovoj državi, ako se zaista ikada to pokrene. Dakle, u tom kontekstu sam pomenuo organizovani kriminal i vašu vladu. Ne znam kako uopšte možete da prenebregavate tu činjenicu da su svakodnevno ministri iz vaše vlade na naslovnim stranama novina. Otkrivanje afera, oko toga smo pre podne imali polemiku. Ne mogu da verujem da će za sve probleme u Srbiji vaše srodne stranke, SPS, DSS, SRS, da optužuju DS. Pa, da li je DS kriva za sve u ovoj Srbiji? Od kada, od doseljavanja Srba na Balkan, od 6. i 7. veka, pa nadalje, uvek je kriva DS. Svaka vama čast. Nastavite da usrećujete građane Srbije. Evo, vole vas, nastavite da ih usrećujete i dalje. Videli smo kako je to dobro izgledalo od 1990. naovamo. Čudan je to oblik patriotizma. Lepo zvuči, ali daje loše rezultate. Što se tiče otkrivanja afera, kako vam uopšte pada na pamet da kažete da se afere ne otkrivaju, jer navodno DS ima kontakte u pravosuđu. Kakve mi kontakte u pravosuđu imamo, gospodine ministre, kada je javna tajna da DSS, SPS i SRS u potpunosti vode kadrovsku politiku srpskog pravosuđa? Kakve mi to kontakte u parvosuđu imamo kada generala Obradovića, koji je bio lider borbe protiv organizovanog kriminala u akciji "Sablja", držite 60 dana u pritvoru. Malo koji pravnik, a posebno građanin može da poveruje da to nije bila odmazda, odnosno da nije bila politička osveta za ono što je on radio u akciji "Sablja". Vi kažete – časni, pošteni i stručni ljudi da dođu u pravosuđe. Pa kakav je to kriterijum kod nas da bi došli časni, pošteni i stručni ljudi u pravosuđe. Kriterijum je bio sledeći: ako jedan član Odbora za pravosuđe kaže za nekog kandidata – on je žuti, odnosno on je blizak DS-u, on ne može da prođe. Znači, biti član DS u Srbiji, koju biste vi da kreirate, jeste ostati bez prava na posao, a verovatno i bez nekih većih, značajnijih prava, ukoliko bi se dala ta mogućnost. Dakle, to je kadrovisanje bilo. Kakvo je kadrovisanje bilo, u čemu je uopšte sporno kadrovisanje, to posebno pitam ove partije koje nisu DSS, ove druge dve? U čemu je bilo? Vi ste izglasali sve kadrovske promene u pravosuđu Srbije. Predsednicu Vrhovnog suda izglasali socijalisti, radikali, kao i druge promene koje su bile na Odboru za pravosuđe. Da li je to istina ili nije istina, da li možda ima nameru kolega sad da izađe da kaže da nije istina da ste glasali za sve to ili da ste na drugi način omogućili glasanje za te nosioce pravosudnih funkcija. Kakve veze DS ima sa stanjem u srpskom pravosuđu sada? Ili ćete te dve ili tri godine, koliko je ova stranka bila na vlasti, da koristite narednih 20 godina i da objašnjavate, sve je to zbog toga što je DS bila na vlasti dve ili tri godine. Vi kažete - mi smo promenili zakone koje ste vi predložili, a mi ih usvojili 2002. godine. Jesmo ih mi promenili, i to što smo mi promenili vraćeno je na staro, i nema veze, mnogo toga nije valjalo, zajedno smo ovde utvrdili, podržali smo vas kada ste vraćali deo toga na staro, ali zakonodavni okvir, sistem pravosudni funkcioniše po zakonima koje ste vi predložili. Vi ste predložili ovde, ucenili nas i rekli - nećemo da vam glasamo za Zakon o radu, ako vi ne glasate nama ovaj set zakona. To je bilo ovde u parlamentu, poslanici koji su bili u prošlom sazivu sećaju se, i pošto je tu DSS, mi kada smo vama izglasali ovo, vi ste nas prevarili i niste glasali odmah Zakon o radu. Ali dobro, bože moj, posle ste glasali, kada su se na kraju izgovarale neke druge stvari. Ali, nema to veze, sa vama nisam pregovarao nikada, niti sam učestvovao u tim pregovorima, tako da je meni to od početka smetalo, odmah da vam kažem. (Poslanici SRS dobacuju govorniku, ali se ne razume.)
Molim poslanike da ne dobacuju i govornika da se uozbilji.
Dakle, jeste ovo bilo duhovito, to je bilo vreme kada su radikali bili manje bliski vladajućoj stranci, pa su polivali predsedavajućeg Skupštine. Sada su bliski, dogovarate se oko sudija, pa nećete da polivate Predraga Markovića, ali ću vam reći nešto drugo. Dakle, u tom smislu želim da odgovorim na sve ono što ste mi, gospodine ministre, rekli odgovarajući na moje izlaganje, koje nije imalo nameru ni vas da vređa, niti da zapodenem bilo kakvu kavgu, ali vi ste na taj način odgovorili meni. Što se tiče Zakona o taksama, to će ići na štetu, odnosno to će samo ići na štetu stranaka, zbog toga što se u Zakonu o taksama u stvari vrši povećanje taksi, ali ne s obzirom na povećanje vrednosti spora, nego u okviru istih vrednosti spora povećava se taksa za 30%. Jeste tu ubiranje većih para, ali to je praktično jedna vrsta oporezivanja onih koji imaju nameru da izađu pred sud i da traže neka svoja prava. Ali, ako nemate drugačiji način, drugačiji izvor prihoda, onda je očigledno ovo jedini način i morate voditi računa pri tom da prosto te takse ne dovedu do toga da ljudi pribegnu drugačijim načinima rešavanja problema, odnosno vansudski da rešavaju probleme, kako smo to već imali. Jer, između ostalog, i po onoj studiji koju sam vam čitao pre podne, kaže se da je u većini zemalja u tranziciji, to je otprilike oko 2002. rađeno, bilo potrebno više od 200 dana da se naplate dugovi bez pokrića, a to je duplo duže nego u razvijenim ekonomijama, gde je to 100 dana, a u Srbiji i Crnoj Gori je oko tri godine ili 1.000 dana. Sada kada uzmete to gde treba 1.000 dana, kada uzmete u obzir i to da su takse prevelike, može se desiti da se ljudi obrate negde drugde, a ne u sud. Nadam se da se to u principu neće dešavati, to nam ne treba. Na kraju, ponoviću samo par ključnih stvari. Mislim da će kolega Boško Ristić više o tome govoriti. Namera je DS da nakon dve godine, odnosno tri godine ovog eksperimenta koji imamo, a koji je projekat DSS u rešavanju problema u pravosuđu, uz izvesne dodatne eksperimente koje smo mi vršili u prethodnom periodu u nameri da nešto tu popravimo. Ako i nisu bili uspešni, mi imamo nameru da izađemo pred građane Srbije i pred srpsko pravosuđe sa novim setom zakona o pravosuđu, kojim ćemo da pokušamo da uredimo pravosuđe na način da to više ne bude tema, niti boljka građana Srbije i kojim ćemo pokušati pravosuđu da damo šanse da građani Srbije u njega imaju više poverenja nego što je to sada, a sada je to svega oko 10%. Mi ćemo insistirati na tome da pravosuđe uistinu bude nezavisno i s druge strane da bude odgovorno. Nezavisnost smatramo da ćemo obezbediti time što ćemo drugačije urediti način izbora članova Visokog saveta pravosuđa. Smatramo da članovi Visokog saveta pravosuđa iz redova javnog tužilaštva treba da se biraju od strane samih nosilaca javno-tužilačkih funkcija, dakle, zamenika javnih tužilaca i javnih tužilaca u Srbiji. Konkretno kako će to izgledati, da li će to biti neposredno ili će biti posredno, kroz neku skupštinu ili neki drugi organ samouprave tužilačke, to nije mnogo bitno, ali je bitno da se napravi teritorijalna zastupljenost i da se napravi zastupljenost po svim nivoima, pa da to budu predstavnici, tri iz reda opštinskih, dva iz reda okružnih i jedan iz reda zamenika republičkog javnog tužioca. Smatramo da kada su u pitanju nosioci sudijskih funkcija da njihovi predstavnici u Visoki savet pravosuđa takođe treba da se biraju na izborima koji će oni sami organizovati u skladu sa zakonom koji će se doneti u tu svrhu, odnosno koji će tretirati tu materiju, i normalno oni će opet po istim principima izabrati svoje predstavnike u Visoki savet pravosuđa. Nema potreba da to čini bilo ko drugi. Neka sami oni ljudi izaberu one koji će ih tu zastupati. Zašto predlažemo ovakav način izbora? Zato što smatramo da je od 2002. naovamo stvorena jedna konzervativna sudijsko-tužilačka oligarhija u Srbiji i da praktično centar moći, koji je nekada možda u vreme komunizma bila Vlada, politika, nije bitno ko, sada je to Visoki savet pravosuđa. Istina u poslednjih godinu dana to je malo preuzeo ministar Stojković, ali u principu ko god da to radi rezultat je isti i nemamo nezavisno pravosuđe. Učešće Narodne skupštine takođe treba da se utvrdi na taj način što će Narodna skupština dati određeni broj predstavnika u Visoki savet pravosuđa. Isto važi za Advokatsku komoru, koja takođe treba da da određeni broj predstavnika, a odlučivanje na sednicama Visokog saveta pravosuđa mora da bude javno i mora da se ustanovi sistem odlučivanja koji će podrazumevati da odluka o izborima i razrešenju mora da dobije ne prostu većinu, već većinu koja će podrazumevati većinu od svih izabranih grupa. Znači, ne može da se desi da tužioci i sudije preglasaju kroz to ove dve grupe, nego svuda da postoji nešto slično kao što imamo u državnoj zajednici, takve vrste kvalifikovanih većina. Naravno, to je sve onda potpuna priprema da sutra ili kada već bude ta promena Ustava Republike Srbije, da definitivno raščistimo sa idejom da Narodna skupština bira nosioce pravosudnih funkcija. Mi mislimo da mora da se uspostavi jasan sistem odgovornosti nosilaca tužilačkih i sudijskih funkcija, da taj sistem mora da ima razrađen dijapazon mera, da te mere moraju da idu od najblažih novčanih kazni i opomene itd. do najstrožih, a to je razrešenje. Ali, naravno, to je pitanje ne samo da se ustanove te mere, to je pitanje koje zahteva i odgovor u vidu organa koji će sprovoditi te postupke. Mi smatramo da u tužilaštvima treba da postoji poseban disciplinski tužilac, smatramo da nije sporno da postoji nešto tako i u sudovima, vidimo da Veliko personalno veće i da sistem koji je dat u okviru ovog zakona ne funkcioniše i da uprkos tome što se svi ovde slažemo da je stanje u pravosuđu katastrofalno, mi nemamo odgovornost, niko ne snosi odgovornost za stanje u srpskom pravosuđu, izuzev DS, koja je kriva i kada pada kiša i kada sija sunce, ali to je neko drugo pitanje. Što se tiče nezavisnog budžeta, rekli smo, dakle, to je uslov za nezavisno pravosuđe, jer ne može predsednik Vrhovnog suda da zove ministra, da ga moli da li ovaj hoće ili neće nešto da potpiše. Istina, mislim da ovaj ministar oko toga ne pravi probleme, ali generalno govorim i sistemski, ko god bio ministar, niti njemu treba ta odgovornost, niti je potrebno da se ikada postavi sumnja u njegovu dobru volju i njegova demokratska načela. Hteo sam reći nešto što smo govorili kada je bio ovde zakon o izmenama i dopunama Zakona o sudijama i javnim tužiocima, kada ste smenjivali tužioce koji su učestvovali u akciji "Sablja", i tada sam rekao, a ponoviću i sada, imam i deo tog govora ovde, smatram da zamenici javnih tužilaca treba pre svega da imaju stalnost, a javni tužioci mogu da idu na reizbor kada je u pitanju funkcija javnog tužioca. Da se javni tužilac bira iz redova zamenika javnih tužilaca, pa ako on ne uspe da ispoštuje određene norme ili standarde, on se vraća na poziciju zamenika javnog tužioca, jer tu je verovatno bio dobar, i ako nije bio dobar, može da se sprovede neki postupak odgovornosti u tom pogledu. Mi ovde imamo jedan obrnut sistem, nama zamenici idu na reizbor, a javni tužilac ne ide na reizbor. Pogledajte sada, naime, kada zamenik ide na reizbor, logično je pitanje zašto mi nekog zamenika javnog tužioca stavljamo na reizbor, a ako on nije radio dobro, onda tu treba da deluju određeni disciplinski organi i da se utvrdi njegova odgovornost i da se kaže, pobogu kolega, vi niste za zamenika javnog tužioca, vi se lepo razrešavate ili kažnjavate nekom drugom merom. Ako je on, pak, dobar, zašto njemu stavljati u izgled to da će, ukoliko ne bude možda ispoštovao nečiju političku želju ili ne bude dobar drug sa nekima unutar samog sistema pravosuđa ili javnotužilačkog sistema, on posle osam godina biti razrešen. Dakle, mi ostajemo i dalje pri tom predlogu. Kada na kraju saberemo sve te predloge koje ne iznosimo prvi put, kada konstatujemo stanje u našem pravosuđu koje jeste katastrofalno i kada znamo da je poverenje građana u srpsko pravosuđe na izuzetno niskom nivou, a samim tim i poverenje u državu, mi postavljamo pitanje zašto, ministre, ovaj predlog zakona imamo po hitnom postupku, a ne predlog zakona koji bi na celovit način uredio sistem pravosuđa, gde bi svi zajedno pokušali da pravosuđe u Srbiji izdignemo na neke grane koje bi dale perspektivu razvoju Srbije kao pravne države. Uzgred samo da kažem, ovo takođe nije bilo u skladu ni sa važećim poslovnikom, niste obrazložili razloge za hitan postupak, ovo se ne odnosi na vas, gospodine ministre, predsednik Skupštine treba da vodi računa o ovim stvarima, nisu obrazloženi razlozi za hitan postupak. Hitan postupak, piše kako može i koji su razlozi, potrebno je da su u pitanju okolnosti koje se nisu mogle predvideti itd, a ovde ništa od toga nije navedeno, samo jedna opšta odredba da mogu nastati neke štetne posledice ukoliko se ne smanje plate, odnosno ukoliko se ne stavi u neravnopravan položaj onaj ko sudi u Specijalnom sudu u odnosu na onoga koji ne sudi. Ne znam za koga to mogu nastupiti tada štetne posledice, jer jedino mogu nastati za pravdu. Hvala vam.
Javio se po Poslovniku prvo gospodin Krasić, pa gospođa Čomić, a pre toga će dobiti reč ministar, ali molim vas samo da vam dam tri obaveštenja. Prvo, molim poslanike da čitaju, poštuju i prate zakone. Nijedan od ovih sedam zakona nije po hitnom postupku, gospodine Markoviću, nijedan. Dakle, hitni postupci su povučeni pre nekih mesec dana, molim vas, nijedan nije po hitnom postupku i nemojte da se brinete. Drugo, izvinite, gospodine ministre, imam još dva obaveštenja, jedno je - otkazuje se 18. sednica Odbora za prosvetu zakazana za 27. juni 2005. godine. To je posledica činjenice da je danas u ime predlagača povučen iz procedure zakon o visokom obrazovanju. Molim vas, nemate razloga da dobacujete, jer sada radimo po novom poslovniku i činjenica da predstavnik predlagača povlači zakon, a mi smo sada definisali novim Poslovnikom, to samo može iz procedure, inače bi morao da uputi predlog da se povuče iz dnevnog reda i onda bi se Skupština o tome izjasnila. Prema tome, svaka izjava ministra je povlačenje iz procedure, a u protivnom bi se tražio predlog o kome bi se Skupština izjasnila. Tako da znate, i da budete svi spremni, da ćemo u ponedeljak, u stvari, nastaviti raspravom u načelu od tačke 9. do 16, i vrlo je važno da biste mogli da se pripremite, da se ne dešavaju ovakve greške da pomislite da je neki zakon po hitnom postupku. Hvala najlepše. Izvinite još jednom, gospodine Stojkoviću, izvolite.
Probaću da odgovorim na par pitanja koja su ovde postavljena kao problem i direktno upućena meni. Što se tiče kodifikacije Krivičnog zakona, mislim da ga prvi put dobijamo. Ako ste primetili, stavljeno je više amandmana, jer je čekajući u Skupštini da bude usvojen proteklo više od šest ili sedam meseci, a mi smo usvojili još nekoliko bitnih deklaracija i međunarodnih konvencija, pa smo imali napuljsku, pa smo imali o sajber kriminalu, pa smo imali o korupciji u građansko-pravnoj oblasti itd, da ne nabrajam. Iz tih razloga mi smo probali da kodifikujemo sve, ali nama kao pravnicima je jasno da nikada ne možete sve kodifikovati, moramo one osnovne stvari kodifikovati, a život je nešto drugo, pojavljuju se uvek nove stvari i regulišu se po pravilu posebnim zakonima, odnosno u svakom zakonu može da se pojavi krivično delo. Želja je baš bila da mi što više tih osnovnih i bitnih stvari obuhvatimo kodifikacijom, i to smo uspeli. Moram da ukažem na stalnu grešku koja se ovde javlja. Kada se govori o ovom zakonu o sajber kriminalu, odnosno o organima, nigde se ne govori o odeljenjima. Jedan sam od onih pobornika koji smatra da ne smemo cepati sud kada god se pojavi nešto novo, ali specijalizacija mora da postoji i ona i danas postoji, a sud je jedinstven. Vi imate i danas odeljenja, odnosno posebna veća za radne sporove, imate za autorska prava i industrijsku svojinu, ali ona veća koja rade te predmete, rade i neke druge predmete i nema posebnih odeljenja. Koliko znam, tu je veće. Kod tužilaštva imate posebnog tužioca, ali vi zaboravljate da je to organ gonjenja i nije sud, i mi to pokušavamo da održimo. Što se tiče pitanja podizanja takse, tačno je da su neznatno podignute, jer polovina je inflacija, ne cela, ne pet puta kao ranije, i po deset puta, nego 50 posto od inflacije koja je bila i to računajući da je moglo da se ne podigne, pa da se daje iz budžeta, ali onda opteretite sve ljude koji uplaćuju u budžet, a dobar se broj ne pojavljuje pred sudom. U tom smislu se vodilo računa o tome. Što se tiče primedbi koje su upućene u suštini direktno meni, iskreno da vam kažem, malo sam zbunjen. Mislio sam da su zakoni na dnevnom redu, ali sam shvatio da sam ja ovde na dnevnom redu, pa su stavljene razne primedbe. Jedna od onih koja je stavljena, a rekao sam da je netačna, ali ponavlja se. Pretpostavljam da su čuli šta sam rekao, ali sada vidim da nisu. Reći ću još jednom, kada se radi o posebnom odeljenju, ne o specijalnom sudu, nego o posebnom odeljenju, ovde se kaže da izvršna vlast želi da nametne svoju volju, pa moram da uputim sada informaciju i građanima, da se vidi kako se manipuliše. Plate sudijama u posebnom odeljenju određene su tako što je Vlada donela zaključak i digla im tri puta plate, znači, Vlada, nema veze sa zakonom, jer Vlada bi mogla, primera radi, i sutra da smanji te plate, pa da kaže nema dovoljno. Ako bi bilo neke intervencije, to je bilo tada i onda se javlja jedna velika opasnost kada izvršna vlast nagrađuje tri ili četiri puta nekoga, otpada onaj osnovni princip koji smo mi prihvatili o nezavisnom prirodnom sudiji, a to je onaj sudija koji stvara sliku nezavisnosti. Bez obzira da li sam okrivljeni, branilac ili tužilac, kod građana to mora da se stvori, ali ako kao izvršna vlast mogu da dam i deset puta nekome platu, onda se stvara slika o zavisnom sudiji i sudiji plaćeniku. Mi smo želeli to da izbegnemo i to radimo sami. Što se tiče umanjenja, kako kažu, odnos je ostao isti. Sada ću vam reći, osnovna plata tih sudija je 87.000, a plata sudija Okružnog suda u Beogradu je oko 40.000; znači, jedan prema dva koma nešto je odnos. Sa ovim izmenama plata se povećava kod sudija Okružnog suda u Beogradu na 52.000, a ove sudije će dobiti osnovnu platu 114.800. Znači, i te kako im se povećava plata. Čak se odnos zadržava isti. Tako da molim da jednom to raščistimo i da se ne stvara netačna slika u javnosti. Moj kolega reče da sam stariji, iskusniji i da imam znanja. Mogao je bar nešto da prihvati ili da zapamti šta sam rekao. Povezuje opet mene sa Bagzijem, ne znam kako. Možda je mogao sa tim tužiocem koga su birali ili sa onima koji su to iznosili. Jer, bilo je rečeno da ima neki stenogram, to je rekao novinar Vasić, i pustio je neki stenogram. Zaista ne znam da li postoji ili ne postoji, gospodin Vasić očigledno ima bolje odnose, i to sa gospodinom Prijićem, a ne ja, jer je u "Insajderu" najavljeno, u izjavi gospodina Popovića, da ministar Stojković vrši pritisak na tužioca Prijića da ne pusti stenogram. Tada sam saznao, znači, da ima stenogram. Ali, očigledno to znaju ljudi iz ove druge branše, a ne ja, jer nisam imao prilike da ga vidim, niti sam znao. Tada sam otvoreno pozvao - izvolite, pozovite gospodina Prijića, neka pusti ceo stenogram, da vidimo šta piše u njemu, pa i sam da se upoznam. Više ga nije bilo u "Insajderu", to ste primetili, posle onoliko najava i reklamiranja, više ga nije bilo. Zašto? To govori o jednoj vrlo jasnoj situaciji. Pošto ne znam gospodina Prijića, očigledno se radilo o neistinitim manipulacijama, i to se ponavlja i sada. Ali, drugi ljudi očigledno ga znaju. Kaže se, tražio sam smenu gospodina Prijića. Rekao sam: nijednom nisam spomenuo, niti me on interesuje. Zato ga nisam ni upoznao, čak ga nisam ni upoznao, da dođem i kontaktiram sa njim. Njega postavlja tužilac, po isteku može da ga smeni ili da mu produži. Nemam nikakve veze sa tim. To ponavljam, ali neko će valjda to sada upamtiti. Kada budem imao prilike da postavljam, možda ću ga i postaviti, možda neću, ali nemam sada prilike. Rečeno je u aferi, nije rečno, kaže ne za vas, ali za vašu Vladu, a ja član Vlade. Ne znam koje afere, da li je to ona koja izlazi svaki dan u novinama, nijedna se ne dokazuje. Čak sam javno rekao - uzeću vam za naftu. Išla je u jednom listu. Koji je razlog i obračun njegov sa nekim ministrima, to je druga stvar. Ali, ako smatrate da je to afera, pa još neistina da je navodno Vlada osnovala neku komisiju, sama sebe da kontroliše, potpuna je neistina. Radio je Ubpok, došao do zaključka da je to čak dobar posao, da ne detaljišem. Prema tome, možete vi svaki put da produkujete neku neistinu, ali to treba zaista i dokazati. Napominjem, nemojte vezivati bar mene, jer meni jeste stalo do obraza. Rekli ste da sam uticao na bilo koji način na kadrove prilikom izbora, a i ostale stranke, a sami kažete kada se postavi pitanje da je on DS-ov – ne dolazi u obzir. Nadam se da ćemo se jednom izboriti da biramo ljude, a da nemaju nikakvog uticaja stranke, niti bi, po meni, sudije i tužioci smeli da budu ni članovi DS, DSS-a, radikala. To je moje zalaganje. Tako da me čudi vaš javni stav da može da bude član stranke, pa znači da biramo stranački ponovo te iste organe. Na kraju, vaš predlog o reformi pravosuđa. Uostalom, imate ocenu Saveta Evrope, kako je bilo i gde se krenulo. Imate jednu stvar koja mene iznenađuje. Sami ste rekli da je moglo bar da poslušate šta govorim, ako nećete da prihvatite. Ali, vi ste rekli, tužioci će sami sebe birati, sami sebe kažnjavati. Odlično, dobijate državu tužilaca. Nikome ne polažu račune. Šta onda imate? Očigledno da ste pogrešno shvatili da ovo jeste sistem podele vlasti, ali podele vlasti u kojoj je sudska, ne tužilačka, lepo kaže – sud; one se uzajamno prožimaju i kontrolišu. Ovaj vaš predlog bi značio da oni mogu sami da rade šta hoće, nikome ne polažu računa. Jedino bi morali vi da objasnite ko će obezbediti sredstva za tu državu tužilaca, pošto bi bili nezavisni i radili bi šta hoće? Mislim da to ne ide tako. Ipak, ponovo vas informišem da je urađena strategija nacionalne reforme pravosuđa. Bio je prvi nacrt, bio je okrugli sto, ljudi su stavili primedbe i predloge, raspisan je tender, međunarodne organizacije, sada ćete imati dokument početkom jula, svi ćete ga dobiti, moći ćete da vidite kako izgleda reforma pravosuđa. U skladu s njom radne grupe će raditi i osnovne zakone. Odmah da kažem, malo će zavisiti od Ustava, jer to treba poklopiti sa osnovnim principima koji treba da budu predviđeni u Ustavu. Što se tiče neažurnosti, stanje jeste tragično, slažem se sa vama, tako smo ga nasledili. Ali se stanje poboljšava ovim izmenama i, kažem, po poslednjim podacima - dvadesetak posto je poboljšana ažurnost. Dobar broj sudova uspeo je da natera sudije da urade presude, koje nisu rađene po godinu, dve ili tri dana. Tako da bar imamo tu satisfakciju.Pitanje kvaliteta rešiće se edukacijom i poboljšanjem znanja sudija koje smo zatekli. Šta da radimo, to imamo i moramo se s tim izboriti. Ali, sigurno ćemo to uraditi. Još jednom molim da se vratimo na zakone, a ako bude potrebno, nemam ništa protiv da sednemo i da porazgovaramo o meni lično, ali da ne zadržavamo Skupštinu. Hvala.
Zahvaljujem se. Prvo, po Poslovniku Zoran Krasić, pa potom po Poslovniku narodni poslanik Gordana Čomić, a potom gospodin Marković.
Ne bih tačno mogao da kažem koji je to član, da li je 101, 102. zbog ove situacije zbog Poslovnika.
Kažite: Bivši 100, a onda ćemo da vidimo kada dobijemo Poslovnik. To uvažavam.
Ovde je sa govornice izneta jedna strahovita laž - da SRS utiče i kreira kakva će biti kadrovska politika u pravosuđu Republike Srbije. Pri tom moram da navedem da nema nijednog člana SRS u Visokom savetu pravosuđa, nema nijednog člana SRS u Ministarstvu pravde. Moram da navedem da se samo protiv članova SRS još uvek vodi krivični postupak. Bilo bi ružno, jer bi upropastilo princip, a želim principijelno da diskutujem, da se iznese lični primer ili primer nekih ljudi iz SRS, koji su u ovoj sali, koji su predmet interesovanja, i to zvaničnog interesovanja, protiv njih se vode i krivični postupci, ne samo u Beogradu, nego i drugim mestima, još iz perioda kada su obavljali državne funkcije. Evo, četiri-pet godina ti postupci su u fazi istrage, ili podnete krivične prijave, kao sredstvo pritiska. Shodno onome iz čijih usta je izašla ta lažna tvrdnja, sada vidim kakva je ta taktika. To je taktika - vi ste 15 godina bili na vlasti, da, 15 godina smo mi bili na vlasti, i dok smo bili na vlasti istovremeno su naši ljudi, naši poslanici, predsednik stranke, išli u zatvor, i u Gnjilanu, i ovde više puta u Beogradu. Oni su, kao predstavnici vlasti, zatvarani i držani u zatvoru, sve kao predstavnici vlasti, u režiji mentalnog viđenja, mentalnog sklopa ove žute Demokratske stranke. Da kažem vama iz Demokratske stranke. Prosto čovek ne može da pogreši kada glasa, samo neka glasa suprotno od onoga što vi glasate i neće da pogreši. Sada, vama je poprilično krivo, jer više Vlada ne bira tužioce. Vi ste pričali o nezavisnosti i samostalnosti, ali onda onaj vaš Batić, lustrirani, na sve moguće načine želeo je da sprovede "Sablju", da maše tom sabljom gde god stigne. Promahao je kroz pravosuđe i stvarno imamo loše stanje što se tiče našeg pravosuđa. Ali možda i nije dobro da mi toliko to potenciramo, koliko je loše zbog onih ljudi koji se javljaju sudu sa tužbama, žalbama i očekuju pravdu. Valjda je svima jasno - politika Demokratske stranke jeste destrukcija. To što se međusobno svađate 2001. godine, kako ste šta trgovali, oko kog zakona, to je vaša stvar, vaš problem. Srpska radikalna stranka nije vam pravila društvo, jer i sada smatramo da su svi ovi zakoni iz oblasti pravosuđa duboko suprotni Ustavu Republike Srbije. Dogovorite se ko je više napravio štete srpskom pravosuđu. Nemojte da zaboravite ni Batića, nemojte da zaboravite sablje, nemojte da zaboravite šta ste radili, ali nemojte samo da lažete da Srpska radikalna stranka određuje ko će gde da bude sudija, predsednik suda ili tužilac. To je toliko ortodoksna laž da vam više niko nikada neće poverovati bilo šta što kažete.
Hvala, gospodine Krasiću. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, na osnovu stenograma sednice Narodne skupštine za danas, 24. juna 2005. godine, beleženo u vremenu između 13,55 i 14,05 časova, ističem povredu člana 143. prečišćenog teksta Poslovnika Narodne skupštine, koji još uvek nije dobio potvrdu na sednici Zakonodavnog odbora, ali za pretpostaviti je da će i član i tekst člana 143, koji je izmenjen na osnovu amandmana na Predlog poslovnika, ostati u istom tekstu, a ako ne ostane, imaćemo drugu vrstu problema. Dakle, povređen je član 143. stav 2. zbog toga što je ministar Slobodan Vuksanović u navedenom vremenu izjavio - "hvala vama što ste mi dali reč i zbog poslanika i zbog javnosti, hteo sam samo da vas obavestim o dogovoru koji smo postigli presednik Skupštine i ja u ime Vlade". Ovo nije poslovnička greška, ali je greška i to ozbiljna greška, ko god se razume u poslovnik i u skupštine. Dakle, "predsednik Skupštine i ja u ime Vlade o trenutnom i privremenom povlačenju sa dnevnog reda zakona o visokom obrazovanju, iz razloga uvažavanja poslanika svih stranaka koji su podneli veliki broj amandmana, neuobičajeno veliki broj amandmana, a želja nam je da što više ili gotovo sve amandmane uvrstimo. Da bismo to mogli da postignemo, potrebno nam je nekoliko dana, određeno vreme, jer zakon o visokom obrazovanju nije ni stranačko ni političko pitanje, to je akademsko pitanje". Član 143. stav 2, dakle novi stav u Poslovniku kaže "Narodna skupština, na obrazloženi predlog predlagača", u ovom prvom redu drugog stava člana 143. nije precizirano da li se radi o pismenom ili usmenom obrazloženju. Nisam vas zamarala čitanjem stenograma do kraja. Ministar je pokušao da da obrazloženje kako su se predsednik Skupštine i on u ime Vlade dogovorili. Dakle, on može da odluči da povuče određenu tačku iz dnevnog reda sednice, što je ministar izgovorio, koja je u toku, sve do početka pretresa te tačke na sednici Narodne skupštine, pod uslovom da sednici prisustvuje najmanje 126 narodnih poslanika. Dakle, prekršen je ovaj stav. U pokušaju da proverim podatke pre nego što izreknem povrede Poslovnika, jer smatram vrlo ozbiljnom povredom procedure svaku povredu Poslovnika, dobila sam interno obaveštenje, pa onda konsultujte stenogram, i zvanično od strane predsednika Skupštine, da oni ovo tumače kao povlačenje iz procedure, što je potvrda da je ovaj član Poslovnika prekršen. Dakle, ili je predsednik morao da zakaže dan za glasanje ili je morao da upozori ministra, ako već nije naučio Poslovnik Narodne skupštine, pre nego što je ušao u ovu salu i obratio se nama narodnim poslanicima i uzeo reč, morao je biti upozoren, ili se moralo postupati strogo po odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Ne očekujem naravno da će rezultat biti išta drugo osim glasanja o povredi Poslovnika Narodne skupštine, ali stenograma radi i poštovanja procedure radi, dužna sam da istaknem ovu povredu Poslovnika, člana 143, na ovakav način. Greška koja se dalje pravi, da se ovo tretira kao povlačenje iz procedure, u suprotnosti je sa ustavnim obrazloženjem koje je dao ministar, jer on tvrdi da mu treba određeno vreme, nekoliko dana, jedan kratak vremenski razmak koji je potreban našem skupštinskom odboru i ljudima iz Ministarstva da bi amandmani ušli u tekst zakona. PREDSEDNIK (Predrag Marković): Izvinite, obratite pažnju na vreme, pošto je prošao jedan i po minut, a kao i vi držim svaku povredu Poslovnika strogom povredom, pa vas molim da vodite o tome računa. Pre jedan i po minut je trebalo da završite. Molimo, privedite kraju svoje izlaganje, po Poslovniku. Hvala. Moje izvinjenje. Dakle, to se dešava zato što nije na vreme Zakonodavni odbor doneo prečišćeni tekst i sad imamo problem da pratimo, da vidimo da li je prihvaćen amandman o tome da se izricanje povrede Poslovnika skratilo sa pet na tri minuta.
Oprostite, gospođo Čomić, Zakonodavni odbor se o tome neće izjašnjavati u ovom sazivu. I ranije je bilo tri minuta i to uopšte nije promenjeno. Po Poslovniku je tri minuta, po amandmanu je pet minuta, verovatno je lapsus. Budite ljubazni i završite.
Pravo na repliku je tri minuta. Nisam tražila repliku, nego povredu Poslovnika, a Zakonodavni odbor je u obavezi da na svojoj sednici glasa o prihvatanju prečišćenog teksta Poslovnika Narodne skupštine. Što pre to uradi, to bolje za sve nas. Hvala vam.
Hvala vama. Dakle, još jednom potvrđujem, ništa se nije menjalo i u ovom novom poslovniku i u prethodnom, i u onom pre toga, i u onom pre toga, i po Poslovniku i po replici je bilo tri minuta. Nažalost, dalje nisam pratio. Dužan sam da dam objašnjenje, pošto vidim da je izazvala zabunu činjenica da je ministar ovde dao obaveštenje. Pročitala je sada gospođa Čomić izvod iz stenograma, u kome nema zareza, pa se stiče utisak da kao predsednik i ministar u ime Vlade - ne, nego predsednik i ministar, u ime Vlade, jer je ministar u ime Vlade, kao što je to sad gospodin Stojković. On je ovde u ime predlagača i obavestio je Skupštinu o povlačenju. Da je on išta predložio Skupštinu, usmeno ili pismeno, po novom Poslovniku, to može da izazove zabunu, i vi ste u pravu, jer sada još uvek nemamo prečišćeni tekst. Po novom Poslovniku, o tome bi Skupština morala da se izjasni, ali on ni na jedan način nije to uradio. On je samo obavestio o tom dogovoru, te da ne bi bilo problema, jer korišćenje reči "kolokvijalno", vi ste u pravu, nije detaljno objašnjeno. Nije detaljno objašnjena upotreba pravničkih termina i tu ste potpuno u pravu. Ali, da ne bi bilo zabune, još jednom sam obavestio Skupštinu o tome, da bi se konstatovalo da je tim obaveštenjem predlagač povukao iz procedure. Sada, pošto je vrlo važno da sve radimo po Poslovniku i zakonu, još jednom pitam - ovde je u ime predlagača gospodin Stojković, koji je takođe prisustvovao tim dogovorima, dakle Vlada povlači, po Poslovniku, iz procedure. Zahvaljujem. Možete konsultovati još jednom stenogram, možemo ponoviti i deset puta, ali smo razumni ljudi i znamošta je predlog, a šta je obaveštenje. Po Poslovniku, reč ima gospodin Marković, pa onda replika gospođe Čomić. Gospodine Markoviću, da li po Poslovniku tražite reč? Izvinite, ja sam zamenio, nisam znao. Izvolite vi, a onda idemo redosledom. Gospodin Anđelković je vodio sednicu i nastaviće da vodi, pa će on znati tačan redosled. Hvala vam.
Gospodine Markoviću, za vas sve, samo što niste hteli da me zamenite dva minuta.
Gospodine Anđelkoviću, to je za ono što ste mi isključili mikrofon pre mesec dana, tako da smo na istom. Javio sam se za reč zbog toga da ne ispadne, gospodin predsednik Skupštine mi je replicirao na neki način malopre, kada sam rekao da objašnjenje za hitan postupak u ovom materijalu nije dat, saglasno Poslovniku Narodne skupštine, i odmah sam rekao da ne tražim ni objašnjenja, ne tražim ništa. Kako ne bi bilo zabune, ovde jasno piše da je to saglasno članu 157. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, hitan postupak, i onda sam rekao da nije ispoštovana odredba člana 157, i samo toliko sam hteo da vam ukažem, ništa više od toga. Smatrao sam da je to vaša greška i da ubuduće treba da vodite računa o tome da se poštuje hitan postupak. Znam šta je posle bilo, ali govorim vam da je ovo materijal. Samo želim da kažem da ovde piše hitan postupak i u nesaglasnosti je sa ovim nazad. Ništa više od toga, nisam tražio da polemišemo o tome.
Reč ima gospodin Marković, Poslovnik, replika, da završimo...
Molim vas, da ne bude da gospodin Milan Marković nije u pravu, opominjem sve, vodite računa o poslanicima, molim vas, nemojte da skrivate dokumentaciju od gospodina Markovića, treba da bude obavešten. Dajte mu na vreme, ministarstvo je pre dva meseca povuklo hitan postupak, trebalo je da ga o tome obavesti. Cela služba radi, umnožava, troši novac na to obaveštenje i na kraju ne date gospodinu Markoviću. Molim vas, dajte mu na vreme. Hvala.
Polako, da vidimo prvo da li ima još neko po Poslovniku. Gospodine Ristiću, po Poslovniku? Izvolite. Poslovnik mora prvo, pa replika. Uvek je bilo, prvo Poslovnik, pa replika. To je poznato.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, novog, član 143, jer je ministar Vuksanović povukao sa dnevnog reda Predlog zakona, a za šta je trebalo da se ispuni uslov da u sali postoji 126 poslanika. To znači da je predsedavajući u tom momentu morao da utvrdi kvorum od 126 poslanika, a što nije učinjeno. Prema tome, tu je povređena procedura. Nemoguće je da se sada ministar pravde u ime Vlade izjašnjava naknadno o izjavi ministra Vuksanovića, da je pojašnjava i menja njeno pravno dejstvo. Nemoguće je sada se izjašnjavati o predlogu zakona koji više nije u proceduri. Predsednik Skupštine, gospodin Marković, ponovo je prekršio Poslovnik, u nameri da obmane poslanike i javnost Srbije u vezi sa propustom koji je on, kao predsedavajući, u tom momentu učinio. Ne mogu da shvatim da ministar pravde može da daje izjavu koja ima određeno pravno dejstvo na proceduru ove skupštine, a u vezi sa nečim o čemu se već njegov kolega Vuksanović izjašnjavao. S druge strane, ministar pravde nije ovlašćeni predstavnik da zastupa pred Skupštinom predlog Vlade o visokom obrazovanju. Sve su to propusti na koje ukazujem i tražim da se Skupština o tim propustima izjasni. Želim da dopunim i to da je predsednik Skupštine, gospodin Marković, opet obmanuo i Skupštinu i javnost u vezi sa materijalom koji se odnosi na set zakona o pravosuđu. U materijalu koji su poslanici dobili piše da je predložen hitan postupak, iako za to nije dato adekvatno objašnjenje. Bez obzira da li se radi o hitnom postupku ili ne, mi ukazujemo na jednu posledicu, ukazujemo na način ponašanja Vlade, koja ovde u potpunosti ignoriše učešće poslanika u raspravi, jer ne daje adekvatno obrazloženje za svoj zahtev da se vodi sednica po hitnom postupku. Ovde su neka nebulozna objašnjenja, koja uopšte "ne piju vodu". Što se tiče obaveštavanja poslanika, a o kojima je govorio predsednik Marković, moram da uložim jednu javnu kritiku. Kao poslanik sam se izjasnio da u elektronskom obliku dobijam obaveštenja o svim aktivnostima Skupštine, popunio sam obrazac i formular i izjasnio se da li ću u elektronskom vidu, da li ću na poštu i ličnu kućnu adresu ili ovde preko poslaničkog kluba, i nisam dobio do sada nijedan podatak u elektronskom obliku, a što pokazuje samo da se predsednik Skupštine pred javnošću... (Predsedavajući: Vreme.) ... hvali kako je unapredio rad, a u suštini svoje obaveze, i objašnjenja i obaveštenja nisu ...
Gospodine Ristiću, vreme. Dobro, da li još neko po Poslovniku ima. Nema. Pre replike, samo sekund, gospodine Vučiću, ako vam nije problem, samo da objasnim, zamolio bih vas da sačekate. Član 143. o kome se vodi ovolika polemika, moram da budem iskren, kada je usvojen, o njemu sam govorio i na Administrativnom odboru, i upozorio sam na problem koji može doći kada je reč o povlačenju predloga zakona. Međutim, mislim da treba Administrativni odbor, pre nego što se Skupština izjasni o povredi članova koji su danas u toku dana istaknuti da su povređeni, da pokuša još jednom tumačenje ovog člana i zauzme stav. Međutim, podsećam šta piše u tom 143. članu. U stavu 1. kaže – predlagač zakona, znači Vlada ili ministar, ima pravo da povuče predloge zakona iz procedure sve do završetka pretresa predloga zakona na sednici Narodne skupštine. To znači, kada se taj predlog povuče od strane Vlade ili ministra, da u tom slučaju on, ni taj akt koji je predložen, zakon, ni amandmani, ništa od toga više ne važi. Sve mora iz početka. U stavu 2 piše – kada Narodna skupština, na predlog predlagača, sa 126 prisutnih poslanika povuče taj predlog, ostaje i osnovni zakon, i ostaju i svi amandmani u proceduri, s tim što nije to više na dnevnom redu. Znači, nije više na toj sednici, ali kada se stavi na sledeću sednicu, i osnovni zakon, i svi amandmani koji su do tada bili podneti, važe. Tako piše u članu 143. novog Poslovnika, ali mislim da bi bilo dobro, bez obzira na moje tumačenje, trenutno predsedavajućeg, a imajući u vidu da ovo nije moj amandman, jer da je moj, kao i onih desetak, bio bih potpuno siguran u tumačenje, bilo bi dobro pre nego što ova skupština bude glasala da i Administrativni odbor da pravno tumačenje zbog budućih ovakvih akcija ili kaže svoj stav povodom ovog člana. Mislim da na taj način oko tog pitanja treba. Izvinjavam se, gospodine Vučiću, vama, ali procedura je takva da smo morali prvo Poslovnik. Izvolite, gospodine Vučiću, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, nešto nas je pominjao gospodin Marković, Milan Marković, nisam u stanju više da do kraja pamtim sve što je izgovorio, samo sam jednu stvar uspeo da upamtim, jer je bila važna i teška optužba, a to je kako mi vršimo kadrovisanje u srpskom pravosuđu, zajedno sa još nekima. Prosto, to je notorna laž i nemam više šta da dodam, sve ostalo je na dušu gospodinu Markoviću. Izašao sam da bih vam saopštio informaciju da je Haški tribunal ponovo protivpravno doneo odluku o zabrani svih kontakata sa spoljnim svetom predsedniku SRS Vojislavu Šešelju. Tu odluku su doneli danas. Na osnovu čega, kako, niko ne zna, ovo sam vam saopštio zato što smo uspeli da dođemo do te informacije iznutra, dakle, od onih koji znaju precizno šta se u Haškom tribunalu zbiva. Očigledno, a ovo sam izašao pre svega zbog građana Srbije, da se vodi jedna široka organizovana akcija protiv SRS, a sada ću građanima Srbije pročitati da vidite, poštovani građani Srbije i vi dragi poslanici, da čujete na čemu se zasniva zahtev ovog banditskog lobija, lobija psihopata sedam nevladinih organizacija, a posebno na čelu sa Fondom za humanitarno pravo šefa bandita Nataše Kandić, na čemu se zasniva njihov zahtev za pokretanje nekakvog predkrivičnog postupka. Nisu naučili ni šta je jednačenje po zvučnosti, pa ne znaju da se D ispred K menja u T, ali valjda će se opismeniti. U zatvoru će imati dovoljno vremena da nauči kako to ide. Između ostalog kaže, zamislite, to što gotovo sve institucije Srbije, i što je VBA, tj. Vojno-bezbednosna agencija, navodno utvrdila da ne poseduje dokumente koji terete ili povezuju Nikolića sa ratnim zločinima, kaže, još jedanput ukazuje na praksu prikrivanja i poricanja zločina koje su počinile srpske snage u oružanim sukobima. Dokaz za to, kaže: "U prilog tome govori činjenica da je državni vrh Srbije 10 godina skrivao dokumenta o učešću MUP-a Srbije u pokolju srebreničkih Bošnjaka". Kakve to veze ima sa Tomom Nikolićem i sa bilo kim, ne zna niko živ. Luda žena potpuno. Samo za radijator da je vežu, ne znam šta drugo da vam kažem. Slušajte dalje, da se ne bi vadila na bitno smanjenu uračunljivost, onda citiraju njega iz nekih intervjua od ranije i kažu: "To se prikazuje u ratu, na principima na kojima je četništvo i nastalo. Kada je rat završen, kada su se četnici vratili u Srbiju, mi smozvanično objavili da je raspušten SČP. Nama nije stalo do četnikovanja po kafanama." To je još jedan dokaz. Ko govori istinu, Tomislav Nikolić, koji je, kaže "isticao svoje ratne poduhvate čak i sa govornice Skupštine Srbije ili Tomislav Nikolić koji sad tvrdi da on igrom slučaja nije ni metak ispalio". Da li može neko da mi objasni nešto u ovome. Slušajte ključnu tvrdnju: "Ništa manje nije važno da se utvrdi kada je on zaista bio na ratištu, jer se razlikuje njegova izjava i izjava Aleksandra Vučića, jedan kaže 5. decembra, drugi kaže 6. decembra". Velika razlika, a 3. i 4. novembra su bila poslednja ubistva. To je mnogo značajna razlika. Onda kaže: "Sumnju da je Tomislav Nikolić učestvovao u ubistvima civila u Antinu izneo je poslanik Narodne skupštine Srbije (zamislite koji), Žarko Korać, rekavši u izjavi za RFE da će se podaci o onome što se dogodilo u Antinu pronaći ovih nedelja (ide Žarko da kopa), kao i šef Biroa za komunikacije u Vladi pokojnog premijera Zorana Đinđića, Beba Popović, u dodatku emisije "Insajder" TV B-92". To su, dragi moji prijatelji i poštovani građaniSrbije, dokazi. Pogledajte šta su psihopate u stanju od Srbije da urade. Pogledajte šta je ludački lobi u Srbiji u stanju da napravi. (Predsedavajući: Vreme). Gospodine Anđelkoviću, završavam. Znam da vam je ovo bilo veoma zanimljivo, pošto ste čuli mnoštvo dokaza. (Predsedavajući: Zato sam vas pustio minut i po više). Hvala vam, gospodine Anđelkoviću. Ovo sa Vojislavom Šešeljem takođe nije nimalo slučajno. Hoću samo da se zahvalim svim građanima na veoma velikoj i širokoj podršci koju nam daju, da znaju da se njihovih medijskih pritisaka, njihovih laži, falsifikata i obmana nismo uplašili, da ćemo se protiv ovakvih ludaka boriti, da ćemo ih pobediti i da ne brinu ništa, spasićemo Srbiju ovakvih spodoba i onih koji pokušavaju da unište Srbiju. Srbija zaslužuje mnogo više, Srbija zaslužuje mnogo bolje, a onikoji se ovim bave na ovakav način, oni koji čitaju novine, to prenose i to im je glavni izvor, ne znaju ni sami čega, niti znaju da navedu ime ni koga, ni kada, niti bilo gde drugo, njima je mesto negde u blizini radijatora, ali se plašim da bismo radijator džabe potrošili. U svakom slučaju, to će nadležni državni organi morati da pronađu rešenje, a vi, građani Srbije, još malo se strpite. Ovo su poslednji okupacioni izdisaji, ovo im je pred kraj. Dosta je bilo njihovog mučenja i maltretiranja naroda Srbije. Uskoro u Srbiju stiže sloboda za sve nas, i za vas, gospodine Blažiću.
Replika, narodni poslanik Nataša Jovanović, pa potom narodni poslanik Gordana Čomić na izlaganje predsednika Skupštine.
Gospodine Anđelkoviću, pre nego što krenem da repliciram trenutno odsutnom Milanu Markoviću iz DS, da vam kažem da nikako nema logike taj Poslovnik. Jeste da to tako striktno piše sad u novom članu i u prethodnom, ali ako se budete držali toga da poslanik odmah po izlaganju prethodnika dobije pravo na povredu Poslovnika, dovešćete onoga ko je prozvan i ko treba da replicira, kao što je slučaj sada kada, posle pola sata, dobijam tu mogućnost, u jednu situaciju da hipotetički on to može da uradi i nakon par sati. Jer ako se 100 poslanika prijavi za povredu Poslovnika, onda je to posle besmisleno. Htela sam da u trenutku kada repliciram gospodin Milan Marković bude u sali, da bi sa ovog mesta gde sada sedi gospodin Cvetković demonstrirao kako može da se protegne dva metra unapred i da ubacuje tuđe kartice u identifikacionu jedinicu, što je činio za vreme DS i DOS-a na vlasti,zajedno sa tada zamenikom ministra inostranih poslova Aleksandrom Joksimović. On je meni rekao, kada je govorio, da je to jako duhovito. Mislim da je to jadno i da je poražavajuće da uopšte ponovo u nekom sazivu u skupštinskim klupama, a on je, vidite, potpredsednik Skupštine, može da sedi takav poslanik. Onaj isti koji je jutros za sebe rekao da je pravnik i legalista, taj koji se dva metra protezao da bi tuđu karticu ubacio, da bi je registrovao i glasao za raznorazne zakone koje je DOS donosio, taj isti poslanik koji je podržavao sve odluke tadašnjeg predsednika Skupštine Nataše Mićić. Ove iste, koja je zajedno u kolu sa ovom nesrećnicom i ovim đubretom Natašom Kandić, njenom imenjakinjom, a ja sam ovde da svoje svetlo i ime svih Nataša odbranim, na takav način što ću vam reći da je gospodin Tomislav Nikolić, u kontekstu ove hajke koja se vodi protiv njega i protiv SRS, jedan od najčestitijih građana ne samo Srbije, već Kragujevca. Mi Kragujevčani znamo ko je gospodin Nikolić, jedan od osnivača SRS, čovek koji je obeležio istoriju novijeg srpskog parlamentarizma, jer je od prvog saziva poslanik u Skupštini. Svakako je primer za ugled, i kao otac, i kao suprug, i kao domaćin. Ono što možda niste znali, ali spletom okolnosti je tako, da je to đubre i ta nesrećnica, taj šljam koji postoji danas i koji može da se javi bilo gde i da bilo šta kaže, Nataša Kandić, poreklom iz Kragujevca. Mi pošteni Kragujevčani, a tu računam predstavnike celokupnog naroda koji tamo živi, koji danas živi veoma teško, jer je ojađen, koji je siromašan, koji nema posao, takvo đubre kao što je ona, ne bacamo ni u kragujevačke kontejnere, u kojima mnogi traže način da se prehrane.
Kad je reč o Poslovniku, moje je da primenjujem postojeći Poslovnik. U ovim izmenama sam dao svoj doprinos amandmanima da ispravimo neke predloge koji nisu dobri. Zahvaljujem se Skupštini i predlagaču što su ih prihvatili. Znam da je najbolji poslovnik bio kada sam bio šef poslaničkog kluba i kada smo mi imali parlamentarnu većinu. Tada je replika za replikom mogla odmah da ide. Tako smo, sećam se, jedno mesec dana replicirali jedan drugome, ali novo vreme, nova pravila. I ta nova pravila u novom vremenu moramo da poštujemo. Po tom novom pravilu, reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, replika na izlaganje predsednika Skupštine.
Predsednik Narodne skupštine, u pokušaju obrazloženja za povredu Poslovnika, člana 143, koji sam istakla, rekao mi je da ne razume šta se to desilo, zato što u stenogramu Skupštine nema zareza i tački, pa da mi on objasni. Dakle, čitam stenogram za vreme 13,45-13,55 danas; "Slobodan Vuksanović: Hvala vam što ste mi dali reč i zbog poslanika i zbog javnosti (zarez), hteo sam samo da vas obavestim o dogovoru koji smo postigli (zapeta), (na zahtev poslanika, a u ime tolerancije) predsednik Skupštine i ja u ime Vlade o trenutnom i privremenom povlačenju sa dnevnog reda Zakon o visokom obrazovanju iz razloga uvažavanja poslanika svih stranaka koji su podneli veliki broj amandmana (zarez), neuobičajeno veliki broj amandmana (zarez), a želja nam je da što više ili da gotovo sve amandmane uvrstimo i da bismo to mogli da postignemo (zarez), potrebno nam je nekoliko dana (zarez), određeno vreme (zapeta), (u ime tolerancije i bilo bi dobro da svi primenimo, u ime tolerancije, govor koji pripada ovoj Skupštini) jer Zakon o visokom obrazovanju nije ni stranačko ni političko pitanje (zarez), to je akademsko pitanje." Dakle, osim što predsednik Skupštine jako teško lično podnosi kada mu se istakne očigledna greška i što bi trebalo da pokuša da se to bar ne vidi tako jako, on dakle ne zna da se stenogram radi sa zarezima, interpunkcijom srpskog jezika i pravopisom koji podrazumeva kucanje tekstova, kao što ne zna da je prekršio i član 27. prečišćenog teksta Poslovnika Narodne skupštine, koji još nije prošao sednicu Zakonodavnog odbora. Član 27. u prvom stavu definiše šta radi predsednik Skupštine i, osim što vrši poslove predviđene Ustavom, prekršenog par puta, predsedava sednicama Narodne skupštine, to nije kršio, stara se o primeni Poslovnika, prekršenog danas, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, prekršenog. Narodni poslanik Milan Marković istakao je povredu Poslovnika o hitnom postupku. Narodni poslanici su dobili materijal za Narodnu skupštinu na kojem piše hitan postupak. To što predsednik Narodne skupštine nema kad ili nije zainteresovan da usklađuje rad službi Skupštine i da da prečišćeni tekst predloga zakona koji se upućuje narodnim poslanicima, to je problem predsednika Narodne skupštine i njegove službe, od sekretara, koji je najodgovorniji i jedino odgovoran, ali njemu, a ne nama, do svih onih koji su dopustili da narodnim poslanicima neblagovremeno budu dostavljana rešenja, odnosno odluke Vlade o povlačenju hitnog postupka. Još jedno, bila sam prekinuta od strane predsedavajućeg, a citirala sam stenogram, dakle, imam prava na tri minuta čistog obrazloženja i dodatno vreme za citiranje odredbi iz Poslovnika ili u ovom slučaju bila sam prinuđena da citiram stenogram, dakle, tri minuta čistog govora i još vreme za citat.
Mislim da sam vam 55 sekundi nadoknadio to što je gospodin Marković vama oduzeo, a inače kada je reč o zarezima i tačkama, gde je gospodin Vuksanović hteo da stavlja tačke i zareze, to stvarno ne znam, to mora kada on izvrši autorizaciju da vidimo, a ovo je služba stavila tačke i zareze, pa ćemo pitati Vuksanovića gde je on hteo tačku, a gde zarez. Gospodin Marković hoće po Poslovniku.
Samo želim da kažem nekoliko stvari. Najpre, vezano za izlaganje predsednika Skupštine Predraga Markovića. Ono je bilo izuzetno duhovito i svi smo se nasmejali zbog toga. Nema potrebe da pokušava sada da napravi situaciju da maltene mi ovde poslanici ne znamo šta smo dobili. Vrlo dobro znam šta sam dobio. U materijalu piše hitan postupak. Ne sporim da je naknadno stigao drugi materijal kojim smo obavešteni da je povučen hitan postupak. Skrećem pažnju predsedniku Skupštine da nisu u saglasnosti prva strana ovog materijala i poslednja sa članom 157. važećeg poslovnika, i samo sam to hteo da kažem i lepo sam rekao, ne tražim nikakvo objašnjenje. Nije bilo potrebe da se povodom toga pravi komedija i da se meni podsmeva predsednik Skupštine ili bilo ko drugi. Dakle, radi se o tome. Mojoj dragoj koleginici Nataši želim da kažem, pošto je bila poslanica, odnosno poslanik u vreme kada sam bio ja, sporna fotografija je nastala 2001. ili mislim da je tada bilo, ne mogu da se setim. Sedeo sam na mestu iza gospodina Cvetkovića. Gospodin Cvetković na mestu gde sedi nema glasačku jedinicu. Kolega do gospodina Cvetkovića, odnosno mesto do gospodina Cvetkovića nema glasačku jedinicu. Mesto ispred, gde sedi gospođa iz stručne službe, nema glasačku jedinicu i mesto pored uvaženog profesora Simonovića nema glasačku jedinicu. U to vreme bilo je neko važno glasanje. Kada sedimo glasačke jedinice smo koristili ove ispred i to je bio jedini razlog tog glasanja takvog. To je posledica rada u ovoj skupštini, gde istina je ima 250 mesta, ali kada dođu ministri, znate i sami kako izgleda ta atmosfera, vrlo često poslanik sedne i na ta mesta gde nema glasačke jedinice, i onda mora da se zaista protegne i da na taj način glasa. Ono što želim da vam kažem, to je i vi to dobro znate, nikada niko nije sporio to glasanje. Ta fotografija jeste korišćena, ali vi znate da nikada niko nije sporio to da sam glasao isključivo, hvala vam na tome, svojom poslaničkom karticom i nadam se da ni vi to ovom prilikom niste želeli da učinite. To bi bilo sve vezano za ovo javljanje po povredi Poslovnika. Ne bih dalje da zadržavam vreme, u nadi da ćemo krenuti da raspravljamo o onome što jesu tačke dnevnog reda, a to je set pravosudnih zakona.
Gospodine Markoviću, ili kolega Markoviću, kako vam više odgovara, bolje je iz drugog reda nego iz Bodruma, tako da što se mene tiče oprošteno je. Narodni poslanik Nataša Jovanović ima repliku.
Gospodine Markoviću, kada celog dana pokušavate da nam dokažete kako ste vi lično tako pošteni, kako biste vi nekoga branili na sudu, ne daj bože da vi nekoga branite, vidim kako biste ga odbranili, onda je trebalo da sprečite ove kojima je kasnije sud nesporno utvrdio, odnosno podigao optužni predlog protiv njih, vezano za izbor guvernera i za ostale krađe glasova u Skupštini. Trebalo je, kao što se desilo u jednom crtanom filmu, niste Pera ali ste Milan, da odete na vreme u policiju da to prijavite i da kažete - oko mene sede lopovi, nečasni ljudi koji to rade zbog toga da bi falsifikovali narodnu volju. Nije mi jasno kako sada pet godina post festum, mislite sve se zaboravilo, nikom ništa. Sada da vas podsetim na nešto drugo. Na mestu gde sedi gospodin Kojčić sedeo je Mile Korićanac. Ušao je jednog dana i kaže - ej zdravo, gde si, šta radiš, sedeo neko vreme, nepozvan čovek, ne zna se uopšte kako, bio, glasao za jedno dvadeset, trideset zakona i onda mu rekli – Mile, idi kući. Da li je to bila Skupština? Nemojte, molim vas, gospodine Markoviću. Vi ste danas, zamislite šta ste sve rekli, želeli da lustrirate ministra, pa onda još neke koji vam nisu po volji, pa ste rekli kako je SRS uključena u kadrovisanje oko izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Završiću time, samo da vas podsetim, za vreme dok ste vi bili na vlasti i vaša DS harala Srbijom, čoveka koji je bio v.d. direktor neke propale gumarske fabrike u okolini Surdulice ili Vladičinog Hana, imenovali ste za sudiju. Posle izvesnog vremena ste tog istog postavili za predsednika suda. A imali ste pokušaj, pa ste pod pritiskom javnosti i članova odbora odustali od toga da u Braničevskom okrugu postavite za predsednika suda čoveka koji je vezivao rođenu ženu za radijator. Dakle, ne znam o čemu vi pričate i kako uopšte više smete da izađete i kažete nešto u prilog onome gde se vi pošteni i da ste sve radili po zakonu i kako treba.
Sad je vreme da se vratimo, nije vreme da se vratimo na vreme. Gospodine Ristiću, shvatio sam da nije vreme da se vratimo na dnevni red. Po Poslovniku, verovatno.
Poštovani predsedavajući, to je ranije bio član 100, sad ne znam kako.
Sad je 104, ali vi se ponašajte u skladu sa Poslovnikom koji važi, a ovo su izmene. Prema tome, po članu 100, izvolite.
Pošto još nisu uvažene izmene i prečišćeni tekst, samo ukazujemo na odredbu Poslovnika koja definiše prekršaj procedure. U prethodnom periodu jeste DS bila dominantna u vršenju vlasti i imala je najveći uticaj i u parlamentu i u Vladi, ali je definitivno tačno da je DS ovu zemlju izvela na pravi put evropskih integracija i udarila temelje evropske Srbije. Nekome je to smešno, kao što su smešni i ovi zločini kojima se smešilo i govorilo u proteklom periodu tokom rasprave, ali da bismo se vratili na ozbiljne stvari, moram da kažem da DS nije kadrovirala u pravosuđu na način kako ste vi to prikazivali, već je svaki poslanik DS ukazivao na funkcionisanje pravosuđa i jasno i glasno stao iza svakog predloga koji je bio smislen i na korist građana Srbije. Da podsetim kako je ova rasprava u replikama počela. Gospodin Marković je pomenuo da je i SRS uticala na kadroviranje u dogovoru sa ministrom pravde i sada u toku rada ove aktuelne vlade. Vi ste to negirali, ali podsetiću vas, vašim glasovima je izabran predsednik Vrhovnog suda, gospođa Vida Škero, koju ste vi tako gromoglasno osporavali. I vaš predsednik iz Haga takođe je osporavao Vidu Škero u više navrata u ranijim predlozima u ovoj skupštini dok je bio poslanik i dok je sedeo na mestu pored gospođice Jovanović. Osporavao je Vidu Škero i njen izbor, vi ste sada iskoristili njegovo odsustvo i glasali za gospođu Vidu Škero za predsednika Vrhovnog suda. Gospodin Marković je na to ukazao i ne vidim šta je tu netačno. Pogledajte stenografske beleške, videćete kako ste glasali, oni koji prate rad ovog parlamenta tačno znaju vaš stav u odnosu na pravosuđe, a definisanjem kandidata za predsednika Vrhovnog suda vi ste okarakterisali i čitavo pravosuđe. Znači, vi ste se složili sa svim rešenjima koja je ponudila Vlada i ministar pravde i to je valjda toliko logično i jasno. Prema tome, gospodin Marković je izneo jednu činjenicu, istinito i u skladu sa vašim ponašanjem tokom prethodnog perioda ovog parlamenta. Hvala.
Video sam sve, u redu je. Narodnoj skupštini Republike Srbije Vlada Republike Srbije dostavila je 19. maja pismo kojim povlači hitan postupak na šest zakona o kojima je reč, a već 20. maja, evo ga akt ovde, svim narodnim poslanicima taj akt Vlade Republike Srbije je dostavljen, znači, predlog da se skine hitan postupak sa ovih zakona, tako da vas molim, to je molba sekretara stručne službe, da ne bi bilo da je stručna služba omanula i da nije dostavila narodnim poslanicima. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić, pa po Poslovniku ćemo videti da li još neko ima, a za repliku se javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Po Poslovniku, naravno, onaj isti član na koji sam se pozvao i prethodni put, član 100, a na taj isti član se pozvao i moj prethodnik, mada nije objasnio u čemu se ogleda povreda Poslovnika, gde on tvrdi da ga je učinila Nataša Jovanović, obzirom da je ona išla na repliku. Sve to kod nas prolazi. Ukazujem na kontinuitet povreda Poslovnika od strane DS, jednom uradi to Boško Ristić, sledeći put Milan Marković i posle mene će verovatno opet Milan Marković da uradi. Polazište mog ukazivanja na povredu Poslovnika, kada sam malopre bio za ovom govornicom, bilo je da je poslanik rekao da SRS kadrovira u srpskom pravosuđu, pa sam pokušao da ukažem na opštepoznate činjenice o kontinuitetu progona SRS, o kontinuitetu progona ljudi najviđenijih u SRS i o činjenici da postoje i da se vode krivični postupci protiv i članova, i poslanika SRS. Ukazao sam na činjenicu, pogledajte sve zapisnike sa sednica Narodne skupštine, kada je to SRS glasala za neki od predloga zakona koji se tiče pravosuđa, kada je SRS glasala povodom predloga Visokog saveta pravosuđa, koliko smo mi tih predloga osporili, neke je većina prihvatila, a neke nije. Oni celu priču o kadroviranju SRS izvlače na jednom glasanju, oni od izuzetka prave pravilo i to je prosto manir DS. Oni sve podržavaju, i Vladu, pa kada se ne slože sa Vladom, onda od toga pričaju da su neka opozicija. Pozivaju da se glasa za njihovog predsedničkog kandidata, a kada se izabere "puj pike, ne važi se". To je takva DS, to je takva struktura ličnosti, shvatanja, to je problem jedan vrednosni u društvu. Naravno, ako na sednici Odbora za pravosuđe predstavnici DS u tom odboru u osporavanju nekog kandidata idu toliko daleko da se sa pravom postavi pitanje, da li je možda taj kandidat položio pravosudni ispit, pa se postavi tim istim ljudima pitanje, a dobro, kako ste vi u vaše vreme birali, pa ste izabrali penzionera za predsednika suda, poput onog za Okružni sud u Nišu, pa čuli ste i ovaj primer vaših velikih kadrova, a žene su vezivali za radijatore, pa vaše silne eksperte koji ne znaju nos da obrišu, koji su uništili srpsko pravosuđe. To se ne vidi, to se ne primećuje, ali manir DS da odavde ili sa bilo kog medija jednostavno bace jednu laž, pljunu nešto i onda svi moraju da se pravdaju. Nemam nameru da se pravdam DS, vi sa demokratijom imate veze samo u nazivu i ništa više drugo, mada je i tu pitanje, možda je pravopisna greška. Vi ste glasali iz Bodruma, iz Soluna, falsifikovali ovde, jurio sam vas po ovim klupama da vam izvadim kartice kada ste hteli da falsifikujete zbog vašeg žutog Pajtića, sećate se. Mi imamo muku sa vama, da li vam je jasno, zato što imate veliki lobi koji vas podržava. DS i njena silina se nalazi u nevladinim organizacijama i medijima finansiranim iz inostranstva. To su ti mediji poput onog Grujice Spasovića, pa kada ga tužiš za klevetu, onda cvili dve godine, a hrabar u njegovom listu da iznosi sve i svašta. Srbija treba da slavi, Popov je dobio presudu protiv onog Petra Lukovića, znate ga, nož-žica-Srebrnica, belosvetskog lažova, to je naš problem. Mi dragoceno vreme umesto da posvetimo razvoju Srbije, moramo da se branimo od lažnih optužbi, zbog svake protuve koja se seti da pljune na Srbiju.
Replika, Nataša Jovanović.
Repliciram gospodinu Ristiću koji je zloupotrebio Poslovnik da bi se javio povodom moje diskusije ničim izazvan i prozvan, ali sada kada ste se već sami prozvali, gospodine Ristiću, onda malo i vas da podsetim, kao vašeg kolegu Markovića, kao tada jednog od kolovođa bezakonja u vreme DS, šta ste vi radili. Moram da vas podsetim, gospodine Ristiću, na činjenicu da je pravosuđe svoje najveće urušavanje, a to je bilo za vreme DOS-a, za vreme Batićevog ministrovanja, kada ste svi bili samo njegovi prirepci, vi koji ste vajni pravnici, eksperti, a trudili ste se da mu se dodvoravate i na sednicama odbora i kada je neki zakon iz oblasti pravosuđa ili izbor nosilaca pravosudnih funkcija na dnevnom redu. Moram da vas podsetim na to da ste vi odgovorni, baš kao i svi iz DS, što je posle 5. oktobra, odnosno tih dana, a po svedočenju gospođe Arežine i na osnovu onoga što je ona kroz strahote koje je preživela u svojoj knjizi napisala, upali u Trgovinski sud, bivši Privredni sud, i na čelo tog suda doveli Gorana Kljajevića. On tamo nije došao sam, došao je u pratnji onih koji su veoma bliski bili čelnicima DS, u pratnji Čumeta i pripadnika zemunskog klana. Kada već sve to znate, a znate i da ste propali predsednik komisije koja je pokušala da piše ustav Srbije, pa je od toga samo bilo putešestvije od Miločera do Svetog Stefana, onda je besmisleno da nam vi govorite o Poslovniku. Nikada nije bila umešana SRS u izbor nijednog člana, nijednog nosioca pravosudne funkcije u Srbiji, ni onda kada smo bili na vlasti, nikada posle toga, niti nas je to zanimalo, niti će ubuduće, jer naš stav je, i za to ćemo se boriti. A rekli ste, kada je na njenom mestu sedeo prof. dr Vojislav Šešelj; ne, nije, nego na ovom pored; i sedeće opet, daće bog i da to bude uskoro, ali tada vi nećete biti u ovoj skupštini, a DS na celih 2 do 3 posto, dotle ćete i da padnete sa takvom vašom politikom obmana i laži koje vodite i vi i vaš predsednik Boris Tadić.
Zahvaljujem se. Za repliku se javio gospodin Milan Marković.
Ovo je replika na izlaganje gospodina Krasića. Znači, ispod je svakog nivoa ono što ste sada rekli. Dakle, to što vi mislite da mi imamo mentalni sklop koji je opasan ili štetan, ili ludački, hvala vam na tome. Gospodine Krasiću, jedno je sigurno, mi iz Demokratske stranke imamo dijametralno suprotan mentalni sklop od srpskih radikala i time se ponosimo. A da li je ovakav ili onakav, mislim da niste kompetentni da procenjujete, a neću se ni baviti procenjivanjem toga. Što se tiče tog lobija, koji navodno stoji iza naše stranke, lobi jeste veliki - to je 1.700.000 ljudi koji su glasali za Borisa Tadića, za predsednika Republike. To može da vas boli. To je vama smešno. Meni nije smešno kada biste vi izneli podatke o tome koliko vi glasova imate. Cenim građane Srbije, vi se smejete građanima Srbije i to liči na vas. Dakle, ako je to taj veliki lobi, o kojem vi govorite, mi smo zadovoljni i očekujemo da taj lobi bude još veći. Molio bih vas da se zaista uzdržite od takvih teških uvreda, kakve ste malopre izneli na račun Demokratske stranke. Naravno, ono o čemu mi ovde možemo da govorimo, to su efekti politike koju vi vodite i efekti politike koju mi vodimo, ili bolje reći, efekti politike za koju se vi zalažete i koju ste vi spremni da podržavate. Mislim da je taj patriotski način vođenja politike, taj čudni patriotizam koji vi ispoljavate u poslednjih 15 godina, dao neki svoj efekat, ali mislim da je taj efekat veoma štetan. Kada reče malopre jedan poslanik Srpske radikalne stranke, zabrinut za sudbinu srpskog naroda, kako se eto Srbija smanjila, pala na kolena, znajte da je to posledica upravo vaše politike i vašeg razmišljanja i načina vođenja politike. Mi u tome učestvovali nismo. Mi smo učestvovali u one dve godine kada se Srbija koliko-toliko podigla i koliko-toliko krenula ka nekom boljem i zdravom životu. Nažalost, taj put Srbije je prekinut onim hicima kada je ubijen predsednik Zoran Đinđić. Naravno, nada za Srbiju postoji i dalje i ta nada jeste tih 1.700.000 ljudi, koji su glasali za predsednika Borisa Tadića; ta nada jeste Demokratska stranka, i učinićemo sve da okupimo i druge političke stranke u ovom parlamentu, i stranke van ovog parlamenta, i da ponovo nastavimo politiku koja je bila vladajuća od oktobra 2000. pa do 2003. godine.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Repliku ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite, gospodine Vučiću.
Nadao sam se da će gospodin Marković da prekine svoje tirade po pedeseti put ni o čemu, ali sam primoran da mu odgovorim. Za šta smo krivi, gospodine Markoviću? Za Krajinu? Bili su u zatvoru. Za Srebrenicu? Bili su u zatvoru i Vojislav Šešelj i Tomislav Nikolić. To je ono vreme, gospodine Markoviću, kada ste pekli vola na Palama, pa ste se odrekli svojih najvećih prijatelja, Radovana Karadžića i ostalih, prvi put kada im je dogorelo do nokata, pa ste zajedno, uz vlast, počeli da ih nazivate - kockarima, barabama i ne znam kako sve. To je ono vreme kada ste palili američku zastavu ispred Američke čitaonice, a danas se klanjate nad američkom zastavom. Gospodine Markoviću, za razliku od vas, mi smo uvek imali jednu zastavu, zastavu države Srbije: crveno-plavo-beli barjak, uvek smo tu zastavu nosili ako je trebalo, na bilo koji način, i svaki put je poštovali. Što se tiče onoga – dijametralno suprotno, to je pleonazam, uzgred da i to naučite. Što se tiče politike koja je odgovorna i divne dve godine u kojima ste vladali, da li su to one dve godine u kojima je Čume postao prvi čovek Srbije? Jesu li to one dve godine u kojima ste radili šta ste hteli protiv političkih protivnika i ovde u parlamentu nam saopštili neviđenu maksimu, rekao bih, koja će za sva vremena ostati upisana, a to je - ne može opozicija da ruši Vladu, jer opozicija Vladu nije ni birala? Što se tiče broja birača, nemam ništa protiv, imate veliki broj birača, svega je to 7.000, da je 5.000, ništa nije za potcenjivanje. Svaki glas je od velikog značaja, izuzetno poštujemo svakog birača u Srbiji, svakoga koji je glasao i za Demokratsku stranku, i za bilo koju drugu političku stranku. Nemojte da smetnete s uma da ste tih 1.700.000, o kojima ste govorili, dobili tako što ste molili ministra Stojkovića da glasa za vas, Palalića da glasa za vas, Kojčića, Miku Vlaovića i sve ostale da glasaju za vas. Kao što vidite, jedini Mika nije hteo da vas sluša. Tako da su džabe bile i vaše molbe i vaši napori. U G17 svi su glasali za vas. Evo, kaže i Branka Bošnjak, glavom i bradom potvrđuje. Nikada više u životu ne bi, kao i ovi iz SPO-a i iz drugih političkih stranaka. Svi su oni glasali za vas, ne biste li to dobili. Svi ti koji su glasali, danas se gorko kaju. Gorko se kaju i voleli bi da se to ponovi, da promene svoje mišljenje i da promene svoju odluku. Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo nešto što je ozbiljnije od toga. Danas imamo pokušaj da Srbija bude optužena, da Srbija bude bačena na kolena potpuno, da Srbija bude proglašena za zemlju agresora. Očekujem uskoro da iz ovih banditskih grupa, koje predvodi Nataša Kandić, optuže Srbiju da je sama bacala bombe na voz u Grdeličkoj Klisuri, da je Srbija ubila Milicu Rakić, da je Srbija ubila malu Sanju u Varvarinu, da je Srbija ubijala Srbe u Klečkoj, Starom Gracku, da je Srbija ubijala i Srbe u Bratuncu, Sarajevu, Karlovcu, Gospiću i svuda drugo na prostorima bivše Jugoslavije. To je ono sa čim se danas suočavamo i to je ono što vi znate da se zbiva. Ali, taj banditski lobi je računao na to da će svojim bezobrazlukom, svojom drskošću, svojim medijskim manipulacijama uspeti da uplaši ljude u Srbiji, da će uspeti da naprave to da niko ne sme da im kaže ništa. Kao što vidite - sme, bez ikakve muke. Ti sledbenici Berije i Višinskog, koji traže od građana da dokazuju nevinost, a ne da se dokazuje i utvrđuje krivica, moraće da odgovaraju pred licem pravde. Ali, Srbiji se žuri i tačno je samo u jednoj stvari, a to je da dođe do prava i pravde, da oni koji su uzimali, u ime države Srbije, fikuse od 40.000 dinara i kašičice za kafu od 650 dinara, konačno treba da budu iza rešetaka. Kao i oni koji su lažno optuživali, koji su širili lažne vesti i govorili kako treba, tobož, neki ljudi da odgovaraju zbog počinjenih ubistava, a ubistva su počinili tako i dokazi su im takvi: rekao Žarko Korać, rekao Vladimir Popović na televiziji B92. Te vrste bezobrazluka smo se nagledali i naslušali. Došlo je vreme da konačno idu pred lice pravde.
Vreme, gospodine Vučiću.
Završavam, gospodine predsedavajući. Nije nimalo slučajno što je baš danas stigla zabrana Vojislavu Šešelju da komunicira sa spoljnim svetom, pokušavaju po svaku cenu i na svaki način da učine šta im je volja protiv Srpske radikalne stranke, a moram, pošto je popodne, pa više ljudi gleda, gospodine Anđelkoviću, da kažem građanima Srbije kakve lažove mi imamo danas u našoj zemlji, u našim medijima. To su ovi sledbenici Berije i Višinskog. Možete da kažete i Adolfa Hitlera i njegovog Agitpropa, sasvim je svejedno. Rekli su kako se hrvatska delegacija žalila na račun Tomislava Nikolića zato što je osumnjičen za ubistvo. Notorna laž. Hrvatska delegacija nije rekla da je osumnjičen za ubistvo, nego je rekla da se priča u beogradskim medijima, direktno navodeći televiziju B92. Taj dokumenat ćemo vam doneti i prezentovati ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poštovani građani Srbije, dragi narodni poslanici, da vidite sa kim danas imamo posla, kako je moćan i snažan banditski lobi koji predvodi Nataša Kandić. Ali, kao što znate, borba protiv banditizma je uvek teška, uvek ozbiljna, uvek morate predano da joj se posvetite, mi ćemo to da učinimo. Ma koliko nam bilo teško, posebno zbog toga što oni, koje tako brutalno optužuju falsifikatima i lažima, imaju i decu, i unuke, i svoje porodice. Mi ćemo to da uradimo zbog dobra Srbije i banditi će, kao svuda na svetu, morati da završe iza rešetaka, te vam unapred najavljujem duži službeni put Nataše Kandić u Kinšasu i čestitam Srbiji na tome. To će, verujem, ako bude pošteno, ako se ne budete mešali da branite šefa bandita u Srbiji, Natašu Kandić, ona će do kraja godine morati da ode na duže putovanje u Kinšasu. Srećno bilo građanima Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, po Poslovniku.
Trudiću se da budem kratak. Prvo, jedna stvar koja se ovde čula više puta je o navodnim glasovima za koje smo mi, ne daj bože, molili nekoga. Mislim da niko više ne raspolaže glasovima građana na taj način, pa ni ministar Stojković, ni vi, ni mi, pa jedni drugima da dajemo glasove kao da su to klikeri itd. Građani Srbije su odgovorni ljudi, mogu da procene. Bili su izbori, prvi krug, drugi krug izbora i odlučili su koga će podržati. Mislim da niko ne može na taj način da utiče na svoje birače i da kaže, glasajte za ovu stranu ili za onu stranu, i zbog toga mislim da su to prazne priče. Nema potrebe da se na taj način osporava nečija pobeda ili da se brani nečiji poraz, prosto da se umanji značaj nečije pobede. Imali smo izbore koji su bili demokratski, legalni, legitimni. Dobili smo predsednika Republike. Zaista mislim da smo dobili predsednika Republike na ponos i čast svih građana Republike Srbije i zbog toga treba da vodimo računa kada govorimo o instituciji predsednika Republike. Ponavljam, za Demokratsku stranku građani imaju svoju svest, svoje znanje, svoju odgovornost i mi nikada nećemo pristati na takav način komuniciranja, kojim će se manipulisati njihovim glasova, što i jeste bio manir u nekom prethodnom periodu, tokom 1990. godina, ali nadam se da je to vreme iza nas. Drugo, rad predsednika Republike će oceniti građani Republike Srbije. Ne delim vaše mišljenje da su građani razočarani radom predsednika Republike. I oni koji su imali izvesnu skepsu prilikom izbora predsednika Republike mislim da je više nemaju i da rad predsednika Republike zaslužuje dobru, pozitivnu ocenu. Mislim da je predsednik Republike taj da u ovom slučaju, i pored toga što nije nosilac izvršne vlasti u Republici Srbiji, ipak najviše vuče ovu Srbiju napred i najviše vuče ovu Srbiju ka evropskim tokovima. Pored toga, predsednik Republike, kao i Demokratska stranka, trude se da u političkom životu vladaju normalne relacije i normalni kolegijalni odnosi među političkim partijama, jer ponavljam ono što smo više puta rekli - kada se političari svađaju narod ispašta. Na kraju, ne bih ulazio u ovaj deo polemike, jer nisam razumeo ovaj deo izlaganja, a mislim da se nije odnosio na Demokratsku stranku. Taj problem koji se ceo dan ovde pominje, imam utisak da je neopravdano zauzeo previše mesta u današnjem radu, tako da ukoliko mislite da Demokratska stranka na bilo koji način treba da da odgovor vezan za ovaj drugi deo pitanja koje ste postavili, postavite ih izričito i biću spreman da vam odgovorim, ali sve u nadi da ćemo završiti ovaj odnos replika i da ćemo nastaviti rad po tačkama dnevnog reda. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću. Po Poslovniku, reč ima Zoran Krasić, narodni poslanik.
Javljam se povodom prethodnog izlaganja poslanika koji je pre mene govorio. To je opet onaj isti član. Vidite i sami kako je to, po potrebi i po nekoj proceni. Kada se dođe na teren činjenica onda se reterira i onda se priča drugi sistem vrednosti, mi se razlikujemo strahovito itd. Ali, ono što je važno, da građani Srbije pronađu odgovor na pitanje šta se to dešava sa ovima iz Demokratske stranke, kakvi su to njihovi aršini - može ovako, može onako, sve može samo ako postoji neki interes, bilo da je u pitanju ekonomska, politička ili bilo koja druga sfera. Da bi se to shvatilo, Demokratska stranka u koaliciji sa nevladinim organizacijama i nezavisnim i slobodnim medijima, koji su napravljeni u vreme najveće ekonomske krize i postali najbogatiji mediji, nalaze se na istom putu, a to je da se izvrši denacifikacija u Srbiji, da svaki građanin Republike Srbije ne sme da podigne glas, da oseća grižu savesti. Zbog čega? Nije bitno zbog čega. Zato se kaže da treba neko da se izvini zato što je neko u ime svih nas. Niko nije u ime svih nas. Oni svojom pričom pokrivaju nešto što je vrlo opasno. Evo jedan primer - u Hagu se vodi postupak protiv Milana Martića. Dve tačke optužnice glase: zato što je bombardovao Zagreb raketnim sistemima "Orkan", a na raketama su bile kasetne bombe, i to je težak zločin protiv čovečnosti, a čak su našli i kršenje zakona i običaja ratovanja. Za vreme 1999. godine NATO je 23.000 projektila bacio. Konstatovano je da je bilo i sa osiromašenim uranijumom i kasetnim bombama. Specijalna komisija tužilaštva Haškog tribunala je rekla - nema nikakvog ratnog zločina zato što kasetne bombe nijednim međunarodnim aktom nisu zabranjene, kao što nisu zabranjeneni bombe sa osiromašenim uranijumom. Evo vam duplog standarda. Šta mislite, gde se opredelila Demokratska stranka? Opredelila se za NATO. Da vam ne pričamo o nekim drugim stvarima koje se dešavaju u Hagu, a o svakom predmetu mogu da vam pričam. Ako treba Hrvati da se oslobode, onda svedoci nisu izvršili pozitivnu identifikaciju napadača. Ali, ako treba Srbin da se osudi, onda i ljubitelj golubova, koji je došao da nahrani golubove u selo koje su navodno Srbi zauzeli, video je ispred neke kuće Dušana Tadića, pa je verovatno on kriv za neka ubistva koja su se desila. To je taj dupli standard. Taj dupli standard treba da se proguta ovde. To je funkcija Demokratske stranke, Nataše Kandić, Sonje Biserko, ovog Vojina Dimitrijevića koji se šeta ovde po Skupštini i svih drugih, da Srbin ne sme da digne glavu, da mora da prizna i ono što nije uradio, da bi se potopio i da ga nigde ne bi bilo. Gde je interes Demokratske stranke? Zapad će da ih protežira da budu na vlasti kao ekskluziva, bez obzira na poverenje. Zato, jedanput je dobar glas Zorana Stojkovića za Borisa Tadića, a drugi put nije dobar. To je Demokratska stranka, sve može samo da zagrabe vlasti.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. To što se dešava u Hagu, pozivam vas da dođete 28. na Trg Republike, na Vidovdan, u 16,00 sati Socijalistička partija Srbije organizuje miting povodom toga i sve ćete saznati. Reč ima gospodin Kojčić.
Mislim da smo se svi mi borili 1990. godine da imamo demokratsku Srbiju, da imamo demokratske institucije vlasti. Kao posledica toga jeste, a sada govorim vrlo lično u svoje ime, zadovoljan sam što imamo ovakvu skupštinu. Ne mogu da kažem da sve diskusije nisu na jednom visokom civilizacijskom i demokratskom nivou. Uživam i u diskusijama gospodina Krasića, a morate priznati da su veoma otmene i diskusije gospodine Milana Markovića. To su različiti polovi naše političke celine. Međutim, pošto sam prozvan po pitanju glasanja, reći ću gde je naš problem. Nije problem ko je za koga glasao, da li je glasao za Borisa Tadića, Tomislava Nikolića, nego je problem što na srpsku aktuelnu političku situaciju utiču oni za koje nije glasao niko. Moram na kraju ovog svog kratkog, ali mislim sasvim dovoljno jasnog izlaganja, da vam dam jedno podsećanje iz istorije, kao učiteljice života. Izvinite me, može da deluje ovako visokoučeno, ali to je tako. Rim je bio veliki i imao je svoje velike i važne političke institucije, na kojima su se donosile odluke o najvažnijim pitanjima Rimskog carstva. Bile su velelepne avenije, trgovi, agore. Međutim, institucije vlasti u Rimu su, prosto rečeno, počele da opadaju. Dogodilo se da su politički avanturisti iz različitih budžaka, iz ondašnjih krčmi, sokaka, počeli da definišu šta su to državni interesi Rimskog carstva. Rim se raspao, varvari su ušli i Rim nije mogao da pruži otpor. Neki putopisac 50 godina posle toga opisuje Rim i kaže: tamo gde su bile velelepne avenije i trgovi, sada gospodare magarci. Mislim da mi moramo da budemo odgovorni građani svoje zemlje, svoje patrije i da ne dozvolimo da magarci iz srpskih budžaka vladaju ovom zemljom.
Zahvaljujem se, gospodine Kojčiću. Reč ima, replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić. Ne, gospodin Vučić ima repliku od ranije, a ne povodom gospodina Kojčića. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo, nije to strašno, znate, magarac je plemenita životinja. Nemojte da vređate magarca, čovek ima mnogo koristi i možete samare, možete sa strane i sepete velike da postavite, za one koji znaju šta je, čoveku može značajnu ulogu magarac da odigra. Neki u srpskom društvu ne mogu da im se približe po korisnosti. Ne mislim na bilo koga u ovoj sali, naravno. Dakle, ne znam šta bih odgovorio oko ovih krađa glasova koje je pominjao gospodin Marković. Ponosan sam na to što SRS nikada nije učestvovala ni u kakvoj krađi glasova, marifetlucima. Te večeri je Tomislav Nikolić pozvao Borisa Tadića, sutra ujutru, takođe, telefonom i čestitao, bez obzira na to što ste svi išli protiv Tomislava Nikolića, i to svi zajedno. Tada niste govorili tako da vam je to svejedno. Naravno da građani nisu klikeri, mi smo to i govorili. Vi ste tada govorili, važno je da demokratski blok, važno je da DSS i ostali to podrže, a sada vidim, promenili ste mišljenje. Čuo sam, malopre su nas pohvalili, a posebno sam ja dobio pohvale na radiju sledbenika Berije i Višinskog, a to je radio B92, apsolutno najodvratnija osoba me je pohvalila, rekavši da sam jedan od najodvratnijih političara, neka Svetlana, ne mogu prezimena da joj se setim, ali svi znate da je najodvratnija. Kada je Bakarec rekao da je apsolutno najodvratnija, onda možete da mislite kakva je. Hvala na tim komplimentima, veoma sam zadovoljan zbog toga. Ta vrsta banditizma, koji prosipa lobi Nataše Kandić, tih sledbenika Berije i Višinskog, koji pokušavaju da kažu kako samo ono što oni saopšte jeste istina, svi ostali koji su dobili milione glasova su, otprilike, ludaci i budale, a samo su oni mnogo pametni, moram da kažem da ne može više da prođe u srpskom narodu. Ne može da prođe u srpskom narodu i još zbog jedne stvari, zato što nam ne pada na pamet da pristajemo na njihove hajke i harange, zato što nam ne pada na pamet da im ćutimo više i da svakoga dana lažu, da svakog dana izmišljaju, da svakog dana rade šta im je volja i šta im padne na pamet. Znam da se ovog trenutka i Berija i Višinski prevrću u grobu, a pogotovo Berija, prevrće se u grobu jer je shvatio da su došli neki koji su gori od njega. Shvatio je da su došli neki koji će da insistiraju na tome da se ustanovljava nečija nevinost, jer se podrazumeva da su krivi unapred. Tako u Srbiji neće moći zadugo. Znam da oni misle da će doveka da vladaju, znam da su oni danas moćni, da oni danas upravljaju, ti sledbenici Berije i Višinskog, znam da su danas u Srbiji i da mogu da rade šta hoće i šta im je volja, i da optužuju koga god hoće, da prete kome hoće i da izgovaraju šta im padne na pamet, bez ikakvog profesionalizma i objektivizma. Pitam i ovaj savet za radiodifuziju, da li je to Skupština birala da oni podržavaju sledbenike Berije i Višinskog, a neka rade, tako im je volja. Ne smeta nam uopšte. Bolje je da rade to još žešće, da još malo ozbiljnije pokažu kakvi su i koliko ih boli istina kada im je neko u lice saopšti. Ono što moraju da znaju, neće više u Srbiji biti straha od onih koji podržavaju okupaciju Srbije, kao što mi ovde smemo da govorimo i na svakom mestu u zemlji da im se suprotstavljamo i da govorimo dosta je bilo vaših okupacionih laži, vaših falsifikata, vaših iskrivljavanja slika o onima koji vam se ne dopadaju. Dosta je bilo. Sada ćete vi najodvratniji, vi koji unižavate i uništavate Srbiju svakog dana, da čujete šta građani Srbije misle o vama. Nemojte da brinete, to ćete da slušate svakog dana. Vi ponavljajte preko svoje kutije laži svakog dana šta god hoćete, a mi ćemo da govorimo istinu u narodu i o vama i o svemu drugom, takođe, svakog dana. Videćemo kome će narod više da veruje, a ako ni zbog čega drugog, a ono zbog toga što istina uvek mora da pobedi i zbog toga što činjenice moraju da budu uvažene, a na kraju krajeva, vi nemate nikakve šanse. Taj dan banditski lobi, na čelu sa Natašom Kandić, u dva pravca, jedan u Kinšasu i jedan nazad, a nije to u Afriku, tamo kako su oni zamislili, nego onako, znate, gde je već Kinšasa...
Nismo bili, gospodine Vučiću, u Kinšasi.
Niste išli? Svugde ste putovali, gospodine Anđelkoviću, a u Kinšasu niste išli. Čudi me da ste to propustili. Nemojte vi da se utrkujete za Kinšasu, tamo je mesto za Natašu Kandić, tako da znate, nemojte ni da pitate, ali da ne brinem, mi smo ljudi čestiti i iz dobrih kuća. Spremićemo dovoljno i jabuka, i banana, i pomorandži i svega drugog da joj ne nedostaje tamo, a široka će ponuda da bude, samo je važno da se vi iz vlasti ne mešate i da ostavite sudskim organima da reaguju u skladu sa zakonom i poštuju sve pravne propise i onda nikakvih briga neće biti. Dakle, poštovani građani Srbije, pošto smo ustanovili da ćemo danas mnogo duže da radimo nego što je vlast planirala, pošto smo ustanovili da se banditizmu mora stati na put, apsolutno sam siguran i potpuno uveren da ćemo u najskorije vreme uspeti Srbiju da oslobodimo od okupacionih stega, da ćemo uspeti Srbiju da oslobodimo od žestokog pritiska i ideja Berije i Višinskog, jer Srbija zaslužuje da je vode ideje Slobodana Jovanovića, Laze M. Kostića, oni koji znaju kako se poštuju i pravo...
Vreme, gospodine Vučiću.
... i pravda, i politika i pravičnost, a ne laž, lopovluk i kriminal, kao što to danas caruje. Hvala najlepše.
Zahvaljujem se, gospodine Vučiću, nadam se da ćete se i vi na Vidovdan, u 16,00 sati, pridružiti na Trgu republike u tom tonu protiv onih koji su kidnapovali, ali da završimo sednicu. Gospodin Marković ima repliku. Izvolite, gospodine Markoviću.
Samo ispravku, niko ovde nije pomenuo krađu glasova, ne daj bože, siguran sam da nikakvih krađa nije bilo, samo ostajem pri toj tvrdnji. Mi iz DS i naš predsednik Boris Tadić, kada se kandidovao na izborima, ponudio je program, građani su glasali za taj program. U drugom krugu izbora pridružio se i drugi deo građana koji je apstinirao u prvom krugu, koji je glasao za neke druge kandidate. Zahvalni smo građanima koji su glasali za DS i trudićemo se da svojim radom opravdamo te glasove. Nešto drugo mi je veoma zasmetalo i zbog toga sam se javio, gospodin Krasić nije tu, nažalost. Gospodin Krasić je rekao nešto što ne samo da ne stoji, nego što je veoma opasno da egzistira u političkom životu Srbije i u našoj međusobnoj komunikaciji. Gospodin Krasić je doslovce rekao: DS je na strani NATO-a. Dakle, DS je, po gospodinu Krasiću, na strani NATO i to je saopštio građanima Srbije. To je optužba koja je veoma teška. To je optužba koja može biti i presuda prema nekima kada izađu iz ove sale. Gospodine Krasiću, molim vas da izađete i da povučete to što ste rekli. Postoji druga stvar koju želimo da vam kažemo, a ta druga stvar je da nije poenta izaći za govornicu i junačiti se ovde rečima, pa sada nabrojati sve lidere Evropske unije, SAD-a, pa krenuti redom, ovaj je psihopata, ovaj je manijak, ovakav, a onaj onakav itd. Ako je to način da mi dokažemo naš patriotizam, to možemo da uradimo, ali mislimo da je to neodgovorno prema državi. Zbog takvih reči naše države, naših političara, ispaštaju naši građani. Političarima, u principu, nikada ništa ne fali. Ništa nije falilo ni kada su se sa RTS-a čule sve one reči na račun tih ljudi koji su odlučivali, pritiskom prsta na neko dugme, gde će pasti bomba, i pri tom su stradali mnogi naši građani, koje je, između ostalog, nabrojao i kolega Vučić. To je ta suštinska odgovornost političara. Svih 80% građana Srbije smatra da je naše mesto Evropska unija. Pa, ne možemo ih dovesti u EU ako onima, u čije društvo želimo, dajemo epitete ne znam kakve, od toga da su hohštapleri, barabe i sl. Nemojte naš civilizovan stav na taj način zloupotrebljavati. Nemojte sa govornice govoriti tako strašne stvari - da smo mi za NATO. Neću ni da izgovorim šta bi moglo da se izgovori sa ove govornice, što naravno nije istina; vi ste, ne znam, sada da izmislim za nekog ko je pričinio srpskom narodu nekakav zločin. Daleko od toga da je DS za NATO, daleko od toga da DS ne osuđuje agresiju koja je izvršena. Gospodine Vučiću, rekao sam to 2000. godine, isto kao poslanik, na TV. Da, to je bila agresija i po međunarodnom pravu i po našem poimanju prava. To je bila velika greška NATO itd, ali ne možemo se ovde utrkivati u osudi toga. Moramo naći elemente koji su doveli do toga, moramo sagledati globalno tu situaciju. Ne možemo samo govoriti o tome - padale su bombe. Možemo malo da pomislimo kako je došlo do padanja tih bombi. Možemo malo da vidimo kako je izgledala ta politika od 1990, kada smo išli tuk na utuk sa Amerikom. Lako je bilo političarima da idu tuk na utuk sa najmoćnijim ljudima na svetu. Vidite kako su nam ljudi prošli zbog toga što smo mi bili hrabri političari tako da se svađamo. Dakle, nemojte više nikada da kažete za nas to što ste sada rekli. Mi nikada nismo bili na strani NATO, niti ćemo ikada biti na strani bilo koga, sem na strani svoga naroda. To što ste vi rekli, to je zločin. Vi ste oklevetali DS, vi ste izrekli presudu prema svima nama ovde. To da zapamtite. Molio bih vas da izađete ovde i da povučete to što ste sada rekli.
Gospodin Krasić, replika.
Nema potrebe da se bilo šta objašnjava, samo da se daju neke činjenice. Prva činjenica je, otprilike, može da se zaključi da je Milan Marković, kao predstavnik nekog krila DS, protiv NATO pakta. Ali, može da se zaključi da je DS za NATO pakt i ona gura za Partnerstvo za mir, ulazak u NATO pakt. Tadić ugasi vojsku, upropasti vojsku: idemo po standardima, imamo i civilno služenje vojske, imamo služenje vojske u bioskopima, u pozorištima, regruti menjaju pelene na pedijatrijskim odeljenjima bolnica itd. Ali, oni su protiv NATO, pa su za NATO. Koliko je to procenata protiv, koliko za, niko živi ne zna u ovoj zemlji, niti može da zaključi. To je DS. To je ta karakterološka osobina te grupe ljudi koja vodi DS. Dalje, oni su protiv NATO, međutim, 2001. godine sve pravosnažne presude protiv čelnika NATO pakta, njih 15, koji su izvršili zločine protiv čovečnosti, gađali civilno stanovništvo, ubili ljude, oni su vratili nazad, tužilac odustao od gonjenja i onda je DOS mogao da kaže: gospodine Solana, dobro došli, niste više pod kaznom, nema potrebe da vas hapsimo ovde, vi ste uvaženi gospodin, pa je postao sastavni deo ustavnog sistema SRJ. To je DS. DS je protiv NATO, međutim, gospodin Tadić je imao specijalne savetnike iz struktura NATO pakta. DS je za NATO, ali Boris Tadić nije mogao 2001. da održi sednicu nekog odbora DS na teritoriji Kosova i Metohije, pa nam se tri dana šepurio: ne može, teška je situacija, kako on to visokoumno komentariše.To je DS. Što da se izvinjavam? Kome da se izvinjavam? Zašto da se izvinjavam? Zato što skidam maske i pokazujem ko je DS? Kad ste vi pravi - za govornicom ovde, u onoj skupštini? Da li ste pravi kad izađe jedan vaš poslanik, drugi ili Nataša Kandić? Molim vas, cela Srbija je protiv toga da se ide na izbore na Kosovu i Metohiji, jer nisu ispunjeni uslovi. Navodno, izvukli pouku, jer smo ih pre dve godine takođe kritikovali što teraju ljude na izbore. Mimo rezolucije, mimo odluke Narodne skupštine, Tadić poziva. Koliko mu je izašlo - 800. Slikao se sa onim konobarom Petkovićem, a sad su i oni protiv Petkovića. Kad ste iskreni, kad ste istiniti? Gde vam je ta crta? Zašto zbunjujete ljude? Zbunjujete sve, zbunjujete političku scenu, a kad odete u inostranstvo, idete da čujete svoje mišljenje i ako možete malo da popljujete radikale. Mislite da mi to ne znamo. Pa, znamo. Sve nam pričaju šta radite. "Srbija je nestabilna zbog radikala", "raste popularnost radikalima". I onda vaša delegacija kaže: "To su takvi, ovakvi". A oni kažu: "Zar je moguće, zašto tako pričate?" Zgražavaju se kad slušaju kad vi pričate o političkoj sceni u Srbiji. Kome da se izvinim, kom delu DS, onome koji je za NATO pakt ili onome koji je protiv NATO pakta? (Predsedavajući: Vreme). Ili da se izvinim onom delu koji ide da razgovara sa šiptarskom opozicijom na Kosovu i Metohiji? Vi imate taj problem što vam se cepa stranka, ali to je vaš problem i ne ulazim u to. Nemojte nas da krivite za to, ali kažite gde ste, pokažite se, šta ste pravi, u kome ste pravi, koji je to vaš politički stav. Nemate politički stav. Te gospodin Legija, te kriminalac Legija; te gospodin Čume, te kriminalac Čume; te gospodin Beba, te kriminalac Beba; te Janjušević, te Kolesar. Gde ste, definišite se i kažite: mi smo na pola, između ovih ili onih, ili smo na ovoj strani ili smo na onoj strani. Zbunjujete. Naravno da ne želim sa vama. Ljudi, vi ste meni našli rođenog brata, a ja sam jedinac. Nemam moralno pravo da vas pogledam u oči.
Gospodin Marković se javio po Poslovniku.
Nemojte da ugrožavate dostojanstvo Narodne skupštine time što ćete izvrtati moje reči. Vi ste ovde pred javnošću i pred narodnim poslanicima rekli da smo mi za NATO bombardovanje Jugoslavije, da smo mi bili za NATO. Govorim vam da mi nismo bili za bombardovanje Jugoslavije, niti ćemo ikada biti bilo za koga ko bombarduje ili ugrožava naš narod. Ako hoćete odgovor na pitanje da li smo za evrointegracije, za EU, za evroatlantske integracije, da, jesmo i nema tu dileme. Nemojte zbunjivati, dezavuisati ovde i izvrtati moje reči. Nikada niko iz DS nije bio za to da se desi Srbiji šta se desilo; desilo zbog neodgovorne politike drugih ljudi, ne DS. Vi vidite da li ima i nekih vaših u toj neodgovornoj politici. Što se tiče EU, što se tiče evroatlantskih integracija, što se tiče i saradnje sa NATO, naravno da jesmo i uvek ćemo biti, jer našem društvu su neophodni prosperitet i mir. Dosta smo ginuli, dosta je stradao ovaj narod, dosta ekonomski iznuren. Zato treba glasati za DS i zato ćemo se mi boriti da dobijemo glasove naših birača.
Gospodine Markoviću, hvala, samo nije ovde bilo ni reči o tome ko je za, a ko je protiv NATO bombardovanja, nego ko je osudio NATO zločine na našim prostorima, a ko nije. Gospodine Vučiću, izvolite, replika, a onda imate svojih 10 minuta, kao šef poslaničkog kluba.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam razumeo ovo celodnevno izlaženje gospodina Markovića, ali drago mi je da je gospodin Marković rekao da je to bila agresija. Ne znam šta se u međuvremenu dogodilo, gospodine Markoviću, pa ste rekli da su neki drugi krivi. Kako mogu drugi da budu krivi ako je u pitanju bila agresija? Znate li šta je agresija po pravnoj definiciji? Kako neko drugi može da bude kriv i nečija druga politika ako je neko izvršio agresiju? Izgleda da vam se nešto pomešalo, ali svejedno, zadovoljan sam vašim stavom. Drago mi je da DS smatra da je to bila agresija na SRJ. To je jedan od ključnih stavova. Uvereni smo da će i u stranim zemljama prihvatiti na pravi i najbolji mogući način, jer to je zaista istina. Snaći ćemo se, branićemo i odbranićemo se, i ne samo nas, to smo umeli i posle 5. oktobra, kada nismo hteli da ulazimo ni u kakve prelazne vlade, ništa da krijemo, čuvamo, izašli smo napolje odmah i kada smo lepo rekli i poručili Đinđiću i svima drugima da nas ne diraju, jer ćemo znati da se branimo, a neki nisu znali. Tako ćemo znati i sada, ali neka znaju, sada ćemo znati da branimo i da odbranimo Srbiju od onih koji pokušavaju da joj stave lance genocida oko vrata, oni koji pokušavaju celoj državi Srbiji, svim građanima Srbije, okove zločina da okače oko vrata, da okače one zločine za koje se znaju počinioci, imaju ime i prezime, a oni hoće da prebace na celu zemlju i na ceo narod. Znaćemo to da uradimo, i pozivamo sve građane Srbije da već 9. jula, u velikoj dvorani Sava centra, vide šta se zaista zbivalo na prostoru bivše Jugoslavije. Dakle, 9. jula, u 12 časova, u velikoj dvorani Sava centra, moći će da vide jedan film užasa, ali film koji dobro i precizno govori šta se zbivalo na prostoru bivše Jugoslavije, koji jasno pokazuje da su svi činili zločine. Naravno, na našu žalost, moraćemo da pokažemo mnogo tužnih i jezivih snimaka i sa Kosova i Metohije, i iz Bosne i Hercegovine, i avnojske Hrvatske, ne bi li ljudi mogli da vide kakve su razmere zločina bile i protiv srpskog naroda. Očigledno je da pojedini mediji o tome neće da izveštavaju i da govore u Srbiji, da pojedine političke stranke neće ništa o tome da čuju. Građani Srbije su željni istine, željni su prava i pravde. Građanima Srbije je dosta hajki i harangi, to su nekada neki naučili da vode, računajući da im je danas 5. oktobar, pa samo misle kada će da upadnu u nečiju kuću i nekoga da maltretiraju. Tako čujem da jedan planira da nas sve vodi na neke stadione, kao u neke velike logore, sve te Hitlerove ideje oni baštine i mnogo ih vole, najviše im se sviđaju Hitlerove ideje. Jedini im je problem što bi to da pripišu nekom drugom, a samo kada bi oni mogli da sprovedu nekako do kraja, nego su mnogo velike kukavice da bi išta ikada smeli i mogli da preduzmu sami, nego gledaju, hajde da iskoristimo nekoga ko je na vlasti, hajde da mu naredimo preko pritiska naših prijatelja ili ne znam ni sam koga. Ti ne koriste ni srpsku policiju ni srpsku vojsku niti bilo koga drugog, neka to sami urade, neka naprave te logore, pa neka pokušaju nekoga da odvedu, pa da vidimo šta će da bude, ali neka se više ne igraju sa Srbijom, sa onima koji više nemaju strpljenja da slušaju te gluposti, da slušaju njihove ludosti o tome kako je cela Srbija kriva, kako su zločiniti tobože činjeni u naše ime. U naše ime nisu činjeni i ne prihvatamo da ih je bilo ko činio u ime srpskih radikala. Neko ih je možda činio u ime DS, u ime druge, treće ili pete, a u naše ime nije apsolutno niko. Već sam vam najavio, u utorak ili sredu najkasnije dobićete precizne informacije, sa kompletnom dokumentacijom, završavam gospodine Anđelkoviću, o tome koga je, kada i kako finansirao komandant škorpiona Milan Milanović-Mrgud, koje političke stranke u ovoj zemlji, sa koliko novca; šta su bili uslovi i zahtevi Milana Milanovića-Mrguda kada je finansirao pojedine političke stranke; da li možda da se zataškaju zločini ili nešto drugo; o tome ćemo, siguran sam, posebno govoriti. U svakom slučaju, pred nama je očigledno teško vreme, okupator se potpuno otvorio, rešio je da ide do kraja u obračun sa domaćim stanovništvom, jasno je da neće da odustanu od dalje histerije i daljeg progona drugačijeg mišljenja. Mi nemamo ništa protiv, tu smo, ne idemo nigde, bićemo i ostaćemo ovde sa našim porodicama i borićemo se protiv njih, neka to dobro znaju, na svakom mestu, rečima i znanjem, i borbenošću ćemo im se suprotstavljati, i neka budu sigurni da ćemo pobediti, jer pravda, a i Srbija, uvek pobeđuju. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Živojin Stefanović. Obavešten sam da je produženo radno vreme do kraja rasprave, u 15,30 časova je rečeno. Po novom Poslovniku ima pravo i radimo dalje. Neka se pripremi posle narodni poslanik Nemanja Šarović.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, danas pre podne i popodne bilo je reči o rezoluciji koja nije usvojena, nije razmatrana u ovom parlamentu. Hvala gospodinu Vučiću što je jedini pomenuo Grdeličku klisuru, a ja sam dobio pre par časova telefonski poziv, da mi dole na jugu Srbije, inače sam iz Leskovca, osuđujemo sve zločine, ama baš sve i sve zločince, ali nam strahovito smeta što se neko do danas i u medijima i što se neko od političkih stranaka ne seti Grdelice i tog dana. Jedan od najtežih i najcrnjih dana će biti 12. april u istoriji Leskovca i okoline. Upravo su i NATO bombarderi taj most u Grdelici gađali sa 66 raketa, i tog dana sa tri rakete, jedna je prvo prekinula dovod struje, a dve rakete direktno u drugi i treći vagon, i to je bila velika nesreća, to je bio krematorijum za žive ljude. Nažalost, bio sam prvi čovek koji je tada ušao prvi u te vagone, upravo ništa od ljudi i nije ostalo. Kosti i meso su se švajsovali sa gvožđem. U tom drugom vagonu je stradala profesorka, diplomirani hemičar, sa bebom, odnosno plodom od pet meseci i njen suprug. To nije bio vojni cilj, čak je i ozloglašena Olbrajtova priznala da je to bio zločin. Ali, niko to ne pominje danas, već kada neko želi da ode do te Srebrenice i da se pokloni, gde ne negiramo zločine i priznajemo ih, i prihvatamo da su zločini za koje treba da se odgovara, zašto se taj koji boravi, a boravio je tri ili četiri puta u Grdelici, odnosno u leskovačkom kraju, ne pokloni i tim žrtvama i izjavi saučešće i porodicama tih žrtava. Zato ćemo uvek biti za to da se svi zločini osude i da svi zločinci odgovaraju, ali da se ne prikrivaju zlodela i da se ne prikrivaju ratni zločini NATO pakta koji su činjeni. To je jedan od najvećih zločina i zato ću 9. jula doći da pogledam taj film, najverovatnije će biti prikazana ponovo Grdelica i nje se treba uvek sećati. Što se tiče ovog seta zakona iz oblasti pravosuđa, naš predstavnik Žarko Obradović je izneo stav, odnosno da ćemo mi glasati za ovaj set zakona, jer znamo da je materijalni položaj pravosuđa jako loš, ali i svih zaposlenih u pravosuđu, ne samo sudija i tužilaca, ali očekujemo da će upravo izmena i dopuna ovih propisa učiniti da se pravosuđe depolitizuje, da bude nestranačko, da obavlja svoj posao, da se donose presude, da se utužuju oni protiv kojih su podnete krivične prijave. A ne da postoje sudije i sudovi, govorim o mom kraju, čak se neke sudije ne mogu tako ni nazvati, a imajući u vidu kako radi pravosuđe u Leskovcu, mogu reći da li uopšte treba da stoji i da li uopšte treba da nose naziv pravosudnih organa. Upravo u nepostupanju je problem, nije problem u tome ako se ne donese nestručna odluka. A ako se donese nepravilna odluka, ima viših instanci koje će to promeniti, ali je problem u nepostupanju, u neradu, u javašluku i u osluškivanju nekog političkog moćnika da li treba neki predmet procesuirati ili ne. Ovde je pomenuta pljačkaška privatizacija. Udruženje malih akcionara koje je registrovano u Leskovcu upozorava na to kod "Zdravlja", i to je očigledan primer pljačke, onakav gigant na jugu Srbije, kupljen je u tenderskoj prodaji među prvima u Srbiji samo za tri miliona i 200 hiljada evra, a na taj dan je bilo 12 miliona evra zalihe u gotovim lekovima i repromaterijalima za lekove. Oni su podneli krivične prijave protiv tadašnjeg ministra za privatizaciju, direktora i nekih uposlenih u "Zdravlju". Niko prstom nije mrdnuo da procesuira to, to leži u fioci. Čemu takvi tužioci i takve sudije, bez obzira što su njihovi lični dohoci mali, treba da budu daleko veći i od ovoga što je predloženo, ako rade svoj posao, ali ako ne rade, ne zaslužuju to zvanje. Zato je, brže-bolje, posle 5. oktobra promenjeno kompletno rukovodstvo u pravosudnim organima u leskovačkom kraju, pa samim tim i MUP-u. Može biti ministar MUP-a iz koje god hoćete stranke, dok mu je struktura, koja je došla 5. oktobra u MUP-u Leskovca, nema pomaka. Zato su uhapsili direktora "Zdravlja", proglasili ga najvećim profiterom, procesuiran je, suđeno mu je, bio je oslobođen i za one dane koje je proveo u pritvoru sada je dobio 900.000 nadoknade od ove države. Tako će proći još tri procesa, koja se vode protiv bivših direktora, koji su bili do 5. oktobra u leskovačkim kolektivima. Očigledan primer nepostupanja u Opštinskom i Okružnom sudu u Leskovcu, predmet po kome se sudi, to je građanska parnica, ortakluk ili zajednička gradnja, i sud se nateže 17 godina. U postupku početka izvršenja presude, izvršni nalog za izvršenje, sudija Vrhovnog suda u reviziji donosi odluku kojom se poništava prvostepena i drugostepena presuda, opštinski i okružni sud zastanu sa izvršenjem, sve sada teče iznova i sigurno će proći još 17 godina. Zašto? Zato što je taj čovek sa sela, mlinar, okarakterisan kao član Socijalističke partije Srbije. Da bi se pokazali i dodvorili političkim moćnicima, koji su ih izabrali na jednom običnom procesu oko dodele stanova, odnosno dva stana, gde postoji institucija pravne pomoći, ali da bi pokazali silinu, leskovački moćnici u pravosuđu daju nalog za privođenje bivšeg predsednika Vlade Mirka Marjanovića, samo da se potvrdi činjenica da li je bio sastanak u Vladi ili ne. O tome postoje zapisnici, morao je čovek da dođe i da kaže da je bio taj sastanak i da tek tada sudija može da presudi. Koliko to košta, koliki je to napor, a čovek jednom nije došao, a bio je kažnjen sa 10.000, zato što nije poštovao poziv suda. To je samo da bi se oni i dalje održali. Kada gospoda iz Demokratske stranke kažu da oni ne vladaju, da su opozicija, kada je u pitanju pravosuđe, ministre, ukoliko nešto ne preduzmete, ovim promenama, ne da dođu politički ljudi, nego stručni ljudi, biće još gore. Jer, upravo u leskovačkom pravosuđu i najvećim firmama u Leskovcu i dalje vlada Demokratska stranka. Voleo bih da budem opozicija u Leskovcu kakvi su oni. Direktor elektrodistribucije, koji svakoga isključuje ko ne plati mesec dana, kao što je pre neki dan isključio vodovod, ali zato sedište Demokratske stranke, koji dve godine ne plaćaju struju ne isključuje, jer je njihov kandidat. Okružni tužilac, koji je bio perjanica Saveza komunista, posle 5. oktobra brže-bolje je trčao u Demokratsku stranku i postaje okružni tužilac, i u onoj čuvenoj lustraciji Batića daje predlog da se dvoje, po rezultatima, predatim predlozima za utuženje, najefikasnija dva tužioca lustriraju i ostaju ljudi bez posla. Da bi se dalje dokazali, jer je ova grupa za ljudska prava i neki novinari, tzv. nezavisni iz Leskovca u akciji "Sablja" u nekom dnevnom listu napisali "Zar u Leskovcu nema kriminalaca", tužilac daje brže-bolje nalog, jedne noći 53 dečaka sa ulice su pokupili, kojima treba pomoć, a nijedan posle toga ne beše procesuiran. Da li takav može biti nosilac pravosudnih funkcija? To je upravo sramotna delatnost za ovakve ljude koji postupaju u pravosuđu. Da neko ne bi mislio da pričam priče, ovo su konkretni životni primeri. Teško je ovde govoriti pred vama, pred građanima Srbije i Leskovčanima. Oni to znaju. Ali, ukoliko se ponašaju prema čoveku koji može to da kaže o njima, a to mogu da kažem i za govornicom lokalnog parlamenta i ovde; tamo sam govorio više puta, a ovde jedanput, sada ću ponoviti; da li je moguće, za tri meseca se navršava pet godina od onda kada mi je tzv. Savez za promene zapalio kuću posle svog mitinga, da u fioci opštinskog tužioca i dalje stoji samo jedna stranica - krivična prijava, gore gde treba da bude prijemni štambilj, piše - nepoznati izvršilac. Znači, još je na čekanju. Čeka se da zastari, da vreme učini svoje, da nastupi apsolutna zastarelost po tom gonjenju. Da li je moguće da sudija opštinskog suda, zato što se radi o predsedniku Opštinskog odbora SPS, predmet ne rešava tri godine u parnici po mojoj privatnoj tužbi protiv države Srbije i opštine Leskovac da mi se nadoknadi šteta, jer Zakon o obligacijama predviđa: u takvim manifestacijama i demonstracijama imovina i život su zaštićeni. Neće, zato što znaju da se moraju okvalifikovati oni koji su bili naručioci tog dela. Za takve sudije i za takvo postupanje, koje ljude deli po partijskoj pripadnosti, a bojim se brzo ćemo početi po nekim drugim postupanjima, smatram da nema mesta u pravosuđu. Izneću mnoge činjenice kada bude predloga za predsednike, nosioce pravosudnih funkcija u Leskovcu. Nama su govorili da je sud bio politizovan kada smo mi bili. Sada je toga mnogo više. Gospodine ministre, strahovito više. Posle 5. oktobra jedna trećina je otišla u DSS, jer su očekivali, kao raspored je bio da će okružni sud biti DSS, jedna trećina je otišla kod Batića, sudije za prekršaje i drugi, a treća trećina je otišla kod žutih. Sada su oni najdominantniji u leskovačkom pravosuđu. Ja ću glasati, bez obzira na ovo što mi je lično učinjeno, što je učinjeno u mnogim delima, za ovaj zakon, očekujući da će nove kadrovske promene promeniti pravosuđe u Leskovcu. Oni su doveli dotle, MUP u Leskovcu, Opštinski sud, Okružni sud, i jedno i drugo tužilaštvo, da ohrabruju počinioce krivičnih dela. Pogledajte, ako zapaljenu kuću nekom Žiki Žmigavcu, to sam ja, takav mi je nadimak, ne procesuira sud pet godina, svako stiče pravo da može da pali. Evo, pre dva meseca zapališe medicinsku školu. Pitajte da li su našli ko je to zapalio? To je upravo pospešivanje, reprodukcija, i to se radi. Oni sada to daju čoveku, kome je učinjena takva nepravda, moralno pravo da se lati starog običaja, da sam uzmem pravdu u ruke i da, znajući delom one koji su bili na mojoj kući, zapalim njihove kuće. Hoćete li tada da procesuirate? Istog trenutka bih bio uhapšen. Znači, ne možemo se tako deliti. Očekujem da se, posle ovih izmena i onih izmena oko kadrova u sudu, u pravosuđu promeni odnos, da pravosuđe bude samostalno, da sudija može da postupa. U Leskovcu toga nema, jer se oni boje predloga koji će dati tužilac u tužilaštvu i predsednik suda, odnosno njihov kolegijum kada oni to predlože. Kako je moguće da su sve sudije napredovale posle dva meseca. Lokalni izbori su bili 24. septembra, tek krajem oktobra su presudili, a procesi u izbornom pravu su brzi, da se na sedam biračkih mesta poništavaju izbori zbog nekih formalnosti, ne krađe, zato što na jednom biračkom mestu nije vidljivo da je tu biračko mesto, da bi eventualno DOS pobedio. Opet nije pobedio. Te sudije su ostale. Kako je moguće da sud u Leskovcu donosi presudu u jednoj pravnoj praznini, sada kada je bio opoziv predsednika opštine, svi kažu da sam njegov politički oponent, ali je to tačno bilo. Sud presuđuje da postupa opštinska izborna komisija. To je u redu. Nalaže se opštinskoj izbornoj komisiji da postupi, ali ne sudiji da i dalje radi, zato što je već nagrađen, pa zakazuje dan i čas glasanja. Onda sam predložio ovim momcima, nemojte, neka sud provede i glasanje, da onda bude kompletna gusta čorba. Zato očekujem da će promena ovih propisa, za koje ću glasati, omogućiti da se kadrovska politika u pravosuđu promeni nabolje.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Živković, po Poslovniku.
Poštovani potpredsedniče, uvažene dame i gospodo, reklamiram povredu Poslovnika i to član 100, zloupotreba govornice. Dobar deo izlaganja gospodina Žike Stefanovića prosto sam predosećao, a zloupotreba se sastoji u tome da umesto da govori o tome šta je tema dnevnog reda, govorio je o svojim privatnim problemima koje ima sa gradom, ljudima u gradu, institucijama itd. Zbog toga smatram da postoji povreda Poslovnika. Kada govori o rezultatima izbora gospodin Stefanović, a to bi trebalo predstavnici njegove stranke da znaju, nažalost postiže loše rezultate, jer je na izborima 2000. godine njegova stranka osvojila 38 odborničkih mesta, a na poslednjim izborima 12 mesta, i zbog toga treba i on sam da se pita, a i ljudi u njegovoj stranci, da li je ispravna politika koju vode. Nažalost, sve loše što se dogodilo u Leskovcu između 1990. i 2000. godine personalno se vezuje za gospodina Stefanovića, što mislim da nije u redu, ali gospodin Stefanović je sam svojim javnim nastupima doprineo da sve ono što se loše dogodilo u Leskovcu se vezuje za njegovo ime. Ali, o tome neka brine on i njegova stranka. Ne želim da budem njihov advokat, ali eto iz fer razloga, želim da im kažem da je loše što tako rade. Umesto da se danas bavimo pitanjima razvoja, umesto da govorimo i o zakonu o visokom obrazovanju, koji je povučen iz procedure, mi smo, čini mi se danas poprilično vremena izgubili, a po svoj prilici da smo i ceo dan izgubili, baveći se nekim prevaziđenim stvarima, umesto da se bavimo razvojem. Izgleda da većina još uvek ne shvata da je vreme nenadoknadiv resurs i nažalost, to je resurs koji je zajednički, koji je nenadoknadiv za sve nas i mi smo ga danas, po svemu sudeći, izgubili. Ali, o čemu zaista moramo voditi računa to je istina, a gospodin Stefanović je izneo niz neistina i zbog toga sam morao danas da se javim, bez obzira što osećam jednu gorčinu da moram govoriti o jednoj takvoj stvari. Mislio sam da ću govoriti o mnogo važnim i korisnim stvarima za Srbiju i za ovu skupštinu. Sve ono što se gospodinu Stefanoviću loše događa vezuje za Demokratsku stranku. Na svu sreću, u tome nema nikakve istine. Nema istine ni sa paljevinom kuće, jer on zna da su to uradili huligani kojima se i sudilo. Ako neki nisu otkriveni u slučaju druge paljevine, što naravno niko normalan ne može opravdati, za svaku je osudu i naravno da ti ljudi treba da odgovaraju. Ali, oni nisu pronađeni zato što verovatno SUP nije uradio posao kako je trebalo, a gospodin Stefanović zaboravlja da je on tamo kadrirao, jer je on desetak godina kadrirao i u pravosuđu i u radnim organizacijama. Ako je govorio o "Zdravlju" i nekim drugim organizacijama, moram da podsetim i njega i sve one koji ga podržavaju, da su se u istoriji Leskovca najveće pljačke dogodile u tom periodu. Ne mislim da je gospodin Stefanović nešto lično uzeo za sebe, ali on ima jako veliku odgovornost za to što se desilo, jer je bio glavni kadrovik. Danas je on doveo u vezu mnoge stvari i proglasio je i Odbor za odbranu ljudskih prava DS žutima, a o čemu je sve govorio, nisam mogao ni da zapišem, ali uglavnom bilo je mnogo neistina. Mislim da je gospodin Stefanović promašio temu, trebalo je da se bavi zakonima. Ubuduće bih ga molio da o problemima koje ima govori u institucijama koje su mu te nepravde nanele, ako su mu nanele.
Replika, narodni poslanik Stefanović.
Nije dobro kada se dvojica iz istog mesta nađu za ovom govornicom i pričaju različite priče, ali će istina i vreme pokazati. Gospodine profesore, nisam vas pomenuo, vi ste se sami našli prozvanim i to je vaš problem, a nije moj problem sa građanima Leskovca - i sada da budu izbori, vas lično ću opet pobediti. Vi to dobro znate. Problem je u tome što vi niste mogli da shvatite cifru 38 odbornika 24. septembra. Vama je bio problem što je tada izborna jedinica tog okruga od tri savezna poslanika izabrala dvoje socijalista. Vama je bio problem što je tada za predsednika na okrugu pobedio Sloba Milošević. Vi ste tu našli Žiku Stefanovića i brže-bolje na binu, ceo dan osvajate televiziju, direktora televizije iznosite nožem, a svi koji su ga iznosili nožem postali su funkcioneri sa vama. Vi postajete predsednik opštine kupovinom glasova, jer jednog zaplašite, dvojicu iz SPS kupite, jednom obećate da će biti načelnik SUP-a pa ga izigrate, a nakon toga sudiju koji procesuira taj predmet o kome vi govorite, iz 1999. godine, gospodine Živkoviću, predlažete da bude načelnik MUP-a u okrugu. To je cena da presudi onako kako ste vi to naložili. Pustite te priče, lično ste povređeni jer niste mogli da budete predsednik opštine sa manjinom, pa ste brže-bolje, sa onim čuvenim Šabićem, koji je opet dobio neku funkciju, i morao sam to da glasam zbog partijske discipline, zavedoste prinudnu upravu i tu niste mogli da pobedite. Na proporcionalnim izborima mi dobismo 12 odbornika, a cela bulumenta DOS-a dobila je 15, pa pojedinačno izmerite ko je koliko jak. U Leskovcu će na narednim izborima pobediti radikali i SPS zajedno, u to budite sigurni, jer imam druge odnose sa ovima. Ja sam upravo govorio o zakonu. Ovo je očigledan primer nepostupanja pravosuđa. Nisam zloupotrebio govornicu. Inače, da su pravosudni organi radili, da su doneli presudu i na moju štetu, imao sam pravo da idem dalje, ali nepostupanje me sprečava da ostvarim svoja prava ili da se moja zabluda, ukoliko nisam bio u pravu, pravno razreši preko nadležnih institucija. Predsednik Opštinskog suda predmet je držao šest meseci, nije hteo da ga rasporedi sudijama. Opštinski javni tužilac i dalje to drži u fioci. Okružni tužilac, koji ima pravo kontrole, ne postupa, jer mu je naređeno da ne postupa, jer će se tada mnogi otkriti. Nijedan čovek nije optužen. Nažalost, neke više sile su učinile svoje, žalim te ljude, bilo je petoro mladih ljudi koji su bili na krovu moje kuće posle toga su stradali, neko zbog bolesti, neki zbog šmrkanja itd, ali upravo je priroda izvršila tu selekciju. Ali, na žalost i moju i njihovu što pravosudni organi nisu otkrili inspiratore toga, jer tog dana je paljena Skupština Jugoslavije. Tog dana nijedan građanin iz leskovačkog kraja, iz tadašnje opozicije, koji su se smatrali da su opozicija, nije krenuo u Beograd. Dobili su nalog, a recite ko je to iz Beograda dao nalog da se osvoji televizija na način koji je osvojena i ko je dao nalog da se pali ta kuća. To što MUP nije učestvovao, to je sprega sa vama, o kojoj celo vreme govorim. Prema tome, MUP je to trebalo da spreči. Zbog toga nemojte da mi spočitavate da svoje privatne stvari iznosim ovde, jer prvi put govorim o tome na ovakav način, moleći da se jedanput okonča postupak u pravosudnim organima, da imam prava da dobijem taj spor ili izbijem svoju zabludu.
S obzirom da sam obavešten da nema više televizijskog prenosa, i po članu 169. nemamo uslova za nastavak, prekidamo rad. Nastavljamo rad u ponedeljak u 10,00 časova.