Hvala predsedniče. Uvaženi predsedniče, poštovani narodni poslanici, pred vama je Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju a koju odluku je Visoki savet sudstva utvrdio na sednici dana 2.2.2021. godine. Visoki savet sudstva je oglasio izbor sudija za Privredni sud u Beogradu, Drugi osnovni sud u Beogradu, Osnovni sud u Kragujevcu, Prekršajni sud u Kragujevcu i Prekršajni sud u Kruševcu. Pošto je Visoki savet sudstva formirao komisije za postupak predlaganja kandidata, te sproveo taj postupak u smislu provere stručnosti, sposobnosti i dostojnosti kandidata u skladu sa Zakonom o sudijama i Pravilnikom o programu i načinu polaganja ispita na kome se ocenjuje stručnost i osposobljenost kandidata koji se prvi put bira na sudijsku funkciju i pribavio mišljenje o stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti kandidata, a sve u smislu člana 13. alineja 3. Zakona o visokom savetu sudstva, utvrdio Predlog odluke i predložio Narodnoj skupštini Republike Srbije izbor 31. kandidata tako što se za Privredni sud u Beogradu predlažu za sudije: Danijela Milošević, savetnik u Vrhovnom kasacionom sudu, Borivoje Miljković, savetnik u Vrhovnom kasacionom sudu, Miloljub Mišković, savetnik u Vrhovnom kasacionom sudu, Danilo Grujičić, sudijski pomoćnik u Privrednom apelacionom sudu, Bojana Bojić Morara advokat, Advokatska komora Beograd, Sandra Marić, sudijski pomoćnik u Privrednom apelacionom sudu i Biljana Krstajić, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Beogradu. Za sudijsku funkciju u Drugom osnovnom sudu u Beogradu predlažu se: Vukadin Brajušković, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji, Milica Goravica korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji, Luka Pantelić, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Beogradu, Jovana Živanović Stojić, sudijski pomoćnik u Prvom osnovnom sudu u Beogradu, Nikola Đaković, sudijski pomoćnik u Prvom osnovnom sudu u Beogradu, Ljiljana Ilić, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Beogradu, Sanja Vujisić, šef Odseka za upravno pravo na Pravosudnoj akademiji. Za sudije na sudijsku funkciju u Osnovnom sudu u Kragujevcu Visoki savet sudstava je predložio: Jelenu Veljović, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Anđelo Đerasimović, sudijskog pomoćnika u Višem sudu u Kragujevcu, Marinu Miloradović, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Beogradu, Miloša Mirkovića, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Kragujevcu, Marinu Petrović, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Kragujevcu, Sonju Popovski Zaljevski, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Bojanu Simonović, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Kragujevcu, Marinu Luković, sudijskog pomoćnika u Višem sudu u Kragujevcu, Zoricu Jovanović, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Milenu Marsenić Kun, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Kragujevcu, Jelenu Vujčić, korisnika početne obuke na Pravosudnoj akademiji, Jelenu Tripković, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Dragana Hadžića, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Tinu Gemaljević, sudijskog pomoćnika takođe u Apelacionom sudu u Kragujevcu. Na sudijsku funkciju Prekršajnom sudu u Kragujevcu predloženi su: Ivana Pavlović, sudijsko pomoćnik u Apelacionom sudu u Kragujevcu, Katarina Janković, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji. Na kraju, za sudijsku funkciju u Prekršajnom sudu u Kruševcu, predložen je Jovica Vesić, inspektor, gradska uprava Grada Kruševca. Zahvaljujem se na pažnji. Ne preostaje mi ništa drugo, nego da vas pozovem da u danu za glasanje podržite sve predloge Visokog saveta sudstva.
Zahvaljujem se. Da li izvestioci traže reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik i potpredsednik, Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, imenovanje sudija jeste proceduralna stvar i verovatno bi bilo i nama narodnim poslanicima lakše da se tako postavimo da je to jedan birokratski postupak što bi nas na neki način oslobodilo truda pripremanja i održanja govora i diskusije na ovu temu. Iako je to proceduralna stvar nije moguće ignorisati ili zapostaviti važnost uopšteno imenovanja sudija, pa i važnost izbora i imenovanja svakog sudije posebno. Pogotovo kada se država i društvo nalaze u ambijentu u kome je veoma jasno da borba, a neću preterati ako kažem i rat sa organizovanim kriminalom i nasiljem koje izaziva taj kriminal nisu završeni. To nas dodatno obavezuje da se još odgovornije, pažljivije i preciznije pozabavimo onim državnim organima koji treba da budu i koji po svojoj definiciji, informacijskom rasporedu, ustavnoj i zakonskoj nadležnosti predstavljaju prvu liniju odbrane. Prvu liniju odbrane čoveka kao pojedinca, ali isto tako i odbrane celokupne zajednice, odnosno celokupnog društva i na koncu samog državnog poretka koji ima ulogu osiguranja pune slobode prava i bezbednosti svakoga građanina ove zemlje. Zato ću u narednim minutima izneti stavove Stranke pravde i pomirenja i narodnih poslanika ove stranke, koji će svakako podržati izbor predloženih sudija sa uverenjem i poverenjem da je procedura do kraja ispoštovana, ali i to da će narodni poslanici koji dolaze iz mesta iz kojih su ove sudije predloženi dati i imati više informacija i obavestiti nas o njihovom pravom i stvarnom kvalitetu. Sudstvo, sektor pravde je jedan od stubova održanja zdravog društva i očuvanja sistema zaštite čoveka u individualnom i kolektivnom smislu. Iako jako puno govora na ovu temu nas dovodi u rizik ponavljanja, ponavljanje jeste dosadno ili može biti dosadno, ali kada su važne stvari u pitanju i važne teme onda ponavljanje, ma koliko moglo biti dosadno, ima ulogu naglaska ili fokusa na nešto što je od izuzetne ili posebne važnosti. Zato, rizikujući da budem od onih koji ponavljaju, ipak daću prednost značaju ove teme, tj. samog pravosuđa, a kontekstu i okviru koga sam napomenuo. Svakako, kao i inače, čovek može govoriti samo kompetentno i korektno o onome što zna i može svoje tvrdnje i ocene bazirati i iznositi na temelju onoga što mu je poznato i onoga u šta ima uvid. Moje iskustvo sa pravosuđem jeste u teoretskom smislu vezano za celokupni prostor države, ali je još značajnije na prostoru gde živim, tj. prostor Novog Pazara i Sandžaka. Postoji uvek rizik da dobre akcije koje sprovodi država, ako je u ovom slučaju to borba protiv organizovanog kriminala, kao i druge dobre akcije, uvek se najbolje realizuju u centru, uvek se najkvalitetnije izvrše i primene u samom centru, odnosno u glavnom gradu. To je inače priroda delovanja svake energije. Tamo gde se ta energija pokreće ona je tu najjača i to je neki epicentar energije. Međutim, kako se odmičemo od tog centra, onda ta energija tim cikličnim krugovima slabi. Zato, ako pogledate i ekonomsko-razvojni aspekt i druge aspekte ovog društva, uređenja i unapređenja državnog sistema, vi ćete skoro u pravilu naći zapravo efekte te zakonitosti uticaja i delovanja energije. Tako da, što ste dalje od Beograda najčešće ćete naći više problema, više nedostataka, više propusta. Zato je smisao postojanja ove Skupštine u strukturi narodnih poslanika koji dolaze sa svih strana, da zapravo mi, ukoliko želimo izneti naša zaduženja, odnosno imati punu odgovornost i obaviti posao narodnog poslanika, treba da dokinemo onu praksu koja je, nažalost, bar kada je kraj iz koga dolazim u pitanju, bila da se narodni poslanici koje izabere Novi Pazar ili Sandžak ili neki drugi deo, periferni deo ove zemlje, da dok se biraju, odnosno dok su u kampanji govore kako će oni biti narodni predstavnici, međutim, kada dođu u Beograd, posle nekoliko meseci, ne više, oni najčešće postanu predstavnici Beograda u tom kraju. Zaborave pravac iz koga su došli, da treba da predstavljaju svoj narod u Beogradu, odnosno svoj narod i birače u Narodnoj skupštini, a ne Narodnu skupštinu ili Beograd kao neki opšti pojam u svome kraju. Dakle, naše insistiranje i delovanje Strane pravde i pomirenja jeste da zapravo ukinemo takvu praksu i celokupno delovanje koje smo imali u prethodnom mandatu i ovom sada jeste zapravo na tom smeru. Svakako da bismo održali taj kurs i da bi u tome bili dosledni, potrebno je pratiti šta se dešava na tim područjima, zapravo biti glas tog naroda, odnosno građana, a i prenositi pravu dijagnozu tog stanja. U tom kontekstu, ja neću odustati, ma koliko neke teme ovde ne bile eksplicitno aktuelne, ma koliko se suočavali sa time da neke velike teme otpušu ili stave u sjenu neke teme koje dolaze sa periferije ove države, ali ja neću biti miran i neću se pomiriti sa tim da samo mojoj deci bude dobro. Između ostalog, jedan od mojih ličnih motiva, podeliću to sa javnošću, da uđem u politiku je to. Hvala Bogu, imao sam takav društveno socijalni status da sam mogao biti sebičan i ostati van politike i dati samo svojoj deci ambijent sigurnosti i ambijent prosperiteta, ali moje verovanje i moje uverenje je da ne može samo vaša porodica biti sretna i dobro ukoliko je vaše okruženje nesretno i loše. Nisam se mogao pomiriti sa tim što sam svojim očima gledao da narko diler ispred škole diluje drogu, a da policajac školski okreće glavu i da ga ne vidi dok diluje drogu. Dakle, ja nisam mogao ignorisati taj prizor u svome gradu i reći - odoh ja da napravim visoke zidine dvorišta moje kuće i da se posvetim svojoj deci i da svoju energiju njima podredim, baš me briga šta je sa tom sirotinjom izvan zidina moga dvorišta. Naprotiv, sami etimološki osnov pojma sreća je od sresti se, susresti se. Znači, sreća nije nešto što se može posesivno posedovati, držati samo za sebe, ona se ostvaruje samo u susretu sa drugim. Zato, čovek kada se raduje i kada se veseli, kada ima neke porodične povode za radost, ne može sam da se raduje, ne može da se zatvori u svojoj kući i da se sam raduje. Onaj ko se sam raduje više liči na ludu i poremećenu osobu nego na normalnu osobu. Radost se deli, zato imate potrebu da pozovete ljude na radost i da radost podelite. To je smisao radosti. Zapravo, to znači da radost ne može biti partikularna. Sreća ne može biti partikularna, ona ne može biti samo za neke, ona će se ili primarno ostvariti za većinu, barem onih koji hoće da normalno žive i rade i da se trude, ili je neće biti. U tom pogledu, mi ne možemo ostati na tome da se zadovoljimo sopstvenim statusom i sopstvenom srećom i sopstvenim stanjem. Da bi zapravo počeli menjati ovo stanje jeste dobro što imamo velike akcije i to je obećavajuće protiv organizovanog kriminala, i podržavam sami vrh države i celokupni bezbednosni sistem koji se odlučio ovaj put, hvala Bogu, da bude brži od onoga što se desilo 2003. godine, dakle, da ne pusti da organizovani kriminal pomisli da je jači od države, pa da oni krenu u napad što je bila greška državne vlasti 2003. godine. Sada imamo pametnije delovanje i to da je državni sistem bio pametniji i brži i da je potez ispred organizovanog kriminala, što svedoči ovaj obračun koga posmatramo, koga bodrimo i sa očekivanjima da se neće polovično okončati već da će se ići do kraja, jer kriminal je kao bolest kao maligna bolest. Ukoliko kancer samo načnete, ukoliko ga delimično odsečete i odstranite onda vi niste ništa uradili, naprotiv vi ste ga samo probudili. Zato bodrimo sami vrh države i nadležne organe da do kraja idu u obračun sa organizovanim kriminalom, a evo, bar ono što nam je dostupno iz sredstava javnog informisanja da se potvrđuje ono što sam personalno, a i moje kolege govorile tokom proteklog mandata o sprezi, dakle, kriminala i državnih organa. Dakle, evo sada se to i potvrđuje i svakako da je jako važno ići do kraja u tom obračunu, ne samo u pogledu samih aktera tog kriminala ili nosioca organizovanog kriminala, već i njihovih jataka, odnosno onih koji zapravo su njih štitili iz celokupnog sistema bilo da je to policija, bilo da je to pravosuđe, bilo da je to Tužilaštvo. Pogrešno bi bilo reći da se samo govori o policiji. Verovatno je policija ta koja je bila najinteresantnija i ona je prva linija ili prvi kontakt kriminalca sa državnim organima. Ali, kada se radi o visoko sofisticiranom kriminalu onda bi bilo jako naivno reći da se to sve zadržalo samo na nivou policijskih službenika i policijskih funkcionera. Ne, zasigurno. Tu mogu da posvedočim iz kraja iz koga dolazim da je njihov uticaj i na pravosuđe veoma snažan. Ponoviću rečenicu koju sam u ovom časnom Domu izgovorio mnogo puta - u Novom Pazaru se tačno zna koja kriminalna grupa ima kojeg sudiju, tačno se zna koji advokati su ne samo branioci svojih klijenata već direktne linije prema korumpiranim sudijama. Tačno se zna cenovnik za koliko desetina hiljada evra ili hiljada evra se izvlačite iz zatvora i spašavate od koje presude prema težini krivičnog dela. Dakle, ovo je istina koju znaju skoro svi građani Novoga Pazara i nema smisla na taj način ružno predstavljati državu i slati poruku kako običan građanin te informacije sve ima, a nadležne službe policije i službe bezbednosti ili službe nadzora inspekcije nad radom sudija ne znaju. Prema tome, ono što apelujem i na šta insistiram jeste da se na ovoj novoj, da kažem, ofanzivi na organizovani kriminal ne sme stati na grad Beograd i na neke veće gradove centralne Srbije, već da je neophodno ići do kraja. Pogotovo, prostori koji se oslanjaju na granične i administrativne prelaze oni su dodatno interesantni i zanimljivi predstavljaju ambijent za blistanje organizovanog kriminala. Dakle, onog trenutka, kada presečete tu pupčanu vrpcu između kriminalaca i sudija, između kriminalaca i tužilaca, između kriminalaca i policajaca mogu da budu ne znam kakve bande, koliko moćni personalno njihova moć će da se istopi. Sva njihova moć je u njihovoj sprezi sa politikom, sa policijom, sa Tužilaštvom i sa pravosuđem. Mnogo nam podataka dolazi, da čak policija na koju se najčešće i najpre napadne uglavnom pokreće krivične postupke za određene kriminalne aktivnosti bilo da su u pitanju tipični kriminalci, bilo da su u pitanju određeni lokalni političari koji se kabadahijski i kriminalno ponašaju. Imamo informacije da to najčešće od policije krene, ali da to tužioci i određene istražne sudije blokiraju. Tako da su latice njihovih kriminalnih dosijea i krivičnih prijava koje je policija procesuirala prepune kada su u pitanju i lokalni sudovi, odnosno osnovni sudovi, kada su u pitanju i viši sudovi, Viši sud u Novom Pazaru, ali isto tako kada je u pitanju i taj Poseban sud za organizovani kriminal u Kraljevu koji najčešće stoji u zaštitu ili je neaktivno, pasivno se ponaša u pogledu procesuiranja određenih važnih predmeta koji se tiče ozbiljnog kriminala na prostoru Sandžaka, odnosno na prostoru Novog Pazara. Ono što država i njen aparat ne smeju da dozvole jeste da to postane normalno. Ne smemo dozvoliti da to što je jedna tačka udaljena od Beograda 200 ili 300 kilometara da to bude hladovina iza kriminala, sa jedne strane, ali isto tako i za određene državne činovnike, bili oni sudije, policajci i tužioci ili nosioci neke druge aktivnosti da zapravo to iskoriste za svoje sudelovanje u određenom kriminalu. Ono što takođe jeste važno kako bismo imali puno poverenje i kvalitet u pogledu i pravosuđa i tužilaštva jeste poseban senzibilitet koga država treba da ima, opet u skladu sa Ustavom i zakonom tamo gde imamo nacionalno i etnički mešovite sredine. Zato, moram da podsetim, apelujem i pozovem, po ko zna koji put da država i nadležni organi izvrše ono što je zakonska obaveza, a to je balans etničke strukture u pravosuđu i tužilaštvu. Mi ga još nemamo, on je i dalje i te kako na štetu Bošnjaka. Naravno, ja ovde nikada ne bih dao prednost etničkoj pripadnosti u odnosu na kvalitet, u odnosu na kompetencije, ali mi moramo i o tome voditi računa, barem približno, pa ako negde imamo u jednom sudu ili tužilaštvu da je brojka u korist jedne etničke zajednice. Neka bude u drugom malo drugačije, pa da imamo neki generalni pristup takav da se šalje slika da je u pitanju odnos koji želimo da pravično gajimo, a svakako da bismo imali kompetencije potrebno je da vodimo računa i o samom školovanju i podizanju tih kadrova. Hvala.
Zahvaljujem se potpredsedniku Narodne skupštine, dr Muameru Zukorliću, ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe Stranka pravde i pomirenja - Ujedinjena seljačka stranka. Poštovani narodni poslanici, ja bih vas podsetila bez toga da ulazim u sadržaj diskusije da je na dnevnom redu Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, da imamo 31 kandidata za pet sudova, uvažavajući u potpunosti širokost demokratije i vaše poruke i diskusije, molim vas da vaše diskusije ipak prilagodite dnevnom redu i da se razgovara i o samim kandidatima, da bi izbegli upravo reklamiranje Poslovnika, da se ne držimo dnevnog reda. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodna poslanica, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije, Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi zameniče predsednika Visokog saveta sudstva, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i to za Privredni i Drugi osnovni sud u Beogradu, Osnovni i Prekršajni sud u Kragujevcu i Prekršajni sud u Kruševcu. Mi smo pre nekih mesec dana već razmatrali neke predloge odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i ja u tom smislu delim identično mišljenje koje sam i tada iznela, ali kako se ne bih ponavljala u tom smislu želim da kažem da za početak ovim predlozima odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju u suštini pokazujemo jasnu nameru i volju da se poveća broj sudija, a kako bi se obezbedila i ravnomerna raspoređenost predmeta, sudijama olakšao posao i na kraju ispoštovalo jedno od osnovnih načela na kojima se zasniva suđenje i pravosuđe, a to je načelo suđenja u razumnom roku. Mi iz Predloga odluke, koja je podneta od strane Visokog saveta sudstva, ne možemo mnogo toga zaključiti kada pogledamo biografije onih koje danas biramo, osim da se radi o mladim ljudima koji su svoje kvalitete i posvećenost pokazali u dosadašnjem radu i ja uopšte ne sumnjam u to da će njihova kompetentnost biti baš onakva kakvom je očekujemo. Prosto, očekuje se da će njihova buduća predanost radu biti na odgovarajućem nivou. Baš zato što se radi o sudijama koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju mislim da upravo danas, sada i ovde moramo izneti sve one izazove koji ih čekaju, odnosno koji stoje pred njima u nadi da će ih oni u svom budućem radu sa puno entuzijazma i primeniti, odnosno pokušati da iz prevaziđu. Rukovodeći se izrekom – slušaj učitelja, ali ne idi za njim, pre svega očekujem da će buduće sudije znati da prepoznaju nedostatke pravosuđa i da će se za njihovo otklanjanje boriti baš onako kao što su se borili da danas budu na spisku onih koje biramo, odnosno o kojima raspravljamo, pa eto neka prvi korak ka tom cilju bude modernizacija sudstva kroz neka kreativna normativna i organizaciona rešenja, pošto po biografijama vidimo da se radi o mladim ljudima koji, izborom po prvi put na ovu funkciju, mogu, u suštini, da u punom kapacitetu pokrenu pitanje modernizacije sudstva, posebno imajući u vidu to da pripadaju generaciji kojoj su savremene tehnologije i te kako bliske. Dalje, još jedna od stvari na koju bih im skrenula pažnju jeste otvaranje ka javnosti. Transparentan rad sudija je jedini odgovor na visoki stepen kompleksnosti ove materije i ona u suštini stvara jednu potpuno drugačiju sliku sudstva, ukoliko ta transparentnost bude na odgovarajućem zadovoljavajućem nivou. Dosta čujemo i dosta se o tome raspravlja, o skraćivanju dužine trajanja postupaka i smanjenje ukupnog broja nerešenih predmeta. Mislim da je u tom smislu već pokrenuto dosta toga i da će se ti predmeti rešiti na način na koji to dinamika dozvoljava, pa eto neka nastave u tom smeru. Kada govorimo o privrednim sudovima, s obzirom na to da se sudije biraju na ova mesta, imajući u vidu okolnost da se broj predmeta koji se rešavaju pred Privrednim sudom povećava iz godine u godinu čak u proseku od oko 30% , 30% iz godine imamo povećanje broja predmeta u Privrednom sudu, kao i činjenicu da svaki sudija ovog suda mesečno reši blizu 80 slučajeva, složićete se da to nije mali broj, izlišno je govoriti o potrebi povećanja broja sudija Privrednog suda. Što se tiče prekršajnih sudova, prosečan broj rešenih predmeta po sudiji Prekršajnog suda iznosi 55 na mesečnom nivou i, analizirajući rad prekršajnih sudova u Srbiji, najopterećeniji su prekršajni sudovi u Sremskoj Mitrovici, Jagodini i Subotici, dok je u proseku najveći broj predmeta na mesečnom nivou rešen u Senti i u Beogradu. Prekršajne sudove treba ohrabriti da razmotre primenu postojećih rešenja, jer se vrlo često pokazalo da rešenja koja se primenjuju pred nekim drugim sudovima, uz određena prilagođavanja, faktički mogu biti primenjena i prilikom odlučivanja od strane prekršajnih sudova i tako bismo došli do jedne ujednačene prakse u rešavanju nekih svakodnevnih problema u radu i poboljšala bi se uopšte efikasnost u postupanju prekršajnih sudova. Kako se većina građana, složićete se sa mnom, u svom životu jedino i suočava sa prekršajnim sudovima, uspešnost funkcionisanja ovih sudova ima često odlučujući uticaj na stvaranje opšte slike o stanju u sudstvu. U dosadašnjoj praksi prekršajnih sudova kao najčešći problemi koji su se javljali imamo dostavljanje, odnosno pozivanje i obezbeđivanje prisustva okrivljenog i drugih učesnika u postupku, kao i problemi u vezi sa izvršenjem prekršajnih sankcija. Recimo, u velikim gradovima, kao što su Niš, Novi Sad i Beograd, procenat uspešnih dostava ne prelazi 20% i to veoma negativno utiče na trajanje postupaka i dovodi do zastarelosti prekršajnih gonjenja ili izvršenja prekršajnih sankcija. Recimo, ja ću navesti jedan dobar primer, kada je reč o prevazilaženju problema u vezi sa dostavljanjem. Prekršajni sud u Novom Pazaru već nekoliko godina unazad svakog januara obnavlja svoj ugovorni odnos sa Omladinskom zadrugom i to tako što za poslove dostave u gradskim naseljima na teritoriji opštine angažuju kurirsku službu. Time je značajno poboljšanja uspešnost dostave uz istovremeno smanjenje troškova za ovu svrhu. Odeljenje ekspedicije Prekršajnog suda predaje poštu angažovanim kuririma od kojih je svaki zadužen za određeni deo grada. Naravno, svi oni su obučeni za obavljanje ovih poslova kako bi se sve odvijalo u skladu sa zakonom i tu za sada nema problema u funkcionisanju. Eto jednog dobrog primera koji možda možemo primeniti i u ostalim gradovima kako bismo poboljšali efikasnost u onim sferama u kojima je ona potrebna. Na kraju imam samo jednu poruku sudijama čiji ćemo izbor, nadam se, podržati u danu za glasanje. Nema tog propisa i institucije koji će vam obezbediti nezavisnost, samostalnost i nepristrasnost ako vi samo niste takvi. Od vas se očekuje da snagom svog karaktera i savesti, jer savest je najbolji drug pravdi, sami obezbediti i svoju nezavisnost, samostalnost, nepristrasnost i stručnost. Još nešto, veoma je važno da budete sudije i van suda i van sudnice. Dajte svoj doprinos unapređenju pravosuđa, počev od ovog trenutka, odnosno od trenutka vašeg izbora. Raspravite sporna pitanja, ujednačite sudsku praksu i primenite zauzete stavove i sigurna sam da rezultati vašeg rada neće izostati, a mi ćemo biti ponosni što smo za vas glasali, odnosno što smo opravdali vaš izbor. Hvala.
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije. Sledeći je predsednik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Elvira Kovač. Uvaženo predsedništvo, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, ja nisam pravnik i verovatno da je danas tu moj uvaženi kolega Toma Fila, koji je odsutan iz opravdanih razloga, on bi kvalifikovanije i stručnije govorio na ovu temu. Siguran sam da će i moj kolega uvaženi kolega prof. dr Aleksandar Martinović, koji je vrstan pravnik, govoriti o ovoj temi, ali ja ću pokušati da govorim iz jednog drugog ugla i sa jednog drugog aspekta, kao neko ko je narodni poslanik, ko je legitimno izabran predstavnik građana, znate, parlament je glas naroda, a mi smo predstavnici građana i šta je to što građani očekuju od srpskog pravosuđa, šta je to što građani u Srbiji očekuju od sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i šta je to što uopšte očekuju od celokupnog pravosuđa. Naravno, kada kažem – celokupno pravosuđe, mislim i na Visoki savet sudstva. Moje izlaganje će biti nešto drugačije naspram ostalih, jer želim da napravim jednu retrospektivu urušavanja pravosuđa u Srbiji u periodu od 2000. do 2012. godine. Mislim da je to jako važno i da svi treba da se toga podsetimo iz jednog prostog razloga, da napravimo jednu paralelu kako danas biramo sudije prvi put na sudijsku funkciju, a kako su sudije birane nekada. Dakle, najpre želim da kažem da je jasna procedura za izbor sudija. Dakle, procedura izbora sudija utvrđena je Zakonom o sudijama, a u skladu sa Ustavom, Zakonom o sudijama donet je 2008. godine. Dve godine nakon donošenja Ustava menjan je više puta. Ustavom iz 2006. godine utvrđeno je da je sudijska funkcija stalna, ukinut je reizbor sudija, osim kod sudija koji se prvi put biraju, čiji mandat traje tri godine. Narodna skupština vrši izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Visoki savet sudstva bira sudije na stalnu sudijsku funkciju, ukoliko po isteku od tri godine pokažu tražene rezultate. Narodna skupština vrši izbor i predsednika sudova, uključujući i predsednika Vrhovnog kasacionog suda, na predlog Visokog saveta sudstva. Predsednici se biraju iz redova sudija koji su na stalnoj sudijskog funkciji. Takođe, u skladu sa Zakonom o sudijama, broj sudija za svaki sud, osnovni, prekršajni, viši, utvrđuje Visoki savet sudstva. Na osnovu iskazane potrebe za popunom mesta, sudija Visokog saveta sudstva, oba objavljuju oglas sa uslovima i rokovima za prijavu, ovo naglašavam posebno, obzirom da ću ono govoriti kasnije, dakle, sa uslovima i rokovima za prijavu, vrlo precizno i jasno definisano. Oglas se objavljuje u „Službenom glasniku“ i drugim sredstvima oglašavanja, na osnovu prijava pre predlaganja, sa svim kandidatima koji ispunjavaju uslove Visoki savet obavlja razgovor. Opet naglašavam, Visoki savet sudstva obavlja razgovor. Reći ću vam zašto je to važno. Nakon toga Visoki savet formira predlog kandidata za svaki sud za koji je raspisan oglas. Kada su pitanju sudije koje se prvi put biraju, Visoki savet sudstva svoj predlog upućuje Narodnoj skupštini u formi predloga odluke, Narodna skupština, kao danas, vrši izbor sudija koji se prvi put biraju, pri čemu predlog Visokog saveta sudstva razmatra, naravno, nadležni skupštinski odbor, Odbor za pravosuđe i on upućuje Narodnoj skupštini predlog odluke o izboru sudija. I nadležni odbor i nadležna skupština mogu da ospore nekog kandidata ukoliko ocene da on ne ispunjava sve uslove, posebno u pogledu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti kandidata. Dakle, vrlo jasno i precizno definisana procedura. Nisam pravnik, pa sam iščitao. Dakle, jedan sistemski pristup, koji omogućava samo onima koji znaju, koji umeju i koji žele da budu izabrani. Danas govorimo o onima koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju. Znate, kada neko kaže da je pravda spora, ali dostižna, to sagledavam kao građanin, pre svega, kao narodni poslanik, kao predstavnik građana, da kažem, kao krajnju ideju. Ali, suštinski, mišljenje poslaničke grupe SPS je da pravda mora da bude brza i efikasna. Dakle, danas govorimo o sudijama koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i želim samo da kažem da je najvažnije da ovo nije partijsko biranje, u partijskoj državi, kao što se nekada činilo. To su nekada, podsetiću vas, činili lokalni odbori za pravosuđe određenih stranaka van uobičajenih proveravanja. Da bih vam to ilustrovao kako je izgledalo, ukazaću vam na jedan primer. Evo, imam ga pred sobom, dokument, nisam ga izmislio, niti sam ga falsifikovao, tu su potpisi. Vrlo interesantno kako se predlažu sudije i kako se predlažu tužioci. Potpis i pečat predstavnika jedne političke stranke sa jedne strane, a potpis predsednika opštine i pečat opštine sa druge strane. Neću govoriti o ljudima, ne bi imalo smisla, ali ću vam reći, recimo, šta stoji u tom dopisu. Između ostalog, za jednog kandidata kažu ovako – predsednik suda od 2000. godine, lomio se između DS i DSS, prevagnuo trenutni interes, te se smatra DSS-ovcem, u principu, pošten, ali nekomunikativan i nepreduzimljiv, zaslužuje šansu. Za sledećeg kandidata se kaže – simpatizer, supruga član DS, pošten, vredan, sa strane gledano nekorumpiran, desetak godina unazad pruža svu pravnu pomoć DS-u, verovatno najbolji u sudu, ambiciozan, zaslužuje da napreduje, zainteresovan za apelacionog sudiju, nesporan. Za sledećeg kandidata kažu – povučen, miran, vredan, verovatno pošten, iskusan, simpatizer, nezainteresovan za politiku, bivši socijalista, sarađivao bez pogovora, nesporan opet. Kažu za sledećeg – neukaljan, nekompromitovan, verovatno pošten, druželjubiv, uvek spreman na saradnju, apolitičan, simpatizer, nesporan. Onda kažu za sledećeg kandidata – mirna, pravedna, povučena, poštena, apolitična, jedina mana suprug bivši predsednik JUL-a, sada apolitičan, direktor elektrodistribucije u toj opštini, nespornih sudskih kvaliteta. Sledeći kandidat – trenutno izvršni sudija, ne brani interese društva, korumpirana, gramziva supruga advokat, rade tu i tu, zlo za sudstvo. To su kvalifikacije na osnovu kojih su birane sudije. Sledeći – nestručan, osoba bez ugleda, verovatno korumpiran i to i za sitnije poslove, zalutao među sudije, radikalno raspoložen. Pa kažu za sledećeg – predsednik suda do 2000. godine, okoreli neprijatelj DS, zbog smene, neprincipijelan, koruptivan, usiljen, danas radi tu i tu, presuđivao od 1996. godine kao predsednik Veća izbornu krađu u toj opštini, pred penzijom, nesporno negativan. Onda na kraju za jednog kažu - izvršni sudija bez autoriteta, pošten, ali neupotrebljiv zbog alkohola, i sam se nada penziji. E, tako su predlagali sudije na sudijske funkcije. Ima ovde i dva tužioca koje su predlagali. Za tužioce kažu - pošten, vredan, sa strane posmatrano nekorumpiran, stručan, iskusan, dugogodišnji simpatizer DS, odbacivao sve krivične prijave prema funkcionerima opštinskog odbora DS iz te opštine, sin član, zaslužuje pažnju i šansu za napredovanje, zainteresovan za zamenika apelacionog tužioca ili starešine Višeg tužilaštva. Sledeći – zamenik opštinskog javnog tužioca, simpatizer stranke, sigurni glas, pošten, nekorumpiran, nedovoljno preduzimljiv, u senci tužioca, upotrebljiv, nesporan za zamenika osnovnog tužioca u Leskovcu. To su preporuke na osnovu kojih je neko biran za sudiju, a neko biran za tužioca, a te preporuke daju predsednici lokalnih odbora zajedno sa potpisom predsednika opština. Zato kažem da je važno da danas kada govorimo o sudijama koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, da se ne biraju u partijskoj državi po partijskoj pripadnosti. Međutim, sunovrat srpskog pravosuđa, ja sam o tome već govorio i ponoviću to i danas, kreće najpre proglašavanjem pobede na predsedničkim izborima 2000. godine, koja nije ostvarena u prvom krugu, jer politički proces nije završen. Jel neko za to odgovarao? Sledeće, nastavlja se 5. oktobra i paljenjem Skupštine, iz Gradskog sekretarijata unutrašnjih poslova Stari grad, tada nestaje 200 komada oružja. Da li je neko odgovarao? Pa, upad sa dugim cevima u NBS. Bez krajnje odluke državne saglasnosti istražnog sudije otet, nema ni saglasnosti odluke ministra pravde i Haškom tribunalu isporučen predsednik države Slobodan Milošević. Da li je i na osnovu čega predsednik izveden iz pritvorske jedinice? Sada taj koji je bio zadužen da vodi računa o toj pritvorskoj jedinici, a to je tamo neki gospodin Blanuša, piše neke knjige. Ne treba on da piše knjige, nego da snosi odgovornost, kako je mogao da dopusti da izađe neko iz pritvorske jedinice bez dokumentacije koju sam pomenuo. Država koja je dozvolila da premijer bude ne ubijen nego streljan i nikada nije došlo do političke pozadine niti do svih učesnika u ubistvu, potom vanredno stanje, protivustavno, lišena su slobode lica koja su se ne samo bavila kriminalom već su bili i politički nepodobni, korišćeni podaci iz „Bele knjige“, čak su postojali razrezi – ko više uhapsi, taj je uspešniji, postavlja se pitanje da li je ova akcija plod odluke države ili je ova akcija plod odluke jedne druge akcije koja nosi naziv – „Mač“? Nezvanično, tada su bile dobro poznate informacije i ocene instituta SAD i Velike Britanije da je do 2000. godine država bila jača i u situaciji da kontroliše podzemlje, a od 2000. godine podzemlje kontroliše državu. Onda sledi ta „uspešna“, nazovite reforma srpskog pravosuđa, u kojoj od 3.000 sudija 900 ostaje bez posla. Sve ovo govorim iz jednog prostog razloga, da bih ukazao da je pred vama, da je pred srpskim pravosuđem, kad kažem srpskim pravosuđem mislim na Visoki savet sudstva, mislim na one koje danas biramo prvi put na sudijsku funkciju, ozbiljan i važan posao. Mreža sudova je bila totalno pogrešna, nije bila prilagođena pravnom sistemu i u potpunosti devalvirala prethodnu mrežu sudova koja se u organizacionom smislu pokazala kao dobra. Neposredno pre reforme, uložena su velika sredstva u zgrade sudova, u prethodnu mrežu, a onda te opštine ostaju bez sudova. Sistem Vrhovnog kasacionog suda i Apelacionog suda, po našem mišljenju, nije konzistentan. Vrhovni kasacioni sud koji je najviši ne sudi, izuzetno postupa, dođe nekako kao savetodavni sud. Sa druge strane, Apelacioni, koji nije rangiran, koji meritorno postupa, a svaki od tih sudova formira sudsku praksu i naravno da postoje posledice – nesklad u nadležnostima i funkcijama, sistemski loša mreža sudova, prekinut kontinuitet napredovanja kroz prethodnu karijeru, kroz čudne reforme – mnogi koji nisu zaslužili su napredovali, devalvirano je ono što je suštinski najvažnije ne samo za pravosuđe već za svaku oblast društva u Srbiji, a to je znanje i iskustvo, razoren sistem, pravna tradicija, veoma dobri sudovi. Nakon mreže i kadrova, lako je bilo i kreirati sudske postupke, nažalost. Krenulo se sa izmenama i dopunama zakona i to je bilo, po našem mišljenju, jedna puka imitacija modela anglosaksonskog prava, koji nisu mogli biti primenjivi u našoj zemlji. Napravljen zakonski surogat koji su imali mnoge manjkavosti – nema objektivnosti i nema neutralnosti u postupcima. Sve ovo sam naveo iz jednog prostog razloga, jer želimo kao poslanička grupa da ukažemo da je pred vama zaista ozbiljan, odgovoran, važan i značajan posao za čitavo društvo, da bi se građani Srbije, pre svega, osećali sigurno. Mi ćemo, naravno, podržati predlog o kome danas govorimo, to apsolutno nije sporno, jer je taj predlog prošao jedan sistem, jednu proceduru koja je jasno i precizno definisana. Takođe očekujemo da u periodu koji je pred nama otklonimo sve one nedostatke i manjkavosti koje su učinjene tokom prethodnog vremenskog perioda. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Koleginica Jelena Žarić Kovačević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući što ste mi dali reč. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i na samom početku ja bih želela da se obratim kandidatima ne samo za sudije koje biramo na ovoj sednici, već uopšte kandidatima za sudije, za javne tužioce, za predsednike sudova, jer je Narodna skupština nadležna za njihov izbor i uopšte želim da se obratim i svima onima koji čine pravosuđe u našoj zemlji. Morate biti svesni, kada pristanete da budete kandidat za ovakve funkcije, da morate poštovati principe koji važe u obavljanju tih delatnosti, da morate, pre svega, poštovati zakone i da budete sigurni da ćete moći da obezbedite nezavisnost, nepristrasnost u svom radu i da možete da stanete iza presuda koje se donose u ime naroda a ne u ime političke partije ili u ime bilo koga ko vas je za tu funkciju delegirao. Postoje razlozi zbog kojih ja na ovakav način započinjem današnje obraćanje. Ti razlozi su svakako smešteni u period do 2012. godine, kada je odgovornost za vršenje vlasti bila na DS i na svima onima koji su je sada napustili i osnovali razne saveze i nove partije, jer se peru od grešaka i malverzacija koje su činili. Naime, reforma koju je sprovela DS 2009. godine podseća nas na loš odnos prema vladavini prava kod nas, na to koliko su nebitni i šikanirani bili nosioci pravosudnih funkcija koji nisu želeli da svoje funkcije stave pod kontrolu te stranke pa su razrešavani i terani iz sudova kao najveće neznalice, samo iz razloga jer nisu bili poslušni i na period u kome je sudska vlast stavljena apsolutno pod šapu politike, što je sve izazvalo velike posledice u našem pravnom sistemu, ali i troškove koje su snosili na kraju građani Srbije. Demokratska stranka je vršila vlast isključivo preko svojih odbora širom Srbije, na kojima su se donosile odluke koje treba da donose državni organi. Dakle, na stranačkim odborima koji su na svojim sednicama birali čak i sudije i tužioce po političkoj podobnosti. Mnogo puta sam i ranije govorila o njihovom odboru u Vlasotincu, gde postoji i zapisnik sa sednice koji je pečatiran opštinskim pečatom ali i pečatom stranke i potpisan od strane predsednika stranačkog odbora DS i predsednika opštine. To je samo jedna u nizu zloupotreba koje su činili stranački funkcioneri DS. Naravno, sastavni deo tog zapisnika jeste bio i spisak politički podobnih kandidata za sudije i tužioce koji su ocenjivani sa poslušan član stranke, podoban da bude sudija itd. Drago mi je što je moj kolega, šef poslaničke grupe SPS, Đorđe Milićević i pokazao taj dokument danas, pa da građani Srbije vide na koji način je vlast do 2012. godine zapravo uređivala pravosuđe koristeći se političkim uticajem i nizom zloupotreba. Mogu i da mu se zahvalim što nije čitao imena, jer je dovoljno bio uljudan da ta imena ne pročita. Vidite, ja sam i u prošlom mandatu često govorila i o imenima baš zbog toga da bi građani Srbije sa tim bili upoznati i zbog toga da vidimo da li će ih biti sramota što su se na takav način odnosili prema srpskom pravosuđu. Ništa drugačije, naravno, nije bilo ni u Nišu, ni u drugim gradovima koji su posle sprovedene tzv. reforme pravosuđa ostali bez kvalitetnog sudijskog i tužilačkog kadra u sudovima u kojima su građani bili prepušteni presuđivanju u skladu sa partijskim nalozima, sa partijskim instrukcijama, pa ko je član stranke i našao vezu presuđeno je u njegovu korist, a ko nije nikom ništa, jer su tada pravičnost i pravda zavisili isključivo od politike DS. Prema tome, svaki put kada govorimo o izboru sudija koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju, smatram da je jako važno da ih podsetimo na vreme koje nije bilo dobro za naše pravosuđe, na obaveze koje će oni preuzeti na sebe prilikom preuzimanja tih funkcija, a koje se tiču obezbeđivanja, naravno, bezuslovne primene zakona, pravičnosti, jednakosti građana pred pravdom, efikasnosti u radu, a naročito izbegavanja uticaja politike, zakonodavne i izvršne vlasti, na sudsku vlast i na to kako će i u čiju korist donositi presude, jer ponavljam, oni presude iza kojih treba da stoje sutradan donose u ime naroda. Ta bahatost vlasti do 2012. godine i taj beskrupulozan uticaj na pravosuđe, a sećamo se da ni u drugim oblastima nije bilo drugačije, podseća nas na to kako ne treba raditi, jer pamtimo trgovinu političkim uticajem, pamtimo brojne afere, pronevere, malverzacije, sporne privatizacije i sve ono što je Srbiju unazadilo i narušilo joj kredibilitet i ugled u Svetu. Sada ti ostaci Demokratske stranke u vidu Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Bojana Pajtića, Borka Stefanovića, Vuka Jeremića nastavljaju da kroz druge, uglavnom okupljene stranke, saveze ili pokrete srozavaju ugled Srbije i pri tom, naravno, jako želeći da se vrate na vlast kako bi nastavili tamo gde su stali, a nama iz SNS najavljuju osvetu koja neretko ima oblik i fizičkog obračunavanja. Vlast od 2000. godine do 2012. godine je na sistemski način pljačkala sopstveni narod kroz pljačkaške privatizacije i zbog naravno mnogo funkcionera koji su zloupotrebljavali svoje položaje na taj način što su njihove privatne firme i kompanije poslovale sa državom. Državna preduzeća su propadala, a njihove privatne firme su se bogatile i to je bilo očigledno, jer pre nego što su došli na vlast nisu imali ni te količine novca, ni skupe automobile, ni nekretnine, nisu putovali na najskuplje destinacije po svetu. Sa pravom se postavlja pitanje da li je ta imovina stečena na legalan način? Država je ostala devastirana, budžet ispražnjen, tako da kada je SNS 2012. godine preuzela vlast i odgovornost nije bilo para ni za plate i penzije. Nije bilo plata, nije bilo ni penzija, a kamoli za investiranje u našu zemlju. I kada govorimo o rezultatima koji su postignuti u oblasti pravosuđa, naravno da pravimo razliku između stabilnog i sigurnog pravosudnog sistema kakav imamo danas i pravosuđa koje se bezuspešno odupiralo političkim uticajima, kakvu situaciju smo imali do 2012. godine. Sećate se da smo i ranije govorili o 24 sporne privatizacije i o tome kakve su posledice bile po naše tržište i po naše javne finansije u vreme, recimo, kada je Zoran Živković bio premijer, kada je ministar za privatizaciju bio Aleksandar Vlahović. Daću vam samo jedan primer, ako uzmemo za primer železaru Smederevo, videćemo očiglednu zloupotrebu ako znamo da je prvo potpisano pismo o namerama sa kupcem, pa tek onda pokrenut postupak prodaje. Preduzeće je prodato za oko 20 miliona dolara, iako je njegova vrednost bila procenjena na preko 50 miliona dolara. I na svaku njihovu zloupotrebu Vlada danas, čiju okosnicu čini SNS, odmah može odgovoriti uspehom i rezultatom, pa i u ovom slučaju. Danas Železara doprinosi stabilnosti našeg budžeta, zapošljava više od pet hiljada ljudi, 2016. godine kada je preuzela HBIS grupa investirano je više od 160 miliona evra. To su, dame i gospodo, narodni poslanici, razlike između prošle vlasti do 2012. godine i vlasti koju čini SNS. Logično je da danas takvi nekadašnji političari i funkcioneri pokazuju strah, pokazuju uznemirenost kada govorimo, recimo, o Zakonu o poreklu imovine, o kome smo govorili prošle nedelje, koji smo prošle nedelje i usvojili. Upravo oni koji su učestvovali u spornim privatizacijama, u drugim malverzacijama sada kritikuju donošenje takvog zakona i vode prljavu kampanju i protiv Vlade Srbije i protiv predsednika Aleksandra Vučića koji je i dalje odlučan u svojoj odluci da se bori protiv mafije, kriminala i korupcije. Kada govorimo o pravosuđu, naravno da treba da se osvrnemo na rezultate koji su postignuti u toj oblasti, pre svega mislima na načine kojima smo mi obezbedili vladavinu prava u našoj zemlji i što je najvažnije vraćanje ili stvaranje poverenja građana u naš pravosudni sistem. Borba protiv korupcije jeste strateški plan Vlade Srbije. Vlada Srbije godinama unazad predlaže određene mere, kako preventivne, tako i represivne. Narodna Skupština je takođe imala određene ulogu, rekla bih značajnu ulogu, u ovoj borbi protiv korupcije, jer i u prošlom mandatu smo imali dosta izmena i dopuna zakonskih akata, pa smo čak učestvovali u donošenju i nekih novih rešenja koja su se u našem zakonodavstvu javila po prvi put. Mi smo jedini smeli, dakle mislim na SNS koja čini okosnicu Vlade Srbije, jedini smo smeli zahvaljujući Aleksandru Vučiću koji je to pokrenuo i koji kao pravi predsednik države stoji iza državnih organa, da zadamo udarce kriminalcima i mafiji, tajkunima kojima je vlast do 2012. godine ne samo gledala kroz prste, već je sa njima sklapala poslove i štitila ih. Predsednik Skupštine, Vlada Srbije, Narodna skupština, pravosuđe, policija, svi smo na istom zadatku i mi svi treba da radimo zajedno na suzbijanju kriminala i korupcije i samo tada će građani biti sigurni da nema tajkuna koji će biti jači od države i znaće da su zaštićeni. Moći će da veruju svojoj državi. Želim da pohvalim u ovom trenutku sve bezbedonosne strukture koje su se uhvatile u koštac sa organizovanim kriminalom, jer nakon njihove uigrane i dobro koordinisane intervencije, nakon hapšenja Belivuka i kriminalne strukture kojom je on rukovodio, videli smo da su usledile reakcije onog dela opozicije u Srbiji za koju je najočiglednije da su im pohapšeni nekadašnji saradnici. Oni treba da znaju da hapšenje kriminalaca predstavlja posao državnih organa, da više neće biti situacije u Srbiji kao pre 2012. godine kada je država određivala ko se hapsi a ko ne, ko se štiti. Moraju da znaju da nema zaštićenih i da će pred zakonom svi biti isti. Uopšte nije važno da li se radi o Belivuku i toj kriminalnoj organizaciji ili se radi o bilo kojoj drugoj kriminalnoj strukturi. Borba protiv kriminala je jedna i usmerena je na sve oblike i nivoe kriminalnog delovanja. Postavlja se zaista pitanje – zašto su Dragan Đilas, Marinika Tepić, Vuk Jeremić, Miroslav Aleksić, Boško Obradović odmah reagovali saopštenjima i konferencijama za novinare, pri tome napadajući državu, napadajući Aleksandra Vučića, kako se obračunava sa mafijom i zašto se sada vodi tolika borba protiv kriminala i korupcije? Zašto oni brane te kriminalne strukture? Zašto se ne zalažu za vladavinu prava, za zdravu Srbiju bez kriminalaca, za život bez mafijaša od kojih će pošten svet strahovati? Da li to predstavlja pritisak na medije da takve stavove prenose, pritisak na državne organe da se povuku, pritisak na nas da o tome ne govorimo, na kraju i na građane da ćute i da budu poslušni? Da li to nama svima pokazuje čime bi se oni služili kada bi došli na vlast? Umesto da bar jednoj stvari koju čini predsednik Republike za ovu zemlju, a učinio je mnogo stvari ili da bar jednoj stvari koju čine državni organi čije se zalaganje svakodnevno može videti, da daju podršku da se uključe bar u borbu protiv kriminala i da pomognu, bez obzira na različita politička opredeljenja. Slažem se da svako može imati pravo na svoje mišljenje i da svako može podržavati partiju kojoj želi da daje podršku, ali zarad viših ciljeva, zbog interesa građana mogli su da daju podršku, ali mogli su i da ćute, ali očigledno je da su kriminogeni faktori mnogo jači od svega ostalog. Umesto da konačno urade nešto konstruktivno ti iz takve opozicije, ti samoproklamovani politički lideri, obračunavaju se sa porodicom Aleksandra Vučića i onda se Boško Obradović, pre jedno nedelju dana, pita zašto na njegovu konferenciju nisu došli novinari. Ljude više ne zanima da li ćete u Skupštinu uneti kamen, da li ćete čupati mikrofone, da li ćete nekoga vređati. Ljude ne zanima da li ćete zastavom Srbije da lupate u prozore Narodne skupštine čiji ste poslanik. Ljude više ne zanima šta takvi političari rade, jer kada su građani Srbije, kada je određeni deo građana Srbije njima dao podršku da budu u ovom visokom domu i da u ovoj sali iznose njihove stavove, oni su ih izneverili. Sada je očigledno da iz straha i nervoze kritikuju i napadaju, jer naravno, napad je najbolja odbrana, oni samo glume žrtve pred građanima ne bili se građani sažalili i dali im neki glas. Izbori se dobijaju programom, radom i rezultatima, a ne na suze i na kuknjavu i građani će im to i pokazati na sledećim izborima, ukoliko oni uopšte se budu usudili da na iste i izađu. Borba protiv kriminala na kojoj insistira predsednik Aleksandar Vučić pokazuje snagu naših državnih organa, pokazuje da ćemo istrajati u tome da nastavimo putem razvoja i stabilnosti i da nikome nećemo dozvoliti da sruši državu i da uništi sve ono što smo dosada postigli i izgradili, a rezultata je, znamo svi jako mnogo. Interes čitavog našeg društva je sprečavanje kriminala i korupcije, jer bi nas to sprečavalo da nastavimo, da napredujemo na svim poljima. Mi ne želimo da se vraćamo u prošlost, u vreme vladavine tajkuna koji su praznili državnu kasu, a punili džepove pojedinaca. Takođe, želim da ukažem i na ozbiljnost pretnji po bezbednost predsednika Aleksandra Vučića, jer to kao da mnogi ne shvataju ozbiljno, kao da su se već navikli da je on dužan da svakog dana trpi napade i da je to već negde postalo normalno. To nije normalno, napad na njega je napad na državu. Sve okolnosti koje se tiču ugrožene bezbednosti predsednika, njegovog prisluškivanja, svakodnevne kriminalizacije njegove porodice, treba ispitati i ja sa ovog mesta želim da kažem da zaista očekujem od državnih organa da tako i bude. Završiću svoje današnje obraćanje porukom da će država istrajati u borbi protiv kriminala i korupcije, jer građani Srbije zaslužuju život u pravnoj državi, u stabilnoj i razvijenoj zemlji, i niko neće moći da stane na put Aleksandru Vučiću da nas u tome vodi. Hvala.
Zahvaljujem se ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu i predsednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika predsednika poslaničkih grupa želi reč? Ukoliko ne, pošto ne vidim nikog u sistemu prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, želim da dam punu podršku u ime naše poslaničke grupe državnom vrhu u beskompromisnoj borbi protiv kriminala i korupcije. To je nešto oko čega nema trulih kompromisa i zaista moramo istrajati do kraja da bi ta borba bila efikasna. Jako je važno što smo počeli da obraćamo pažnju na ljude iz sistema, da se češljaju ljudi iz sistema. Nema organizovanog kriminala i korupcije bez podrške iz sfere politike, iz sfere policije, tužilaštva i sudstva. Te trule jabuke moraju da se počiste da bi imali jedno uređeno društvo i da bi država građanke i građani u ovoj borbi bili pobednici. Ono što je jako važno, da iskoristim vaše prisustvo, jeste da uđemo da bi se obračunali sa onim ljudima koji rade protiv interesa građana i države, da vidimo na koji način su oni došli na poziciju. Čuli smo ovde razne spiskove, kako se ljudi preporučuju, nije važno koji je fakultet završio, kakve je ocene imao, već za koga on radi? Da li su određeni kriminalci pravili spiskove ko treba da radi u policiji, u tužilaštvu i u sudstvu? Iz nekih primera koje ja znam iz Sandžaka, iz Novog Pazara, a govorio je i lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić, čaršija zna, a ne nadležne službe, koji sudija za kog kriminalca radi, i pozivam nadležne organe da to u potpunosti ispitaju, ali u narednom periodu govorićemo o tome. Znači, imamo situaciju da policija odradi svoj deo posla, a da tužilaštvo neće da to procesuira. Moramo da ispitamo kako su ljudi koji se bore pod znacima navoda protiv kriminala i korupcije, došli do diploma? Ako neko ima lažnu diplomu, ako je završio na sumnjiv način, kako on može suštinski da se bori protiv kriminala i korupcije? Znači, na prvom mestu mora biti stručnost, na drugom mestu mora da bude sve ono što su ustavne kategorije, a ustavna kategorija između ostalog je i procentualna zastupljenost nacionalnih zajednica. Ja zbog građanki i građana, pogotovo u Sandžaku koji žive, želim da kažem da danas kada razgovaramo o ovoj važnoj temi ne vidim predstavnike Bošnjaka u ovoj Skupštini, koji se u Novom Pazaru busaju nekim lažnim patriotizmom, a upravo ovde treba da govorimo, bez strasti i emocija, da moramo da imamo procentualnu zastupljenost nacionalnih zajednica u ovom slučaju Bošnjaka u državnom aparatu. Neprihvatljivo je. Imali smo jedan period kakav smo imali i on nije bio sjajan. Hvala Bogu, sada kompromisom, dogovorom, razgovorom rešavamo otvorena pitanja. Želimo da čestiti i pošteni ljudi koji su pripadnici svih nacionalnih zajednica, budu i u sudstvu i u tužilaštvu i u politici, jer želimo da ovu našu zemlju učinimo suštinski demokratskom. Ne mogu da se složim da u Prekršajnom sudu u Prijepolju od osam sudija, samo jedan bude Bošnjak. Takođe hoću da istaknem da moramo da učinimo sve da se osnovni sud u Tutinu vrati i da građani imaju osnovni sud. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Danijela Veljović.
Iako je današnja tema rasprave izbor sudija koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju, ja bih se na samom početku osvrnula i podsetila sve nas na određene ustavne odredbe. Prema Ustavu Republike Srbije, VSS je nezavistan i samostalan organ koji obezbeđuje i garantuje nezavisnost i samostalnost sudova i sudija. Visoki savet sudstva bira i razrešava sudije u skladu sa Ustavom i zakonom, a prilikom prvog izbora na sudijsku funkciju predlaže Narodnoj skupštini članove za izbor sudija. Ova lica biraju se na mandat u trajanju od tri godine. Prioritet je da i ono kao i sva druga lica koja već duže obavljaju sudijsku funkciju, odbrane svoju nezavisnost tako što će suditi savesno sa integritetom u skladu sa pravnim poretkom Republike Srbije. Svako ima pravo na pravično suđenje, što mu je Ustavom zagarantovano. Sud u razumnom roku na nepristrasan način zakonom utvrđen odlučuje o optužbama protiv lica, kao i razlozima zbog kojih je pokrenut postupak. Veoma je važno govoriti stalno, naročito u ovom domu o zaštiti javnog reda i morala, o zaštiti interesa maloletnika i privatnosti učesnika u postupku. Socijaldemokratska partija Srbije upućuje apel svim pravosudnim organima i policiji da spreči curenje informacija u javnosti, a koje se tiču važnih sudskih postupaka. Naime, svedoci smo da različiti tabloidi i mediji stižu do poverljivih informacija koje su zloupotrebljene radi postizanja senzacionalizma. Oni anatemišu i žrtvu, ali i osumnjičenog unapred ga osuđujući bez okončanog sudskog postupka. Brutalno, jezivo, šokantno su naslovi koje sadrži skoro 50% medijskih objava, govoreći o nasilju. Time nanose ozbiljnu štetu uznemiravanjem javnosti, ali i štetu samom sudskom postupku. Socijalndemokratska partija Srbije snažno podržava i napore Zaštitnika građana da unapredi rad pravosudnih organa i institucija u postupcima u kojima su žrtve maloletnici. Glavni cilj je sprečiti da maloletnici više puta svedoče o istom događaju i time se dodatno traumatizuju. Senzacionalizam nema opravdanja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Dubravka Kralj.
Zahvaljujem uvažena potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici VSS, pre svega drago mi je da ste ponovo ovde i da nakon samo mesec dana ponovo na dnevnom redu imamo izbor sudija, jer zaista mislim da su kadrovska pojačanja u našem pravosuđu neophodna ukoliko želimo da ono bude ažurno i efikasno. Kao što ste rekli, predloženo je više od 30 sudija i poslanička grupa SPS će podržati njihov izbor. Podršku smo već dali na Odboru za pravosuđe, kada sam doduše propustila priliku da vas pitam koliko je bilo ukupno prijavljenih na ovom konkursu. Bilo bi dobro da znamo kakvo je interesovanje, budući da se sećam, da kada je bilo reči o konkursu u Ivanjici, interesovanje nije bilo veliko da su se primali kandidati iz drugih gradova, dok čujem da je u nekim mestima broj prijavljenih znatno veći, odnosno prevazilazi broj slobodnih mesta. Tako da bi bilo dobro, ako budete u prilici, date taj podataka, ali u svakom slučaju pozitivna je vest što će se prijem novih sudija nastaviti. Informisana o konkursima koji su raspisani u drugim gradovima. Videla sam da je u Zrenjaninu raspisan konkurs za pet novih sudija. U Narodnu skupštinu je stigao Predlog za izbor sudija u Privrednom sudu u Zaječaru i to su zaista dobre vesti, jer mislim da je važno da se poveća broj sudija, jer sudovi su stvarno preopterećeni i česte su primedbe da se prave veliki razmaci između ročišta, da suđenja dugo traju i da se ponekad ne poštuju procesni rokovi i često se za to krive sudije, a zanemaruje se činjenica da broj sudija uglavnom nije adekvatan broju predmeta. Što se tiče kandidata koji se danas biraju, verujem da je Visoki savet sudstva na adekvatan način i ispravno ocenio njihovu stručnost, osposobljenost i dostojnost i da mišljenja koja su priložena kandidaturama predstavljaju iskrenu preporuku. Kada je reč o njihovom radnom iskustva, kao jednom od pokazatelja njihove stručnosti, u biografijama se može videti da je ono veće u odnosu na zakonom postavljen uslov. Čak imamo kandidatkinju koja svoje iskustvo stiče od 1997. godine u sudovima i tužilaštvima. Prošli put kada ste bili ja sam izrazila potrebu da se olakša ta prohodnost u sudovima, kao i u tužilaštvima i da se prosto omogući mlađim kandidatima da lakše napreduje, jer je važno da imamo sudije i tužioce koji su stasavali u vreme novih zakona i koji će možda biti entuzijastičniji u primeni modernih zakonskih rešenja koja imamo. Drugi pokazatelj stručnosti jesu teorijska znanja o kojima bih govorila prosečna ocena sa kojom su kandidati diplomirali, koja opet nije deo biografije, ali ja se svakako nadam da ste i tu činjenicu uzeli u obzir prilikom samog formulisanja predloga. Svakako smatram da bi i to trebalo zbog transparentnosti izbornog procesa da bude deo biografije i da taj podatak bude dostupan javnosti, ali svakako moram da istaknem da su svi kandidati tzv. sudijski ispit, položili sa najvišom ocenom. Takođe, ono što bih posebno istakla što je možda interesantno sa aspekta teme o rodnoj ravnopravnosti jeste da od 14 predloženih sudija za Osnovni sud u Kragujevcu, 13 su ženskog pola što znači da će uskoro u Kragujevcu pravda biti u ženskim rukama, što naravno ne sme da bude važno. Važno je da ovu prvu šansu dobiju oni najbolji, najkompetentniji, najvredniji i najdostojniji, jer u javnosti uglavnom kada se govori o potrebi da se nezavisnost sudstva unapređuje, uglavnom se raspravlja o institucionalnoj komponenti nezavisnosti, odnosno da li su te garancije na najbolji mogući način inkorporisane u naš Ustav i razmatra se u kom pravcu bi taj segment trebalo dalje unapređivati. Ali, smatram da je za ostvarenje nezavisnosti, nepristrasnosti suda možda i važnija personalna komponenta koja zavisi upravo od dostojnosti sudija koje će činiti naše pravosuđe. Važno je da tu budu ljudi uzvišenih moralnih osobina i jakog i čvrstog integriteta kojim će odbiti sve uticaje ma od koga oni dolazili, odoleti svim pritiscima, neće pristati ni na kakve podsticaje ma kako primamljivi oni bili, koji će ostati gluvi na molbe, zahteve i druge intervencije. Zato kvalitetne sudije u narodu uglavnom nisu voljene, ali su poštovane. Nažalost, sigurna sam da ima i suprotnih primere. Eto, čitali smo u medijima da je pre, čini mi se, desetak dana jedna sudija uhapšena zbog sumnje da je primala mito i naša država mora da se izbori, ne samo sa korumpiranim političarima, službenicima, policajcima, nego i sa sudijama. Jedan od načina za tu borbu je da se već pri samom izboru vode računa da šansu dobiju one za koje se osnovano može pretpostaviti da neće biti skloni koruptivnim radnjama, da neće dozvoliti da ih bilo ko stavi pod svoju kontrolu, ni politika, ni mafija, ni žena, ni ljubavnica, ni drugovi, ni zakupci, da će biti nezavisni u odnosu na sve osim u odnosu na Ustav i zakon. U nadi da su predloženi kandidati baš takvi, kao što sam rekla, poslanička grupa SPS će podržati njihov izbor, ali ako se tokom naredne tri godine pojave i najmanje naznake da nije tako, ja pozivam Visoki savet sudstva da ne izvrši njihov reizbor. Jer, ne smemo da zaboravimo da je upravo sudstvo ogledalo pravne države. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Dubravki Kralj. Reč je tražio, verovatno da vam odgovori, Ivan Jovičić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva. Izvolite.
Kratko ću probati, da vam ne oduzimam mnogo vremena, da odgovorim na neka od ovih pitanja koje smo dobili od gospođe Kralj. Prvo, veliko je interesovanje, za gotovo svaki sud, kandidata da postanu sudije. Po mom mišljenju mislim da je to opravdano, jer je velika čast i ponos biti sudija u Republici Srbiji. Ne znam tačan podatak o ovih pet sudova, ali recimo da je za Drugi osnovni sud, ovih osam mesta, bilo preko 200 kandidata. Pomenuli ste Ivanjicu, ja sam tada na Odboru za pravosuđe rekao da možda, ovako malo upada u oči, da ni jedan predloženi kandidat, to je prethodni put bilo, nije iz Ivanjice. Ne zato što nije bilo veliko interesovanje, nego zato što sa područja koje pokriva Osnovni sud u Ivanjici, a to je opština Ivanjica i opština Lučani, nije bio ni jedan jedini kandidat. Onda smo birali kandidate koji gravitiraju tom mestu, a to su uglavnom bili saradnici iz Osnovnog suda iz Požege. Što se tiče transparentnosti, verujte da postupak koji sprovodi Visoki savet sudstva je veoma transparentan i moram da vam kažem da je naša obaveza da po Zakonu o sudijama i po Pravilniku koji smo doneli o načinu i programu polaganja ispita, ocenjujemo osposobljenost, odnosno stručnost, osposobljenost i dostojnost kandidata. Kada se primaju pripravnici po konkursu koji raspisuje Ministarstvo pravde, vrlo je bitno da se gleda prosek i dužina studiranja uspeha na fakultetu. To nije, da kažem, element koji gleda Visoki savet sudstva prilikom prijema kandidata iz prostog razloga što smo u obavezi da gledamo stručnost, osposobljenost i dostojnost koju procenjujemo, odnosno utvrđujemo na bazi ispita koji se polaže, a polažu se dva ispita. Jedan ispit upravo za stručnost. Ima baza podataka sa određenim brojem pitanja koje kandidati, zaokruživanjem tačnog odgovora, dobijaju određeni broj poena, a drugo je osposobljenost koja se praktično ocenjuje kroz zadatak, znači tačno praktični primer kada se vidi da li su oni zaista osposobljeni za obavljanje te funkcije. Dostojnost se pretpostavlja, pribavljamo mišljenje od praktično njihovih kolektiva, odnosno poslodavaca koji dostavljaju mišljenje za kandidate. Kada sve te parametre imamo, komisija koju formira Visoki savet sudstva da predlog kandidata, taj predlog nije odlučujući, ne mora da prođe, jer nas je deset u Visokom savetu sudstva, potrebno je šest glasova. Mi se nadamo da smo ovog puta zaista uradili dobar posao, da svi predloženi kandidati će biti praktično sudije koji će služiti na čast i ponos građanima Republike. Toliko.
Zahvaljujem. Nastavljamo. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, dozvolite na početku da kažem da i sudije, predsednici sudova, hajde da kažemo, spadaju u funkcionere. Kada su u pitanju određene funkcije, bilo sudske, bilo bilo koje druge, to moraju biti ljudi časni. Ne moraju biti bogati ljudi, jer bogati ljudi ne razvijaju demokratiju, bar je to poznato, pogotovo ako su svoje bogatstvo stekli za vreme vršenja određene funkcije, kao što smo imali sada situaciju kod gospodina Đilasa za vreme funkcije, 619 miliona evra. „Demokratija je kada časni ljudi vladaju, a ne imućni“, to je rekao Aristotel još. Ovo je citat Aristotela. Ne moraju biti bogati, međutim, često mi u praksi postupamo drugačije. Kada su u pitanju sudije koje se prvi put biraju na ovu sudijsku funkciju, po onome što smo mi dobili ovde iz biografija, može se zaključiti da svi kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za ocenu i izbor sudija. Kao što ste vi rekli, gospodine Jovičiću, stručnost, obučenost i dostojnost. Kada je u pitanju dostojnost, u pitanju je i lik sudije, ličnost. Kao što je u pitanju i moralna ličnost profesora u osnovnoj, srednjoj školi i na univerzitetu, tako isto i moralna ličnost jednog sudije, a da ne prenosimo na ostale funkcionere. Kada sam gledao ovo, baš zbog ovih sudija koji prvi put stupaju na funkciju, koje ćemo izabrati, kada uporedim bivši režim Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i Borisa Tadića, primetio sam i daću konkretne podatke, a vi ćete potvrditi pošto pratite to, nisu se pridržavali niti stručnosti, niti obučenosti, niti dostojnosti. Oni su se najviše pridržavali samo jednog kriterijuma i to jeste stranačka pripadnost, tj. pripadnost Demokratskoj stranci. Nemam vremena da analiziram svaki pojedini slučaj, ali mogu vam sad nabrajati biografije sudija koji su se prvi put birali na sudijsku funkciju od 2008. godine kada je provođena reforma sudstva za vreme Đilasove vlasti, Tadićeve itd, gde su u osnovne biografije stavljali pripadnost Demokratskoj stranci. Mi smo to analizirali, kako znate, u jednom od prošlih mandata Skupština. Baš zbog toga o čemu sam sad rekao, vi to vrlo dobro znate, otpustili su 827 sudija i 200 tužilaca i zamenika tužilaca i zamenili, o čemu je i moj prethodnik govorio, gospodin, mislim da se Samir zove, stranačkim jurišnicima. Neki su se izabrali koji nikada nisu bili na funkciji za sudije, npr. šef Kancelarije Borisa Tadića. Vi to vrlo dobro znate, neću da mu ime spominjem, ali znate o kome se radi. Da ne govorim o mnogim drugima. I ne samo to, po rodbinskoj liniji da ne govorim. Nata Mesarović je bila rođaka Borisa Tadića. Da ne ulazim u generalogije, ja sam inače profesor istorijskih nauka, generalogija mi je struka pored ostalih, pa volim malo u generalogiju da zađem itd. E sada, baš zbog toga, ove stručnosti, obučenosti, dostojnosti i zamene ovih 827 sudija i 200 tužilaca, sudstvo nam je bilo najgore u Evropi. To nije moja ocena, to je ocena evropskih zvaničnika i vi to vrlo dobro znate. To mora gospodin Tadić, Jeremić i Đilas da znaju. Tako su provodili reformu sudstva od 2008. do 2012. godine. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, gospodo iz pravosuđa, takve nepravde jedan broj sudija nije mogao izdržati, vi to vrlo dobro znate. Sindikat sudija podnosio je izveštaj o tome. Zato je pet sudija, gospodin Đilas mora da zna jer je bio funkcioner, za vreme njegove vlasti izvršilo samoubistvo. Je li tako, gospodine Jovičiću? A najmanje 20 ih se razbolelo i primenilo zbog ove stranačke pripadnosti i reizbora zbog nepravde. Najbolje sudije završavale su van svojih funkcija. Dovodili su, neću da govorim koje jer je moj prethodnik o tome govorio. Ono što je sigurnosti, gospodo iz Visokog saveta sudstva, po čemu će bivši režim ostati upamćen u istoriji čovečanstva i u istoriji sudstva sveta, jeste da su izabrali mrtvog sudija Ljubišu Đurića iz Požege za sudiju. Je li tako, gospodine Jovičiću? Dabome da jeste. Nadalje, Nata Mesarović je izjavila da je utrošila 200 časova na razgovore sa sudcima. Ovo radi ovih novoizabranih sudija koji će da vide o čemu se radi. Znači, mesec dana. Postavlja se pitanje kako je sa mrtvim sudijom obavila razgovor? Nadalje, izabrali su za sutkinju Sonju Brkić, koja je istovremeno, to vi znate vrlo dobro, kao i ja, vršila dužnost sudije Vrhovnog suda i predsednice Republičke izborne komisije, što je zakonima o sudijama zabranjeno. Gospodo sudije, vi to morate znate, koji prvi put stupate na dužnost, radi budućnosti. Međutim, nije problem samo što je izabrana, nego što je oštetila budžet Republike Srbije za 2.673.000 dinara. Nije joj palo na pamet da vrati te pare, iako je bila upozoravana. Uvaženi narodni poslanici, poštovana potpredsednice Narodne skupštine, u izveštaju Evropske komisije za 2010. godinu doslovno stoji, citiram - Reforme sudstva koje provodi vlast, dakle, Đilasova, Tadića i Jeremića, u Srbiji predstavlja posebnu zabrinutost. Reforme sudstva u Srbiji koje provodi vlast bile su kao najgora moguća stvar. Završen citat iz knjige „Reforme pravosuđa u Srbiji 2008/2012“, strana 96 i beogradska Politika je to ponovila 7. jula 2012. godine, što je vrlo bitno još da kažem. Na kraju, gospodine Jovičiću, 2008. godine, pre reforme podatak, Đilas, Jeremić i Tadić, bilo je 780.000 nerešenih predmeta. U 2012. godini, kada je reforma tobože završena, kada su oterali sudije, više od tri miliona, gle čuda! Umesto da su smanjili, oni su povećali duplo nerešenih problema. Kada je za ministra došao gospodin Selaković, da kažem 2019. godine, taj broj je prepolovljen na milion i 500 hiljada. Tako je radila bivša vlast, a tako radi sadašnja vlast, odnosno sudstvo. Da je ono napredovalo, ali ne kažem da je idealno, ali preokret je vidan i nastavljen sve do današnjih dana. Ono što je jako bitno da kažem, to je da sudije i tužioci, žao nam je što danas ne možemo o tužilaštvu da govorimo, moraju da prate posebno nas funkcionere kako se ponašamo, da li mi govorimo određene laži ili ne, jer to često završi kod suda. Kada su političari u pitanju, dozvolite da kažem da je pet ministara bivše vlasti pritvoreno bilo i sudski gonjeno. Da ih sada ne nabrajam, počevši od Saše Dragina, Olivera Dulića, Milosavljević Slobodana, Jasne Marić itd, da ih dalje ne nabrajam. Vrlo je bitna ona dostojnost o kojoj ste vi govorili i karakterne osobine sudije. Kada su laži u pitanju, ja ću vam sada citirati određene laži, da sudije vide, jer će procesi možda doći pred sud, kako se laže i zbog čega se laže. Kao ljudi od politike i narodni poslanici, mi moramo govoriti istinu u ovom visokom domu i boriti sa za istinu, kao i sudije. Ja ću ovde spomenuti bivšeg narodnog poslanika, gospođu Mariniku Tepić, inače političkog električnog zeca Dragana Đilasa, šta je slagala. Citiraću, neću napamet nikad da govorim, nego hoću da propratim izvorima. Slagala je građane Republike Srbije da se na farmi vojne ustanove Morović, na domak Šida, nalazi tajna državna plantaža marihuane. Kada su gospoda novinari otišli i obišli vojne objekte u Moroviću našli su samo piliće, koke nosilje i jaja spremna za prodaju. Ovo je vrlo važno, gospođo potpredsednice. Čak su i Dragan Šutanovac i Goran Ješić, naši politički protivnici, i to najveći politički protivnici su rekli da je tamo vojna farma koka nosilja, tovnih pilića i jaja koje postoje 40 godina. Zašto je ovo važno? Ona je funkcioner bila do juče bila i danas je u politici funkcioner, potpredsednik jedne stranke. Slagala je tzv. aferu „Krušik“ i time svojim lažima nanela nenadoknadivu štetu našoj namenskoj industriji, a time sistematski radi protiv državnih interesa i ekonomskih naše zemlje, jer smo izgubili posao, otišao je jednoj susednoj zemlji. Marinika Tepić, električni i politički zec Dragana Đilasa, svakodnevno nastavlja da lansira laži. Sve te laži, kako vidite, zatrpavaju novim lažima i aferama i tako se vrti u krug. Ja ću vas podsetiti, neke su, ja verujem i do sudskog procesa laži dospele. Setite se njihovih laži o „Jovanjici“ ili „Franšu“. Kako je to završilo? Setite se njihovih laži o stotinama mrtvih koje plutaju po Obrenovcu. Čak je i Svetska banka to negirala. Setite se lažnih otmica novinara koje su pokušali sami da isceniraju i Marinika Tepić i Dragan Đilas. Setite se lažnih pretnji smrću koju su sami iscenirali i po pločnicima ispisivali. Setite se laži na račun Aleksandra Vučića prilikom posete Abu Dabiju decembra 2008. godine, kada je spavao u najskupljem hotelu, gde noćenje navodno košta 10.000 evra. Istina je bila da Aleksandar Vučić nije odseo u tom hotelu i da ni dinar nije koštao državu Srbiju taj njegov boravak. Gle čuda, Đilas se izvinio da je rekao laž, ali ta objava bila je u jednom listu koju je primetilo možda pet ljudi. Marinika Tepić napada stalno Krizni štab, pa je tako podnela i krivičnu prijavu protiv Kriznog štaba. Doći će verovatno do suda taj proces. Objavili su sliku našminkane inostrane manekenke kao žrtvu policije u protestima. Da li je tako ili ne, gospodo narodni poslanici? Lagali su da je umro mladić prebijen na protestima. Da li je tačno ili ne? Slagali su i ona i Đilas da je vlast slala elitne padobrance na učesnike demonstracija u Nišu. Da li je tačno, narodni poslanici, ili nije? Slagali su i jedno i drugo da je smrt oca ministra policije dr Nebojše Stefanovića lažirana. Da li je tačno da su slagali? Slagali su da kinesku vakcinu niko u Evropi neće primiti. Citat Đilasov: „Hoćemo li primiti kinesku vakcinu koju niko neće u Evropi?“, završen citat, 17. avgusta 2020. godine. A videli ste, evo, susedi naši, komšije i braća Mađari su primili tu vakcinu. Da ne govorim šta je o njoj rekao Nikola Jovanović, njezin saborac, to se vrlo dobro zna. Kada sam već na njima, dozvolite da još kažem nekoliko rečenica, što će zadiviti verovatno, da vidite kakve se laži serviraju svakog dana, ne samo narodne poslanike i uvrede, nego i građane Republike Srbije. Dragan Đilas stalno vređa predsednika Republike. Ja ne pričam napamet kao on. Tako je 5. maja 2020. godine u emisiji na televiziji N1 rekao, citiram: „Vučiću, ti si lud“, završen citat. Na pitanje novinarke Žakline Tatalović, citiram: „Hoćete li prestati to?“, završen citat, znate li šta je Đilas odgovorio? Odgovorio je, citiram: „Pojačaću to“ i ponovio nekoliko puta. Da li možete verovati da je to izgovorio Dragan Đilas, poštovani građani Srbije? Da li smo mi ikada izgovorili to našim političkim protivnicima? I oni, gle čuda, optužuju nas da mi vređamo njih, kada im citiramo ono što oni govore nama. To je zamena teza, građani to vrlo dobro znaju. Da je Đilas zaista dotakao dno kace dokazuje i to da je 20. januara gospodnje 2018. godine, samo zato što je Aleksandar Vučić otišao na Kosovo i Metohiju, razgovarao sa Srbima i nosio pomoć, rekao, citiram: „Aleksandre Vučiću, sram te bilo“, završen citat. Dana 14. aprila 2020. godine ponovio je ponovo, citiram: „Vučiću, ti nisi normalan“, završen citat. Da li ste ikada doživeli da je neko iz ovih poslaničkih klupa uputio našim političkim protivnicima? Nadalje, Đilas i njegova N1 je mapu Srbije prikazivala bez Kosova i Metohije u emisiji „Među nama“ na televiziji N1. Ta karta stajala je na ekranu skoro pola sata, što znači da nije reč o tehničkoj greški. Da li smo se možda upitali da Jugoslav Ćosić nije opravdavao onih 39.000 evra koje je dobio iz Prištine? Verovatno da jeste. Dana 17. novembra 2020. godine Đilas je napao predsednika Vučića zbog izgradnje „Beograda na vodi“. Citiram: „Treba da budeš lud da srušiš autobusku stanicu i prebaciš saobraćaj na privremenu stanicu“, završen citat. I stalno napadaju „Beograd na vodi“, ponos Srbije i građana Beograda i građana Srbije. Stalno spominju dve protivzakonito kuće koje su bile izgrađene. Ne kažu da je protivzakonito i ona druga izgrađena. Moram da vam kažem, pošto sam ja živeo i u komunističkom sistemu, da smo mi gradili ovako – nudili cenu, nije hteo, nema sudskog procesa, država mora da gradi, rušili smo i platili to što je bilo. Tako smo radili u bivšem sistemu. Đilas nastavlja i dalje sa vređanjem predsednika, pa 16. aprila 2020. godine kaže: „Vučić ima mentalnih problema. Ima neke poremećaje. Sram te bilo, Aleksandre Vučiću! Vučiću, ti si lud čovek“, završen citat. Pa jeste li čuli prekjuče nekog novinara Stupara da je to isto ponovio na N1? Ko je taj, bre, Stupar? Da li ga pratite šta radi? Šta radi tužilaštvo i sudije? Svakodnevno proglašava određene funkcionera bolesnicima. E to, gospodo sudije koje se prvi put birate na sudijsku funkciju, treba da pratite i moral nas političara, a mi kao političari moramo biti časni ljudi i izboriti se za istinu u ovom visokom domu, jer istina mora da bude iznad svega. A pre toga samo tri dana, 11. aprila, izjavio je, bez ikakvog povoda, citiram: „Vučiću, ti nisi normalan“. Znate li zašto Đilas govori to svakodnevno? Zato što Vučić nije pokrao 619 miliona evra kao Đilas. Zato mu to govori. Zato što mu nema brat 28 stanova i druge nepokretne imovine, kao što njegov ima. Đilas je 13. maja 2018. godine uvredio Aleksandra Vučića i državu Srbiju i rekao da je on fašista i država Srbija da je fašistička i kaže ovako, citiram: „Dan kada pobedimo ovu vlast slavićemo kao još jedan dan pobede nad fašizmom“, završen citat. Da li možete, poštovani i uvaženi narodni poslanici, verovati da to govori jedan narodni poslanik? Gospodin Đilas je juče izjavio da će ići na ulice ako se u uslovima u dijalogu ne udovolji. Poštovani građani Srbije, on to često govori. Znate li zašto govori? Pa zato što je on to radio već. Kada? Petog oktobra. Postoje slike tačno, direktno gde je isto radio. Da je to on radio i isti ljudi, ja ću vam sada citirati šefa kabineta Bila Klintona od 1994. do 1997. godine, Leona Panetu, koji tvrdi da je američka privatna organizacija potrošila 40 miliona dolara na podršku Miloševićevoj opoziciji, DOS-u, nezavisnim medijima, građanskim organizacijama. „Operacija u Srbiji 2000. godine bila je uspešan slučaj mešanja nas u izbore“, završen citat, Džon Šifer, oficir CIA za ćeliju Srbije. I nastavlja dalje, radi ovoga što Đilas namerava da će sutra raditi. Gospodin Džon Šifer oficir CIA za ćeliju Srbiju kaže - najveći model poslovanja jeste bio predaja novca u kešu liderima opozicije van granice države Srbije, završen citat. I nastavlja dalje, citira - ovo je jako važno, zato što ponovo poziva na ulice, obučeno je, citiram - 15 hiljada ljudi kojima je dodeljen da budu na biračkim mestima. Molim za malo tišine jer neki su bili učesnici ovih događaja pa se ljute, verovatno. Paralelnim brojanjem glasova, dakle, zadatak da budu na biračkim mestima, paralelnim brojanjem glasova utvrđeno je navodno krađa glasova i izbile su masovne demonstracije, završen citat. Evo, gospodin šef CIA za ćeliju Srbiju priznaje šta je bio 5. oktobar. Uvaženi građani Republike Srbije vi to dobro znate. Peti oktobar je bio najgori datum u istoriji jedan od dva najgora datuma u istoriji parlamentarizma u Srbiji. Ubijena je demokratija tada, jer gospodin Koštunica nije pobedio, kako ste videli, a gospodin Milošević nije izgubio, jer drugog kruga izbora nije bilo. I operacija je uspela. Istu operaciju preko Dragana Đilasa, isti ljudi to pokušavaju ovih dana, potpomognuti sa istim elementima izvana, da ne govorim imena, mogu ja i o imenima nije problem danas. Isti ljudi, ista meta, isto ostojanje. Pa, to Dragan Šutanovac radi danas. Balša Božović koji je narodni poslanik, da li znate, vi gospodine Jovičiću ko je Balša Božović? Pa, on je najveći lažov na Balkanu. Proglasila ga Evropska komisija, kaže, citiram - najveći lažov, nisu mediji, Balša Božović koji širi neistine u Srbiji, završen citat. Taj isti Balša Božović optužuje nas i državu Srbiju da širimo nekakav srpski svet na nivou Balkana i Evrope. Pa, to je radio i 1990. godine, pa to je radio taj Balša Božović 1990. godine. On meni poručuje da će se protiv Atlagića boriti. Dabome da ću se boriti protiv lažova, pa to sam radio 1990. godine, po to sam radio 1971. godine protiv nacionalizma čak 1971. godine kao student u to vreme. Pa, to sam radio u Hrvatskom saboru 1990. godine upozoravajući, a ovo je jako bitno, tada Franju Tuđmana, da mu nikada neću izgovoriti reč - pučanstvo u Hrvatskom saboru, nego naravno da nemam problem da Hrvati to kažu, kao što ovde nikada neću izgovoriti reč Albanac nego Šiptar, a drago mi je da svaki Šiptar ovde izgovori reč Albanac. Tamo su me pokušali učiti srpski jezik, isterali su iz Crne Gore, pokušavaju ovde i u srpskom parlamentu. E, nećete gospodo. Dobio sam tužbu od nekakve CRTA nevladine organizacije koja se finansira od Vuka Jeremića i drugih da trebam maltene biti kažnjen a držaću im, evo pozivam, poslanike predavanja na Administrativnom odboru kada budem branio se tamo. Pa, želeli li to ukinuti srpski jezik? Meni je drago kad Mađara, braća Mađari govore svoj mađarski jezik ovde, Šiptari svoj kad govore. Neka nazivaju kako hoće premda je on i službeno bio i šiptarski i arnautski i tako dalje i albanački i neka nazove kako god hoće. To je njihov problem, ali ću im držati šta je istorijska istina. I to mi drži lekcije devojka 19 godina, koja kaže da dobro roni. Pa, neka malo zaroni u arhive i u biblioteke. Narodni poslanici nevladine organizacije moraju biti časne, bre. Pa, mi moramo doneti zakon o nevladinim organizacijama u ovom Visokom domu. Ne mogu se pljuvati narodni poslanici. Juče je Đilasov list „Danas“ objavio neistine o ovom Visokom domu da su poslanici SNS napustili ovaj Visoki dom, što je neistina i laž. Svaki dan, svaki puta u ovom Visokom domu laži ću dokazivati. To sam se zakleo još dok sam student bio, ne samo njemu, nego svakom onom ko laži izgovara. Ja sam u prvom redu profesor, profesor mora biti častan čovek, mora biti ličnost, ali to mora biti sudac. Ali to mora biti i političar. Političari moju biti ono što je rekao Aristotel - časni ljudi, a ne bogati. Demokratija se ne gradi gospodo bogatstvom nego čašću i poštenjem. Uvaženi Jovičiću poštujući Vas i uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Orliću, izvinjavam se što sam malo više uzeo reči, ali nešto verovatno u meni stoji da moram ovo da kažem, radi istine i pravde. Zakleli smo se ovde i ja i Dragan Đilas dok je bio ovde, ja i Balša Božović dok je ovde bio, da ćemo istinu govoriti. To stoji u zakletvi narodnih poslanika. Osim toga, političari moraju biti časni ljudi. Ove laži svakodnevne, ove uvrede, pa govore da mi jezik mržnje širimo. Nikada, nikada uvredio narodnog poslanika nisam. Pokušavali su montirati, svaki dan montiraju. Znate šta su mi, pokušali meni lično montirati, obično se ne osvrćem, da sam vređao nekog glumca, nikada ga spomenuo ovde nisam. Nego je on meni rekao, citiram - jadna je Srbija gde Atlagić bude usmeravao društvene odnose. Znate šta sam ja napravio, poštovani građani, samo ime promenio – jadan je država gde će taj glumac usmeravati. I, on proglasi napad na sebe, zamena teza, umesto on na mene. Kada sam citirao da je Gaga Antonijević rekao da je koruptiran, on kaže da sam ja sramota Srbije. On je, bre, sramota Srbije, neka dođe u Trebinje i u Hercegovinu, pa neka kaže istinu kada kaže – moja Hercegovina. Neka se pojavi dole, neka prošeta ulicama grada. Izvinjavam se, malo sam pod emocijama, a to znači da profesor mora biti i emotivan, a i sudije, jer moraju govoriti istinu i zalagati se za istinu. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, profesore Atlagiću. Pošto ste se u delu obraćanja i meni obratili, da vam u svega u dve rečenice kažem, ne treba zaista čovek da se brine zbog toga da li neke postupke protiv njega hoće da pokrene neka CRTA ili kako ste već imenovali ljude koji su tu radili. Suština je u odnosu tih ljudi prema onim pitanjima koje vi smatrate važnim. Njihovi su pogledi potpuno drugačiji. Njihov odnos prema različitim nacionalnim pitanjima mislim da se najbolje vidi u saopštenju koje su dali pre nekoliko dana gde zvanično kažu da je njima, znate, bilo neprijatno kada je Aleksandar Martinović ovde govorio o srpskim žrtvama. Njima je velika neprijatnost da se o tome govori, da se za to zna, a najveća neprijatnost im je bio dug i glasan aplauz koji je dobio, koji je zaslužio Aleksandar Martinović tom prilikom. U istom tekstu kažu da im je bilo neprijatno dok su slušali dug i glasan aplauz koji je dobio Gaga Antonijević zbog toga što je došao ovde i zbog toga što je izgleda pre svega, a u tome je problem, film poput „Dare iz Jasenovca“ snimljen, što se to dogodilo sada i što cela Srbija zna da iza tog projekta lično stajao predsednik Republike, Aleksandar Vučić. To su pokazatelji njihovog odnosa prema tim važnim nacionalnim pitanjima. Kada takvi ljudi imaju neku zamerku na vaš rad ili rad bilo koga drugog, mislim da ni za koga od nas u stvari nije loše. A prema svojim zakletvama koje daju kao narodni poslanici, svako ima neki svoj odnos i pokazuje taj odnos. Ovi bivši narodni poslanici iz nekadašnjeg režima, pokazali su svoj odnos prema toj zakletvi i ovoj Skupštini svojim pokušajima da ovu Skupštinu ponovo zapale. Mislim da to dovoljno govori o svakome. Sledeći prijavljeni za reč, narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša i to je najlepši grad u Srbiji. Inače sam ovde u Skupštini izabran sam sa liste SNS Aleksandar Vučić – Za našu decu i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku čiji sam predsednik. Sada pošto imamo malo vremena, kao prvo podržati napore i našeg predsednika i našeg pravosudnog sistema u borbi protiv kriminala i korupcije, da svi oni koji su radili loše stvari da za to moraju odgovarati. Prvenstveno za izbor ovih novih sudija, normalno, struka je odradila svoje, oni su tu sada u ime pravosuđa, da ih Skupština podrži, ali hteo sam da kažem nešto o problemima tih malih opština koje su nekada imale osnovne sudove, pa su imali sudske jedinice, pa su imali sudeće dane, a sada nemamo nijednu do tih stvari. Konkretno, jedna takva opština je opština Svrljig, takva opština je Bela Palanka, Merošina i veći broj opština na jugoistoku Srbije, a i u celoj Srbiji ima takvih opština gde nema mogućnosti da ljudi koji žive u ruralnim područjima, poljoprivredni proizvođači, seljaci i oni ljudi koji imaju problema sa ostavinom, sa nasleđem, mogu da kažem da su te opštine mahom stare opštine. gde ima veliki broj starih ljudi, gde oni svoju imovinu treba da ostave svojim naslednicima. Suština svega jeste da pošto nemamo ni sudećih dana u takvim opštinama ti naši ljudi nemaju konkretno ni prevoz od tih sela do centara u tim opštinama, a kamoli do Niša gde je centar. Oni imaju velike probleme. Ne odu na vreme, prave velike troškove i dolazimo do toga da oni nemaju mogućnost da ostvare svoja zakonska prava i ustavom definisana prava. Prema tome, ja bih vas zamolio da u okviru svojih nadležnosti, ja sam o tome govorio ranije, da se makar u tim opštinama obezbede sudeći dani da sudije mogu da dođu iz Niša do Svrljiga, to je dvadesetak minuta, da na taj način mogu da pomognu našim sugrađanima. Tu konkretno mislim na Svrljig, a to znači i za ostale opštine gde nema ni osnovnog suda, ni sudećih dana, a nema ni sudskih jedinica. To je neophodno, jer da bismo mogli da budemo svi isti treba da imamo ista prava i iste mogućnosti, a ovo je jedna od obaveza da onaj ko ima neki problem to ostvari preko suda, a ako ne može kod nas u Svrljigu tada mora da ode do Niša. To je stvarno veliki trošak. Situacija je teška. U našim sredinama postoji velika potreba da se tim ljudima to omogući, da sudije iz Niša dođu određenim danima u te opštine, u te prostorijama, da mogu da rade poslove. Inače, sada konkretno kod nas ima samo jedan radnik koji radi overe, koji radi prijem materijala i arhiva. To je nešto što je za sve nas tamo bitno. Sa ovog mesta ja bih, kao čovek, pozvao i vas da u okviru svojih nadležnosti zajedno sa vašim kolegama da se nađe mogućnost sa Ministarstvom pravde, da se iznađe mogućnost da se u takvim sredinama obezbede sudeći dani, da svi ti naši ljudi imaju ista prava i iste mogućnosti i da se ne prave troškovi, a tamo je ionako teška situacija. Još jednom, ja ću kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke i kao poslanik podržati predloge ovih sudija, glasaću za to, zato što je to ispravno. S druge strane, pozivam vas, još jednom, da u okviru svojih nadležnosti zajedno sa Ministarstvom pravde obezbedite, zajedno sa predsednikom suda u Nišu, koji ima želju, ali treba mu neka formalna stvar, da mogu da obezbede sudijama da dolaze u te male sredine i da mogu da rade na tim predmetima. Hvala, još jednom.
Zahvaljujem, gospodine Miletiću. Reč ima dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, za nas socijaldemokrate priča o pravosuđu je uvek na vrhu piramide našeg interesovanja i mi uvek posebnu pažnju posvećujemo i imenovanju novih ljudi, jer mislimo da je pravedno i uspešno pravosuđe ključ razvijenosti jedne zemlje. Vi ste videli nedavni primer SAD koja je pod naletom jednog malignog populizma za malo poklekla i za malo je demokratija tamo gde je i ponikla u savremenom dobu poklekla, ali je jedini stub koji je odbranio demokratiju bilo pravosuđe. Slobodno pravosuđe tamošnje je pokazalo kako pravosuđe na pravi način brani integritet jedne države, slobodu ljudi u njoj, ali i kako je pravedno i nezavisno pravosuđe motor u razvoju jedne države. Stoga, danas ćemo podržati i pozitivnog smo stava i ovim uglavnom mladim ljudima koji su predloženi. Jasno je da su oni stekli relativno dobro iskustvo, da su obrazovani u skladu sa zakonom. Drago mi je da je ispoštovana kompletna procedura u skladu sa zakonom. Naravno, ja i ljudi iz mog kraja često pominjemo probleme koje ima naše pravosuđe, međutim meni je drago da je moja prethodnica, koleginica iz moje partije, gospođa Sanja Jefić, našla jednu lepu star. Jedan od problema koji danas imaju sudovi u Srbiji jeste problem dostavljanja predmeta, odnosno dostavljanja dostavnica, odluka, poziva, i tako dalje, ali Prekršajni sud u Novom Pazaru je zaista na jedan dobar način uspeo da reši nešto što nisu uspeli da reše sudovi, na primer, u Beogradu ili Novom Sadu, gde je uspešnost dostava manja od 20%. Taj dobar primer je bila saradnja novopazarskog suda ili sudova sa omladinskom zadrugom i angažovanja kurirske službe preko te omladinske zadruge koja je kroz jedno dobro edukovanje ovih ljudi i kvalitetnu raspodelu uspela da zaista postigne rezultate i smanji troškove suda, a poveća dostavu sudskih materijala na teritoriji grada. Mi danas imenujemo prvi put dosta sudija u privredne sudove u Kruševcu i Kragujevcu. Kamo sreće da ih imenujemo u Novom Pazaru, jer u Novom Pazaru ne postoji privredni sud, iako je Novi Pazar poznat kao mesto koje baštini mikro proizvodnju, ima zaista ogroman broj malih preduzeća. Ljudi koji se bave biznisom oni za svaki svoj problem koji imaju moraju ići u Privredni sud u Kraljevo. Negde pre 2010. godine, postojala je odluka koja je, ja verujem, i danas važeća, da se otvori jedno istureno odeljenje u Privrednom sudu u Novom Pazaru. Mi smo imali nedavno rekonstrukciju zgrade suda u Novom Pazaru i njome je predviđeno, odnosno odvojene su kancelarije za četiri sudije Privrednog suda, odnosno tog odeljenja iz Kraljeva koje bi trebalo da postoji u Novom Pazaru. Zato apelujem i nastaviću da apelujem na pravosudne organe da se isture ova odeljenja i da što pre počne rad tog privrednog odeljenja suda u Novom Pazaru, jer je preko potreban. Kada govorimo o našim sudovima, naravno, jako je bitno da naše sudove modernizujemo, to ova država čini i pokušava da čini onoliko koliko je kadra imovinski, da povećamo transparentnost rada sudova i da ispoštujemo načelo suđenja u razumnom roku. Nažalost, u našoj zemlji postoji stalni trend rasta broja predmeta, pogotovo u privrednim sudovima, gde imamo za 30% rast privrednih slučajeva koje treba suditi u našim sudovima i eto razloga više da se jedan grad koji je centar regiona snabde, odnosno da se i u Novom Pazaru obezbedi odeljenje privrednog suda, ako već ne može da se osnuje privredni sud, mada Novi Pazar po svim kriterijumima zaslužuje da ima i svoj samostalni privredni sud. Glavni problem u našem društvu jeste korupcija, jeste nepotizam i mene raduje što smo usvojili jedan izuzetno važan antikoruptivni zakon prošle nedelje. Ova Vlada pokušava na svaki način da se izbori sa gorućim problemom i on je prisutan i u Novom Pazaru, ali i u drugim većim gradovima. Kako kažu, u velikom gradu su sve bolesti zakazale susret. Veći grad, više bolesti. Veći grad, više korupcije. Čini mi se da moramo u svim delovima ove države se oštro sukobiti sa korupcijom i tvrdo podržati nezavisan pravosudni sistem. To nam je interes i danas, ali možda i za deset, dvadeset godina, kada ne bude većina od nas u politici. Završiću jednom rečenicom velikog francuskog pisca. Kaže: „Nije teško biti dobar, teško je biti pravedan.“ Pravednost u našem društvu je ono što fali i što nam treba i što je isceljujuće, pravednost u odnosima među ljudima, pravednost prema našoj teškoj, bliskoj prošlosti, pravednost u biznisu. To je ono na čemu ćemo mi Socijaldemokratija Rasima Ljajića insistirati.
Zahvaljujem, gospodine Bačevac. Reč ima narodni poslanik Milenko Jovanov. Izvolite.
Hvala, gospodine Orliću. Pred nama je danas izbor sudija i Skupština će danas ovim izborom vršiti svoju funkciju, pored ostalih, važnu funkciju - izbor određenih organa. Upravo je ta funkcija najžešće napadana, funkcija Skupštine, najžešće napadana u nekom prethodnom periodu. Napadana je, rekao bih, sa tri strane - od strane nekih sudija, od strane nekih medija i od strane nekih političara. Pa, hajde da vidimo koje to sudije, koji to mediji i koji to političari su napadali ovu funkciju Skupštine i po svaku cenu insistiraju da se Skupštini oduzme ovo pravo, pa da sudije same sebe biraju valjda po onom dečijem principu – Kolariću, Paniću, sami sebe zapilićemo, sami sebe rasplićemo, pa sami sebe sad malo biraju, sami sebe da postavljaju na određene funkcije. Pitanje je vremena kada će nekom drugom da padne na pamet, recimo, ne znam, što poslanici ne bi sami sebe birali za naredne mandate, pa tako onda redom da idemo do kraja, da očuvamo svu tu nezavisnost svake grane vlasti. Suština problema je u tome što nas lažu, što lažu građane Srbije da tri grane vlasti, ili četiri, kako neki teoretičari kažu, ako upravu uzmemo posebno, moraju u praksi. To ne postoji nigde u svetu. Grane vlasti međusobno treba da se kontrolišu, međusobno da se dopunjuju, a ne da budu faktički, fizički i na svaki drugi način odvojene i antagonizovane, jer će to da dovede u kolaps sam sistem. Međutim, postavlja se jedno interesantno pitanje, pošto nam oni stalno govore o tome kako sudska vlast mora po svaku cenu da bude nezavisna, što je tačno, ali se postavlja pitanje od koga nezavisna? Ja ne mogu da prihvatim da je sudska vlast nezavisna ako je nezavisna od Vlade Srbije, ali je zato zavisna od stranih vlada. Ne mogu da prihvatim da je nezavistan sudija koji svakodnevno na medijima napada Vladu ili Vučića, a zato kao kuče stoji ispred stranih ambasada i maše repićem kad ga puste na prijem za tri kanapea i dva koktela. Udara po Srbiji, udara po Vučiću i kaže - vidi ja sam nezavistan. Znate, to je kao kada bih ja sebe sad proglasio fudbalerom Barselone. Ko bi mi poverovao u to, neka poveruje i tim sudijama da su nezavisni. Jedan od njih, često je spominjan ovde, sa razlogom je spominjan ovde, kritički je spominjan ovde, jer valjda i mi kao poslanici, kao nekakva grana vlasti, imamo pravo da kažemo svoju kritiku o nekome ili tu postoje neki ljudi za koje nas nisu obavestili, u Ustavu ne piše, ali ako je ustavna kategorija da o sudiji Majiću ne sme da se govori, ja vas molim da nas o tome informišete, da poslanici znaju da je sudija Majić Ustavom zaštićen i da ne sme da bude spomenut ni u kakvom kontekstu. Šta god radio, sve je dozvoljeno. Pet dana je sprovođena anketa na jednom mediju, Šolakovom mediju. To je ovaj što čitamo sada kako je krao struju, pa postao tajkun. Trideset i pet miliona evra ukrao struje. Ej, ukrao struje 35 miliona evra? Dakle, sprovođena je anketa ko da bude idealan kandidat za predsednika Srbije i među tim kandidatima je jedan sudija. Da li je taj sudija rekao – izvinite, to utiče na moju nezavisnost, nemojte me svrstavati, ja sam nezavistan, ja se politikom ne bavim? Naravno da nije, on se politikom bavi. On je jedva dočekao što ga smatraju za predsedničkog kandidata. Neko računa na njega. Njegovi tvitovi su dali rezultata, sve ono što piše po Tviteru, po knjigama, po tribinama. Ej, sudija govori na tribinama političkih pokreta? Sudija govori na tribinama političkih stranaka? Sudija govori na tribinama, protestima i ne znam ni ja čemu sve, koji nemaju veze sa pravosuđem? Da li je to ta nezavisnost i opet pitam od koga nezavisnost? Nezavistan je od Vučića, ali je zavistan od Đilasa i Šolaka, pa je to kao nezavisno? Pa, nije nezavisno. Ja očekujem da sve ove sudije na jedan drugačiji način pristupe svom poslu i da ne rade ovo što je radio sudija Majić, a ni ovaj koji se sada ovih dana spominje kao neko ko je imao interesantne kontakte sa interesantnim ljudima, bezbednosno interesantnim ljudima, pa onda kada mu kažu s kime je imao kontakte, onda njegov sud izda saopštenje da se on nije video sa onim sa kim je sedeo za stolom. Pa, šta je radio? Žmurio? Gledao na drugu stranu? Dakle, da li je to ta nezavisnost? Pa, nije ni to nezavisnost. Dakle, pored tih sudija, imamo i određene medije koji to podržavaju, koji po svaku cenu insistiraju na tome da nikakve veze nijedna druga grana vlasti, u ovom slučaju zakonodavna, nema sa izborom sudija u Srbiji i to su ti mediji Šolakovi, Đilasovi portali, ta medijska imperija koja pokušava po svaku cenu da izvrši svoj uticaj na određene sudije, da zadrži onaj uticaj zasnovan još 2009. godine, nakon tog čuvenog reizbora Boška Ristića i DS, kada su, čuli smo sve, da ne ponavljam, na odborima svojih stranaka odlučivali ko jeste, a ko nije podoban da bude sudija u Srbiji i onda dolazimo do političara, a svi su iz tog žutog miljea, samo su se fragmentirali i delili ko amebe, pa sada umesto jedne stranke, kada su svi bili tamo, i Jeremić, i Đilas i svi kompletno, dakle i Tadić i ostali, sada svako ima svoju stranku – svaka vaška obaška. Sada oni nama drže predavanje o tome šta jeste, a šta nije nezavisno pravosuđe, jer kada oni na opštinskim odborima stranke biraju sudije, to je nezavisno pravosuđe, a kada sudije bira Skupština, to nije nezavisno pravosuđe, to je zavisno. Na samom kraju dolazimo do nečega što je zloupotreba pravosuđa koja se vrši od strane nekih političara, a najviše u tome prednjači Dragan Đilas. Taj čovek zloupotrebljava pravosuđe podnošenjem ogromnog broja tužbi protiv svakoga ko se usudi da ga spomene. Mogu da se pohvalim da je mene dva puta optužio i mislim da je to čast. Ne bi bilo nešto drugo, ali, ovako, biti sa Đilasom i tu na drugoj strani je čast i zadovoljstvo. Međutim, nešto drugo je tu problem. Poenta je da se sa velikim brojem tužbi, sa medijima koji te tužbe i te procese prate, zapravo, stvara jedna drugačija atmosfera od one koja bi trebalo da bude u tim nezavisnim sudovima, da ti sudovi i sudije budu uplašene ili poplašene šta će biti, kako će biti i da se njima pošalje poruka na ovaj način otprilike kakva je direktno rečena onom policajcu – šta ćeš da radiš kada se promeni vlast? To je poruka koju Đilas šalje. Međutim, ne treba da nas čudi što tuži političke protivnike. Preko sto tužbi je podneo. Da li je tako, Bakarec? (Nebojša Bakarec: Četiristo.) Četiri stotine. Eto, ja ga još častio. Dakle, četiri stotine tužbi je podneo, ali je kulminacija nešto drugo i to je nešto zbog čega treba da odam, jer sam dosta kritikovao pravosuđe, priznanje pravosuđu na onome što je uradilo, a to je da je gospodin Đilas na kraju tužio i državu Srbiju za milion dinara. Znači, malo je 619 miliona evra, malo je 35 stanova u centru Beograda, nego još milion dinara od države Srbije da uzme. Onda ovih dana preti – ako ne uspeju razgovori, on će na ulicu. Bio si na ulici, kao što vidimo, ništa postigao nisi. Pravo je svakoga u ovoj zemlji da protestvuje kad ima, u skladu sa zakonom, prijavljen skup, itd. Što se nas tiče, može sutra odmah da krene da protestvuje, jer nas ucenama neće naterati ni na šta, a pri tom ne znamo ni kakve njegove zahteve da prihvatimo, pošto on zahteva i nema, jer ne mogud a se dogovore ni oko čega. Ono što je bitno, i da time zaključim na kraju, ovo je, dragi građani Srbije, razlika između nas i njih. Mi državu Srbiju volimo, mi se za državu Srbiju borimo, podržavamo našeg predsednika koji svakog dana radi nešto da Srbiji bude bolje, da li su to nove fabrike, novi putevi, auto-putevi, da li su to vakcine i nove bolnice, da li je to bilo šta drugo. Suza nam bude u oku kada vidimo našu ponosnu trobojku istaknutu na nekom takmičenju, zadrhte nam grudi kad čujemo reči himne „Bože pravde“, a on tu državu tuži. E, to je razlika između nas i njih. I zato sam uveren da nikada neće dobiti poverenje da vodi državu koju tuži. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Zahvaljujem. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, ja ću danas govoriti o Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Naravno, neću taksativno nabrajati ko će sve ući, jer za to niti imam vremena niti treba tako, nego ću malo da se pozabavim našim pravosuđem, kakvo je bilo nekada, kakvo je sada. Za početak, svi znamo koliko je SNS odradila za pravosuđe i pravosudni sistem, od renoviranja većine sudova po Srbiji, do umrežavanja, tako da vi sada, ako se sudite sa nekim, ne morate da čekate 20 godina da dođete na red, nego bar puta 10 brže. Tako radimo mi. Da ne budemo da je rekla Ljiljana Malušić i da se osuđuje Ljiljana Malušić, Jovanov, gospodin Bakarec i ostali, imam izvore – Alo, Informer i ostali, pa ćemo da idemo redom. Pre svega, Ustav Srbije garantuje nezavisnost sudija u vršenju sudijske funkcije. Sudija je potčinjen samo Ustavu i zakonu. Bar bi tako trebalo da bude. Ja sam sigurna da je u 98% tako. Sudije su časni, pošteni, odgovorni ljudi. Međutim, postoji tih 1-2% gde nije baš tako. Svaki uticaj na sudiju u vršenju sudijske funkcije je zabranjen. To stoji čak i u najvišem pravnom aktu. Prema važećem zakonu, rad svih sudija i predsednika sudova vrednuje komisija Visokog saveta sudstva. Sudski poslovnik dalje nalaže svim sudovima da redovno dostavljaju Ministarstvu pravde izveštaj o radu svih sudija. Nekada je bilo da kad prođe gradom sveštenik, lekar, profesor, mislim i na učitelje, naravno, njihova profesija, i sudija, skidao se šešir. Danas, što se sudija tiče, naravno, mislim na ova dva procenta, nije baš tako. Ali, idemo redom. Sudija Apelacionog suda, gospodin Miodrag Majić, pitanje je koliko je nezavistan i samostalan u radu. Setimo se samo 2009. godine. On je mogao da bira gde će biti sudija – da li će to biti Viši sud u Beogradu ili Apelacioni sud. A isti taj je otpuštao, pa je tako otpustio hiljadu sudija, bilo je i tužilaca, brojka dostiže do 2.000 ljudi 2008. godine. Sramota jedna. On bira gde će, a otpuštenih 2.000, hiljadu sudija i tužioca. Sramota. Tako radi on. Ostalih 98% radi časno, ja sam sigurna u to. Idemo dalje. Postoji tvrdnja, masa tvrdnji postoji, da je dotični gospodin Majić, zajedno sa sudijom Omerom Hadžiomerovićem, verovatno za nešto, nećemo da prejudiciramo stvari, oslobodio „Gnjilansku grupu“. Gospodo, da li se sećate ko je i šta je to „Gnjilanska grupa“? Najomraženija grupa koja je harala, koja je zlostavljala, ubijala, sekla glave, odsecala glave, sekla organe, sekla ženama dojke, pekli su dojke, to je ta „Gnjilanska grupa“, silovali. Apelacioni sud u Beogradu je 2014. godine pravosnažno oslobodio pripadnike tzv. „Gnjilanske grupe“ oslobodilačke vojske Kosova, koja je harala od juna do decembra 1999. godine. Pazite – oslobodio! Sudija Majić sebe smatra delom elite, kao i gospodin Đilas, i ta elita je umislila da su oni posebna kasta. Namerno govorim – kasta, kasta je specifična za Indiju, ali oni smatraju da je ovo društvo podeljeno duboko i da su oni ta bogataška kasta, a da svi ostali potpadaju pod ono – siromašni, i da siromašni ljudi, zamislite, i oni koji imaju osnovnu školu, ne treba da idu na godišnje odmore, ne treba da primaju platu. Da li neko u Srbiji može da zamisli šta ovi ljudi pričaju? Sramota jedna. Taj isti Đilas, taj isti Majić, pošto zajedno rade pod Đilasovom komandom na pucanje prstića, taj bogataš ima 619 miliona evra, ima preko 35 stanova, uradio je Most na Adi za 400 miliona, za 200 miliona ne zna se gde su, a duplo veći i duplo duži u Francuskoj košta 200 miliona, e, takav daje instrukcije Majiću šta da Majić radi. Sad imamo jednu vrlo stresnu situaciju, ali to smo radili u Skupštini, na sreću, doneli smo „Tijanin zakon“. Otac male Tijane koja je tragično preminula, Igor Jurić, 2014. godine mala Tijana je ubijena i mi smo se ovde u Skupštini svim silama trudili da taj zakon donesemo i doneli smo ga 2019. godine u maju mesecu, na sreću. Naime, „Tijanin zakon“ umesto 30 i 40 godina robije uvodi doživotnu robiju za zlikovca koji je silovao, zlostavljao i ubio dete. Tako radi Republika Srbija, na čelu sa našim predsednikom i Vladom, tako radimo i mi ovde. Svi smo glasali, i pozicija i opozicija. Međutim, iako je zakon usvojen, ostao je gorak ukus zbog rasprave i nejedinstvo u javnosti koja se vodila neposredno pre donošenja zakona. Najveći protivnik, naravno, pogađate, bio je sudija Apelacionog suda, Miodrag Majić, koji je svoje protivljenje pravdao pozivajući se na ljudska prava i dokumenta koja su doneta u toj oblasti. Znači, počinilac, zločinac, ima prava, a onaj koga više nema, u ovom slučaju ovo nevino prelepo dete, nema. Ne razumem, ali i to je sudija Majić. Isti taj sudija Majić, sudija Apelacionog suda, je oslobodio u drugostepenom postupku lice osuđeno za obljubu trinaestogodišnje devojčice. Majić je, obrazlažući presudu, istakao da je to uobičajeno ponašanje pripadnika romske nacionalnosti. Sramota. To nije tačno. Romi su divan narod, veseo, drag, vole ovu Srbiju, žive tu. To nije tačno. To nije folklor. To je njegovo mišljenje. Zašto je to uradio, to samo on zna. Osuđen je u prvostepenom postupku bio osuđen na pet godina zatvora, a sada je oslobođen. Ubrzo je na to reagovao, naravno, gospodin Igor Jurić, koji je alarmirao javnost o skandaloznoj odluci sudije Majića. Sud je oslobodio čoveka koji je obljubio devojčicu, pri tom je dete ostalo trudno. Dete rađa dete, dete od 13 godina rađa dete. Sramota. Sigurna sam da će ovih 98%, čak i 99%, raditi časno i pošteno svoj posao i ja im želim svu sreću. U danu ga glasanje, glasaću za ove predloge odluka. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Deklaracija o pravu čoveka i građanina, 18. veka. Pojedine naše sudije još uvek nisu dobacile do 18. veka. Deklaracija kaže da su svi ljudi jednaki pred zakonom, 18. vek. Pitam buduće sudije, za koje verujem da će poštovati Deklaraciju prava čoveka i građanina, a pitam i sudije koje su postavljene, recimo, pre desetak godina, da li poštuju tu jednakost pred zakonom? Ako to ne poštujete, onda ne kažnjavate zlo. Ko zlo ne kažnjava, taj novo zlo čini. Verujem, a da se ne shvati pogrešno, da protiv pojedinih naših sudija treba da se vode ozbiljni sudski procesi kršenja Deklaracije o pravu čoveka, jednakosti pred zakonom. Ja sam siguran da 5% ljudi koji trenutno robijaju, robijaju pravosnažno osuđeni suprotno nekim zakonima ili zakonskim propisima. Dame i gospodo narodni poslanici, ja imam tu čast da kao poslanik za razliku od drugih poslanika ne budem jednak pred zakonom. Nisam valjda dovoljno vredan da dobacim, recimo, do advokata, da imam pravo koje imaju bivše sudije u kafani. Ja ta prava nemam ni na ulazu u Narodnu Skupštinu. Ja treba građanima da ulivam sigurnost u postupanje sudija pred zakonom, zakonima koje smo mi ovde doneli. Neko kaže da mi nemamo pravo da kontrolišemo božansku nezavisnost naših sudija, a donosimo zakone. Na koji način, a car Dušan drži Zakonik i moć, topuz, to je moć da se zakon sprovede. Zakon bez moći je nemoć. Mi donosimo zakone i ukoliko nemamo moć, da nadgledamo one koji sprovode zakone, samo da ih nadgledamo. Mi onda njihovu nezavisnost pretvaramo u tu božansku, a tako božanske nezavisne sudije, od žutog božanstva ubačene, kažu da nemam prava ni kao pas lutalica. Svi ste bili svedoci, a izabrana, postavljena, jel tako, gospodine Jovičiću, lica imaju pravo da se nazovu službenim licima. Dakle, na stepeništu Narodne Skupštine, po pozivu predsednika Narodne Skupštine, ja taj status imam. Ako napad od 15 huligana neko okvalifikuje kao nasilničko ponašanje u grupi, a pri tome se napad desio 15 minuta pred sednicu Narodne Skupštine ili sat i 15 minuta, ne mogu tačno da se setim, mislim da je ipak bilo 15 minuta, ono kada smo opoziciji hteli da učinimo da se potpisi prikupljaju u opštinama i tako dalje, a ne kod notara, na Svetog Marka napali me neki vernici. Tek posle četiri dana je tužilac naložio policiji da dođu i da pitaju šta se to desilo, iako su sve televizije prenele snimak tog prebijanja. Umesto krivične prijave za napad na službeno lice, to je vrlo brzo prekvalifikovano, a Prvi osnovni, Prvo osnovno tužilaštvo, to su ovi koji donose presude u korist Boškića, Đilasa i tako dalje, te ekipe, na brzinu su to, posle četiri dana okvalifikovali kao nasilničko ponašanje u grupi. Niti sam napadnut na stadionu, niti u kafani, a recimo bivšeg sudiju Pekovića, a ja podržavam to, i advokata Petronijevića, čini mi se, u kafani negde u ponoć napala je grupa huligana i ja podržavam meru - trenutni pritvor za napadače. Odmah su pritvoreni. Ja to podržavam, ali valjda i mi drugi po Deklaraciji o pravu čoveka iz 18. veka imamo pravo na jednakost pred zakonom. Posle četiri dana, jel tako gospodine Martinoviću, tek posle štrajka glađu gospodina Martinovića i gospođe Božić tužilac je našao snage, a da prethodno kažem da je policija legitimisala napadače, ali je tužilaštvo reklo da ih puste taj prvi dan, posle četiri dana su se setili da uzmu od mene izjavu i da krenu u neko procesuiranje, nasilničko ponašanje u grupi. Znači, nisam jednak ni sa advokatima, ni sa bivšim sudijama. Nisam jednak ni sa Borkom Stefanovićem. Videćete da nisam jednak. Nisam do sada jednak, a neću biti jednak ni po pitanju donošenja presude. Setite se napada na Borka Stefanovića koji sam ja osudio, osudio i tražio, puštao poruke svima za koje sam mislio da mogu da pomognu u trenutnom hapšenju počinilaca napada na njega pred mesnom zajednicom u Kruševcu, i to je rezultiralo hapšenjem, privođenjem odgovornih osoba za taj napad, pri čemu ga je pripadnik izvršne vlasti, policajac, branio i sam dobio neke udarce. To je, čini mi se, i presuđeno, ne znam da li pravosnažno, sa višegodišnjom robijom. Ja sam napadnut na ulazu u Narodnu skupštinu kao narodni poslanik. Verovatno narodni poslanici imaju manja prava od građana koji ulaze u mesnu zajednicu. Hajde da se složim i sa tim. Gledajte, neko je šutnuo psa lutalicu negde na Slaviji, jel tako bilo? Taj postupak, koji osuđujem, rezultirao je privođenjem. Hoće li neko od sudija i tužilaca da mi objasni da su moja prava manja od prava pasa lutalica? Ja ne podržavam to što je neko učinio i šutnuo psa lutalicu, ali se dva dana tragalo za čovekom. Nađen je u Kraljevu i on kaže da je pas lutalica hteo da ga ugrize, on ga je kao šutnuo. Podržavam i to što su ga priveli, ali kako to da je to kod mene slučaj tek posle četiri dana, i to posle štrajka glađu gospodina Martinovića i gospođe Božić? Da li su moja prava manja samo zato što sam protiv žutih? Da li sudije misle da oni koji su ih tada imenovali, da li misle da treba mene kao političkog protivnika diskvalifikovati iz zakona? To je Marijan, nema veze. Hajde nađite neku uvredu koju sam ja uputio bilo kom narodnom poslaniku, a mene tretiraju kao lice nedostojno, jer ja sam u Skupštini uradio nešto. Ja u Skupštini, sem što govorim, ponekad sam ironičan, to priznajem, ali ironija je moja prednost, kao što je i jednostavan rečnik moja prednost jer me narod razume. Razume me i onih 5% koji nepravedno robijaju zato što naše sudije… Sada da izvršimo kontrolu, verujte mi da i među savesnih ima onih koji su izostali, nećemo naći ni polovinu sudija na radnom mestu. Kao bivša poslanička grupa, gospodin Komlenski, gospodin Torbica, gospođa Karadžić i ja, smo predložili da izjednačimo prava sudija za prekršaje sa ovim sudijama zato što sudije za prekršaje imaju po više desetina klijenata u toku dana, a ove sudije kad dođu, ne dođu. Kada dođem na sud, sudija nije došao, kao bolestan je, niko to ne proverava, a ja ako ne dođem na sud treba mi ogromno lekarsko uverenje itd. da dokažem da sam bio bolestan. Nismo mi jednaki pred zakonom. Imam osećaj da postoje sudije plemići, da u to ne sme da se dira samo zato što su oni sudije. Gospodin Majić kojeg sam često pominjao, gospođa Malušić je sada to ponovila, je najbolji primer da zakon nije jednak za sve sudije. Neki su božanski, nezavisni, a ovaj je planetarno nezavistan. On može sve. On može da kvalifikuje politički koga god stigne. On može da ide u političke emisije bez dozvole starešine suda. On može sve. On može da napreduje i po dva stepenika. Znate, kada se zaletite da preskočite mnogo stepenika, to treba da rezultira nekim padom. On je mogao sa opštinskog osnovnog suda, opštinskog, kako se to zvalo, na koji je prošao, znamo kako je prošao krod onog DSS ministra zato što je išao u vikendicu, napadao ga dok god ga nisu proglasili sudijom, a onda je, gle čuda, preko stranih ambasada se vinuo gotovo oblake. Sa osnovnog suda na apelacioni. Ja vas sad pitam - kako ja iz osnovnog suda mogu da idem u apelacioni sud? Mogu ako sam Majić. Majić je čovek sa posebnim pravima. Ja vam kažem, koje je on iskustvo imao kada je postao sudija apelacionog suda, ali da budemo iskreni? Gospodine Joviću da budemo iskreni, kako neko ko nikad nije rešavao žalbe, znači nije prošao kroz viši sud, a rešavao žalbe nižeg suda, pa ima neka iskustva, pa može onda da bude apelacioni sudija, ali stvarni apelacioni sudija, da ima iskustva u rešavanju toga? Onda nije čudo, a čovek bez ikakvog iskustva oslobodi pedofila, oslobodi „Gnjilansku grupu“ koja je ubila 80 Srba, na vrlo surove načine „laganim uzimanjem duše“. Kako se to dešava? Kako se dešava, recimo, kako će se desiti da napadači na Borka Stefanovića dobiju 11 godina, a moje ćete verovatno tamo negde odlikovati? Kako može da se desi, dovešću, ne znam koliko imam sudskih postupaka za reči izgovorene za govornicom? Kaže, narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu i drugu odgovornost za izneto mišljenje ili glasanje prilikom vršenja svoje funkcije. Treba da dodate u Ustav na koji smo i mi i vi dali zakletvu - za Rističevića ne važi. Onda ću ja to razumeti, jer sam biće niže vrednosti. Ja sam vam već dokazao da pred sudijama, tužiocima vredim manje od psa lutalice. Verovatno to raduje moje političke protivnike, ali ja se ne ljutim, ja mislim da sva živa bića, a ne svi građani što piše u Deklaraciji o pravima čoveka, imaju pravo na jednakost pred zakonom. Ako neko šutira psa lutalicu mora da bude za to kažnjen i osuđen, ali ako neko šutira narodnog poslanika, pa nemojte da ga odlikujete, pa makar uradite, onaj početni tužilac makar da pokrene nešto itd. i da se pri tome ne blamirate ni vi ni mi, da se ne blamiramo pred građanima. Mogu da zamislim koje su sve nepravde pred običnim građanima koji nemaju pravo ovde da dođu i da govore o nepravdi pred sudovima. Mogu da zamislim kakve sve nepravde postoje i koliko ljudi robija zbog grešaka sudova i ja ih pojedinačno neću nabrajati, jer bih mogao sada da krenem da nabrajam ko Fidel Kastro sve presude koje su veoma sumnjive koje sam dobio gore u kancelariji, o kojima kad bi počeo da diskutujem ne bi bilo u redu da diskutujem o jednoj, a da drugih 100 zanemarim. Dame i gospodo narodni poslanici u očekivanju da Boška Obradovića i njegovu ekipu huligana, navodnih vernika, oslobodite, da ne budu kažnjeni ni sa trećinu kazne sa kojima su kažnjeni oni u Kruševcu, sa pravom ste ih kaznili, niko nema pravo da kažnjava nikog drugog, niti da ga napadne zato što ima druga politička uverenja. Ja ne tražim da se vodi sudski postupak protiv lica koja su me ovde štipala, pljuvala, pretila, pazi u novinama objavljeno kako su me ljudi tražili da me biju narodni poslanici zato što oni misle da sam ja nešto pogrešio i niko ništa nije reagovao. Ne vidim presude za napad, upad u RTS, motorne testere itd. Ništa ja od toga ne vidim. Ne vidim presude za pokušaj upada u Predsedništvo. Neko je ovde govorio, kako je to rekao gospodin pre mene, „manitsko ponašanje u Americi“ itd, kako su njihovi sudovi to rešili. Većina tih ljudi koji osuđuje događaje u Americi kao kršenje demokratije, njima je sasvim normalan upad u Narodnu skupštinu, prebijanje poslanika. Zamislite, ni jedan kongresmen nije prebijen u Kongresu. Sa pet metara su ubili ženu, sa pet metara, jer tako, gospodine Marinkoviću, sa pet metara iza ragastola u vratima, sa pet metara je ubio ratnog veterana u Kongresu. Ja ne tražim da naša policija ovde ubije. Ja sam bio protiv odlikovanja novinarke, ako je to bila ona, koja nije htela da kaže da su policiju gađali kamenjem, da se policajac okrenuo i rekao: „Ali gospođo, recite da nas gađaju sve vreme“. Ja sam protiv toga da neko policajcu slomi obe noge i da niko ne odgovara. Svako bacanje kamena na policajce, a bacali su teške i po nekoliko kilograma, je pokušaj ubistva. Ja vas pitam – ko je to kažnjen i da li je to jednakost pred zakonom? Da vas pitam za taj Viši sud iz Timočke. Kada sam govorio ovde da su sudije koje sude u pojedinim slučajevima gore od onih kojima sude za krivicu. To sam govorio ovde pre dve-tri godine nekoliko puta. Zar nam nije dokaz događaji poslednji sa kriminalcima i sa razvojem kriminala? Zar vam to nije dokaz da su neke sudije koje su puštali takvu vrstu kriminalaca zlo nisu suzbijali, nego novo zlo činili? Znači da je ta izreka tačna. Zlo nisu kažnjavali. Kad ne kazniš zlo na sudu, onda si napravio pretpostavku da se novo zlo sačini i to je dokaz i to je onda rezultiralo, ako ne kazniš nošenje pištolja, ako ne kazniš, ne znam šta, staviš neku nanogicu, ti si dopustio i dozvolio da se veće zlo počini i da to rezultira sa desetak mrtvih. Sad ja pitam, da li sudija koji je to uradio nije gori od onih kojima je sudio? Ja tvrdim da jeste. U Višem sudu kada podnesete za neistinu neku tužbu, kad podnesem ja, kad ukucam ovaj štampani medij, kad ukucam u guglu moje ime i prezime, ja ljudi mislim da sam Osama Bin Laden. To je toliko, ne znam šta sam uradio. Nemam firme, piše da imam firme. Ne dugujem nikakav porez, piše dugujem porez. Nikada nisam ništa poslovao sa Direkcijom za robne rezerve, kaže ja sam je opljačkao itd. Kad ja tužim i donesem potvrde, donesem potvrde crno na belo ovako, sve potvrde izvađene sutradan, sudski procesi traju po šest godina. To je ono jednakost pred sudom i suđenje u razumnom roku. Zašto jednakost? Kad Đilas sudi, pa to pravosnažno bude za šest meseci. Mi smo prva vlast koju progoni opozicija i sudskim putem i nasilnim putem. Mi smo prva vlast koju tuče opozicija. Na kraju, jedino što tražim od vas i od novih sudija, da budemo svi jednaki pred zakonom. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima narodna poslanica Rajka Matović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Uvaženi gosti, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se nalaze odluke o izboru sudija koji se na tu funkciju biraju po prvi put. Nadam se da će časno i savesno obavljati funkciju na koju ih biramo. Sudstvo kao treća grana vlasti je nezavisno i mora da bude stub jedne pravne države. To je jedan od prioriteta SNS, da je sudstvo stabilno, nezavisno i da mi za razliku od prethodnika sudije biramo na osnovu njihovih biografija, a ne na osnovu pripadajućih partijskih knjižica. Takođe, ovom prilikom bih apelovala na tužilaštvo i na samo sudstvo da se sudski procesi koji su u toku ne smeju odugovlačiti u nedogled, da kada postoje jasni dokazi tužilaštvo mora da sprovede opsežnu istragu. Poslednja dešavanja, hapšenja jedne od najozloglašenijih kriminalnih grupa koje su delovale na našim područjima govore nam o spremnosti i odlučnosti naše države, o borbi protiv kriminala i korupcije, kao što je i sam predsednik Aleksandar Vučić naglašavao pri formiranju Vlade Republike Srbije. Poslednjih dana možete videti osobe koje su se krile iza SNS, kako se privode u policijske stanice. To nam nedvosmisleno ukazuje na to da nema zaštićenih i da nikoga članska knjižica SNS neće privilegovati u odnosu na bilo kog drugog građanina Republike Srbije. Isto tako, smatram da bi ove institucije sudstva morale da reaguju kada se u pojedinim medijima koji su u glavnom pod kontrolom jednog tajkuna u Srbiji iznose najgnusnije laži i neistine o predsedniku, o njegovoj porodici, o svima nama ovde, morali bi da reagujete, da moraju da reaguju kada se nekome crta meta na čelu i organizuje, kada se kriminalizuje i predsednik, ali i cela njegova porodica. Koliko su ovi mediji nezavisni i objektivni govori nam jučerašnji događaj koji se upravo ovde odigrao. Kada njihovi funkcioneri vređaju nas iz SNS to se smatra legitimnim i to se na njihovim medijima prećutkuje. Međutim, kada se naš kolega drzne i odgovori im na njihovom nivou, oni to prenose u svojim medijima kao poziv na linč, kao poziv na ubistvo. Smatram da svi ovde koji smo i danas prisutni, koji smo juče slušali kolegu Bakarca, možemo da posvedočimo da on ni u jednom momentu nikoga nije pozvao na ubistvo, niti na bilo čiji linč. Ipak, u medijima koji su pod kontrolom tajkuna Dragana Đilasa, sa sedištem u Luksemburgu to nije tako predstavljeno. Zašto Dragan Đilas i njegove maskote ne stanu na ta njihova javna glasila i ne kažu neku istinu? Na primer da je imunizacija u Srbiji odlično organizovana. Zašto ne kažu da se isti taj Dragan Đilas vakcinisao, ali i primio i revakcinu iako je imao sumnju koju je javno iznosio o samoj imunizaciji u Srbiji? Zašto ne kažu da smo među prvima po imunizaciji stanovništva i u Srbiji i u Evropi, ali i u svetu, da smo za vrlo kratko vreme izgradili dve kovid bolnice kako bi zaštitili zdravlje naših građana, da pored svih problema koji su nas snašli usled pandemije mi ne posustajemo, nego nastavljamo sa velikim infrastrukturnim projektima? Da strane investicije nisu stale, nego naprotiv u ovom momentu mi imamo najavljene nove strane investicije. Da i pored teške ekonomske situacije mi imamo najbolji mogući paket mera pomoći privrede. Pored svega toga mi uvodimo društveni dijalog, mi smo upravo juče ovde raspravljali o pomoći infrastrukturi u kulturi, da pokušavamo u ovim teškim vremenima, u ovoj krizi izazvanoj pandemijom korona virusom mi pokušavamo da nijedan segment našeg društva ne zapostavimo. Upravo zbog svega toga apelujem na vas, na sudstvo da se podrobnije pozabavite i izjavama, ali i delima opozicionih lidera zarad zaštite interesa svih građana Republike Srbije, a ja ću u danu za glasanje zajedno sa svojim kolegama podržati set ovih odluka. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Matović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković.
Poštovani predsedavajući, gospodine Orliću, poštovani predstavnici VSS, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, na samom početku moram da istaknem da je uvek nezgodno nekako govoriti posle iskusnijih kolega poslanika, jer količina informacija kojim oni barataju kao i znanje koje poseduju nekako uvek dovede nas u situaciju da ćemo se nakon njih ponavljati, ali je svakako dobro iskustvo i velika je pomoć nama mlađima, jer onda ustanovimo da postoji još neke stvari ili afere za koje nismo znali ili nismo stigli da se u njih uputimo. Kako se ne bih ponavljao, sa već pomenutim starijim kolegama, ja želim da se osvrnem na neke stvari iz ugla građana koji su za nas glasali i mislim da je nedovoljno puta ovde pomenuta jedna činjenica, a to je da je ogromno nepoverenje u sudstvo nastalo baš nakon one reforme sudstva iz 2009. godine kada je u jednom danu više od 1.000 ljudi ostalo bez posla i mislim posledice takvog katastrofalnog poteza predstavnika bivšeg režima DS osećamo i danas. Nagomilani procesi, izgubljeni predmeti. Predmeti koji traju po više godina, neki više decenija su doveli u situaciju celu zemlju da se građani pitaju sa pravom da li će svoju pravdu koju potražuju naći i kada na sudu? Ljudi koji su tada bili vlast, a danas predstavljaju jedan deo opozicije, a predvodi ih Dragan Đilas i Vuk Jeremić, uradili su nešto što niko nije mogao da nasluti i prema rečima vaših kolega, takav primer je nezapamćen bilo gde u svetu. Ono što danas postaje upečatljivo jeste činjenica da ljudi koji su, a čuli smo malopre, na svojim opštinskim odborima, pa negde i mesnim odborima stranačkih organizacija, birali sudije, danas se protive ovom načinu izboru sudija. Meni je neverovatno da u izlaganju jednog od prethodnih poslanika čujem da je neki sudija ili tužilac pogodan zato što je manje ili više druželjubiv. Ovaj drugi je mirne savesti, a sa strane gledano, ne deluje korumpirano. Pa kada bi sve ovo pročitali još koji put i da građani sa punom pažnjom isprate sve to što čuju, da li bi se onda i mi kao narodni poslanici ovde zapitali da kao gospodin Rističević sa pravom očekuje neku pravdu na sudu? Da li neko od tih ljudi koji su birani na ovaj način i dalje vrši sudijsku funkciju? Ako je njemu osnovna preporuka to što je član DS ili mu je žena funkcioner DS, a on jel te sluša ženu, pa kakvoj pravdi građani Srbije mogu da se nadaju? Na svu sreću, ta vremena su prošla i smatram i u ovom periodu postoje stvari gde nimalo građani nisu jednaki, a pogotovo predstavnici SNS ili njeni funkcioneri. Gospodin Rističević je pričao o tome kako on nije jednak i apsolutno se slažem sa njim. Od nekog ko je evidentno žrtva pokušali su lažima i nekakvim napadima da od njega naprave čoveka koji jel te, sam se zaleteo u 15 ljudi, da se njegov sako sam iscepao, a da je privezak od ključeva, čini mi se, gospodine Rističeviću vi me ispravite, predstavljen je bio kao nož, pa ste danima na medijima pod direktnom upravom Dragana Đilasa mogli da vidite kako je Marijan Rističević bio opasan i kako je on jel te hteo da ugrozi bezbednost Bošku Obradoviću. Ono što zabrinjava jeste i činjenica da evo i danas ne vidimo ili se ne naslućuje kakav će ishod biti u tom slučaju, isto kao što za evidentno prebijanje pred očima mnogih ljudi, pred brojnim kamerama za prebijanje dve novinarke dok su radile samo svoj posao Gordane Uzelac i Maru Dragović. Ne znam kakve su sankcije konačne, sem što su se njima smejali pa su se ismevali u svojim medijima i nazivali njihove izjave „Mara Dragović i Gordana Uzelac udarene u glavu“. Tu vidite koliko je licemerstvo i koliko je spreman neko da ode zarad degradacije bilo koga ko ne radi na način koji oni smatraju da je potreban ili se jednostavno ne slaže sa njima. Što se tiče samog izbora novih sudija, nadam se da će oni raditi po savesti i po slovu zakona. Isto tako želim i tim ljudima da poručim da budu hrabri i istrajni i da se bore i rade u interesu naroda i da uvek vode računa da svaki građanin bude jednak, a ne znam ko će i da li će neko od njih biti u prilici danas, sutra ili kroz neku godinu da se nađe u prilici da proceni da li je neophodno negde odreagovati kada je npr. ugrožena bezbednost porodice jednog Aleksandra Vučića koji je voljom građana izabran za predsednika Srbije i da li će se neko pozabaviti time što, sada ne više mesecima, nego godinama unazad mi smo u prilici da na društveni mrežama, u emisijama, u štampanim medijima pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa na svakodnevnom nivou vidimo mete koje se crtaju i na Aleksandra Vučića, na Andreja Vučića, Milicu, Danila, pa i na Vukana koji čini mi se ima možda tri i po godine. Dokle god Aleksandar Vučić bude u podređenoj ulozi i njegova se prava ne poštuju samo zato što je predstavnik SNS ili je predsednik, mi ćemo imati problem i nećemo imati puno poverenje građana u sudstvo i u tužilaštvo. Sa time ću završiti. Danas je jedan od funkcionera neke nove stranke, više ne mogu da shvatim koliko je stranaka nastalo iz režima DS, pa je tako Vuk Jeremić osnovao svoju neku, ne bi li kontrirao Draganu Đilasu, njegov funkcioner Miroslav Aleksić je pred Prvim osnovnim sudom dobio presudu da je lažov. Da je lagao kada je porodicu Vučića, pre svega Andreja Vučića dovodio u vezu za aferom „Jovanjica“. Danas je ponovo najavio neke nove afere, Jovanjicu dva, tri, četiri, bez da se izvini i kaže – da, lagao sam da je Andrej Vučić imao veze sa „Jovanjicom“, lagao sam da je Aleksandar Vučić upleten u to. I danas je izneo mnoge laži. Sad se postavlja samo pitanje dokle su te laži njima dozvoljene i dokle u tim lažima mogu da idu i kada se sitno politikantstvo, želja za prigrabljanjem bilo kakvog jeftinog političkog poena ili glasa više, pretvara u direktno tarketiranje i kriminalizaciju porodice, u ovom slučaju Aleksandra Vučića. Ja sam za to da svako pred zakonom bude jednak, pa da i ja ako nekad negde pogrešim, pa makar i prešao van pešačkog prelaza da za to snosim posledice. Ali sam isto tako i za to da ljudi koji su ovu zemlju upropastili, degradirali, a pri tome od sebe napravili milionere, kao što je Dragan Đilas, po sili zakona, eto, od 12. marta i oni daju odgovore na neka pitanja, ali isto tako i kada pozivaju na ubistvo predsednika Aleksandra Vučića, pa da se i za njih nađe neko slovo zakona koje će im to zabraniti. Novim sudijama želim mnogo sreće, želim mnogo uspeha i pre svega hrabrosti i istrajnosti i neka sude, eto, onako kako se i kaže - u ime naroda, jer je to najveća čast čuvati našu zemlju i naše građane. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem gospodinu Mirkoviću. Reč ima prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, potpredsedniče Orliću. Uvaženi gosti, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću se referisati na prethodne govornike, odnosno na ono što su govorili Mirković, Rističević i kolega Jovanov, s obzirom da mislim da su pogodili u centar kada je u pitanju naš pravosudni sistem, kada su u pitanju anomalije sa kojima se suočava celokupno naše društvo, a vezano za funkcionisanje pravosudnog sistema i ono o čemu mi danas govorimo, a to je, dakle, izbor novih sudija, onih koji stupaju prvi put na tu funkciju i koji treba da budu stubovi, odnosno nosioci sudske vlasti u narednom periodu, koja je, naravno, možda i najznačajnija karika u domenu daljeg napretka države i vezana je za napredak svake oblasti društvenog života od politike, geopolitike, ekonomije, ekonomskog rasta, dakle, vezana je za sve ove aspekte našeg razvoja i za, naravno, razvoj, boljitak i blagostanje naših građana. Moj kolega Jovanov je lepo primetio da neke sudije i da neki delovi sudske vlasti, to što u Ustavu piše i što je u demokratskim društvima, u demokratskim sistemima, kakva Srbija definitivno jeste, sudska, izvršna i zakonodavna vlast jesu nezavisna jedna od druge, ne znači da su apsolutno odmetnute jedna od druge i ne znači da bilo koji od tih nivoa vlasti ne treba i ima pravo da ne odgovora nikome. Svi mi i ovde mi u ovom visokom cenjenom domu u Narodnoj skupštini Republike Srbije kao poslanici, vi u sudskoj vlasti, naše kolege u Vladi Republike Srbije imamo istog poslodavca. To su građani Republike Srbije, to je narod Srbije i svi mi njemu odgovaramo i dužni smo da zajedno radimo na onom jedinstvenom cilju koji kao javni poslanici treba da ispunjavamo i da posvećeno radimo na tome, a to je interes našeg naroda, interes naših građana. Ali, ne može da bude interes našeg naroda, interes naših građana kada smo mi jedina zemlja u Evropi, tu je gospodin Rističević u pravu, on je ja mislim jedini poslanik, član parlamenta u nekoj evropskoj državi protiv kojeg se vodi još uvek, ne znam da li se još uvek vodi gospodine Rističeviću postupak zbog javno izgovorene reči i to ovde u ovom visokom Domu Narodne skupštine Republike Srbije, što jeste bila naravno ekspresija njegove politike i njegovog političkog stava. On je to elaborirao mnogo bolje. Naravno da to ne utiče samo na njega, naravno da to ne utiče na nas ovde koji treba da radimo, koji treba da budemo slobodnomisleći, koji treba da donosimo odluke od značaja za naše građane i za napredak naše zemlje, dakle to se odnosi na sve naše građane, na njihov svakodnevni život i na funkcionisanje institucija ovde u našoj zemlji. Naravno da takvo ponašanje i učestvovanje u političkom životu određenih sudija nije dobro za naše društvo. Ne može sudska vlast i ne mogu pojedine sudije da imaju dvostruke aršine, da budu kada oni to žele nezavisni, nezavisni od naroda, nezavisni od parlamenta, a da budu zavisni od stranih centara moći i da budu zavisni i da im bude imperativ u životu da odu u neku stranu ambasadu i da to bude deo neke njihove fensi priče i nekog njihovog privatnog aspekta života koji žive sa vrlo pristojnim zaradama. Sa zaradama koje mogu da im obezbede upravo ono o čemu mi danas ceo dan pričamo, a to je njihovo nezavisno delovanje i delovanje po pravu i pravdi i na jednak način prema svakom građaninu Republike Srbije. Moje kolege su prethodno pominjale SAD. Želim da vam kažem da Vrhovni sud u SAD-u od 1869. godine broji devet članova. Taj broj se nije promenio od tada, dakle gotovo preko 150 godina. Mandat sudija Vrhovnog suda u SAD-u traje doživotno, ukoliko sudija sam ne podnese ostavku ili ukoliko ne umre. Znate li ko predlaže sudije Vrhovnog suda u Americi? Predsednik SAD i odobrava ga Senat sa dvotrećinskom većinom, odnosno potrebno je da u Senatu 63 od 100 senatora potvrde taj predlog predsednika SAD. Stvarno ne vidim razlog i ne mogu da nađem logiku da dođemo u situaciju da, ako jedna zemlja koja se ubrzano i dinamično razvija, koja je motor razvoja ovog celog regiona, da mi uvodimo ovde neku novu praksu i da mi uvodimo centre moći u funkcionisanje našeg državnog sistema i dođemo u tu situaciju da sudije biraju sebe. Da li je moguće da bilo kome u okviru sudske vlasti može da padne na pamet ideja da je dobro da se sudije biraju između sebe, a da to ne radi delimično institucije kao što je Narodna skupština Republike Srbije? Oni ljudi koji su dobili, u stvari, i koji su jedini relevantni, uz predsednika Republike koji je ubedljivo pobedio glasovima građana Republike Srbije na direktnim izborima, jedini vlasni da donose ovakvu vrstu odluka i jedini vlasni ljudi koji su odgovorni za funkcionisanje sve tri grane vlasti u našoj zemlji. Mi jesmo ovde odgovorni kao većina i mi moramo da kažemo ono što jeste praksa demokratskih razvijenih zemalja i moramo da pošaljemo poruku, ne da se mešamo, ali da ohrabrimo, da šaljemo odavde iz ovih klupa poruku da ohrabrimo sudstvo i sudije da rade svoj posao upravo tako nezavisno i upravo bez pritisaka bilo koga, da li su to tajkuni, da li su to određeni mediji i bez bilo kakve potrebe da se te sudije, da imaju bilo kakvu potrebu da se dopadnu nekome. Oni ne rade svoj posao da bi se nekome dopali, da bi se dopali nekome u nekoj stranoj ambasadi. Oni ne treba, po mom skromnom mišljenju, ja nisam pravnik, tu je Aleksandar Martinović, sedi pored mene, ali da li je moguće da sudija bude deo nevladine organizacije? Da li je moguće da sudija daje političke izjave? Taj sudija mora da se dogovori sam sa sobom, konkretno govorim o sudiji Majiću, da ne bi bilo da izbegavam iz bilo kog razloga, ovde valjda imam pravo, valjda neću proći kao Marijan Rističević, da me neko tuži zbog izgovorene reči ovde, se bavi politikom. On radi u „NGO“ sektoru, on radi međunarodne projekte. Čekajte ljudi, dajte da se dogovorimo, i oni dođu i onda drže predavanje o tome da li je ovo što mi radimo, da li su to demokratski procesi ili nisu, a isti taj sudija je pre dvadesetak godina pustio na slobodu „Gnjilansku grupu“ što jeste jedan par ekselans primer kako ne treba sudska vlast da se ponaša kada je u pitanju njena uloga i kada je u pitanju odnos prema državi i onima koji su vitalno ugrozili interese ove države i ovog naroda. Znate li, dame i gospodo narodni poslanici, koliko je ljudi uhapšeno u protestu i kada su demonstranti ušli u Kapitol Hil 6. januara? Preko 300 ljudi je uhapšeno, 80% od tih 300 ljudi koji su uhapšeni su još uvek u pritvoru i njima preti zatvor od 30 godina do doživotne robije. Neki od njih su optuženi za terorizam. Mi smo ovde, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, kao što je to bio slučaj sa Rističevićem kolegom, i još uvek smo pokretne mete za svakoga kome se ne sviđa naša politika, kome se ne sviđa kako smo se obukli, kome se ne sviđa to što slobodarski mislimo, kao što to radi naš predsednik stranke i predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić. Ako su napali Rističevića, šta je garant meni ili mom kolegi Martinoviću ili mojim koleginicama uvaženim, šta je njima garant da ih neko neće napasti na ulici, ohrabren time što su Rističevića napali, što su ga maltene linčovali ovde ispred njegove zgrade gde radi i radnog mesta, gde dolazi svaki dan i pošteno zarađuje svoju platu? Koja se poruka šalje? Zašto ti ljudi nisu osuđeni? Zašto to nije gotovo? Dame i gospodo narodni poslanici, zašto se ne pokaže da je Srbija stvarno pravna država, da ta grana vlasti radi efikasno i efektivno svoj posao i da se pokaže svim onima koji žele da budu agresivni, koji žele da napadaju druge ljude, koji žele da uzimaju pravdu u svoje ruke, da to nije moguće u Srbiji? Taj primer, naravno, naveo je, ne mogu to da ne pomenem na kraju, i sve one koji pripadaju centrima moći ovde u našoj zemlji i delu našu političke vlasti, nažalost, delu organizovanih kriminalaca i narko kartela, ljudi koji se bave narko trafikingom i svim drugim mafijaškim i kriminalnim poslovima da udare na onog ko im jeste najveći neprijatelj u toj borbi koja bi trebala da bude zajednička i nas ovde u zakonodavnoj vlasti i našim kolegama u Vladi, ali i vama u sudskoj vlasti, a to je borba protiv organizovanog kriminala i to je bespoštedna i beskompromisna borba protiv korupcije i svih ovakvih anomalija koje se pojavljuju i koje su deo funkcionisanja ovakvog društva. Ti konstantni napadi, ta dehumanizacija Vučića i njegove porodice, o kojoj su govorile moje kolege, je rezultirala time da imamo jedan od najbesnovesnijih, najgorih narko klanova i mafija ovde u celom regionu, možda i u Evropi, koji su spremali, i nije mi problem da to kažem, u koordinaciji sa domaćim centrima moći i određenim stranim centrima moći, ubistvo predsednika Republike. Smatram da će se na kraju svih ovih procesa, za koje se isto tako nadam i ohrabrujem sudije i sudsku vlast da to bude brzo, da to bude efikasno, da to bude kratak proces i da svi oni koji su to radili i koji su pripretili onome ko je personifikacija modernizacije ove zemlje, slobodarstva ove zemlje i ove vlasti danas, svih onih vrednosti za koje smo se zalagali i za koje se zalažemo prethodnih šest godina i uspeha koje je Srbija uradila i napravila u prethodnom periodu, nemojte da dozvolimo da nam se dešava ono što nam se dešava kroz istoriju. Dakle, da svako ko želi da modernizuje ovu zemlju, da svako ko želi da izvede reforme u ovoj zemlji, da uradi nešto novo, da nas izvuče iz tog nekog, kako da kažem, ranije sivila komunizma, socijalizma, egalitarizma u koje smo zapali, u koje smo ne svojom voljom bili preko 50, 60 godina, kada smo na kraju dobili šansu da živimo kao svaki moderan narod i narod koji je, poštujući svoje interese i poštujući svoje građane, izašao na zelenu granu, kao što je to Poljska, kao što je to Mađarska. Postoje svetli primeri. To jesu uz Vučića možda jedini slobodarski lideri u Evropi. Jeste, reći ću to javno, to jeste Viktor Orban, to jesu naše kolege u Poljskoj. Da li je sramota reći da je Vučić ovde jedini lider u regionu i da li je sramota što je on neko ko podržava i ko je vesnik te politike Balkan balkanskim narodima? Da li je sramota da želimo da upravljamo sami svojom sudbinom? Da li je sramota da želimo da očuvamo svoj integritet, svoje pismo, svoju kulturu kao jedan veliki narod, kao jedan narod koji zaslužuje da dobro živi, ali koji ima pravo, kao i drugi narodi, da čuva svoje nacionalne interese? Dok ovi drugi dole, sa kojima imamo sporove i sa kojima želimo isto tako kompromis, dočekuju predstavnika EU, gospodina Lajčeka, sa albanskom zastavom u Prištini na Kosovu i Metohiji, nisam čuo ni Violu Fon Kramon, niti Ursulu fon der Lajen ili bilo koga drugog od evropskih zvaničnika da se mnogo uzbudio zbog toga. Ali, zato dobiju ospice kada vide zastavu Republike Srpske ovde u Beogradu, u Banjaluci ili u Sarajevu. Ljudi, da li shvatate da je Vučić izložen pritiscima svih ovih šest godina, da će biti izložen pritiscima i da sve ovo što dolazi od onih koji potiču iz pravosudnog sistema, koji po svoje mišljenje idu u strane ambasade i u strane centre moći, da je to u stvari upereno ne samo protiv Vučića, nego i protiv naše države i protiv srpskog naroda? Srpska napredna stranka će biti uvek glasna i uvek će biti glasni opominjač protiv svega ovoga što se događa, imajući i pružajući ruke ka svima onima koji žele da rade za dobrobit ove zemlje, i ljudima u Vladi koji treba da rade svoj posao, ali i ljudima koji čine pravosudni sistem, koji treba da budu patriote, to im je ustavni zadatak, a ne da im bude draži travnjak neke strane ambasade nego da rade svoj posao u skladu sa zakonima i sa Ustavom. Neće nam biti problem to da kažemo, iako znamo, i Mirković i Jovanov i Rističević i sve mlađe kolege koje su pričale o tome, da ćemo biti razapeti zahvaljujući tome što svi ti tajkuni, naravno, imaju svoje medije. Bićemo razapeti na socijalnim mrežama, ali to za nas nije problem, zato što znamo da vodimo Srbiju u dobrom smeru, zato što sledimo politiku predsednika Aleksandra Vučića koji upravo i isključivo štiti i brani interese Republike Srbije. Nećemo dozvoliti ni jednom kriminalnom gangu ili klanu, ni jednom kartelu, naravno, niti jednom pojedincu, niti jednom kolegi, pa bio on iz SNS ili iz stranaka koje čine našu koaliciju, da ruši Srbiju, da ruši Vučića i da ruši sve ono što je SNS na čelu sa Vučićem uradila za prethodnih šest godina. Tako da, želim svim tim sudijama koji budu izabrani da rade svoj posao u skladu sa svojom savešću, u skladu sa svojom etikom i etičkim principima. Samo to, ništa drugo SNS i ova većina ovde u parlamentu ne traži. Samo po pravu i pravdi, samo u skladu sa interesima Srbije. Ali, nemojte da očekujete da ćemo da ćutimo na političarenje onih ljudi koji ne bi trebali da se bave politikom, da ćemo da ćutimo na veze ljudi koji su u pravosuđu sa kriminalcima i sa predstavnicima kriminalnih gangova. Nećemo da poverujemo, naravno, kada kažu – ma ne, mi se nismo videli sa tim ljudima, koji su definitivno, ne mogu sada sa ove govornice da kažem, ali definitivno je nešto pripremano. Ja se nadam i ohrabrujem vas, ohrabrujem te nove sudije koje budu radile svoj posao da svoj posao rade i da im procesi budu kratki, da budu efikasni i da budu u skladu sa interesima ove zemlje. Podržavati one koji podržavaju vladavinu ne prava, nego vladavinu zakona, a to smo mi ovde, Srpska napredna stranka, mi to personifikujemo, jeste najviši vid patriotizma i imaćete uvek podršku od nas ako budete sprovodili takvu vrstu nezavisne politike, politiku koja ima kao prvi i osnovni interes - interes građana Republike Srbije, integriteta ove zemlje i interesa ove države. Hvala.
Hvala vama, profesore Marinkoviću. I dobro je što ste podsetili Narodnu skupštinu na dešavanja kod Kapitol hila, i vi i poslanik Rističević. Znate, bio bi crni humor da se neko našali, pa da kaže - zbog tih dešavanja ne bio u koži SAD kad im Fridom haus pošalje izveštaj sledeće godine. A znate zašto to kažem? Juče je objavljen izveštaj tog Fridom hausa za Srbiju i mi smo, kako oni to tamo računaju, neka dva boda manje dobili u odnosu na onu prethodnu godinu. A znate zbog čega dva boda manje? Jedan, kažu, zbog toga što nisu zadovoljni reakcijom policije tokom napada razularene horde na ovaj dom, Dom Narodne skupštine prošle godine, kažu - bilo je tu previše sile. Za razliku SAD, niko nije, hvala bogu što nije, niko nije glavom platio. Međutim, mi smo tu nešto pogrešili. Sigurno bi bilo značajno bolje, ne bismo taj bod izgubili, možda bismo neke bodove dodatne dobili da nije bilo reakcije policije uopšte, policije koja je satima stajala u mestu dok je bila zasipana kamenicama, dok su ljudima lomljene kosti i na rukama i na nogama i glave razbijane. Bilo bi mnogo bolje da su uspeli da zapale Narodnu skupštinu oni koji su to hteli da urade i nisu to krili, koji su je zapaljenim bakljama gađali. Pošto to ima veze sa nama kao poslanicima, zato to kažem, i ovaj drugi bod direktno ide na vašu dušu, dame i gospodo narodni poslanici, jer kažu u tom izveštaju da je pred izbore koje smo imali prošle godine došlo do promene određenih zakona i kažu tačno kojih - zakona kojim je smanjen cenzus i zakona kojim je povećan broj žena u Skupštini. Zbog toga. To je, znate, velika greška sa naše strane, nešto potpuno neoprostivo. Mi smo još jedan bod manje dobili. Dakle, po mišljenju uvaženog Fridom hausa, bolje bi bilo da se teže ulazi u Narodnu skupštinu, bolje bi bilo da je cenzus viši i bolje bi bilo da žena u Narodnoj skupštini ima manje. Tako da, u tom smislu, želim svu sreću SAD kad njima stigne izveštaj nakon Kapitol hila ove godine i ovima u Holandiji kod kojih se koriste vodeni topovi, a mnogo sreće svima koji imaju manje žena u svom nacionalnom parlamentu u odnosu na Srbiju. Retki su oni koji imaju ovako visok procenat, na koji smo mi svakako ponosni. Da, i ove stvari su bukvalno sve što treba da znate kada vam bilo ko pomene Fridom haus, u bilo kom kontekstu. Po prijavi za reč, narodni poslanik Miloš Banđur.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući i potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi gosti, uvažene koleginice i kolege, pred nama je danas izbor sudija koji se prvi put biraju na tu funkciju u Beogradu, Kruševcu, Kragujevcu, u privrednom, osnovnom i prekršajnim sudovima. Pogledao sam materijal, pročitao materijal i biografije kandidata i ono što mogu mogu da pohvalim i ono što se meni dopada u tom materijalu je da su gotovo svi kandidati, osim jednog, završili državne pravne fakultete i da se radi o kandidatima koji su u roku otprilike te fakultete završili, izuzev dvoje, troje kandidata koji su negde u 27, 28. godini to učinili, ali verovatno je tu bilo i nekih opravdanih razloga. Ono što u biografijama nedostaje, a možda bi nama čisto kao informacija bilo zanimljivo, ali ne bi moglo da utiče, niti bi uticalo na neku našu odluku je prosečna ocena tokom studiranja. Znate, među sudijama mislim da svi mi narodni poslanici volimo da vidimo dobre studente, studente koji su imali visok prosek i visoku prosečnu ocenu za vreme akademskih studija. Takođe, ne postoji podatak, ali ne bi bilo loše da se i na tome radi na nivou Visokog saveta sudstva, to je da se izvrši jedna evidencija rodbinskih veza u sudstvu. Ja ne znam lično puno takvih primera, ali znam par primera i znam da toga ima, daleko manje nego u nekim drugim oblastima, kao što je obrazovanje, odnosno univerzitet, ali evidencija rodbinskih veza, odnosno vođenje računa o nepotizmu je jako bitno zato što je nepotizam zapravo uvod ili može da bude dobra osnova za postojanje korupcije u sudstvu. Naravno, potpuno se slažem sa onim što je rekao kolega Milenko Jovanov, kada je rekao kakvu to nezavisnost neke sudije traže za sebe, odnosno sudstvo traži za sebe. Pa oni i jesu nezavisni, oni su potpuno nezavisni u obavljanju svog posla i svi mi želimo da oni u tome budu nezavisni, to je cilj svih ciljeva u oblasti pravosuđa, da budu nezavisni, da budu naravno pravedni i da sude u skladu sa zakonom. To što mi potvrđujemo izbor sudija uopšte ne utiče ili gotovo da ne utiče na čitav proces. Objavi se konkurs, ljudi se prijave, Visoki savet sudstva formira komisije, komisije pregledaju prijave, prema zakonu, pravilnicima, bližim pravilima za izbor, određenim kriterijumima, a to su sve kao neki filteri, propuste određene kandidate i na kraju predlože kandidate koje mi samo možemo da potvrdimo ili odbacimo, ukoliko neko od nas, a dolazimo iz svih gradova, opština, krajeva Republike Srbije, imamo dokaze ili konkretne informacije da kandidat iz naše sredine nije dostojan sudijske funkcije ili ima neke druge probleme koji ga diskvalifikuju za tu funkciju. Prema tome, ja ne vidim da osim toga što mi potvrđujemo na kraju samog procesa taj izbor, mi u nekoj meri ili bilo kakvoj meri utičemo na čitav taj proces, sve se to dešava u okviru sudstva, u okviru organa pravosuđa, a prirodno je da Narodna skupština to potvrdi. Znate, ja hoću, vezujući ovo sa izjavom kolege Jovanova, da uporedim sa univerzitetom. Znate, univerzitet je potpuno autonoman. On je u smislu izvođena nastave, izbora studijskih programa, izbora nastavnika u zvanja, takođe potpuno nezavisan. Zavisan je samo u smislu finansiranja, kada se radi o državnim univerzitetima i fakultetima. Ali baš ta autonomija je negde od 80-ih godina pa do danas proizvela velike probleme na univerzitetu u smislu nepotizma. Nisam ja protiv autonomije u ovim oblastima koje sam naveo, ali autonomija u odabiru saradnika, asistenata, u izboru u zvanje dovela je do toga da danas na fakultetima i univerzitetima u Srbiji, a posebno državnim, jer se tamo najbolje plaća, odnosno plate su najbolje, a ne radi se puno, imamo uglavnom decu profesora. Znači, nedostatak svesti kod ljudi, nedostatak savesti kod ljudi napravio je problem, a oni su imali čitavu ili potpunu autonomiju u toj oblasti. Ja se sada bojim šta bi se desilo kada bi sudijama dozvolili da sami sebe biraju i sami sebe potvrđuju. Možda bi zapali u istu ili goru situaciju od one u kojoj smo došli sa univerzitetom. Naravno da najveći broj sudija, ja sam duboko ubeđen, pošteno radi svoj posao. Uostalom, postoje i mehanizmi kontrole, znam da postoje komisije koje vrednuju rad sudija i sudova, da se kvalitet njihovog rada kvantifikuje na osnovu nekih merila, na osnovu broja potvrđenih presuda na višim sudskim instancama. Znači, postoji ocena kvaliteta rada sudija koja je vrlo merljiva i koja služi za neke dalje izbore, odnosno njima služi u karijeri. Međutim, u nekim situacijama koje jesu problematične i gde postoje određene dileme i nismo baš sigurni koliko je neko radio pošteno svoj posao i da li postoje koruptivne veze sa određenim kriminalnim ili nekim drugim krugovima. Možda ne bi bilo loše da Visoki savet sudstva uvede ili se za potrebe Visokog saveta sudstva u smislu donošenja bliže ocene o nekome ili bližeg rešenja o nečijem izboru uvede i poligraf. U tu spravicu ja imam izuzetno veliko poverenje i smatram da je treba koristiti. Naravno da rezultati izlaska na poligraf, odnosno detektora laži ne treba da budu uvek javno poznati, svima poznati, ali treba ju da budu poznati onome ko o nečemu odlučuje ili ko se opredeljuje. Kad je u pitanju poligraf koga sam maločas spomenuo, ja sam prosto iznenađen da su neke javne ličnosti, odnosno ljudi koji obavljaju javne funkcije ovih dana odbili da izađu na poligraf, po pitanju događaja o kojima svi čitamo i slušamo ovih dana, to je obračun sa mafijom i obračun sa visokim kriminalom. Oduvek sam smatrao da neko ko se bavi javnim poslom ili vrši javnu funkciju mora uvek da bude spreman da se podvrgne poligrafskom testiranju. To je zaista bio moj stav oduvek, a bio je i 2017. godine kada su meni lično upalili automobil u Nišu ispred kuće. Naravno, oni koji su to naručili i oni koji su to izveli su kasnije to spinovali da sam ja to sam sebi uradio kako bih sebe političkih promovisao i od sebe napravio političku žrtvu. Sad, osim neke štete koju ste pretrpeli i pretnji vi sad imate i optužbu da ste to sami sebi uradili. Zato sam zatražio poligraf i na taj poligraf sam išao ja i moji najbliži saradnici. Neke je policija prihvatila da ispita, za druge je bilo potpuno suvišno. Naravno, svi smo prošli, ali problem je što oni na koje se posumnja da stoji iza toga nisu hteli da izađu na poligraf i ništa se nije desilo. Neki su čak i dobili dobra radna mesta, itd. Zato, smatram da ovaj stav koji sam čuo juče u medijima, koji potpuno podržavam, da svako ko se bavi javnim poslom mora da ode na poligraf po određenim pitanjima. Naravno, ne treba niko nikog da ispituje za čitav život, jer onda pitanja i odgovori mogu da budu dvosmisleni i mogu da daju potpuno pogrešan zaključak, ali za određeno krivično delo ili određenu materiju tačno određena, definisana pitanja koja su nedvosmislena, na to mora da bude spreman svako ko se bavi javnim poslom, pogotovo neki koji su drmali ovom državom i bili na izuzetno visokim političkim funkcijama. Tako da, usput sam hteo da prokomentarišem i to što se dešava ovih dana i što je vrlo aktuelno. Imam utisak da možda veći problem od sudstva jeste tužilaštvo, koje nije nezavisno, ono je samostalno, ali vrlo često tužilaštvo ima izgovor, dobar izgovor da prebacuje deo svoje odgovornosti na policiju, a policija deo svoje odgovornosti na tužilaštvo. Kad se sednete da popijete kafu sa jednima ili drugima jedni vam se žale na druge. Tužilaštvo prebacuje odgovornost na policiju, policija na njih. Ko je tu kriv ja ne znam, ali se vrlo često dešava da određeni predmeti tako čekaju po fiokama dok im prođu određeni rokovi ili čak i ne odu na sud. Znači, jednostavno tu se negde završi cela priča u tužilačkim fiokama. To je uglavnom ukratko ono što sam hteo da kažem na ovu temu. Svima onima za koje ćemo da glasamo, ja se nadam, jer su predloženi i verovatno nema nekih primedbi od strane kolega na pojedine kandidate, želim uspeh u budućem radu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Banđuru. Dame i gospodo, sada u skladu sa Poslovnikom određujem pauzu. Nastavljamo sa radom u 15,00 časova. Prvo naredno izlaganje je narodni poslanik gospodin Komlenski.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, meni je veliko zadovoljstvo što u dosadašnjoj raspravi, a nadam se da će se tako rasprava i zaključiti, nismo čuli nijednu primedbu od strane poslanika na predložene kandidate, Danijelu Milošević, Borivoja Miljkovića, Miroljuba Miškovića, Danila Grujičića, Bojanu Bojić Moraru, Sandu Marić, Biljanu Krstajić, Vukadina Brajušković, Milicu Gorevicu, Luku Pantelića, Jovanu Živković Stojić, Nikolu Đakovića, Ljiljanu Ilić, Sanju Vujačić, Jelenu Veljković, Anđelu Đerasimović, Marinu Miloradović, Miloša Mirkovića, Marinu Petrović, Sonju Popovski Zaljevski, Bojanu Simović, Marinu Luković, Zoricu Jovanović, Milenu Marsenić Kunac, Jelenu Vujičić, Jelenu Tripković, Dragana Hadžić, Tinu Gemaljević, Ivana Pavlovića, Katarinu Janković, Jovicu Vesića. To je veliko zadovoljstvo i nadam se da se nikada u njihovoj budućoj karijeri koja će, nadam se, početi sutrašnjim prenošenjem dela vlasti građana Republike Srbije u njihove ruke, da postanu deo sudske vlasti. Nikada neće biti oni tema ovakvih diskusija kakve smo danas slušali. Ono što uvažene buduće mlade, mogu sebi i to dozvoliti reći, kolege, treba da shvate da kritike koje su se čule danas se odnose, po mojoj proceni, srećom još uvek na jedan mali broj sudija. Nadam se da nikada njihova imena, ili njihov rad neće biti pominjani u ovom Domu ni na drugim mestima u negativnom kontekstu, a onda ćemo jednog dana biti srećni i zadovoljni jer je današnjim našim radom, prethodnim i višemesečnim radom Visokog saveta sudstva, koji je imao jako ozbiljan i težak zadatak da među najboljima izabere one najbolje i najkvalitetnije i predloži ih, da nikada o njima nećemo čuti ništa drugo osim pohvala, da ništa drugo u njihovoj sredini i okruženju ljudi neće od njih doživeti, već samo pozitivan utisak o časti, poštovanju, dostojanstvu, samopoštovanju, a pre svega poštovanju, gotovo neograničene vlasti nad ljudskim sudbinama koje će za neki dan imati u svojim rukama. Meni je jako žao što ovaj saziv Visokog savet sudstva uskoro, tako da kažem, prestaje sa radom, a da jednu od velikih nepravdi kada je Obrenovac u pitanju, nismo došli u poziciju da otklonimo. Što se tiče Obrenovca, tiče se još nekih drugih sredina, čak možda i drastičnije nego Obrenovca, a to je pitanje mreže sudova i broja sudija koji rade u tim sudovima. Ranije sam napominjao za Obrenovac i to sam siguran, mi je jako dobro poznato, pošto i dolazim iz te sredine, da je Obrenovac uskraćen i Obrenovčani su uskraćeni za bržu, efikasniju pravdu i brži dolazak do pravične sudske odluke, falsifikovanim brojem postupajućih predmeta, koje je bivša predsednica tzv. putujućeg cirkusa iliti ranije, Drugog osnovnog suda, koji je pokrivao teritoriju Surčina, Obrenovca, Mladenovca, Sopota i Barajeva, ako se ne varam, dobio mnogo manji broj sudija nego što to zaslužuje. Za divljenje je angažovanje tih ljudi u Obrenovcu koji su to nadomestili, i deo mogućnosti koji je Visoki savet sudstva u prethodnom periodu iskoristio da broj sudija koji je zaista bio minoran i nezadovoljavajući uveća bar za jednog sudiju više, ali i dan danas to je, jednostavno, nedovoljno. Govorio sam da u ovom sazivu i nadao se da nas neće stići ova pošast koja se zove korona i omesti u mnogim planiranim aktivnostima je vreme da se ozbiljno razmotri mreža sudova. Ja lično mislim da su mreže koje su ranije postojale opštinskih i okružnih sudova sa sudovima u svakoj opštini u Republici Srbiji, bez obzira na njihovu veličinu, bile od izuzetnog značaja za dobro i pravilno funkcionisanje države. Prisustvo suda u svakoj sredini, prisustvo tužilaštva u svakoj sredini, pored domaćeg vaspitanja, nas upozorava da moramo poštovati zakone, da moramo poštovati pre svega samog sebe, poštovati okruženje i da ukoliko to ne budemo učinili, zna se šta nam sledi. „Što se grbo rodi vreme ne ispravi“. Ja sam mišljenja da mreža osnovnih viših, Apelacionog i Vrhovnog kasacionog suda, koja je samo delimično ispravljena razdvajanjem pre svega bivšeg Drugog osnovnog suda na osnovne sudove u Obrenovcu, Lazarevcu, Mladenovcu, je nedovoljna. Nedovoljna je iz jednog prostog razloga, jer je Viši sud u Beogradu postao mesto ozbiljnog zagušenja u radu. Viši sud, kao prvostepeni i drugostepeni, jednostavno nije u mogućnosti da svoje obaveze, pogotovo u građansko-pravnoj materiji, zadovoljavajućom brzinom ispuni prema onima koji očekuju pravdu i bili smo više puta svedoci da su iznalaženi načini da se predmeti drugostepeni po žalbama kojima je Viši sud odlučivao delegiraju drugim višim sudovima u Srbiji i na taj način malo rastereti od nerešenih predmeta i da, tako kažem, dođe do daha. Očigledno da to nije dovoljno. Vreme je za procenu da li nam treba više sudija u Višem sudu ili treba na drugačiji način postaviti mrežu sudova. Ja mislim da je ovo drugo mnogo važniji zadatak. Takva mreža sudova i ona nesrećna dešavanja 2010. godine, koju nazvaše reformom a u stvari je unakažavanje srpskog pravosuđa, su nas doveli do toga da građani, a pre svega i mi koji se direktno bavimo ovim poslom, dođemo u situaciju da više nismo sigurni u jednaku primenu zakona prema svima. Nedostatak ujednačavanja sudske prakse na pravi način je nešto što ozbiljno ugrožava poverenje običnog građanina, pa i nas, u rad sudova. Viši sud u Beogradu je jedan od tih koji je takvih anomalija imao dosta, gde je potpuno različite aršine imao u potpuno identičnim situacijama. Na primer, kada je u pitanju uvažavanje žalbi na odbačaj rešenja o obustavi postupka, zato što je stranka 15. dan po uputstvu stečajnog sudije podnela predlog za nastavak postupka. U jednim predmetima su usvajali te žalbe, u drugim predmetima nisu, ne poštujući ono pravilo da neko ko je upućen od strane suda nije prekršio zakon i da se to mora uvažiti. Još tragičnije od toga je da Apelacioni sud u Beogradu dozvoli tzv. vanrednu reviziju radi ujednačavanja prakse, prosledi predmet Vrhovnom kasacionom sudu a Vrhovni kasacioni sud kaže – nema mesta za postupanje jer nema različite primene propisa. Prosto neverovatno. Tu nešto ozbiljno škripi. Ako nama opšte sednice ili sednice sudova služe da bi se izdavala saopštenja, što je takođe u nekim situacijama potrebno, i svodi se na to umesto na ove stvari o kojima ja govorim i koje su jako bitne za funkcionisanje pravosuđa, onda one i nemaju svrhu i onda nije ni čudo što dolazimo u poziciju kakvu dolazimo. Postavlja se pitanje ovih dana da li je nužno bilo da stignemo u ovu situaciju, a to je da postoje ozbiljne, neću upotrebiti reč izvesne, sumnje da je pokušan ili pripreman i državni udar u Republici Srbiji, da se to ne dešava od juče i da li je bilo potrebno da se sve ovo izdešava da nam se tužilaštvo i sudovi probude? Doduše, ne svi, neki su se probudili a neki se i dalje prave da ne postoje, čekajući da ne podnesu teret odgovornosti onoga što sudska vlast na svojim plećima mora da nosi. Naime, ja i dalje odgovorno pred građanima Srbije smem, hoću i mogu da kažem da iskreno verujem da u sudovima rade izuzetno čestiti, pošteni i časni ljudi, a da sliku o pravosuđu kvari jedan manji broj njih koji svojim neradom, neznanjem, javašlukom ili zbog onoga kako bismo mi rekli žargonski, izliva vlasti u mozak, brukaju kompletno srpsko pravosuđe. Uvažene kolege sudije, pa i tužioci, vreme je da unutar svojih redova na ozbiljan način sami sagledate i ukažete kome nije više mesto u pravosuđu. Nisam neka baš velika i dobra iskustva imao ni sa ranijim sazivima Visokog saveta sudstva, da je na pravi način u svakoj situaciji odreagovalo, utvrdilo i pokrenulo proceduru za razrešenje nekih ljudi kojima mesto u pravosuđu nije. Čak imam utisak da su u nekim situacijama i Specijalno tužilaštvo, pa čak i Visoki savet sudstva, prećutali i omogućili da neki ljudi kojima nije mesto u pravosuđu nastave da rade. Mnogo toga nije dobro kada se kalemi na nešto što nama nije prijemčivo, što nije godinama zasnovano na tradiciji srpskog naroda, a to je jedna od stvari koja nam se izdešavala od 2000-ih godina naovamo, oduzimanje alata sudijama iz ruku, odnosno amnestiranje od obaveze da se u sudskom postupku utvrdi istina. Sudijama u parničnom postupku su ruke vezane predlozima tužilačke i tužene strane i samo u izuzetno porodičnim sporovima mogu izvoditi dokaze za koje smatraju da su nužni i neophodni, a ovde jednostavno nisu dužni da utvrde istinu, već samo kao na terazijama odmere levu i desnu stranu, šta je predložila jedna, šta je predložila druga strana i na osnovu toga donesu odluku. Da li je takva odluka blizu pravde ili pravičnosti? Pa, bojim se da je u mnogo situacija ta odluka samo formalno ispravno donesena, a da retko kada ima bliskosti sa pravdom i pravičnošću, pogotovo što se u tim situacijama dosta zavisi od toga da li stranka ima advokata ili sposobnog advokata ili ga nema. To je bila priprema sa parničnim postupkom, a onda su preko nevladinog sektora uspeli da nam proguraju priču o promeni Zakona o krivičnom postupku, uvodeći tužilačku istragu, svodeći sudije u krivičnim predmetima u istu poziciju kao i ove u parnici. Znači, danas da li će neko odgovarati ne zavisi samo od sudije, više zavisi od toga šta tužilac može ili hoće, a ne od toga šta i kako sudija postupa u samom predmetu. Mnogo toga je učinjeno u prethodnom periodu, ali još mnogo toga u nekom narednom periodu mora i da se učini. Nije dovoljno samo izabrati nekoliko stotina sudija, što smo mi uradili u prethodnih šest ili sedam godina, već je nužno stvoriti im i dodatne mogućnosti za rad, a to je uvećanje broja saradnika, uvećanje broja sudijskih pomoćnika, kojima treba jasno i procesno opredeliti mesto u postupku i ovlašćenja kako bi sudije radile svoj posao kako je to najlakše. Po ko zna koji put ponoviću da ne vidim ni jedan razlog zašto se već jednom kao obavezno nije uvelo u Srbiji snimanje svih sudskih postupaka, čime bi same sudije bile rasterećene, olakšani postupci i nikada više ne bismo imali dilemu šta je zaista u sudnici rečeno. Svako ko je ikada bio u sudnici, malo više vremena proveo, zna da je 70% energije i koncentracije postupajućeg sudije i svih onih koji učestvuju u postupku, potrošeno na prenošenje u zapisnik što približnije i preciznije onoga što svedoci, stranke, veštaci kažu. To što približnije nikada nije apsolutno tačno, otvara prostor za grešku, a otvara prostor i za namernu grešku. Ja nisam pobornik vođenja medijskih suđenja, medijskih kampanja, medijske hajke, ali kada država dođe u situaciju da zbog nepostupanja sudova praktično možemo da kažemo da je odugovlačenje sa sudskim postupcima, dolaska do zastarelosti, odbačaja krivičnih prijava, sporazuma o krivici sa minimalnim kaznama, praktično na neki način stimulisano organizovanje i bahaćenje mafije koja je dobila utisak da može da radi nekažnjeno šta hoće. Za mene su neverovatne kazne uslovnih osuda za nasilnička ponašanja na stadionima, ali isto tako i uslovne osude ili minimalne kazne zatvora u ovakvoj situaciji za organizovanje korona žurki. To je nešto što ozbiljna država ne može sebi i ne sme da dopusti. Mnogo smo se opustili. Ja mogu da razumem neophodnost apsolutne medijske pažnje nad ovim što se sada trenutno dešava. Tanka je linija između istraživačkog novinarstva, informisanja građana o onome što se dešava i ugrožavanja budućih eventualnih sudskih postupaka. Imam utisak da se vrlo ozbiljno, pogotovo od Ministarstva unutrašnjih poslova, pa potom i tužilaštva, o tome vodi računa. Iskreno rečeno, da bih mogao slobodno da prokomentarišem neke stvari, danas nisam verovao natpisima u novinama, jer znam da zaglavlje u novinama nekada nema veze sa onim što piše, pa sam otišao na sajt Višeg suda u Beogradu, povodom njihovog saopštenja od 1. marta 2021. godine i iskreno rečeno, ostao zaprepašćen. Mogu da razumem pretežni deo ovoga što su uvažene kolege iz Višeg suda u Beogradu napisale, ali ovo što su napisali, što ću sada pročitati i stoji na njihovom sajtu, je nešto što ja ne mogu da prihvatim nikako i to ću objasniti malo kasnije. Kaže – posebno ističemo današnje navode iz pojedinih medija u kojima stoji da je na pitanje policijskih službenika zašto ne želi da se podvrgne poligrafskom ispitivanju, predsednik Fudbalskog saveza odgovorio da ga je to savetovao predsednik Višeg suda u Beogradu, što je apsolutna neistina, budući da predsednik suda ne poznaje imenovanog građanina, pa samim tim nije ni mogao da ga savetuje. Da je ovo napisala politička organizacija, udruženje građana, ja bih to razumeo. Ja samo pitam uvažene sudije – u kom postupku i na koji način su oni utvrdili nešto o čemu u svom saopštenju svedoče? Ovo je svedočenje devet sudija tog suda, da predsednik Višeg suda u Beogradu ne poznaje predsednika Fudbalskog saveza. Meni je bilo neverovatno kada sam pročitao u novinama, smatrao sam da je to deo novinarskog izražavanja, a ne kolega koji odlučuju i postupaju u Višem sudu u Beogradu, i moram da priznam da sam ovim šokiran. Ja bih razumeo da je gospodin predsednik Višeg suda izašao i rekao - ja tog gospodina ne poznajem, i molim lepo. Ostale ocene, o kojima se ovde piše, o pritiscima bilo koje vrste, možemo o njima raspravljati, ali ovo, ljudi koji vode sudske postupke, koji su naučeni, koji znaju da utvrde činjenice, da donesu sudsku presudu, ja pitam na osnovu kog postupka i u kojoj proceduri i kako su oni utvrdili da neko nekoga ne poznaje? Ovaj pasus je sramota za srpsko pravosuđe. Ja da sedim među tih devet, ja bih ovog sekunda podneo ostavku. Svako ko je ovo potpisao nije sudija ili ne treba da bude sudija. Njemu na savest i čast, jer ovaj dom nema ovlašćenje da pokrene proceduru za njihovo razrešenje. Potpuno je nevažno da li se predsednik Višeg suda i predsednik Fudbalskog saveza poznaju ili ne poznaju. Ovo što su potpisali i okačili na sajtu, ako stoje iza ovoga, je razlog da časno podnesu ostavke i kažu – pogrešili smo. Ako to ne urade, nećemo imati poverenje ni u kakav njihov dalji rad. Sve ovo ostalo možemo da razgovaramo, ali oni moraju da shvate, sve što se govori u ovoj Skupštini, sve što većina medija radi, sve što većina ljudi očekuje nije pritisak na ishod postupka, nego pritisak da počnu da rade svoj posao, jer su pristojno plaćeni u ovoj državi, imaju dobre plate, imaju dobre uslove. I dosta je bilo više lenstvovanja. Srbija hoće sposobno, pravično pravosuđe, a ne pravosuđe kakvo oni traže i pokušavaju da dobiju, potpuno otrgnuto od građana Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče Narodne skupštine. Članovi Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama je danas predlog VSS za sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, i to za gradove Beograd, Kragujevac i Kruševac. Najpre moram da istaknem da je VSS na jedan potpuno transparentan način i otvoren, u skladu sa zakonom i podzakonskim aktima, sproveo kompletnu proceduru, došao do mišljenja od nadležnih institucija u kojima su sudije koje se sada imenuju radile ili došli do mišljenja sednica osnovnih i viših sudova u vezi njihove dostojnosti za obavljanje ovog posla. Takođe, moram da istaknem da su predložene uglavnom mlađe sudije, da njihove kvalifikacije svakako odgovaraju vršenju sudijskog posla, ali ono što moram da istaknem, to je da se nadam da će sve predložene sudije koje Narodna skupština bude imenovala raditi časno, pošteno, efikasno i dostojanstveno, u skladu sa zakonom i Ustavom Republike Srbije. Sudije jesu i sudstvo jeste nezavisna grana vlasti, ali sudije nikada ne smeju da zaborave da nisu nezavisni ni od Ustava, ni od zakona i da svoje presude donose u ime naroda. U tom smislu se nadam da će predložene sudije, koji budu izabrani, doprineti poboljšanju ljudskih kapaciteta u sudovima u Beogradu, Kragujevcu i Kruševcu i da će, naravno, svojim radom doprineti da, pre svega, svi građani u sudskim postupcima budu jednaki i da svi građani na brz i efikasan način zaštite svoje pravo i dođu do svoje pravde. Takođe, ne mogu a da se ne osvrnem na sudstvo do 2012. godine u vreme kada je ovom zemljom upravljalo žuto tajkunsko, pljačkaško preduzeće, žuta hobotnica Dragana Đilasa, Jeremića, Tadića. Moram da kažem da je 2012. godine državu Srbiju to pljačkaško preduzeće ostavilo u prahu i temelju, rušeći sve stubove države, a među stupovima države svakako spada i grana pravosuđa. Na koji način su to oni radili? Moje kolege su već iznele da je oko 1.000 sudija u postupcima reizbora ostalo bez posla na taj način što su partijske organizacije žutog tajkunskog preduzeća imenovale sudije u postupku reizbora, a na osnovu uslova koji se odnose na njihovu poslušnost i na privrženost žutoj partiji, odnosno DS. Takođe, moram da naglasim da je žuto tajkunsko preduzeće tada u Požegi za sudiju imenovalo i mrtvog sudiju. Morali su da znaju da je sudija mrtav. Morala je da zna tadašnja ministarka Malović, ako ne zbog nečeg drugog onda zbog toga što je na ime smrti ostvarena i naknada za pogrebne troškove. Naravno, šteta i pljačka je glavno obeležje žutog tajkunskog preduzeća. Njima vladavina prava nije ni odgovarala, njima država sa uređenim pravosudnim sistemom takođe nije odgovarala, jer su oni donosili zakone u skladu sa svojim potrebama i sa potrebama tajkuna, a sve sa ciljem da što više opljačkaju građane i budžet Republike Srbije. Takođe, moram da istaknem da je ova neuspela reforma naše građane koštala 11 milijardi dinara, jer su sudije koje nisu reizabrane tužile i dobile naknadu za svoje plate za godine u kojima nisu bili radno angažovani, a to je od 2009. godine, pa do 2012. godine, kada je Ustavni sud rekao da je takva odluka protivustavna. Sudije su dobijale rešenje gotovo bez ikakvog obrazloženja, a da nisu ni znali ni razloge zbog kojih oni nisu reizabrani. Sem što su napravili pravi masakr u pravosuđu što se tiče sudija, žuto tajkunsko preduzeće napravilo je pravi masakr i što se tiče mreže sudova. Od 138 osnovnih sudova, oni su te sudove sveli na 34. Šta to znači za građane kojima je dostupnost pravdi jako važna i koji na sud idu da bi ostvarili neko svoje pravo i da zadovoljili pravdu? To znači da su građani bez ikakvog razloga i bez ikakve potrebe izlagani nepotrebnim troškovima putovanja po više desetina kilometara. To je, na primer, za građane Priboja značilo da do Prijepolja treba da pređu 60 kilometara, a do Užica gde se nalazi Viši sud treba da pređu 160 kilometara. Naravno, žuto tajkunsko preduzeće građani apsolutno nisu zanimali, nije ih zanimala ni država, jer putni troškovi koji su dobijali pojedini, dobijali su naravno i sudije i svi iz pravosudnog sistema koji su odlazili u druge gradove, ali putni troškovi koji su dobijali drugi zaposleni u pravosudnim organima često je bila veća nego što je njihova plata. S obzirom da se to daje iz budžeta, a s obzirom da ni Dragana Đilasa, ni Jeremića, ni Tadića apsolutno nije zanimao budžet Republike Srbije, oni su se na to potpuno oglušili. Da je reforma pravosuđa bila potpuno neuspela, ukazivala je i EU koju Republiku Srbiju 2009, 2010, 2011. godine svrstavala u zemlju sa najvećom korupcijom i sa potpunim odsustvom pravnog sistema. Moram da istaknem da je zbog svega ovoga MMF 2011. godine pobegao iz Srbije glavom bez obzira upravo radi korupcije koja je bila umrežena, raširena i upravo radi toga što nije bilo adekvatne vladavine prava, odnosno adekvatnog pravosudnog sistema. Ono što moram da istaknem jeste da je 2012. godine, odmah po preuzimanju vlasti od SNS, najpre urađena Strategija borbe protiv korupcije, zatim je 2013. godine urađena i Strategija reforme pravosuđa. Ono što moram da istaknem jeste da je sve ove godine do današnjeg dana Republika Srbija ogromna sredstva ulagala u pravosudnu infrastrukturu. To je i te kako važno i sa apsekta sudija zato što su oni dobili bolje, lagodnije uslove za rad, a naravno i sa aspekta građana zato što sudije u novom, obnovljenom, renoviranom ambijentu, a i u nekim čak novoizgrađenim zgradama mogu da zakažu mnogo više sudećih dana. Prema tome, vreme građaninu do ostvarenje pravde svakako se skraćuje. Moram da istaknem da je Vlada Republike Srbije potpuno rekonstruisala Palatu pravde koja je najstarija pravosudna institucija na teritoriji Republike Srbije. Otvorena je sedamdesetih godina, sada je potpuno rekonstruisana. Palata pravde radi se i u Kragujevcu, ali moram da istaknem da je posle 30 godina u Raškoj izgrađena prva zgrada, a to je zgrada Prekršajnog suda u ovoj opštini. Takođe, otvorena je potpuno nova zgrada Prekršajnog i Privrednog suda u Užicu. Što se zatvora tiče, otvoren je jedan od najsavremenijih zatvora u skladu sa evropskim standardima u Pančevu. Sve je to radila odgovorna Vlada i vlast na čelu sa Aleksandrom Vučićem, znajući da je infrastruktura od nemerljivog značaja za brz, efikasan i motivišući način, na kraju krajeva, rada i sudija. Takođe moram da istaknem da je ukupno do 2020. godine izgrađeno 200 hiljada metara kvadratnog prostora, kada su u pitanju pravosudni sistemi – sudovi, palata pravde, prekršajni sudovi, privredni sudovi itd. Moram da istaknem da je Narodna skupština Republike Srbije, a takođe želeći da doprinese unapređenju, odnosno borbi protiv sistemske korupcije, donela jedan vrlo značajan zakon, a to je Zakon o ispitivanju porekla imovine koji predstavlja krunu antikoruptivnih zakona, gde će se jednim unakrsnim ispitivanjem moći proveriti imovina svakog od nas i, naravno, oni čiji prihodi i imovina nisu u skladu moraće to da dokazuju. Zakon o poreklu imovine verovatno će biti jako značajan za one koji su do 2012. godine upravljali ovom državom, ali i za one koji su se za vreme vršenja vlasti obogatili do te mere da su stekli preko 35 stambenih objekata, da su formirali udruženje „Multikom“, a to je Dragan Đilas zajedno sa svojim bratom Gojkom Đilasom. Aktivnost udruženje „Multikom“ trebala je da bude pomoć raseljenim i izbeglim licima. Pomoć raseljenim, izbeglim licima naravno da nije pružena. U stanove niko od raseljenih i izbeglih lica nije ušao, a njih nije malo, broji se arima, to je 35 stanova u Beogradu i naravno to udruženje zatvoreno je 2016. godine sa obrazloženjem da nisu imali nikakvih prihoda 2014. godine. Danas je Srbija zahvaljujući politici koju vodi, pre svega, naš predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije model zemlje po kojoj mogu da uče mnoge savremenije i bogatije zemlje u svetu, model što se tiče ekonomske politike, što se tiče zdravstvene politike, a mi se nadamo i ulažemo sve napore da Srbija jednog dana bude i model kada je u pitanju pravosudni sistem. Jedan od ciljeva koje je postavio naš predsednik Aleksandar Vučić i ciljeve kakve je Vlada prihvatila, to je odlučna borba protiv mafije. Prethodnih dana imali smo impresivnu aktivnost bezbednosnih i policijskih snaga u suzbijanju mafijaško-kriminalne grupe. Policija i bezbednosne snage na perfektan način odradili su svoj posao. Nadamo se da će pravosudni organi u skladu sa zakonom i Ustavom raditi svoj posao i da će pravda izaći na videlo, odnosno da će pravda biti zadovoljena. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi VSS, dragi građani Srbije, pred nama je danas Predlog odluke VSS za izbor nosilaca pravosudnih funkcija i to za sudije Privrednog suda u Beogradu, Drugog osnovnog suda u Beogradu, Osnovnog suda u Kragujevcu, kao i za sudije Prekršajnih sudova u Kragujevcu i Kruševcu. Moram da naglasim da mi je izuzetno drago da danas raspravljamo o budućim nosiocima pravosudnih funkcija koji će svojim znanjem i stručnošću uticati na još bolje i ažurnije pravosuđe, a isto tako svojim znanjem će uticati da poverenje građanima u naše pravosuđe ostane na onom visokom nivou kao što je to danas slučaj. Danas pre svega govorimo o sudijama koji su predloženi od strane VSS na tu funkciju i to nakon sprovedenog zakonom utvrđenog postupka, a sve u skladu sa Zakonom o VSS i Zakonom o sudijama. Upravo u tom transparentnom postupku je utvrđeno da predloženi kandidati poseduju stručnost, dostojnost, kao i da su osposobljeni da obavljaju jednu od najzahtevnijih funkcija u oblasti pravde i pravosuđa, a to je biti sudija. Sudija jeste pre svega lice koje poseduje najviše moralne i stručne kvalitete da bi u određenom krivičnom, parničnom ili nekom drugom postupku odlučivao o nečijem pravu ili nečijoj slobodi. Isto tako, sudija svojim znanjem odlučuje da li određenim činjenjem ili nečinjenjem povređena zakonom propisana norma, a ukoliko to sagledava u nešto širem aspektu sudije jesu pre svega lica koja štite javnih poredak Srbije i njene zakone. Čitajući predloženu odluku VSS možemo jasno videti da se radi o predloženim kandidatima koji su završili pravni fakultet, položili pravosudni ispit i stekli potrebna znanja i veštine u pravosudnim organima različitih instanci. Takođe, iz predložene odluke možemo jasno utvrditi da se radi o 31 predloženom kandidatu, od kojih je određeni broj započeo i uspešno završio obuku na Pravosudnoj akademiji, ali isto tako postoji određeni broj lica koji su dugi niz godina radili na mestu sudijskih pomoćnika, te je ovo jasan pokazatelj da se jedan ozbiljan i odgovoran rad može prepoznati, a prirodan slet događaja jeste da ta lica budu izabrana za nosioce pravosudnih funkcija. Građane bih želeo da podsetim da je Ustavom predviđena vodoravna podela vlasti i ona uključuje zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast i dok je zakonodavna vlast ovlašćena da donosi zakonske i podzakonske akte, izvršna vlast ovlašćena je da te zakone sprovodi. Dolazimo i do treće grane vlasti, odnosno sudske vlasti koji ima izuzetno važan društveni značaj. Njen osnovni cilj pre svega jeste da zaštiti sva prava i slobode građana od narušavanja vlasti, ali ono što je mnogo bitnije jeste da pravosuđe i nosioci pravosudnih funkciju budu i ostanu nezavisni, jer jedan od osnovnih postulata demokratsko uređenog društva jeste upravo nezavisno pravosuđe. Ali, isto je veoma opasno ukoliko neko želi da sudsku vlast istrgne iz domena nezavisnosti i podvede pod politički uticaj kao što je to bio slučaj 2009. godine. Svi ovde moramo da budemo, pre svega, otvoreni i iskreni da je 2009. godine, odnosno početkom 2010. godine se sprovela jedna od najsramnijih i najdiskutabilnijih reformi pravosuđa u modernoj istoriji Srbije. U jednom danu 850 nosilaca pravosudnih funkcija je ostalo bez posla. U tom jednom danu kada je objavljena odluka Ministarstva pravde o sprovedenom izboru, opštem izboru sudija za osnovne, više i apelacione sudove, nastale su nesagledive posledice kako po naše pravosuđe, tako i po ugled Republike Srbije u evropskim institucijama koje prate napredak u oblasti pravosuđa. Jednostavno rečeno, u tom trenutku je za Srbiju nastala sramota. Godine 2009. tadašnje Ministarstvo pravde, a naravno u korelaciji sa tadašnjim državnim vrhom koji su činili ljudi iz DS, a to su upravo svi oni koji se danas nalaze na političkoj sceni, čine one partije koje su naravno ispod cenzusa, su raspisali opšti, odnosno Konkurs za opšti izbor sudija za buduće osnovne, više i apelacione sudove. Oni su raspisali izbor koji u tom trenutku niti je bio neophodan, niti je bio u skladu sa Ustavom. U jednom danu 850 sudija od strane čelnika Ministarstva pravde i onih ljudi koji su sedeli u prvom sastavu VSS su okarakterisani kao nedostojni. Nedostojni su bili oni koji su celokupne svoje karijere posvetili borbi protiv kriminala, pa je nagrada za tako težak i odgovoran posao i donete odluke bila ulica. Jednostavno rečeno, dragi građani, tih 850 sudija u jednom danu je ostalo na ulici, a ono što je veća sramota jeste da pojedincima čak nije bilo ni dozvoljeno da uđu u svoje kabinete, spakuju neophodne stvari, već su ih te iste čekale na ulazu u sudove. To su sprovodili oni koji su 2009. godine imali većinu u ovom domu. To su sprovodili oni koji su imali većinu u izvršnoj vlasti, ali u trenutku potpune osionosti, oni su želeli da sudsku vlast podrede političkim interesima, ali da bi svi to ovde shvatili na jedan lakši način, oni su celokupan narod i celokupno pravosuđe želeli da podrede jednoj političkoj ideologiji tadašnje DS. Sprovesti reforme u njihovom političkom rečniku nije bio sinonim za unapređenje, za poboljšanje, već je isključivo bio sinonim za uništavanje već postojećeg. Setite se svih onih reformi u oblasti privrede nakon kojih je 500 hiljada naših sugrađana ostalo na ulici. Setite se svih onih reformi u oblasti zdravstva nakon kojih je Srbija 2012. godine zauzimala poslednje mesto u oblasti pružanja medicinske pomoći. Na sve te događaje ostaje jedno negativno osećanje koje su u tom trenutku imali 850 sudija. U tom trenutku desilo se jedno flagrantno gaženje te odgovorne profesije i niko u tom trenutku nije brinuo o karijerama tih sudija, niko nije brinuo o zdravstvenom stanju tih sudija i niko nije brinuo o porodičnoj egzistenciji tih sudija. Podsetiću vas da smo u nekim slučajevima imali kada su oba bračna druga bili nosioci pravosudnih funkcija. Zamislite tu morbidnost, tadašnji nezvanični stav Ministarstva pravde i onih ljudi koji su sedeli u prvom Sazivu VSS jeste bio da ukoliko su oba bračna druga nosioci pravosudnih funkcija, da oni ne mogu da prođu na reizboru. To je bio nezvaničan stav. Onda, ljudi plašeći se normalno za svoju porodičnu egzistenciju odlaze u te iste sudove u kojima su sudije, razvode svoje brakove, menjaju prezimena da bi mogli da izdržavaju svoje porodice. Zamislite taj nivo morbidnosti da vi reformom utičete na bračni status određenih ljudi i da ih terate da se razvode na konto onih pravila pisanih i nepisanih koje ste vi u tom trenutku doneli. Setite se da u tom trenutku u VSS sedi ministarka Snežana Malović, sedi predsednik Vrhovnog saveta i sede drugi članovi Visokog saveta. Da li ti isti ljudi 10 godina kasnije mogu i smeju da kažu izvinite tim porodicama? Podsetiću vas da je u toku opšteg izbora određeni broj ljudi bio izabran na funkcije sudija koje su u tom trenutku preminule. Setite se dopisa tadašnjeg Društva sudija Srbije koje je dostavilo listu „Politika“ iz koga se jasno vidi kako su pravljeni spiskovi sudija u opštini Vlasotince na osnovu preporuke lokalnog odbora DS. Zatim se iz istog dokumenta jasno vidi da su prednost pri izboru imala ona lica koja su funkcioneri DS ocenili kao simpatizere stranke i na kraju, što je još tragičnije jeste da je isti taj dokument bio overen pečatom opštine Vlasotince. Ovo je još jedan od dokaza da tadašnju elitu nije zanimao narod, napredak Srbije, već isključivo politički interes. Sada kada smo sve ovo razjasnili postavljamo 10 godina nakon toga jedno pitanje nama i celokupnom narodu – šta smo mi u tom trenutku dobili tom reformom? Apsolutno ništa. Od jedne sistematski uređene mreže sudova u tom trenutku dobili smo potpuno konfuznu mrežu sudova. Uzeću za primer glavni grad, Beograd. U tom trenutku na teritoriji grada Beograda postoji pet opštinskih sudova. Nakon reforme mrežom sudova se ustanovljava samo jedan Osnovni sud. Svaki sudija u tom osnovnom sudu zadužuje preko 1.000 predmeta. Znate šta je rezultat? Rezultat toga je da se ročišta zakazuju dva ili tri put godišnje a da ljudi iz Beograda čekaju na presude i po 10 godina. Sve te negativne stvari mi pokušavamo 10 godina kasnije da ispravimo. Nas ta reforma iz 2010. godine košta 44 miliona evra. Oni u tom trenutku nisu želeli da iskoriste 44 miliona evra za unapređenje pravosudne infrastrukture. Nisu želeli da iskoriste za povećanje plata sudijama, tužiocima, zapisničarima, tehničkom osoblju, nego smo mi morali iz budžeta 2012. i 2013. godine da isplatimo 44 miliona evra kako bismo ispravili greške onih koji u tom trenutku nisu ni mogli, ni umeli da sprovedu reformu, već su se time dičili u svojim biografijama. Dok o njima govore razne afere, dok o njima govore propale reforme u privredi, zdravstvu, pravosuđu iza SNS postoje jasni rezultati. Pravosuđe Republike Srbije je u periodu od 2013. do 2016. godine rešilo tri miliona predmeta, uključujući i predmete izvršne materije, povećanje plata u svim oblastima je praćeno povećanjem plata i u pravosuđu, a 2014. godine je uvedena tužilačka istraga koja je imala za cilj da unapredi istražni postupak i da spreči da država godišnje daje preko 10 miliona evra iz budžeta na ime onih istraga koje su sprovedene bez valjanih dokaza ili prebrzo, pa su donošene oslobađajuće presude, pa je država morala da isplaćuje visoke novčane iznose na ime neosnovanog pritvora. Takođe, moram da vam kažem da smo iz godine u godinu povećavali investicije u pravosudnu infrastrukturu i 2019. godine taj iznos je iznosio 1,9 milijardi. Potpuno su rekonstruisane zgrade Prvog osnovnog suda i zgrade Višeg suda u Katanićevoj, potpuno rekonstruisana zgrada Palate pravde, a Ministarstvo pravde u narednoj godini ili u narednim godinama planiralo je još osam kapitalnih projekata od kojih je izgradnja zgrade za pravosudne organe u Kragujevcu i kompletna rekonstrukcija i adaptacija zgrade Trećeg osnovnog suda u Beogradu. Ono što želim da kažem, o zakonima možemo da raspravljamo, o odlukama izvršne vlasti u Domu Narodne skupštine možemo da debatujemo, ali kada je u pitanju pravosuđe tu nismo i nećemo zalaziti zato što je za nas najbitnije da treća grana vlasti ostane nezavisna i da ostane postojana na svom putu i ciljevima. U danu za glasanje ću podržati predloženu odluku VSS, kako bi u godinama ispred nas mogli da kažemo da smo svakom svojom odlukom, kao vladajuća većina radili isključivo na jačanju kapaciteta pravosuđa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, uvaženi predstavnici VSS, kolege narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, u potpunosti podržavam ove predloge za nove sudije, za ljude koji se prvi put biraju za sudijsku funkciju. Analizirao sam i pročitao biografije. Biografije su dobre i nadam se da će ovaj 31 sudija kojeg ću podržati u danu za glasanje, kada budu izabrani za funkcije da će da služe u ime naroda. Jer, ono što mi tražimo iz SNS tražimo da sudije sude u ime naroda, kao što i ovde nas narodne poslanike je birao narod, na listi Aleksandar Vučić – Za našu decu, tako i sudije koje budu izabrane i koje su izabrane treba da služe u ime naroda, a ne da imamo situaciju kao što je bilo do 2012. godine. Podsećanja radi, a vi to znate iz VSS, 2012. godine smo imali razoreno pravosuđe od strane žutog tajkunskog preduzeća i režima Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića i njihovih najbližih saradnika. Godine 2012. je počeo spas srpskog pravosuđa i moje kolege iz poslaničkog kluba su odlično govorile o tome šta je urađeno što se tiče spasa srpskog pravosuđa, kako se SNS i koalicioni partneri ne mešaju u sudske odluke. Samo smo se mešali da se uradi infrastruktura, da ne nabrajam sada koliko je renovirano ili urađeno novih zgrada za sudstva i tužilaštva širom Srbije. Počev od zgrade u Katanićevoj, nekadašnjeg Vojno-tehničkog instituta, na opštini Vračar sa koje dolazim. Međutim, i pored svega toga, pojedine sudije, pojedine vaše kolege ne rade u ime naroda, ne služe narodu, nego služe svojim mentorima iz tajkunskog žutog preduzeća i služe njihovim saradnicima u kriminalno mafijaškim krugovima. Nažalost, mi i dan danas imamo u Srbiji sudije i ovo odgovorno tvrdim koje zajedno sa pojedinim tužiocima, advokatima, tajkunima i kriminalcima iz raznih kriminalnih bandi, grupa i klanova, kako su se već zvali, rade isključivo da ostvare svoje imovinske koristi i da učine što veći broj krivičnih dela i da na tom putu učine sve što je do njih da sruše onoga ko im se suprotstavio, a suprotstavio im se narod i pravda predvođena Aleksandrom Vučićem, našim predsednikom. Međutim, nadam se da ove sudije čije smo biografije ovde čitali, kao i one koje su izabrane prethodnih godina, neće ići po zapadnim ambasadama da puše tompuse, piju koktele i prave dogovore i traže pomoć od pojedinih zapadnih ambasadora, da neće ići po privatnim hotelima pojedinih tajkuna i nalaziti se u podrumima pojedinih restorana gde će praviti dogovore sa pojedinim advokatima, kriminalcima, mafijašima i tužiocima kako i kome da se sudi i kako da mu se presudi, ali na sreću, da budem iskren, takav broj sudija je minimalan. Većina vas sudija ste čestiti i pošteni ljudi koji su lojalni državi Srbiji, koji služe državi Srbiji, koji služe ovoj zastavi koja se nalazi iza vas, zastavi Republike Srbije. To je ono što mi iz SNS tražimo i od novih i od starih sudija. Služite narodu. Nemojte služiti ni zapadnim, ni istočnim ambasadama, ni kriminalcima, ni tajkunima, niti bilo kojoj političkoj stranci, kao što je bio slučaj do 2012. godine. Isto tako molim i nove sudije i aktuelne sudije i one sudije koje će u budućnosti biti izabrane, hajde sudite brzo i efikasno kako to narod traži. Naš narod u Srbiji je gladan pravde, naš narod voli istinu. Aleksandar Vučić i naša stranka ima veliki rejting i zbog rezultata koji su napravljeni, ali i zbog toga što Aleksandar Vučić narodu uvek kaže istinu u oči i što je narod prepoznao u njemu jednog najvećeg borca za pravdu u novijoj srpskoj istoriji. U slučaju našeg predsednika, kada su upućene pretnje njemu, njegovoj porodici, najbližim saradnicima, nadležne institucije pojedine ne reaguju adekvatno, ali zato kada neko spomene Dragana Đilasa, efekte imamo presude protiv onih koji su rekli za Đilasa ono što je istina, da je zaradio, tj. oteo milione evra građana Srbije. Kada se fašistički napadne moj kolega Marijan Rističević na ulazu u Skupštinu Srbije, kada ga šutiraju i udaraju po glavi, kada mu cepaju sako, kada on u svojim rukama drži samo ključeve od kola, kada krenu brutalno da ga gaze, da tu nije bilo ovog divnog policijskog obezbeđenja i mojih kolega, možda bi ga i ubili. Tu nemamo slučaj. To se gleda kao, ispraviće me kolege, uznemiravanje javnog reda i mira. Pa tek kada su štrajkovale moje kolege dr Aleksandar Martinović i Sandra Božić bila je neka reakcija, ali opet neadekvatna redakcija. Kada neko preti našem predsedniku i našim poslanicima, pa i mome kolegi Nebojši Bakarecu, nema adekvatne reakcije nadležnih pravosudnih organa. Ali kada Bakarec iskritikuje tajni sastanak u Trstu Dragana Đilasa, bivšeg direktora BIA Saše Vukadinovića i čitave te njihove grupe i kada oni tamo prave ko zna kakve teorije zavere i protiv vas iz Visokog saveta sudstva i protiv predsednika i protiv onih koji čestito vode institucije, pa i pravosudne u Srbiji, onda se to okarakteriše kao pretnja smrću. I tako iz dana u dan, iz dana u dan ih pomažu i pojedini mediji i analitičari. Vi sudije treba profesionalno da radite svoj posao. Ne treba nama ni predsednik suda koji moli ili traži mišljenje po stranim ambasadama, a ne trebaju nama ni sudije poput Majića koji je, šta je on politički analitičar, književnik, politički radnik, što kaže moj kolega Atlagić. On treba da bude sudija. Društveno politički radnik, sudija Apelacionog suda. To nije normalno. To nema ni u jednoj zemlji u Evropi. Da ne govorim o pojedinim predsednicima sudova u Srbiji koji su napustili tu funkciju i prešli da budu članovi predsedništva opozicionih stranaka, konkretno stranka Vuka Jeremića. Šta rade te sudije? To narod vidi. A da ne govorimo o presudama. Zašto nije pokrenut postupak protiv Dragana Šolaka? Ko će da plati njegov ceh od 36 miliona evra? Već su ga platili građani Srbije. Ne on, ne Đilas, ne njegovi saradnici, ne niko iz SBB-a. Kako je nastao ceh? Zato što je SBB bez saglasnosti uzimao struju iz zajedničkih i privatnih strujomera građana Srbije. Šteta 36 miliona evra. Ko platio? Građani. Je li procesuiran? Nije. Šta radi? Smeje se. Od Trsta, Luksemburga, Beograda idu po svetu on Đilas, Vukadinović, prave teorije zavere, ovde fašistički upadaju u Skupštinu. Hteli su letos da je zapale. Biju naše narodne poslanike. Nema nikakve odgovornosti. Može im se. Zašto? Zato što pojedinci u pravosudnim institucijama ne rade svoj posao. Ali ja, kao i moje kolege verujem u vas iz Visokog saveta sudstva i u većinu čestitih i poštenih i sudija i tužilaca. Ja znam da ćete vi pobediti manjinu. Znam da vi služite Ustavu i zakonu. Znam da vi služite Republici Srbiji i da ćete suditi u ime naroda. Tu ćete uvek imati podršku SNS i predsednika Vučića, ali vas isto tako molim da sada u ovim teškim trenucima, kada je pokrenuta velika borba protiv mafije i svih njihovih repova i po političkim strankama i u opoziciji i u poziciji i u raznim strukturama, da pružite podršku, da služite u ime naroda, jer ne može predsednik Aleksandar Vučić sam. Moraju i državne institucije da rade svoj posao. Morate da podržite borbu protiv mafije zarad dobrog naše dece i svih budućih generacija u Republici Srbiji. Ako sada ne uspemo da pobedimo mafiju i iskorenimo kriminal i korupciju iz državnih institucija, pitanje je kada ćemo to moći. Jer ako nam se vrate na vlast Đilas i njegovi saradnici, tada će mafija da kontroliše državu. Sada još uvek imamo situaciju da možemo da pobedimo i mafiju i sve mafijaške pipke i u državnim institucijama i u bivšem režimu, ali zato nam treba podrška, koga, pravosudnih institucija. Prema tome, naravno da ću u danu za glasanje, kao i moje kolege iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ podržati izbor ovih sudija, glasati, dati punu podršku da služite u ime naroda, a od njih očekujem da služe u ime naroda, kao što i naš predsednik i naša stranka služe u ime naroda, jer to je samo još jedan korak ka tome da Srbija predvođena Aleksandrom Vučićem svima nama i našoj deci napravi još bolju budućnost, budućnost za našu decu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Ribać. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gosti, poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, danas je pred nama Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva. Iz priloženog predloga se jasno vidi da svi kandidati ispunjavaju kako moralne, tako i profesionalne kriterijume za obavljanje ovako važne funkcije, te da su kandidati uspešno položili ispite za sudije koje se biraju prvi put. Uvidom u biografije kandidata uverio sam se da je reč o jako relativno mladim ljudima, uspešnim profesionalcima koji iza sebe imaju završeno adekvatno formalno obrazovanje, položene pravosudne ispite i sve druge predviđene aktivnosti potrebne za vršenje ovako važne funkcije. Mnogi od njih su učestvovali u nizu seminara, nizu projekata, nizu obuka, što govori u prilog tome da je reč o ljudima koji su spremni da se usavršavaju, da šire vidike i poboljšavaju svoja znanja i iskustva u svojoj profesiji. Pravna država i vladavina prava civilizacijska su dostignuća koja danas Srbija neguje i unapređuje svakim danom, strogo se vodeći principom podele vlasti na sudsku, zakonodavnu i izvršnu, koji još 1784. godine definisao Šarl Monteskje u knjizi „Duh zakona“. Prošla su vremena, poštovana gospodo, kada je u Srbiji politika imala primat nad pravom, a sudije bile birane na osnovu partijskih knjižica, na osnovu prijateljskih, rođačkih ili kumovskih veza. Sudije danas mogu da slobodno i profesionalno obavljaju svoju dužnost, ne mareći za pritiske, ucene i pretnje političkih i kriminalnih krugova kakvim su, nažalost, bili izloženi od 2000. do 2012. godine. Poslednji primer presude bivšem predsedniku opštine Grocka i članu SNS jasno govori da u Srbiji danas niko nije privilegovan ni pošteđen od ruke pravde. Pred našom su zemljom, nažalost, novi izazovi koji su političke i geopolitičke prirode, a prelamaju se preko ugleda i dostojanstva našeg pravosudnog sistema. Izveštaj Vladimira Bilčika, koji je usvojio Odbor za spoljne poslove Evropskog parlamenta, u kome se traži da se do kraja razreše navodne afere Jovanjica, Krušik ili ne znam koje već, nije plod objektivne analize rada srpskog pravosuđa i tužilaštva, već je isključivo politički motivisan potez sa ciljem ucene i pritisaka na predsednika Vučića da popusti u borbi za vitalne nacionalne interese. Uzećemo za primer ovu aferu Jovanjica. Koliko god pokušavao da zdravorazumski anticipiram šta se Srbiji tačno zamera što se tiče ove afere, nikako ne mogu da nađem koji je to razlog. Da krenem od početka. Četvrto odeljenje beogradske policije, na čelu sa načelnikom, odlikovanim policajcem, otkrilo je laboratoriju za proizvodnju supstance za koju se osnovano sumnja da je narkotik, privelo pravdi organizatora tog posla i sva sa njim povezana lica, bez obzira koju hijerarhijsku ulogu u našem društvu oni imali i to je kraj, ende. Pravosudni sistem naše zemlje radi svoj posao u skladu sa zakonima Republike Srbije. Jedini problem oko ovog slučaja bio je taj što je jedan od najglasnijih agitatora opozicije Miroslav Aleksić, isti onaj koji sada poziva na rušenje ustavnog poretka, na nemire, na proteste, na probleme, ukoliko se izbori budu održavali ne po demokratskim nego po njihovim uslovima, na ničim zasnovanoj laži, optužio brata predsednika Republike da je na neki način umešan u ovu aferu. Opskurni poznavaoci političkih prilika u Srbiji znaju da je to učinio ne bi li oklevetao nekoga preko čijeg bi imena mogao bar do okončanja sudskog postupka permanentno da bude u javnosti, u medijima i dalje iznoseći laži i poluistine, sa osnovnim ciljem da poljulja poverenje naših građana u predsednika države i njegovu politiku, pri tom znaju da će sudska kazna za ovo delo biti 200, 300 hiljada dinara koliko je već što je za njega i njegove političke finansijere mizerna finansijska cifra. Taj slučaj je presađen u korist brata predsednika Republike bez imalo sumnje i u rekordnom roku, a kako i ne bi kad je sve od početka tog slučaja bilo utemeljen na jeftinoj političkoj laži. Ovde se postavlja jedno drugo pitanje - šta je sa moralnom odgovornošću? Šta je sa decom, porodicom, prijateljima brata predsednika Republike koji su mesecima čitali i čitala po novinama da im je otac narkodiler? Duguje li neko toj deci makar izvinjenje iz tog konglomerata koji sebe naziva opozicijom? Svakako je poznato da oni nemaju ni elementarno vaspitanje, pa neće ponuditi ni odgovor ni izvinjenje, niti bilo šta drugo, ali ono što je suština to je da nama njihov odgovor i ne treba. Nama treba odgovor našeg naroda koji će dati na sledećim i svim drugim izborima, a on je sasvim izvestan s obzirom da narod jasno uviđa kakvi se izmišljotinama oni služe i za šta postoje sada evidentne sudske presude. U proteklih nekoliko godina, poštovana gospodo, sa našim evropskim partnerima i prijateljima smo imali zaista dobru i otvorenu saradnju i neretko smo od njih dobijali pohvale na odlučnosti i požrtvovanosti u nizu reformskih koraka koje smo preduzimali u procesu evrointegracija. Srbija će, poštovana gospodo, sve navodno sporne afere razrešiti, a sva odgovorna lica kao i uvek privesti pravdi i to ne zato što nam ih vi spočitavate ili bilo ko drugi, i kako bi mi zbog vas to uradili. Mi imamo uređenu demokratsku vlast koja sve radi u interesu sopstvene države i dobrobiti njenog naroda i ni zbog koga drugog. Očigledno da nekim centrima moći u zemlji i inostranstvu smeta stabilna Srbija, Srbija koja beleži nezapamćen rast ekonomije i razvoj, Srbija koja je među najuspešnijim zemljama u borbi protiv ove pošasti zvane korona virus. Srbija koja je lider u regionu i Srbija koju uvažavaju i Pariz i Peking i Moskva i mnoge druge zemlje, a koje nas ne uvažavaju bez razloga, već zbog toga što Srbija danas ima svoju reč do koje drži i koju ne menja u skladu sa dnevno političkim interesima. Naša država je i kada je reč o problemu Kosoiva i Metohije u proteklih nekoliko godina postupala odgovorno, mudro i kompromisno težeći da sa Prištinom dođe do sveobuhvatnog dogovora. Nakon promene u američkoj administraciji jasno je da Srbiju očekuje udruženi pritisak i Vašingtona i zvaničnog Brisela, da prizna nezavisnost tzv. Kosova, ali i da pristane na pokušaj ukidanja ingerencije vlasti Republike Srpske. Naša država predvođena predsednikom Vučićem je pokazala da je spremna da iza sebe ostavi bolnu prošlost i da pruži ruku poverenja svima u regionu. Ali, i da će do zadnjeg atoma snage svim političkim sredstvima brinuti se o zaštiti interesa naših građana i sunarodnika, ma gde oni živeli. Sve što se tiče Briselskog sporazuma Srbija je ispoštovala. Spremna je da sve ono što se traži i u Vašingtonskom sporazumu ispoštuje i to je njena snaga, snaga njene politike, odgovornosti, a ne slabost kako mnogi žele da spočitaju. Pokazali smo proteklih nekoliko godina da uprkos katastrofalnom nasleđu što se tiče pregovora sa Kosovom a koji su ostali od strane Vuka Jeremića i Borisa Tadića imamo kapacitete da sprečimo članstvo tzv. država Kosovo međunarodnim institucijama ali da aktivno smanjimo broj zemalja koji priznaju ovu kvazi državu na teritoriji južne srpske pokrajine. Ostaje nada da će mudra i odgovorna politika naše države ipak biti prepoznata i od strane američke administracije Džozefa Bajdena i od strane zvaničnog Brisela, a da će pritisci i ucene biti zamenjeni dijalogom, konstruktivnošću i kompromisima. Zato je važno poštovane buduće sudije da ne podlegnete inostranim pritiscima koji su politički motivisani, da se ne dičite saradnjom sa stranim ambasadama kao neke vaše kolege koje savetuju, sad vidimo da se ide ili ne ide na poligraf, te da nastavite da radite po slovu Ustava i zakona i čuvate dostojanstvo, integritet pravnog poretka Srbije. Završio bih sa citatom iz epske narodne pesme Uroš i Mrnjavčevići gde kaže – sudite ni po babu, ni po stričevima, već po pravdi Boga istinoga. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Vuk Mirčetić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas se pred nama nalazi izbor novih sudija, odnosno nosioca sudske vlasti. Podsetiću na to da Ustav Republike Srbije predviđa postojanje tri vlasti. To su, naravno, zakonodavna, izvršna i sudska. Odnos ove tri grane vlasti se zasniva na ravnoteži i međusobnoj kontroli. Svaka od te tri grane vlasti treba da bude nezavisna jedne od druge. Međutim, moramo da pričamo o jednoj važnoj temi, a ona se odnosi na nastanak nepoverenja u sudstvo. Građani se pitaju i to se sa pravom pitaju i kako je kolega narodni poslanik Aleksandra Mirković to rekao, da li će naći pravdu pred sudom i kada će naći pravdu. Nepoverenje u sudstvo je nastalo posle reforme 2009. godine kada je 850 sudija ostalo bez posla. Nepoverenje se oseća i dan danas. Dakle, danas je pred nama Predlog odluke o izboru koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Nosioci funkcije u pravosuđu moraju da budu kompetentni za obavljanje tako odgovornih poslova i kao što je kolega narodni poslanik, Dejan Kesar rekao, moraju da poseduju visok nivo znanja i veština kao i moralne kvalitete koji ih kvalifikuju. Pojedinci, a to su oni koji uvek imaju nešto protiv, imaju i protiv ovog izbora sudija, a ja postavljam pitanje, kako mogu da se izboru sudija protive oni koji su preporuke davali i sudije birali na sednicama opštinskih odbora, mesnih odbora, pojedinih političkih stranaka. U to vreme, u to isto vreme presude su se donosile u tabloidima, a danas se one donose u sudovima. Predstavnici Visokog saveta sudstva, vi ste jutros rekli da su sve procedure ispoštovane, da je kompletna procedura ispoštovana i shodno biografijama koje smo dobili, uveren sam da kandidati ispunjavaju sve uslove i da će funkcije obavljati u skladu sa zakonom i u ime naroda. Međutim, važna tema o kojoj smatram da treba da pričamo i pojedine koleginice i kolege narodni poslanici su pričali o tome, odnosi se na infrastrukturu u sudstvu. Za Narod Republike Srbije važno je napomenuti da je u prethodnom periodu urađeno zaista mnogo na poboljšanju smeštajnih i materijalno-tehničkih uslova rada pravosudnih organa. Tu bih zaista pohvalio Ministarstvo pravde. Navešću, a ovde imam spisak koji je na četiri stranice, ali ću navesti samo neke od njih, a to su: zgrada pravosudnih organa u Katanićevoj, viši sudovi, osnovni sudovi, osnovno javno tužilaštvo, npr. Prekršajni sud u Novom Sadu, Viši sud u Beogradu, odnosno Plata pravde u Beogradu i mnogi drugi. Kao što sam naveo mnogo toga se uradilo u prethodnom periodu, ostvarili su se preduslovi za postojanje i unapređenje i pravednije i pravičnije Srbije i za građane Republike Srbije takođe jako važno, podsetiti na dve ključne stvar. To je da je Vlada Republike Srbije usvojili revidirani akcioni plan za Poglavlje 23. u procesu pristupanja EU i druga stvar, doneta je Strategija razvoja pravosuđa za period od 2020. do 2025. godine. Razvoj pravosuđa je Strategijom definisan kao jedna od ključnih strateških prioriteta Republike Srbije kako bi se obezbedila vladavina prava i povećanje pravne sigurnosti. Kada je pitanju Strategija razvoja pravosuđa za period od 2020. do 2025. godine postoji pet prioriteta, a to su: dalje jačanje nezavisnosti sudstva i samostalnosti tužilaštva, dalje jačanje integriteta nosioca pravosudnih funkcija, dalje podizanje kapaciteta i kvaliteta pravosudnog sistema jačanjem stručnosti i osposobljenosti nosilaca funkcija i drugih zaposlenih u pravosuđu, dalje podizanje nivoa efikasnosti pravosudnog sistema, podizanje stepena poverenja javnosti u rad pravosuđa kroz dostupnost i transparentnost rada institucija. Ipak, postoje određena dešavanja, i verujem da nisam jedini od pripadnika i predstavnika Srpske napredne stranke koji dobija pozive uznemirenih građana, i to ne sad u poslednje vreme, nego su to neke stvari koje se dešavaju kontinuirano. Nekako se čini da smo navikli na to postoje određene pretnje u ovom sistemu, da se pojedincima crtaju mete, a ja postavljam pitanje – kako možemo da se naviknemo na pretnje? Kako možemo da se naviknemo na pretnje predsedniku Aleksandru Vučiću i određenim ljudima kojima se crtaju mete samo iz razloga što su u srodstvu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem? Ovim putem ja apelujem na tužilaštvo i sudstvo da svoj posao rade po savesti i po sili zakona, a novim sudijama da budu hrabri i istrajni, da rade u skladu sa interesima Republike Srbije i u ime naroda, da im svaki građanin bude jednak. Podsetiću ih samo na primenu principa podele vlasti koja podrazumeva postojanje nezavisnog, nepristrasnog, odgovornog, stručnog i efikasnog pravosuđa. U danu za glasanje ću podržati ovaj predlog i ujedno pozivam koleginice i kolege narode poslanike da učine isto. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bratimir Vasiljević. Izvolite.
Poštovani predsedniče sa saradnicima, članovi Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas je pred nama izbor sudija koji po prvi put zauzimaju te vrlo važne funkcije u državi. Ja bih se pridružio svim mojim kolegama koji su danas govorili u tom pravcu, ali bih hteo da iznesem i nekoliko kritičkih stvari kako se suđenje odvija u zemlji Srbiji u sadašnjem vremenu, pa bih preneo i raspoloženje građana. Nadam se da su to pojedinačni slučajevi i da velika većina ljudi koji se bave tom složenom i odgovornom funkcijom u zemlji radi svoj posao kvalitetno i profesionalno. Nažalost, ima pojedinaca koji tu funkciju zloupotrebljavaju i koriste za lične svrhe, tj. sve više građana iznosi primedbe da presude mogu da se naručuju kod pojedinih sudija, što je vrlo opasno i vrlo lošu poruku šaljemo. Iz tog razloga bih mladim sudijama koji preuzimaju, koji će, svakako se nadamo da će naša poslanička grupa podržati Predlog članova Visokog saveta sudstva da bi ti ljudi preuzeli odgovornost i vršenje te vrlo odgovorne funkcije u društvu, da poručim da rukovode svojim poslom, onom, kako reče prethodni narodni poslanik, da sude ne po babu i po stričevima, već po pravdi Boga istinitoga, i da se samo time rukovode i tako zadobiju veliku podršku i opravdaju svoju odgovornost i svoju funkciju koju vrše u ovoj zemlji. Često puta ovde čujemo da tri grane vlasti koje postoje u državi Srbiji, a i u svim državama sveta, između ostalog i sudijska grana koja je takođe nezavisna u radu i u funkcionisanju, i tu nema potrebe da podsećamo da li treba neko da se meša u donošenje odluka i u rad samih sudija, to se podrazumeva, samostalnost u vršenju te funkcije. Nikako mi nije jasno da se Narodna skupština kao jedan najveći organ, zakonodavni organ vlasti koji ima i kontrolnu funkciju, da se od tog dela protive oni koji su radili sasvim drugačije, koji su sudije birali po jednom sasvim drugačijem principu i načinu. Znamo da su određeni opštinski odbori davali liste sa prioritetima za izbor sudija, a ovde bi da se ospori pravo Narodnoj skupštini da može da odlučuje i da može da kontroliše rad, jer prepustiti samo sudijama da sami odlučuju o svemu i o svom radu mislim da to nije dobro. Na kraju krajeva, ne znam koliko zemalja u Evropi ima takav sistem gde Narodna skupština nema prava uvida i nema prava kontrole nad radom. Uostalom, ova Skupština bira i izvršnu vlast, pa zašto bi se razlikovala sudska vlast od izvršne vlasti, ako Narodna skupština bira izvršnu vlast, a bira je, i ima mogućnost same kontrole rada izvršne vlasti ne razumem otkud toliko zalaganje i tolika bojaznost da bi Skupština se mešala u rad sudova. Očekujem da će nove mlade sudije opravdati poverenje koje im je Savet dao i opravdati svakako i u svakom smislu tu vrlo važnu i odgovornu funkciju. Ovde bih se zadržao, ne mogu da preskočim, da ne pomenem vakcinaciju u zemlji Srbiji, kako tu stvari stoje, iako imamo često kritike sa strane onih koji ne žele i ne vole što Srbija napreduje i što Srbija svakim danom beleži sve bolje i bolje rezultate. Moram da podsetim da se Srbija u ovom trenutku nalazi na petom mestu u svetu, a na drugom mestu u Evropi i od danas je na prvom mestu po revakcinaciji u Evropi. To je samo zahvaljujući mudroj politici naše države na čelu sa predsednikom države, gospodinom Aleksandrom Vučićem i našom Vladom. Podsetio bih još da i pored toliko napora koliko se čini za naše stanovništvo i naše građane Republike Srbije predsednik države čini i za susedne narode nama susednim i najbližim u okruženju, kao što je Makedonija, kao što je Crna Gora i kao što je juče Bosna i Hercegovina. I za to se nađu sredstva i nađe snage, a to samo mogu veliki ljudi poput Aleksandra Vučića da pomažu i susednim narodima, jer, jednostavno, od te velike evropske demokratije ostalo je prazno, narodi te države nisu dobili ništa od tolikih obećanja. Podsetio bi i na epohalnu stvar, barem za mene, onako kako ja gledam na stvari kada su u pitanju štampanje udžbenika, koliko Vlada i koliko državnika je prošlo u ovoj zemlji, pa se niko nikada nije dosetio da trebamo, barem ono što je najvažnije, a to je srpski jezik, književnost, geografija, istorija, da pišu sami narodi kome to pripada. Niko se do sada nije setio i niko nije imao hrabrosti da uđe u tu priču. Nadam se da će vrlo brzo zaživeti da te najvažnije predmete štampa naša država. Otuda nije čudo što nema pomena o stradanju našeg stanovništva i srpskog naroda u Jasenovcu, čudim se i ovoliko malo, a proteklo je više od 75 godina kako se to toliko malo u našim udžbenicima, i kako naša mlada pokolenja imaju mogućnosti da saznaju koliko Srba je i kako su stradali, eto, od tih naših nekada bratskih naroda. Kada je reč o spomeniku Nemanji, 800 godina je trebalo da prođe da se neki državnik doseti i da neki državnik skupi hrabrosti da napravimo jedan takav pomen čoveku koji je stvorio, koji je napravio državu Srbiju i od koga nam koreni potiču. Zato, koristim priliku da se zahvalim javno predsedniku države i da čestitam na takvoj hrabrosti. Šta reći o filmu „Dara iz Jasenovca“, koji je trebalo da prođe 75 godina? Zar niko nije imao smelosti i hrabrosti? Očigledno da nije. Da se snimi ovakvo jedno stradanje i da pokolenja koja su iza nas, a svakako i mi koji smo u poznim godinama nismo imali baš predstavu i nismo imali vidike sve kako su se stvari odvijale. Nadamo se da će ovo da se nastavi i da će to i u buduće da ide i sve ono što se dešavalo srpskom rodu, počevši od Kosova, preko Kosova i Metohije, preko BiH. Tu mnoge stvari treba da se razjasne i da građani imaju potpuna saznanja o tome. Kada je u pitanju borba protiv kriminala i korupcije, moj poziv je predsedniku države da, pre svega, krenemo u borbu u svojim redovima. Odgovorno mogu da kažem, imam i dosta godina i dosta dugo sam u političkoj organizaciji SNS, to jest od osnivanja i tražim da se prvo krene u našim redovima, jer mnogo mešetara i mnogo ljudi koji su se infiltrirali u ovoj stranci su se toliko osilili i toliko se bahato ponašaju da, jednostavno, mora pod hitno da se reši pitanje, pre svega, ličnog. Mnogi su ušli u ovu stranku iz ličnog interesa i gledaju samo lični interes ispred svega. Pogledajte, neki su se čak osmelili da čak razmišljaju, ne daj Bože, i o ubistvu predsednika države, da dođu i na političku vlast. Tome mora da se stane na put. Jednostavno, cela država i celo društvo očekuje, pre svega u našim redovima, da krenemo u borbu sa tim, da se tačno zna ko se za šta bori i da lični interes bude potisnut u ime opšteg interesa i borbe za bolje sutra. Ovde bih podsetio na stečaj koji traje u Nišu skoro preko 20 godina. Radi se o Poljoprivrednom industrijskom kombinatu PIK Niš i čudna je stvar da je do sada iz budžeta grada Niša skinuto preko 320 miliona dinara, jer, po zakonu, su te stvari sagledane da, jednostavno, budžet grada Niša pokriva stečajne troškove i ono što sleduje u stečaju. Međutim, nepotrebno dugo traje ova akcija stečaja i, ono što je najvažnije, objekti koji postoje u stečajnoj masi propadaju rapidno, raznose se na svaki mogući način i tu bih, jednostavno, podsetio da u opštini Pantelej, gde sam do sada bio predsednik gradske opštine, postoji osam objekata, tj. zadružnih domova ili domova kulture, kako god hoćete, to je Gornji Matejevac, Gornja Vrežina, Knez Selo, Kamenica, Brenica, Cerje, Jasenovik i Pasjača i svi redom propadjau samo zbog toga što toliko traje proces stečaja i niko ne preuzima nikakvu zaštitu tih objekata koji sutra mogu i te kako da budu od koristi. Ako se zalažemo da seosko stanovništvo ostaje tamo gde je rođeno i gde živi, pa moramo nešto i da im uradimo u tom pravcu, te zadružne ili domove kultura da osposobimo kako bi imali gde da se okupljaju, počevši i od penzionera i od građana, a da ne kažemo od mladih ljudi. Zato je moj poziv Ministarstvu za razvoj sela i Ministarstvu za nerazvijena područja, obzirom da opština Pantelej spada u nerazvijene opštine, da uzmu učešće u ovome i da vide kako ovo pitanje može da se reši, kako bi se spasili ovi objekti od potpunog propadanja i od potpune devastacije. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Nažalost, imate još samo sedam minuta. Valjda je dovoljno?
Pokušaću, mada je tema jako ozbiljna. Uvek kada su u pitanju nosioci pravosudnih funkcija, to ima neku svoju težinu. Prvo, mogu da izrazim jedno zadovoljstvo zato što, evo, pri kraju ove debate oko izbora sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, nijedan od kandidata nije osporen i neće se Narodna skupština o njemu posebno izjašnjavati u danu za glasanje, što je svakako rezultat jednog drugačijeg pristupa rešavanju izbora sudija, nego što je to bilo u prošlosti. Verovatno veliki broj mojih kolega je govorio o raznim problemima koje smo imali prilikom izbora najviših nosilaca pravosudnih funkcija, a i nemojte to da vas čudi, zato što je Ustavni sud 2013. godine oglasio neustavnim izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. To govori o tome kakva je reforma koja je sprovođena 2008. i 2009. godine zaista bila. To su ti problemi o kojima će kolege poslanici još dugo vremena da pričaju i zbog takvog pristupa i rešavanja tih problema izbora sudija i dan danas među građanima Srbije postoji veliko nepoverenje u naš pravosudni sistem i u nosioce pravosudnih funkcija. Nažalost, to je tako, a narodni poslanici kao narodni poslanici prenose ono što građani govore i pričaju, one njihove utiske koje imaju sa svojim biračkim telom i sa sredinom u kojoj žive. Jedna druga stvar koja je takođe vezana za rad vašeg organa jeste i to da jedan na sreću jako mali broj sudija kvari ugled i sve ono što i nosioci pravosudnih funkcija i vi radite na poboljšanju pogleda na to kako funkcionišu naši sudovi. I tome su govorile moje kolege. Govorile su i o čuvenom sudiji Majiću koji je poništavao i presude „Dreničkoj grupi“, oslobađao ih krivice. Oslobađao je krivice i čoveka za obljubu maloletnog deteta. Jednostavno, pitanje jeste dokle će Visoki savet sudstva da trpi takvo nešto? Dokle će jedan mali broj nosilaca pravosudnih funkcija da narušava ugled čitavog pravosudnog sistema? To je problem sa kojim moramo u vrlo bliskoj budućnosti to da rešavamo. Ne bih da govorimo o nekim drugim situacijama i da ulazim u neku dublju analizu nekih stvari. Stalno se govori o tome kako u Srbiji nema dovoljno vladavine prava i kako se stalno vrši pritisak na nosioce pravosudnih funkcija od strane zakonodavne i izvršne vlasti. Postavljam pitanje da li je to zaista tako i kako to nama izgleda kao narodnim poslanicima? Evo, ja ću da pročitam samo jedan deo koji je u nekom intervjuu dao predsednik Višeg suda u Beogradu, koji kaže: „Mislim da mudri političari i funkcioneri treba da rade na jačanju nezavisnosti i samostalnosti sudova“, potpuno se slažem, „jednostavno, ove isto sudstvo će odlučivati o njihovim građanskim pravima i slobodama u trenutku kada se više ne budu nalazili na javnim funkcijama“. To treba kao narodni poslanik da doživim kao pretnju? Znači, u ovom trenutku naš pravosudni sistem ne štiti narodne poslanike, ali će doći pod udar kada su u pitanju njihova prava i slobode, kada ne budu više bili narodni poslanici. E o tom problemu govorim. Nije narušavanje nezavisnosti sudova i nosilaca pravosudnih funkcija da kada neki narodni poslanik komentariše neku pravosnažnu presudu, postupak je završen, ali predstavnici bivšeg režima su napadali nas narodne poslanike i kada to urade. Znate šta, nemoguće je i ne postoji sistem ni državno uređenje u kome bilo šta što se donosi, što ima snagu javne isprave ili presude, nije podložno kritici javnosti. Valjda su narodni poslanici ti koji imaju prevashodno i to pravo da kritikuju ukoliko smatraju da neka presuda nije doneta u skladu sa zakonom. Ali se ide i dotle da to bude navodno izgovor za narušavanje sudijske nezavisnosti. Možemo o tome još nekoliko primera, ali, evo, i kada dobijemo izveštaj Evropske komisije i kada dobijemo izveštaje raznih nevladinih organizacija, domaćih, međunarodnih, itd, uvek se spominju ta ljudska prava, uvek se spominje nezavisnost pravosuđa i uređenje pravne države. Znate šta, ekonomija je egzaktna. Tu nema subjektivnih i objektivnih procena. Tu se radi isključivo na, recimo, matematičkim vrednostima, podacima koje su izdali određeni državni i drugi organi, po raznim metodologijama i jako su precizni. I ako hoćete neku državu da napadnete ili da je okrivite za nešto, onda ćete da govorite o ljudskim pravima i nedostatku pravne države, jer to može uvek da bude i stvar subjektivne procene ili političkog trenutka. Šta demantuje sve one koji o tome govore? Govore o tome koliko Srbija kao država ima investicija koje ne potiču iz Srbije. To je uvek jako tačan i egzaktan podatak, jer bilo ko ko je vlasnik kapitala neće da ulaže taj novac u državu koja na prvom mestu nema ljudska prava i građanske slobode, pogotovo ako je sa zapadnog sveta i neće nikako da ulaže ukoliko u toj zemlji nije vladavina prava. I to su one ocene koje su verodostojne. Ja se nadam da ćemo uskoro, u nekoj bliskoj budućnosti, raspravljati o sudijama koji narušavaju dostojanstvo sudijske funkcije, o predsednicima sudova koji narušavaju ugled svog suda pre svega, jer nijedan predsednik višeg suda ništa ne vredi manje nego bilo koji, ali samo jedan po ambasadama, morate da se složite, ne ide predsednik višeg suda u Požarevcu, nego iz Beograda, da postavimo pitanje šta se to dešava i kako se narušava ugled pre svega nosilaca pravosudnih funkcija? Ja se nadam da ćemo na nekoj od narednih sednica jako brzo o tome da raspravljamo i da pitamo te sudije o čemu se tu radi.
Svaka čast, u sekundu ste tačni bili. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih poslanika, da li još neko želi reč od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa? Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite. Imate još tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, možemo i da rezimiramo današnji dan. Ja sam već u jutrošnjem javljanju istakla značaj funkcija na koje ćemo izabrati kandidate o kojima smo danas razgovarali u danu za glasanje. Moja poruka će uvek biti ista ili slična, odnosno za kandidate koji će biti sudije ili javni tužioci ili predsednici sudova, da uvek sude po zakonu, časno i pošteno, da svoju funkciju shvate kao posao i da ga obavljaju odgovorno i efikasno. Sudije moraju građanima pružiti mogućnost da ostvare pravo na pravdu i na jednakost pred imperativnim propisima naše zemlje. Nemojte, gospodo, dozvoliti sebi da budete zapamćeni kao bivši režim po naručenom presuđivanju, po zloupotrebama položaja, po političkim ucenama i po nekim političkim ucenama i zbog toga i po donošenju naručenih presuda. Morate obezbediti poverenje građana u pravosudni sistem koji predstavljate. To su sve poruke za kandidate o kojima smo danas govorili. Što se tiče borbe protiv kriminala, verujem da će država u tome istrajati. Verujem da će Aleksandar Vučić državnim organima dati punu podršku da se uhvate u koštac sa mafijom i sa kriminalnim strukturama. Ostaje nam da sačekamo saopštenje koje je predsednik Aleksandar Vučić najavio, sa čime će upoznati građane, sa informacijama koje se tiču kriminogenih struktura, ali upoznati građane i o nekim pitanjima koja se tiču njegove lične bezbednosti, možda stranog uticaja na neka dešavanja u Srbiji, a, na kraju, videćemo i šta će istraga pokazati, ko je sve sarađivao sa mafijom, da li je i na koji način planiran atentat na predsednika Vučića, kakav je uticaj bivšeg režima, itd. Očekujem da država istraje u ovoj borbi, ali i u mnogim drugim borbama koje vodimo paralelno, za bolju ekonomiju, za razvijenu privredu, za bolji životni standard naših građana, pre svega za očuvanje mira i stabilnosti, u čemu, naravno, predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Srbije imaju bezrezervnu podršku narodnih poslanika poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“. Zahvaljujem.
Hvala. Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja, ili još neko ko nije iskoristio pravo, izvestioci ili predstavnici predlagača? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja, na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu ove odluke. Time završavamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. U skladu sa Poslovnikom, prvo ide postavljanje pitanja, odnosno traženje obaveštenja, a nakon toga će biti glasanje. Hvala vam. Hvala i našim gostima, odnosno predstavnicima predlagača. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskom sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 154 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Da, ali samo da vidim kojim redosledom. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.