Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 111 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 128 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sednici sprečen da prisustvuje sledeći narodni poslanik Milorad Stošić. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnogreda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 153, protiv – niko, uzdržanih – šest, nije glasalo – 11 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da je sastavni deo predloga zakona postao amandman narodnog poslanika Zorana Babića na član 2. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Obradović,Ivan Jovanović, Ljiljana Lučić, mr Božidar Đelić, Ljuban Panić i Maja Videnović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 31, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo – 140 narodnih poslanika od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milica Vojić Marković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 35, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 138 narodnih poslanika od ukupno prisutna 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Donka Banović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 27, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo – 145 narodnih poslanika od ukupno prisutna 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Obradović,Ivan Jovanović, Ljiljana Lučić, mr Božidar Đelić, Ljuban Panić i Maja Videnović i narodni poslanik Donka Banović, sa ispravkom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 39, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 136 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 145 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 155, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 19 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 174 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Sada pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 152, protiv – niko, uzdržanih – sedam, nije glasalo – 13 narodnih poslanika od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Druga tačka dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa DS. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 168, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo – pet narodnih poslanika od ukupno prisutnih 174 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa DS. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 103. stav 6. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u danu za glasanje. Prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Srđan Milivojević, na sednici 9. oktobra 2013. godine, u 10 časova i 20 minuta, ukazao je na povredu člana 88. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 154 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 174 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Miljenko Dereta, na sednici 9. oktobra 2013. godine, u 10 časova i 55 minuta, ukazao je na povredu članova 107. i 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 25, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 150 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na sednici 9. oktobra 2013. godine, u 11 časova i pet minuta, ukazao je na povredu člana 109, a u vezi sa članom 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 21, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 154 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Jadranka Joksimović, na sednici 9. oktobra 2013. godine, u 11 časova i osam minuta, ukazala je na povredu člana 109. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 66, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo – 96 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini.
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA PRIVREMENE STENOGRAFSKE BELEŠKE Prva sednica Drugog redovnog zasedanja (neredigovane i neautorizovane) Narodne skupštine Republike Srbije 10. oktobar 2013. godine (Treći dan rada) (Sednica je počela u 10.35 časova. Sednicom predsedava dr Nebojša Stefanović, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Dozvolite da utvrdimo kvorum. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u saliprisutno 103 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas četvrtak, na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici imaju pravo na traženje obaveštenja i objašnjenja u skladu sa Poslovnikom. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Hvala. Zatražio bih ovom prilikom od Ministarstva za rad i socijalnu politiku obaveštenje o reakciji na nezakonitu i politički motivisanu suspenziju radnika u Novom Pazaru. Radnici Direkcije za izgradnju grada Novog Pazara su stupili u potpuno opravdani i zakonit štrajk u trajanju od pet minuta, štiteći imovinu svog preduzeća od zloupotreba i zahtevajući svoje zarade i bolje uslove za rad. Umesto ispunjenja tih uslova, njih 14 je dobilo suspenzije. Ministarstvo za rad i socijalnu politiku je 17. maja ove godine naložilo poslodavcu, tj. Direkciji za izgradnju da isplati radnicima sve zarade i naknade, a rukovodstvo ovog preduzeća to nije učinilo. Ovo nije jedino javno preduzeće u Novom Pazaru koje je dovedeno do potpunog kolapsa i ovo nisu jedini radnici kojima su uskraćena prava koja im po Zakonu o radu pripadaju. Alarmantno stanje je u vodovodu, čistoći, sportskom centru. Regionalna televizija Novi Pazar je postala partijski bilten i putopis gradonačelnika Novog Pazara. Radnicima u Gradskoj upravi se izdaju nevažeće markice za zdravstvene knjižice, iako im po zakonu pripada zdravstveno osiguranje, oni su primorani da iz svog džepa plaćaju zdravstvene usluge u bolnicama. O ovome sam već upozoravao Ministarstvo rada i socijalne politike. Samo nekoliko dana pre početka grejne sezone katastrofa u gradskoj toplani je tolika da je samostalno privukla pažnju i naterala Ministarstvo energetike i ministarku Mihajlović da ovaj problem tretiraju kao posebno ozbiljan i posebno alarmantan u Srbiji. Gradske vlasti umesto da osećaju odgovornost za ovakvo stanje, oni postižu za diktatorskim metodama, obračunavajući se sa svima onima koji traže ono što im pripada. Sada pitam – šta da rade radnici iz drugih javnih preduzeća koji po sedam, osam meseci nisu primili plate, kojima se godinama ne uplaćuje penzijsko i zdravstveno osiguranje? Kome i na koji način oni da skrenu pažnju na katastrofu koju su gradske vlasti napravili u njihovim preduzećima? Zato tražim od Ministarstva za rad i socijalnu politiku da zaštite radnike u Novom Pazaru od samovolje gradskih vlasti, kako oni ne bi morali da štrajkuju i izlažu se riziku od suspenzija ili gubitka posla. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Uvaženi predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, postavio bih pitanje, odnosno zahtev za razjašnjenje Republičkom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje i Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike, kao nadležnom ministarstvu. Ono što je problem i što je bila jedna od tema na sednici Gradske skupštine grada Šapca, a što je veliki problem za ljude iz Šapca i okoline, to je situacija da od početka godine u Šapcu preko 500 ljudi je vodilo postupak za oslobođenje, odnosno za izlazak iz poljoprivrednog osiguranja, odnosno 500 porodica ima problem sa osiguranjem u Fondu PIO, a svi su oni zaduženi kao poljoprivrednici. Zato bih postavio nekoliko pitanja direktorki Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, a to je – koliko po poslednjim informacijama ima poljoprivrednih osiguranika na teritoriji Republike Srbije? Koliko je od tih lica vodilo postupak za istupanje iz evidencije Republičkog fonda PIO? Koliko je tih ljudi uspelo sa zahtevom za istupanje iz svoje evidencije i koji su najčešći razlozi koje poljoprivrednici navode kao razloge da istupe iz evidencije, odnosno registra poljoprivrednih osiguranika? Koliko lica koja su vodila taj postupak, odnosno koliko lica koja su osiguranici poljoprivrednici su u isto vreme u jednom domaćinstvu, odnosno da li Republički fond za penzijsko i invalidsko osiguranje zna koliko poljoprivrednih osiguranika plaća dva ili više puta doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje kao poljoprivrednici? Zašto sam postavio sva ova pitanja? Mi moramo da znamo koliko u Republici Srbiji, a u duhu ovih novih reformi koje su najavljene u našoj državi, koliko se lica bavi poljoprivredom, koliko lica može da izmiri doprinose za poljoprivredno osiguranje. Imamo situaciju da u isto vreme kada neko treba da uplati na nivou godine 80.000 dinara po jednom članu svoje porodice, on je korisnik i socijalne pomoći. Da li Republički fond PIO zna koliko lica koja su zadužena kao poljoprivrednici u isto vreme ostvaruju pravo na socijalnu pomoć preko Ministarstva rada, zapošljavanja i socijalne politike? Smatram da su naši poljoprivrednici u nejednakom položaju u odnosu na lica koja žive u gradu. Imate situaciju da mladi ljudi koji završe školovanje i ne nastave to školovanje na fakultetu sa 18 ili 19 godina, samom činjenicom života na selu bivaju zaduženi kao obveznici uplate poljoprivrednog doprinosa, bez obzira da li se oni zaista bave poljoprivredom i bez obzira na to da li oni od tog bavljenja poljoprivredom ostvaruju bilo kakve prihode. Imamo činjenicu da u jednom malom domaćinstvu u selu u okolini Šapca imate sedam članova porodice i sva četiri punoletna člana porodice su obveznici uplate doprinosa za Fond PIO. To na nivou godine podrazumeva obavezu od preko 320.000 dinara za jedno domaćinstvo. Ako pri tom uzmete sličnu porodicu koja živi u gradu, imate situaciju da oni nemaju nikakve obaveze. Postavlja se pitanje – da li je živeti na selu privilegija ili kazna i kako naš administrativni sistem gleda na to? Da li postoji mogućnost da se ovaj problem sagleda na jedan ozbiljniji i odgovorniji način i da se uđe u izmenu propisa o penzijskom i invalidskom osiguranju, kako bismo zapravo situaciju, odnosno činjenicu života na selu izjednačili sa činjenicom života u gradu? Napominjem da Fond PIO zadužuje kao poljoprivrednike sva ona lica koja žive na selu, punoletni su, bez obzira na to koliko imovine imaju, koliki im je posed i kojom se vrstom delatnosti bave. Ako oni žive na selu, a imaju više od 50 ari zemlje i pri tom se bave ili ne bave poljoprivredom, oni su obveznici, a ako imaju manje od toga, Fond PIO pretpostavlja da se oni bave pčelama, uzgojem meda, pečurkama, kalifornijskim glistama ili slično. Ja vas molim da u kratkom roku dobijemo te informacije kako bismo mogli na odgovarajući način da sagledamo njihov problem i rešimo ga. Napominjem da kada su ta lica obveznici Fonda PIO, oni su u isto vreme zaduženi i za uplatu zdravstvenog doprinosa, te samim tim ne mogu da imaju overenu knjižicu i ne mogu da se leče. Smatram da su im time uskraćena elementarna prava, pa tražim brz odgovor. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, imam nekoliko pitanja. Moje prvo pitanje je novoizabranom ministru poljoprivrede. Poljoprivreda Srbije je od početka ove godine izgubila preko 30 miliona evra, samo zato što država nije uložila sedam miliona evra u protivgradnu zaštitu. Procenjeno je da je šteta od grada preko 45 miliona evra i da je uloženo sedam miliona evra u protivgradnu zaštitu, bar 70% ove štete ne bismo imali. Od početka godine grad je oštetio skoro 70.000 hektara pod poljoprivrednim kulturama, a najmanje na polovini ovog zemljišta rod je potpuno uništen. Stradalo je tri puta više useva, nego što je to slučaj prošle godine. To su, naravno, ogromni gubici i alarmantni podaci na osnovu kojih bi država trebala da reaguje, jer SPO ovo govori ne prvi put, svaki put pre nego što na početku godine mi ove podatke iznosimo i ništa se ne dešava kada je u pitanju povećanje budžeta, upravo za ovakve namene. Naprotiv, konstantno se bavimo posledicama, a nikako preventivom, da bismo ovo sprečili. Ako imamo u vidu da je na uloženi jedan evro za protivgradnu zaštitu da se u kasu države vraća 10 evra, prosto je neverovatno da ovaj problem još uvek nismo rešili. Uskoro će pred nama poslanicima biti Predlog zakona o budžetu i smatram da je pravo vreme da o ovome konačno ozbiljno razgovaramo, da se sa ovakvom praksom prestane. Apsurd je još veći ako imamo saznanja da se daju subvencije za zasade koji nisu pokriveni zaštitnom mrežom koja nije u plastenicima, da faktički i ne postoji nikakva zaštita od grada. To je dodatno bacanje para i sa ovakvom praksom, naravno, da bi trebalo da se prestane. Moje pitanje je šta će Ministarstvo poljoprivrede učiniti da se ovakvo stanje, tj. ovakva praksa promeni? Drugo pitanje koje želim da postavim je, takođe, pitanje u vezi sa poljoprivredom, ali ga postavljam Ministarstvu pravde. Nakon dva i po meseca od održavanja vanredne Skupštine akcionara, novoizabrano rukovodstvo PP „Aleksa Šantić“ nije ušlo u krug preduzeća. Bivši direktor, Aleksandar Marotić, i dalje se ponaša kao da se ništa nije dogodilo. U sprezi sa svojim partijskim drugovima, na prvom mestu sa gospodinom Sinišom Lazićem, inače poslanikom u parlamentu, utiče na sudsku vlast i ne dozvoljava da se postupak protiv njega pokrene sa mrtve tačke. Naime, iako se u posedu AD „Aleksa Šantić“ nalazi 900 hektara zemlje, a ukupno se obrađuje 3.500 hektara, poslednji finansijski pokazatelji su izrazito loši i pokazuju da su zaduženja ovog preduzeća veća nego što je njihova celokupna imovina. Sudovi su posebna tema i zato se obraćam Ministarstvu pravde. Privredni sud se oglašava nenadležnim. U Osnovnom sudu se igraju igre bez granica, tj. igraju se igre sa istinom. Iako na sajtu APR jasno stoje imena novoizabranog rukovodstva koje je država izabrala, sudije, jedan za drugim traže izuzeće, tj. kupuju vreme. Verovatno po nalogu onih koji su ih u tzv. reformi pravosuđa i birali. Na kraju su predmet prebacili u Apatin, što je jedna smejurija i nonsens, jer je Aleksa Šantić selo u opštini Sombor, koje je i centar okruga. Verovatno više nemaju nikakve mogućnosti da rade ono što su do sada radili i ovo im je, da kažem, očajnički pokušaj. Obraćam se zato što u Šantiću vlada haos i u firmi i u selu. Huškaju se ljudi jedni na druge. Stanje je neodrživo. Čak se huškaju ljudi iz iste stranke jedni na druge. Zahtevamo hitnu reakciju državnih organa. Moje pitanje je šta će ministarstvo i kada učiniti da legalno izabrani državni organi uđu u državni posed i počnu konačno da rade svoj posao? O ovome ceo Sombor zna. Pričaju čak i oni koji trpe stravične pritiske, a dovoljno je pogledati krivične prijave i finansijski izveštaj i mislim da će sve biti jasno. Jednostavno, više nemam nikakvih mogućnosti da se sa ovom temom bavim kao poslanik. Jedino mi preostaje da budem na usluzi ministarstvu i da iznesem imena i prezimena ljudi koji se na ovakav način štite od kriminala i pokušavaju da što duže ostanu na pozicijama, ne bi li zatrpali sve ono loše što su radili. Ako mi dozvolite, moje treće pitanje je za ministra privrede i ministra finansija. Imali smo prilike da nedavno čujemo da nam slede mere za oporavak privrede, za oporavak ekonomskog stanja i moje pitanje je više nego konkretno. Ako ćemo svi, na prvom mestu poslanici i svi oni koji su birani od građana tj. koji se nalaze na pozicijama na kojima može da se odlučuje i da se čini neki boljitak za građane, pristati da imamo manje plate i da prvi pokažemo koliko ove mere utiču prvo na nas, zašto se dozvoljava da se pojedinci poput Srđana Srećkovića zapošljavaju u državnim preduzećima sa platom od nekoliko stotina hiljada dinara, sa zlatnim karticama i ko to dozvoljava u ovo vreme kada se svima plata smanjuje, a samo pojedincima se plata povećava? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, svi smo svesni dubine ekonomske krize u kojoj smo se našli kao društvo i svedoci smo napora koji Vlada ulaže da tu ekonomsku krizu amortizujemo i da što lakše i što bezbolnije kroz nju prođemo. Naravno da su takve mere uvek vrlo dramatične i nisu lake za izneti, ali ako smo svesni šta je cilj, onda ćemo prevazići i ovaj trenutak. Imala je Srbija i težih i bolnijih trenutaka u svojoj prošlosti. Međutim, moje pitanje je pitanje upućeno Ministarstvu finansija i ministru finansija. Naime, kriza nije nastajala kratko, ona traje već duži period i traje u celom svetu. Prenela se u Srbiju po sistemu spojenih sudova. Pre nekoliko godina u prethodnom sazivu vrlo transparentno i vrlo hvalospevno najavljivani su zaista napredni koraci uspostavljanjem tzv. ekonomske diplomatije. Ovo je pitanje koje sam postavljala i prethodnoj Vladi. Dakle, bez obzira koliko je javnost i tada svesna svog siromaštva, upozoravala da ekonomska diplomatija, dupliranje postojeće diplomatije koja već ima zadatak da se bavi i ekonomijom zemlje koju predstavlja, uvedeni su i ekonomski ambasadori koji su imali samo jedan zadatak, da budu ispostava Srbije u drugim zemljama. Naravno za to su bili plaćeni, odabrani na konkursu prema nekim svojim sposobnostima i da u Srbiju dovedu što više investitora i što više investicija, da će Srbiji posle toga zaista krenuti toliko dobro da će verovatno svi ostali prepisivati od nas taj recept. Recept nisu prepisale druge zemlje, zadržale su se na svojim diplomatskim predstavnicima onako kako su to i do tada radile. Mi nismo dobili neke efekte, barem ih u društvu uopšte ne vidimo i oni nigde nisu reklamirani i predstavljeni. Da ih je bilo, verovatno bi nam u javnosti bili pokazani, ali nas interesuje koliko se novca na ime ekonomske diplomatije odlilo iz ovog skromnog i siromašnog budžeta Republike Srbije? Koliko su oni koštali Srbiju, jer postoji u javnosti jedna spekulacija da su oni povučeni. Interesuje me da li su povučeni, ako jesu, koliko su do sada potrošili? Ako su još uvek tamo koliko nas osim, što nas interesuje koliko su do sada potrošili, koliko nas koštaju i koliki su konkretni i koji su konkretni efekti njihovog rada u inostranstvu? Očekujemo taj odgovor od Ministarstva finansija, očekujemo kompletnu analizu toga. To očekuje javnost Srbije. Mislim da će samo analiza tog segmenta novom ministru finansija pomoći da vidi kako se još lakše i još bolje može rešiti postojeća teškoća krize u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, imam nekoliko pitanja, prvo još jedan, kako često govore predstavnici najveće vladajuće stranke da izrazim svoju konsternaciju činjenicom da i dalje ostajemo jedina zemlja u savremenom svetu koja u proteklih pet godina nijednom ozbiljno u svom parlamentu nije raspravljala o ekonomskoj krizi i o najboljim merama za prevazilaženje uzroka te krize. Pre nekoliko dana su najavljene nove ekonomske mere. One su se kroz interpretacije ministara i najvećih funkcionera Vlade ova dva dana praktično raspale. Do te granice su relativizovane da zapravo mi u ovom trenutku i ne znamo šta će biti te mere. Liberalnodemokratska partija insistira da predstavnici Vlade, i to najviši politički predstavnici, oni koji politički vode tu Vladu, predsednik Vlade, premijer, prvi potpredsednik i oni koji su resorno zaduženi za ove mere, dođu u parlament i da ovde normalno razgovaramo. U javnosti je već stvorena neprihvatljiva atmosfera u kojoj se neprestano traži izjašnjavanje o tim merama, da zapravo u ovom trenutku i ne znamo šta su konkretne mere ili da ne možemo normalno da razgovaramo o tome zbog čega su one na toliko mnogo različitih načina selektivne. Postaviću nekoliko pitanja Vladi, pojedinim ministrima u njoj, kojima ću zapravo pokazati koliko je osnovni rezon na kojima su postavljene ove Vlade zapravo neodrživ. Ovo je prvo pitanje predsedniku Vlade i Vladi. Jutros smo videli ministra finansija u Vladi, gospodina Krstića, koji je direktno priznao da će Vlada preko ovog parlamenta, pretpostavljam dati novu garanciju za novo zaduženje „Srbijagasa“, uz obrazloženje da ne možemo da ostavimo ljude, počela je grejna sezona, da se smrzavaju. To je neljudska, nečasna ucena građana Srbije, a onda i ovog parlamenta, koja je ispod svakog nivoa. Dakle, moje pitanje je – šta je Vlada uradila za prethodnih 14 i po meseci da se situacija u „Srbijagasu“ promeni i da ne dolazimo u situaciju da im ponovo izdajemo garanciju verovatno od nekoliko stotina miliona evra? Kakva je šansa da uspe bilo kakva reforma, bilo kakvo stezanje kaiša ako se „Srbijagasu“ daje nova garancija? Prvo, ta garancija nije predviđena u budžetu. Nijedna ozbiljna suštinska reforma restrukturiranja „Srbijagasa“ nije preduzeta. Mene ne zanimaju medijske rasprave ministarke energetike i direktora „Srbijagasa“. Vi ste ista koalicija i rešite između sebe svoje probleme. Drugo pitanje – da li je Vlada pokrenula postupak za ukidanje posrednika u uvozu gasa? Nekoliko procenata provizije je nekoliko desetina miliona dolara svake godine direktnog gubitka. Već šest ili sedam godina je tako. Pre nego što zatraži od parlamenta novu garanciju za „Srbijagas“ kojom će se vraćati neki ranije uzeti krediti, a podsećam vas i Vladu Srbije da su to krediti koji se već danas naplaćuju uz kamatnu stopu koja je oko 10%, da li je pre toga Vlada preduzela neki korak da napravi ovu vrstu uštede? Drugo pitanje je vezano za jedno drugo javno preduzeće. Ono se zove „Železnice Srbije“. Usled najave Vlade o merama štednje generalni direktor „Železnica Srbije“ Dragoljub Simonović i članovi rukovodstva ovog preduzeća su prema informacijama koje imam 4. oktobra ove godine bili u poseti Vrbasu. Moje pitanje je upućeno ministru saobraćaja da nam se ovde obezbedi objašnjenje „Železnica Srbije“ – koji su bili poslovni razlozi da se ide u Vrbas devet dana pre održavanja lokalnih izbora i koliki su tačno troškovi tog putovanja i koji su tačno pozitivni efekti za „Železnice Srbije“ od tog putovanja koje je preduzeo direktor preduzeća koji ima godišnju subvenciju od oko 130.000 miliona evra? Kada raspravljamo o povećanju niže stope PDV sa 8 na 10%, kada govorimo o tome da će Vlada dići PDV na udžbenike za škole, na toplotnu energiju, na ogrevno drvo, na osnovnu hranu, onda da vidimo kako novac iz subvencije troše „Železnice Srbije“, najveći direktni korisnik subvencije iz republičkog budžeta u ovom momentu. Treće pitanje je vezano za pitanje pravednosti ovih mera. Stalno se priča o tome da ne postoje podaci. Proverio sam podatke Fonda PIO. U ovom trenutku ima oko 37.000 penzija u Srbiji koje su iznad ovog limita iznad 60.000 dinara. Razumem da su to stečena prava. Konačno, nemam ništa protiv tih ljudi. Oni su radili i zaradili tolike penzije. Ali, ako sada ulazimo u situaciju da se smanjuju sve druge plate onda makar Vlada duguje političko objašnjenje – zbog čega to ne važi i za ovu kategoriju primanja? To je 37.000 ljudi. Nije to tako malo, dok u isto vreme Fond PIO koji ima tri i po hiljade zaposlenih raspisuje tender. U ovom trenutku postoji tender u Fondu PIO gde naručuju fascikle i uslov tendera je da to moraju da budu žute, narandžaste, plave, crvene i ljubičaste fascikle. Da li možemo da dobijemo odgovor na pitanje, osim onog lakonskog, da je to pitanje kancelarijskog poslovanja – zašto je Fondu PIO bitno da ima baš ljubičaste fascikle?
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kao i ostale mere za decentralizaciju Srbije neposredni izbor za gradonačelnika jača lokalnu samoupravu kao ustavno pravo građana, jača participaciju građana i njihovo osećanje pripadnosti svome gradu, kao što iskustvo i politička praksa pokazuju da je odlučujući doprinos lokalnom i regionalnom ekonomskom razvoju. Zbog toga u ime poslaničke grupe URS svih članova i volontera URS, kao i više od pola miliona građana Republike Srbije koji su svojim potpisima dali podršku zakonodavnoj inicijativi URS za decentralizaciju Srbije, pitam Vladu Republike Srbije integralno – da li je spremna da podrži povratak u skupštinsku proceduru našeg Predloga zakona za neposredan izbor gradonačelnika? Naravno da je ovo pitanje apel i naravno da je taj apel orijentisan pre svega na političku volju skupštinske većine, što je odlučujuće, ali smatramo da u tom zahtevu ima dovoljno prostora za svaku od poslaničkih grupa i svakog narodnog poslanika pojedinačno da mu se pridoda i pozitivno odazove. Da vas podsetim, pre dve godine URS su pokrenuli najveću zakonodavnu inicijativu građana u istoriji srpskog parlamentarizma prikupivši više od pola miliona potpisa građana Srbije za paket zakona o decentralizaciji Srbije. U tom paketu nalazio se i Predlog zakona o neposrednom izboru gradonačelnika i predsednika opština u Srbiji. Naš tadašnji koalicioni partner, većinski i sa nama vladajuća DS nije želela u tom trenutku da podrži usvajanje ovog zakona. Nije teško razumeti ni motivaciju koja je bila politička i verovatno zasnovana na proceni da će autoritet tadašnjeg predsednika Republike, njegov lični šarm, lista sa imenom DS i na lokalnim izborima biti snažnija preporuka od autoriteta lokalnih kandidata. Međutim, ni opoziciona SNS tada, iako je baš kao i mi imala i interes da zagovara neposredni izbor gradonačelnika nije želela da tom predlogu da podršku, pretpostavljamo, opet razumljivo, da ne bi učestvovala zajednički u inicijativi vladajuće stranke URS, jer je tada SNS bilo stalo do izrazitog opozicionog karaktera. Prošle su dve godine i odnosi ovih političkih partija prema pitanju neposrednog izbora gradonačelnika su se potpuno promenile, ne zbog odluka partijskih skupština, kongresa već zbog zamene na poziciji vlasti. Sada opoziciona DS čini nam se jasno uviđa prednost neposrednog izbora gradonačelnika. Ne mislimo da je vladajuća SNS izgubila sluh za to pitanje, ali je eksplicitno poručila da se povodom lokalnih izbora u gradu Beogradu zakon ne bi valjalo menjati i ne bi trebalo da se menja neposredno pre održavanja izbora, što je istinito. Zbog toga URS čine jedan kompromis u svom zakonskom predlogu, uvažavajući inicijativu DS slične vrste, iako želimo i neposredan izbor predsednika opština, kada se za to budu stekli uslovi. U našem zakonskom predlogu će se govoriti o neposrednom izboru gradonačelnika, za sada, a u skladu sa inicijativom SNS o nemenjanju pravila igre uoči izborne utakmice, u prelazne i završne odredbe našeg predloga unosimo normu, da zakon stupa na snagu godinu dana nakon donošenja. (Predsedavajući: Vreme.) Pozivam vas da podržimo ovaj predlog, jer on ne zagovara prednost ni jedne liste, ni pred jedne lokalne izbore u Srbiji, već unapređuje politički sistem. I poslednja rečenica, ne popravlja poziciju niti jednog kandidata, nego poziciju građanina u političkom sistemu Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje ministru pravde. Naime, 1. oktobra je počeo da se primenjuje novi Zakonik o krivičnom postupku i pored niza novina koje taj zakonik unosi, on je predvideo i postojanje tužilačke istrage. Moram da napomenem da je od prošlog utorka predviđeno tako u zakonu, da umesto istražnih sudija koje su do sada sprovodile istragu, to čine državni tužioci i njihovi zamenici. Primena tog zakona, o čijim lošim rešenjima, protivustavnim rešenjima sam ja u ovom parlamentu govorila mnogo puta do sada, već sa na samom svom početku izaziva ogromne poteškoće i ogromne probleme. Naime, sudije i sudovi, odnosno tužioci i tužilaštva, nisu spremni za primenu ovog zakonika. Ja mogu da kažem samo jedan primer, ono što se desilo u najvećem sudu, Osnovnom sudu, radi se o Prvom osnovnom sudu u Beogradu. Do kraja prošle nedelje nisu čak bile određene ni sudije za prethodni postupak. Onda se sa pravom postavlja pitanje ko je umesto njih odrađivao, primera radi, rešenje o određivanju pritvora. To je jedno vrlo važno pitanje koje dovodi u sumnju to da li se takav zakon, koji smo mi izglasali ovde, poštuje ili ne. Mnogo važnije pitanje je – da li su tužioci spremni za postupanje po novim pravilima Zakonika o krivičnom postupku, s obzirom da se obim njihovih nadležnosti i te kako uvećava. Postavlja se, takođe, novo pitanje – koliko su obuka, edukacija, seminara, simulovanih suđenja prošli tužioci i da li su oni u ovom trenutku spremni i sposobni da preuzmu tako veliki profesionalni izazov. Po mojim informacijama, u Prvom osnovnom tužilaštvu u Beogradu bilo je održano i organizovano svega dva predavanja, to je negde krajem juna, od svega par sati, što lično smatram da, ne da je nedovoljno, nego je više nego nedovoljno da govorimo uopšte o tome, da će tužioci, nakon svih ovih nadležnosti koje im stoje na raspolaganju po novom zakonu, biti spremni da kvalitetno rade svoj posao. Moram da podsetim da su tužioci do sada imali poprilično pasivnu ulogu, da će novim Zakonom o krivičnom postupku oni imati i te kako aktivnu ulogu, da će sprovoditi istrage, da će imati mnogo aktivniji odnos na glavnom pretresu. Onda se postavlja pitanje – da li će oni biti tako neobučeni i neiskusni u mogućnosti da kvalitetno obave zadatak koji pred njima stoji. Odgovorno tvrdim da će njihovo neiskustvo i nespremnost biti jedan u nizu razloga koji će dovesti do zastoja u postupanju. Postavlja se takođe novo pitanje – da li su obezbeđeni materijalno-tehnički uslovi za primenu novog Zakonika o krivičnom postupku. Do sada istragu u Prvom osnovnom sudu je radilo 22 istražnih sudija i još toliko saradnika. Moram da podsetim da su svi oni mahom saslušavali svaki dan. Sada iz Prvog osnovnog suda u tužilaštvo odlazi negde oko devet hiljada predmeta. Sa razlogom sam zabrinuta i postavljam pitanje – kako će biti moguće da 70 ljudi koji su radno aktivni u Prvom osnovnom tužilaštvu, kako će moći tih devet hiljada predmeta da reše u roku od šest meseci, kako po zakonu stoji, ukoliko na raspolaganju imaju samo jedan dan nedeljno za saslušanje. Moje pitanje je u isto vreme i odgovor – materijalno-tehnički uslovi za primenu novog Zakonika o krivičnom postupku nisu obezbeđeni, a kako da budu obezbeđeni kada tužioci nemaju na raspolaganju ni prostorije za saslušavanje. Od tužilaca se takođe očekuje da u isto vreme, u toku jednog dana, i saslušavaju u istrazi i budu aktivni na glavnom pretresu i dežuraju ukoliko se nalaze na spisku za dežurstva. Onda se postavlja jedno jako logično pitanje za koje će praksa pokazati da je vrlo često, a to je – kako je moguće da jedan tužilac u isto vreme fizički bude prisutan na različita mesta? To je situacija koju ćemo imati u najbližoj budućnosti. Ukoliko je, recimo, tužilac zakazao saslušanja u istrazi, u tom istom danu on mora da bude prisutan i na glavnom pretresu, ukoliko je sudija zakazao predmet koji se po hitnosti zakazuje i koji je pritvorski predmet. To su pitanja na koja moramo da dobijemo odgovore, a praksa još uvek nije razvijena. Da ne bih prekršila vreme, postaviću na kraju jedno pitanje. Na osnovu svega ovoga što sam ja sada iznela, više je nego izvesno da danas nemamo obučene, nemamo iskusne sudije, da imamo vrlo mali broj ljudi koji su zaposleni u tužilaštvu, s obzirom na ogroman obim nadležnosti koje se novim zakonom stavljaju u rad. Sa druge strane, nemamo obezbeđene materijalno-tehničke uslove i izvesno je da će doći do ugrožavanja efikasnosti i do odugovlačenja postupka u krivičnom postupku. Postavljam svoje pitanje ministru pravde. Prvenstveno me zanima, s obzirom da je ovo već izvestan scenario… (Predsedavajući: Vreme.) … - šta će Ministarstvo pravde da uradi da taj ishod spreči?
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovane kolege, postavljam pitanje Ministarstvu rada i socijalne politike, s obzirom da se sektor na koji se pitanje odnosi nalazi u tom ministarstvu, logično je da postavimo pitanje resornom ministru, a odnosi se na to da rad Sektora za boračko-invalidsku zaštitu unutar Ministarstva rada i socijalne politike u poslednje vreme se sveo na sprovođenje tihe revizije prava boračko-invalidske zaštite, pre svega na vojne invalide. Naime, nekoliko stotina, da na kažem hiljadu građana naše države, koji su ostvarili pravo na vojnu invalidninu, polako gube ta prava donošenjem rešenja ovog sektora, pre svega kao drugostepenog organa, ukidajući rešenja, ukidajući prinadležnosti, samim tim ukidajući i invalidnine, a to je nešto što je osnovna egzistencija tih ljudi. U Zakonu o boračko-invalidskoj zaštiti ne postoji mogućnost da se vrši revizija, da se stečena prava ukidaju. Međutim, načelnim ministarstva, gospodin Ljubiša Veličković, kršeći sve moguće norme i zakone, jednostavno potpisuje rešenja, ljudi ostaju bez prinadležnosti, ostaju bez invalidnina. Na Upravnom sudu gde pokreću sporove, gotovo svi do jednog dobijaju nazad ta ista prava, te iste invalidnine, a samim tim država Srbija i budžet Republike Srbije se šteti u velikoj meri, plaćajući se sudski troškovi, advokatske usluge itd. Tražim od ministra da mi odgovori – šta će učiniti kako bi se u ovaj sektor uveo red, kako bi se primenjivao zakon i zakonski propisi, a ne ovlaš donosila rešenja i odluke? Drugo pitanje odnosi se isto na Ministarstvo rada, pre svega je za ministra – dokle je stigla istraga vezana za izgradnju stanova za ratne vojne invalide i porodice palih boraca? Pre tri, četiri godine završen je projekat gde je Vlada Carevine Japana donirala Vladi Srbiji šest miliona dolara, da se izgradi preko 300 stanova za porodice palih boraca i ratne vojne invalide. To je u velikoj meri urađeno, međutim, gotovo većina od tih stanova sada zvrje prazni, zbog toga što je pre svega rad na tim stanovima rađen na jedan divlji način, neprimeren za stanovanje, malih kvadratura itd, a da ne pričamo o samoj podeli, kako je diskriminatorski napravljen pravilnik koji je ranije ministarstvo usvojilo i koje je onemogućio sve građane Republike Srbije, pre svega one koji su rođeni u Srbiji, da mogu uopšte da konkurišu na takav jedan konkurs, kako bi dobili stan i rešili svoje stambeno pitanje. Naravno, upoznat sam da je MUP u toku sprovođenja aktivnosti, kada je u pitanju istraga oko ovoga, oko kvaliteta i oko načina kako je to rađeno. S obzirom da se radi o 12 gradova u Srbiji, postavljam pitanje ministru – kada, kako i dokle se stiglo u ovoj istrazi? Treće pitanje postavljam predsedniku Skupštine Republike Srbije, gospodinu Nebojši Stefanoviću. Ono je na neki način vezano i za ova prethodna dva pitanja. Ono glasi – kada će na dnevni red skupštinskog zasedanja da postavi zakon o boračko-invalidskoj zaštiti? Jedina smo država u regionu koja nema na pravi način rešenu zaštitu boraca invalida i porodica palih boraca iz proteklih ratova, već se oslanjamo na Zakon iz 1998. godine, koji u velikoj meri obesmišljava sve ono što su ti ljudi radili braneći ovu državu. Taj zakon stoji već godinu i po dana u proceduri. On je obnavljan, naravno, u ovom novom sazivu. Ovaj zakon su podržali i građani Srbije sa 30.100 potpisa, kao inicijativom građanskom, plus mojim potpisom kao predlagača zakona. Prema tome, na odgovor na prošlo pitanje gospodina Stefanovića da će se utvrditi prioriteti donošenja zakona u ovom parlamentu, očekujem da i ovaj zakon u narednom periodu u što skorije vreme bude na dnevnom redu, a samim tim i sva ova prethodna pitanja koja se postavljaju iz ovog domena jednostavno će izgubiti smisao jer će sve biti zakonski uređeno i transparentno, vidljivo za sve građene Srbije, a pre svega u korist korisnika boračko-invalidske zaštite. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovane koleginice i kolege poslanici, moje pitanje je upućeno ministru poljoprivrede. Naime, 22. januara ove godine, kada smo raspravljali o podsticajima u poljoprivredi, tadašnji ministar gospodin Knežević je najavio izradu nacionalne strategije u poljoprivredi, izjavivši da je ona upravo u toku. Od tada više ništa nismo čuli o tome. Interesuje me da li je u opciji novog ministra stvarno izrada te strategije i kada će ona biti pred Skupštinom? Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imam nekoliko pitanja za sve ministre u Vladi Republike Srbije. Pre neki dan čuli smo nove mere štednje Vlade Republike Srbije, koje trebaju da ne znam koliko novca obezbede u budžetu Republike Srbije. Juče smo imali priliku da u praksi vidimo kako izgledaju nove mere štednje. Sto automobila Vlade Republike Srbije i javnih preduzeća, sa sve rotacionim svetlima, od kojih bar pet šestina nema pravo na ta rotaciona svetla, uputilo se u Vrbas. Stotinu automobila puta 45 litara goriva, koliko je potrošio prosečan automobil od 4000 kubika do Vrbasa, puta 152 dinara, koliko košta litar goriva, puta osam vikenda, koliko se to već bez prekida radi, iznosi pet i po miliona dinara. U državi Srbiji, u kojoj nema para za stentove, nema para za citostatike, ima para za kampanju SNS o trošku građana Republike Srbije. Čemu onda onaj igrokaz i skeč prvog potpredsednika Vlade, Aleksandra Vučića, koji na istoj sednici kaže – neće vam proći ona putovanja, ovo pod stavkom osam neće proći? „Šta rade ovi pripadnici BIA, zašto idu u Koreju?“ Pa valjda da nađu predavače za akademiju bezbednosti. Ali, zašto idu svi u ovolikom broju u Vrbas, to ne znamo i taj odgovor dobili nismo. Nažalost, ne samo da je kompletna Vlada o trošku građana Srbije, a za račun SNS, u vidu kaznene ekspedicije, posetila Vrbas, već danas tamo odlazi i predsednik svih građana Republike Srbije, kako voli da kaže, Tomislav Nikolić. Imam pitanje i za njega. Zašto on danas odlazi u Vrbas? Da pojača kampanju SNS, jer ga na ulazu u Vrbas čeka bilbord „Dobrodošli, predsedniče, vaša SNS“. Gde je tu Agencija za borbu protiv korupcije da vidi kako se troše pare poreskih obveznika?Da li su zbog toga mere štednje? Da li je zbog toga politika tupih noževa posle politike zarđale kašike? Moram da vam kažem da građani Srbije i građani Vrbasa to vide, ali zahtevam da to vidi i Agencija za borbu protiv korupcije. Imam pitanje za Agenciju za borbu protiv korupcije – šta će preduzeti ljudi koji rade u Agenciji za borbu protiv korupcije i da li će pratiti troškove kampanje lokalnih izbora u Vrbasu? Smatram da je ovo jedno neracionalno arčenje para građana Republike Srbije u trenutku kada se sa mukom Srbija udružuje da skupi novac za naše mlade ljude koji su nastradali u Americi, kada opravdano otac tog mladog čoveka pita – bilo je para za Miladina Kovačevića, a za mog sina nema novca, kada ljudi u Vrbasu čekaju da se ugrade stentovi, čekaju na red da stignu citostatici. Da li će tim građanima Vrbasa biti bolje kada vide karavan od 100 blindiranih vozila sa rotacionim svetlima u Vrbasu? Da li će tim građanima biti lakše da podnesu zdravstvene tegobe, dok se nalaze na beskrajnim redovima za čekanje, kada vide kolonu od 100 blindiranih automobila koju predvodi Aleksandar Vučić, koji hoće da uštedi? Ako hoćete na takav način da štedite, onda nemojte to da radite u interesu građana Srbije, već kažite dato radite u interesu vaše stranke. Da ne govorim o onoj vanrednoj konferenciji za novinare u FK „Crvena zvezda“, gde ste u ponoć doveli Dragana Džajića i onda smo videli kako izgleda stabilizacija prilika u „Crvenoj zvezdi“, ali ste i tu „Crvenu zvezdu“ odveli u Vrbas da igra fudbalsku utakmicu. Ovo viđeno nije u istoriji parlamentarizma. Podvlačim još jedanput – nadam se da Agencija za borbu protiv korupcije to vidi. Naravno, očekujem da tu bude i neizostavni Aca Lukas. Samo ću vas podsetiti, kada je bila kampanja u Zaječaru, nisu mogli policijski presretači da se nazaustavljaju vaših blindiranih džipova koji su jurili preko 200 na sat, sa sve rotacijom na koju nisu imali prava. Je li lažem? Pa pogledajte izveštaje o zaustavljanju Saše Mirkovića na auto-putu kod Jagodine. Lično sam svojim očima video. Da vam ne pričam koliko je juče blindiranih automobila letelo 200 na sat da bi siglo na vreme na početak kampanje u Vrbas. Zahtevam odgovor Agencije za borbu protiv korupcije na pitanje – da li su propraćeni troškovi kampanje i šta radi predsednik Republike i svih građana, Tomislav Nikolić, danas u Vrbasu i o čijem trošku tamo putuje? Hvala.
Reč ima Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Moje poslaničko pitanje je upućeno Ministarstvu zdravlja, a odnosi se na naše kolege zdravstvene saradnike, stručnjake iz oblasti kliničke hemije i laboratorijske medicine. Pitanje glasi – kada će biti zakon o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, „Službeni glasnik Republike Srbije“ 057 iz 2011. godine, čl. 198a i 198b, koji se odnose na izdavanje licenci za zdravstvene saradnike zaposlene u medicinskim laboratorijama sa visokim obrazovanjem? Da li ovaj profil visokoobrazovnog kadra radi na istim poslovima kao i lekari i farmaceuti? Ako radi, kada će biti sagledani u pogledu validacije rezultata tretmana, što se tiče kolega zdravstvenog profila, platnog razreda, izdavanja licenci, osećaja mobinga itd? Budući da težimo evropskim standardima u svim sferama života, nadam se da će i u ovoj sferi biti uveden evropski standard, a to je standard multidisciplinarnosti. Dalje bih pitala, pre sedam dana lično sam videla u Vrbasu gospodina Pajtića i bivšeg gradonačelnika Beograda, gospodina Đilasa, kao i pokrajinske funkcionere sa službenim automobilima i obezbeđenjem, pa pitam - da li su troškovi boravka pomenutih funkcionera DS finansirani iz pokrajinskog budžeta Vojvodine ili iz gradskog budžeta Grada Beograda? Jako mi je drago što je moj kolega iz DS, Milivojević, bio na skupu u Vrbasu, pa je nešto čuo i naučio od prvog potpredsednika Vlade, gospodina Aleksandra Vučića. Na kraju bih rekla, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, danas je Svetski dan mentalnog zdravlja. Svetski dan mentalnog zdravlja je trenutak da se podsetimo potrebe za psihijatrijskom reformom i humanijim tretmanom psihijatrijskih pacijenata, što je pre nekoliko godina započeto u Nišu. Srpska napredna stranka snažno podržava reformu i zalaže se za uvođenje koncepta zaštite mentalnog zdravlja u zajednici. Hvala.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milorad Stošić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača dr Rasima Ljajića, potpredsednika Vlade i ministra spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, pozvao da sednici prisustvuju i Stevan Nikčević i Stefan Lazarević, državni sekretari u Ministarstvu spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, mr Ljiljana Stanković, Dušan Protić i Bojana Todorović, Jelena Marjanović i Nebojša Vasiljević, pomoćnici ministra spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, Milan Dobrijević, načelnik u Ministarstvu za spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, Jasmina Roskić, načelnik u Odeljenju u Ministarstvu za spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija i Ljiljana Milić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu za spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija i Jasmina Kostić, savetnik u Ministarstvu za spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija. Nastavljamo rad zajedničkim načelnim jedinstvenim pretresom o predlozima zakona iz tačke 2. do 8. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i zajednički pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkom 2, 3, 4, 5, 6, 7. i 8, a pre otvaranja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, koji imate u prilogu. Raspoloživo vreme imate u materijalu. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti; Predlogu zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o osnivanju mešovite komisije za trgovinu, ekonomsku i naučno-tehničku saradnju. Da li predsednik predlagača dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar spoljnje i unutrašnje trgovine i telekomunikacija žele reč? (Da.) Izvolite gospodine ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste čuli pred vama su izmene dva zakona, donošenje dva potpuno nova zakona i tri zakona o ratifikaciji. Dozvolite mi da vrlo kratko dam objašnjenje nekih zakonskih predloga o kojima danas raspravljamo. Prvi zakon o posredovanju i prometu i zakon o nepokretnosti, donosimo potpuno novi zakon, da je ovo oblast koja do sada nije bila pravno uređena iako procene govore da se nekih 110 milijardi dinara na godišnjem nivou, da je ukupna vrednost tržišta nepokretnosti. Da su takođe procene da jedna polovina, do dve trećine otpada na nelegalan promet ili promet koji nije registrovan, radi se o legalnim agencijama koje posluju na tržištu. Mi u Srbiji danas imamo oko 300 privrednih subjekata koji posluju na tržištu nepokretnosti kao i 800 preduzetnika, a broj agencija koje nelegalno posluju pretpostavlja se da je značajno veći. Iz ovoga se jasno vidi da država nema podatke, čak ni o ostvarenim transakcijama, da ne govorim o šteti koja se time pričinjava za budžet Republike Srbije zbog ne naplaćivanja prihoda, a takođe i ogromne novčane transakcije nisu ni na koji način u okviru legalnih novčanih tokova. Prema tome postojala je potreba da se na jedna celovit način uredi ova oblast donošenjem ovakvog zakona čiji je osnovni cilj da se obezbedi pravna sigurnost za građane i pravna lica u korišćenju usluga posrednika u prometu i zakupu nepokretnosti. Drugim rečima, zakonodavaca je nastojao i nastoji da uvede red pre svega u rad agencija na tržištu, pri tome poštujući sve standarde EU u ovoj oblasti iako je to moram da kažem, ovo je jedna od oblasti koja nije u obavezi kada se radi harmonizacija sa EU jer ovo je ste pre svega obaveza nacionalnih zakonodavstava zemalja članica EU, ali postoje odgovarajući standardi koje sve zemlje poštuju. Na ovaj način mi nastojimo takođe da smanjimo crno i sivo tržište koliko je god to moguće, a sa druge strane da olakšamo i rad agencijama koje legalno posluju na tržištu. Mi verujemo da ćemo donošenjem ovog zakona povećati konkurentnost i konkurenciju na tržištu među privrednim subjektima koji se bave prometom nepokretnosti čime se stvaraju koliko toliko i uslovi za dolazak stranih investicija i ulagača. Vrlo kratko ću govoriti o nekim zakonskim rešenjima. Jedna od osnovnih zakonskih rešenja tiče se uslova za obavljanja delatnosti i ovim se precizno definiše da poslove posredovanja mogu obavljati samo privredni subjekti, dakle, preduzetnici i privredna društva koja su upisana u registar posrednika. Dakle, uvodimo registar posrednika koji će se voditi u ministarstvu, redovno ažurirati i da će svaki učesnik na tržištu, da li je to kupac, zakupodavac, prodavac moći da vide koje su agencije legalne koje posluju u skladu sa zakonima ove zemlji i naravno sa ovim zakonom koji verujem da ćemo doneti. Takođe, da bi preduzetnik obavljao poslove posredovanja mora on ili lice koje radi kod njega da ima položen stručni ispit za poslove posredovanja. Ono što jeste važno sa stanovišta pre svega kupaca i zakupodavaca i svih drugih učesnika na tržištu. Ovim će zakonom posrednik biti u obavezi da uplaćuje godišnju premiju osiguranja za eventualnu štetu koje obavljanjem poslova posredovanja može pričiniti nalogodavcu. Videćete u zakonskom predlogu postoje tačni iznosi uplaćenih sredstava osiguranja koje more da obezbedi posrednik da bi mogao da bude upisan u registar. Nakon donošenja zakona u roku od šest meseci je potrebno doneti podzakonska akta. Radi se o sedam pravilnika koje će ministarstvo biti u obavezi u roku od šest meseci da donese. Međutim, postoje određene odredbe zakona koje će imati odložen početak primene. Pretpostavljate, radi se o onim delovima koji se tiču upisa u registar i plaćanja osiguranja. Te odredbe zakona će stupiti na snagu 18 meseci kasnije, pretpostavljamo da je to dovoljno vreme koje smo dali agencijama da se prilagode novim uslovima poslovanja. Prvi pokušaj da se donese ovaj zakon bio je još 2009. godine, zatim 2011. godine i tada su vođene javne rasprave gde nije bilo saglasnosti onih koji su direktno bili zainteresovani za donošenje ovog zakona. Sada smo imali dvomesečnu javnu raspravu takođe uz učešće velikog broja zainteresovanih strana. Predlog zakona je prosleđen na 119 adresa, stručnoj javnosti, različitim organizacijama, agencijama koje se bave ovim poslom, nevladinim organizacijama, drugim državnim institucijama. Dobili smo 42 predloga sa sugestijama. Dobar deo tih predloga je uvršćen u tekst predloga ovog zakona. Što se tiče Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, ovo je Zakon koji je takođe bio usvojen na Vladi Republike Srbije, u januaru 2012. godine i prosleđen Skupštini, ali je zbog izbora bio povučen iz skupštinske procedure. Sa više pravno-tehničkim izmenama imate tekst zakona pred vama, koji je bio već jednom usvojen na Vladi Republike Srbije. Tada se pokazalo da je Srbija jedina zemlja u regionu koja još uvek ima zakon iz bivše državne zajednice Srbija i Crna Gora, a to je bio zakon koji je regulisao oblast spoljne trgovine, naoružanja, vojne opreme i robe dvostruke namene. Sve druge zemlje su donele posebne zakone, razdvojili su trgovinu robom dvostruke namene od trgovine naoružanjem i vojnom opremom. Ovim zakonom to činimo i mi. Sa druge strane, bila je evidentna potreba da se ovaj zakon uskladi sa standardima EU i odgovarajućim konvencijama i pravilima kojima je Srbija ili pristupila ili namerava da pristupi. Prema tome, prvi zakon je donet 2005. godine na nivou državne zajednice i bio je praktično novost u tom smislu što je prvi put oblast trgovine, naoružanja i vojne opreme izdvojena iz vojnog u civilni sektor, odnosno prebačena iz Ministarstva odbrane na Ministarstvo trgovine. Suština ovih izmena, pored ove harmonizacije o kojoj sam govorio, s jedne strane sa standardima EU a s druge strane sa međunarodnim konvencijama i sporazumima, jeste da se obezbedi čvrst sistem kontrole u ovoj oblasti i eliminiše mogućnost neželjenih izvoza i trgovine ovim proizvodima. To je bio jedan od osnovnih zahteva i EU. Reći ću nešto i o novim zakonskim rešenjima u odnosu na važeći zakon u ovoj oblasti. Naime, uvodi se pojam sveobuhvatne klauzule, koja je definisana na savremeni način. Šta to praktično znači? To znači da se proširuje lista roba koje mogu služiti dvostrukoj nameni i za koju se mora tražiti dozvola nadležnih institucija. Ovo je bila jedna od odredbi na kojoj je posebno insistirala EU. Uvodi se obaveza pribavljanja dozvole za pružanje brokerskih usluga i usluga tehničke pomoći. Rok važenja dozvole je bio i do sada na godinu dana, a sada se ostavlja mogućnost automatskog produženja na još šest meseci, što je takođe novina. Rok za odlučivanje po zahtevima za izvoz je 10 dana od dobijanja posebne saglasnosti Ministarstva trgovine. Dakle, ukupan rok da se odgovori na zahtev jeste mesec dana, a u tom roku moraju da daju svoje saglasnosti Ministarstvo odbrane, Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo spoljnih poslova i BIA. Od tog dana, u roku od 10 dana Ministarstvo spoljne trgovine mora da da konačno rešenje odnosno dozvolu za izvoz odnosno uvoz. Novina je što se uvodi mogućnost da je u određenim situacijama moguće po skraćenoj proceduri i bez pribavljanja svih saglasnosti nadležnih organa izdati dozvolu, a to su situacije kada se izvozi ili uvozi roba za potrebe Republike Srbije ili druge države ili kada se radi o pružanju humanitarne pomoći ili donacijama u hitnim slučajevima. Takođe, novina je da pored odbijanja i oduzimanja izdatih dozvola, uvedena je i mogućnost izmene već izdate dozvole. Ostala rešenja su manje-više rešenja koja su preuzeta iz važećeg Zakona u ovoj oblasti. Moram reći da su u izradi zakona učestvovali predstavnici Evropske komisije. Kao što sam već naglasio, imali smo apsolutnu saglasnost na rešenja, jer su u skladu sa važećim standardima EU kao i važećim konvencijama u ovoj oblasti. Što se tiče izmena Zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije, radi se o izuzetno važnom zakonu i to ne treba posebno da naglašavam. Prvi zakon u ovoj oblasti donet je 2005. godine, kada je uspostavljena i Komisija za zaštitu konkurencije kao nezavisno regulatorno telo. Posle četiri godine rada, donet je novi Zakon o zaštiti konkurencije, 2009. godine, gde su Komisiji pojačane nadležnosti u smislu instrumenata i mehanizama kojima Komisija može da interveniše u slučaju povreda konkurencije na tržištu. Međutim, i sada, četiri godine posle primene ovog drugog zakona, uočene su neke nejasnoće, prepreke, problemi, pre svega u funkcionisanju Komisije. Poslednji izveštaj Evropske komisije naglasio je upravo probleme u njenom funkcionisanju i ukazao na neke odredbe Zakona koje treba izmeniti. Mi na ovaj način u potpunosti te prepreke otklanjamo. Ovde imamo tri grupe izmena. Prva se tiče usklađivanja sa direktivama EU, druga se odnosi na procesna pitanja koja će povećati efikasnost rada Komisije i treća grupa izmena se odnosi na jačanje kapaciteta same Komisije. U prvoj grupi izmena koja se tiču usklađivanja sa primedbama Evropske komisije koje su istaknute u godišnjem izveštaju, prva izmena tiče se roka zastarelosti i vođenja postupka pred komisijom i on će biti produžen sa tri na pet godina. U praksi se pokazalo da je rok od tri godine često nedovoljan, zbog vođenja složenih postupaka, pribavljanja često obimne dokumentacije, da su pojedini predmeti bili jako kompleksni i sada smo praktično tu nepravilnost, nejasnoću ili primedbu otklonili time što rok sa tri produžavamo na pet godina. Ovaj rok se obnavlja sa svakom radnjom u postupku, ali može najduže da iznosi 10 godina od vremena povrede. Takođe, precizira se definicija dominantnog položaja učesnika na tržištu. Vi znate da je do sada rešenje iz zakona bilo da neki od učesnika na tržištu, ukoliko ima 40 i više posto učešća, da se smatra da ima dominantan položaj. Novim zakonskim rešenjem ovo će biti samo jedan od parametara i da neko ko ima i manje od 40 može da ima dominantan položaj, kao i ako neko ima više od 40, ne mora da ima dominantan položaj, jer će uzeti u obzir i ostali parametri, kao što je finansijska snaga učesnika na tržištu, tehnološke prednosti, struktura tržišta i još neki parametri za koje će svi zajedno donositi odluku o dominantnom položaju na tržištu. Ovim izmenama otklanja se i mehanizam naplate zatezne kamate na teret sredstava komisije. Do sada je komisija u slučaju obaranja njenih odluka na sudu vraćala novac koji je oduzela, i ne samo to, vraćala je iz svojih sredstava i kamate. Evropska komisija je smatrala da to utiče na nezavisnost komisije, čak otežava njen rad i ovo je bila jedna od vrlo čestih primedbi koje smo mogli da čujemo u proteklom periodu. Dakle, sada se sredstva za kamate naplaćuju iz budžeta a ne sredstava komisije. Namera je da se poveća odgovornost komisije u donošenju odluka. Rok za sprovođenje postupka i ispitivanje koncentracije po službenoj dužnosti produžen je sa tri na četiri meseca. Pretpostavljate da je isti razlog, što se vrlo često ukazuje potreba za sprovođenjem složenih ekonomskih analiza za koje je potrebno mnogo više vremena od ova tri meseca, što je bilo do sada. Takođe, novina što se teret dokazivanja ne postojanja dominantnog položaja umesto na učesnike na tržištu sada prebacuje na komisiju, jer do sada su preduzetnici, privredna društva, privrednici, ne samo što su oni morali da dokazuju da nemaju dominantan položaj, morali su sami da plaćaju sve te analize i ceo postupak, sada komisija mora da utvrdi da li neko ima dominantan položaj i ona da dokazuje, a ne učesnik na tržištu. To je bio jedan od zahteva privrednika, što jeste i u skladu sa evropskim standardima. Kao što sam rekao, druga grupa izmena tiče se nekih procesnih pitanja, kako bi se rad komisije učinio efikasnim. Ovde se uvodi mogućnost prekida postupka u slučaju kad sam učesnik na tržištu čije poslovanje komisija ispituje, otkloni nepravilnosti na koje se ukazuje. Praksa EU je pokazala da se 60% slučajeva povrede konkurencije rešava na ovaj način, i mislim da smo uveli jedan delotvorni mehanizam za rešavanje ovakvih slučajeva. Treća grupa izmena tiče se jačanja kapaciteta same komisije. Kao što znate, dosadašnji sastav Saveta komisije bio je takav da je sastavljen isključivo i jedino od pravnika, s obzirom da se radi o problematici koja ima veze više sa ekonomijom možda nego sa pravom. Došli smo do jednog balansa da najmanje dva pravnika i dva ekonomista budu članovi Saveta komisije. Neću govoriti o drugim manjim izmenama koje se tiču donošenja etičkog kodeksa o plaćanju. Zapravo, menja se institucija procesnog penala. Ono što jeste takođe važna izmena, koju moram da kažem, tiče se odredbi o visini iznosa koje mora da plati onaj ko povredi pravila konkurencije. Do sada je to bilo do 10% od ukupnog prihoda kompanije na globalnom nivou. Ako neka velika multinacionalna kompanija posluje u Srbiji, ako je komisija kazni sa 1% ona mora da plati 1% od ukupnog prihoda koji u celom svetu ta kompanija ostvarila. Sada se to odnosi do 10% od prihoda ostvarenih na teritoriji Republike Srbije. Mi verujemo da ćemo ovim zakonskim rešenjima u velikoj meri osnažiti i kapacitete same komisije, ali takođe i njen rad učiniti efikasnijim, jer dosadašnje iskustvo pokazuje da od 16 odluka koje je komisija donela 12 odluka je palo na sudu. Ne kažemo da se radi o neodgovornom, nesavesnom poslovanju, pre svega i odlukama Saveta komisije, veliki deo problema leži i u dosadašnjim zakonskim rešenjima koja na ovaj način mi otklanjamo. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini, ovde su faktički najmanje izmene u pitanju. Imali smo i stari zakon koji je donet pre četiri godine koji je u potpunosti uvažio sve standarde, pre svega direktive EU, o elektronskoj trgovini i ovde imamo dve grupe izmena. Jedne se tiču pravno-tehničke redakcije teksta i pojašnjenje nekih formulacija ili brisanje nepotrebnih formulacija. Suština tog dela izmena jeste da se olakša sudovima, u slučaju eventualnih sporova, i ova sudska zaštita je zapravo jedan od ključnih motiva za izmene i dopune Zakona o elektronskoj trgovini. Mi tu pojašnjavamo neka rešenja koja su bila, možda neprecizno formulisana u prethodnom tekstu tog zakona. Neke od tih novina, recimo, daje se mogućnost tržišnom inspektoru, ili inspektoru za tržišne komunikacije da zabrani pružanje usluga informacionom društvu u slučaju povrede odredbi ovog zakona. To do sada nije bio slučaj. Osim toga, odredbe ovog zakona moraće da poštuju trgovci koji posluju i koji i nemaju sedište u Srbiji, a koji svoju robu prodaju na tržištu Srbije, što je posebno važno imajući u vidu da svaka 25 onlajn trgovina se obavlja između domaćih učesnika na tržištu, a da manje-više, da se radi u svim ostalim transakcijama onlajn prodavnice su registrovane van teritorije Srbije. Ovde se povećavaju iznosi pojedinačnih kazni, u nekim slučajevima i do pet puta. Takođe se brišu neke odredbe, kao što su oni delovi koji se tiču elektronskog potpisa, jer je to oblast koja je regulisana zakonom o elektronskom potpisu. Brišu se i stavovi u vezi sa osnivanjem preduzeća i sa funkcionisanjem stranih preduzeća, što je takođe detaljno definisano nekim drugim rešenjima. To je jedan razlog za donošenje ovog zakona, drugi su kao i u većini drugih slučajeva, usklađivanje sa direktivom o elektronskoj trgovini i prethodni zakon je bio usaglašen. U međuvremenu je i direktiva o elektronskoj trgovini EU bila izmenjena i postojala je potreba da je sada uskladimo sa novim rešenjima direktive o elektronskoj trgovini. Drugim rečima, ovaj zakon drugim rečima treba da zapravo obezbedi pravnu sigurnost za učesnike u ovom vidu trgovine i drugi naziv za ovaj zakon jeste zapravo zakon o pravnoj sigurnosti u elektronskom poslovanju. Što se tiče Zakona o ratifikaciji, imamo Sporazum o uzajamnom podsticaju i zaštiti ulaganja sa Marokom. Manje više, radi se o tipskom sporazumu. Vlada je još 2007. godine donela jedan model tipskog sporazuma na osnovu kojeg se sačinjavaju i pregovaraju svi ostali sporazumi. Imamo 50 takvih sa 50 država. Ovaj sporazum se u dve tačke ili odredbe razlikuje od tih tipskih sporazuma. Suština je da se obezbedi zaštita stranim investitorima i ulagačima, u ovom slučaju sa Marokom. Nažalost, mi smo nekada imali razvijenu robnu razmenu koja je išla i do 80 miliona evra sa Marokom. Danas je to palo na manje od 10 miliona evra. Verujemo da ćemo i ovim zakonskim predlogom koji je samo jedan mali podstrek razvoja tih ekonomskih odnosa, kao i sa drugim zakonom koji donosimo u saradnji i formiranju mešovitog komiteta, doprineti da se ta saradnja razvija na zadovoljavajući način i koristeći potencijale koje i jedna i druga zemlja imaju. Upravo Sporazum o osnivanju mešovite komisije za trgovinu, ekonomsku saradnju i naučno-tehničku saradnju sa Marokom ima za cilj da definiše oblasti gde Srbija i Maroko imaju mogućnost da se ta saradnja razvija, da se rešavaju problemi koji postoje u trgovini i svim drugim oblastima ekonomske saradnje između dve zemlje. Već smo u junu imali zasedanje Mešovitog komiteta ovde u Beogradu, gde smo definisali pet oblasti u kojima ove dve zemlje mogu da tu saradnju učine boljom nego što je danas. Na kraju, Sporazum o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija sa Azerbejdžanom. Ovo je jedan od, rekao bih, novijih sporazuma. Mi smo ove godine, moram da kažem, potpisali nekoliko sporazuma sličnog ili identičnog sadržaja, pre svega sa SAD, Velikom Britanijom, Kinom. Pre toga imamo sporazume sa Korejom i Egiptom i ovo je jedan novi sporazum koji potpisujemo sa Azerbejdžanom koji, verujem, da će stvoriti pretpostavke za bolju saradnju, pre svega, preduzeća u oblasti informaciono-komunikacionih tehnologija, koji će takođe omogućiti naš zajednički nastup, kada se radi o Svetskoj poštanskoj uniji ili Međunarodnoj uniji za telekomunikacije. Dakle, branimo naše interese pred tim međunarodnim telima. Omogući će saradnju eksperata i stručnjaka u ovoj oblasti, razvoj elektronske uprave i što je posebno važno, kao što sam rekao, eventualno stvoriti mogućnost za zajednička ulaganja u ovoj oblasti. Ovaj sporazum zaključuje se na period od pet godina i automatski se produžava za narednih pete godina jedino u slučaju da neka od strana zatraži i obavesti drugu stranu da ne želi produženje ovog sporazuma. Hvala.
Hvala ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Reč imaju ovlašćeni predstavnici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama zajednički načelni i jedinstveni pretres Predloga zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti, izvozu i uvozu robe dvostruke namene izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini i zaštite konkurencije i tri predloga Zakona o potvrđivanju sporazuma, najpre, između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan i Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko. Na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS, u danu za glasanje, podržati ove predloge zakona, gore pomenute. Moje izlaganje je danas, u prvom delu, biće fokusirano na Predlog zakona o posredovanju prometu i zakupu nepokretnosti, a u drugom delu, zavisno od vremena, fokusiraću se i na pomenute sporazume. Na samom početku reći ću da poslanička grupa JS podržava Predlog zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti, jer se primenom ovog zakona reguliše ova oblast koje će obezbediti pravnu sigurnost prvo za građane Srbije, a isto tako i za pravne subjekte, viši kvalitet usluga po evropskim standardima, jačanje konkurentnosti i informacije o profesiji i smanjenje sive ili, kako vi kažete, crne ekonomije u toj oblasti. Svakako da treba biti iskren, pa reći da će primena ovog zakona imati, kao rezultat, i veće prihode države po osnovu poreza. Da li je postojala neophodnost donošenje jednog ovakvog zakona? Svakako da se neki pitaju, ali moram reći da je postojalo, sa našeg stanovništva, donošenje jednog ovakvog zakonskog rešenja na osnovu velikog broja problema i na osnovu mišljenja relevantnih faktora, to jest posrednika koji se legalno bave ovim poslom, a isto tako i na osnovu komparativne analize zemalja u okruženju i svakako EU. Isto tako, postavlja se pitanje da li je bilo moguće postojeći Zakon o obligacionim odnosima dopuniti i jedno takvo rešenje staviti u funkciju? Međutim, mislimo da na osnovu velikog broja problema, koji su bili, takvo jedno rešenje nije bilo moguće. Kada govorimo o problemima koji su evidentni, da kažemo koji su ti problemi koji su evidentni u ovoj oblasti. Najpre, visoko učešće sive ekonomije u ovoj oblasti; ne kvalitetna usluga posrednika; provizije se često isplaćuju u gotovom, a ne preko računa, čime se dovodi u pitanje kontrola tokova novca i oporezivanje; ugovori o posredniku se ne zaključuju, a i ako se zaključuju ne sadrže sve elemente; ne postojanje osiguranja od odgovornosti; nije određena stručna sprema; posrednici nemaju obavezu da skupe svu dokumentaciju u vezi nepokretnosti i da istu očuvaju i država nema adekvatan izvor podataka o obavljenim transakcijama, posebno u prometu nepokretnosti. Znači, obim tih transakcija, vrstu, vrednost i po teritorijalnoj pripadnosti. Sada treba reći da je 2000. godine praktično živelo tržište nepokretnosti, što je za logičnu posledicu imalo pojavu velikog broja posrednika u prometu nepokretnosti koji se tim poslom bave. Prema podacima zvaničnih organa, oko 2000 privrednika je registrovano, vi ste malopre rekli da ih sada ima mnogo manje, i legalno se bavilo tim poslom. Oko 3000 ljudi je bilo uključeno u taj posao, a to je bilo u špicu tržišne nepokretnosti, između 2008. i 2009. godine. Budući da u Srbiji ne postoji pravna regulativa koja bi uredila ovu oblast, deo posrednika posluje po evropskim standardima, ali drugi deo ne poštuje ili se ne pridržava ni uobičajenih pravila poslovanja. Moramo biti iskreni i reći, što se tiče ove oblasti, kod registrovanih privrednih subjekata postoje problemi. Tu je prisutan problem distorzije tržišta ili prijave nepostojećih nekretnina. Prema podacima, koje ste vi malopre izneli, grupacije posrednika u prometu nepokretnosti, jedna trećina ili jedna polovina registrovanih transakcija na tržištu nepokretnosti obavlja se uz posredovanje nelegalnih firmi ili nelegalnih privrednih subjekata. Iako ne postoje pravi podaci u ovoj oblasti, udruženje klastera govore da je ukupan godišnji promet na tržištu nepokretnosti tri miliona evra. Malo se razlikujemo sa tim podacima, vi ste rekli nešto drugačije. Od toga samo jedan milion evra prometa ostvari oko 500 registrovanih, između 300 i 500, ne znam tačno koliko je sada, posrednika koji prihoduju oko 3,3 miliona dinara provizije. Ono što je mene, spremajući se za ovu temu, zabrinulo, moram reći, iz ovoga se može pretpostaviti da iznos godišnje ne naplaćenog poreza se kreće između 600 i dva milijarde dinara. To nije mala cifra. Ovim zakonom su predviđene i zakonske odredbe, ono nepopularno, ali zaista one postoje i kreću se u granicama od 50 do 500 hiljada dinara u zavisnosti da li je prekršilac pravno ili fizičko lice do zaštitne mere zabrane obavljanja delatnosti između jedne i tri godine i do zaštitne mere javnog objavljivanja presuda. Na samom kraju, vezano za ovaj predlog zakona, nisam hteo nešto mnogo da dužim, a zbog svega navedenog postoji potreba donošenja jednog ovakvog zakonskog rešenja koji će obezbediti visok stepen pravne sigurnosti za sve učesnike u posredovanju, prometu i zakupu nepokretnosti i veći kvalitet usluga u oblasti posredovanja po evropskim standardima. Na taj način se istovremeno jača konkurentnost ovog sektora koji je u ovom trenutku nerazvijen i, složićete se, ne može da konkuriše ni zemljama u okruženju, a svakako ni zemljama u EU. Svakako, vezano za ovo zakonsko rešenje, poslanička grupa JS, u danu za glasanje, podržaće ovaj predlog zakona. Sada, kao što sam rekao, rekao bih nešto više o sporazumima između Vlade Republike Srbije i Azerbejdžana i Maroka. Najpre, govoreći o Predlogu zakona potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija. Na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona i ovo zakonsko rešenje, čijim potvrđivanjem se stvara podsticaj za razvoj kroz primenu studije i projekata u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija. Takođe, omogućava se i tehnička pomoć eksperata, profesionalaca specijalizovanih za obuku domaćeg osoblja telekomunikacionih kompanija, kao i podsticanje zajedničkih ulaganja u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija. Da kažem da opravdanost ovog zakonskog rešenja leži u članu 3. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan potpisanog u Bakuu 13. maja 2010. godine, a stupio je na snagu 8. januara 2011. godine, kojim je definisano da se aktivnosti iz ovog sporazuma mogu realizovati kroz potpisivanje drugih sporazuma, ugovora, programa ili projekata. Volim da kažem o tome kakva je saradnja između zemalja sa kojima potpisujemo sporazume i kako je to izgledalo u prošlom vremenu. Postoji sigurno dosta prostora za unapređenje saradnje između Republike Srbije i Republike Azerbejdžan. Dosadašnji nivo svakako ne zadovoljava ni naše potrebe, a ni potrebe Azerbejdžana. Znači, otvara se jedan veliki prostor da se to unapredi. Ono što je značajno ovde u sporazumu i treba napomenuti jeste da je Azerbejdžan jedna od retkih zemalja, ne znam koliko je to poznato, u koju Srbija više izvozi nego što uvozi. Isto tako, osim povećanja izvoza postoji mogućnost i privlačenja investitora iz Azerbejdžana. Daću neke konkretne podatke. Spoljno-trgovinska razmena, recimo od 2010. godine, vezaću se za tu godinu, iznosila je između Srbije i Azerbejdžana 6,4 miliona dolara u 2010. godini. Izvoz u Azerbejdžan je vredno svega, u odnosu na mogućnosti, 5,74 miliona dolara, a uvoz 735 hiljada dolara. Ukupna robna razmena za prva tri meseca 2012. godine premašila je rezultat za celu 2011. godinu i iznosila je nešto više od 4,3 miliona dolara. Svakako, moguće je povećati izvoz proizvoda iz Srbije na tržište Azerbejdžana. Reći ću to koje su to oblasti, a koje su značajne, prehrambena industrija sadnog i semenog materijala, lekova i medicinske opreme, organske hrane, a svakako da su azerbejdžanske kompanije zainteresovane i za kupovinu srpskog nameštaja, podnih obloga i mašina i uređaja za poljoprivrednu proizvodnju itd. Ono što želim ovde da vam kažem, JS uvek daje podršku kada sklapamo sporazume. Mislimo da svaki sporazum sa nekom zemljom može da doprinese povećanju saradnje i potpisivanju novih sporazuma i novih radnih mesta. Kako mi kažemo, svako radno mesto je danas u Srbiji zlata vredno. Ovde uvek treba napomenuti, čini mi se, ljudima koji dolaze iz inostranstva i koji žele da investiraju u Srbiju, da Srbija isto tako ima značajne sporazume o slobodnoj trgovini sa EU, zatim u regionu Balkana, u okviru CEFTA sporazuma sa Asocijacijom država članicama EFTA, Turskom i za srpsku privredu, čini mi se, krucijalnom i značajnom Carinskom unijom Rusije, Belorusije i Kazahstana. To je, svakako, značajna prednost i pozivnica za investitore i strana ulaganja. Sigurno je da ukupna saradnja Srbije i Azerbejdžana daje dobar osnov za jačanje budućih odnosa i ne sumnjam da ćemo ići tim pravcem u narednom periodu. Poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće ovaj sporazum. Na samom kraju, ukratko o dva predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja i osnivanju mešovite komisije za trgovinu i ekonomsku i naučno-tehničku saradnju. Svakako da će poslanička grupa JS podržati i ovaj predlog zakona kojim se, sa jedne strane, garantuje ulagačima država ugovornih strana nacionalni tretman najpovlašćenije nacije, kao i puna zaštita njihovog ulaganja, a s druge strane predstavlja značajan doprinos unapređenju bilateralno-ekonomske saradnje, jer stvara pravni osnov za održavanje redovnih zasedanja mešovitih komisija, kako sa jedne, tako i sa druge strane. Malopre ste napomenuli, ali evo i ja da kažem da je Kraljevina Maroko bivšoj Jugoslaviji bila jedan od najznačajnijih partnera. Ta saradnja, koja je u to vreme bila veoma značajna, iznosila je negde između 60 i 80 miliona dolara. To je bilo 80-ih godina, ako se ne varam, tako da i sa ove strane vidimo da postoji ogromna perspektiva za saradnju sa Marokom. Što se tiče Srbije, najveći obim trgovinske razmene je iznosio 2008. godine, kada je ukupna vrednost robne razmene iznosila 25 miliona dolara. Nažalost, i ovde se pokazalo da je Srbija svega izvezla 4,3 miliona dolara, a uvoz iz Maroka je bio 20,6 miliona dolara. U 2012. godini vrednost izvoza iznosila je svega 1,7 miliona dolara, a vrednost uvoza 8,7 miliona dolara. U prvih šest meseci 2013. godine ostvarena je razmena u vrednosti od 5,5 miliona, od je čega izvoz bio 1,2 miliona, a uvoz 4,3 miliona dolara. Mislim da postoji ogroman prostor u izvozu naših proizvoda na marokansko tržište, tako da eto, i na osnovu onoga što sam rekao, prvi podatak koji je postojao, da je u staroj Jugoslaviji bilo između 60 i 80 miliona dolara. Kraljevina Maroko je značajna kao ekonomski partner kako zbog postojećih mogućnosti za razvoj bilateralne i ekonomske saradnje, tako i zbog uticaja ove zemlje u regionu kojem pripada. Iz svega ovoga gore navedenog, ovi sporazumi predstavljaju važan element buduće saradnje sa Kraljevinom Maroko, jer se stvaraju mogućnosti veće saradnje, za veće angažovanje naših privrednika u saradnji sa ovom zemljom, investiranje marokanskog kapitala na naše tržište i unapređenje i proširenje ukupne ekonomske i trgovinske saradnje. Na samom kraju, iz svega ovoga što sam rekao, poslaničke grupa JS u danu za glasanje podržaće sve ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege i koleginice, Zakon o zaštiti konkurencije je jedan od zakona koji su od suštinskog značaja za stvaranje funkcionalne tržišne privrede u Srbiji i za dalji napredak u procesu evropskih integracija. Zakonodavni okvir je ključni element poslovnog okruženja i u tom smislu harmonizacija propisa sa pravnim tekovinama EU doprinosi unapređenju poslovnog i investicionog ambijenta, a time i povećanju konkurentnosti i puno integrisanje privrede Srbije u zajedničko tržište EU. Verujem da će se ovim izmenama i dopunama unaprediti kvalitet propisa, što će imati uticaj na povećanje produktivnosti i podizanje kvaliteta i raznolikosti ponude roba i usluga, tako da će koristi imati cela poslovna zajednica, potrošači, kao i država kroz širenje i jačanje poreske baze. Podizanje stepena harmonizacije propisa sa pravnim tekovinama EU predstavlja korak dalje ka dostizanju evropskih standarda u pogledu funkcionisanja privrede, jer proces evropskih integracija treba posmatrati kao instrument za sprovođenje i ubrzavanje procesa transformacije u uspešnu i funkcionalnu tržišnu privredu koja će moći da odoli pritiscima konkurencije na zajedničkom unutrašnjem tržištu EU. Ohrabruje činjenica da je ovaj propis proizašao na određeni način iz prakse Komisije za zaštitu konkurencije, odnosno da je rezultat uočenih nedostataka u postojećim zakonskim rešenjima koja su imala negativne efekte u primeni. Pametna regulativa podrazumeva ne samo kreiranje propisa, već i praćenje i ocenu njegove implementacije, naročito u dinamičnoj oblasti kao što je zaštita konkurencije. Vlada kao predlagač i resorno ministarstvo prepoznali su značaj inicijative regulatornog tela za izmenu zakona i potom kreirali propis u saradnji sa telom koje će ga i sprovoditi i primenjivati u praksi, uvažavajući mišljenje i preporuke Evropske komisije. Posebno bih izdvojio značaj sledećih izmena: drugačiji pristup utvrđivanju dominantnog položaja baziran na tržišnoj snazi preduzetnika i privrednih društava, koja se utvrđuje putem zakonom propisanih i preciznih ekonomskih kriterijuma. Ovim se stvara predvidivo poslovno okruženje i povećava pravna sigurnost, jer su stranke unapred upoznate na koji način će komisija postupati u svim pojedinačnim slučajevima koji zahtevaju utvrđivanje postojanja dominantnog položaja. Brisanje pretpostavke postojanja dominantnog položaja u slučaju 40% ili više tržišnog učešća možda će otežati postupanje Komisije za zaštitu konkurencije, ali će s druge strane zahtevati i omogućiti sagledavanje pravog stanja stvari na tržištu i svih elemenata koji utiču ili mogu uticati na dominaciju. Takođe je značajno sankcionisanje kartela i zloupotrebe dominantnog položaja i kažnjavanje u procentualnom iznosu od ostvarenog prihoda, jer to predstavlja moderno dostignuće prava i politike zaštite konkurencije. Nije dovoljno samo utvrditi da je učinjena povreda konkurencije, već je nužno kazniti učesnika koji je zloupotrebio dominantan položaj ili učestvovao u kartelu i to tako da određena sankcija ima odvraćajući efekat i za druge učesnike na tržištu. Iznos mere zaštite konkurencije se uplaćuje u budžet Republike Srbije, što omogućava Vladi da racionalnim angažovanjem ovih novčanih sredstava ostvari povratni pozitivni uticaj u cilju jačanja funkcionalne tržišne privrede. Stoga je jasno da javni interes nalaže produženje rokova zastarelosti za određivanje i eventualnu prinudnu naplatnu meru, kako bi se ostvarila puna i efikasna primena zakona. Postojeći rokovi zastarelosti, i to tri godine u kom periodu treba otkriti, npr. kartel, procesuirati isti, proći sudsku kontrolu, odluke i prinudno izvršiti, predstavlja zaista izuzetno težak zadatak i omogućava počiniocima da prolongiranjem i odugovlačenjem postupka izbegnu plaćanje mere. U državama članicama EU, kao i u postupku pred Evropskom komisijom, rokovi su takvi da počinioci ne mogu da izbegnu sankcionisanje samo zbog proste činjenice protoka vremena. Ovom izmenom se postiže usklađivanje sa pravilima koja važe u EU. Istovremeno, produženje rokova zastarelosti na razumnu meru povećava odgovornost Komisije za zaštitu konkurencije koja će sada imati dovoljno vremena za preuzimanje svih radnji i punu i potpunu primenu zakona, u kojoj su stvoreni neophodni zakonski uslovi za sankcionisanje akata i radnji kojima se ograničava, narušava ili sprečava konkurencija. Takođe, ova izmena ostavlja više mogućnosti za ostvarivanje načela saslušanja stranki i načela istine u postupku, što povećava pravnu sigurnost stranaka u postupku. S druge strane kažnjavanje nije i ne može biti samo sebi cilj, već je samo eventualna nužnost. Suštinski je neophodno otkloniti uslove pod kojima je nastala povreda konkurencije, sprečiti njeno ponovno nastupanje i eliminisati stvarne i moguće posledice takvog poslovanja. Praksa u Evropskoj uniji je pokazala da je efikasan mehanizam za postizanje ovog cilja odredba koja se uvodi ovim izmenama u članu 15. – novi koncept prekida postupka, ispitivanja povrede konkurencije daje pravo stranci da predloži i ponudi obaveze koje je spremna da izvrši. Ovaj koncept pogoduje strankama u postupku, ali istovremeno daje ovlašćenje komisiji da oceni da li su predložene obaveze adekvatne i pogodne za otklanjanje učinjene povrede. Njihovi konkurenti, dobavljači, kupci i svi ostali učesnici na tržištu mogu da daju svoje mišljenje po tom pitanju, a komisija je dužna da ima u vidu i rezultate ovog market testa, pri donošenju odluke. Ove dve izmene i to produženje roka zastarelosti i obavezivanje stranke uz prekid postupka na određeni način se međusobno dopunjuju, jer prave fini balans između kažnjavanja i davanja mogućnosti stranci da se pokaje i sama popravi učinjeno. Međutim, ako je to tako postavlja se pitanje – zbog čega odredba člana 15. koja se odnosi na dobrovoljno predlaganje obavezivanja stranke počinje da se primenjuje odmah i u postupcima koji su već pokrenuti, a odredba kojom se produžava rok zastarelosti za određivanje i naplatu mere biće primenjena tek u postupcima koji budu pokrenuti nakon stupanja na snagu ovog zakona. Slažem se da je interes pravne sigurnosti stranke u postupku nalaže da se njen položaj ne otežava izmenama zakona, ali je veliko pitanje da li u konkretnom slučaju treba dati primat interesu stranke u odnosu na javni interes. Kada ovde govorimo o javnom interesu, smatram da ne govorimo samo o interesu države i društvene zajednice kao celine, već i u interesu svih malih i srednjih preduzeća, koja čine poslovnu zajednicu Srbije i u interesu potrošača, jer efikasna zaštita konkurencije, prvenstveno ima uticaj na njih. Takođe bih zamolio pojašnjenje prelazne i završne odredbe člana 22. stava 2, i to da li se odredba o dominaciji primenjuje u svim postupcima koji će biti započeti nakon stupanja na snagu ovog zakona, ili se primenjuje samo na one situacije i odnose na tržištu koji će tek nastati nakon stupanja na snagu zakona. Pažnju privlači odredba člana 6. i člana 16. u 3. stavu. Radi se o izmeni koja na prvi pogled deluje kao terminološka i to da se reč: „naknada“ zamenjuje rečju: „taksa“. Zamolio bih ministra za objašnjenje da li ova izmena termina znači promenu režima finansiranja regulatornog tela, odnosno da li će se takse uplaćivati u republički budžet ili na račun komisije za zaštitu konkurencije. Smatram da je važno dobiti objašnjenje predlagača zakona po ovom pitanju, prvenstveno zbog obaveze koju Srbija ima prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, član 73. Sporazuma, a to je postojanje i vršenje ovlašćenja od strane operativno nezavisnog tela. Naravno, kada se govori o nezavisnom telu podrazumeva se da se tu radi o nezavisnosti u odnosu na izvršnu vlast. Komisija za zaštitu konkurencije regulatorno telo, koje za svoj rad odgovara Narodnoj skupštini i mislim da bi bilo izuzetno važno unaprediti odnos i saradnju komisije i Skupštine i to pre svega, resornog Odbora za trgovinu. U tom smislu izneo bih inicijativu, da se ako to druge obaveze ovog odbora dozvoljavaju formira grupa od kolega poslanika, članova ovog odbora, koja bi pratila rad i bila u stalnom kontaktu sa Komisijom za zaštitu konkurencije. Poslanički klub Srpski pokret obnove – Demohrišćanska stranka Srbije podržava usvojene izmene ovog zakona i u danu za glasanje će glasati da ovaj zakon bude usvojen. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima doktor Milorad Mijatović.
Hvala gospodine potpredsedniče. Poštovani potpredsedniče Vlade, poštovani državni sekretari, pomoćnici, savetnici, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o Predlogu zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti, ne mogu a da ne kažem kako bi bilo sjajno da smo i ovaj zakon imali ranije, jer bi mnogi naši građani bili pošteđeni loših iskustava, prilikom kupovine ili prodaje svojih nepokretnosti. Najgore iskustvo svakako su imali građani koji su kupili ili platili stan za koji se kasnije ispostavilo da je prodat drugome, ili pak što nije bio redak slučaj, višestruko prodat. Upropašćavanje ovih ljudi i neizvesnost da li će uspeti da povrate svoj novac, bile su manjkavosti našeg pravnog sistema i tek 2009. godine kada su usvojene dopune Zakona o prometu nepokretnosti, otklonjena je mogućnost da ista nepokretnost bude prodata u isto vreme različitim licima. Međutim, jedna poslovica kaže da je i sadašnji minut bolji od minuta kasnije. Dakle, izražavamo veliko zadovoljstvo što će i oblast posredovanja u prometu nepokretnosti biti uređena posebnim zakonom. Praksa je pokazala da odredbe Zakona o obligacionim odnosima nisu bile dovoljne, jer život ide brže i promene su svakodnevne. Donošenjem posebnom zakona u oblasti posredovanja u prometu nepokretnosti, na dobitku će biti i država i građani, ali i same agencije koje se bave ovim poslom, odnosno zaposleni u agencijama. Doslednom primenom ovog zakona obezbeđuje se pravna sigurnost, konkurentnost i razvoj tržišta nepokretnosti, kao i profesionalizacija lica koja se bave posredovanjem, što podiže kvalitet usluge. Ovim Predlogom zakona utvrđuju se uslovi za obavljanje posredovanja, registar posredovanja, ako i uslovi za brisanje iz registra. Propisana je i obaveza da posrednik uvek ima važeći ugovor o osiguranju od odgovornosti, za eventualnu štetu koju bi mogao da nanese nalogodavcu. Ugovorom o posredovanju utvrđuju se međusobne obaveze posrednika i nalogodavca, način oglašavanja, visina naknade, posebne ugovorne klauzule i prestanak važenja ugovora. Takođe ugovor o posredovanju mora imati detaljne podatke o ugovornim stranama i predmetu poslavanja. Posebno bih izdvojio obavezu izdavanja računa za izvršene usluge. Predlogom zakona regulisani su i drugi odnosi između posrednika, nalogodavca i trećih lica. Zato smatram da je ovaj zakon zaista dobar normativni okvir za uređenje oblasti posredovanja u prometu nepokretnosti, a najvažnije je da se u propisanom roku od 18 meseci usvoji dobra evidencija i registar posrednika. Dame i gospodo narodni poslanici, u daljem izlaganju govoriću o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije. Ukratko najznačajnije novine koje donosi ovaj Predlog zakona su promenjen način utvrđivanja šta je dominantan položaj učesnika na tržištu, pojam koncentracije, uslovi za izbor predsednika komisije i članova saveta, donošenje etičkog kodeksa, dopunjuju se odredbe postupka pred komisijom, kao i mere i pravo na žalbu. Takođe ovaj zakon se usklađuje sa Zakonom o budžetskom sistemu i drugim zakonima. Konkretno, u predloženim izmenama i dopunama merilo za utvrđivanje dominantnog položaja učesnika na tržištu je tržišna snaga učesnika na tržištu na osnovu propisanih kriterijuma, pojedinačno i u njihovoj međusobnoj zavisnosti. Utvrđeni procenat tržišnog udela od 40% može opredeliti dominantan položaj učesnika na tržištu, ali samo u sklopu drugih kriterijuma. To znači da za proglašavanje dominantnog položaja učesnika na tržištu ovaj procenat može biti i manji, odnosno da je i veći procenat od 40% udela ne mora direktno značiti dominantan položaj na tržištu. Teret dokazivanja je na komisiji. Dalje, precizirano je da se koncentracija odnosi i na kontrolu nad udelom, odnosno udelima drugih učesnika. Sledeća novina je da će u savetu biti po dva predstavnika iz oblasti prava i ekonomije, a takođe, i donošenje etičkog kodeksa radi očuvanja ugleda i nezavisnosti komisije. Predviđa se dodatni razlog za ponavljanje postupka u slučaju pojedinačnog izuzeća zabrane. Posebna žalba na zaključak dozvoljena je u situacijama na koje se odnosi. Zatim, propisano je i da se protiv zaključka predsednika komisije, koje je naložena privremena mera, može uputiti žalba savetu, i odluke u pogledu upravnih mera koje određuje komisija usklađene su sa primedbama Evropske komisije iz godišnjeg izveštaja o napretku i utvrđeno je prinudno izvršenje mere zaštita konkurencije. Preciznije, utvrđeni institut prekida postupak na osnovu preuzete obaveze stranke u postupku, a te obaveze mogu biti mere ponašanja ili strukturne mere. Rok za trajanje prekida postupka produžen je sa šest meseci na najduže tri godine. Inače, navedeno je i to da je primenom ovog instituta u praksi Evropske komisije rešeno više od 60% slučajeva. Uneta je i nova odredba o posebnom osnovu za ukidanje ili poništenje rešenja o pojedinačnom izuzeću. Produžen je rok za donošenje rešenja u ispitnom postupku sa tri na četiri meseca. Precizirano je da je početak roka za pristupanje komisije, podnošenju popune prijave. Mere zaštite konkurencije u obliku obaveze plaćanja 10% od ukupnog godišnjeg prihoda, određivaće se u odnosu na prihod ostvaren na teritoriji republike, a rok za naplatu produžen je sa tri na pet godina. Dame i gospodo narodni poslanici, svoje izlaganje o Predlogu zakona zaključiću time da su pravila o zaštiti konkurencije i kontrole državne pomoći najbitnija pravila za stvaranje jedinstvenog tržišta EU. Danas je ova oblast regulisana u članovima od 81. do 93. Ugovora o stvaranju evropske zajednice, kao sekundarnim aktima EU. Politika konkurencije EU ostavlja se na četiri tačke. Pod jedan – zabrana poslovnih sporazuma usmerenih na podelu tržišta i dogovaranje cena; pod dva – zloupotreba dominantnog položaja; pod tri – kontrola spajanja firmi i pod četiri – kontrola državne pomoći. Dakle, zabranjuje se svako dogovaranje o visini cena kao i fiksiranje cena. Zabranjuje se i podela tržišta, ograničavanja proizvodnje ili prodaje, razmene informacija o kretanju cena, fiksiranjem minimalne prodajne cene, nameštanje izvozne zabrane. Kada je reč o državnoj pomoći koja je tesno vezana za pravila zaštite konkurencije dozvoljene su samo one subvencije državne pomoći koje mogu da pogoduju velikom broju firmi,na primer - izgradnji naučno-istraživačkih centara. Međutim, i u pravu EU postoje izuzeci od opšte zabrane državne pomoći u slučajevima kada se unapređuje kultura, za razvoj ekonomskih aktivnosti ako takva pomoć ne utiče negativno na trgovinske uslove za projekte od zajedničkog evropskog interesa, ali i za unapređenje ekonomskog razvoja tamo gde je životni standard enormno nizak i gde postoji ozbiljna nezaposlenost. Nesumnjivo je da je reč o nizu pravila i pojedinih izuzetaka koje naša država na puta ka EU postepeno prihvata polazeći od sadašnjih ekonomskih prilika i poslovnog okruženja. Moramo se i u ovoj oblasti ponašati tako da strane investitore privlačimo, umesto da ih odbijamo, što je neretko bila naša praksa u Srbiji. Sada nekoliko reči o preostala dva Predloga zakona. Predlog zakona o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, predloženo je donošenje posebnog zakona, a odredbe koje su do sada regulisale ovu oblast izmeštaju se iz Zakona o spoljnoj trgovini. Kao što je rečeno u obrazloženju Predloga zakona i zemlje u regionu imaju posebne zakone u ovoj oblasti, što je u skladu sa zakonodavstvom EU. Odredbe ovog zakona odnose se na kontrolu izvoza, uvoza, tranzita, pružanja brokerskih usluga i tehničke pomoći u vezi sa robom dvostruke namene. Propisane su i kaznene odredbe za prekršaje za pravna lica i preduzetnike koji obavljaju ove poslove, novčane kazne i zaštitne mere čime je obezbeđen čvrst sistem kontrole u ovoj oblasti. Na kraju, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini kojim se posle tri godine primene menjaju odredbe Zakona o elektronskoj trgovini, koji je inače donet 2009. godine. Predložena su nova rešenja koja imaju za cilj da se ovaj zakon uskladi sa drugim sistemskim zakonima, Zakonom o trgovini, Zakonom o zaštiti potrošača i Zakonomo registraciji privrednih subjekata. Novina je i to da je polje primene ovog zakona prošireno i na pružaoce usluga koji nemaju sedište u Republici Srbiji u odnosu na oblast potrošačkih ugovora i netraženih komercijalnih poruka. Takođe je propisano da pod određenim uslovima sud izriče meru ograničenja pružanja usluga informacionog društva a povećani su i novčani iznosi kazni za prekršaje ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SDPS u danu za glasanje podržaće ove izmene i dopune zakona, a isto tako i sporazume koji su danas na dnevnom redu. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala vam gospodine potpredsedniče. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, napokon smo stigli do dnevnog reda, s obzirom da je jesenje zasedanje započelo sa jednim dnevnim redom, pa je sednica prekinuta i to dva puta. Dve sednice su se ubacile od onog početnog dana kada se otvorila ova prva sednica pa do današnjeg dana. Na ovaj način se ustvari pokazalo koliko se ova vlast ne snalazi u upravljanju državom, u predlaganju zakona i ustvari u organizovanju poslova na koje se obavezala čim je formirala Vladu. To je neozbiljno ukoliko Vlada ne ume da se organizuje, a time što dozvoli sebi da predloži određene zakone parlamentu za ovo drugo redovno zasedanje a izgubi iz vida da će neki rokovi da se preklodiraju u vezi javnih preduzeća ili da je započet i zimski semestar pa će i prava studenata da se ugroze zato što nije preduzela određene korake u pogledu podnošenja određenih zakonskih predloga, da bi se izbegle sve one neprijatnosti i štetne posledice nedonošenjem tih zakona. To jeste neozbiljno. Nažalost, nije nam jasno ni šta je to rukovodilo Vladu kada je ove zakone predložila kao prve zakone koji će se raspravljati u ovom jesenjem zasedanju u parlamentu. Koji su bili kriterijumi i zašto je upravo Vlada pomislila da je prioritetno da parlament raspravlja o Predlogu zakona o posedovanju, o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, o elektronskoj trgovini, o Zakonu o zaštiti konkurencije, kao i određene ratifikacije? Dakle, šta je rukovodilo Vladu sa ovakvom odlukom da se brzo potezno podnesu ovi zakonski predlozi a da se ne podnesu neki drugi zakoni? Kada se država nalazi u krizi u kojoj se nalazi pre svega ekonomskoj, a nećemo isključiti ni sve ostale krize društva i države, u tom slučaju mora mnogo ozbiljnije da se razmisli šta se hoće i kako se hoće i koje zakone ćemo staviti prioritetno u skupštinsku proceduru. Ovo meni sve liči na činjenicu da vi imate jedan korak napred kada se radi o upravljanju državom, a dva koraka nazad, pa onda jedan okret i vi ustvari upravljate ovom državom kao da igrate tango. To je prosto nedopustivo, ukoliko želite nešto ozbiljno da promenite. U čemu se ogleda ta vaša želja za promenama? U tome što ne znate da se organizujete u pogledu predlaganja zakona, ne znate da se organizujete u pogledu prioriteta koji su najbitniji za izlazak iz krize ove države. Kada govorimo o dnevnom redu, ne možemo da ne pomenemo Predlog zakona o posredovanju, koji zaista, kada pogledate obrazloženje zašto je bilo potrebno da se zakon predloži, mi nemamo neke zamerke na te razloge, na ciljeve. Dakle, mi bismo mogli da podržimo te vaše namere koje su iskazane u obrazloženju zakona. Međutim, šta je tu problem sa ovim posredovanjem? Mi zaista podržavamo pravnu sigurnost, podržavamo konkurenciju, podržavamo uvođenje reda u funkcionisanje posredovanja. Mi zaista podržavamo kvalitet i stručnost, sve ono što bi trebalo da krasi jedno posredovanje. Ali, kao prvo, ukoliko već razgovaramo o posredovanju u prometu nepokretnosti i o zakupu nepokretnosti, ne možemo da izostavimo jedno mnogo ozbiljno pitanje, što se posredovanja tiče, a to je posredovanje u uvozu gasa iz Rusije. Dakle, ovde se radi o ogromnim sredstvima koja nekako prolaze mimo pažnje Vlade, kada govori o tome šta to misli da uradi u pogledu rešavanja krize u ekonomiji. Jeste posredovanje u prometu nepokretnosti jako bitno, da se reguliše zakonom, i jako je bitno da se zna koliko se novaca može uzeti na ime poreza iz tog pravnog posla posredovanja. Isto tako je bitno da se zna koliko cena gasa raste zbog postojanja posrednika u tom pravnom poslu uvoza gasa. Milioni evra se plaćaju na godišnjem nivou kada se uvozi gas iz Rusije, samo zato što imamo posrednika koji postoji na papiru, koji samo premešta papir iz jednog u drugi ugao. Ništa drugo ne radi i uzima za to milione evra, desetine miliona evra. A vi u obrazloženju ovog zakona o prometu nepokretnosti govorite o vrednosti, milijardu evra nepokretnosti koje su predmet tog pravnog posla posredovanja i govorite o tome koliko je velika ta naknada od tri milijarde dinara provizije koja se uzima od strane agencija i ukoliko to ulazi u legalne tokove, koliko država može od toga da ima benefite, baš po osnovu poreza. Zaboravljate da država potpuno gubi iz vida desetine miliona evra, baš na ime posredovanja, a spremni ste da povećate PDV sa 8% na 10%, između ostalog i na cenu gasa, na osnovne proizvode koji će u velikoj meri da ugroze egzistenciju građana ove države. Dakle, toliko o tome koliko ste ozbiljni kada govorite da želite transparentnost, javnost, pravnu sigurnost, red, redovno plaćanje poreza itd, jer dok ste sa jedne strane toliko represivni i toliko želite da uvedete red, sa druge strane celu jednu oblast posredovanja ostavljate nebranjenu, nekontrolisanu, netransparentnu, a pri tome zbog toga svi trpimo štetu. To je samo još jedan dokaz da zakone koje predlažete i koji mogu i na ove zakone da se odnose, da vi bukvalno formu praznite sa sadržinom. Ostaje vam prazna forma, floskule ostanu, opšta mesta zalaganja za pravnu sigurnost, za ravnopravnost, za jačanje pravne države i uvođenje reda u funkcionisanje države i odnosa pojedinaca, pravnih lica prema državi. To je toliko jasno, kada mi raspravljamo o zakonima, i prosto moramo uvek da vam ponovimo ovu činjenicu, zato što ne nailazimo na odgovarajuću reakciju od strane vlasti. Ne pokazujete ambiciju da na bilo koji način odgovorite pozitivno, u smislu prihvatanja naših sugestija, naših preporuka i naših kritika. Ne radi se ovde o tome da mi vas kritikujemo samo zato što ste vlast. Mi vas kritikujemo zato što za 14 meseci, od kada ste vlast, niste uradili ništa konkretno da biste stvari pomerili, ne od nule, nego od minusa. Zato, kada kažete da je potrebno da se uvede stručnost u ovu oblast posredovanja nepokretnosti, mi vama ne možemo da verujemo da vi to odgovorno mislite, da vi to u stvari shvatate zaista ozbiljno. Jer, kako možemo da vas ozbiljno shvatimo ukoliko vi tu stručnost postižete tako što se zadovoljavate time da zaposleni u agenciji, odnosno preduzetnik, onaj ko radi posredovanje, ima najnižu stručnu spremu, srednju školu, a pri tome u nekoj drugoj odredbi tog zakona vi od tog posrednika tražite daleko veće obaveze od onih koje je on u mogućnosti da ispuni, ukoliko zaista ima samo srednju stručnu spremu. Kada se pozivate na polaganje stručnog ispita, vi zaboravljate da mi imamo stručne ispite i za javne beležnike, imamo stručne ispite i za državnog revizora i za stečajnog upravnika itd. i ti stručni ispiti su pokazali sve svoje mane, sve svoje potencijalne izvore za neku vrstu korupcije, trgovinu uticajem i slično, jer je na Vladi da utvrdi koji će to biti uslovi za polaganje tih stručnih ispita i da li će taj stručni ispit moći da parira Pravnom fakultetu, kada dođemo u situaciju da posrednik posreduje u prometu nekih nepokretnosti koje su izgrađene bez građevinske dozvole, nemaju upotrebnu dozvolu, a upisane su nekretnine u katastru nepokretnosti, što je inače još jedan ozbiljan nonsens koji je proizvela ova Vlada, kada je pre par meseci usvojen ovde zakon o upisu takvih nekretnina u javne knjige. Kako vi mislite da jedan stručni ispit može biti dovoljan da pruži pravnu sigurnost građanima koji žele da prodaju ili kupe neku nekretninu? Kako vi mislite da ćete na taj način da uvedete takav red, da više pojam posredovanja u prometu nepokretnosti ne podrazumeva u stvari veliku mogućnost različitih prevara, zloupotreba, počev od toga da će biti oštećen građanin, pa sve do toga da će biti oštećena država, tako što se neće platiti porez. Dakle, to su neke činjenice koje ste ozbiljno morali da razmotrite kada ste predlagali ovakav jedan zakon. Inače, da razjasnimo, ovakva vrsta propisa ne postoji u EU. Šta više, vi i kažete da nije ni potrebno i nema obaveze da se usklade odredbe ovog zakona sa propisima EU, pošto takvi propisi u EU ne postoje. Dakle, kada se pozivate na evropske standarde, onda morate biti jasni u tome na koje to standarde mislite. Slažem se sa vama da su to sve evropski standardi, to je nepobitno, i pravna sigurnost, i stručnost u posredovanju, i plaćanju poreza itd, ali prosto ne radi o tome da je ovo jedan zakon koji se ogleda, odnosno traži svoju podršku u nekom evropskom propisu. Jasno mi je da ste vi dosta odredaba prepisali iz hrvatskog zakona iz 2007. godine. Nije ni to problem. Dakle, mi ne smatramo da vi svaki put kada pišete zakone trebate da izmišljate toplu vodu, ali morate pre svega da vodite računa o kontekstu, da vodite računa o uslovima u kojima će se taj zakon primenjivati u Srbiji i koje su to anomalije koje taj zakon mora da popravi kako bi u stvari mogla da se sprovodi i da se uredi jedna pravna sigurnost u državi. Zakon o zaštiti konkurencije je donet 2009. godine, pre četiri godine i, evo, vi ste našli za shodno da promenite neke odredbe tog zakona, što je legitimno pravo Vlade. Međutim, kada te promene radite, bilo bi dobro da one pre svega budu u interesu celokupne države, pa i onih protiv kojih će se voditi određeni postupak u proceduri utvrđivanja narušavanja tog prava na zaštitu konkurencije. Zato, kada čitamo ovaj zakon, možemo naći neke viruse koji su ubačeni u sam tekst zakona. To je virus ugrožavanja nezavisnosti. Uvođenjem takse umesto naknade vi u stvari ugrožavate nezavisan rad ovog državnog regulatornog tela, što zaista nije za pohvalu, jer taksa se naplaćuje po Zakonu o administrativnim taksama i to nije naknada, to ide direktno u budžet, a iz budžete se transferiše, u obimu u kome se bude želelo, od strane izvršne vlasti Komisiji za zaštitu konkurencije. Zatim, tu vam je u stvari narušavanje prava na pravično suđenje, kada ukidate pravo žalbe na zaključak kojim se upravlja postupkom. Zatim, tu vam je represija, jer povećavate u velikoj meri novčane kazne koje su zaista ogromne. Tu vam je i retroaktivnost koja se odnosi na primenu odredaba, odnosno primenu ovog zakona na postupke koji su zatečeni i nisu završeni pre donošenja ovog zakona, a vođeni su po zakonu iz 2009. godine. Dakle, to su ozbiljni nedostaci, koji možda na prvi pogled nisu toliko uočljivi, ali jesu problem za sprovođenje ovog zakona. Kada govorimo o podršci zakonima koji su danas na dnevnom redu, mi uvek ističemo da smo spremni da podržimo sve dobre izmene, sve dobre predloge, ukoliko zaista pronađemo u njima potencijal za ono što obećavate i za ono što tvrdite i u predlogu zakona i u vođenju politike. Međutim, retko kada pronalazimo da tu postoji jedna suštinska politika u smislu jačanja pravne države i u smislu jačanja koraka koji se preduzimaju za izlazak iz opšte krize u kojoj se država nalazi. Zbog toga, kada govorimo o Predlogu zakona o posredovanju, mi vam možemo reći da ne možemo da podržimo zakon koji ima tolike anomalije da zaista neće unaprediti tu vrstu poslovanja, bez obzira što ste iskazali određenu spremnost, ali tu spremnost putem ovog zakona nećete uspeti da realizujete. Isto tako, možemo da kažemo da nećemo moći da podržimo ni ove izmene Zakona o zaštiti konkurencije, ukoliko ostanu ova rešenja koja sam nabrojala, koja u toj meri u stvari ugrožavaju rad Komisije za zaštitu konkurencije. U svakom slučaju, za ove zakone o elektronskoj trgovini ili izvozu i uvozu robe dvostruke namene možemo reći da se zaista slažemo sa tim da se i u toj oblasti stvari zakonom regulišu i nemamo politički problem oko toga da podržimo te zakone. Ali, još jednom podvlačim, jedno je obećavati nešto i pričati o nečemu, a sasvim drugo je kada vi nešto realizujete, odnosno ne realizujete.
Reč ima ministar Rasim Ljajić. Izvolite.
Mislio sam da se javim na kraju rasprave, ali dozvolite mi samo par reči, ne polemike, već možda pojašnjenja. Što se tiče brzopletosti, mi smo pripremili nacrt ovih zakona i prosledili iz Skupštini. Zaista ne određujemo kada ćemo doći ovde. Bili smo spremni za prošlu sredu još, kako nam je rečeno, ali zbog nekih izmena i donošenja zakona po hitnom postupku, nažalost, osmi dan kasnimo. Što se tiče ministarstva, mi apsolutno ne određujemo prioritete. Ni jedan od ovih zakona nije po hitnom postupku. Došli smo ovde kada nam je praktično rečeno i po dnevnom redu same Skupštine. Što se tiče ovih primeni na zakone oko polaganja stručnog ispita, a vezano za Zakon o posredovanju, vi ste delimično u pravu, ali mi smo morali da uvažimo neko realno stanje. U velikom broju agencija veliki broj ljudi radi upravo sa srednjom stručnom spremom. Jedino što smo mogli da uradimo, jeste da na neki način legalizujemo to postojeće stanje i da odemo jedan mali korak napred i da tražimo polaganje stručnog ispita samo za poslove posredovanja i za pravljenje ugovora, za šta u agencijama postoje stručni ljudi koji će to raditi. Veliki broj agenata, veliki broj ljudi je sa srednjom stručnom spremom i plašimo se da bi ih sa novim obavezama prema tim agencijama doveli još u teži položaj. Naravno, to ne znači da mi nećemo povećavati standarde. Ovo je jedan prvi korak koji je u skladu sa nekim realnostima koje danas uvažavamo. Što se tiče toga, tačno je, ja sam i sam rekao da ovo nije obaveza bila prema EU, niti postoji obaveza usklađivanja sa standardima EU. Ono što smo mogli da uradimo, to je da sa kompatibilnim tržištima i tržištima koja tamo aktivno rade, a to su slovenačko i hrvatsko tržište, gde su i sami posrednici rekli da imaju najviše poslovnih kontakata i ugovora upravo sa posrednicima u tim zemljama i zato smo koristili iskustva u najvećem delu iz tih zemalja, hrvatski zakon, slovenački zakon, kao i, naravno, zakone iz drugih zemalja regiona. Najveći deo tih rešenja smo primenili u ovom zakonskom predlogu, uvažavajući neke naše specifičnosti. Što se tiče Zakona o zaštiti konkurencije, gospodin Jugović je naveo sličnu primedbu. Dakle, uvođenje takse umesto naknade, jedino što smo mogli da uradimo i što smo morali da uradimo jeste da uskladimo zakon sa Zakonom o budžetskom sistemu, koji govori o taksama, a ne naknadama. Ali, pravilnik o tim taksama će pisati članovi Komisije. Prema tome, ovim se zaista ne ugrožava nezavisnost. Video sam da je tu sumnja kod gospodina Jugovića. Što se nas tiče, moglo je da ostane i naknada, ali smo dobili primedbu i sugestiju iz zakonodavstva da moramo da uskladimo zakon sa Zakonom o budžetskom sistemu i zato je uvedena reč: „taksa“ umesto: „naknade“, ali se suštinski ne menja ništa. Što se tiče retroaktivnosti, započeti postupci se okončavaju odredbama novog zakona samo u onom procesnom smislu, u materijalnom smislu započeti postupci se završavaju po modelu odnosno odredbama starog zakona. To važi i za dominantan položaj, po kriterijumima iz prethodnog zakona, za zastarelost, itd. Zaista nema nikakvih elemenata retroaktivnosti. Na to nam je ukazala Evropska komisija i na kraju, kada smo došli do ovakvog rešenja, nije imala nikakvih primedbi. Ali, postojala je sumnja, to razumem i na tu sumnju su ukazali i drugi. Računam da smo to otklonili i na kraju je stigla najviša ocena upravo od Evropske komisije koja je od samog početka bila inolvirana u izradu ovog zakona.
Hvala. Repliku ima Judita Popović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, samo nešto da razjasnimo. Kada sam se vama obraćala, obraćala sam vam se kao predstavniku Vlade. Što se vašeg ministarstva tiče, ja tu zaista ne bih posebno iznosila neke zamerke, ali, uopšteno gledajući, zaista imamo ogromne zamerke na rad Vlade u celini i zato, kad god se obraćam vama, gospodine ministre, to se odnosi na celu Vladu. A Vlada se pokazala kao veliki iluzionista, a to je ono da stvara iluzije da nešto radi, da nešto dobro radi, a u stvari stvara maglu. Iza te magle i iza svih tih iluzija, u stvari postoji jedna veoma nevesela stvarnost. To polako postaje, čini mi se, mnogo vidljivije i za sve veći broj građana, naročito od kada je prvi potpredsednik javno izjavio da je država pred bankrotom. Dobro jutro. Trebalo je da prođe 14 meseci da gospodin prvi potpredsednik vidi o čemu se ovde radi kada se priča o ekonomiji u Srbiji. Dakle, o tome se radi, gospodine ministre. Za 14 meseci Vlada stvari nije pomerila iz minusa. Ne možemo da očekujemo, niste nam dali nade, da će nešto bitnije da se promeni u budućnosti. Dakle, ovakvom neorganizovanošću koju ste pokazali predlaganjem zakona, skidanjem zakona sa dnevnog reda, pa nova sednica, to je neozbiljno.
Vreme, gospođo Popović. Reč ima narodni poslanik Slobodan Veličković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, uvaženi gospodine ministre, samo bih nekoliko mojih oposervacija o Predlogu zakona o prometu i zakupu nepokretnosti. Predlog zakona koji je sada pred poslanicima Narodna skupština po prvi put u Republici Srbiji na celovit i temeljit način reguliše jedna privredna grana koja se poslednjih godina nalazi u znatnoj ekspanziji, ali u kojoj je svo vreme poslovanje obavljeno stihijski i bez odgovarajuće regulative koja bi pravila poslovanja postavila jednoobrazno i svim učesnicima na tržištu omogućila jednake i fer uslove. Ovo pre svega iz razloga što, kako je i sam predlagač u obrazloženju Predloga zakona naveo, manji broj subjekata koji se bave pružanjem posredničkih usluga na tržištu svoje usluge pruža kvalitetno, transparentno i u skladu sa Zakonom, dok veliki broj njih otpada na tzv. sivu ekonomiju, gde ne postoji kontrola tokova novca. Usluge se pružaju pod sumnjivim okolnostima, a državi i građani zakidaju za ogromne svote novca na ime neobranog poreza. Pretpostavlja se, kako predlagač kaže, da je godišnji iznos nenaplaćenog poreza između 600 miliona i dve milijarde dinara. Navedenim predlogom zakona nastoji se da se u ovu oblast uvede red, u smislu propisivanja pravila poslovanja radi zaštite, kako opštih interesa, znači uvođenja posredničkih usluga kako u legalne tokove, registracije pružaoca usluga, bolje naplate poreza, tako i pojedinačnih interesa korisnika posredničkih usluga, kvalitetna posrednička usluga od za to stručnog lica, osiguranje od profesionalne odgovornosti posrednika, zabrana ugovaranja prekomernih obaveza za korisnike posredničkih usluga itd. Zakon definiše posredničku uslugu u prometu nepokretnosti oslanjajući se na shodnu primenu Zakona o obligacionim odnosima. Kao dve bitne novine koje do sada nisu postojale u našem pravnom sistemu, zakon uvodi licenciranje posrednika i uvođenje registra posrednika. Licenciranje posrednika podrazumeva polaganje stručnog ispita za obavljanje poslova posredovanja u prometu i zakupu nepokretnosti. Uvođenjem registra posrednika se upisuju podaci o privrednim društvima i preduzetnicima koji obavljaju poslove posredovanja u skladu sa odredbama zakona. Zakon propisuje da poslove posredovanja mogu obavljati preduzetnici koji su položili stručni ispit za obavljanje poslova posredovanja u prometu i zakupu nepokretnosti, odnosno da te poslove može obavljati pravno lice koje je radno angažovano, najmanje jedno lice koje je položilo takav ispit. Takođe, zakon uvodi zabranu sukoba interesa propisujući da jedno lice sa posredničkom licencom može obavljati poslove posredovanja za samo jednog registrovanog posrednika. Shodno odredbama zakona posrednik u prometu nepokretnosti može biti jedino onaj privredni subjekat koji je upisan u registar posrednika kod nadležnog ministarstva. Ovo je još važnije jer zakon propisuje striktnu zabranu obavljanja delatnosti posredovanja u prometu i zakupu nepokretnosti onim privrednim subjektima koji to svojstvo nemaju što je odstupanje od opštega načela da je jedna registrovana delatnost privrednog subjekta pretežna dok su ostale dozvoljene. Ujedno zakon uvodi i obavezu registrovanim posrednicima da se osiguraju od profesionalne odgovornosti za eventualnu štetu koja bi kršenjem zaključenog ugovora o posredovanju mogao naneti korisnicima usluga. Zakon po prvi put uvodi obavezno zaključenje ugovora o posredovanju, te propisuje obavezne elemente za punovažnost tog ugovora. Kao obaveznu formu zakon predviđa pisanu ili elektronsku formu. Podrobno se uređuju prava i obaveze nalogodavca, tj. korisnika usluga i prava i obaveze posrednika, uz izričite zabrane ugovaranja pojedinih klauzula koje bi za predmet imale raspolaganje koje je protivno temeljnim načelima građanskog prava. Dopuštene klauzule kojima se ugovara je ekskluzivitet posredovanja kao i načini prestanka važenja posredničkog ugovora. Zakon ujedno uređuje i kontrolni mehanizam propisujući ovlašćenje ministarstva nadležnog za trgovinu da preko tržišnih inspektora nadzire primenu odredaba ovog zakona. Smatramo da se radi o dobrom tekstu koji po prvi put na temeljit i potpun način reguliše privrednu oblast veoma važnu kako za sve ukupne privredne prilike u zemlji, podrazumevajući tu ulogu posredničkih kompanija u tržišnom plasmanu građevinskih objekata ali i procenta ubranih javnih prihoda od strane države. Tako i za građane koji za angažovanje posrednika u prometnu nepokretnosti rešavaju jedno od svojih egzistencijalnih pitanja, recimo, stambeno pitanje. Poslanička grupa će uz manju korekciju, predloženim amandmanom, bez obzira na to bude li prihvaćen ili ne, u danu za glasanje podržati Predlog zakona o prometu i zakupu nepokretnosti jer je ovakav zakon neophodno potreban Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o više zakonskih rešenja o kojima raspravljamo u objedinjenoj raspravi, i obično kada je objedinjena rasprava postavlja se pitanje šta je bio osnovni razlog objedinjavanja rasprave i rasprave više zakonskih rešenja. Pored činjenice da je resorno ministarstvo, odnosno Ministarstvo spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija predlagač ovih zakonskih rešenja, mislim da je zajednički imenitelj za sva ova zakonska rešenja, činjenica da se odnose na neuređene oblasti u pojedinim momentima ta uređenost zalazi u oblast haotičnog, i da je neophodno što pre te oblasti urediti. Te oblasti se tiču, naravno cele države, pre svega tiče se njenih građana. Kada mi doslovce izgovaramo imena naslove ovih zakona, Zakon o elektronskoj trgovini, Zakon o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti, zatim Zakon o zaštiti konkurencije, nisam siguran da naši sugrađani znaju tačno o čemu govorim. Ali, onog trenutka kada se susretnu sa problemima iz ovih oblasti u svakodnevnom životu biće im jasno da su to totalno neuređene oblasti. Svako onaj ko u državi Srbiji pokuša da se bavi elektronskom trgovinom, pokuša da prodaje, da li u zemlji, a posebno u inostranstvu, shvatiće da će naići na veliki broj prepreka. Svako onaj ko donese jednu riskantnu, da kažem životnu odluku da se upusti u rizik kupovine stana u našoj zemlji, snosiće visok stepen rizika, visok stepen odgovornosti da bude prevaren. Svako onaj, na kraju koji uđe u svoju prodavnicu, u market, kod svog komšije trgovca, shvatiće da su cene proizvoda nesrazmerne svom kvalitetu, i znaće i videće, pogotovo ko je putovao u neke susedne ili strane zemlje, da su te cene mnogo više i u onim zemljama koje su mnogo bogatije i gde je standard stanovnika tih zemalja mnogo viši, na mnogo višem nivou. Upravo zbog toga smatram da objedinjena rasprava ovih zakona ne zato što nisu kompatibilni između sebe, već zbog njihove važnosti, nije trebala da bude objedinjena, ali šta je tu je. Najpre o Zakonu o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti. Poslednjih godina skoro da nemam dana kada u medijima ne pročitamo da je neko prilikom kupovine ili prodaje stana prevaren. Već smo čuli u dosadašnjoj raspravi, ne bih da se ponavljam, da je broj tih prevarenih veliki, u celoj toj oblasti, aliu oblasti posredovanja prilikom prometa i zakupa nepokretnosti. Šta je ono što odlikuje ovu oblast? Odlikuje je nesigurnost, veliko učešće sive ekonomije, neki kažu i nestručnost. Svakako da postoji veliki broj stručnih, profesionalnih lica, privrednih društava i preduzetnika koji se bave ovom oblašću, ali s druge strane postoji veliki broj onih koji nisu u ovoj oblasti legalni, i koji na taj način ne samo varaju svoje klijente, već varaju i državu, jer su u sivoj zoni. Znači nisu u zoni kontrole, i ne postoji mehanizam praćenja tokova novca i obaveznog oporezivanja. Ovakva situacija, naravno svima dobronamernima ne prija, ne odgovara, niti profesionalnim agentima, niti onim ljudima koji žele da kupe neku nepokretnost ili da je prodaju, sem onima, naravno koji su u toj sivoj zoni. Zbog toga je ovaj zakon, naravno dugo očekivan, nažalostsmo jedina zemlja koja i u okruženju, naravno i u Evropi samim tim, nema rešenu ovu oblast. Naravno da je neophodno da se ova oblast što pre uredi zakonom. Već je rečeno da se uvodi registar posrednika, propisuju se uslovi za upis privrednih društava i preduzetnika, čime se stiče pravo za obavljanje delatnosti. Takođe, propisuju se uslovi ko može biti agent, sa kojom školskom spremom, na koji način, ali ono što smatram jako bitnim jeste da se u poslu prometa nepokretnosti mora biti zaključen pisani ugovor između nalogodavca i posrednika. Istovremeno uvodi se obavezno osiguranje od odgovornosti za slučaj štete koji bi posrednik mogao da prouzrokuje. Kao što sam i rekao, definiše se stručna sprema i jasno je da prilikom pisanja ovog zakona jesu implementirana iskustva zemalja iz okruženja, mislim da je kopiran najviše hrvatski zakon, što nije loše i jasno je da ovu jednu totalno neuređenu oblast moramo što pre zakonski rešiti. Podaci govore da trenutno oko 2000 ljudi legalno radi u ovoj oblasti, a da je mnogo veći broj onih koji su na crno, to je između sedam i osam hiljada i učešće sive ekonomije jeste negde oko 80%. Nemam šta drugo da kažem nego da je neophodno doneti zakon, ali ono što mislim da je tokom javne rasprave, da nije bilo dobro i da ne treba da bude praksa u narednom periodu, ne smemo da kažemo da su glavni krivci posrednici u zakupu i prometu nepokretnosti. Veliku odgovornost snosi država. Država je sve ove godine nemo sa strane stajala i posmatrala kako su građani varani. Znači, i u narednom periodu, svakako da će ovaj zakon urediti oblast, ali neće biti ključnih rešenja. Država ga mora dosledno sprovoditi. Što se tiče Zakona o zaštiti konkurencije, konkurencija nije sama sebi svrha, ali jeste jedan bitan elemenat tržišta, jeste jedan podstrekač razvoja svake zemlje, jeste jedan nosilac inventivnosti, produktivnosti, razvoja samog tržišta, podizanja kvaliteta, snižavanje cena, otvaranja novih radnih mesta i ne treba govoriti koliko je Zakon o zaštiti konkurencije bitan za našu zemlju. Koliko u ovoj oblasti računa vode, EU, sve zemlje u EU, u Americi, naravno i njihove nadnacionalne komisije, i koliki je njihov, da kažem kredibilitet u tim zemljama, tim zajednicama jasno govori činjenica kako se oni ophode prema velikim planetarnim svetskim kompanijama poput Majkrosofta, poput Intela, koji su se našli pod udarom tih komisija. Već je rečno da je zakon trenutno aktuelni, u ovoj skupštini usvojen 2009. godine, i da tim zakonom, naravno Komisija za zaštitu konkurencije u nadležnost su joj stavljene tri od četiri ključne oblasti politike konkurencije, zaštite konkurencije. To su sprečavanje restriktivnih sporazuma, sprečavanje zloupotrebe dominantnog položaja na tržištu i kontrola spajanja preduzeća ili koncentracija. Kao što je rečeno četvrti stub politike za zaštitu konkurencije koji se tiče državne pomoći, reguliše se drugim zakonom. Izmene i dopune, već je više puta danas rečeno, jesu posledica određenih procesnih problema i onoga što je uočeno u toku dosadašnjeg rada od usvajanja zakona do danas, ali i posledica primedbi evropske komisije i poslednji izveštaj o napretku Srbije, jasno ukazuje da oblast konkurencije nije dostigla onaj napredak očekivani i da jeste oblast o kojoj se u narednom periodu mora više voditi računa, i kome se mora posvetiti veća pažnja. Znači, podsetio bih naravno, da smo Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju preuzeli određene obaveze, ali uvek naglašavam da mi to ne treba da ističemo kao prioritet, da mi to radimo zbog harmonizacije, ne znam zbog pridruživanja EU, nego najpre zbog naših građana koji trpe u svakodnevnom životu, sve te anomalije u oblasti nedostatka konkurencije. Uopšte, kada govorimo o izveštajima Evropske komisije termin koji obično Evropska komisija ne koristi u svim tim svojim izveštajima, koji se tiče zaštite konkurencije jeste blagi napredak, znači to je jedan diplomatski termin, gde nam se jasno stavlja do znanja da nismo dovoljno učinili u oblasti zaštite konkurencije. Rekao bih da je u ovom trenutku neophodno izmeniti, što naravno zakon i preporučuje, procesne stvari, znači, tu su u zakonu naveden preciziranje kriterijuma za utvrđivanje dominantnog položaja učesnika na tržištu, produženje postupka ispitivanja koncentracije po službenoj dužnosti sa tri na četiri meseca, izmene odredaba o prekidu postupka, produženje roka zastarelosti sa tri na pet godina, proširenje uslova primene procesnog penala, preciziranje rokova za postupanje u upravnom sporu po tužbi rešenja komisije. Naravno, to su svi oni problemi koje je komisija uočila u toku svog rada, ali postoji i druga strana koja će svakako poboljšati borbu u zaštiti konkurencije, to jeste jačanje same komisije. Već je ovde više puta pomenut način finansiranja komisije i tu naravno da je jako bitno da komisija bude najpre finansijski nezavisna da bi bila nezavisna uopšte u svom funkcionalnom radu. Postoje dva načina kako bi finansijska, da kažem, kako bi mogli da rešimo ovaj problem finansiranja komisije. Prvi način jeste da finansiramo komisiju iz budžeta. Na taj način preuzeli bi rizik da ta nezavisnost bude svedena na neku manju meru, ali bi sa druge strane rasteretili samu komisiju da brine o svojim prihodima. Kako vidimo u samom predlogu zakona, predlagač se opredelio za jednu drugu opciju, a to jeste opcija da se omogući samoj komisiji jedan institut stvaranja rezerve novčanih sredstava, što vidimo samo u zakonskom predlogu, gde bi sva ona sredstva koja bi predstavljala, na neki način, višak sredstava razliku između rashoda i prihoda komisija je mogla da zadrži za sebe za neki budući period, a ne da ih vraća u budžet. Zakonodavac se odlučio za tu varijantu mogućnosti formiranja rezerve koja bi bila u nekom narednom periodu iskorišćena za rad komisije. Poznato je da komisija najviše prihoduje od samih postupaka koncentracije, ali takođe treba da naglasimo da su te nadoknade od tih postupaka najveće u samom regionu. U svim zemljama okruženja te novčane nadoknade su mnogo puta niže nego u samoj Srbiji, ali pošteno je reći da sve te zemlje svoje komisije finansiraju iz budžeta. Takođe, u kontekstu finansijskog jačanja komisije i ukidanja sadašnje odredbe da se kamate i ostali troškovi nastali od umanjenja iznosa ili ukidanja upravne mere isplaćuju na račun komisije. Naravno, još jedna od primedbi evropske komisije. Takođe, druga mera ili predlog preporuka jeste poboljšanje stručnih i organizacionih kapaciteta komisije. Vidimo da je predlagač predvideo da i ekonomisti imaju zakonsko učešće u radu Saveta komisije, što je dobro. Mislim da je trebalo razmišljati, što je takođe bila i preporuka stručnih krugova da treba razmišljati o učešću stručnjaka iz IT sektora u samom Savetu. Mislim da je možda o tome trebalo razmišljati. Znači, stručnjaka iz Informativno komunikacijske oblasti. Takođe, kada poredimo organizacionu šemu same komisije u Srbiji i šemu u okruženju, ali slična tela koja su nacionalnog tipa, vidimo da naša komisija nema poziciju glavnog ekonomiste. To je jedno mesto sa kog bi se razmatrali i analizirali svi oni postupci koje radi komisija, ali koje bi propisivalo metodologiju rada praćenja postupaka. To je jedna preporuka iz uporednog prava. Takođe, ono što bi moglo da unapredi rad komisije i smanji opterećenje u radu svakako jeste smanjenje slučajeva koncentracije. Već sam rekao da slučajevi koncentracije jesu dominantni u radu komisije, ali prevashodno iz razloga zato što su, da kažem veoma niski tragovi same koncentracije. Znači, zbog tih niskih pragova pod lupu komisije potpada veliki broj slučajeva. Šta se dešava? Naravno, shvatam da to jeste glavni prihod komisije i čitao sam neke izjave predstavnika komisije da smatraju da pragovi nisu niski, ali kada ih uporedimo sa zemljama okruženja, oni svakako jesu niski. Ti tragovi znači mogu da dovedu do toga da se svakom slučaju ne posveti dovoljno pažnje, da može da dođe do greške, tzv. „greške prve vrste“, tačnije da se koncentracija u budućnosti o kojoj se razmatra može da postane bojazan i opasnost za konkurenciju. Suština priče jeste da treba razmisliti o tome da li su pragovi u procesima koncentracije i suviše niski. Znači, komisija posvećuje veliku pažnju minornim slučajevima, nema vremena da posveti pažnju ili, da kažem, mogućnosti da posveti pažnju nekim značajnijim slučajevima i na taj način gubi i vreme i energiju u svom radu. Takođe bih naglasio značaj smernica od strane komisije, vidim da komisija izlazi sa nekim smernicama, mislim da je potreba za tim još veća. Na taj način komisija obrazlaže svoje postupke i predupređuje neke buduće situacije, da kažem, obaveštavajući preduzetnike i privredne subjekte na šta bi trebali da obrate pažnju i u razvijenim sistemima u ostalom zaštite konkurencije u SAD i EU se posvećuje velika pažnja smernicama. Sledeća preporuka jeste obuka sudija Upravnog suda. Znamo da je Upravni sud viša instanca, ali pre toga bih hteo da kažem da je dobro u jednom od prvih nacrta izmena ovog zakona je bio, čini mi se, predlog da Upravni sud bude zamenjen sa Privrednim apelacionim sudom. Mislim da je to dobro što je to iz više razloga, što to nije urađeno, da je prihvaćena sugestija struke, ali smatram da Upravni sud, naravno kod koga dolaze na razmatranje sva konačna rešenja komisije ima tri mogućnosti ili da prihvati, ili da poništi ili da naloži komisiji ponovi postupak. U poslednja ova dva slučajeva, naravno argumentovano Upravni sud mora dati jasno tumačenje, ali sa druge strane, mora duboko ući u analizu i razmatranje te svoje odluke. Znači, preporuka jeste da se sudije Upravnog suda, koji u ovom slučaju odlučuju o žalbama na konačno rešenje komisije, edukuju najpre iz oblasti zaštite konkurencije. Inače, to nije samo problem srpske borbe za zaštitu konkurencije i u mnogo razvijenijim zakonodavstvima, to je problem. Zatim, saradnja sa ostalim telima, vidim da komisija sarađuje sa ostalim telima i mislim da bi ta saradnja mogla da bude još bolja, naravno sa Narodnom bankom, Republičkom radio difuznom agencijom, Komisijom za berzu, Agencijom za energetiku, Republičkom agencijom za telekomunikacije, Upravom za javne nabavke, Komisijom za kontrolu državne pomoći, ali i sa udruženjima za zaštitu potrošača. Pretpostavljam da se na tome radi, ali mislim da bi to trebalo unaprediti. Takođe, što se tiče javne promocije zaštite konkurencije, one zemlje koje su mnogo pre nas počele da vode ovu bitku, posvećuju veliku pažnju javnoj promociji, i mislim da im tu i sama Vlada i komisija treba mnogo više da urade. Što se tiče Zakona o elektronskoj trgovini, ne treba ni da govorimo da je danas jedan od najizraženijih globalnih posledica revolucije informaciono-komunikacionih tehnologija upravo elektronska trgovina i nema danas ni jedne zemlje na svetu koja se ne bavi elektronskom trgovinom i koliko je daleko otišla priča sa elektronskom trgovinom jasno govori da je u prošloj godini cifra od prometa u maloprodaji prešla milion evra. Znači, u ovom trenutku zemlje koje najviše elektronski trguju jesu regija Severne Amerike, to je negde preko 360 milijardi dolara, što je za 13,9% više nego u prošloj godini. Zatim, Japan, Britanija, Kina, očekuje se da Kina u ovoj godini podigne svoj promet od elektronske trgovine na 180 milijardi. Kod nas, nažalost, to je mnogo manje, otprilike u prošloj godini oko 180 miliona evra, oko 600 hiljada naših građana je elektronski trgovalo. Prosečna vrednost tih transakcija je oko 50 evra, dok je u EU taj prosek oko 170 evra, tako da u ovom trenutku naša zemlja jeste na začelju. Međutim, nije samo elektronska trgovina naš problem, uopšte, problem trgovine u našoj zemlji jeste izražen. U samom početku elektronska trgovina se ticala samo razmene podataka, međutim već danas elektronska trgovina ima više modela, to je elektronska komunikacija između kompanija, zatim transakcija između prodavaca i potrošača, komunikacija između potrošača, misli se na aukcije, elektronske transakcija između državnih organa, kompanija državnih organa, kao i između potrošača i državnih organa. Ne treba ni govoriti koje su prednosti elektronske trgovine - smanjenje troškova, brže poslovanje, veća konkurentnost, brži odgovor potrošačima. Mnogo je, uostalom, lakše otvoriti elektronsku prodavnicu, obezbediti hosting i domen i jedan sistem za plaćanje, nego u luksuznom delu nekog grada otvoriti neki butik, ili bilo šta, robnu kuću. Znači, ogromne su prednosti. Nažalost, kod nas još uvek nisu sve zastupljene. Samo nekoliko rečenica na kraju. Svakako da ove izmene Zakona o elektronskoj trgovini, rekao bih, jesu minorne, ali sa druge strane jesu preduslov za dalji napredak elektronske trgovine u Srbiji, koji je neophodan. Međutim, mora se raditi i na tehnicističkom razvoju elektronske trgovine, znači unapređenju jednog pogleda da samo kroz razvoj dobrog interneta, dobrih komunikacionih tehnologija, možemo doći do toga. S druge strane, razvojem zakonskih rešenja, ne samo u elektronskoj trgovini, ovo posebno želim da naglasim, ministre. Ljudi koji se bave elektronskom trgovinom imaju značajne primedbe na ostale zakone koji su kompatibilni… (Predsedavajući: Vreme, gospodine Mitroviću.) … evo završavam. Znači, misli se na Carinski zakon, na Zakon o poštanskim uslugama, Zakon o platnom prometu i o svemu tome. Vi to odlično znate i samo na kompleksan način, sagledavanjem ove oblasti elektronske trgovine, možemo doći do povećanja elektronske trgovine u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama je rasprava o nekoliko veoma važnih zakona i nekoliko sporazuma. Na samom početku svog izlaganja, moram da konstatujem da je dobro što je na početku redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije prva tačka bila Zakon o legalizaciji, a sada imamo ovaj zakon o uređenju oblasti u posredovanju i prometu nepokretnosti. Zbog čega to kažem? Zbog toga što oba zakona i Zakon o legalizaciji i Predlog zakona o posredovanju u prometu nepokretnosti imaju za cilj afirmaciju tržišta nekretnina u Republici Srbiji. Za afirmaciju tržišta nekretnina u Srbiji važna je legalizacija objekata, evidencija o upisu tih objekata, pravna sigurnost, ali, svakako, i uređenje profesije posredovanja u prometu nekretnina, što je, uostalom, i primarni cilj ovog zakona. Svako ko se u životu našao u situaciji da treba da kupi ili proda neku nekretninu, imao je „šarena“ iskustva i nije mali broj slučajeva da su ljudi bili nezadovoljni posredničkim iskustvima agencija za nekretnine, što govori i veliki broj pritužbi u ovoj oblasti u prethodnom periodu, jer je veliki broj klijenata bio oštećen nesavesnim i neodgovornim ponašanjem posrednika. U stvari, rekla bih, jednog broja posrednika. Stoga je, svakako, dobro da se ova oblast konačno uredi posebnim zakonom i drago mi je što je predlagač, odnosno ministarstvo koje vi vodite, gospodine Ljajiću, ovde uzelo u obzir struku, predloge struke i imalo je sluha za ono što su oni predložili ovim zakonom. Svakako da je cilj ovog zakona da se ova profesija afirmiše po uzoru na mnoge zemlje EU i ne mogu ovom prilikom da ne pomenem Veliku Britaniju i na činjenicu da ko god je bio u prilici da bude ne u Londonu, nego u nekom manjem gradu u Velikoj Britaniji, mogao je da vidi da se na najboljim, najprometnijim mestima u agencijama za nekretnine, odnosno advokatskim kancelarijama, na njihovim izlozima, mogu videti fotografije kuća i cene. Stiče se tako utisak da je to najprofitabilnije zanimanje na svetu, a u stvari je samo dobro uređeno. Zaista bih bila zadovoljna da posle ovog zakona i naše tržište nekretnina dostigne taj nivo, kakav ima država kao što je Velika Britanija, gde su sve nepokretnosti i evidentirane i popisane vekovima u nazad. Među problemima koje ste ovde naveli, kao razloge za donošenje ovog zakona, posebno bih izdvojila činjenicu da je veliki deo bavljenja ovom profesijom ostao u domenu sive ekonomije, kao i nekvalitetnu uslugu posrednika, uz nepostojanje zakonom regulisane odgovornosti. Moram da kažem da sam posebno bila iznenađena u obrazloženju navedenim iznosom da ukupan godišnji promet na tržištu nepokretnosti u Republici Srbiji iznosi tri milijarde evra, kao i da posrednici od toga prihoduju 3,3 milijarde dinara, uz dalju perspektivu da iznos nenaplaćenog poreza iznosi između 600 miliona i dve milijarde dinara na godišnjem nivou. Ove cifre su za prošlu godinu. U situaciji kada je tržište nekretnina poprilično zamrlo i čeka neka bolja vremena, onda samo možemo pretpostaviti koliko je novca ostajalo van legalnih novčanih tokova, tokom 2007, 2008. i 2009. godine. Očekujem da će ovaj zakon svojim odredbama, koje insistiraju na transparentnosti, praktično iskoreniti bavljenje ovim poslom na crno. U tom smislu, odredbama čl. 4-10. Predloga zakona, predviđeno je formiranje registra posrednika koji će pod jednakim uslovima biti apsolutno dostupan svim zainteresovanim licima. Potencijalni učesnici u prometu nepokretnosti će imati uvid u to koji su posrednici ovlašćeni da se, u skladu sa odredbama ovog zakona, bave poslovima posredovanja. Takođe, član 12, na vrlo jasan način zabranjuje licima koja nisu upisana u registar posrednika da se bave ovom profesijom. U istom članu, smatram da je izuzetno važno rešenje koje zabranjuje fizičkom licu, koje inače ispunjava formalno-pravne uslove za bavljenje poslovima posredovanja, da istovremeno obavlja ove poslove za dva ili više posrednika, sem uz izričitu pisanu saglasnost. Smatram da je ovo bilo zaista neophodno. Novina je i član 13. po kojem posrednik mora da sklopi ugovor sa osiguravajućim društvom. Na taj način smatram da će ovaj zakon imati vrlo jasnu definiciju, kada je u pitanju rešavanje problema koji bi bili direktna posledica, nemarnog postupanja posrednika prilikom prometa nepokretnosti. Takođe, član 14. teži, po meni, da dodatno podigne profesionalni nivo bavljenja ovom delatnošću, propisujući elementarne uslove koje agencije za nekretnine moraju da imaju, pre svega poslovni prostor u kome se nalaze posrednici. Kada je u pitanju član 16. precizno su navedene obaveze posrednika, gde bih posebno izdvojila nekoliko, i to davanje objektivnog mišljenja o ceni nepokretnosti, zatim upozorenje klijenta na moguće rizike vezane za uknjižbu nepokretnosti, skretanje pažnje klijentu na sva postojeća prava, odnosno terete koje postoje na nepokretnosti, kao i obaveštavanje klijenata o svim poznatim okolnostima od značaja za ovaj posao. Ovo je veoma važno, jer smo u dosadašnjoj praksi imali slučaj da posrednik istovremeno zastupa i kupca i prodavca i da pri tom zloupotrebljava njihovo poverenje i uskraćuje verodostojne podatke, a sve je to bilo u cilju pribavljanja što veće koristi za sebe. Članom 18. stav 2. propisano je i da posrednik ne sme da oglašava nepokretnosti za čiji promet nema sklopljen ugovor o posredovanju, što do sada nije bila praksa. Što se tiče posredničke naknade, odnosno provizije, smatram da je u cilju dodatne zaštite klijenta dobra odredba u članu 20. stav 2. Predloga zakona koja propisuje da posrednik ne može zahtevati delimično plaćanje provizije unapred, tj. pre zaključenja ugovora, odnosno predugovora. U tom smislu i odredba člana 24. koja predviđa da klijent nije dužan da zaključi pravni posao sa licem koje je posrednik pronašao, po meni je potpuno u redu. S druge strane, korektna je i u interesu samog posrednika i odredba člana 26. koja posredniku daje mogućnost da sa klijentom ugovori klauzulu o ekskluzivnom posredovanju kojom se obezbeđuje od potencijalno nelojalne konkurencije. Istovremeno, odredba člana 27. precizira materiju prestanka važenja ugovora o posredovanju i po ovoj odredbi štiti se posrednik od nepoštenog postupanja samog klijenta, što eksplicitno obavezuje klijenta da posredniku mora da isplati dogovorenu posredničku naknadu ukoliko u roku od mesec dana nakon raskida ugovora zaključi pravni posao koji je direktna posledica posrednikovog prethodnog angažmana. Mislim da su i kaznene odredbe u članu 32. stav 1. vrlo jasno ovde date, jer kaznena odredba koja je opredeljena u rasponu od dvostruko do petostruko više vrednosti uobičajene posredničke provizije zaista obavezuje i posrednike da vode računa ubuduće o tome kako će vršiti svoju uslugu. Što se tiče prelazne i završne odredbe, pretpostavljam da ste ovde dobro izvagali vreme koje je potrebno da bi odredbe o registru posrednika i obavezi polaganja stručnog ispita počele da se primenjuju. Što se tiče Predloga zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, smatram da je ovaj zakon bio nužan iz dva razloga. Prvi je, prosto ne mogu da poverujem da mi od 2005. godine nismo imali zakon u ovoj oblasti, da je on bio u okviru Zakona o spoljnoj trgovini, naoružanjem, vojnom opremom i robom dvostruke namene i da je on bio donet još u vreme dok je postojala zajednička država Srbija i Crna Gora. Naravno, potpuno slažem se sa vašim obrazloženjem da je potrebno da kao samostalna država donesemo novi zakon, ali kažem, neshvatljivo mi je da do sada nismo imali regulisan zakon u ovoj oblasti. Drugi razlog je što je neophodno i usaglašavanje nacionalnog zakonodavstva sa novim pravilima i procedurama usvojenim od strane Evropske unije, pa je tako predloženi zakon u potpunosti u skladu sa odredbom člana 3. SSP. Mislim da je dobro što član 2. ovog zakona kao osnovni cilj definiše uspostavljanje čvršće kontrole u oblasti izvoza i uvoza robe dvostruke namene, a radi zaštite i ostvarivanja odbrambenih bezbednosnih i spoljnopolitičkih interesa Republike Srbije. Vlada je u članu 5. ta koja na predlog ministarstva utvrđuje nacionalnu kontrolnu listu robe dvostruke namene i koja lista pri tome treba da bude usklađena sa relevantnom listom na nivou EU. Takođe, članovi 7, 8. i 9. regulišu tranzit ove robe preko teritorije Republike Srbije, kao i brokerske usluge i pružanje tehničke pomoći u vezi sa ovim. Bitno je pomenuti da kod brokerske usluge posredovanja, kao i kod pružanja tehničke pomoći, neophodno je prethodno pribaviti dozvolu resornog ministarstva, što u ovom domenu potpuno pojačava kontrolu države kada je roba koja može biti korišćena i u vojne i mirnodopske svrhe u pitanju. Kada je kontrola države u pitanju, smatram da je dobro rešenje i u članu 13. stava 1. koja predviđa ukrštanje nadležnosti tako da resorno ministarstvo ne odlučuje samostalno o davanju dozvole, nego je u ovaj postupak ravnopravno uključeno i Ministarstvo odbrane, unutrašnjih i spoljnih poslova, kao i bezbednosne strukture Republike Srbije. Član 26. predviđa da nadležno ministarstvo vodi bazu podataka o svim izdatim, odbijenim, oduzetim i izmenjenim dozvolama koje su prestale da važe, kao i da na mesečnoj osnovi izveštava druga državna nadleštva i carinske organe o svim pravilima, a naravno da ministarstvo, u cilju bolje kontrole, ima obavezu i da pripremi godišnji izveštaj o realizaciji izvoza i uvoza robe, kao i ostalim delatnostima iz ovog domena i da ga dostavi Vladi. Kada je u pitanju ovaj član 26, gospodine ministre, poslanička grupa Nove Srbije je ovde reagovala amandmanom, a sve u cilju podizanja nadzorne uloge parlamenta, zbog toga što smo smatrali da treba da postoji precizno definisan rok u kojem ministarstvo i Vlada treba da dostave konačni izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije. Što se tiče kaznenih odredbi, smatram kao i kod Zakona o posredovanju u prometu nepokretnosti, da je novčana kazna predviđena u visini do dvadesetostrukog iznosa vrednosti robe adekvatno odmerena i da će svakako odvratiti potencijalne prekršioce ovih normi od njihovog kršenja. Što se tiče sporazuma koji su pred nama sa Vladom Republike Azerbejdžan i Maroko, svaki međudržavni sporazum u domenu ekonomije je u principu koristan za Republiku Srbiju, odnosno njene građane i mislim da se i kolege i koleginice narodni poslanici slažu sa sporazumima koje ste vi ovde predložili sa Republikom Azerbejdžan i Maroko. Potpuno je jasno da postoji obostrana želja obe države za rast investicija, za zajednička ulaganja u projekte od zajedničkog interesa koje će doprineti i tehnološkom razvoju i omogućiti i veći promet trgovine u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija, pre svega kada je u pitanju sporazum sa Republikom Azerbejdžan. Vrlo je imperativno što Republika Azerbejdžan u poslednjih desetak godina ima vidni napredak kada je u pitanju IT sektor i potpuno je jasno da ovde postoji obostrani zajednički interes, jer bez obzira na prirodni potencijal koji Republika Azerbejdžan ima, njima očigledno još uvek nedostaju sofisticirani kadrovi kada su u pitanju visoke tehnologije. U vezi svega ovoga što sam navela, u ovom sporazumu odredbe člana 3. stava 2. predviđaju da ugovorne strane omogućavaju zajednički nastup svojih stručnjaka radi primene stečenih iskustava u uvođenju telekomunikacija u ruralnim sredinama, digitalizaciji i slično, što je u svakom slučaju za pohvalu. Što se tiče Predloga sporazuma sa Kraljevinom Maroko, mislim da je osnovna motivacija za potpisivanje i potvrđivanje ovog sporazuma, kao i Sporazuma sa Azerbejdžanom, stvaranje takvog ambijenta koji će pogodovati novom talasu stranih investicija u našoj zemlji, ali istovremeno i davanja šansi našim kompanijama da se dokažu na tržištima ovih zemalja. Na kraju svog izlaganja želim da vas obavestim da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati i predložene zakone i sporazume.
Reč ima narodna poslanica Gorica Gajević.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavnici Vlade, poštovane koleginice i kolege poslanici, u današnjoj objedinjenoj načelnoj raspravi osvrnuću se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije, Predlog zakona o izmenama i dopuna Zakona o elektronskoj kupovini i ako vreme dozvoli o Predlogu Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namere. Najpre, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije, od 2005. godine, pa 2009. godine, evo do danas cilj ovih zakona koje donosimo jeste da pravno uredimo oblast zaštite konkurencije i sprečavanje monopola na tržištu Srbije. Ove izmene i dopune zakona koje su danas na dnevnom redu pre svega su rezultat usaglašavanja našeg zakonodavstva koje reguliše ovu oblast sa direktivama i zakonodavstvom EU, ali svakako je i razlog ovih izmena i dopuna i pojedine nejasnoće ili manjkavosti ovog zakona koje su se pokazale u toku primene samog zakona u praksi. Savremeno tržište danas podrazumeva slobodan pristup tržištu svim učesnicima, slobodan protok robe i kapitala, slobodno formiranje tržišnih cena i pre svega zabranu sklapanja razno raznih dogovora, sporazuma i ugovora koji remete princip zaštite konkurencije na tržištu i stvaranja monopola. Naravno, kod nas u Srbiji nije lako sačuvati slobodno tržište, sprečiti monopolizam, a samo donošenje zakona koji će regulisati ovu oblast sigurno da nije dovoljno. Treba da bude promenjeno još niz zakonskih rešenja u drugim zakonima, koja se oslanjaju na ovu oblast, a pre svega još mnogo uslova i preduslova treba ispuniti iz oblasti makroekonomije da bismo jednog dana rekli da imamo potpunu kontrolu nad našim tržištem i da imamo apsolutnu ili bar koliko toliku zaštitu konkurencije učesnika na tržištu. Kada danas kažemo konkurencija najčešće mislimo na konkurenciju u trgovini na malo iako zakon reguliše i obuhvata promet svih roba i usluga i učešće svih učesnika koji se u tom prometu javljaju. To je verovatno zato što je ta konkurencija ili uopšte pojam konkurencije najvidljiviji u maloj trgovini. Međutim kada kažem mala trgovina najvidljiviji, da najvidljiviji u onoj legalnoj maloj trgovini. Šta je sa nelojalnom konkurencijom u sivoj zoni trgovine koja je i te kako veliki konkurent legalnim trgovcima, bez obzira da li su to male samostalne trgovinske radnje ili veliki trgovinski lanci. Posle četiri, pet ili šest ili već koliko godina ima od donošenja osnovnog Zakona o zaštiti konkurencije, danas sa pravom možemo da postavimo pitanje – koliko je primena zakona imala efekte na probleme na našem tržištu kada je u pitanju konkurencija i stvaranje monopola i da se isto tako sa pravom zapitamo koliko je Komisija za zaštitu konkurencije dobro radila svoj posao od 2005. godine kada je ustanovljena do dana današnjeg, kada opet sa nekim izmenama i dopunama zakona dotičemo i Savet komisije? Sudeći po onome što danas imamo kao što imamo na onom najvidljivijem tržištu, tržištu maloprodaje, činjenicu svi znamo. Danas imamo duopol na tržištu maloprodaje. Sa jedne strane je „Delez“ sa kupljenim „Maksijem“ sa 370 maloprodajnih objekata. Sa druge strane je „Idea“, odnosno „Agrokor“ i „Merkator“ koji je u toku koncentracije sa 310 ili koliko god, preko 800 maloprodajnih objekata drže ova dva trgovinska lanca. Demokratska stranka Srbije je samo pre koji mesec postavila ovde pitanje – šta će Vlada i šta će Komisija za zaštitu konkurencije preduzeti po pitanju ove koncentracije? Dobili smo odgovor sa kojim smo delimično zadovoljni, ali videćemo u naredna dva meseca, ili tri. Komisija će morati da donese odluku i rešenje hoće li dati zeleno svetlo ili ne za ovu koncentraciju. Radi informacije svih nas i javnosti, kratko bih navela neke primere rada ili nerada, dobrog ili lošeg, kako god hoćete da definišete rad Komisije za zaštitu konkurencije. U 2011. godini kada su krenula prva rešenja o kaznama za monopolski položaj na tržištu, kažnjeno je 36 kompanija sa 3,5 milijarde dinara. Prve kazne su osetili proizvođači mleka, Veterinarska komora, maloprodajni lanci, proizvođači kafe, društva za osiguranje, proizvođači lekova i to uglavnom zbog sklopljenih restriktivnih sporazuma. U 2012. godini evo problema, Komisija vraća 74 miliona dinara „Imleku“ i „Mlekari Subotica“ za pogrešno donetu odluku i pogrešno doneto rešenje za dominantan položaj na tržištu, što je u tom momentu bilo preko 30% ukupnih rashoda Komisije za zaštitu konkurencije. Još jedan primer, početkom 2012. godine, u januaru mesecu Komisija donosi rešenje o zabrani spajanja šećerana „Sunoko“ i „Helenik šugar“ da bi već u junu mesecu u toku postupka Upravni sud poništio to rešenje, doduše Komisija tu nije na to pristala i prilično se žalila da nije učestvovala u svemu tome što je Upravni sud radio. Svejedno, Upravni sud je doneo takvu odluku. Isto tako, odluka o kažnjavanju sedam najboljih proizvođača lekova i šest veledrogerija sa 20 miliona dinara zakasnila je mesec dana zbog zastarelosti, upravo zbog protoka vremena od ove tri godine. To je ponovo u bilansu Komisije bio novi trošak. Danas kada razmatramo ove izmene i dopune zakona neću puno ići u načelo, već ću se osvrnuti pre svega na one članove gde smo čitajući i analizirajući ove izmene i dopune dostavili neke naše predloge i naše amandmane, pa se nadamo da ćete ih detaljno proučiti. U članu 1. Predloga zakona precizirate kriterijume i navedeno ih je devet za utvrđivanje dominantnog položaja na tržištu. Dosadašnji zakon to nije regulisao. Sada smo dali Komisiji paletu kriterijuma na osnovu kojih će određivati tržišnu snagu, dominantan položaj na tržištu i samim tim nadamo se da će kada se ukrsti više kriterijuma biti mnogo lakše i mnogo jednostavnije Komisiji da utvrdi ko je u dominantnom položaju na tržištu. Kod tačke 2. ste zadržali visinu 40% za jednog učesnika na tržištu da može da bude i trebalo bi da bude u dominantnom položaju. Ali ste kroz izmene i dopune zakona izbrisali odrednicu – kada su dva ili više učesnika koji su ekonomski povezani u dominantnom položaju. U osnovnom zakonu to je bilo 50%, sada u ovom zakonu nemamo tu odrednicu koliko je. Tu smo reagovali amandmanom, kada je u pitanju kolektivna dominacija. U članu 3. imamo izmene i dopune kod sastava Saveta komisije. Ovaj predlog zakona sada predviđa da u sastavu Komisije sede dva ekonomista i dva pravnika. To su stručnjaci sa relevantnim znanjem, pogotovo iz oblasti međunarodnog prava, iz oblasti zaštite konkurencije. Bilo je primedbi da je tu do sada više bilo pravnika i sada se napravila ravnoteža i uzeti ključ dva plus dva. Mi vas pitamo, razumemo da bi trebali da budu stručnjaci i iz jedne i iz druge struke, zašto dva plus dva, zašto ne jedan plus tri ili tri plus jedan? Kada se raspiše javni poziv od strane predsednika Narodne skupštine i kada eminentni stručnjaci konkurišu pojaviće se osmoro jako dobrih ekonomista koji će imati sve ove kvalifikacije da budu među prvih troje ili četvoro, a možda nešto lošiji stručnjaci iz oblasti pravne struke. Tako da kada se bude biralo dva plus dva, u sastav Komisije da kažem dobri stručnjaci će otpasti sa te liste da bi zadovoljili kriterijum dva plus dva. Da li je to najsrećnije rešenje? Ne znam. Kada smo kod liste koja se formira za izbor Saveta komisije, gde se u zakonu precizira ili pojašnjava ko utvrđuje kriterijume na osnovu kojih će se stručnjak, ako sebe smatra stručnjakom ili ako neko nekoga smatra stručnjakom za ove oblasti, prijaviti i ko će ga bodovati da tako kažem, da zauzme prvo, drugo, treće ili već koje mesto na toj listi? To zakonom nije precizirano. Tu smo reagovali amandmanom. Smatramo da bi to trebalo da radi nadležno ministarstvo, jer kada resorni Odbor za trgovinu da neki predlog Skupštini da sutradan bira, mora da ima neke kriterijume i mora da ima neko obrazloženje pred Skupštinom ako bira te članove Saveta, na osnovu čega su oni zauzeli to mesto na rang listi. Članom 5. Predloga zakona uvodite institut etičkog kodeksa. Dobro je da postoje neka pravila kojih će se pridržavati kako članovi ove komisije, tako i zaposleni. Međutim, mi tu stavljamo primedbu ko primenjuje kodeks, kada se primenjuje, koje su posledice, kako se one određuju, da li sve odredbe kodeksa imaju isti značaj. Prosto, tu ima nejasnoća, jer kada god donesemo neka pravila treba da ih se pridržavamo, a pogotovo kada je u pitanju etika i moral uvek je tu diskutabilno ko tu čiji moral i čuju etiku određuje. Članom 6. osnovnog zakona regulisano je finansiranje komisije. Ovo je veoma važno i suštinsko pitanje i druge kolege su se ovde osvrnule na to pitanje. U osnovnom zakonu kaže se da se komisija finansira iz naknada, donacija, prihoda od prodaje publikacija. Sada izraz „naknada“ menja se izrazom „taksa“ i jasno nam je zbog čega, da bi se uskladili sa čl. 17. i 18. Zakona o budžetskom sistemu koji jasno kaže šta su takse, a šta su naknade. Da kažemo da je to u redu zbog usklađivanja. Međutim, ono što je drugo pitanje jeste i često ovde pominjano, šta je to nezavisnost i koja odredba zakona određuje da li je komisija nezavisna i da li se remeti njena nezavisnost u odnosu na šta i u odnosu na koga. Po sadašnjem konceptu finansiranja komisije možemo slobodno da kažemo da je komisija profitabilna organizacija. Ona radi na tržištu i prihoduje sa tržišta, bukvalno kao i neko profitabilno preduzeće. Koliko radi, toliko zaradi. Mi smatramo da komisija mora da radi, da presuđuje, da bude detaljna, da radi posao od opšteg interesa, a ne da juri posao. Zamislite sudove koji isto tako presuđuju i zamislite predsednika suda da juri posao na tržištu. Sada se postavlja pitanje nezavisnosti rada komisije i troškova komisije – da li treba da bude nezavisna u odnosu na budžet u odnosu na Vladu i u odnosu na Skupštinu koja je bira ili treba da bude mnogo više nezavisna u odnosu na učesnike na tržištu protiv kojih sprovodi postupke? I sami kažete, odnosno zakon kaže – plan prihoda i plan rashoda komisije se donosi i prosleđuje se nadležnom ministarstvu, ulazi u budžet Republike Srbije. Ako hoćemo da znamo da li je komisija nezavisna, bez obzira na primedbe iz EU, mislimo da bi trebalo da bude klasična budžetska institucija. Znate šta? Kažemo da su ta regulatorna tela, komisije i agencije, nezavisna i ne možemo da se mešamo koliki su im troškovi i kolike su im plate itd. Natpisi ovih dana u novinama kažu da su plate direktorke „Agencije za zaštitu konkurencije“ više od 300.000 dinara, da je plata čistačice ili kafe-kuvarice 50, 60 ili 70 hiljada dinara. Imamo podatke da ova komisija plaća zakup jako visok, da ne kažem da je to osam ili devet ili deset hiljada evra mesečno privatnim kompanijama, a ne gledamo da li sve to može da se smanji jer je ona nezavisno telo. Nisu nezavisna tela. Oni plaćaju izveštaj ovoj Skupštini svakog februara i i te kako treba da skrenemo pažnju na sve te pojave kada je komisija u pitanju. Još jedna od bitnih izmena jeste izmena člana 68. Zakona kojim se produžava rok zastarelosti za izricanje i pokretanje mera zaštite konkurencije. Navedoh malo pre primer da smo morali da vratimo ogromne pare, tj. komisija, zbog toga što je zakasnila mesec dana s obzirom na složenost samog postupka od donošenja zaključka do donošenja rešenja, do ispitivanja sudske ispravnosti rešenja, do eventualno sudske naplate ili prinudne naplatne mere. Tri godine začas prođe. Dobro je da je produženo na pet. Dobro je da svaki postupak prekida eventualno daje još pet godina. Maksimalno 10 godina uz efikasan rad komisije, mislimo da bi tih pet godina trebalo da bude dovoljno da se ovi postupci završe. Na kraju, imali smo i mi tu primedbu kod člana 22. gde se kaže – svi oni postupci pred komisijom koji nisu okončani do dana stupanja na snagu ovog zakona nastavljaju se po odredbama ovog zakona, ali se izuzimaju procesi utvrđivanja dominantnog položaja i zastarelost mera zaštite konkurencije. Stavili smo tu primedbu. Mislim da ste malo pre objašnjavajući to baš objasnili, jer ako je suštinska izmena zakona utvrđivanje kriterijuma za dominantan položaj i produženje roka za naplatu mera zaštite konkurencije, zašto ih izuzeti po ovom zakonu i dalje nastaviti da se radi sa starim zakonom? Samo još jedna primedba kada je ovaj zakon u pitanju. Sada imamo novog ministra finansija i nove predloge mera. Jedna je povećanje PDV od 8% na 10% i to za osnovne životne namirnice, da ne nabrajam koje su. Nadam se da će to povećanje uticati na veće cene uglavnom za robu koju kupuje najsiromašniji sloj stanovništva. Videćemo kako će se ponašati monopolisti na maloprodajnom tržištu, da li će u svojoj marži u rasponu naći prostora da ovaj teret podnesu oni, a ne da povećaju cene, jer to svakako neće biti dobro za najširi sloj stanovništva. Prema tome, i to je jedan od zadataka komisije, a mi ćemo svakako pratiti taj rad. Da se osvrnem na kratko na Zakon o elektronskoj trgovini. I on je donet 2009. godine. Pred nama su izmene i dopune zakona. Ubrzan je razvoj AT tehnologije. Njegova se brža primena uvodi u poslovanje, pa samim tim i u trgovinu, a isto tako i usklađivanje sa EU, odnosno sa direktivama EU. Kratka analiza. Prethodni kolega je rekao, a ja sam spremila da ilustrujemo, da je elektronska trgovina kod nas u Srbiji prošle godine bila negde na nivou 180 miliona evra, da je učestvovalo negde oko 600 hiljada korisnika interneta, što je negde oko 15% ukupnog broja internet korisnika, a da je to bilo svakako tri ili četiri puta više nego prethodnih godina i da je taj obim trgovine zahvatao negde oko 10% ukupne trgovine koja se odvija kod nas na tržištu. Ako to uporedimo sa podacima iz EU, gde je cifra od 300 milijardi evra gledano ukupno, naravno da ćemo zaključiti da daleko zaostajemo za zemljama EU. Tu su negde sa nama i zemlje u okruženju, ali to ne treba da nas teši, već bi trebalo da to bude znatno više. Naravno, razlozi za to su višestruki. Pre svega još uvek sa pravom ne postoji poverenje u elektronsku trgovinu. Još uvek ima mnogo nejasnoća putem plaćanja putem interneta i još uvek građani s pravom se ne usuđuju da mnogo više zakorače u elektronsku trgovinu. Još jedan od razloga je, nažalost, slaba računarska pismenost našeg stanovništva, pogotovo onog starijeg, od 45 ili 55 godina, da ja sada ne uzimam slobodu sebi da određujem šta je to starije stanovništvo i koliko je pismeno. Naravno, još uvek zakonska regulativa, opet nije dovoljno samo Zakon o elektronskoj trgovini menjati i doterivati. Treba se tu dotaći i Zakona o platnom prometu, Zakona o knjigovodstvu, o platnim uslugama, Zakona o elektronskoj arhivi, Zakona o informacionoj bezbednosti i svakako definisati i sadržaj elektronskih dokumenata, otpremnica, prijemnica, faktura itd. Osvrtom na same izmene i dopune, ja ću samo kratko, vi ste u Predlogu zakona kod pojmova izbrisali pojam - podatak i nedopušteni podatak, sa obrazloženjem da u budućem tekstu zakona nema nekog značaja. Međutim, već u članu 20. stav 2. tačka 2. ostaje odrednica- da pružalac usluga mora da obavesti nadležni državni organ ako osnovano sumnja da je korisnik njegove usluge pružio nedopušteni podatak. Znači, eto termin „nedopušteni podatak“. U članu 2. precizira se da i fizičko lice može da bude pružalac usluga po Zakonu o trgovini i to je u redu. Brisanjem člana 11. – elektronski potpis, mislim da ste opet ostavili ovde pravnu prazninu. Jeste to regulisana materijaZakonom o elektronskom potpisu, ali mislimo i smatramo da nije suvišno ostaviti ga i u ovom zakonu. Jedna od bitnih novina je član 21a prema kojoj nadležni organ može da odredi privremenu zabranu pružanja informacionih usluga, u slučaju da je ta usluga nedopuštena, da je već sa raznoraznih aspekata nedopustiva da se pojavi i smatramo da je to dobro rešenje. Povećanjem novčanih kazni imali ste na umu da ćete disciplinovati pružaoce informacionih usluga, da će biti odgovorniji prema korisnicima. Nadamo se da će to rezultirati tim efektom, ali to je ipak represivna metoda, videćemo kako će oni odgovoriti na represivnu metodu. Kada je u pitanju ovaj zakon, nažalost, nisu obuhvaćene, po nama, sve izmene i dopune koje su mogle, kada smo već uzeli u razmatranje ovaj Zakon o elektronskoj trgovini. Zakon nije jasno razgraničio obaveze, odgovornosti i prava pružaoca usluga, ako je to posrednik ili proizvođač. Evo jedne od ideja za sledeće izmene i dopune. Dalje, u članu 7, možda je bilo potrebno precizirati šta se smatra i na koji način se ukazuje trenutak kada korisnik usluge primi komercijalnu poruku. Pošto meni vreme ističe, gospodine ministre, imam potrebu da napravim jednu digresiju. Pored tržišta roba i usluga, u Srbiji se otvara i političko tržište. Na delu su prelaženja, trgovanja odbornicima u lokalnim skupštinama, poslanicima u našoj Skupštini. Ja ću malo da se našalim, ali malo ću i biti ozbiljna. Mislim da bi naša Komisija za zaštitu konkurencije i te kako trebalo da uzme u obzir i zaštitu konkurencije u odnosu da je kršenje dominantnog položaja vladajuće stranke u koaliciji. Koliko juče, nama u DSS su uzeli odbornika, Srpska napredna stranka Demokratskoj stranci Srbije. Znate šta, po istraživanju javnog mnjenja oni imaju 41%, oni imaju dominantan položaj na tržištu. (Predsedavajući: Vreme.) Oni mogu sa te pozicije da nam pokupe sve odbornike. Molim vas da i to uzmete u obzir, da je otvoreno i političko tržište i da smo mi, koji dobijamo naše glasove zasluženo na tržištu, izloženi monopolu jedne stranke. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu i sa radom nastavljamo u 15,05 časova. Prvi govornik je Suzana Spasojević.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Suzana Spasojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege poslanici, pred nama se danas nalazi izuzetno važan set zakonskih predloga, koji su predloženi u formi novih zakona ili kao izmene i dopune postojećih zakonskih rešenja. Ovim predlozima želi se postići bolje uređenje postojećih zakona, ali i otklanjanje uočenih nepravilnosti tokom primene postojećih zakona. Upravo zbog toga, moje današnje obraćanje će obuhvatiti sve predloge zakona, u okviru kojeg ću posebnu pažnju posvetiti Predlogu zakona o posredovanju, prometu i zakupu nepokretnosti. Prvi u nizu jeste Zakon o izvozu robe dvostruke namene, čijim se usvajanjem želi omogućiti stvaranje pravnog okvira kojim bi se obezbedio stabilan sistem kontrole i eliminisanje mogućih neželjenih izvoza i trgovine. Drugi Predlog zakona tiče se izmena i dopuna Zakona o zaštiti konkurencije, čijim usvajanjem ćemo unaprediti okvir primene pravila o konkurenciji i ujedno otkloniti uočene nedostatke u dosadašnjoj primeni zakona. Treći Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini precizira pojedine formulacije sa Direktivom o elektronskoj trgovini EU, brisanje pojedinih definicija koje stvaraju konfuziju u primeni i unosi dodatna pojašnjenja kojima se precizira odnos sa drugim sistemskim zakonima, Zakonom o trgovini, Zakonom o zaštiti potrošača, Zakonom o registraciji privrednih subjekata. Narednim Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija potvrđuju se dobri politički odnosi dveju država i ujedno potvrđuje Sporazum o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji Vlade Srbije i Azerbejdžana iz maja 2010. godine, kojim se uređuje opravdanost potvrđivanja ovog sporazuma. Sledeći Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja potvrđuje želju obe države da se ustanovi pravni osnov i okvir u kojem će se obezbediti dodatno privlačenje investitora. U skladu sa tim i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma Vlade Republike Srbije i Kraljevine Maroko o osnivanju mešovite komisije za trgovinu, ekonomsko i naučno-tehničku saradnju potvrđuje nameru da se obnovi, unapređuje i dalje razvija posebna institucionalna forma za praćenje ekonomske trgovine i naučno-tehničke saradnje strana ugovornica. Predlog zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti značajan je za sve učesnike u prometu i zakupu nepokretnosti, ali i za čitavu državu. Resursi u sektoru nekretnina su ozbiljan faktoru u razvoju ekonomije Srbije, pa odatle i potiče interes javnog sektora za donošenje zakona kojim bi se uredila ova oblast, kao i za utemeljenje dobre prakse i institucija za pozitivan razvoj tržišta nekretnina. Sa ukidanjem društvenog vlasništva bukvalno preko noći buknulo je tržište nekretnina i pojavio se veliki broj onih koji su se bavili posredovanjem u kupoprodaji nekretnina. Jezgro delatnosti poslovanja nekretninama čine agencije za posredovanje u prometu i zakupu nekretnina. Kako u Srbiji još uvek ne postoji pravna regulativa koja bi propisivala ko se i pod kojim uslovima može baviti poslovima posredovanja u prometu i zakupu nepokretnosti, jedan broj agencija najčešće ne poštuje ni osnovna pravila poslovanja. Nedostatak pravne regulative kojom se uređuje ova oblast doveo je do pojave mnoštva problema na tržištu nekretnina i na strani korisnika usluga posrednika, ali i na strani samih posrednika. Nepoštena tržišna utakmica, needukovani posrednici, izbegavanje plaćanja naknada državi, pojava različitih oblika sive ekonomije, kao što su rad na crno, ne plaćanje zakonom utvrđenih javnih davanja, agenti koji posao obavljaju na ulici, klijenti koji izbegavaju da nakon obavljenog posla plate posredničku proviziju, samo su deo realnih problema koji postoje na tržištu nekretnina. Kupovina ili prodaja nepokretnosti je ozbiljan posao za sve učesnike tog posla, prvenstveno jer se tu okreću velike sume novca, ali i iz razloga što se ovom transakcijom obezbeđuje ili rešava egzistencijalno pitanje građana. Upravo zbog takvi okolnosti u ovom poslu je potreban dodatan oprez. Imajući u vidu postojeće probleme na tržištu, kao i buđenje evidentnih potencijala na tržištu nekretnina u Srbiji, hitno je potrebno ozbiljno reformisanje sistema i uspostavljanje discipline i kontrole na tržištu nekretnina. Usvajanje ovog zakona neće odmah rešiti sve probleme koji postoje. Usvajanjem ovog zakona uspostaviće se red na tržištu nekretnina, ali samo ako budu preduzete stroge mere kontrole nad onima koji će sigurno i nakon usvajanja ovog zakona nastaviti sa starom praksom ulične prodaje nekretnina, izbegavanja svih obaveza prema državi itd. Predlogom ovog zakona propisane su kazne za prekršaje koje učine posrednici, registrovana pravna lica i mere kontrole rada tih posrednika. To je u redu i to je jedan od razloga za donošenje ovog zakona, ali moram da kažem da su sankcije za fizička i pravna lica, koja se bave poslovima posredovanja suprotno članu 12. Predloga zakona, odnosno rade na crno, male u odnosu na štetu koju ova lica svojim nelegalnim delovanjem pričine i državi i onim posrednicima koji se regularno bave ovim poslom. U praksi će doći do toga da će se i organi tržišne inspekcije, koji su inače nadležni za kontrolu sprovođenja ovog zakona i kontrolu rada posrednika, upravo i usmeriti na kontrolisanje agencija koje su upisane u registar posrednika, tako da ćemo doći u situaciju da će, na primer, zbog nekog malog propusta koji naprave agencije, kao što je npr. ne isticanje cenovnika usluga, agencija morati da plati kaznu. Sa druge strane, oni koji obavljaju ovu delatnost, a ne ispunjavaju zakonske uslove, odnosno nemaju svojstvo posrednika u smislu ovog zakona i imaju najveći udeo u sivoj ekonomiji i na tržištu nekretnina, ostaće, tako reći, ne sankcionisani. Po prvi put Srbija dobija poseban zakon koji će regulisati ovu oblast i po prvi put institucionalni okvir, koji će omogućiti svim subjektima na tržištu da se pod jednakim uslovima bave delatnošću posredovanja u prometu i zakupu nepokretnostima, putem transparentnih i jasno propisanih pravila poslovanja. Bitno je da ta pravila ne ostanu samo pravila na papiru da bi se ispoštovala forma ili da bi se ulilo poverenje klijentima, već da se zaista uvede red i sigurnost na tržište nekretnina. Predlogom ovog zakona uvodi se obaveza da se posredovanjem u prometu nepokretnostima neće moći baviti niko ko nema položen stručni ispit, odnosno licencu za obavljanje poslova posredovanja. Zakonom nije predviđeno iz kojih oblasti će posrednici polagati ispite, ko će da ispituje na tim ispitima, koliko će novca za to morati da se izdvoji, a to su pitanja koja interesuju sve one koji se sada legalno bave ovim poslom i nameravaju da to čine i ubuduće, u skladu sa odredbama ovog zakona, ali i sve one koji tek planiraju da se u ovoj delatnosti oprobaju. Polaganje stručnog ispita je evropski standard koji se primenjuje u svim zemljama u regionu. Licenciranjem se postiže viši kvalitet usluga koje pružaju agencije za nekretnine, ali i jačanje profesije – agenta. Glavni posao agenta je da mora dobro da zna da proda nekretninu, da i za kupca i za prodavca napravi optimalnu ponudu, da zna neke osnovne stvari oko dokumentacije. Ali, s obzirom na to da je u poslu posredovanja potrebno i pravničko znanje i iskustvo i da je potrebna pravna sigurnost, polaganje stručnog ispita, da se niko ne uvredi, ne može da agentu sa srednjom stručnom spremom pruži sva neophodna znanja koja ima neko ko je završio pravni fakultet. Vi ste, gospodine ministre, rekli da je zbog velikog broja onih koji rade u ovoj oblasti sa srednjom stručnom spremom odlučeno da se na ovaj način, odnosno polaganjem stručnog ispita, radi na unapređenju usluga koje će posrednici pružati klijentima. Ali, s druge strane, članom 16. Predloga ovog zakona, propisano je, između ostalog, da posrednici imaju obavezu da izvrše uvid u dokumentaciju koja se tiče konkretne nepokretnosti i odnosi na vlasništvo i druga stvarna prava. Zbog toga ipak smatram da je zakonom trebalo predvideti obavezu agencije za nekretnine da kod provere dokumentacije, kada dođe do kupoprodaje konkretne nepokretnosti, agencija mora da ima obavezu da angažuje ili pravnika ili advokata, koji će proveriti dokumentaciju, sastaviti predugovor i sastaviti ugovor, ukoliko vlasnik agencije nije iz te struke. Rekli ste da se podrazumeva da agencije imaju stručno lice koje će raditi te poslove. Verujte mi, ja se ovim poslom bavim mnogo dugo i znam da 90% agencija nema praksu da ima angažovanog advokata, ili pravnika koji će raditi te poslove. S obzirom da ovaj zakon i donosimo da bismo poboljšali pravnu sigurnost koja se tiče poslova na tržištu nekretnina, mislim da je trebalo preciznije ovaj član obraditi. Što se tiče polise osiguranja, koja je takođe predviđena ovim zakonom, to je takođe evropski standard. Polisa osiguranja obezbeđuje novčano pokriće za isplatu štete koju posrednik pričini nalogodavcu neispunjavanjem ugovora o posredovanju. Do sada su, zbog nepoznavanja propisa, stranke bile izložene nesavesnom poslovanju posrednika, što se često završavalo sporom i niko nije odgovarao za tu štetu. Bilo je dosta diskusija u pravcu da su za sve prevarne radnje, koje su se dogodile prošlih godina, krive agencije. Ja, zaista, ne želim da branim agencije, ali za sve to nisu krive isključivo agencije. Za višestruke prodaje stanova velikim delom krivi su sami i investitori. Uvođenje obaveznog osiguranja za slučaj nanošenja štete strankama, pruža sigurnost korisnicima usluga posrednika u prometu i zakupu nekretnina i istovremeno utiče na to da posrednici savesnije i odgovornije obavljaju svoj posao. Sigurna sam da će ovu odredbu zakona podržati naravno najpre korisnici posredničkih usluga, ali i sve one agencije i posrednici koji zaista žele ozbiljno i odgovorno da se bave ovim poslom. Međutim, kada je visina mesečne ili godišnje premije osiguranja u pitanju, trebalo je imati u vidu kolike će to troškove proizvesti za male agencije koje posluju u unutrašnjosti Srbije. Uslovi poslovanja agencija u unutrašnjosti i profit koji te agencije ostvaruju, višestruko je manji u odnosu na profit koji ostvaruju agencije u velikim gradovima, Beogradu, Nišu, Novom Sadu pre svega zato što je manji obim posla, broj kupoprodaja koji se ostvari u Beogradu je desetinu puta manji nego što je to u Smederovu, vrednost nekretnina je veća u većim gradovima nego u manjim, pa samim tim i posrednička provizija je u toj srazmeri manja, a i sam procentualni iznos posredničke provizije, na primer u Smederevu, Požarevcu je 3%, a u Beogradu mislim da je 5% ili 6%. Osiguranje na iznos od 45 hiljada evra koštaće posredničku firmu oko 50 hiljada dinara godišnje, tako da će donošenjem ovog zakona na tržištu nekretnina u Srbiji svakako nastati jedno novo pozicioniranje posrednika, gde će prednost imati veliki nad malima i oni koji su duže u ovom poslu u odnosu na nove privredne subjekte u ovoj delatnosti. Kao još jedna mera zaštite, zakonom je predviđena obaveza učesnika u prometu nekretnina da potpišu ugovor o posredovanju. To je novina koja ima za cilj da pruži sigurnost i na neki način obezbedi i nalogodavca i posrednika. Teško je predvideti sve slučajeve u praksi koji mogu da nastanu za obe strane ugovornice, ali evo jedan najčešći slučaj do sada koji se događao i koji je bio negativan po poslovanje agencija je da se prodavac koji nije imao sklopljen ugovor sa agencijom, jer to nije ni bilo zahtevano do sada, nakon višemesečnog truda agencije da proda nekretninu, nakon svih troškova koje agencija povodom toga ima, prodavac se jednostavno odluči da nekretninu proda preko druge agencije, odustane od prodaje ili izbegne agenciju u dogovoru sa kupcem, naprave ugovor mimo agencije. Na taj način su agencije oštećene i nadam se da će ovaj ugovor koji će potpisivati nalogodavac i posrednik, u velikoj meri makar omogućiti da se ovi problemi izbegnu. Takođe, zakonom je potrebno regulisati i mislim da će se verovatno advokati u ovoj sali možda naljutiti, ali potrebno je regulisati da se advokatske kancelarije mogu baviti ovim poslom posredovanja, ali samo ako se registruju za tu delatnost i ako ispunjavaju uslove predviđene ovim zakonom, između ostalog da imaju zaposlenog agenta sa položenim stručnim ispitom. Inače su do sada advokatske kancelarije koje su se uz pružanje advokatskih usluga bavile i poslom posredovanja bile i najveći posrednici agencijama. Tako da smatram da ovim zakonom ili treba uskratiti, ili pružiti mogućnost advokatskim kancelarijama da se bave ovim poslom, ali samo uz ispunjenje uslova koji važe i za agencije za posredovanje u prometu i zakupu nepokretnosti. Član 20. koji sadrži odredbe vezane za pravo na posredničku proviziju je neprecizan, jer ne predviđa ko je obavezan da plati posredničku proviziju, da li samo kupac, ili samo prodavac, ili i kupac i prodavac po pola, pod uslovom kada su nalogodavci i kupac i prodavac. Takođe, nije propisan ni minimalni ni maksimalni iznos provizije koju posrednik može da naplati, tako da je previše slobode ostavljeno posrednicima da sami ugovaraju visinu provizije bez zakonskog limita. Takođe, nije propisana ni koja se visina naknade primenjuje po samom zakonu ako provizija nije ugovorena. Ono što je zaista bilo potrebno regulisati zakonom i što će uticati na sigurnost korisnika posredničkih usluga je član zakona koji se odnosi na oglašavanje nepokretnosti kojim se predviđa zabrana oglašavanja nepokretnosti za koju posrednik nema potpisan ugovor o posredovanju, odnosno podposredovanju. Ovim članom zaštitiće se i kupci i zakupci od nesavesnog poslovanja pojedinih agencija za nekretnine koje su lažnim oglašavanjem nekretnina na atraktivnim lokacijama po niskim cenama naplaćivale proviziju ili članarinu od klijenata, dovodile ih u zabludu, odvodile ih u stanove i ostale nekretnine da im pokažu koje su bile opremljene upravo da bi privukle i prevarile klijente i na taj način naplatile članarinu ili proviziju. U sektoru prometa nekretnina legalno je zaposleno oko dve do tri hiljade ljudi… (Predsedavajući: Molim vas da završite misao.) Mogu da završim time da će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije svakako podržati sve predloge ovih zakona. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, danas imamo na dnevnom redu naizgled raznorodne i različite teme. Ovo je, da upotrebim narodski izraz, kupus sednica. Ne znam da li je to zbog toga što je i organizacija Vlade u tom pravcu jer znamo kako se formirala. Što se tiče gospodina Ljajića, možda smo mogli o ovome da pričamo juče. Nije valjda da ste i vi bili u Vrbasu juče. Nadam se da niste išli sa zvaničnim automobilima i rotacijama. Bilo kako bilo, ovo su bitne stavke. U ime DS želim da ukažem da regulisanje određenih oblasti ne može biti zamena za uspešno vođenje tih samih oblasti, jer situacija, i to ću pokušati da prikažem kroz razne zakonske predloge, u suštini čini nam se da prioriteti nisu dobro postavljeni, da umesto da nam danas govorite kako bi bilo uputno da bolje regulišemo funkciju posrednika u prodaji i zakupu nekretnina, da malo pričamo o haosu i apsolutnoj smrti naše građevinske industrije, jer je činjenica da nijedan investitor trenutno ne gradi i da je to tržište zamrlo. Istovremeno, kada govorimo o drugom zakonu, to se zove izvoz i uvoz robe dvostruke namene, to je naoružanje, to je sve dobro, ali istovremeno moramo priznati da „Krušik“ u Valjevu i mnoge druge firme iz te industrije su u veoma teškoj situaciji ponovo. Sjajno je što danas raspravljamo o dodatnom malom uređenju Zakona o elektronskoj trgovini. Gospodine potpredsedniče, da li ćete vi i poslanici vaše stranke i vaše Ministarstvo podržati da se stopa PDV, kao što je jutros najavio ministar finansija, poveća sa 8 na 20% za informatičku robu, da li je to softver, hardver, tu je isto i onaj proizvedeni softver kao i svi periferni uređaji? Da se podsetimo, Srbija je taj izuzetak i pošto sam pregovarač sa EU niko nam neće prodati priču da za ulazak u EU baš sve moramo do tančina i svaku zapetu da poštujemo. Neke standarde da, ali sigurno je da u domenu PDV ni zemlje članice, one stare, se nisu uskladile. Daću primer Francuske koja je izvojevala mogućnost da spusti stopu na hotelijerstvo, koje ćete takođe da ubijete u ovim kriznim vremenima kroz povećanje stope PDV sa 8 na 20%. Ta Francuska je obezbedila da se što se tiče njihovog famoznog hotelijerstva i restorana stopa PDV spusti na nižu stopu. Podsećam, kao ministar finansija predložio sam, i čini mi se i vaša partija i mnoge partije u tadašnjoj skupštini su podržale da se ukine porez na promet u domenu informatike. Bilo je bar tri pokušaja da se ta stopa kada se uveo PDV poveća na višu stopu i svaki put smo uspeli zajedno da se odupremo jer iza toga postoji jedna politička bitna poruka, a to je da je ekonomija znanje koje se najbolje prikazuje. Njeno otelotvorenje je u tome da sva naša deca imaju kompjuter, da u kućama to bude prisutno kao televizor, da softver bude manje ilegalno kopiran i u tom domenu činjenica da je PDV niži pomaže. To su nam rekli svi oni koji to proizvode. Jednostavno, čini mi se, i sada ću preći u pojedinosti oko ovih zakona, da raspravljajući danas o ovim stvarima smo u nekoj kabini Titanika. Ponovo i generalno rasprava o zakonima koje imamo u poslednje vreme liči na to. Govorimo o odlaganju Zakona o javnoj svojini, posle govorimo o tome da treba spustiti neke bodove, ali ne govorimo o tome da javna preduzeća prave velike gubitke. Ne govorimo o tome da pola naših mladih nema radno mesto i danas i u ovim domenima i u ovom najvišem domu srpske demokratije ne raspravljamo o suštini stvari. Zbog toga, gospodine potpredsedniče, od vas očekujemo da dođete u ovaj dom uskoro i da raspravljamo o suštini stvari, da govorimo zašto i da se pitamo zašto je promet u našim trgovinama pao za 6%. Sa povećanjem niže stope PDV koji ste najavili pašće još. Nije na meni da pričam o vašoj strategiji, ali kao Socijaldemokratska partija ne znam kako se može glasati za podizanje niže stope PDV koja direktno pogađa najsiromašnije građane, jer su tu i hleb i mleko i zejtin i komunalije. Ministar finansija nije bio određen do kraja da li će i udžbenici, pa i oni koji se bave elektronskom trgovinom… I vaš poslanik je nedavno publikovao njegovu doktorsku tezu u tom domenu, da li će njegova knjiga biti oporezovana sa 8 ili 20%. To je apel. Vreme je teško. Sa jedne strane, javna sednica Vlade o katastrofalnoj situaciji i bankrotu do kojeg nas je dovela ova vlada. Sa druge strane, Vlada dođe u Skupštinu i pričamo o perifernim stvarima. Nije da nisu bitne, ali u ovom momentu kada i sama Vlada kaže da smo na korak do bankrota potrebne su nam drugačije mere i drugačiji zakoni, gospodine potpredsedniče. Što se tiče ovih zakona, Zakon o posredu u prometu i zakupu nepokretnosti, rekli ste da ga je pripremila prethodna Vlada. Samim tim i nemamo neka veća sporenja oko odredaba koje se u njemu nalaze i istina jeste da veliki deo ovog esnafa podržava donošenje ovako specifičnog zakona. Moramo paziti da za svaku profesiju ne sprovedemo sopstveni zakon jer to onda ruši jedinstvo našeg sistema i u pravu je jedan naš kolega, čini mi se iz JS, koji je rekao da bi to možda bilo moguće urediti i kroz uređenje matičnog Zakona o obligacionim odnosima. Sa druge strane, ovo jeste specifična aktivnost i mnogi poslanici su jutros to rekli i ja potvrđujem ono što su rekli. Bilo je mnogobrojnih problema i zloupotreba i uputno je da postoji jedan javni registar na internetu koji mogu svi konsultovati i videti da li je osoba koja se predstavlja kao posrednik za kupovinu ili zakup određene nepokretnosti upisana ili ne. Iza toga postoji određeni ispit. Nećemo se složiti, možda će vas to iznenaditi, da je nužno da svi oni koji rade u tim agencijama imaju položen pravni ispit. Mislim da postoje aktivnosti gde nije potrebno imati tu kvalifikaciju. Upućujem vas na Sloveniju gde je takva slična odredba izglasana i gde danas imaju ogromne probleme. U neku ruku, ljudi sa pravnim diplomama rentiraju, izdaju, ako hoćete, u zakup njihovu biografiju, a zapravo ne rade zato što takva kvalifikacija nije najbitnija, jer to je pre svega jedna komercijalna aktivnost, dovitljivost koje treba posedovati. Moramo reći našim građanima, koji nemaju više obrazovanje, da mogu i te kako da se bave interesantnim profesijama. U protivnom, imaćemo inflaciju lažnih diploma fakulteta. To će se desiti i ništa drugo. Ti ljudi kupiće diplome. Ako su neki na visokim pozicijama u državi bili u stanju da kupe diplome, bogami uspeće i oni. Zbog toga mi kažemo, što se tiče ovog domena, suštinsko pitanje jeste činjenica da je prema nekim procenama, nema zvanične statistike, nažalost, tržište nekretnina je palo za nekih 60%. Imali smo u protekloj deceniji nekoliko interesantnih mera. Pomenuću bez ikakve lažne skromnosti autorstvo ukidanja poreza na kupovinu prvog stana. To je imalo određeni efekat. Mladi parovi su bili u stanju da kroz prodaju manjih stanova njihovih roditelja ili pak onoga što su kupili pre stupanja u bračnu zajednicu da formiraju veću stambenu jedinicu i da budu spremni da imaju decu, dvoje, troje i da nekako Srbija prestane da nestaje. Problem jeste što je budžetom za ovu godinu, naročito rebalansom, ova vlada u potpunosti ukinula sredstva za stanogradnju, od obećavajućih prvih koraka socijalne stanogradnje. Kada govorim o ovom drugom zakonu o prodaji naoružanja, Ministarstvo odbrane i druga ministarstva su našla način da formiraju veliki projekat na Voždovcu. Možemo o njemu da pričamo, ali to je bila mogućnost da se po pristupačnim cenama pojavi jedan broj stambenih jedinica koje naši građani, koji nisu imućni, mogu da kupe. Ova vlada, ako nisam u pravu, kažite mi, nema ni jedan jedini projekat u domenu stanogradnje. Ne samo to, nego je juče na vašem mestu bio ministar nauke, obezbeđene pare, 150 porodica naučnika koje čekaju 10 godina na krov nad glavom, 85% je završena zgrada, nikako da završe. Učinak ove vlade u domenu stanogradnje je nula, čak i tamo gde ima novca i mislim da je to prva stvar koju morate da uradite, jer uči se ne samo na ekonomskom fakultetu, a to je da je građevina, odnosno stanogradnja pokreće bar 16 drugih sektora. Ako negde treba naći uporište da izvučemo Srbiju iz ove krize, sigurno da je građevina jedna od njih. Da ne govorim o tome da više od 110 hiljada naših ljudi, koliko ih je ostalo u toj operativi, su na ivici funkcionisanja. Dosta te demagogije da se kaže da se nije izdavalo dovoljno dozvola u Beogradu. Znate li, gospodine potpredsedniče, da u ovom momentu su izdate validne dozvole za izgradnju dodatnih dva miliona kvadratnih metara. Pošto nema perspektive, nema kupaca, pa nema ni investitora. Sve je spremno, ljudi neće, ljudi oklevaju, a pošto ne grade, nema posla ni za neimare, a nema ni posla ni za posrednice o kojima danas raspravljamo. Toliko o ovom zakonu. Što se tiče Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namere, evo drugog primera. Ovo jeste dodatno usklađivanje i setimo se da je naša zemlja proteklih godina imala određenih problema zbog toga što se jedan deo naoružanja, koji se proizvodi u našim fabrikama, našao delimično u nekim zemljama koje su bile pod sankcijama i u koje se nije smelo izvoziti, a da ne govorim o tome, delimično istinito, a delimično kroz manipulaciju koja se posle dokazala sa naše strane, da se pojavilo u predgrađima nekih zapadnjačkih zemalja. Mislim da je dobro da postoji dodatno uređenje ove veoma osetljive materije. S druge strane, nije dobro, makar to bilo naoružanje, da se dodaju mišljenja na mišljenja. Znam da je u prethodnoj Vladi bilo velikih problema u dobijanju mišljenja BIA, koje su dugo čekane i ponekad nikad dobijene. Bilo bi dobro, uz ono što se zove rok koji ovde uvodite, od momenta dobijanja svih validnih mišljenja do mogućnosti da se izveze, uveze, da obezbedimo u ovome zakonu maksimalni rok, a ne samo onaj generalni koji postoji, tako da sve merodavne institucije daju svoje mišljenje. Da li treba da se pita BIA? Treba. Da li se često pita o ovim stvarima kao neka druga ministarstva? Ne pita se. Veoma je bitno da tu ne napravimo usko grlo za bitnu aktivnost. Dao bih neke cifre o učinku prethodne Vlade. Prethodna Vlada je zatekla našu namensku industriju na izdisaju. Njen godišnji izvoz je bio 70 miliona dolara. U svim godinama, od 2009. do 2011. godine, izvoz je bio 250 miliona dolara. Nisu do kraja svi aranžmani sprovedeni, znamo neke u Libiji, zbog veoma poznatih okolnosti. Ako je danas ova vlada u stanju da ide u Angolu i da govori o izgradnji neke velike medicinske bolnice ili da formira nove aranžmane, to je u ogromnoj meri zbog rada prethodne Vlade i prethodnog ministra odbrane. To su neki iz ove većine priznali. Problem je u tome što ništa nije večno. Zbog toga vas pitam, gospodine potpredsedniče, lepo je što ovo uređujemo, ali šta ćete uraditi da se „Krušik“ u Valjevu, koji je otpustio već na stotine radnika, ne ugasi. Situacija u Užicu, u Kragujevcu sa oružarima je isto mnogo teža, nego što je to bio slučaj pre 2-3 godine. Kakva je ovde perspektiva? Da nemamo samo regulativu koja reguliše dodatnu propast u jednoj grani, gde je Srbija smogla snage, kroz neke diplomatske aktivnosti koje su postojale za vreme socijalizma, da uspostavi nove veze koje su postale komercijalne. Sada nekoliko reči o elektronskoj trgovini. Rekao sam da ključni problem jeste što ćete povećati PDV na ovo o čemu pričam. Drugi problem jeste, dobro je što ovde vidimo, da oni koji prodaju elektronski na našoj teritoriji moraju da poštuju naše zakone. Nismo mi jedina zemlja koja ima određene probleme u tom domenu. Pogledajte ogroman spor koji ima veoma razvijeni zapad sa firmama poput „Googla“ ili „Amazona“. Prave ogromne promete i profite na njihovoj teritoriji i ne plaćaju nikakav porez. To je došlo do grupe G20 najrazvijenih zemalja. Treba pratiti taj trend i obezbediti ono što mi želimo, a to je da se razvija elektronska trgovina i da ona ostane čvrsto vezana za naše propise i za našu regulativu. To je dobro u ovom zakonu. Povećanje PDV, činjenica, prema našim saznanjima, jeste da i dan danas niste rešili pitanje „paypal“. Dan danas nije moguće platiti. Lepo je što može teoretski da se kupi i plati. Ako nemamo platežne mogućnosti i sposobnosti da to uradimo, kao u ostatku sveta, ako nas ne prepoznaju veliki svetski trgovci u tom domenu, onda je to slaba vajda i neće otvarati specifične onlajn prodavnice za nas i to će sve ponovo biti prazna stvar. Da ne govorim o tome da prema informacijama koje sam dobio, koje ne mogu biti statistički veoma pouzdane, ali ljudi koji se bave kupovinom određene robe na inostranom tržištu kroz elektronsko poslovanje, dan danas naša carina ima veoma slabo utemeljenu praksu u ovome domenu, čas naplati veoma visoku carinu, čas ne naplati ništa. Vidim da vaši eksperti klimaju glavom. To je ozbiljan problem. Kupite robu i ona može biti 10, 20, 40% skuplja ili ništa više skuplja od onoga što ste platili vašom karticom, ukoliko imate sreću da imate međunarodnu karticu koja može da se kvalifikuje za kupovinu, jer mnoge naše se ne kvalifikuju. Gospodine potpredsedniče, možete vi to bolje. Govorimo o suštini stvari. Najbitniji zakon ovde je Zakon o zaštiti konkurencije. Želim da kažem da se DS ne slaže sa ovim izmenama, i to iz tri razloga. Prvi i ključni razlog jeste član 15. Gospodine potpredsedniče, u ime Vlade ste rekli, zahvalan sam vam na tome što ste zvanično potvrdili da od 16 važnih odluka, kažnjavanja, ove komisije, čak 12 je palo na sudovima. Pitam, poštovane kolege narodne poslanike, ukoliko imate telo koje u ime svih nas odlučuje i preteklih godina iz raznih razloga je pokazalo da njene odluke nisu nešto što potvrđuje naš pravosudni sistem, da li stvarno mislite da je ovo momenat da im dajemo dodatnu dozu diskrecije. Apsolutno ne, ne treba im dati dodatnu slobodu u ovom momentu. Znamo mi dobro da to postoji,da se u nekoj Americi, u nekoj Mađarskoj tako rešava ne mali broj stvari. Ali, za naše građane ću reći šta piše na srpskom jeziku u članu 15. Piše – ona firma za koju imate osnovanu sumnju da je monopolista ili da je zloupotrebila svoju poziciju na tržištu, ukoliko vam predloži sama neke uslove da vam plati neku sumu, da ukine neke prodavnice, da sklopi ovo, komisija može to da prihvati. Ne samo to, nego u postupku uopšte nije uređeno. Ovo je mnogo lošije uređeno od javnih nabavki, a znamo da su tu i te kako bitne stvari. Piše da oni koji su zainteresovane strane mogu da daju primedbe. Šta s tim? Ništa. Komisija je totalno suverena. Ne postoji nijedan drugi stepen, nema ničega ovde što bi moglo, osim neki posle veoma dugačak sudski spor, da dovede do svrgavanja ovako date ogromne snage ničim omeđene komisije koja za sada nije pokazala da naročito pogađa metu. Još jedna stvar, ta druga, pa kako to da odjedanput ovo i samo ovo, procesno, pošto ste rekli u vašem izlaganju, vredi odmah i za predmete koji su otpočeti po ranijem? Materijalno čekamo po našoj pravnoj tradiciji i nemojte se iznenaditi ukoliko mi izražavamo sumnju da možda ima neki predmet koji je mnogo bitan. Neki su pisali o spajanju između „Merkatora“ i „Idee“. Tačno je, formira se drugi veliki prodavac kod nas. Uskoro, ako se odobri ovo spajanje, imaćemo dva igrača sa po 30 i kusur procenata učešća u našem tržištu. I sada dajete mogućnost komisiji kada ovo stupi na snagu, da sama odluči ukoliko ti koji se spajaju daju dovoljno dobru ponudu. Mislim da nije vreme za to. Mislim da će ovo možda biti dobro za pet do 10 godina, ali svaki dobar zakon je zakon koji omogućava realni napredak, brz, ali ne tako da dajemo ogromnu snagu onima koji mnogo greše. Poslednja stvar, DS je u ovom domu predložila zakon kojim tražimo da se dodatno regulišu bankarske usluge, jer smo ustanovili, a mediji su to potvrdili i mnogobrojni nezavisni analitičari, da poslednjih godina, naročito u domenu naknada, naše banke naplaćuju mnogo više od onih u regionu… (Predsedavajući: Vreme.) Zbog toga tražimo da Komisija za zaštitu konkurencije dobije ingerencije i nad finansijskim sektorom, jer ova previše bliska veza između NBS, udruženja banaka i banaka u svemu, od regulative pa do konkurentnosti i konkurencije nije dobra na nivou Evrope. U Evropi Evropska centralna banka nije ta koja odlučuje da li ima kršenja konkurencije između banaka u EU. To je Evropska komisija i to je taj isti komesar koji se bavi problemima antimonopolske politike i za realni sektor. Hvala.
Reč ima ministar.
Samo nekoliko pojašnjenja u odnosu i na ovo izlaganje i na prethodno. Bilo je primedbi da su kazne u Zakonu o prometu nepokretnosti male s obzirom na veličinu štete koja može da se pričini. Te kazne su u skladu sa Zakonom o prekršajima. Bilo je primedbi da su i prevelike. Čuli smo i ovu koju ste vi izneli, ali one su u potpunosti usklađene sa zakonom o kojem sam govorio. Što se tiče toga ko ispituje i sve oko stručnih ispita biće regulisano posebnim pravilnikom, kako i u zakonu kaže. Sedam pravilnika treba da bude doneto u roku od šest meseci, između ostalog, i sve ovo o čemu ste i vi govorili. Smatrali smo da ovo ne treba da bude predmet ovog zakona, već posebnog pravilnika koji je i mnogo lakše menjati. Što se tiče iznosa koji se vezuje za polisu osiguranja, to je na godišnjem nivou nekih 70.000 dinara. Bilo je debate i oko ovoga. Velike agencije su predlagale da to bude najmanje 1500 evra. Njima odgovara za to što su jače i konkurentnije od ovih slabijih. Ovo je neko rešenje koje je, rekao bih, kompromis. U Hrvatskoj je to oko 500 evra, ali s obzirom na jaču konkurenciju kod njih, ja računam da će i ova cena padati, što bude tržište nekretnina kod nas oporavljalo i povećavao se broj agencija. Da li je ova oblast mogla da bude regulisana Zakonom o obligacionim odnosima? Da li je uopšte bio potreban ovakav zakon? U nekim normalnijim prilikama verovatno da. Međutim, mi smo reagovali na faktičku situaciju koju imamo, da cveta sivo i crno tržište. Ovo jeste jedan odgovor upravo na tu katastrofalnu situaciju koja se stvorila na tržištu nekretnina. Smatrali smo da na celovit, objedinjen način ovu oblast treba da regulišemo. Što se tiče mišljenja BIA vezano za saglasnosti u Zakonu o robi dvostruke namene, do sada je rok bio mesec dana. Hteli smo da zadržimo i tu formulaciju od mesec dana ukupnog roka kada dozvola treba da se izdaje. Mi ćemo i nastojati da to bude sve u roku od mesec dana, ali smo se samo ograničili na tih 10 dana od trenutka dobijanja poslednje saglasnosti Ministarstva trgovine, iz jedinog razloga zato što je to bila preporuka stručnjaka Evropske komisije koji su sa nama učestvovali u izradi ovog zakona i da nije dobro zbog komplikovane procedure, složene procedure, često kompleksnih slučajeva, da ne treba ograničiti ovaj rok. Što se tiče PayPal, mi smo u pregovorima oko vođenja i „recieve“ opcije, pored „send“ opcije koja je već uvedena u Srbiju. PayPal traži dodatne garancije i objašnjenja NBS. Narodna banka smatra da više nema nikakvih zakonskih prepreka i da je zakonska regulativa sasvim dovoljna i za vođenje „recieve“ opcije. To objašnjenje smo prosledili PayPal-u. Očekujemo njihov odgovor, ali su izrazili spremnost da vrlo brzo uvedu i „recieve“ opciju. To je inače praksa sa PayPal-om, u svakoj zemlji gde su dolazili, da prvo krenu sa „send“ opcijom, a onda i sa ovom drugom. Što se tiče dodatne doze diskrecije koju dajemo komisiji, rekao sam ono što je istina. Ko god da je, uopšte neću da ulazim u kompetenciju same komisije, ali činjenica jeste da je veliki broj predmeta komisije padao na sud, delimično verovatno i zbog nekih pogrešnih odluka komisije, ali nije na nama da tome sad sudimo. Sud je rekao svoje. Delimično je i zbog nekih nejasnoća koje smo imali u dosadašnjem zakonu. Ali, ovo nema nikakve veze što im dajemo dodatno diskreciono pravo. U slučaju koji ste spomenuli, tu se ne radi o ispitivanju koncentracije, u slučaju „Agrokora“ i „Merkatora“. Postupak može da se prekine samo u postupcima kada se utvrdi da je jedan od učesnika ispravio povrede konkurencije.Što se tiče koncentracije, apsolutno ne može do toga da dođe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić, replika.
Hvala. I dalje nismo čuli suštinu. Za PayPal hvala, ali to je kao i sve sa ovom vladom – evo, samo što nismo, evo biće, evo sad su rekli da je u redu, pa biće i „recieve“. Ovo je već 14 meseci tokom kojih govorite da PayPal kreće. Kada? S druge strane niste ništa rekli o drugim elementima. Da li će te se kao resorni potpredsednik boriti, zato što to još nije odlučeno da PDV, kao što mi želimo, imaćete podršku DS, ne bude po prvi put od 5. oktobra podignut sa 8 na 20% za softver, za hardver tj. za lap top, za desk top i za sve periferne uređaje koji idu sa tim. Verujem da ako vam je stalo, a imate u vašem resoru informaciono društvo, da ćete se složiti da u ovom momentu nemaštine kada dodatno se oduzima od kupovne moći srednje klase i mnogih drugih ljudi, i najsiromašnijih, povećanja stope one niže da je veoma bitno da ostavimo taj prostor da ljudi mogu da se ekipiraju, jer naša zemlja i dalje kaska, ako je uporedimo sa nekim našim susedima, u tom veoma ključnom domenu. Ono što nisam najbolje shvatio čitajući član 15. koliko smo mi shvatili dajete novu mogućnost komisiji. Dajete mogućnost komisiji da prihvati jednostrani predlog neke stranke. To do sada nije bila praksa. Mi znamo da to postoji u mnogim anglo saksonskim zemljama. Ti dogovori, dogovorićemo se koliku ćete vi kaznu platiti. Ali, ponavljam logični za jednu organizaciju koja je pokazala da stalno uglavnom promašuje metu. Da li imamo neku realnost i neku sigurnost da će ovaj institut dati bilo kakve bolje rezultate. Mi ne verujemo.
Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, danas je veoma važan set zakona, praktično u proceduri za koji je trebalo dosta političke volje da bi uopšte došli na red. Očito imamo danas na dnevnom redu zakone koji su pripremani i 2005, i 2009. i 2010. godine, i nikada nisu praktično došli u skupštinsku proceduru na razmatranje kao tema dnevnog reda. To pokazuje da je ova Vlada, znači pored svojih reformskih mera koje se odnose na smanjenje troškova, odnosno odliva budžeta, na jedan krajnje odgovoran način rešila da stavi jedan set zakona u skupštinsku proceduru, koji bi trebali da omoguće i priliv finansijskih sredstava u budžet. Za to je naravno trebala politička volja, ali i hrabrost, jer očito je puno problema bilo u sektoru koji obuhvataju ova četiri zakona. Pored ovoga, ono što treba odmah reći, to je da treba dati podršku svakom od ovih zakonskih predloga. Da li su u oni u globalu sada najbolje do tančina razrađeni to će na kraju, krajeva pokazati i sami amandmani, pokazaće i praksa, jer u mnogim delovima mi imamo izmene i dopune zakona. To nije ništa strašno. Na kraju, krajeva to i treba da postoji, pogotovo kada su privredne aktivnosti u pitanju. Prvi zakon koji praktično dovodi do rešavanja pitanja, barem delimično pitanja sive ekonomije je zakon koji se odnosi na posredovanje u prometu i zakupu nepokretnosti. Problem građevinske industrije danas u Srbiji sastoji se i može se sagledati sa više aspekata. To što danas nema razvijenog građevinarstva, i što nema uopšte tog sektora u onom delu kao što je bilo pre tri, četiri, pet godina, to je pre svega razlog što smo mi kao zemlja u vidu konsolidacije finansija u jednoj jako teškoj poziciji, a to je rezultat prošlosti u kojoj nismo znali da na adekvatan način čuvamo ovaj sektor. Pre svega, zato što su neki centri moći imali monopol, pogotovo u odlukama koje se odnose na oblast izdavanja građevinskih dozvola. Mi smo imali u periodu 2004. do 2008. godine pet izmena i dopuna Zakona o izgradnji. Prema tome, u svakom od ovih izmena i dopuna došlo se do toga da su periodu izdavanja građevinskih dozvola se produžavali, investitori postojali nezainteresovani, a s druge strane monopol na tržištu nekih izvođača radova, kao što su „Belvil“, su morali biti zaštićeni, i zbog toga gradski sekretarijati u periodu od dve godine uopšte nisu izdavali građevinske dozvole. Naravno da dolazi onda do usporavanja prometa tržišta nekretnina, i normalno je da onda dolazi do problema uopšte koji tangiraju svakog građanina ove države, kada su investicije u pitanju. Dolazimo do toga da prvi put sada imate uvođenje ovog zakon u kojem svaki građanin treba da bude na neki način zaštićen, pre svega od prevara, pod jedan, i pod dva, od onog dela investicija koje će na neki način pokušati da smanji tu cenu kvadrata koji svaki kupac ili zakupac plaća. Sada imamo jedno umrtvljeno tržište nekretnina i to je rezultat jedne politike koja je vladala, i kao što vidite takva politika tangira i dva i tri zakona, pogotovo ovaj o posredovanju nekretnina, pa tangira i ovaj Zakon o zaštiti konkurencije, pa tangira i onaj deo koji se odnosi čak na elektronsko poslovanje. Iz toga možemo da vidimo, da znači uopšte problemi nisu tako jednostavni. Ono što je dobro, a to je da jako puno agenata su učestvovali u tržištu prometa tržišta nekretnina i zakupa nekretnina. Dosta ljudi je u ovoj transformaciju našlo svoje radno mesto, neko i dopunsko zanimanje. Kažu, ima dosta i penzionera koji su se bavili tim poslom, i zbog toga su mnogi ljudi koji su se isključivo bavili ovom oblašću, na neki način bili uskraćeni za svoj promete, odnosno sve ono što su poštovali državu. Samim tim, jednostavno porez na neki način, za sve aktivnosti privredne je država bila uskraćena za to. Ovo je sada trenutak kojim treba na neki način da se to tržište uredi, da se pokuša da se stavi u neke legalne tokove, da ljudi koji rade se legalizuju, otprilike statistika kaže da dve trećine agenata nisu imali nikakvu evidenciju o tome da rade taj posao, niti je država imala tu evidenciju. Na neki način sada dobijamo da oni koji će se zaista baviti tim poslom da su to ti ljudi, ali će na neki način odgovarati prema svojim klijentima i državi i neće biti baš u toj mogućnosti da prevare bilo koga. Samim tim želimo da kao zemlja pošaljemo jednu dobru poruku investitorima da se ovaj sektor uređuje. To je ono što se tiče Zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti. Onaj deo koji se odnosi na Zakon o uvozu i izvozu robe dvostruke namene pokazuje da je potreba usaglašavanja naših propisa sa evropskim standardima i harmonizacija propisa, pokazuje spremnost ministarstva da se neki period dobijanja određenih saglasnosti, papira ubrza i na neki način da državni aparat postane efikasniji. To je jako dobro. Zbog toga treba reći da to skraćivanje rokova koje će u roku od 10 dana dati svim onim zainteresovanima dozvole, treba da se naglasi kao jedan od znakova da država počinje da funkcioniše na mnogo efikasniji način nego kao pre. Treba se zalagati za to da kako imamo uvozne, tako da postoje i izvozne dozvole i saglasnosti i da država na taj način potpuno kontroliše protok roba i usluga. Ta kontrola je jako bitna zbog ovoga što smo pričali, gde smo u prethodnom zakonu rekli da to nije bilo pod kontrolom pa sigurno da postoje mnoge oblasti koje pokriva vaše ministarstvo za koje je potrebno da se kontroliše, upravo zbog punjenja budžeta. Zakon o elektronskoj trgovini je pokazao da treba da reguliše određene pravne aspekte, pogotovo u smislu ugovaranja i onog dela koji se odnosi na razvoj tog informatičkog tržišta. On pokazuje da su građani Srbije vrlo nepoverljivi prema ovom sektoru. Sa donošenjem ovog zakona država treba polako da uliva to poverenje svim svojim korisnicima, samim tim dižemo i taj stepen kvaliteta usluga i pokazujemo da možemo da se nosimo sa svetom u ovoj oblasti. To će naravno prouzrokovati i mnoge edukacije, potrebe da se ljudi edukuju i obrazuju u ovoj oblasti, da se na neki način uvuče što veći spektar privrednih subjekata koji bi trebali da popune ovaj sektor i da ne bi dolazili do toga da je svega oko 180 miliona evra godišnji promet koji je bio u 2012. godini, nego da on bude znatno veći. Najinteresantniji deo koji praktično danas imamo, Zakon o zaštiti konkurencije, je zakon koji do sada je, na neki način, pokazao kako izgleda zloupotrebiti rad jednog nezavisnog državnog organa, a koji, na kraju krajeva, glasa i ova Skupština. Imali smo izveštaje pokojne Verice Barać koja je slala premijeru Cvetkoviću 15. decembra 2010. godine, u kome je decidno rekla da je praktično ovaj sektor, odnosno sama komisija u ovom delu funkcionisala na jedan totalno neadekvatan način, odnosno da je privatizacija u to vreme bila praktično centar zbivanja i na neki način zauzimanje tržišta i zauzimanje određenih centara moći po pitanju svih privrednih aktivnosti. Imali smo privatizaciju „C marketa“, pa smo imali privatizaciju „Luke Beograd“, pa smo onda na osnovu toga videli da su određeni centri moći direktno pregovarali sa državom, ne tražeći mišljenje Komisije za zaštitu konkurencije, koja nije ni reagovala u to vreme i samim tim smo videli da ono zbog čega je ona i osnovana, na kraju krajeva, jednostavno nije radila svoj posao. To se dešavalo 2010. godine. Kasnije, 2011. godine i 2012. godine došli smo do toga da od 16 svojih odluka, 12 je praktično palo, i na neki način svi oni pravni subjekti koji su služili, možda nisu bili u pravu i možda su izazvali svojim odlukama određene finansijske troškove iz budžeta, pa se tako dešavalo da je budžet zbog svojih loših odluka bio oštećen za 750 hiljada evra, na kontu određenih svojih presuda, odnosno odluka. Ko za to snosi odgovornost? Na kraju, ispada niko. Ovim zakonskim rešenjem je dato da se tačno zna kako će komisija izgledati. Imali smo apsurd da u komisiji ne postoji nijedan ekonomista, a treba da propisuje odluke koje daju instrumente tržišne ekonomije. Imali smo apsurd da sa takvim svojim funkcionisanjem se prenose prava potpisa na članove saveta, da oni daju svoje određene odluke i praktično se u pravnom smislu dovodi u pitanje – kakve su te odluke i da su one apsolutno ništavne pred sudom. Samim tim mi možemo da dođemo u neku konstrukciju, da možda ta komisija ili određeni članovi namerno, na neki način, izdaju ta svoja rešenja, zarad toga da bi se napravila šteta državi i da onda rade u cilju određenih centara moći. Zbog toga je jako važno što postoji ovaj etički kodeks ponašanja, jer treba da bude stroga kontrola rada članova saveta. Svako ko potpisuje ta dokumenta mora da snosi veliku odgovornost, ne samo materijalno, nego i krivično i materijalno, iz prostog razloga što izdavanjem određenih papira prouzrokujemo određene materijalne troškove koji, na kraju krajeva, idu preko leđa svih građana Srbije. Zato treba podržati prvo profesionalizaciju ovakve komisije, drugo, instrumente, odnosno pravilnike prema kojima će se oni ponašati i na kraju krajeva, i ovaj budžet koji im je dat, na neki način se kontroliše kroz izveštaje koji se podnose ministarstvu. Ono što je interesantno, a što bi stvarno trebalo, podržavam moje kolege koje su dale predlog, da ti izveštaji treba da dolaze i Skupštini Srbije, na kraju krajeva, iz prostog razloga što smo ipak mi, ako gledate u nekom pravnom smislu, ja nisam pravnik, ali Skupština je neki drugostepeni organ, odnosno kome treba da se podnose ti izveštaji. Ono što na kraju treba reći, što se tiče ovih zakonskih predloga, to je da će sigurno biti puno amandmana na odboru, u smislu naših kolega koje su davale određene predloge. Ima tu i suvislih predloga, iz prostog razloga što oni govore o tome da se neki detalji moraju tačno definisati, jer ako ostanu nedefinisani, onda daju mogućnost, veliki prostor za određene zloupotrebe. Zbog toga je jako važno da detalje koji se odnose na same odluke Komisije za zaštitu konkurencije, treba da budu tačno definisane i treba da budu tačno ograničene, u tom smislu – šta ako dođe do određenih problema u radu Komisije, odnosno u definisanju i analizi, pošto sada Komisija radi analizu toga – ko ima monopol, a ko nema, znači, taj deo, način na koji će raditi, da se tačno propiše. Na kraju, mogu samo da kažem da ove zakone treba podržati zato što oni jesu na tom reformskom putu naše ekonomije, da će oni sigurno doživeti još nekoliko izmena i dopuna u narednih godinu, dve dana, zato što će praksa pokazati šta je to bilo dobro u njima, a šta su to mane u kojima ćemo mi morati da reagujemo. Nadam da se u ovom delu, ovih zakona koje smo danas imali na dnevnom redu, dobićemo sigurno i rezultate kroz budžet, odnosno završni deo budžeta za 2013. godinu i za narednu godinu, jer ti efekti ovih zakona i primena ovih zakona najbolje se prelamaju kroz budžet. Ono što još treba reći, to je da Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, koji praktično ima nadzor nad radom Komisije za zaštitu konkurencije, će sigurno pomoći da, ukoliko mislite da treba još određene instrumente uvesti, u smislu kontrolisanja rada ovakvog organa, mi ćemo vas podržati. Zahvaljujemo vam se puno što ste danas imali vremena da odgovorite na ove detalje koje su, vidim, svi narodni poslanici krajnje odgovorno pristupili razmatranju svih ovih zakona, zato što ima dosta tih detalja koji pokušavaju da nam kažu da sve ono što je bilo u prošlosti suštinski nam pokazuje kako to izgleda kada nešto nemate definisano, kada jednostavno dolazite u situaciju da ne možete da sprovedete i onda najviše pati budžet, naravno građani Srbije i uopšte ekonomija cele naše zemlje. Zahvaljujem vam se.
Hvala i vama. Pošto su svi ovlašćeni predstavnici iskoristili vreme, prelazimo na listu govornika. Prvi na listi je Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Evropska komisija je još 2001. godine preporučila Srbiji da donese Zakon o zaštiti konkurencije, kao jedan od najbitnijih zakona o tržišnom poslovanju i kao zakon koji je trebalo da ide korak u korak sa Zakonom o privatizaciji. U danima kada se obeležava, na neki način, ili se sećamo 5. oktobra 2000. godine, 13 godina posle toga možemo da, po ko zna koji put, konstatujemo da mi i dalje nismo izgradili tržišnu utakmicu i ravnopravne uslove za tržišnu utakmicu svih učesnika na tržištu, za šta se mi, kao desničarska stranka, zalažemo, za jednake šanse za sve, da i dalje imamo velike monopole, da smo Zakon o zaštiti konkurencije doneli tek 2009. godine, da sada vršimo njegove izmene i dopune i mi ćemo u svakom slučaju ovo podržati. Međutim, mi i dalje nemamo u potpunosti ravnopravan status učesnika u tržišnoj utakmici, i dalje imamo monopole, posebno u proizvodnji električne energije, nekim vidovima saobraćaja, posebno se monopoli ogledaju u delovanju javnih preduzeća i to javnih preduzeća pod kontrolom uglavnom države. Ponovo dolazimo do ko zna kog zaključka, da je država najlošiji poslodavac, jer bez obzira na monopolski položaj, mnoga javna preduzeća posluju sa velikim gubitkom. Antimonopolska komisija, čini nam se, zbog niza objektivnih razloga nije do sada dala rezultate koje smo od njih objektivno mogli da očekujemo, a i čini nam se, s obzirom na ambijent i na stanje u društvu, da je kod nas i dalje nezamislivo da, kao recimo u Americi, antimonopolska komisija, ako se ne varam, kaznila je veliki „Majkrosoft“ sa skoro milijardu evra zbog monopolskog položaja na tržištu i zloupotrebe tog položaja. Verujem da ako bismo mi nekog našeg tajkuna, makar do skorije vreme, na taj način opomenuli, da bi u najmanju ruku unajmio nekog snajperistu, ili ako bi se Brankica Stanković u „Insajderu“ bavila istraživanjem monopolskog položaja, da bi joj ponovo glava bila u torbi. Naprosto, država, kao i u prometu nepokretnosti, nije odigrala svoju ulogu. Ono za šta se mi zalažemo i šta očekujemo od ove Vlade, jeste da će Vlada početi ozbiljno da gradi institucije, da će sve ono što nisu uradile prethodne vlade uraditi. Jer, bez obzira što posle 5. oktobra postoje mnogi pomaci, pre svega u spoljnoj politici, u odnosima u regionu itd, na onim krupnim stvarima, kao što je privatizacija, monopolski položaj, kriminalizacija, slabost institucija, tu se uradilo najmanje. Upravo zbog toga, kao posledica loših zakona, mita, korupcije, lošeg rada policije, pravosuđa, loše zakonske regulative, mi smo imali niz prevara kod prometa nepokretnosti. Negde oko 25.000 građana je prevareno. Jedan posrednik iz Novog Sada je jedan stan prodao 40 puta. Vrednost prevare je preko 100 miliona evra. Ko je za to odgovoran? Odgovorna je država, zato što to nije regulisala zakonom, zato što investitorima nije nametala obavezu da imaju licence da bi bili investitori i nije im nametala obavezu da imaju bankarske garancije. U tom slučaju, ako prevare potencijalne kupce tokom gradnje, kupci bi se obeštetili od banaka, a banka bi dobro razmislila kom investitoru će dati bankarsku garanciju. Ko krajnju cenu plaća zbog neodgovornog ponašanja države? Građanin. Ali, taj isti građanin će za neku sitnu stvar brzo da dođe do zatvora i na naslovne strane novina, a svi oni koji su odgovorni, pre svega tu mislim na ljude koji su zloupotrebljavali promet nepokretnosti i najčešće se etiketira da su to posrednici. Jesu i posrednici u tome učestvovali, ali je učestvovalo i tužilaštvo koje nije na vreme reagovalo, i policija koja nije na vreme reagovala, i država koja na vreme nije ovo zakonski regulisala, ali između ostalog i posrednici. Zbog toga je dobro što se donosi jedan ovakav zakon i mi na sam tekst zakona i na njegovu nameru nemamo nekih posebnih primedbi. Dobro je što je zadnje dve-tri godine taj broj prevara kod prometa nepokretnosti znatno opao, posebno zbog umreženosti i zbog toga što jedan ugovor u pogledu iste nepokretnosti da overite više puta. Ali, da bismo mi u potpunosti uveli jednu pravnu sigurnost za građane koji najčešće jednom, nijednom ili u proseku dva puta tokom života kupe veliku nepokretnost, za koju često radi jedna, dve ili tri generacije, a onda se pojavi država koja sa svojim pasivnim odnosom gleda kako jedna organizovana kriminalna horda vara tog običnog građanina, ipak je naš zaključak da je, pošto se zalažemo za jaku državu, za jake institucije, za ozbiljnu i odgovornu državu, odgovornost na ovome, a ne na prevarenim građanima, nego pre svega na državi. Odgovornost nije ni na investitorima koji su, naravno, koristeći monopolski položaj, mito, korupciju, način dobijanja lokacija, dozvola i način da im država omogućava prevare to maksimalno koristili. Hvala.
Hvala. Ne znam po kom osnovu, Dragan Nikolić se javio. Nije? Ne vidim u sali. Znači, neko je nečiju karticu zamenio. Reč ima Bojan Đurić. Izvolite.
Iskoristiću prvih deset sekundi da službe uklone tu karticu, pošto, ako je neko prijavljen, a nije u sali, to znači da je njegova kartica u sistemu, a on fizički nije prisutan, pa vas molim, da ne ukazujem posebno na član 128, da to rešite. Gospodine Ljajiću, koleginica Popović je dosta već govorila o ovim zakonima, a ja ću se u nekoliko minuta koncentrisati, naravno, na pitanje izmena Zakona o zaštiti konkurencije, posebno motivisan ovim o čemu je govorila koleginica Tomić. Ima jako mnogo u ovim našim raspravama i u obrazloženju zakona pozivanja na evropske standarde i evropsku praksu. Ovo što je jednim delom govorila koleginica Tomić u svom izlaganju bi bilo apsolutno nezamislivo ili nemoguće u bilo kojoj evropskoj zemlji koja ima sličan sistem zaštite konkurencije kroz neku vrstu nezavisnog regulatora. Takve, vrlo česte insinuacije kako je komisija radila, da li je kršila zakon, da li neko u komisiji donosi određenu odluku da bi naneo materijalnu štetu državi, su vrlo zabrinjavajuće. Razumem da je to u žaru političke borbe, ali mislim da ćemo najviše na putu evropskih integracija i standardizacije, odnosno harmonizacije naših standarda napredovati ako shvatimo da ovo pitanje nije pitanje dnevne političke borbe, nego je najvažnije pitanje, s jedne strane, razvoja ekonomije, a sa druge strane zaštite položaja građana jedne zemlje. Svi smo mi, bez obzira koliko kupovna moć pada, pogotovo posle ovih najnovijih mera Vlade, potrošači pre svega i to treba da bude ključni kriterijum kada razmišljamo i o ovakvim zakonima. Vi ste delimično izmenili ovim predlogom zakona taj član 15. Zakona o zaštiti konkurencije i postavili nešto drugačija, nešto fleksibilnija pravila, da tako kažem, za procenu one najčešće situacije dominantnog položaja. Klasičan monopol je mnogo ređa, neuporedivo ređa situacija, čak i kod nas, a u drugim zemljama još i mnogo više. Ali, i ove izmene zakona i generalno naš Zakon o zaštiti konkurencije ne reguliše jedno vrlo važno pitanje ili ga ne reguliše na adekvatan način. To je pitanje odnosa zaštite konkurencije i državne pomoći. To je ključno pitanje u reformi naše države i naše ekonomije. Uvek verujem da su neki konkretni primeri najefikasniji. Dakle, kakav je položaj kompanije „Simpo“, gospodine Ljajiću, u ovom trenutku na domaćem tržištu? Sasvim je jasno i bez ispitivanja, mislim da ona nema ni blizu 40% tržišnog učešća. Pitanje je da li ispunjava neke od ovih drugih uslova koje ovde navodite kao razlog za utvrđivanje ili kao pomoćne razloge, pomoćne kriterijume za utvrđivanje dominantnog položaja. Da li je narušeno pravilo konkurencije na domaćem tržištu odlukom države da prvo oprosti deo dugova tom preduzeću, a onda da da deo novca poreskih obveznika kako bi to preduzeće saniralo kršenje zakona koje je obavilo u prošlosti? U našoj javnosti se u vezi sa tim slučajem najčešće govorilo o tome da li je novac dat. Nije se pričalo sa aspekta konkurencije. Vi ste iz Sandžaka, znam da u tom delu Srbije postoji nekoliko ozbiljnih privatnih kompanija koje se time bave, pa moje pitanje glasi – da li je narušeno pravilo konkurencije kada je uzet novac tih ljudi kao poreskih obveznika ili deo novca koji su oni uzeli naplaćujući cenu za robu koju prodaju, a onda iz državnog budžeta dat njihovoj direktnoj konkurenciji? Besmisleno je da govorimo o ovim drugim situacijama, da li neko ima 42, 23 i o tim možda najatraktivnijim situacijama trgovine, trgovine na malo posebno. To su periferne stvari, one će se rešiti uglavnom razvojem tržišta, ali ovakve stvari direktno utiču. Ovaj primer „Simpa“ i neki drugi primeri direktno utiču na odbijanje investitora. Stalno o tome pričate, ali nisam siguran da su „Ikea“ ili neko drugi pozitivno reagovali na činjenicu da njihov konkurent ili potencijalni konkurent ima tako izdašnu državnu pomoć, koja čak nije pomoć za neku vrstu investicije ili razvoja, nego za zaštitu nezakonitog ponašanja na tržištu. To se desilo pod ovom Vladom, koleginice Tomić. Nije se desilo pod nekim prethodnim i nije odlučivala komisija o tome. Drugo pitanje koje je možda važno i možda možemo, gospodine Ljajiću, o tome da razgovaramo. Postoji značajan deo ekonomije ili privrede u ovom trenutku gde ne biste mogli ni da utvrđujete, odnosno gde komisija ne bi mogla da utvrđuje postojanje nekih od ovih drugih elemenata. Jedan od elemenata je ekonomska i finansijska snaga. Ona u sebi podrazumeva i procenu vrednosti svojine, odnosno imovine nekog učesnika na tržištu, pa onda na osnovu toga se procenjuje i njegova tržišna snaga, kako vi kažete u zakonu. Poslanici većine su ovde pre nekoliko dana doneli zakon kojim se omogućava državnim firmama da još godinu dana izbegavaju obavezu da upišu sopstvenu imovinu, odnosno sopstvenu svojinu nad sredstvima koje koriste. Kako će komisija procenjivati njihovu snagu? Na osnovu prava korišćenja koje samo još ovde postoji u nekakvom obliku? Nema presude evropskog suda koji vam govori o tome kako se tretira to pitanje pošto su prvo zemlje izašle iz te socijalističke prošlosti, transformisale svoj pravni poredak, transformisale između ostalog i koncept prava svojine i vlasničkih prava, pa su tek onda počele da razvijaju ove prakse o kojima se ovde govori. Jutros sam u delu sednice koji je bio posvećen pitanjima ukazao na jedno pitanje koje se takođe značajno kod nas gde deformiše pitanje tržišta slobodne konkurencije itd. To je pitanje javnih nabavki u različitim segmentima države. Kaže koleginica Tomić - osetiće se u budžetu za ovu godinu pozitivni finansijski efekti ovog zakona. Neće se osetiti kao što se nisu osetili ni zakoni, ni efekti toliko hvaljenog Zakona o javnim nabavkama. Dakle, ne da nema nekoliko stotina novih miliona evra, nego ćemo raditi još jedn rebalans budžeta zbog toga što su prihodi u budžetu premali, a uštede nisu ostvarene. Ukazao sam na primer nabavke i recimo u Fondu penzijskog invalidskog osiguranja. Kada se raspiše javni tender i kaže se da taj deo države kupuje, naručuje posao, odnosno nabavlja fascikle, foldere, registratore itd. i propiše da one moraju biti u šest boja, s time se ograničava konkurenciju ili se ne ograničava. Koji je poslovni razlog da Fond PIO ima i fascikle u narandžastoj boji? Znam reći ćete postoje drugi propisi, postoji pravilo o arhiviranju koje obavezuju uz navođenje boja kakav mora da bude kancelarijski materijal, ali to je problem naše zemlje. Mi možemo da usvojimo najmoderniji, najusklađeniji Zakon o konkurenciji i dalje ćemo imati desetine drugih propisa koji deformišu njegovu primenu i koji nas vraćaju u neki period od pre 30 ili 40 godina i o tome na kraju niko neće voditi računa. Kroz taj deo se zapravo urušava tržište, dovodi u situaciju da država ima, koje najdominantnije na tržištu kod nas, nažalost, to je najveći problem gospodine Ljajuću. Mi smo godinama ovde raspravljali s predsednikom Vlade, gospodinom Dačićem, posebno. On stalno priča vidim i ovde poslanici današnje vlasti stalno pričaju o tome kako nas je neka divlja privatizacija uništila, a onda sledeća faza neoliberalni kapitalizam nas je uništio. Onda je došao ministar Krstić i pre dva dana rekao kako ovde država utiče na 50%, privrede ili 50% tržišta. Pa, tu nema nikakvog ni liberalizma ni kapitalizma, to je gotovo planska ekonomija. U njoj nećete moći ovakvim zakonom da zaštitite ni tržište ni konkurente. Hvala.
Replika, Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, pošto sam direktno prozvana za pitanje uopšte Komisije za zaštitu konkurencije. Na osnovu ovog izlaganja i mog prethodnika mogu samo da zaključim da je opravdano, suštinski da mora da postoje pola ekonomista, pola pravnika u komisiji, jer očito se nikada nećemo složiti u tom delu šta je ekonomski, a šta je pravni praktično deo rada, pogotovo dela koji se odnosi za zaštitu konkurencije. Retroaktivnost ovog zakona na primer u „Imleka“ je dovela jednostavno izlaska 750 hiljada evra iz budžeta Republike Srbije. Ako je ugovor po kome su „Simpo“, i država potpisali o reprogramu duga spada u određeni deo konkurencije onda je komisija trebala da izađe sa određenim svojim mišljenjem odlukom i da to jednostavno kaže. Znači, govorila sam o prošlosti kako je komisija radila, kako se tržište ponašalo, a znalo se da su postojali jedan do dva centra moći po pitanju tržišta uopšte prometa roba i usluga Srbiji. Do trenutka dok gospodin Mišković nije otišao u zatvor. To se jasno znalo. Od tog trenutka je jednostavno donosi se nova reforma sistema, novi zakoni, konsolidacija javnih finansija, uspostavljaju se mehanizmi onako kako to treba da izgleda, kako su dati standardi EU. Zahvaljujem se.
Gospodine Đuriću nemate pravo na repliku. Izazvali ste je, a znate dobro da po Poslovniku ne možete se obraćati narodnim poslanicima neposredno. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Hvala predsedavajući. Uvaženi potpredsedniče, poštovani potpredsedniče Vlade, članovi resornog ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Srbija se danas nalazi naravno u jednom procesu dinamičnih, prvenstveno, ekonomskih reformi. Tu prvenstveno moram da navedem reformu javnog sektora, fiskalnu reformu, reformu monetarnog sistema, a ono što jeste cilj ove zemlje je brže i dinamičnije uključivanje u evropske integracije. Jedan od glavnih uslova kako evropskih integracija naše zemlje ali i ono što je najbitnije napredovanja naše ekonomije je stvaranje jedne konkurentne, tržišne ekonomije. Smatram da su neke kolege koje su pre mene diskutovaleu pravo da mi i nemamo tržišnu ekonomiju u pravom smislu te reči, u tom punom kapacitetu, ali smatram da izmene i dopune Zakona o zaštiti konkurencije i te kako će uticati na to da taj posao i taj cilj ostvarimo. Jedan od najvećih ciljeva interesa SDPS jeste prvenstveno prevazilaženje i pretvaranje Srbije iz jednog službeničkog društva koje sada imamo. Čuli smo pre neki dan da je u javnom sektoru u našoj zemlji zaposleno oko 660 hiljada ljudi u jedno preduzetničko društvo, u društvo u kome će svi moći da se bave privatnim biznisom, svi moći da ulaze na to tržište i napuštaju ga po svom nahođenju i sopstvenoj volji kako je to u svim razvijenimi demokratskim zemljama ovog sveta, čijim primerima dobrim stremimo. Mogu da kažem da je politika konkurencije imala, a ima i danas, centralnu ulogu u razvoju EU, gradi se još od 1957. godine od Rimskog ugovora. Da ne pominjem SAD u kojima ista ovakva politika, zakon, Komisija za zaštitu od konkurencije postoji od 1890. godine, o Šermanovog zakona, Klejtonovog zakona iz 1914. godine gde je bila jako izražena borba protiv monopola, borba protiv kartela i svaka borba protiv bilo kakvog sprečavanja igrača da mogu da ravnopravno učestvuju na tržištu. Ovo je potpuno u saglasnosti, interesu ciljeva partije kojoj pripadam i poslaničke grupe kojoj pripadam, da je jedna ravnopravna, tržišna utakmica, kompanija, preduzeće, bilo da su oni iz javnog ili privatnog sektora i uvod u ono što je najveća vrednost demokratije danas, a to je slobodna tržišna utakmica ljudskih sposobnosti, ljudskih ideja. Na taj način, kroz ostvarivanje ove ideje mi ćemo moći da ostvarimo i da napravimo jedno kvalitetno i fleksibilno i tržište rada i tržište kapitala i naravno ovo o čemu danas pričamo tržište roba i usluga. Evo, nekog preseka stanja ili svojevrsne svote analize kada je u pitanju situacija o stanju konkurencije i politika konkurencije u našoj zemlji. Navešću slabosti, to je učešće privatnog sektora u bruto domaćem proizvodu, nedovoljna liberalizacija cena, visok stepen mešanja države u ekonomiju. Ono što je dobro i ono što je urađeno za vreme ove Vlade koja je formirana prošle godine u julu mesecu jeste da je to visok stepen liberalizacije trgovine, visok stepen trgovinske integracije sa zemljama EU koje je ova Vlada i ovo ministarstvo uspostavilo imajući u vidu činjenicu da se 60% trgovinskih odnosa i trgovinske razmene odigrava sa EU. Dakle, jedna veoma bitna trgovinska i poslovna integracija sa zemljama članicama EU kojoj naša zemlja stremi. Ono što je veoma bitna slabost i ono što treba da popravimo u narednom periodu, to je da privatni sektor učestvuje u bruto domaćem proizvodu samo sa 60%. U Albaniji je to 80%, a 82% zaposlenosti u Albaniji definiše naravno privatni sektor. Mislim, da globalno možemo svi da uočimo gde je problem, a to je razvoj tržišta, razvoj konkurencija, a samim tim razvoj privatnog sektora. Stvaranje i onoga zašta se SDPS od svog osnivanja zalaže, stvaranje jedne start-up nacije u kojoj će mladi ljudi o kojima smo govorili u prethodnih nekoliko dana kada je bio u pitanju Zakon o visokom obrazovanju, neće kao imperativ svog razmišljanja imati zapošljavanje u državnom institucijama, ministarstvima, lokalnoj samoupravi nego pokretanje sopstvenog biznisa i jednu otvorenu utakmicu na tržištu rada i konkurentnost koju će ispoljavati u odnosu na svoje kolege. Pošto je bilo govora o tome i bilo određenih kritika, kada je u pitanju ono što definiše zakon o zaštiti konkurencije, a to je, naravno, politika zaštite od koncentracije, politika zaštite od dominacije na tržištu, evo podataka od Konferencije UN za trgovinu i razvoj i zato je upravo ovo napor ovog ministarstva i ove izmene i dopune zakona idu ka tome da popravi ovu sliku, 2010. godine 65 zabeleženih koncentracija, 2011, godine 94, 2012. godine 105. Imamo najdrastičniji primer u tim godinama rasta koncentracija na našem tržištu. Kada je u pitanju zloupotreba dominantnog položaja u Srbiji imamo blagi rast. Od tri 2010. godine, do pet 2012. godine. Ništa toliko značajno, ali se beleži jedan alarmantan rast jednog kršenja zakona o zaštiti konkurencije kojom, naravno, ovim izmenama zakona samo ministarstvo koje, vidim, ima podršku jedne velike većine u Narodnoj skupštini, želimo da stanemo na put. Mnogi govornici pre mene su govorili o tome šta i u kojim segmentima ovaj zakon definiše izmene. To je zakonski rok zastarelosti. Navođenje postupka se produžava sa tri na pet godina. Komisija više nema trošak kamate usled umanjenja ili ukidanja mere zaštite konkurencije u sudskom postupku. Nije više jedini kriterijum za ocenjivanje dominantnog položaja na tržištu 40% zauzeća tog tržišta, već su tu uključeni i biće uključeni drugi parametri i drugi kriterijumi. Teret dokazivanja statusa dominantnog položaja pada na komisiju. Za kaznu od prihoda kompanija 10% se odnosi na prihod na domaćem tržištu, ne na globalnom tržištu, što je, naravno, isto tako jedan veliki interes naše države, što znači da ćemo na taj način ohrabriti strane direktne investitore da još više investiraju ovde i da napravimo jedan kvalitetniji ambijent i klimu za njihovo investiranje, a ovo je definitivno predstavljalo jednu od najvećih prepreka. Što se tiče institucionalnog kapaciteta, mislim da tu i nema neke dileme. Naravno da je potrebno da se ekonomska analiza, ekonometrijska analiza u okviru rada Komisije za zaštitu konkurencije upotrebljava i da nije bila ni logična ni dobra situacija da u Savetu te komisije funkcionišu četiri pravnika, da ne postoji i da ne radi ni jedan ekonomista. Bilo je ovde predloga koje mi možemo da podržimo i možemo da apelujemo na ministra i na samo ministarstvo da u nekom narednom periodu, narednoj fazi, razmisli i o formiranju instituta glavnog ekonomiste Komisije za zaštitu konkurencije, što mislim da bi unapredilo i poboljšalo kapacitet ove komisije u tom aspektu ekonometrije i ekonomske analize koja je, po našem mišljenju, najvažniji aspekt u toj borbi i zaštiti konkurencije. Etički kodeks, u smislu i u domenu korporativnog, dobrog korporativnog upravljanja, dobre prakse, nije sporan. Dobro ga je uvesti i prosto on predstavlja jedan uvod u bolje rešenje i bolje promovisanje tzv. kompetišn advokas, ili dobrog glasa o tome da takva jedna komisija i sama država spremna da zaštiti tržište, da ga razvija, da unosi i da pravi ambijent da što više konkurenata bude na takvom tržištu. Ono što je isto tako primećeno, a što može da bude predlog samog ministarstva, ministarstvo od strane SDPS, je rad na povećanju kapaciteta samih sudija u Upravnom sudu i u Vrhovnom kasacionom sudu kada je u pitanju ekonomsko znanje, jer tu imamo jedan primer koji su definisale mnoge analize da više od godinu dana neki slučajevi stoje u tim sudovima, upravo zbog toga što nema dovoljno kapaciteta i nema dovoljno ekonomskog znanja da se po tim slučajevima rešava. Stoga mislim da nema spora da sve one ideje, izmene i dopune zakona, sve ono što će ići u prilog, privlačenju domaćih i stranih investicija, što će otvarati tržište, što će razvijati preduzetništvo u našoj zemlji, što će uticati na to da napravimo preduzetničko društvo, SDPS u danu za glasanje, ali naravno, u narednom periodu svaki takav konstruktivan, pa naravno i ovakav ćemo podržati i zahvaljujem se na pažnji.
Bojan Đurić, po kom osnovu? Izvolite.
Gospodine Arsenoviću, smatram da ste prekršili čl. 27. i 104. Poslovnika Narodne skupštine. Ne razumem šta znači vaše objašnjenje, odnosno odbijanje da mi date reč da sam izazvao reakciju gospođe Tomić i zato ovaj deo kojim sada predsedavate se zove načelna rasprava i ovde narodni poslanici raspravljaju, iznoseći svoja mišljenja. Moram da vam kažem da ste prekinuli jednu raspravu za koju mislim da je bila dobra. Ja se više neću javljati, jer nemam snage da se raspravljam sa vama na ovakvim pitanjima. Vi imate dominantan položaj, da se izrazim jezikom Zakona o konkurenciji, i ne znam da li je to ovaj osnov, pristup mrežama za distribuciju, zato što kontrolišete mikrofon, ali se ipak bojim da je to pitanje vertikalne integrisanosti. Sledeći put recite, neću pominjati ni Fond PIO, neću ništa drugo, samo nam omogućite da normalno razgovaramo. Gospođa Tomić i ja smo normalno razgovarali, a vi ste prekinuli diskusiju bez ikakvog razloga. Dakle, neću se više javljati, hvala vam.
Gospodine Đuriću, vi znate dobro da po Poslovniku nemate pravo da se obraćate narodnim poslanicima neposredno. Molim vas, saslušajte me, vi ste nekoliko puta prozvali Aleksandru Tomić, vezano za njeno izlaganje, nekoliko puta, a ako vi to ne znate i ako niste svesni toga, meni je žao. Po tom osnovu sam ja dao pravo replike gospođi Aleksandri Tomić koja je na dostojanstven način i fino obrazložila svoj stav po određenom pitanju, ne spominjući vas uopšte, ni vašu stranku, nije bilo ništa uvredljivo i smatram da po tom osnovu niste imali pravo ni na kakvu repliku i to je isključivo pravo člana 104. moje pravo. Prema tome, vi imate pravo ako hoćete da tražite da se izjasni Skupština. (Narodni poslanik Bojan Đurić, sa mesta: Svejedno mi je.) Judita Popović, po kom osnovu? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, kako da vam kažem, ne govorite istinu. Ne govorite istinu i pri tom predsedavate na prilično neobjektivan način. Dakle, gospodin Đurić je pominjao član 27. i 107.
Gospođo Popović, ja vam izričem opomenu, ne zato što ste mene uvredili, nego što vi ne govorite istinu. Prema tome, izričem vam opomenu, zbog toga što upotrebljavate neprimerene izraze. Da li želite da nastavite? Izvolite.
Član 27. i član 107. Gospodine predsedavajući, meni je žao što ste toliko osetljivi na svaku vrstu kritike, ali gospodin Đurić nije se direktno obraćao gospođi Tomić. Gospodin Đurić je samo spominjao njenu diskusiju. Da li zabranjeno spominjati ime, odnosno prezime diskutanta prilikom rasprave u načelu? Mislim da nije. Zato ste, gospodine predsedavajući, prekršili čl. 27. i 107. Vi ste direktno povredili dostojanstvo ove skupštine i svakog od prisutnih poslanika, zato što ste govorili nešto što nije tačno gospodine predsedavajući. Trebalo je pažljivije da slušate načelnu raspravu gospodina Đurića i da ne budete subjektivni prilikom ocenjivanja na koji način je isti diskutovao. Subjektivnost, najverovatnije proističe iz činjenice da je kritikovao u velikoj meri Fond PIO. Mi znamo da ste vi direktno, što se tog fonda tiče, zainteresovani za isti, s obzirom da ste u penziji. Prema tome, i tu možemo da nađemo, je li tako gospodine predsedavajući, razloge za jednu neobjektivnost. Zaista apelujem na vas da sledeći put prvo pazite, slušate šta govore poslanici, a kao drugo, kada reagujete budite maksimalno objektivni. Zato vam sada preporučujem da gospodinu Đuriću date priliku da replikom odgovori na sve ono što je pogrešno protumačeno od strane gospođe Tomić u pogledu njegove diskusije.
Meni je žao što ste vi opsednuti Fondom PIO. Ja nisam uopšte primaoc. Prema tome, ako vi mislite da ja o tome vodim, uopšte nisam čak ni zapazio da je Fond PIO spomenut. Jeste spomenuo neku trgovinu, kupovinu, to je njegovo pravo. Nije tačno da vam kažem, to ostaje vama. Meni je žao što vi mislite, pažljivo sam slušao gospodina Đurića i sve vas, prema tome, pravo davanja replike je isključivo moje pravo, moja je procena, vi to morate da poštujete, ako hoćete, ako nećete, to je drugi problem vaš. Možete da tražite da se izjasnimo o povredi Poslovnika. (Judita Popović, s mesta: Da.) Dobro. Izjasnićemo se o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane kolege narodni poslanici, Zakon o zaštiti konkurencije je izuzetno važan antimonopolski zakon i dobro je što imamo danas pred nama izmene i dopune ovog zakona, jer ako smo svi pažljivo pratili diskusiju danas u Skupštini, niko nije zadovoljan trenutnim stanjem na tržištu u Srbiji danas. Ne možemo da kažemo jer smo zadovoljni radom Komisije za zaštitu konkurencije i ako je tome doprinela nejasna zakonska regulativa, onda je dobro da sada se izvrše izmene. Sa nekim predloženim izmenama možemo da se složimo kao poslanička grupa Demokratske stranke Srbije, ali smo mi podneli i određen broj amandmana kojim želimo da doprinesemo unapređenju ovog zakona. Moja koleginica Gorica Gajić iznela je neke od naših primedbi na ove predložene izmene, ja ću se osvrnuti se na još neke. Nažalost, nismo bili u prilici da ponesemo amandman koji se odnosi na definiciju relevantnog tržišta, zato što ovim izmenama i dopunama taj član zakona nije tretiran, ali bih ukazala na to. Smatramo da je definicija relevantnog tržišta trebala da bude jasnija i preciznija u samom zakonu, da nije dobro što smo ostavili Vladi da uređuje kriterijume, tj. za određivanje preciznije irelevantnog tržišta, pošto je ono što je za pohvalu ovim predlogom zakona, to su izmene koje preciznije definišu kriterijume o dominantnom položaju na tržištu. Smatramo da je to isto moglo da se uradi i sa preciznijim i jasnijim definisanjem irelevantnog tržišta, koji je izuzetno važan za ovu oblast. Možda i najznačajnija predložena izmena tiče se produženja roka zastarelosti, sve moje kolege su danas govorile o tome, da se poveća sa tri na pet godina, to je praksa pokazala, a i to je kako pogledati izveštaj o radu Komisije za zaštitu konkurencije, takođe su stavili da je to bio problem zbog složenih predmeta i da je ovo dobro što imamo u ovim predloženim izmenama, produžetak ovog roka. Kada pogledate Izveštaj o radu Komisije za zaštitu konkurencije, možete da vidite da oni smatraju da imaju nedovoljan broj zaposlenih koji rade na predmetima. Da li to utiče na kvalitet njihovog rada, da li se predmeti koji su pred komisijom ne rešavaju brže, to je sada da pokaže vreme da sudi, da li je to razlog ili samo nejasna do sada zakonska regulativa, koju ćemo danas izmeniti. Ono što oni u svom Izveštaju o radu spominju i neadekvatan poslovni prostor u kojem se nalaze i za koji plaćaju visok zakup u privatnoj svojini, smatram da država treba da obezbedi Komisiji, a i drugim agencijama koje osniva Skupština i Vlada da bi se smanjili troškovi, jer uvek kada plaćate privatni zakup cena na tržištu pokazuje i tu se troškovi povećavaju. Još jedna naša primedba, što se tiče ovih predloženih izmena odnosi se na član 22, kojim se regulišu postupci pred komisijom koji nisu okončani ni do dana stupanja na snagu. Znači, u stavu 1, o tome smo govorili danas se kaže – da će se na te postupke primenjivati ovaj zakon kada stupi na snagu, a onda zatim u stavu 2. se izuzimaju postupci utvrđivanju dominantnog položaja i zastarelosti i mere zaštite konkurencije. Mi smatramo da stav 2. treba da se briše. Mi smo i podneli amandman kojim to jednostavno želimo da izmenimo ovaj predloženi zakon. Zbog ograničenog vremena, a većeg broja predloženih zakona koji su isto važni, osvrnula bi se na zakon o elektronskoj trgovini. Elektronska trgovina je izuzetno popularna u svetu, Srbija je i dalje daleko od tih trendova, po nekoj proceni 80% naših građana do sada još uvek nije koristilo takav vid kupovine, znači, elektronskim putem. Razlozi za to su višestruki, nepoverenje i strah od gubitka novca, strah od prevare, zloupotreba privatnih informacija, sve su to razlozi koji još uvek predstavljaju prepreku kod nas da se elektronska trgovina brže razvija. Elektronska trgovina u Srbiji predstavlja i problem nejasne carinske regulative. Praksa pokazuje da carinski propisi kada se carini roba koja se kupuje u inostranstvu predstavljaju problem našim građanima, oni poručuju robu iz inostranstva, koja je po nižoj ceni, a kažem naša nejasna, još uvek carinska regulativa povećava cenu tih proizvoda koji se kupuju elektronskim putem i smatramo da treba da se pomeri granica za carinjenje koja sada za pošiljke do 50 evra je za komercijalnu robu, a do 80 evra je za poklone i da bi unapredila elektronsku trgovinu ako bi povećali iznos do koga se ova roba ne carini. Ono što je značajno i što sigurno unaprediti ovu oblast, to je dolazak „Pejpala“, o tome su danas govorili, to što naši građani mogu da koriste servis „Pejpala“ od skora, od aprila meseca, tako što mogu neograničeno da kupuju robu, još više će se unaprediti naravno kada budu naši građani i naše kompanije u mogućnosti da prodaju i tj. da mogu da naplate našu robu, a imamo šta da ponudimo na ovom tržištu. Čuli smo od vas da to očekujemo u nekom doglednom periodu i to će zaista ovu oblast unaprediti. Zakonska regulativa je nešto što predstavlja još uvek problem u ovoj oblasti. Ove izmene Zakona o elektronskoj trgovini su dobre, ali one nisu dovoljne. Kao što znate, potrebno je da izmenimo Zakon o platnim uslugama, platnom prometu, Zakon o računovodstvu. Ono što nije dobro, što bih se složila sa gospodinom Đelićem, a to je, ako dođe do povećanja PDV na računarsku opremu, to je jedna mera koju Vlada donosi, koja ne može ovu oblast da pospeši, tj. da je unapredi, ona ima ogroman potencijal. Našta bih se još osvrnula? Mislim da nije dobro što danas imamo samo izmene i dopune Zakona o elektronskoj trgovini, a nemamo izmene i dopune ovih pratećih zakona koji treba da unaprede ovu oblast. Znam da to nije do vas i da ovi ostali zakoni nisu u nadležnosti vašeg ministarstva. Mislim da treba da sarađujete na tom nivou da se vidi da je Vlada jedinstvena, da predlažete izmene i dopune zakona i unapređujete određene oblasti, tako što Vlada, tj. resorno ministarstvo izlaze sa predlozima zakona koji pokrivaju tu oblast. Ove zakone koje sam pomenula, koji su potrebni da bismo uredili ovu oblast, još uvek nisu u skupštinskoj proceduri. Kada dođu u skupštinsku proceduru, što zavisi od Vlade, tj. od ministarstva, onda je odgovornost na predsedniku Skupštine da nama na dnevni red stavi sve te zakone i po meni je logično da imamo objedinjenu načelnu raspravu po tom principu. Znači, ako uređujemo određenu oblast, onda da se načelna rasprava objedinjuje za zakone o elektronskoj trgovini, zakon o računovodstvu, o platnim uslugama, o platnom prometu i da znamo da smo mi završili nešto. Ovako mi danas imamo važne zakone, nemam vremena da se osvrnem na sve, zato što nam je objedinjena načelna rasprava, a opet ništa nismo zaokružili do kraja. Opet kažem, ima ovde dobrih izmena, ove izmene o elektronskoj trgovini unaprediće, doći će do poboljšanja, ali nismo završili, i ne možemo da kažemo da smo odradili posao do kraja, što je u našoj moći naših poslanika da izglasamo, a vašoj da nam predložite. Naravno da i mi možemo da predložimo izmene i dopune zakona, ali je praksa pokazala da ono što poslanici opozicije predlože u ovom parlamentu, nažalost ne može da dođe na dnevni red i ne može da se raspravlja o njima, zato tu odgovornost ostavljam na vama, vi možete to da uradite i da u dogovoru sa vašim kolegama iznađete način da ubuduće dolazite ovde pred nas i da kažete, sada unapređujemo i zaokružujemo ovu oblast, tako što ćemo izmeniti sve ove zakone koji su potrebni. Toliko. Hvala.
Hvala. Nataša Mićić, po kom osnovu se javljate? (Nataša Mićić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Gospođo Mićić, samo da vas upozorim, verovatno je vezano za prethodni slučaj. Ovde lepo piše u Poslovniku da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupku predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. U međuvremenu sam dao reč narodnom poslaniku Dušici Morčev, vi ste zakasnili u tom smislu. Da ne bih bio toliko tvrdoglav, izvolite.
Gospodine predsedavajući, smatram da ste povredili više odredaba Poslovnika. Član 27. koji se tiče vaših ovlašćenja, član 107. koji se tiče dostojanstva Skupštine i član 109. koji se odnosi na izricanje opomene. Naime, vi ste pre nego što ste dali reč koleginici, izrekli opomenu Juditi Popović, bez ikakvog objašnjenja, a mislim i bez ikakvog osnova. Gospodine predsedavajući, pre toga ste povredili Poslovnik tako što ste uskratili pravo replike narodnom poslaniku Bojanu Đuriću. To jeste vaše diskreciono pravo. Tu se sa vama slažem, ali mislim da je gospodin Đurić imao pravo na repliku. Vi ste mu uskratili repliku zato što se obraćao direktno narodnoj poslanici Tomić, a on se zapravo uopšte direktno nije obraćao, nego je komentarisao njenu diskusiju, pominjući njeno ime. Znači, nama poslanicima nije dozvoljeno, i to je tačno, po Poslovniku da se direktno obraćamo narodnim poslanicima ili drugim učesnicima, na primer ministru. Meni ne bi bilo dozvoljeno da kažem – gospodine ministre ili gospodine Ljajiću, zašto niste spomenuli u vašem obrazlaganju Zakona o zaštiti konkurencije to što je „Simpo“ oslobođen duga, ali mi je dozvoljeno da kažem – gospodine Ljajiću, mislim da ste propustili i nije dobro za ovu zemlju da ne ponudimo jedno konkretno obrazloženje koliko to utiče na konkurenciju to što je „Simpo“ oslobođen tog duga. Razumete? Razlika je u indirektnom i direktnom govoru. Prema tome, iako je pogrešno protumačen, imao je pravo da dobije repliku, Bojan Đurić je uskraćen za to, a povrh toga ste narodnoj poslanici Juditi Popović, koja je samo ukazala da ste povredili sve ove odredbe, bez ikakvog osnova i rezona izrekli opomenu, a pri tome nije narušavala red.
Samo jedan kratak komentar. Tvrdim da je moje diskreciono pravo da ocenim da li ću nekom dati repliku ili ne. Procenio sam da Aleksandra Tomić ima pravo na repliku i dao sam je. Aleksandra Tomić, još jednom obrazlažem, u svojoj replici ni jednom svojom reči nije spomenula… (Nataša Mićić, s mesta: Pogrešno je protumačila, što je drugi osnov za pravo replike.) Nemojte da vam izričem opomenu. Nemate pravo da komentarišete… (Nataša Mićić, s mesta: Pogrešili ste, niste mi isključili mikrofon. To je vaša greška.) Sada ću vas isključiti. Što se tiče opomene gospođi Juditi, pročitajte stenogram, pa ćete videti zašto sam izrekao opomenu. To je moje pravo. Na kraju krajeva, Administrativni odbor će odlučiti da li sam bio u pravu ili ne. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Dakle, povredili ste član 109, gospodine Arsenoviću. Nije vaše pravo da tako izričete opomenu. Članom 109. Poslovnika Narodne skupštine je propisan postupak za izricanje opomene. Vi taj postupak niste sproveli. Taj deo ima i materijalne i procesne aspekte, taj član. Glupo je da ovde raspravljamo na taj način. Morate da navedete razlog zbog koga ste izrekli opomenu gospođi Popović. To nije vaša diskreciono pravo. Da ostavimo po strani, diskreciono pravo, replika, ne pominjem više taj slučaj. Sada govorim o izricanju opomene gospođi Popović. Po članu 109. Poslovnika nemate mogućnost da bez obrazloženja izreknete opomenu. Morate da kažete na koji osnov se pozivate. Vi ste opomenuli gospođu Popović kada je rekla – ne govorite istinu. Nije valjda to uvreda, gospodine Arsenoviću? To nije uvreda. To je njena ocena. Vi možete o tome da raspravljate, ali to ne može biti osnov za opomenu. Niste pre toga upozorili gospođu Popović ako ste smatrali… Da li možete da opomenete gospodina Čolakovića da me ne ometa dok govorim? Molim vas da sprovedete postupak iz člana 109. ovog poslovnika. Ne možete da se ponašate na taj način. Izričite opomene narodnim poslanicima koji nose i finansijske i različite druge efekte. Zbog toga je članom 109. vrlo precizno propisano koje su granice vaših ovlašćenja i koji je postupak da izreknete sankciju.
Gospođa Judita se veoma uvredljivo izrazila prema predsedavajućem i to je razlog zbog čega je dobila opomenu. Smatram da nema potrebe da više komentarišem. Gospodine Čolakoviću, po kom osnovu se javljate?
Javljam se po povredi Poslovnika. Niste ga opomenuli. Ni jednu reč nisam izgovorio sada. Samo sam gledao u pravcu njega i ni jednu reč nisam izgovorio, a dobacivao je neko drugi.
Gospođo Gerov, po kom osnovu se javljate?
Član 107, predsedavajući. Vi ste upravo narušili dostojanstvo Narodne skupštine kada ste sada izjavili da ste izrekli opomenu Juditi Popović zato što se ona vrlo uvredljivo izrazila. Gospodine predsedavajući, ponovite šta je rekla Judita Popović i na koji način se uvredljivo izrazila. To je, gospodine predsedavajući, jedna neistina. Ona je vama rekla da ne govorite istinu. To nije uvredljivo. Ovde smo juče imali prilike da slušamo kako smo diletanti, kako smo neznalice i vi za to niste izricali opomenu. Ne postoji ni jedan dovoljno dobar razlog iz člana 109, znači ne postoji ni jedan osnov da Juditi Popović izreknete neistinu. Uvredljivo je, gospodine predsedavajući, to što ste sada prekršili dostojanstvo Skupštine i član 107. kada ste rekli neistinu da se Judita Popović uvredljivo izrazila. Tražim da nam date stenogram, znači sada, odmah, šta je rekla gospođa Judita Popović i da javno pred svima pročitate koju je to uvredljivu reč ona upotrebila.
Gospođo Gerov, vaše je pravo da imate svoj stav i mišljenje, a moje je pravo da zadržim svoj stav i mišljenje. (Bojan Đurić, s mesta: Imala je konkretan zahtev.) Molim vas, neću sa vama uopšte da se raspravljam. Nemojte dobacivati. Sada ću zbog dobacivanja izricati opomene. Prema tome, da li imam pravo da izreknem opomenu? Imam. Da li ćete sada reći da nemam pravo? Nemojte onda dobacivati, pa da vam izričem opomenu. Posle će vam biti žao. Znam da svrbi džep, onda budite kulturni, dostojanstveni. (Bojan Đurić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nećete dobiti. Reč ima narodni poslanik Ljubica Milošević.
Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, savremeno antimonopolsko zakonodavstvo, kao i kvalitetan i adekvatan mehanizam zaštite učesnika na tržištu i poštene tržišne utakmice, preduslov je normalnog poslovanja svih subjekata u uslovima tržišne privrede. Kako je država ta koja po Ustavu obezbeđuje jednak položaj svih učesnika na tržištu, to je uspostavljanje adekvatnog institucionalnog okvira kojim se taj zadatak ostvaruje, obaveza kako prema svojim građanima i njihovim privrednim društvima, tako i obaveza u procesu harmonizacije domaćeg pravnog sistema sa pravnim tekovinama EU. Šta više, javno dobro koje takav mehanizam treba da štiti od interesa je za svakog građanina ove zemlje, jer su monopoli pretnja, kako opštoj poslovnoj klimi, tako i kućnom budžetu svake porodice. Predlog zakona koji se nalazi pred poslanicima ne odstupa od postojećeg okvira i sistema zaštite slobodne tržišne konkurencije i fer utakmice, ali ga u bitnim segmentima unapređuje i dorađuje. Predložene intervencije povod su praktičnih iskustava i problema koji se time nastoje rešiti, a koji su se javili u funkcionisanju Komisije za zaštitu konkurencije, kao centralne institucije koja se bavi zaštitom i sprovođenjem odredaba zakona. Ujedno, zakon se u pojedinim segmentima usaglašava sa pravilima koja važe u EU. Kao najveći problemi u primeni zakona apostrofirani su kratki procesni rokovi za postupanje Komisije za zaštitu konkurencije, dužina trajanja sudskih postupaka u upravnim sporovima po tužbama učesnika na tržištu protiv odluka Komisije, posledice ukidanja mere zaštite konkurencije u sudskom postupku, a s tim u vezi posebno vraćanje naplaćenih sredstava za pripadajućom kamatom i sredstava Komisije, nejasnoće u vezi primene pojedinih instituta u postupku pred Komisijom i potreba za sankcionisanjem stranaka i trećih lica u vezi pojedinih obaveza koje naloži komisija. Takođe, uočena je i potreba preciznijeg i adekvatnijeg definisanja uslova za utvrđivanje dominantnog položaja na tržištu uvođenjem korektivnih elemenata u odnosu na osnovni, tj. utvrđen tržišni udeo od 40%, što je polazni osnov zaštite slobodnog tržišta i pooštrene tržišne utakmice. Kratki procesni rokovi pred Komisijom, kao i dužina trajanja sudskog postupka apostrofirani su kao ključni problemi, što i nije čudno, uzevši u obzir kompleksnost materije koja se u postupku obrađuje. Shodno tome, zakon predviđa povećanje procesnih rokova za postupanje Komisije sa tri na pet, odnosno 10 godina. Ujedno, produžavaju se i rokovi za postupanje Upravnog i Vrhovnog kasacionog suda u upravnom sudskom postupku i postupku po vanrednim lekovima, uzevši u obzir da složena materija o kojoj se u tim sporovima raspravlja iziskuje posebna stručna znanja na strani postupajućih sudija. Interveniše se i u pogledu sastava komisija, tj. stručnih profila članova i posebno uvodi obaveza propisivanja etičkog kodeksa članova komisije. U pogledu posledice ukidanja mera zaštite konkurencije menjaju se dosadašnje odredbe po kojima je Komisija bila ta koja snosi posledice ukidanja u smislu vraćanja naplaćenih sredstava sa kamatom, što je umnogome otežavalo i ugrožavalo rad Komisije. Kao što je već napomenuto, Predlog izmena i dopuna plod je praktičnih iskustava u radu Komisije sa nastojanjem da se ista poboljša, te s tim u vezi predstavlja korak dalje u adekvatnoj zaštiti učesnika na tržištu i ostvarivanju ustavne funkcije države. S toga smatramo da ga je potrebno podržati. Naša poslanička grupa PUPS podnela je jedan amandman na član 20, pa smatramo da će ga Vlada usvojiti, a ministar će malo detaljnije pogledati taj amandman. Zahvaljujem.
Hvala.
Hvala. Članovi 103, 107, 127. i 128. Mislim da znate na šta se odnose 127. i 128. Imamo kartice, a nemamo poslanike, u elektronskom sistemu. Drugo, član 103. Gospodine predsedavajući, kad god poslanik zatraži reč po osnovu povrede Poslovnika, vi ste u obavezi da mu omogućite da se izjasni o tome u čemu on vidi da ste vi kao predsedavajući povredili Poslovnik. Vi čak niste ni omogućili poslanicima LDP da se izjasne o tome u čemu ste vi povredili Poslovnik. Time ste vi u stvari povredili dostojanstvo ove Skupštine. Ova Skupština ima 250 poslanika, a među poslanicima su i poslanici LDP. Smatram da na nedostojan način vršite funkciju predsedavajućeg na današnjoj sednici. Nemojte ukoliko ste vašu odluku ishitreno doneli u pogledu izricanja opomena, to je najmanji problem, ali nemojte posle u kuloarima da se izvinjavate što ste to uradili.
Gospođo Judita, predlažem da se o ovoj vašoj reklamaciji izjasni Skupština. Ako se Skupština izjasni da je došlo do povrede Poslovnika, do povrede dostojanstva Skupštine, kako ste vi tvrdili, ja ću se vama izviniti i da rešimo taj problem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Mislim da ste povredili član 107. Poslovnika.
Već tri puta ste se pozvali na član 107. – Radmila Gerov, Judita Popović i vi treći. Po tom osnovu nemate pravo, ali ću vam dozvoliti. Samo da kažem, sad bi trebalo vama da izreknem opomenu po Poslovniku, jer zloupotrebljavate Poslovnik. Možete da nastavite.
Gospodine Arsenoviću, hiljadu puta smo razjasnili to da se odredba Poslovnika koja kaže da se na jednu povredu, odnosno na jedan član Poslovnika može ukazati povodom svakog događaja koji poslanik podvodi pod primenu tog člana. Nemamo vremena i mogućnosti u Skupštini da stalno elaboriramo teoriju prava i tumačenja Poslovnika. Bez potrebe ste mi oduzeli 20 sekundi. Predlažem vam, i zato mislim da ste povredili Poslovnik, da sebi izreknete opomenu. Nemojte se ponašati na taj način. Ne želim da ovako izgleda ova rasprava. Bez potrebe smo ušli u sve ovo. Ali, nemojte imati takve bezobrazne i maliciozne komentare – biće vam posle žao, svrbeće vas džep. Gospodine Arsenoviću, nemojte vi procenjivati moj odnos prema novcu. Ja ću svoje kazne platiti u Skupštini. Nemam ja ambiciju da imam i platu i penziju i naknadu i sve drugo. Nemojte, molim vas, da tumačite da li će mene ili bilo koga drugog svrbeti ili neće svrbeti džep. To je ispod dostojanstva ove Skupštine.
Gospodine Đuriću, i vi ste se uvredljivo prema meni obratili, da sam maliciozan, bezobrazan. (Bojan Đurić, s mesta: To nije uvreda.) Nego šta je nego uvreda da sam bezobrazan? Zbog toga vam izričem opomenu. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Odustajem od povrede Poslovnika, s obzirom da ste postupili u skladu sa Poslovnikom. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Gospodine predsedavajući, ja sam vam malo pre navela članove na koje se pozivam – 127. i 128. Niste reagovali na tu povredu Poslovnika. Izvolite i pogledajte u klupe gde sede članovi SNS i ostali koji su u tom poslaničkom klubu. Reagujte. Niste reagovali. Očigledno ste mnogo brzo reagovali i brzopotezno na sve ono što govore poslanici LDP, a pri tome tako olako gledate na sve ono što rade, odnosno propuštaju da rade ostali poslanici, a pripadaju vladajućoj koaliciji. Gospodine predsedavajući, molim vas, konsultujte se sa ostalim potpredsednicima i sa predsednikom, konsultujte se sa sekretarijatom, pa se dogovorite kako mislite da primenjujete Poslovnik, da li će to ići baš prema odredbama tog Poslovnika ili će ići po nekom običajnom pravu ili po nekom ad hok rešavanju situacija. Mislim da imamo Poslovnik koji bi trebalo da se poštuje, a sve ostalo je suviše kreativno tumačenje vođenja sednice u ovom parlamentu.
Što se tiče kartica, već sam dao nalog da se izvade. Sada ponovo pozivam stručnu službu Skupštine da povadi kartice koje se nalaze u elektronskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, kolege i koleginice, gospodine ministre sa saradnicima, sada razmatramo praktično sedam predloga zakona. Da svima bude jasno o čemu govorimo, to su: Predlog zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti; Predlog zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o osnivanju mešovite komisije za trgovinu, ekonomsku i naučno-tehničku saradnju. Očigledno je, sve su te teme izuzetno povezane. Ima opravdanja da raspravljamo o Sporazumu sa Marokom zajedno sa Zakonom o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti. Pokušao sam da nađem dodirne tačke i verujte mi u nekim stvarima sam uspeo. Neverovatno, ali istinito. Naime, hajde da krenemo od pojedinih zakona, Zakon o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti. Javni registar posrednika koji može da se vidi na internetu. Ima veze sa internetom, ima veze sa IT tehnologijom. Ima dobrih stvari tu, u pogledu položenog stručnog ispita, poslovnog prostora, ugovora o osiguranju, odgovornosti za štetu, uvođenja nekog reda i svega ostalog. Dobro je što će registar posrednika biti dostupan, međutim ako se ostvare ekonomske mere Vlade i povećanje poreza na IT, tehnologiju na softvere i hardvere sa 8 na 20% manje ljudi će biti koji će biti kadri da kupe svom detetu kompjuter, i da ga osposobe da to adekvatno koristi, a ne da dođemo u situaciju, kao što su neki poslanici pričali, ju naopako da uključi lap top, da li će ga udariti struja ili neće. S druge strane imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informativnih i komunikacionih tehnologija IT. Možda kada budemo zajedno radili na digitalizaciji deo troška od tih 12% možda će i Azerbejdžan, gde trenutno 4% poslanika borave na kontroli predsedničkih izbora, možda ćemo biti u prilici da se malo naslonimo i na njih u pogledu takvih nekih naknada. Pokušao sam da nađem dodirne tačke između jednog, drugog, trećeg i petog zakona. Izmene i dopune Zakona o elektronskoj trgovini. Radi se o harmonizaciji sa direktivama EU. Međutim, kao što je i kod prometa nepokretnosti pao promet nepokretnosti, naročito od dolaska nove Vlade, tako i trgovine su u padu od dolaska nove Vlade. Vrednost trgovine je pala za nekih 13% u poslednjih godinu dana. Da ne govorimo o pejpal i drugih stvarima. Hteo bih nekoliko reči da kažem o Zakonu o zaštiti konkurencije. Mnogi kažu da je to najbitniji zakon u paketu ovih zakona. Međutim, postoje bar tri velika problema. Komisija zarađuje od naplaćenih odluka o koncentraciji, što joj daje loše podsticaje. Druga stvar, šta se zbiva kad sud kaže da nije u pravu? Dal te pare vraća i kome vraća? Jel vraća u budžet? Pitanje nagodbe kod nas u Srbiji je uvek diskutabilno. Konačno komisija i dalje nema ingerencije nad finansijskim sektorom. Naša poslanička grupa želi da se ograniče marže i naknade u skladu sa zakonom. Mi smo zakon te vrste i predložili. Radi ilustracije svega onoga sa čime se srećemo u poslednje vreme, a srećemo se sa situacijom da nam se jedan dan predloži zakon da ga izglasamo za tri dana, sa svim amandmanima i svim ostalim. Dešava nam se situacija da nenadležno ministarstvo predlaže zakon, a nadležno ministarstvo ne znam šta radi. Dešava nam se da se BIA bavi visokim obrazovanjem, a da Ministarstvo prosvete kaže, nećemo da vršimo upravni nadzor nad tom vrstom obrazovanja. Sutra kad ja završim školu BIA, pa se ne zaposlim u BIA, ko će me zaposliti i kako ćemo to izvesti? Ko će mi priznati tu školu? Ili, ukoliko dođe do kršenja zakona, da li će MUP da rešava po pitanju upravnog nadzora? Prođe jedan zakon, prođe drugi zakon, prođe treći zakon i ja sad hoću da se osvrnem na ovaj zakon koji je pred nama, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije. Samo na jednu stvar da ukažem. U članu 21, dobili smo obrazloženje zakona. Izmenama u članu 72 zakona, preciziraju se rokovi za postupanje u sudskom postupku po tužbi i upravnom sporu protiv akata komisije, radi veće efikasnosti. Znači, bilo je sporo, idemo brže. Da li to to znači? Onda uzmem i okrenem deo zakona gde se kaže šta se menja. Ono što je bilo osam dana sada je 15, ono što je bilo 15 sada je 30 dana, ono što je bilo dva meseca sada je tri meseca. Ne znam ko je tu lud. Da li je to efikasnost ili nije efikasnost? Radi se o članu 72. osnovnog teksta koji se menja članom 21. Samo to vas pitam. Ako mi adekvatno odgovorite biću zadovoljan. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća. Uvaženi podpredsedniče Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, suština pravila konkurencije znači stvaranje uslova za tržišnu utakmicu, a to znači pre svega da pored mera preventive podrazumeva i kažnjavanje povreda konkurencije. Na samom početku želim da kažem da je dobro što se Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije precizira član 68. u kome se određuje mera zaštite konkurencije učesniku na tržištu i utvrđuje obaveza novčanog iznosa u visini najviše do 10% ukupnog prometa, u stvari, godišnjeg prihoda ostvarenog na teritoriji Republike Srbije, što je u ovom trenutku jasno određeno na koji se promet misli. Zbog te same suštine i zbog kretanja Republike Srbije ka EU, dinamike tržišta, naravno da je neophodno unapređivati pravni okvir kad je u pitanju zaštita konkurencije, pre svega koristeći dosadašnje iskustvo u primeni zakona od 2009. godine, kada je sama Komisija dobila znatno veća ovlašćenja. Bez sumnje da je Komisija za zaštitu konkurencije kao samostalna i nezavisna organizacija koja za svoj rad odgovara Narodnoj Skupštini Republike Srbije, ima posebnu ulogu i značaj u procesu stvaranja stabilnog i prepoznatljivog poslovnog ambijenta, što je kao što smo videlu u paketu mera, jedan od prioriteta Vlade. To je mera broj šest. To je nešto što kapital prepoznaje, ide ka takvom ambijentu, ide ka takvim državama. Republici Srbiji su potrebne nove investicije, nova radna mesta i bez sumnje da ova oblast i Komisija za zaštitu konkurencije ima u tom smislu posebnu ulogu. To je proces koji traje i dobro je što se ovim Predlogom zakona uvažavaju određene sugestije i preporuke Evropske komisije, pre svega kada su u pitanju rokovi zastarelosti, zatim jasni kriterijumi za utvrđivanje tržišne snage učesnika, zatim prekid postupka u slučaju otklanjanja nepravilnosti. Naravno da će takav jedan pravni okvir svakako poboljšati i unaprediti oblast zaštite konkurencije. Ali, iskustvo iz prethodnog perioda upućuje nas i govori da je neophodna saradnja svih institucija i nekih drugih institucija koje se bave ovom materijom, jer smo čuli i više učesnika u raspravi je govorilo o sudskoj zaštiti i naravno da će i sudska praksa morati da doživi jednu vrstu unapređenja. Vi ste rekli da je od 16 poništeno 12, međutim, i rokovi u kojima se kreću te presude mogu značajno biti unapređene i bez sumnje je da i sudska praksa može u ovom domenu doprineti da Komisija za zaštitu konkurencije i uopšte društvo prema tom problemu ima jedan efikasniji i bolji rezultat i odnos. Ovim predlogom izmena i dopuna Zakona o zaštiti konkurencije Komisija dobija još jednu obavezu – teret dokazivanja je ovog puta na Komisiji i još nekih dodatnih ovlašćenja i obaveza. Ja sam pogledao izveštaj o radu Komisije za zaštitu konkurencije iz 2012. godine i oni sami kažu, a iz tog izveštaja može se videti, da postoje određene organizacione rezerve, problemi kada su u pitanju finansije, ali da je, recimo, kadrovska struktura u Komisiji uopšte dobra i da od 32 zaposlenih 26 je sa visokom stručnom spremom, a koliko sam shvatio 54 radna mesta su predviđena po osnovu sistematizacije. Ceneći to, a znajući opredeljenje Vlade da se očekuje značajna reforma javne uprave i uopšte svih institucija u našoj državi, mislim da ovde postoji prostor da kada je u pitanju rad Komisije se uvaži ova činjenica i da tamo gde ima viška zaposlenih i nije više izdržljivo, treba voditi računa o tome, kako je i sam premijer rekao, i tu doći do određene racionalizacije. Ali, takođe, i u institucijama u kojima postoji prostor da se još bolje radi, jer ovi pokazatelji govore da na primer u odnosu na zemlje bivše SFRJ ovaj određeni broj zaposlenih nije možda na potrebnom nivou i mislim da to u narednom periodu treba uvažiti. Naravno da će ove izmene, cenim, dovesti do značajno poboljšanog pravnog okvira za rad same Komisije, pre svega na poboljšanju ambijenta za poslovanje u Srbiji. Sve to lično mene i poslanički klub SPS opredeljuje da u načelu podržimo ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije. Zakonom o elektronskoj trgovini iz 2009. godine uređen je pravni okvir za obavljanje elektronske trgovine i tada su precizirane obavezne informacije, obavezni podaci pre zaključivanja ugovora, uslovi za punu važnost ugovora, kao i postupak zaključenja ugovora, a sve to u cilju transparentnosti poslovanja i zaštite korisnika usluga i potrošača. Elektronska trgovina obično podrazumeva operacije, kupovine i prodaje proizvoda i usluga koje se obavljaju putem interneta i to je uža definicija elektronske trgovine koja se najčešće upotrebljava. Ona je svoju ekspanziju imala 2005. godine u visoko razvijenim zemljama u zapadnoj Evropi. U nerazvijenim zemljama i zemljama Trećeg sveta nije bila ni prepoznatljiva. Ipak, elektronska trgovina ima neograničene mogućnosti i potencijal i pruža i nudi određene prednosti za sve zemlje, pre svega jer se na ovaj način obezbeđuje jedno veliko tržište, manji troškovi i brži obrt kapitala. Kupcima se obezbeđuje da jeftinije nabavljaju proizvode i usluge na mnogim tržištima i da upoređuju različite cene. Recimo, internet prodavnice dostupne su kupcima 24 sata sedam dana u nedelji i nema fizičkog kontakta, nekog dodatnog skupog skladišnog ili poslovnog prostora, a kontrola samog inventara se vrši automatski. Dakle, ima niz prednosti. Više puta u toku rasprave ovde su izneti određeni podaci koji govore o tome koji je obim bio elektronske trgovine u Republici Srbiji, kolike su te prosečne vrednosti transakcija, koliko je bilo učesnika, ali i taj podatak koji je iznet da je u EU vrednost elektronske trgovine oko 300 milijardi evra potvrđuje veliki potencijal. Treba da konstatujemo da mi jesmo u početnoj fazi razvoja kupovine i prodaje posredstvom interneta. Tome doprinosi određeno nepoverenje, nepoznanice, slaba računarska pismenost, platežna moć stanovništva i, što ne reći, određena nepreciznost kada je u pitanju zakonska regulativa. Ali, naravno da je budućnost i dugoročna perspektiva pristupa jednom takvom velikom tržištu i doprinos ekonomskom razvoju i zapošljavanju vrlo bitna, a da IT industrija ima dugoročno potencijal za najbrže rastuću industriju u Republici Srbiji i u tom smislu želim da kažem da je dobro što je Vlada Republike Srbije odlučno i konkretno preduzela određene poteze u tom pravcu. Premijer Ivica Dačić je u maju ove godine u poseti SAD u više navrata imao kontakata sa svetski značajnim kompanijama iz ove oblasti, kao što su „Sisko“, „IBM“, „Hjuit pakard“, „Amazon“, „Orakle“, „Epl“, „Gugl enterprajz“ kao i vodećom svetskom IT kompaniju „Intel i time je jasno potvrdio opredeljenje i spremnost Vlade da podrži ulaganja ovih kompanija u našu državu i da u perspektivi se stvore preduslovi za otvaranje velikog broja radnih mesta, razvoj IT kompanija i naučno-istraživačkog rada u našoj državi. Informacione tehnologije, dakle, jesu grana koja u Srbiji beleži rast, a pojedine ove kompanije su zaista iznele dobre ocene, pre svega kada su u pitanju naši kadrovi i stručnjaci u ovoj oblasti. Naravno, svakako da je to činjenica koja potvrđuje dobro opredeljenje i dobar kurs Vlade Republike Srbije i premijera Ivice Dačića, sa ciljem i željom da Srbija jednog dana se pozicionira kao lider u IT tehnologijama u regionu i uhvati priključak sa kretanjima u modernom svetu. Zbog toga, apsolutno je razumljivo i želim da podržim predlog izmena i dopuna Zakona o elektronskoj trgovini, ceneći potrebu da se nakon proteka određenog vremena i primene ovog zakona o elektronskoj trgovini izvrše i upodobe određena rešenja, pre svega kada su u pitanju izmene u pogledu zakonskih uslova punovažnosti ugovora, proširenja polja primene koja se tiče subjekata koji nisu registrovani i ne potiču iz Republike Srbije, a njihova ekonomska aktivnost je vezana za tržište Republike Srbije, proširenja ovlašćenja tržišnom inspektoru i mogućnost izricanja određenih mera odnosno onemogućavanja pružanja usluga informacionog društva u slučajevima predviđenim zakonom, pooštravanjem novčanih kazni, što sve proizlazi iz dosadašnje primene ovog zakona, a pokazalo bi se da bi se na određeni način moglo poboljšati. Ceneći sve u svemu značajne mogućnosti i prednosti elektronske trgovine i jasne pravce prioriteta Vlade Republike Srbije, želim da podržim u načelu ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o elektronskoj trgovini. Na kraju, obzirom da je naš ovlašćeni predlagač, Suzana Spasojević, govorila o prvom zakonu, a nismo imali prilike da iskažemo svoj stav i o Predlogu zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, s obzirom da se i ovim zakonom usaglašava naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom iz ove oblasti EU, a i da su sve zemlje u okruženju već donele svoje nacionalne zakone i da je ova oblast bila reguli-sana jednim zakonom još iz prethodne državne zajednice, apsolutno smatramo da je vreme da se jedan ovakav zakon donese. Cilj zakona je svakako da se uspostavi kontrola u oblasti izvoza i uvoza robe dvostruke namene i pružanja brokerskih usluga i tehničke pomoći, a pre svega da bi se ostvarila zaštita u domenu bezbednosnih, odbrambenih, spoljno-političkih interesa i međunarodnog kredibiliteta Republike Srbije. Naravno da ovi ciljevi sami po sebi govore o važnosti regulisanja jedne ovakve oblasti i cilj je uspostavljanje kontrole, da se na osnovu dozvole i spiska koji utvrđuje resorno ministarstvo robe dvostruke namene, koji je usaglašen sa listom, koje postoje u EU, stavlja pod kontrolu jedna ova oblast koja je veoma bitna i zbog toga želim da podržim ovaj predlog zakona. Naravno, poslanički klub SPS u načelu podržava Predloga zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Radmila Gerov. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednice, uvaženi potpredsedniče Vlade, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici. Liberalno demokratska partija podnela je amandmane na predložene zakone koje danas razmatramo. Neke od tih amandmana Vlada je prihvatila. Smatramo da smo time dali svoj doprinos, da predloženi zakoni budu kvalitetniji i bolji. Govoriću, gospodine ministre, na početku o Predlogu zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti. Vi ste u svom uvodnom izlaganju govorili o tom zakonu i rekli ste da država nema podatke o ostvarenim transakcijama, da ovim predlogom zakona vi, praktično, želite da uvedete red u postojeće agencije i omogućite formiranje novih agencija koje će se baviti prometom i zakupom nepokretnosti, da želite da obezbedite pravnu sigurnost za građane, ali pre svega da želite da smanjite crno i sivo tržište u ovoj oblasti. Praktično, time želite da obezbedite dodatna sredstva za republički budžet. Za nas je to u LDP prihvatljivo, jer smatramo da treba suzbiti tu crnu i sivu ekonomiju. Složićete se, ministre, pre nego što na nešto obavežete građane i postojeće agencije, kao i ove koje će biti naknadno formirane, primer kako se upravlja nepokretnostima, kako se oni izdaju u zakup ili kako se prodaju treba da da država, tj. Vlada, ministarstva i lokalne samouprave. Oni treba da daju primer na koji način se uspešno, domaćinski, kvalitetno upravljati nepokretnostima. Nije bitno samo to što će od toga, od davanja u zakup nepokretnosti u državnoj svojini, na primer kada to daje jedinica lokalne samouprave, biti ostvaren prihod za budžet lokalne samouprave, nego to treba da bude primer na koji način i te buduće agencije i ove koje sada postoje treba da rade. Nažalost, mi takve primere nemamo u praksi. Pretpostavljam da neke stvari vi možda ne znate, na koji način to funkcioniše u Srbiji. Vi veoma dobro znate da je za izdavanje u zakup nepokretnosti koje su u vlasništvu lokalne samouprave, gradova ili opština prethodno potrebno pribaviti saglasnost Republičke direkcije za imovinu. Nekada, u nekim ranijim godinama ta saglasnost za izdavanje u zakup se čekala možda godinu ili više dana, a danas se to dobija za par meseci. Ali, ako ova vlada uvodi set nekih novih mera štednje, ako su ovoj državi potrebni prihodi, onda država mora da obrati pažnju i na to šta rade pojedine jedinice lokalnih samouprava, koje bez saglasnosti Republičke direkcije za imovinu daju svoje nepokretnosti u zakup. Ne želim da kažem da time čine krivična dela, ali navešću vam primer jedne takve jedinice lokalne samouprave, pa neka neko od vaših kolega koji je za tu oblast kaže da li to jeste ili nije krivično delo. U Zaječaru, gde je na vlasti SNS, SPS i PUPS, gradonačelnik Zaječara je bivši direktor Televizije „Best“. Postoji presuda apelacionog suda da ta televizija bude izbačena iz opštinskim, tj. gradskih prostorija, zato što godinama unazad nije plaćala zakup i treba da plati gradu 11 i nešto miliona. Predsednik Skupštine Grada Zaječara, iz SNS, saziva sednicu po hitnom postupku, smenjuje javnog pravobranioca i na dnevni red stavlja prebijanje dugova između grada i televizije. Veoma dobro znate da po Zakonu o budžetskom sistemu ne postoje kompenzacije za jedinice lokalne samouprave. Pošto su tu sednicu pratili mediji, a ni na jednoj nakon toga mediji više nemaju pristupa i tamo je potpuni medijski mrak, u Zaječaru, ta tačka je bila povučena, da bi sutradan na gradskom veću bila doneta odluka o prebijanju na neki način dugova. Umesto da Grad Zaječar dobije 11 miliona od zakupa nepokretnosti, to se prolongira na 36 meseci. Za to imam papire. Uz to se kao drugi ili treći stav te odluke daje nalog da se raspiše ponovna licitacija za taj objekat od 1100 kvadrata. Za osam dana sprovedena je licitacija objekta i toj istoj televiziji, čiji je direktor postao gradonačelnik, je taj prostor ustupljen za 50% nižu cenu nego cenu koju su trebali da plaćaju do tada. Znači, umesto da Grad Zaječar dobije 400.000 dinara mesečno, a pošto se ovde radi o ugovoru na tri godine, to se daje za 214.000. Grad Zaječar gubi 7,5 miliona dinara. Ima li država pare za bacanje? Ja mislim da nema. Kako je moguće, ministre, da bez saglasnosti Republičke direkcije za imovinu neko bahato smanji cenu za 50%, a da pri tome, kada to da na licitaciju, koja traje svega sedam dana, uslov bude da imate 45 radnika, a prednost ima onaj koji ima frekvenciju regionalnu za televizijski i radio program? Izvinite, zaista smatram da to spada u neke vidove krivičnih dela. (Predsedavajuća: Vreme.) Završiću. Ako mogu samo još jednu stvar? U Aranđelovcu, pošto mi svi pričamo o investitorima, u privatizaciji su kupljena dva objekta, i to hotel „Staro zdanje“ i hotel „Šumadija“. Dana 4. oktobra je investitor dao zahtev za raskid privatizacije, jer za godinu dana nije dobio dozvolu da može da investira, a planirao je da investira 50 miliona evra. To je nesposobna vlast i nesposobna…
Govorili ste pola minuta duže. Hvala. Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre i uvaženi gosti iz Ministarstva, danas u ovoj objedinjenoj raspravi govorimo o nekoliko zaista važnih sistemskih zakona i predloga izmena postojećih zakona, kao i o kreiranju nekih novih zakona u nekim oblastima koje smatram veoma senzitivnim sa nekoliko aspekata. Posebno ću apostrofirati dva predloga izmene zakona, a to su: Predlog izmena i dopuna Zakona o zaštiti konkurencije, koga smatram zaista senzitivnim sa stanovišta političkih i ekonomskih reperkusija, a sa druge strane Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, koga smatram senzitivnim u odnosu na bezbednosne rizike i izazove. To ću u svojoj diskusiji, nadam se, i dokazati. Nažalost, moram da iznesem neke kritike, iako predstavljam vladajuću stranku i iako sam poslanica vladajuće koalicije, ali sa nekim rešenjima nisam zadovoljna i u onoj meri koliko sam i ja diletant u odnosu na neke od ovih stvari, ne stidim se toga da kažem, tako da prethodna govornica nije morala to da ponavlja, ograđujem se od nekih mogućnosti da sam pogrešno razumela ili pogrešno interpretirala ili možda nedovoljno dobro shvatila one koji su stručniji od mene, a koje sam, naravno, pitala, jer uvek treba pitati one koji znaju bolje od vas. Jedan od prethodnih govornika, ne znam zaista ko je u pitanju, je zaista poentirao na način da je regulacija ovih važnih oblasti o kojima danas govorimo dobra, ali da nije garant, i ja sam sasvim sigurna da nije, uspešne primene u praksi. Međutim, ja bih otišla i dalje od te ocene, jer jedan od ovih zakona, a to je Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, po mom mišljenju, s obzirom na pomanjkanje ostatka pravne regulative, odnosno normativnog okvira, nije čak u punoj meri, da budem preciznija, ni moguć za sprovođenje i punu implementaciju, a odnosi se na Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, s obzirom da ne postoje krovni zakoni koji bi obezbedili implementaciju u oblasti koja se odnosi na rad sa tajnim podacima u elektronskoj formi, što ću sada, uz obrazloženje ovih manjkavosti, pokušati da obrazložim na pravi način. Zbog ovakve normativne manjkavosti, nisam ni podnosila amandmane na ovaj zakon, jer bez donošenja zakona o informacionoj bezbednosti, koja je u nadležnosti vašeg ministarstva i bez donošenja nacionalne strategije sajber odbrane, o kojoj smo mi, ja predsedavam tim Odborom za kontrolu službe bezbednosti, konsultovali se sa Kancelarijom saveta za nacionalnu bezbednost i dobili njihove i sugestije i komentare, zaista ne znam koliko je i u punoj meri primenjiv ovaj zakon. Naime, zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene predviđa rukovanje sa tajnim podacima, u skladu sa Zakonom o tajnosti podataka, koji se odnosi na rukovanje tj. kreiranje, čuvanje, razmenu tajnih podataka. Smatram neophodnim istaći da se predviđa rukovanje sa tajnim podacima u elektronskoj formi, kao što sam već rekla, što predstavlja trenutno veliki problem u praktičnoj primeni, jer još uvek nisu doneseni propisi koji regulišu i uređuju oblast zaštite tajnih podataka u elektronskoj formi. Tu postoji jedna uredba o posebnim merama zaštite tajnih podataka u informaciono-telekomunikacionim sistemima. Ona je doneta na osnovu Zakona o tajnosti podataka, ali kao takva je potpuno nedovoljna za uređenje oblasti informacione bezbednosti. Mi svi znamo da se savremena poslovanja ostvaruju internetom, često preko privatnih provajdera. Mislim, da se nameće potreba da se definiše obaveza zaštite poverljivih podataka u informaciono-komunikacionim, kako se to kaže, sistemima, kojima rukuju kompanije u postupku uvoza i izvoza roba dvostruke namene. S tim u vezi, aktivnosti u oblasti industrijske bezbednosti, koja se sada uvodi kao nova sintagma u brojnim zakonskim rešenjima, u jednom delu obuhvataju i postupanje sa tajnim podacima putem informacione mreže, koja treba da bude takva da se štite pojedini segmenti poslovanja kompanija, što opet otvara taj jedan problem nepostojanja propisa koji uređuju oblast sajber odbrane. To, naravno, nije nadležno vaše ministarstvo za strategiju sajber odbrane i tu ne apostrofiram vas, ali kažem da je to jedna tema koja tangira i te kako primenu ovog zakona. Pored navedenog, problem zaštite tajnih podataka u informacionim sistemima predstavlja i ta, zaista potpuna nedefinisanost nacionalnih organa koji su nadležni za oblasti informacionih i sajber bezbednosti, jedan deficit obučenog ljudstva, dakle ljudskih resursa, u ovom pogledu, i neophodnih resursa za odgovor u slučaju napada na te kritične informacione strukture. S obzirom, da svi ovi podaci, sa kojima sam se upoznala preko Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednost i njenog direktora, gospodina Matića, došla sam i do podatka da je Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka Vlade Republike Srbije uputila krajem prošle godine, 2012. godine, dopis svim ministarstvima i državnim organima kojih se tiče ova oblast i u kojem je tražila mišljenje i predloge o potrebi izgradnje nacionalnog koncepta sajber odbrane i da je dobila pozitivan odgovor i pozitivno mišljenje svih ministarstava i državnih organa. Takođe, predloženi su neki konkretni koraci u tom smislu, ali uslov svih uslova jeste donošenje zakona o informacionoj bezbednosti. To je ono zbog čega sam rekla da ne znam koliko je ovaj zakon u potpunosti primenljiv. To je nadležnost vašeg ministarstva, zato vam ga pominjem, a Nacrt zakona o informacionoj bezbednosti je izrađen u toku 2012. godine, to znam. Međutim, nije prošlo mišljenje relevantnih ministarstava. Zato je potrebno, zaista insistiram na tome, pokrenuti ponovnu aktivnost na njegovoj izradi i što hitnijem usvajanju. To je zaista jedan krovni zakon koji moramo da donesemo. Zbog toga, zaista smatram i još jednom ću ponoviti, uz svo uvažavanje potreba donošenja ovakvog zakona, da zbog ove manjkavosti uređenja oblasti koja se odnosi na rad sa tajnim podacima u elektronskoj formi i bez gore navedenih, koje sam u tekstu našla, tako se kaže – gore navedenih propisa, da ih ne ponavljam, zaista mislim da nije moguće do kraja implementirati ovaj zakon. Drugi deo moje rasprave i trudiću se da budem sažeta jer, opet kažem diletant sam i laik u pogledu ovih stvari, ali sam se konsultovala, pa ćete mi oprostiti ukoliko nisam do kraja na pravi način razumela. Nisam ni ovde podnela amandmane, uvažavajući činjenicu da je to prošlo, da je ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije prošao jednu dugačku javnu raspravu. Bio je zaista dugo na javnoj raspravi i svi su imali pravo da podnesu svoje mišljenje. Nisam bila aktivna u tome i zbog toga sam smatrala da ne bi trebalo da podnosim amandmane, ali mi je drago da su predstavnici ministarstva ovde i da će čuti ovu vrstu kritike, ili neke možda dopune, pa imati u vidu, pošto je ovo jedna stalno procesuirajuća materija, ponovo će se nešto menjati, pa će možda biti prilike da se i oko ovoga nešto dopuni. Kao osnovni cilj, koji sam ja razumela, ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije jeste zapravo unapređenje postojećeg pravnog, ili procesno-pravnog, da budem preciznija okvira i otklanjanje tih brojnih ili mogućih prepreka koje stoje na putu potpune primene pravila konkurencije u postupku pred Komisijom, kao i unapređenje samog rada Komisije. U fokusu se našao formalni status same Komisije, njene ingerencije i njene kompetencije, kao i njen sastav, njena nezavisnost i nepristrasnost. To je normativno rešeno u predloženim odredbama, mislim da su to članovi 3. i 5, odnosno 3. do 5, jer i član 4. to reguliše, izmene i dopune zakona putem zahteva za reprezentativnim učešćem stručnjaka iz oblasti prava i ekonomije, o čemu je gospođa Tomić već govorila, u sastavu Saveta, koji u ovom momentu, čini mi se nije zastupljeno i zapravo se odnosi na obavezu Komisije da donese jedan etički kodeks kojim bi se utvrdila neka jedinstvena pravila ponašanja i postupanja članova organa i zaposlenih. Zapravo se odnosi na obavezu komisije da donese jedna etički kodeks kojim bi se utvrdila jedna jedinstvena pravila ponašanja i postupanja članova organa i zaposlenih. Očekuje da konkurs koji će se nadam se u budućnosti raspisati, bude ovako visoko zahtevan i da ispuni ove kriterijume i ovaj paritet između potrebe pravne i ekonomske struke, naravno i ispunjavanje etičkog kodeksa. Međutim, ono što sam videla kao problem i pitala sam zbog čega je to tako. Dobila sam odgovor da je to tražila Uprava za prihode, a to je zapravo član 14. koji kaže da predložene izmene i dopune zakona je predviđeno prinudno izvršenje mere zaštiti konkurencije, odnosno tog procesnog penala u toku samog procesa kao i povraćaj sredstava u slučaju njihovog umanjenja ili poništaja odlukom suda, pa se tada sprovodi poreska uprava u skladu sa propisima kojima se uređuje naplata poreza. Tom izmenom je precizirano da se prinudna naplata sprovodi po pravilima prinudne naplate poreza u poreskom postupku. Meni nije bilo jasno da li je to neki leks specijalis u odnosu na ono što jesu odredbe Zakona o unutrašnjem platnom prometu. Pošto nisam pravnik, ja sam se konsultovala i dobila sam mišljenje da takvo tretiranje kazne kao poreskog duga stranci u postupku dodatno nameće obaveze davanjem jednog od propisanih sredstava obezbeđenja koje ta stranka mora da iznese kod odlaganja poreskog duga. Dobila sam informaciju zapravo da je Uprava za prihode, ni sama ne znajući kako da tretira ovaj dug i ovu kaznu, ni sama ne znajući na koji način da obezbedi naplatu ovog penala, odnosno ove kazne, zapravo tražila ovakvo zakonsko rešenje. Ne znam koliko je to u koliziji sa Zakonom o unutrašnjem platnom prometu i zbog toga iznosim ovu dilemu, uvažavajući, opet da to nisam ja dobro razumela. Istovremeno, zaista smatram drastičnim da je član 19. precizirao da se učesniku na tržištu mera zaštite konkurencije određuje u obliku obaveze plaćanja novčanog iznosa u visini najviše 10% od ukupnog godišnjeg prihoda ostvarenog na teritoriji Republike Srbije. Zaista smatram da su to daleko najviši novčani iznosi kazni koje se mogu izreći u pravnom sistemu Republike Srbije. Mislim da je vrlo restriktivno. Restriktivno su stranke u postupku dovedene i da su zaista to pretvaranje kaznenih mera u poreski dug je još dodatno opteretio stranke u postupku i izjednačio ih sa položaje poreskog obveznika zašta ja zaista nisam sigurna koliko je u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije. Opet kažem, to je viđenje kako sam razumela jer mi je zaista neverovatno da se na ovaj način stranke u postupku opterećuju po više nivo i po zaista najviše mogućim iznosima. Istovremeno dobila sam objašnjenje, vi mi recite, možda nisam u pravu, da je po Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, na zahtev poreskog obveznika sama poreska uprava može u celosti ili delimično da odloži plaćanje poreskog duga. Međutim mene sad interesuje kako će onda poreska uprava u praksi da postupa kod prinudne naplate kazne kao poreskog duga. Dakle, meni samoj to nije jasno, a nisam sigurna da je ni kroz ovo pravno rešenje to do kraja jasno, posebno u slučaju kada Komisija za zaštitu konkurencije na istim tim razlozima kojim je kaznila, odnosno dodelila procesni penal stranci, već donela drugačiju odluku. Ja to nisam razumela i molim za pojašnjenje. Sledeća stvar koja je meni bila nejasna, to je da se u postupku pred samom komisijom kojom se naravno šire ingerencije i kompetencije primenjuju dakle, neka pravila, to je neki opšti upravni postupak, već šta se primenjuje pred komisijom, nije mi jasno kako da stranka u postupku ne može da utiče na tok postupka, niti da ukazuje na eventualne propuste, već to može da učini tek u postupku donošenja rešenja komisije. Dakle, stranka s obzirom na dužinu trajanja samog postupka. Pitam se, a to je čini mi se zakonski rešenje, pet godina, da trajanje postupka može da bude, po meni se potpuno obesmišljava položaj stranke u ovom postupku i zbog toga ne znam da li je trebalo menjati postojeće rešenje. Nisam sigurna koji je član u pitanju, mislim da je član 38. ako se ne varam. To su stvari koje meni do kraja nisu bile jasne, ali ja razumem da je ovo jedna takođe promenljiva materija i da ovde možemo da govorimo i o tome da interesi zainteresovanih strana nisu uvek možda utemeljeni sa interesima, ako smem tako da kažem, da tako kažem, da to bude jedan oksimoran uređenja slobodnog tržišta i konkurencije i to bi stvarno bilo oksimoran tržište, ne bi trebalo da predviđa uređenje, ali nekakve mehanizme moramo da utvrdimo. Nisam podnela amandmane i verujem da ste pažljivo analiziralisve ono što jesu bili primeri u praksi koji su se pokazali kao loši i da ste zbog toga doneli ovakva rešenja. Opet kažem, ovo su neke primedbe za koje sam ja tražila dodatno pojašnjenje i do kraja mi nije pojašnjeno i zbog toga sam želela da ukažem na njih, a naravno, glasaćemo za Predlog zakona.
Reč ima ministar Ljajić.
Biću vrlo kratak. Deo kod prinudne naplate u potpunosti je usklađen sa Zakonom o poreskoj administraciji i poreskom postupku. To je bio zahtev poreske uprave. Prema tome, ceo postupak, način naplate, uslovi, sve je prebačeno na poresku upravu. Što se tiče rokova, prvi zahtev Evropske komisije za izmenu ovog zakona se ticao upravo tog produženja roka sa tri na pet godina. Rok od tri godine je bio nedovoljan. Imali smo bezbroj predmeta koji su zastareli. Potrebne su kompleksne analize, prikupljanje dokumentacije i očito da rok od tri godine nije bio dovoljan ne samo za našu Komisiju za zaštitu konkurenciju, već i u mnogim razvijenijim evropskim zemljama taj rok od tri godine je bio nedovoljan. Kada već govorimo o rokovima, koristim priliku, gospodin Miković je to već maliciozno spomenuo, da smo neke rokove produžili sa osam na 15 dana, sa 15 na 30 dana i sa dva na tri meseca, vezano za isti zakon. Šta je suština? Nije suština da produženjem ovih rokova povećamo efikasnost. Suština je da dobijemo na kvalitetu. Prvo to je bio zahtev same komisije, jer ovi rokovi koji su ranije bili, takođe su bili nedovoljni. Drugo, radi se o instruktivnim rokovima. Treća stvar, evo šta je praksa pokazala, posebno kada se radi o presudama Vrhovnog kasacionog suda. Imamo predmet od 29. juna 2012. godine, presuda od Vrhovnog kasacionog suda, prejednačena je presuda Upravnog suda od 21. aprila 2011. godine i poništeno je rešenje Komisije od 24. januara 2011. godine, kojim je određena mera zaštite konkurencije, nije važno kojem učesniku na tržištu. Prema tome, mi smo ovaj rok za izjašnjavanje VKS definisali na svega tri meseca. Radi se takođe o instruktivnom roku, jer ne možemo sudu naložiti u kom roku da se izjašnjava. Videli smo ovde, godinu dana rok i to jeste povećanje efikasnosti. Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, ovim završavamo današnji rad. Određujem nastavak sednice 16. oktobra 2013. godine u 10,00 časova.