Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 109 narodnih poslanika, Što znači da je to više trećine poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Dozvolite samo da vas najpre obavestim da gospodin Srđan Spasojević predstavlja poslaničku grupu Nova Srbija, narodni poslanik Vjerica Radeta poslaničku grupu SRS, a narodni poslanik Bojana Stanojević poslaničku grupu ZES. Gospodin Srđan Spasojević izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, poštovani građani Kraljeva, ovih dana u Kraljevu sprovodi se neviđena diktatura, potpuni je medijski mrak i želeo bih da građane Srbije obavestim o stvarima koje se desetak i više dana unazad u Kraljevu dešavaju. Naime, fantomskim zaključkom Vlade prekrojena je izborna volja građana Kraljeva. Pre svega bih Vladi i ministru Markoviću postavio pitanje i tražim od njega da se hitno zainteresovanoj strani u ovom praktično spornom odnosu dostavi zaključak…
Molim vas da čujemo poslanika. Molim za malo tišine. Izvolite, nastavite.
Nadam se da mi ovo vreme nećete uzeti u obzir. Dakle, da se zaključkom Vlade prekraja izborna volja građana Kraljeva, da odbornička većina Nove Srbije, DSS, SRS i Pokreta za Kraljevo od 40 odbornika spornim zaključcima i lošim tumačenjima biće svedena na 24 odbornika. Ovo je nezabeleženo. Ovo nije demokratski i zaista bih želeo, pre svega, da se zaključak Vlade hitno dostavi, ukoliko postoji, a ne da se zaključak Vlade predstavnicima ove koalicije u jednom neformalnom razgovoru u MUP u Kraljevu da na uvid bez mogućnosti da se on preuzme. Naime, o čemu se radi? Pre nekoliko dana ministar Marković u Medveđi je izjavio ko je gradonačelnik, ko su predstavnici vlasti u Kraljevu, dakle, ko je legitiman, naravno, to su predstavnici ZES-a po njemu. Želeo bih ovog puta da postavim ministru Markoviću pitanje – koji je pravni osnov na osnovu čega se donosi takav zaključak Vlade, s obzirom da postoje pravosnažne odluke Okružnog suda u Kraljevu iz 2009. godine, gde se ne bi mogla ni u kakvom slučaju sprovesti odluka Ustavnog suda, odnosno ono mišljenje vezano za član 47? Dakle, za taj deo i spornih osam odbornika apsolutno ne bi mogli da dobiju mandate. Oni su dobili mandate. Sledeće što se dešavalo, izborna komisija u Kraljevu je legitimno radila svoj posao, dodelila mandate ovoj koaliciji, sprovedena je normalna procedura, koalicija oko ZES-a nije iskoristila prigovor na koji su imali pravo, obratili su se Upravnom sudu i njihova žalba je na kraju odbačena, a u drugoj presudi koja se ticala materijalnog dela tačno je da je odluka poništena, ali je vraćena na ponovno odlučivanje i ponovno odluku. Moje pitanje je – da li je ministar Marković ovim svojim mišljenjem koje je stiglo i sledećim, da je Vlada donela takav zaključak, prekrojeno nešto što je nezabeleženo u pravosudnim bilo kojim sistemima, da Vlada svojim zaključkom može da utiče na sudske odluke? Ponavljam, ova poništena presuda je presuda ograničene jurisdikcije, dakle, nije pravosnažna. Prema tome, ako je to osnov, molimo ministra Markovića da nam hitno odgovori – da li možda postoji neka druga presuda koju mi nemamo? Ukoliko postoji takva presuda, ova koalicija će poštovati sud i zakone ove zemlje. Ukoliko je ovo bio pravni osnov, kao i presuda Okružnog suda i mišljenje koje je dao Ustavni sud, ovo je jedan pravni skandal, ovo je nešto nečuveno i otuda su događaji u Kraljevu u medijskom mraku, a što je potpuno u medijskom mraku građani protestuju s pravom, jer je pravda na našoj, odnosno na strani ove koalicije. Neprihvatljivo je u demokratskom društvu da jedna koalicija, koja po svaku cenu želi da dođe i da očuva vlast, vrši tu vlast trenutno uz pripadnike MUP, koji danonoćno čuvaju SO Kraljevo. Moje pitanje je da gospodin Marković hitno da, čak u toku dana, na šta se pozvao kada je Vlada donela ovako jedan sraman zaključak.
Vreme. U skladu sa članom 235. stav 2. poslaničku grupu LDP predstavljaće narodni poslanik Ivan Andrić, danas, 13. jula 2010. godine. Da li želite reč gospodine Andriću? Izvolite.
Poštovana predsednice, postavljam pitanje vama i postavljam vam pitanje u vezi sa situacijom koja se dešava u Sandžaku. Dakle, šef naše poslaničke grupe u ime poslaničke grupe je podneo inicijativu vama da hitno sazovete sednicu kolegijuma Narodne skupštine zajedno sa sednicom Odbora za ustavna pitanja, kojim, takođe, predsedavate, a u vezi sa diskriminacijom koju nad predstavnicima bošnjačke manjine sprovodi Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i ministar gospodin Čiplić. Dozvolite da u par minuta objasnim šta se tačno u Novom Pazaru događalo i uopšte u Sandžaku, da bi upoznali sve kolege poslanike, pošto nismo imali prilike o tome da govorimo na Kolegijumu Narodne skupštine. Dakle, reč je o najvećoj diskriminaciji biračkog prava i uopšte o diskriminaciji nacionalne bošnjačke manjine od 24. septembra 2000. godine do danas. Naime, tamo su održani izbori za Nacionalni savet bošnjačke zajednice, kao što znate, i Ministarstvo za ljudska i manjinska prava je bilo dužno da zakaže konstitutivne sednice svih nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Ono je to učinilo za sve nacionalne manjine u datumima koji su 3. i 4. jul, osim za bošnjačku nacionalnu manjinu, gde je zakazana konstitutivna sednica za 7. jul. Nije nikome bilo jasno zašto je Ministarstvo ovo uradilo, međutim kada je došao i taj 7. jul postalo je jasno. Naime, u noći između 6. i 7. jula, na podmukao način, Ministarstvo je promenilo Pravilnik o konstituisanju nacionalnih saveta i time direktno onemogućilo da se konstituiše Nacionalni savet bošnjačke nacionalne zajednice. Ono je tražilo da, za razliku od svih drugih saveta nacionalnih manjina, za konstituisanje ovog nacionalnog saveta bude potrebno dve trećine onih koji su na izborima učestvovali. Te dve trećine nije moguće obezbediti i da je to pravilo važilo i za ostale, ne bi do danas nijedan nacionalni savet bio konstituisan. Na pitanje – zašto je pravilnik promenjen, zašto ljudi nisu obavešteni o tome do samog početka sednice kada je predstavnik Ministarstva to izvukao iz torbe, taj novi pravilnik, stigla su razna objašnjenja. Jedno je naročito skandalozno i bilo je direktan razlog da mi zatražimo sednicu Kolegijuma. Dakle, pomoćnik ministra, izvesni Antić, rekao je da postoji specifičnost bošnjačke nacionalne zajednice. Ovu priliku koristim da ga pitam, da li to Bošnjaci u Srbiji imaju dve glave ili tri ruke i u čemu je njihova specifičnost u odnosu na druge nacionalne zajednice ili u odnosu na većinski narod? Mislim da pre treba tražiti specifičnost tog gospodina, koji obavlja ovu funkciju van vremena i prostora u kome se nalazi i kao takav sigurno ne zaslužuje da se nalazi na tom mestu. Upozoravamo vas da se radi o jako ozbiljnoj diskriminaciji, o čemu govore i jučerašnji događaji u Novom Pazaru, koji su prvo u medijima, pokušano je da se sakrije, međutim, nije moguće. Dakle, Ministarstvo dalje svojim potezima dodatno diskriminiše i ljudska prava i sebe kao instituciju. Ovde imam i to ću vam uručiti kada završim govor. Bila je ideja da vam to damo na Kolegijumu. Imam falsifikovanu ostavku jednog člana nacionalnog saveta bošnjačke nacionalne manjine. To je falsifikovana ostavka, zato što mi posedujemo njegovu izjavu, u kojoj on kaže da je spreman da učestvuje u radu tog nacionalnog saveta. Dakle, zahtevamo sada, pored toga da Ministarstvo objasni i najbolje što bi moglo to je da podnese ostavku, pošto to nije ministarstvo protiv ljudskih i manjinskih prava, nego za ljudska i manjinska prava. Zahtevamo i policijsku istragu hitnu, da se utvrdi ko je falsifikovao ostavku. Tako nešto je i bio manir vladajuće većine ovde u Skupštini, ali posledice falsifikovanja mandata članova nacionalnih saveta nacionalnih manjina su daleko katastrofalnije. Svi rokovi su prošli, Ministarstvo ne daje nikakva racionalna objašnjenja, u Sandžaku je situacija na rubu sukoba i građanskog rata, što je mogao da vidi svako juče na televiziji. Dva ministra predstavnika bošnjačke zajednice, koja se nalazi u svim vladama i duže su na vlasti od Slobodana Miloševića, danas zloupotrebljavaju svoj položaj. Pretpostavljamo da oni ucenjuju Vladu Srbije i onemogućuju da se legitimizuje njihov poraz na izborima za nacionalni savet bošnjačke nacionalne zajednice. I sa te strane jasno je šta oni hoće. Ono što nama nije jasno to je kako jedna demokratska vlada može da dopusti takvo ponašanje i da direktno radi protiv interesa jedne nacionalne manjine. (Predsednik: Vreme.) Vreme, vreme. Vreme tek dolazi. Dostavljam vam ove podatke preko Službe, molim vas da ih hitno uputite MUP i još jednom ponavljamo naš zahtev, da održite sednicu Kolegijuma i da omogućite prisustvo Svetozara Čiplića na toj sednici.
Ministarstvo za ljudska i manjinska prava je već upoznato sa svim sadržajima o kojima ste ovde govorili. Ministar Čiplić, takođe, dobiće danas i ovu današnju informaciju, kao i MUP, a na Kolegijumu ćemo razgovarati i o ovoj temi, kad ga budem zakazala, najverovatnije tokom ove sedmice. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Ovo pitanje je za vas. Prošle nedelje sam vam uputio jedno pismo, koje se tiče načina zakazivanja, održavanja i odlaganja 67. sednice Administrativnog odbora, s obzirom na određena vaša ovlašćenja. Onda sam na osnovu tog mog pisma, preko vašeg šefa kabineta, dobio obaveštenje šta ste vi preduzeli. Drugim rečima, niste me udostojili odgovora. Znate, naložiti šefu kabineta da kaže šta ste vi preduzeli ili imate nameru da preduzmete apsolutno je omalovažavanje jedne poslaničke grupe, pa vas molim da to ubuduće ne činite. Kad je reč o suštini stvari, moram da podsetim, reč je o sednici na kojoj, između ostalim, a ima ih tamo 22 ili 23 tačke dnevnog reda, a jedna od njih je bila rasprava o razlozima prestanka mandata jednom narodnom poslaniku. Kako je u pitanju poslanik koji je stavio mandat na raspolaganje političkoj stranci u smislu člana 102. Ustava, a za šta su ispunjeni i uslovi u formalnom smislu, jer je reč o neopozivoj ostavci, uz očigledna jasna ovlašćena lica koja su taj akt preduzela, umesto da se to pitanje prosto provuče kroz Administrativni odbor, da dođe do konstatacije činjeničnog stanja koje je nastalo i da Skupština konstatuje prestanak mandata, otvara se neverovatna rasprava o ne znam kakvim pravnim ili ustavnim aspektima tog pitanja, poziva se na odluke Ustavnog suda, koje se na materiju ovu uopšte ne odnosi i slične stvari. Onda se, kako vreme protiče, praktično dezavuiše rad Administrativnog odbora i sve tačke dnevnog reda te iste sednice Administrativnog odbora, da bi se ovo pitanje sklonilo. Naime, većina članova Administrativnog odbora, osam od 15 i to zbog javnosti moramo da kažemo, jer je reč tu o određenim političkim strankama G17 plus, DSS, SRS, LDP, NS, stanovišta su da se odredba člana 102. Ustava, šta god ko od nas mislio o tom Ustavu, jedni ne misle dobro, ja mislim dobro, mora poštovati. Onda, nakon svega toga, kad jedna druga politička stranka u parlamentu, DS, shvati da je po tom određenom pitanju u manjini, onda prave opstrukciju rada sopstvenog odbora, kome sami predsedavaju, kako se to pitanje ne bi razrešilo na adekvatan način, i to u skladu sa Ustavom. To je nešto što je neverovatno. Moram da vas upoznam s tom činjenicom ovako javno pred svima i da vas zamolim da se postarate da se dalje te peripetije ne dešavaju. Kako se ta opstrukcija očitavala mislim da mi je ostalo još toliko vremena da to objasnim. Tako što predsednik Administrativnog odbora ili neko ko mu je to naložio prati pažljivo ko će od ovih osam, koji predstavljaju po određenom pitanju nespornu većinu u Administrativnom odboru, biti odsutan, pa kad sračunaju da će iz razloga koji se pre svega tiču skupštinskih poslova, a ne nekih privatnih razloga, taj neko biti odsutan, a spada u ovaj broj od ovih osam od 15 koji izražavaju jedan nedvosmislen stav, onda se Odbor namerno zakazuje u taj dan ne bi li se igrali odnosom snaga, što je krajnje nelegitimno. Ako svi znaju kakav je odnos snaga unapred u Administrativnom odboru, igrati se s tim odnosom snaga je krajnje nelegitimno i jako je ružno za Narodnu skupštinu. Onda, naravno, kada se skupi dovoljan broj, sa nespornim odnosom snaga po određenom pitanju, ponavljam, onda predsednik Administrativnog odbora odlaže sednicu Administrativnog odbora zato što, bože moj, neki drugi član Administrativnog odbora mora da ide na Visoki savet sudstva, pa se onda ponovo najavljuje zakazivanje sednica Administrativnog odbora, iako predsednik Administrativnog odbora zna da je drugi član Administrativnog odbora, koji opet čini ovu većinu po određenom pitanju, na službenom putu u ime Narodne skupštine na sastanku OEBS itd. Dakle, tome mora da se stane na put. Kada neko shvati da po određenom pitanju nema većinu, demokratski je i legitimno je tu situaciju respektovati, a ne vršiti opstrukciju i praviti zavrzlame da bi se od jednog broja čistom igrom, zasedom koja se napravi za narodne poslanike, dobio drugi broj koji ne bi očitavao političko raspoloženje u Administrativnom odboru. Zato vas najlepše molim da mi odgovorite na pitanje koje sam vam bio tada postavio, šta ste preduzeli, šta imate nameru da preduzmete. a ne da to činite preko šefa kabineta. Na kraju krajeva, molim vas da nešto zaista i preduzmete.
Naravno da razumem razloge zbog kojih sumnjate u činjenicu da nije održana sednica Administrativnog odbora i naravno da se Administrativni odbor prvi put ne suočava sa pitanjem mandata poslanika, da postoje već iskustva u vezi sa tim. Ono što sam preduzela, to je da sam kontaktirala predsednika Administrativnog odbora koji je najavio zakazivanje sednice i to će pitanje svakako biti na dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, SRS želi da pita ministra Milana Markovića po čijem nalogu je u Kraljevu najgrublje prekršio izbornu volju građana, po čijem nalogu je prekršio Ustav i zakon i po čijem nalogu se direktno umešao i osporio nezavisnost sudske grane vlasti? Ono što takođe želimo danas da postavimo kao pitanje i kao temu jeste hajka koja se u poslednje vreme vodi protiv Vojislava Šešelja, njegove supruge Jadranke Šešelj i SRS. Naša današnja pitanja direktno upućujemo gospođi Zagorki Dolovac, koja je dobila više krivičnih prijava i po kojima niko još uvek ne reaguje. Naime, Dragan Todorović, Elena Božić-Talijan, Nemanja Šarović i ja podneli smo nekoliko krivičnih prijava. Prvu protiv onoga ko je autor teksta u listu "Blic" od 29. juna ove godine, teksta pod naslovom: "Šešelj naručio ubistvo Nikolića". Posle toga, pošto nije bilo reakcije od ovog tužilaštva, podneli smo i krivične prijave protiv Aleksandra Vučića i zajedno krivičnu prijavu protiv Simovićevih advokata, Čabrila i Rašića. Tražili smo od državnog tužioca, Zagorke Dolovac, da hitno javnost obavesti o tome, jer to je naša osnovana sumnja, kako su se Čabrilo, Rašić i Vučić dogovorili da se Simović pojavi sa navodno nekom izjavom da je Šešelj naručio ubistvo Tomislava Nikolića. Takođe smo podneli krivične prijave i tražili da Tužilaštvo utvrdi preko koga je to Vojislav Šešelj ranije, kako je tvrdio Tomislav Nikolić, slao nekakve poruke da se neko ubije. Insistiramo od Tužilaštva da nam kaže koga je to Šešelj hteo da ubije i preko koga je Vojislav Šešelj iz Haga, sa mesta gde je 24 sata pod audio i video nadzorom, poslao takvu poruku? Takođe smo podneli krivičnu prijavu protiv Tomislava Nikolića, gde smo predložili državnom tužiocu da sasluša Aleksandra Vučića da konačno, kako je Nikolić rekao, otvori dušu i odgovori na pitanje, jer je Nikolić rekao da je Vučić navodno dobio nalog od Vojislava Šešelja da se neko u Srbiji ubije. Insistiramo da Javno tužilaštvo najhitnije odgovori na sva ova pitanja, da se javnost Srbije konačno smiri jer je javnost Srbije uznemirena ovakvim izjavama koje se pojavljuju u medijima. Naravno, mi iz SRS nemamo mogućnosti da medijski odgovorimo na ovu hajku protiv našeg predsednika, a mi to radimo pre svega institucionalno. Naravno, podneto je i dosta privatnih krivičnih tužbi i privatnih tužbi zbog klevete i po ovom Zakonu o javnom informisanju za naknadu štete itd. Dakle, mnogo toga smo na tu temu ovih dana pokrenuli, ali niko od državnih organa ne želi javnost da obavesti šta je zapravo istina. Mi naravno znamo da je najveća i notorna laž da je Vojislav Šešelj naručio bilo čije ubistvo i bilo kada, ali tražimo da javnost Srbije to sazna od nadležnih državnih organa, a pre svega od Zagorke Dolovac, koja je takođe u obavezi da nam kaže ko je u Zabeli posećivao Simovića, u kom vremenu i kakav je to eventualno papirić donet iz Zabele? Takođe, pozivamo Zagorku Dolovac da po službenoj dužnosti goni Tomislava Nikolića koji je pre neki dan rekao da je ranije dobijao slične naloge, da mu je samo Šešelj javljao – prenesi to Simoviću. To govori o tome da je očigledno Nikolić bio sve vreme na vezi sa Simovićem, a Šešelj da je bio mogao je sam o tome da obavesti Simovića. Dakle, gospođo Zagorka Dolovac, najhitnije reagujte po svim krivičnim prijavama nas iz SRS.
Narodni poslanik Bojana Stanojević ima reč.
Poštovana predsedavajuća, kolege narodni poslanici, svoje pitanje upućujem Ministarstvu za zaštitu životne sredine i prostorno planiranje. Radi se o problemu koji je nastao u postupku izdavanja subvencionisanih stambenih kredita. Naime, Nacionalna korporacija za osiguranje kredita ne daje svoju saglasnost kada je u pitanju kupovina stana iz objekta koji građevinsku i upotrebnu dozvolu dobija kroz postupak legalizacije. Postoji mišljenje da je ovakva situacija nastala iz činjenice da se u postupku legalizacije podnosi projektna dokumentacija koja je dosta pojednostavljena, iz koje, recimo, ne može da se ustanovi statička stabilnost objekta, pa u tom smislu ni Nacionalna korporacija ne može da garantuje za takav objekat. Međutim, to je u suprotnosti sa osnovnim uslovima koje je Vlada kroz svoju uredbu propisala za dodelu stambenih kredita, a koji kažu da je neophodno, ''da objekat bude novoizgrađeni, da bude pravosnažna građevinska dozvola, izdata na ime investitora''. U svim ovim slučajevima ti uslovi su ispunjeni, ali ovi ljudi ponovo ne mogu da dobiju svoje kredite. Zato očekujem od Ministarstva za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja da dostavi tumačenje vezano za ovaj problem i da, u svakom slučaju, da način za njegovo hitno rešavanje.
Pošto se više niko ne javlja za reč, obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Milan Dimitrijević. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu 122 narodna poslanika za održavanje vanredne sednice. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da, saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje, odnosno prilikom usvajanja zapisnika sa prethodne sednice i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim da utvrdimo kvorum. Obaveštena sam da je sednica Zakonodavnog odbora u toku. Dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika u uvom momentu, odnosno 126. Dostavljeni su vam zapisnici Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 30. i 31. marta, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 26, 27, 28. i 29. aprila i 5. maja 2010. godine, Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 5, 11, 12, 13, 18, 19, 20. i 26. maja 2010. godine i zapisnik Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 7, 9, 10, 11, 15, 16, 17, 22, 23. i 29. juna 2010. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio, u pisanom obliku, primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 30. i 31. marta, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 26, 27, 28. i 29. aprila i 5. maja 2010. godine. Od 129, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 30. i 31. marta, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 26, 27, 28. i 29. aprila i 5. maja 2010. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 5, 11, 12, 13, 18, 19, 20. i 26. maja 2010. godine. Od 128, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 5, 11, 12, 13, 18, 19, 20. i 26. maja 2010. godine. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 7, 9, 10, 11, 15, 16, 17, 22, 23. i 29. juna 2010. godine. Od 127, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 7, 9, 10, 11, 15, 16, 17, 22, 23. i 29. juna 2010. godine. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, koje je sazvano na zahtev 122 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava RS i članu 169. Poslovnika Narodne skupštine RS, dostavljen vam je zahtev za održavanje Četvrtog vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Četvrto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, određen je sledeći dnevni red: 1. Predlog poslovnika Narodne skupštine, koji su podnela 122 narodna poslanika; 2. Predlog zakona o trgovini, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji je podnelaVlada; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog kredita Republici Srbiji, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu radi sprovođenja Finansijskog protokola zaključenog 15. decembra 2009. godine između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, između Vlade Republike Srbije i Natixis koji postupa u ime i za račun Republike Francuske, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora (Program modernizacije škola) između Republike Srbije i Evropske investicione banke, koji je podnela Vlada; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Austrije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu, koji je podnela Vlada; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu, koji je podnela Vlada; 11. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Pakistana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak, koji je podnela Vlada; 12. Predlog odluke o prestanku funkcije guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije Narodne skupštine Republike Srbije; 13. Predlog za izbor guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo predsednik Republike. Stigli su predlozi za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku u toku sednice, saglasno članu 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, jer je Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, na osnovu člana 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice tačka – Predlog kandidata za izbor člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta, koji je utvrdila Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta u Republici Srbiji, 5. jula 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 128 poslanika, za se izjasnilo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović, na osnovu člana 90. stav 3, člana 142. stav 2. i člana 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog kredita Republici Srbiji; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu radi sprovođenja Finansijskog protokola zaključenog 15. decembra 2009. godine između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, između Vlade Republike Srbije i Natixis koji postupa u ime i za račun Republike Francuske; - Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora (Program modernizacije škola) između Republike Srbije i Evropske investicione banke; - Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Austrije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu; - Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu; - Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Pakistana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; 2. Zajednički jedinstveni pretres o: - Predlogu odluke o prestanku funkcije guvernera Narodne banke Srbije i - Predlogu za izbor guvernera Narodne banke Srbije. Da li narodni poslanik Nenad Konstantinović želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Nenada Konstantinovića. Od 128 poslanika, za ovaj predlog je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog. Imajući u vidu da je Narodna skupština prihvatila određene predloge za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, molim službu Narodne skupštine da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda. D n e v n ir e d: 1. Predlog Poslovnika Narodne skupštine, koji su podnela 122 narodna poslanika; 2. Predlog zakona o trgovini, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji je podnelaVlada; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske federacije o odobrenju državnog kredita Republici Srbiji, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu radi sprovođenja Finansijskog protokola zaključenog 15. decembra 2009. godine između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, između Vlade Republike Srbije i Natixis koji postupa u ime i za račun Vlade Republike Francuske, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora (Program modernizacije škola) između Republike Srbije i Evropske investicione banke, koji je podnela Vlada; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Austrije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu, koji je podnela Vlada; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu, koji je podnela Vlada; 11. Predlog zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Pakistana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak, koji je podnela Vlada; 12. Predlog odluke o prestanku funkcije guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije Narodne skupštine Republike Srbije; 13. Predlog za izbor guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo predsednik Republike. 14. Predlog kandidata za izbor člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta, koji je utvrdila Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta u Republici Srbiji. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG POSLOVNIKA NARODNE SKUPŠTINE (načela) Primili ste Predlog poslovnika Narodne skupštine, koji su podnela 122 narodna poslanika, 9. jula 2010. godine. Podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G 17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić – poslanička grupa PUPS, narodni poslanik Milisav Petronijević – poslanička grupa SPS – JS, narodni poslanik Ivan Andrić - poslanička grupa LDP, narodni poslanik Vjerica Radeta – poslanička grupa SRS. Saglasno članu 163. stav2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu Poslovnika Narodne skupštine. Povredu Poslovnika reklamirao je narodni poslanik Ivan Andrić.
Izvinjavam se, zato sam i tražio pre, došlo je do nerazumevanja. Ne reklamiram povredu Poslovnika, nego tražim u skladu sa članom 94, jer je reč o jedinstvenom pretresu, da se duplira vreme. Molim Skupštinu da se o tome izjasni. Zbog toga sam insistirao da se javim pre nego što otvorite sednicu. Dakle, tražim formalno da se vreme produži na 10 časova.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Ivana Andrića da se duplira vreme rasprave. Ko je za? Od 127 narodnih poslanika, za ovaj predlog glasalo je 28. Konstatujem da Skupština nije prihvatila predlog. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? Da.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, Skupština u skladu sa svojim ovlašćenjima po Ustavu i prema Zakonu o Narodnoj skupštini donosi poslovnik o svom radu. S obzirom da je usvojen Ustav koji je sada na snazi i Zakon o Narodnoj skupštini, Narodna skupština ima obavezu da uskladi ovaj akt sa Ustavom i sa Zakonom o Narodnoj skupštini. Narodna skupština je preko Administrativnog odbora formirala Radnu grupu koja je više od godinu dana radila na tekstu Poslovnika Narodne skupštine. Svoj rad je Radna grupa okončala i obavestila Administrativni odbor i predsednika Narodne skupštine o rezultatu svog rada. Sada je taj predlog kao rezultat rada Radne grupe predložilo 122 poslanika da uđe u proceduru i da se o njemu raspravlja. Ono što je elementarno predloženo kao drugačije rešenje u Predlogu Poslovnika pre svega predstavljaju ona rešenja koja usklađuju sadržinu pojedinih normi Poslovnika sa Ustavom i zakonom, a u smislu potpunog ostvarivanja funkcija Skupštine, a to su predstavnička, zakonodavna, kontrolna i izborna. Takođe, ovaj poslovnik predlaže procedure koje omogućavaju poslanicima da ostvaruju svoja prava i ustavom i zakonom garantovani položaj. U smislu političke podele vlasti između zakonodavne, izvršne i sudske, Poslovnik garantuje takve procedure gde će se kapacitet Skupštine izgrađivati ne na štetu drugih organa vlasti, ali će se kontrolna uloga parlamenta sve više pojačavati. Ono što je predloženo kao promena u ovom Poslovniku jeste i osnov za racionalizaciju i efikasniji rad u parlamentu. Umesto dosadašnjeg broja odbora kao radnih tela parlamenta predviđen je manji broj radnih tela koja će imati po 17 članova, izuzev odbora koji će se baviti kontrolom rada službi bezbednosti, a koji će imati devet članova. Ovo radno telo koje će se baviti kontrolom rada službi bezbednosti ima manji broj članova od drugih radnih tela iz razloga efikasnosti, a i zbog specifičnosti materijala sa kojima dolazi u kontakt, pre svega tu mislim na tajne podatke, gde se članovi odbora obavezuju da će tajne podatke čuvati od javnosti i da ih neće saopštavati neovlašćenim licima koja nemaju pravo sa njima da rukuju. Ideja Radne grupe je bila da bude i manji broj radnih tela, kako bi konačno jedan poslanik bio član samo jednog radnog tela i da on u svom radu ima i zamenika koji bi ga zamenjivao u slučaju opravdane sprečenosti da učestvuje u radu radnog tela. Ovaj poslovnik ima za cilj da pojača odgovornost nosilaca javnih funkcija za vršenje te javne funkcije. Želimo da uvedemo novu parlamentarnu praksu, a to su češći razgovori i dogovaranje između vladajuće većine i opozicije. Želimo da opozicija postane u pravom smislu reči institucija koja je takođe odgovorna za utvrđivanje i vođenje politike u nacionalnom i društvenom interesu. Ovaj poslovnik definiše i tok sednice. Posebno do sada nije bilo regulisano kako se postupa u radu radnih tela. Poslovnik koji je sada na snazi nije definisao tok sednice u radu radnih tela, odnosno odbora Skupštine. Vrlo često smo se koristili analogijom u nedostatku propisa, tako da smo pravne praznine popunjavali analogijom iz normi koje definišu rad Skupštine u plenumu. Ono što je takođe novina, to je i planiranje rada Narodne skupštine. Predsednik parlamenta će imati obavezu da jednom godišnje utvrđuje plan rada parlamenta, i to imajući u vidu plan rada Vlade i uz pribavljeno mišljenje kolegijuma da donese načelni plan rad koga bi trebalo da se pridržavamo. Zašto je važan ovaj plan rada? Zato što bismo na taj način, uz planiranje vremena, mogli da obezbedimo efikasan rad parlamenta i njegovih radnih tela, a isto tako da obezbedimo i predstavničku ulogu i organa ili ovlašćenih predlagača akata, kako bismo planiranjem mogli da obezbedimo najkompetentnije zastupnike i predstavnike predlagača koji predlažu akte o kojima se Skupština izjašnjava. Isto tako, plan rada može da obezbedi i raspodelu radnog vremena između rada u plenumu i rada radnih tela koji je, po našem shvatanju, do sada bio neopravdano zanemaren. Želeli smo da po pravilu uredimo da Skupština radi tri dana u nedelji i da dva dana u nedelji budu rezervisani po pravilu za rad radnih tela, odnosno za komunikaciju poslanika sa izbornom bazom. Na taj način bi se sve ove funkcije propisane Ustavom i Zakonom o radu Narodne skupštine ostvarile i Poslovnik treba da obezbedi što potpunije ostvarenje ovih funkcija. Komunikacija sa građanima i javnost u radu takođe je obezbeđena odredbama ovog poslovnika. Kontrolna uloga Narodne skupštine je obezbeđena na taj način što će Skupština moći da poziva Vladu na odgovornost, moći ćemo da postavljamo pitanje i Vladi i ministrima. Postoji obaveza ministara da jednom tromesečno izveštavaju nadležne matične odbore o svom radu. Skupština takođe uvodi i nove procedure. Sam Zakon o Narodnoj skupštini predviđa 15 različitih procedura. One su sada razrađene ovim poslovnikom. Posebno predstavlja novinu to da Skupština razmatra izveštaje nezavisnih regulatornih tela i ima određena ovlašćenja u smislu kontrole nad radom nezavisnih tela. Time se nezavisna tela neće dovesti u neravnopravan položaj pred samom Skupštinom, gde ćemo ostvariti svoju kontrolnu ulogu na način koji neće ugroziti samostalnost i nezavisnost regulatornih tela. Do sada ova oblast nije bila regulisana, tako da mnogi izveštaji regulatornih tela nisu nikada došli na dnevni red Skupštine kako bi se o njima poslanici izjašnjavali. Prvi put je definisan pojam amandmana kao pravnog akta koji će omogućiti lakše postupanje nadležnih odbora, pre svega Zakonodavnog odbora i matičnih odbora, sa amandmanima. Na taj način će se lakše otkloniti nejasnoća kada imamo više predlagača amandmana koji su u istovetnom sadržaju ili koji su isti, kako će se sa njima postupati i na koji način će se određivati ko je podnosilac amandmana, ukoliko postoji veći broj predlagača istovetnog teksta. Uspostavili smo i nezavisne kontrolne mehanizme. Pre svega mislim na kontrolu stanja u zatvorima i u zatvorskim uslovima, ali isto tako druge mehanizme koji obezbeđuju zaštitu onih kategorija stanovništva koje treba da budu pod posebnom pažnjom. Tako je formirana i komisija koja se bavi pravima deteta koja je, po svojoj sadržini, radno telo Skupštine i to stalno, ali je po sastavu ono izuzetno jer njime predsedava predsednik Skupštine. Sastav je drugačiji od drugih radnih tela i predstavlja jedan nezavisni mehanizam za zaštitu interesa najmlađe populacije. Kao što sam rekao, javnost u radu je višestruko obezbeđena i zagarantovana, tako da će biti potpuna komunikacija parlamenta sa građanima i sa predstavnicima medija. Definisano je i postupanje Skupštine u postupku davanja saglasnosti na Statut Vojvodine, što do sada nije bio slučaj, pa smo prilikom davanja saglasnosti na Statut Vojvodine prilikom poslednjeg izjašnjavanja Narodne skupštine imali problema oko formulisanja odluke na osnovu koje ta saglasnost treba da bude data. Nije bilo jasno ko treba da formuliše predlog odluke kojom se predlaže davanje saglasnosti na Statut Vojvodine. Za mene poseban bitan deo Poslovnika je procedura promene Ustava, jer smatramo da sam Ustav nije definisao do kraja proceduru promene, s tim što želim da podvučem da radna grupa nije želela na sebe da uzme ovlašćenja ili odgovornost za potpunije rešavanje ove materije, kako ne bismo zašli u materijalno-pravne norme, već smo samo sagledavali postupak i proceduru u kojoj će se naći Skupština i poslanici i ovlašćeni predlagači prilikom iniciranja promene Ustava. Smatramo da je ta procedura definisana na korektan način, koji će otkloniti sve sumnje i nedorečenosti koje smo imali u dosadašnjem radu. Želim da podvučem i to da je detaljnije regulisano konstituisanje Narodne skupštine u skladu sa Ustavom i zakonom. Otklonili smo neke nejasnoće i pravne praznine s kojima smo se susretali prilikom konstituisanja svakog saziva parlamenta. Za ovaj poslovnik nisu potrebna posebna sredstva. Radi se o usklađivanju. To je i naša zakonska obaveza. Predložen je hitan postupak zato što usklađivanje sa Ustavom i zakonom ne bi trebalo da trpi odlaganje. Eto, to su otprilike zapažanja predstavnika radne grupe u odnosu na ono što je promenjeno u postojećem Poslovniku, ono što je ponuđeno kao novo rešenje. Svi ste dobili predlog Poslovnika, pa ćemo u toku rasprave imati prilike da se izjašnjavamo o konkretnim primedbama i predlozima.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Gospodin Miloš Aligrudić. Izvolite.
Predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, DSS nije želela da učestvuje u radu grupe koja je izradila ovaj predlog poslovnika. U svom prvom delu izlaganja ću se više osvrnuti na to koji su to razlozi, a to će, na kraju krajeva, otvoriti i pitanje kvaliteta rasprave o kvalitetu teksta koji je pred nama. Naime, još u prethodnom sazivu Narodne skupštine bilo je ideja i započet je rad na izmeni Poslovnika, a onda je sve to zastalo pre svega zato što je valjalo doneti drugi akt pre toga, to je Zakon o Narodnoj skupštini, pa onda ta dva akta nekako uskladiti, ne bili se na taj način ostvarila jedna procedura predviđena Ustavom odnosno ne bili se izvršila ustavna obaveza. Narodna skupština je donela Zakon o Narodnoj skupštini pre skorog vremena i naravno da je bilo neophodno doneti u što skorije vreme Poslovnik koji bi bio usklađen sa Zakonom o Narodnoj skupštini. Međutim, način na koji su ta dva akta usvajana u ovom domu ili kako se o njima odvijala rasprava nije način s kojim se možemo složiti. Naime, naše duboko uverenje da Zakon o Narodnoj skupštini i Poslovnik o radu Narodne skupštine jesu dva akta koja bi trebalo da budu usvojena što širim konsenzusom. Znam da je često nemoguće da baš svi glasaju za neki takav predlog, ali bi barem to trebalo da bude broj koji je daleko veći od dve trećine narodnih poslanika. Prvo je važno da objasnim zbog čega je takav uslov neophodan. Dakle, uslov je neophodan jer se tu radi o uređenju funkcionisanja jedne institucije na način koji je stariji od političkih volja poslaničkih grupa i odnosa političkih snaga u parlamentu. Kao što jedna grupacija političkih stranaka koja sada u ime građana deluje u parlamentu tvoreći vladajuću većinu, ista ta grupacija političkih stranaka sutradan može da reprezentuje manjinsko mišljenje u Narodnoj skupštini tj. da predstavlja onaj deo građana Srbije, naroda koji nije imao dovoljno glasova da svoje političko uverenje stavi na pijedestal izvršne vlasti u Srbiji ili zakonodavne vlasti u Srbiji. Pošto je to tako, ovi akti moraju da vode računa o celini, a ne o partikularnim interesima i zato je potreban što širi konsenzus. Druga stvar zbog čega je potreban širok konsenzus kod ovakvih odluka – Narodna skupština je jedini državni organ u kome su po slovu Ustava ravnopravno predstavljani predstavnici svih političkih stranaka koje su učestvovale na izborima i osvojile dovoljan rezultat da reprezentuju interese građana u ovom domu. Nijedan drugi državni organ nema predstavnike i vlasti i opozicije u sebi. Sama reč skupština u svom izvornom značenju znači okupljanje. Neki imaju reč za to sabor itd, sobranje. To praktično znači da se radi o okupljanju svih relevantnih političkih snaga. Neke od njih tvore većinu, a druge su u prilici da oponiraju onima koji su napravili tu većinu. Ali, to je jedini državni organ, ne u Srbiji nego u demokratskom svetu, koji je po tim principima sastavljen. Zato je funkcionisanje i tehničko funkcionisanje tog organa, i uređivanje određenih prava i obaveza koje se tiču Skupštine kao celine ili funkcionisanje načina na koji se procedura poštuje u parlamentu važna i za tzv. jednu i drugu stranu. Ako jedna strana, pogotovo koristeći poziciju faktičke moći u brojčanom smislu, nameće takva rešenja, onda ta ista strana mora da stavi prst na čelo i da se zamisli da li su ta rešenja koja su danas predvideli takva rešenja koja bi toj istoj političkoj grupaciji, građanima koje oni predstavljaju, odgovarala sutradan. Ako su sigurni da bi ta rešenja odgovarala građanima koje oni predstavljaju i toj političkoj grupaciji i sutradan kada ta grupacija ne bude na vlasti, onda nema razloga za ponašanje kako vladajuća većina ispoljava kada donosi Poslovnik Narodne skupštine. Podsetiću na šta konkretno mislim. Pre više od godinu dana ova skupština je usvojila većinom glasova izmene i dopune Poslovnika Narodne skupštine u toku trajanja rada komisije koja je bila određena za pravljenje novog poslovnika. Dakle, potpuno prenebregavajući činjenicu da je komisija koja je sastavljena, višestranačka komisija u kojoj su učestvovali predstavnici svih političkih stranaka, pa i DSS, imala jedan posao da uradi koji je bio u toku, Narodna skupština usvaja voljom vladajuće većine izmene i dopune tog zakona, čime u dobroj meri određuje smer promena Poslovnika, potpuno ignorišući, prenebregavajući potrebu za političkim konsenzusom. Od tog trenutka, DSS odlučuje da ne učestvuje u radu te komisije, jer učešće u radu te komisije ocenjujemo potpuno besmislenim. Ako ćemo se preglasavati, ako će se u radu te komisije sučeliti mišljenja, a prevagu uvek odneti ono mišljenje koje dolazi iz redova vladajuće koalicije, onda nema svrhe na taj način učestvovati u radu i davati legitimitet jednom poslu koji on u osnovi nema. Znači, ovo sve pričamo nezavisno od rešenja praktično koja su primenjena u ovom tekstu. Naravno, kako je vreme prolazilo, tako se neki tekst u toj radnoj grupi kristalisao. Žao mi je što su neke kolege iz opozicije učestvovale u većoj ili manjoj meri u radu te grupe, dajući joj na taj način legitimitet. Na kraju krajeva, to je svačije pravo da procenjuje svoje postupke i njihov značaj. U svakom slučaju, proteklo je dosta vremena od tada. Za sve ove mesece koji su za nama, ta radna grupa je napravila neki tekst koji se sad nalazi pred nama, i ako taj tekst sada posmatramo nezavisno od ovih mojih primedbi vezanih za proceduru i pitanje poštovanja osnova legitimiteta, u ovom tekstu se ne nalazi ništa vredno višemesečnog rada. Ovaj tekst koji se nalazi pred nama neko ko je želeo da ga jednostrano donese, kao što je to očigledno slučaj, mogao je biti napravljen i za jedan vikend, možda da se doda još nedelju dana da neki veštiji normativci poprave možda neke nomotehničke greške koje su se eventualno potkrale, jer i mi koji smo pravnici, a nismo nomotehnici vični, kao specijalizovani normativci, neki put možemo nešto i da pogrešimo. Rešenja koja su ovde izneta, da su neka ne znam kako značajne novine itd, ne predstavljaju ništa drugo u jednom delu ovog teksta do puko usklađivanje sa već donetim Zakonom o Narodnoj skupštini i određenim rešenjima koja su tamo predviđena, jer se ona prosto moraju na neki način ovde izneti. Neka druga rešenja koja su ovde predviđena moram da kažem da odudaraju u potpunosti od osnovnih načela demokratije i parlamentarizma. Šta je nama cilj da postignemo? Da li je cilj da se postigne efikasan rad parlamenta? Da, s tim se slažem. Da li je cilj da postoje norme koje bi sprečile jalovu, nepotrebnu opstrukciju u radu parlamenta svaki put kad god se dogodi određeni politički sukob koji tako nešto može da razvije? Da, slažem se. Da li norme koje treba da regulišu ta pitanja treba istovremeno da budu i na štetu demokratskih principa i načela rada parlamenta, čija reč na latinskom u korenu znači raspravu, razgovor, govor? Ne. Bojim se da je ovaj tekst u sukobu sa tim osnovnim demokratskim principima. Na kraju krajeva, štiteći se od neke opstrukcije, štiteći se od mogućnosti da možda u nekom trenutku izgubimo u tempu, da se izgubi neko dodatno vreme itd., dešava se da pređemo granicu onoga što se u demokratskom parlamentarnom društvu može nazvati pristojnim. Kada je reč o političkim odnosima i međunarodnim političkim procenama rada parlamenata pojedinih država, pogotovo kada je reč o velikim procesima, kao što je proces pridruživanja EU, gde Evropska komisija daje određene procene ili ocene rada pojedinih tela država koje pristupaju, tu se, bojim se, ne kada je reč o našoj državi, nego i drugim državama, ne vodi previše računa o ovim osnovnim načelima na kojima je zapravo izrasla ili sazdana EU, nego se vodi više računa o ovom drugom principu, principu efikasnosti, kako bi se politički proces negde zatvorio. Znate, nismo mi ljudi bez mozga u ovoj državi. Nismo mi ljudi kojima mora sve da se nacrta i koji nisu u stanju da pročitaju sami i razumeju sami određene stvari iz određenog parlamentarnog iskustva. Ako smo takvi kakvim želimo sebe da prikažemo, onda ne treba ni da postojimo, onda bolje da države i nema. Bolje da nema onda demokratije u državi, onda bolje da ima nekog drugog sistema, pa će onda biti nevažno šta ko od nas misli nego ćemo raditi šta nam se kaže. A da te iste države koje preko svojih zajedničkih organa, međunarodnog tela, nama poručuju šta je pametno činiti u Srbiji, to isto ne čine u sopstvenim državama. Ako ovaj poslovnik treba da bude, dakle, rezultanta određenog pritiska ili smešnih pohvala aktivnosti jedne vlasti, koja želi da ne izgubi na vremenu ili ne bude, bože moj, gušena raspravom opozicije, onda samo zbog toga ovaj poslovnik ne valja. On nije dobar. Ako on treba da bude instrument tiranije vladajuće većine nad manjinom, to, takođe, nije dobro. Sve ono ovde što smo čuli od argumenata kojima se navodno u ovom poslovniku uspostavljaju neki zdraviji odnosi između vlasti i opozicije kroz određene institute, uzmimo samo za primer jedan od instituta, to je Kolegijum Narodne skupštine, u kome piše tačno ko učestvuje i šta radi itd., to je činjenica. Znači, neosporna činjenica da je to napisano. Kako to u praksi funkcioniše? Kako se odlučuje u tom Kolegijumu? Kakve Kolegijum odluke donosi? Ne donosi nikakve. Kolegijum je kurtoazno telo i kao kurtoazno telo treba da postoji, nismo protiv toga, aline volimo da čujemo da se institut jednog kurtoaznog tela, koje treba da postoji, ovde veliča do te mere da se smatra da to postaje instrument uvažavanja opozicije. Dame i gospodo, opozicija se ne uvažava, narodni poslanici i njihov integritet, a pre svega u odnosu prema građanima, ne uvažava se ovakvim normama. Daću vam primer kakvim normama se taj integritet može uvažiti. Ova radna grupa za sve vreme svog rada, recimo, nije rešila neka pitanja koja životna praksa sama nameće, a koja bi, recimo, da je normalno radila ili da smo radili svi zajedno, onako kako treba, bez ikakvog straha od preglasavanja, verovatno bila rešena. Ako Ustav daje pravo građanima da predlažu zakone, ako Ustav daje pravo narodnim poslanicima da predlažu zakone, bez obzira kojoj grupaciji pripadaju, vladajućoj ili opozicionoj, kako je onda moguće da ne postoji nijedna zaštitna odredba u ovom poslovniku koja bi ovo pravo građana i narodnih poslanika na predlaganje zakona konsekventno sprovela. Ovde se samo govori o pravu predlaganja zakona i šta će se desiti sa zakonom koji nije predložen u formi koja je predviđena. Naravno da neće biti u proceduri. Šta će se desiti sa zakonom koji je formalno u proceduri, koji je predložen na način koji to poslovnik predviđa, hoće li se on ikad raspraviti u parlamentu. Neće. Tamo stoji izraz – može, a ne – mora. Dakle, može se staviti na dnevni red. Istini za volju, to stoji u odnosu na zakonske predloge koje Vlada predloži, u tekstu nema razlike. Ali razlika u praksi je vrlo jednostavna. Ona se ne mora posebno objašnjavati, treba čovek da bude mnogo nesposoban za rasuđivanje da ne bi uočio tu razliku. Vladajuća većina odlučuje o dnevnom redu. Vladajuća većina podržava tu vladu, u svakoj državi je tako. Prirodno je da kad zakonski predlozi Vlade stignu, da će oni naći svoje mesto na sednici Narodne skupštine da se o njima raspravlja. Ako ne postoji zaštitna norma za onu drugu stranu, zakonski predlozi opozicije i zakonski predlozi građana mogu da se nikad ne nađu na dnevnom redu ili ih vladajuća većina prilikom utvrđivanja dnevnog reda može prosto skinuti s dnevnog reda. Smisao ustavne norme nije u tome, smisao ustavne norme je u raspravljanju. Tako da je to jedan od načina na koji se guši rasprava u parlamentu o važnim pitanjima. Jedna od interesantnih stvari koju ste ovde stavili, po meni potpuno bespotrebno, koja zapravo ide na štetu parlamentarizmu i demokratiji u Srbiji, to su ove odredbe o tzv. skraćenom postupku. Moguće je zamisliti da postoji neki put i skraćeni postupak, ali gledajte ovako - ako ne postoji interes za raspravu o nekoj tački dnevnog reda, ako ne postoji taj interes, ako on nije opšti ili delimični, ali sa bitnim legitimitetom, te rasprave neće biti, dame i gospodo. Koliko smo tačaka u parlamentu imali gde je rasprava trajala sat vremena ili 30 minuta, iako je predviđeno po Poslovniku da traje pet sati? Bilo je mnogo situacija takvih. Otvori se rasprava, traje pola sata, ima pet-šest prijavljenih diskutanata i stvar iscuri. To znači da život sam reguliše ovaj momenat. Da li je jedna rasprava bitna ili nije bitna, manje značajna ili više značajna, to će se pokazati u samom parlamentu. Prosto je neverovatno da se uvodi norma u kojoj će se reći, na primer, kao što ovde piše - da se može predložiti skraćenje vremena za raspravu, znači kroz dva, ako je pet sati biće dva i po, ako je, recimo, u pitanju manja izmena ili dopuna postojećeg zakona kojima se bitno ne menjaju materijalna rešenja. Evo vam primer gde može doći do krajnje arbitrarnosti u ovom pogledu i da se jedna rasprava koja bi mogla da traje puno vreme - pet sati, zato što je od interesa za građane, može ladno voljom većine izglasavanjem Predloga poslovnika svesti na dva i po sata i da se protumači ova odredba na drugačiji način. Uzmimo samo da se radi o zakonu o izmeni stope PDV-a. Tu se ne menja bitno materijalno rešenje. Bitne izmene materijalnog rešenja bi bilo ukidanje PDV ili njegovo uvođenje za određene proizvode. Recimo, povećanje stope sa 18 na 22%ili na 25%, to uopšte ne mora biti smatrano bitnom promenom. Evo, neko mi ovde kaže iz vladajuće većine da to jeste bitna promena. U redu, ali isto tako postojeći Poslovnik u sopstvenoj primeni se ne poštuje od strane vladajuće većine, od vas, dame i gospodo. Recimo, jutros imamo situaciju, na ovoj sednici istoj, spajanja svega i svačega u proceduri spajanja rasprave. Imate spajanja svega i svačega i naravno pošto ste spojili sve i svašta, suprotno važećoj odredbi Poslovnika, i to redovno radite... Ne kažem, DSS u vreme kad smo mi bili vladajuća većina je isto iskakala iz ove norme, ali nikada u ovolikoj meri kao što se radi u poslednje dve godine. Ovo je zaista skandalozno. Dešavalo se i nama to u nekim situacijama kada se jako žurilo. Onda smo čak imali i neki razgovor sa predstavnicima SRS u to vreme u hodniku, pa ih nekako privolimo i kažemo da to moramo itd. Prosto zbog toga što je to vreme tada nosilo neku svoju tenziju. Poslovnik je bio drugačiji, nije bio ovako efikasan kao ovaj vaš. Jednostavno, moralo je da se radi, ali nikada do ove mere nije činjeno kao što vi činite. Sada vi, recimo, hoćete da nas uverite da u ovom konkretnom primeru koji sam dao za stopu PDV od 18% do 22%, da to nije manja ili veća promena. Ne, to će biti onakva promena zakona kako vi vidite u tom trenutku. I nastaje tiranija Dakle, dame i gospodo, pošto će moje kolege još pričati o ovome, ima nas, da zaključim. Ovakav Poslovnik kakav vi donosite, po proceduri i načinu kako ste ga predložili, sa potpunim nipodaštavanjem opozicije u parlamentu i građana koji tu opoziciju predstavljaju, ne može da se donese uz naše glasove. Ako ga budete doneli uz vaše glasove, samo uz vaše glasove, onda to nek vama služi na čast, pa se time ponosite i prijavljujte se evropskim komisijama i raznim drugim međunarodnim telima i hvalite se kako ste efikasni. Možete ga sutradan i ukinuti, mislim na parlament, ako hoćete. Izvolite, uradite i to. Ali efikasan sistem ne mora biti demokratski. Vi vidite šta ćete da radite. To je pitanje vaše volje. Najbolje da povučete ovaj predlog, pa da ga radimo svi zajedno kako treba. Ako to ne želite, vaš problem.
Poslanik Milisav Petronijević ima reč.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS - JS će podržati predloženi Poslovnik ovako u načelu. Mi se slažemo i smatramo da je on načelno dao odgovore na sva ona pitanja pred kojima se našao, ali isto tako imamo i nekoliko konkretnih predloga da se taj deo poslovnika poboljša. Mi smatramo da smo, bez obzira na proceduru koja je prethodila izradi poslovnika, došli do jednog poslovnika koji omogućava Skupštini red, stabilnost i predvidljivost, koji definiše bar iole obim zaštite koji uživa opozicija i političke manjine nasuprot većini, koji određuje dužnost i ovlašćenja skupštinskih institucija, poslaničkih grupa, odbora, koji utiče ili precizira odnose između Skupštine i drugih institucija vlasti. Ovakav predlog poslovnika je ponudio odgovore na ta osnovna pitanja. Naravno, nema idealnog poslovnika. Nema idealne ravnoteže između potrebe da Skupština odlučuje i potrebe da se pretresa, da se raspravlja. Nema idealne ravnoteže između ovlašćenja većine i prava manjine. Nema ni tog poslovnika, bilo ko da ga donese i bilo kad, ako u njemu ne razumemo duh, ako iz njega ne proističe duh koji je bitan za parlamentarnu demokratiju, a to je duh tolerancije, duh poštovanja, kompromisa. Pripadam onima koji misle da je najbolji poslovnik za jednu narodnu skupštinu dogovor poslaničkih grupa za sva ona pitanja koja su značajna za funkcionisanje Narodne skupštine. Kada je u pitanju predlog ovog poslovnika, on je usklađen sa Ustavom, usklađen je sa Zakonom o Narodnoj skupštini. Definiše organizaciju i način rada Narodne skupštine i postupke, ono što je najbitnije u Narodnoj skupštini. Imali smo prilike da vidimo da je najveći deo ili veliki deo Poslovnika posvećen postupcima. Negde 19 postupaka je razrađeno kako se u Skupštini, koja je inače donosilac odluka, na koji način te odluke donose kod svih 19 postupaka. Svakako da najznačajniji deo, najčešći deo je zakonodavni postupak. Možda se tome posvetila i najveća pažnja. Kada je to u pitanju, mi smatramo da su faze zakonodavnog postupka veoma važne, a ključna obuhvata skupštinske odbore, i zato je najveći stepen pažnje u novom poslovniku u stvari i posvećen odborima, počev od toga da se utvrdi broj, toliki koji će obezbediti da se efikasno radi, ali istovremeno i omogućiti da se obuhvate sve oblasti i nadležnosti Skupštine Srbije. Videli ste da je taj broj smanjen. Poštujući, i sam sam učestvovao u tome, tu intenciju, mislim da je nađena neka mera, iako treba saslušati sve druge predloge i videti da li ima mesta za poboljšanje toga. Lično mislim da su Odbor za ustavna pitanja i Odbor za zakonodavna pitanja trebalo da ostanu i dalje razdvojeni, odnosno da Odbor za ustavna pitanja, kao što je bio i do sada treba, da ostane posebno radno telo, iz prostog razloga što Odbor za ustavna pitanja ima veoma važnu ulogu u postupku promene Ustava, a znate, kada se pomene Skupština, prvo što joj pripada, to je Ustav. Ustav i zakon, dve najjače reči u ovoj državi, vezane su za Narodnu skupštinu. Zato mislim da Odbor za ustavna pitanja ima važnu ulogu i da zato ovom odboru treba dati ekskluzivan status i dobro je bilo rešenje, i to je bilo simboličko rešenje, prema kome je predsednik tog odbora predsednik Narodne skupštine. Kada je u pitanju broj članova odbora, tu je pokušano da se napravi neka ravnoteža. I dalje ima prostora da se o tome razgovara, da li baš svi odbori treba da imaju po 17? Ono što je najbitnije, to je intencija da odbori odražavaju sastav Narodne skupštine, dakle, da budu skupštine u malom. Bez toga oni ne bi mogli da obave sve one funkcije koje su im ovde date. Treće, što je karakteristično za odbore, to su veoma precizno navedene nadležnosti svakog od odbora, imajući u vidu nadležnosti Skupštine Srbije. Četvrto, što je novo, a to definiše način rada odbora, kako traje rasprava, koliko dugo traje rasprava, kako počinje, kako se završava i ne bih da oduzimam vreme na tim pojedinostima. Kako se završava sednica odbora, tu želim da upozorim sve nas da je očigledno tehnička greška nastala, jer u članu 156. izostao je stav jedan, jedna rečenica, koja daje pravo članu odbora da izuzme mišljenje na sednici odbora. Mislim da će se u toku ove rasprave, i sigurno ima i amandmana takvih, to ispraviti, iz prostog razloga što je to član 51. Zakona o Narodnoj skupštini veoma precizno predvideo i ne može poslovnik biti taj koji ga ne uvažava. Naravno, slažem se da tu treba precizirati stari, kako se izuzima mišljenje i kad, da to može da se izuzme mišljenje na sednici, prilikom glasanja, a ne u hodniku i van sednice. Mislim da bi to trebalo da se ispravi. Ono što takođe želim da navedem, a to je da ovakva organizacija odbora je predviđena tek od novog saziva Narodne skupštine, što znači da bi dosadašnji odbori, sa dosadašnjim nadležnostima, radili svoj posao u ovom sazivu. Možda je to i normalno i potrebno, iz prostog razloga da Skupština ne izgubi ponovo mesece da se organizuje, da organizuje odbore itd. Drugo što želim da istaknem kada su u pitanju odbori, a to su njihove nadležnosti, što sam malo pre napomenuo. Zadržaću se na dve, odnosno tri. Jedna je nadležnost da prati sprovođenje politike Vlade. Drugo je nadležnost da prati izvršavanje zakona i treće je nadležnost da razmatra izveštaje nadležnog ministarstva i drugih državnih i nezavisnih organa. Skupština mora biti više od samog donošenja zakona. Ona ima jednako važnu obavezu da preispituje i prati sprovođenje postojećih zakona, izvršavanje zakona i jedino obe aktivnosti zajedno mogu da čine jedan dobar trajni proces. Želeo sam da istaknem taj deo. Želim da istaknem još jednu stvar kada je u pitanju nadležnost odbora, a to je da je Poslovnikom sada definisana mogućnost od strane odbora organizovanja javnih slušanja. Mislim da je ovo jedan početak kroz javna slušanja, početak otvaranja Narodne skupštine, zakonodavnog procesa prema spolja, prema javnosti, prema građanima, prema zainteresovanim grupama itd, i da u stvari kroz javna slušanja se unapređuje i nadzorna uloga same Narodne skupštine, jedan veoma značajan segment, koji očekujem da će se u budućnosti sve više razvijati i sve više dolaziti do izražaja, iz prostog razloga, samo ću jedan napomenuti, da daje mogućnost da građani iskažu svoje mišljenje o zakonu koji se tiče njih, pre nego što bude usvojen. Drugi segment na koji želim da ukažem, a to je veoma važan deo Poslovnika koji polazi od sledećeg, a to je – počinje od toga da je Skupština ta koja donosi odluku, ali je veoma važno pitanje – kako donosi tu odluku, način donošenja odluke? U okviru toga, veoma važno pitanje je – kakva su pravila kojima se reguliše proces rasprave; koliko vremena treba da se utroši za raspravu; kako se to vreme raspoređuje prema poslaničkim grupama? Može da bude jednako, proporcionalno broju članova, ovde je opredeljenje za proporcionalno broju članova, što mislim da je dobro. U celini gledano, jedan pokušaj da se kroz ovaj poslovnik uspostavi ravnoteža između vrednosti pretresa i rasprave i potrebe da se donese odluka. Želim da kažem da tu Skupština ima pozitivna iskustva i da u tom delu nije menjan Poslovnik kada je u pitanju tok rasprave sednice Skupštine, a naravno i kada su amandmani u pitanju. Želim takođe samo jednom rečenicom da se osvrnem na mogućnost koja je data u članu 95, a to je da u okviru rasprave o zakonu mogu biti osnovni i skraćeni postupak. Tu je bilo nekoliko verzija. Opredelili smo se za ovu, zato što smatramo, kao što Poslovnik predviđa na jednom mestu mogućnost na produženje rasprave, zavisno od značaja pitanja o kojima se raspravlja, tako isto daje mogućnost da se predloži i skraćenje rasprave, a opet u vrlo ograničenom broju slučajeva, koji sigurno ne mogu da budu svi, čak ni oni koji su navedeni ne mogu da budu svi koji se mogu podvesti pod skraćeni postupak. Kada je u pitanju održavanje reda na sednici, želim da iznesem svoj stav. Poslovnik sadrži pravila i procedure kojima se obezbeđuje da rad Skupštine bude uredan, a njene rasprave i pretresi konstruktivni. Normalno je da predsedniku bude dato ovlašćenje i odgovornost da očuva red za vreme skupštinskog zasedanja izricanjem mera, čak i odstranjivanje, ako krše Poslovnik ili narušavaju njen rad, ponovo uspostavljanje reda u Skupštini, da obezbedi da poslanici poštuju skupštinske standarde dostojanstvenosti itd. Mislim da je to nešto što priliči ovom poslovniku. Želim lično da iznesem rezervu prema novčanom kažnjavanju poslanika. Rezerve imam iz sledećih razloga. Novčano kažnjavanje mora da ima zakonsku osnovu. Novčano da kazni može sud, novčano da kazni podrazumeva postupak i tu imam rezerve, ali potpuno sam saglasan da se mora obezbediti da poslanici poštuju skupštinske standarde dostojanstvenosti, da poštuju red i ono sve što se događa na Skupštini. Mislim da će u daljem radu ove Skupštine i samo ponašanje poslanika obesmisliti ove odredbe koje govore o novčanom kažnjavanju. Kada su u pitanju postupci za donošenje akata i drugi postupci, napomenuo sam već da ih je poslovnik u 19 slučajeva razradio. Zadržao bih se samo na dva, a to je izveštavanje Narodne skupštine o radu Vlade i radu ministarstava. To je dato u nadležnost odborima, što je dobro. Na kraju krajeva i Zakon o Narodnoj skupštini je dao prioritet odborima u radu Skupštine, težište rada preneo na odbore, ali mislim da u praksi treba o još nečemu voditi računa, a to je da se Vlada obaveže da periodično podnosi izveštaje Narodnoj skupštini o procesu pridruživanja EU. To i iz razloga da Skupština bude informisana kako teče taj proces, da li ima negde zastoja, kakvih zastoja itd. S druge strane, i sama Skupština je pod pritiskom harmonizacije velikog broja pravnih propisa prema EU. Takođe jedna novina, što mislim da je dobro, a to je da će ministar četiri puta godišnje biti u obavezi da informiše nadležni odbor o radu ministarstva i sprovođenju politike u toj oblasti. To su sve, uz postupak vršenja nadzora nad radom državnih organa i nezavisnih tela, pokušaji koje Poslovnik čini da bi pojačao nadzornu ulogu Narodne skupštine. Želim posebno da ukažem na jednu rečenicu kada su u pitanju nezavisna tela. Dve osnovne karakteristike nezavisnih tela su njihova nezavisnost i odgovornost, ali njihova nezavisnost ne znači njihovu odvojenost i ekskomuniciranost od drugih organa, već autonomnost u svom radu i delovanju. Uz pomoć upravo tih nezavisnih državnih organa koje je Skupština izabrala, koji joj odgovaraju za rad, jeste prilika, što poslovnik daje mogućnost, da Skupština ojača svoju nadzornu ulogu. Dakle, nadzorna tela treba da budu pomoć Skupštini za obavljanje svoje nadzorne uloge. Zato je i potrebna dobra komunikacija i međusobno poverenje između njih. Sasvim na kraju, Narodna skupština je i više od zakonodavnog tela, to je predstavničko telo koje mora biti odgovorno biračima u državi. Naravno, ovaj poslovnik učinio je napor da unapredi, daje osnov za unapređivanje odgovornosti predstavnika naroda. On daje mogućnost javnosti da se upozna sa onim što svaki poslanik uradi u Skupštini, i šta je rekao, i kako je glasao, koliko marljivo ispunjava svoje obaveze itd. To je još nešto što Skupštinu izdvaja od svih drugih institucija vlasti, jer je bila, a i sada nastavlja da bude najotvoreniji državni organ. Potpuno na kraju, kada je u pitanju služba želim da upozorim, znam da nije vreme, ekonomska situacija je teška, ali vremena će se promeniti, biće bolje, želim da upozorim da Skupština ima veoma niske tehničke kapacitete za rad poslanika. To je nešto čime će morati da se pozabavi Skupština u narednom periodu da bi mogla uspešno da funkcioniše. Završiću s onim sa čim sam počeo – nema idealnog poslovnika, nema idealne ravnoteže između ovlašćenja većine i prava manjine, između prerogativa stranaka na vlasti i mogućnosti drugih stranaka da tu vlast pozovu na odgovornost, nema idealne ravnoteže između potrebe da se vodi rasprava i potreba da se donese odluka, između potrebe da Skupština postupa i potrebe da se poslanik sasluša itd. (Predsednik: Vreme.) Ovo je pokušaj da se u postojećim uslovima učini najviše što može, da bi mogla Skupština na, s jedne strane, efikasan način da radi, što je i pokazala zadnje dve godine a, s druge strane, da ispoštuje prava svih poslanika. (Predsednik: Vreme.)
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Teško je govoriti o ovom predlogu poslovnika zato što je jako teško ili skoro nemoguće videti jasnu viziju onoga kako je vladajuća većina zamislila da ova skupština u budućnosti funkcioniše. Inače, naša poslanička grupa nema neko mišljenje, kada se govori o poslovniku, da je reč o nekakvom istorijskom aktu koji treba ne znam šta da reši. Iskustvo od 2000. do danas nas uči da manje ili više svaka vladajuća većina poslovnik prilagodi sebi. Mislim da ga u tom smislu i treba komentarisati i da u njemu treba naći neke osnovne pravce kako vladajuća većina zamišlja da Skupština Srbije treba da funkcioniše. Upravo, ako tako gledamo ovaj poslovnik, jasno je da je nemoguće za bilo koju opozicionu partiju da se složi sa ovakvim predlozima. Prvo, oko onoga što je rekao predstavnik predlagača, oko te tri uloge koje Skupština ima i tri grane vlasti, stvarno ne mogu da nađem nijednu odredbu poslovnika koja na bilo koji način omogućava kontrolnu ulogu parlamenta ili na bilo koji način uvažava principe neke osnovne demokratije u kojoj se uvažava mišljenje opozicije, tj. manjine. Ne vidim način na koji će Skupština ubrzati svoj rad i doprineti da kvaliteti zakona koji se usvajaju budu bolji. Mislim da je ovaj poslovnik prilično rezultat jedne situacije koja više od bilo svega pokazuje koliko je inertna vladajuća koalicija i koliko je vreme u kome mi živimo danas drugačije od onoga kako ga vladajuća koalicija vidi. Mislim da je ovaj poslovnik samo legitimizovao težnju od prošle godine, ako se ne varam, kojom se želelo ubrzanje rada parlamenta. Tada su učinjeni neki koraci, danas su oni nastavljeni, ali stvarno ne mislim da Skupština Srbije ima bilo kakav problem sa brzinom kojom donosi zakone. Nije mi jasna ta težnja onda da se takav neki proces još više ubrza. Skupština Srbije je prošle godine usvojila 400 zakona, ove godine stotinak. Nema nikakvih razloga da mi dalje u ovom trenutku taj proces ubrzavamo. Skupština Srbije je najefikasnija institucija u državi, najtransparentnija i to ne govori dobro o Skupštini Srbije. To govori upravo mnogo loše o svim ostalim institucijama u našem društvu. Međutim, ono što je do sada bila zamerka, kako predstavnika opozicije, tako, na primer, i u nekoliko poslednjih izveštaja Evropske komisije o napretku Srbije na putu ka EU, ti nedostaci nisu otklonjeni i ovaj poslovnik im se na izvestan način uopšte ne obraća, čak sklanja glavu od njih. Reći ću vam da su osnovne zamerke, to je vrlo lako proveriti, svako od vas to može da uradi i hiljadu puta smo o tome govorili na sednici Skupštine, javnost u radu i donošenje zakona po hitnom postupku. Namera da se takva zamerka uputi nije da se ukine hitan postupak i izmisli neki drugi, sada se zove skraćeni, već je upravo težnja te primedbe bila da se na neki način omogući transparentnija ili javnija rasprava o svakom predlogu zakona, da se onemogući da nama zakoni stižu u petak uveče, a da ih u ponedeljak imamo na dnevnom redu, da se oni usvajaju po hitnom postupku, bez obzira što stupaju na snagu za dve ili tri godine, dakle, da se javna rasprava izbegava. Prošle nedelje je ovde bio jedan ministar, govorim o ministru Duliću, koji je rekao da je Ministarstvo za prostorno planiranje namerno izbeglo javnu raspravu zato što bi u toj javnoj raspravi došlo do komplikovanja i svako bi imao neke sugestije da izrekne. Dakle, upravo ono što je i svrha javne rasprave. Dolazimo naravno do pitanja odgovornosti. Slažem se s nekim od kolega koji su govorili ranije da glasanje o ovom poslovniku će definisati ponovo ko je vlast, a ko je opozicija u ovoj skupštini, ali neki boljitak neće doneti. Međutim, i to bi bilo dovoljno da je reč o jednoj običnoj promeni poslovnika i mi prosto ne bi imali više šta da dodamo. Opet dolazi u pitanje i u prvi plan izbija, ne znam kako bih to nazvao, ali nemam drugu ideju pošto ne verujem da je vladajuća koalicija antievropska, to prosto odbijam da poverujem, mada me vreme svaki dan sve više demantuje, koja je želja ili koja namera stoji iza toga da ova država krši ugovore koje proglašava ujedno svojim najvećim uspesima? Na koji način je moguće da se jedan skupštinski odbor proglasi odborom koji će pratiti sprovođenje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju? Da li neko od onih ljudi koji su pisali ovaj poslovnik je pročitao SSP, da li znate šta znači prvo formiranje odbora, tela Skupštine Srbije, zajedničkog tela sa Skupštinom ili Parlamentom EU koji treba da omogući praćenje procesa evropskih integracija u Srbiji u smislu donošenja, ali i implementacije zakona? Potpuno je nemoguće da se ta nadležnost doda postojećem Odboru za evropske integracije. Taj odbor se sastoji, probaću da vam ponovim, između predstavnika ili poslanika naše Skupštine i poslanika Skupštine Evropskog parlamenta, na isti način postoji i Vladin mešoviti odbor, između Vlade i Evropske komisije, ta dva odbora najmanje dva puta godišnje, a uvek po potrebi, raspravljaju o pitanjima. Dakle, to je zajednički odbor, mešoviti odbor ove Skupštine i Skupštine EU, odnosno Parlamenta EU. Po našem mišljenju i predlogu koji smo vam dali još pre godinu i po dana, u ime Skupštine Srbije u tom odboru moraju sedeti šefovi poslaničkih grupa. Na taj način se daje legitimitet tom odboru. Ovako, čak i kao član Odbora za evropske integracije, prosto mislim da se time sužava kvalitet jednog odbora, to je Odbor za praćenje, sprovođenje sporazuma. S druge strane, uzima se vreme članovima Odbora za evropske integracije, koje iovako nedostaje u dnevnom poslu koji obavljaju, kao daleko najaktivnijem, možda posle Odbora za spoljnu politiku, najaktivnijem odboru u ovoj Skupštini, koji jedini radi uvažavajući principe i postojanje i stavove svih stranaka u ovoj Skupštini, dakle, uz punu saglasnost svih. Nekoliko je krupnih zamerki, ali najveća zamerka dolazi do te hitnosti i do tog skraćenog postupka. Nabrojali ste u ovom predlogu koji imate u kojim slučajevima može doći do skraćenog postupka. Negde to može da bude opravdano, kada je reč o međunarodnim ugovorima, ali to prosto nije posledica realnog stanja. U ovoj Skupštini se ne koristi sve vreme kada se govori o ratifikaciji ugovora. To nije realan problem, zašto ste taj problem rešavali? Što se tiče skraćenog postupka, ko odlučuje o tome koji je zakon evropski? Odlučuje predlagač koji napiše na papiru, koji daje zakon u Skupštinu i kaže da je taj zakon evropski, i to je jačanje kontrolne uloge Skupštine. Prosto, nemam poverenja da će vaši ministri imati dovoljno znanja, stručnosti i želje da se postave prema zakonima tako da samo za one koji jesu evropski traže skraćeni postupak. U ovoj Skupštini šest meseci nije podnet nijedan evropski predlog zakona, prema izveštaju Kancelarije za evropske integracije Vlade Srbije, ne prema našem izveštaju. Ono čega smo danas bili svedoci, to je da se na svi zakon stavlja odluka hitnosti i da se taj zakon smandrlja u skupštinsku proceduru, da samo prođe vreme i da se zatim posle mesec, dva ili tri, taj zakon menja. Danas ćemo i to vreme podeliti na skraćeni postupak usvajanja, zatim kada utvrdimo grešku, pošto će se raditi o manjim i sitnim izmenama koje ne ulaze materijalno u zakon, i tada ćemo imati skraćenu proceduru. O čemu ćemo mi raspravljati? Sećam se kada gledam, ovde ima dosta kolega iz Otpora, podsetiću vas da smo imali jednu akciju, to je jedna od prvih akcija Otpora, kada smo zajedno sa poslanikom, sada vladajuće koalicije, Nenadom Čankom, podneli jedan amandman u tadašnjoj Skupštini Srbije. To je bio amandman o zabrani svega. Nas četvoro je bilo u Skupštini, mi smo taj amandman podneli, formalni predlagač je bio Nenad Čanak. Tražili smo da se zabrani sve, da se ne zabranjuje onako postepeno, nego odjednom, pa onda da se samo dozvoljava ono za šta vladajuća većina smatra da je dovoljno. Tako da mislim da bi možda kao nekakav nastavak toga i danas bilo dovoljno od vladajuće koalicije da učini ono što bi zapravo želela, a to je da se zabrani pretres u Skupštini Srbije, da odbori mogu da raspravljaju do pet minuta po zakonu. Pri čemu, podsetiću vas na još jednu skandaloznu odluku ovde, a to je da se poslanici koji su nezavisni međusobno dogovore, a ako ne mogu da se dogovore o tome ko će govoriti o amandmanu, onda prva tri koja stignu do predsednice Skupštine, lomeći se tamo iz zadnjih klupa, imaju pravo da govore, a onaj četvrti nema pravo da govori, pošto je on spor i ne zaslužuje da dobije vreme da kaže nešto o amandmanu. To je preneto iz ovog poslovnika, ta odredba je preneta, ona nije nova. Kako Radna grupa u dve godine nije primetila tu nelogičnost da ne može nikom oduzeti pravo nijednom poslaniku da govori o amandmanu, kako je to moguće? To je direktno kršenje. Pitam vas ko će odlučivati o tome koji je zakon evropski, i vaša bahatost i sila koju primenjujete u Novom Pazaru, Kraljevu, gde god hoćete, neće pomoći da mi kažemo da je ovo evropski poslovnik. Ovaj poslovnik je zapravo antievropski. On se ne obraća onome što je suština našeg problema, a suština našeg problema danas je uspostavljanje jasnih pravila po kojim bi Skupština mogla da funkcioniše u budućnosti. Intencija vladajuće većine nije ta, intencija vladajuće većine je da ako poslanik koji napusti jednu poslaničku grupu sa moje leve strane podržava vlast, onda mu se ne oduzima mandat. Ako poslanik napusti vladajuću većinu, njemu se mandat oduzima. Ako je gospodin Šormaz, pošto ne znamo da li on podržava Vladu ili ne podržava, još šeta po poslaničkim grupama, onda ne znamo ni mi kakav je postupak, pa onda čekamo da se odloži. Postoji način, gospodine Ristiću, i to da se uredi. Možete da kažete u Poslovniku da poslanik koji napusti opozicionu partiju zadržava mandat, a poslanik koji napusti partiju vladajuće većine njemu se mandat oduzima. Onda prosto znamo na čemu smo i to je jasno pravilo. Dakle, nema arbitrarnosti. Mi kažemo – mi smo protiv toga, vi kažete – mi smo za to, to je evropski standard, dođe vaš ministar za zaštitu ljudskih prava, eto to je na primer zanimljiva komponenta. Može se odbor konstituisati ukoliko je dovoljna samo prosta većina poslaničkih grupa da predloži jednog po jednog poslanika u taj odbor, ili koliko im pripada, i time se odbor može konstituisati. Njegov broj poslanika kada je konstituisan predstavlja i kvorum za odlučivanje. U čemu je razlika sa Savetom bošnjačke nacionalne manjine, zašto je tamo potrebno 2/3? Oni nisu dovoljno kvalitetni ili tamo nema opstrukcije vaša dva ministra. Vaša namera ovde je bila da sprečite opstrukciju opozicije da se formiraju odbori. A tamo može, tamo je to dobrodošlo, tamo treba 2/3, pa pošto niko nema 2/3 nema ni saveta. Podseća me na jedan bizaran vic. O tome vam govorim, pravila u ovoj zemlji ne postoje. Da bi nešto bilo pravilo potrebno je da postoji jedno određeno vreme i da se primeni nekoliko puta, i onda mi svi znamo koja su to pravila i u skladu sa tim pravilima se ponašamo. Ne možemo ih menjati kako okolnosti nalažu ili kako one idu na ruku vladajućoj većini. Drugi, ili možda ključni najveći problem pored te nestabilnosti predstavlja nedostatak javne rasprave. U svim, ili skoro svim parlamentima na svetu postoji nešto što se zove prvo čitanje, drugo čitanje, treće čitanje. To poslanici vladajuće većine znaju bolje od mene. Zašto ova promena Poslovnika nije iskorišćena da se takva praksa uvede u Skupštinu Srbiji? Da bi objasnili o čemu se radi, tamo se predlog zakona ili nacrt zakona šalje nadležnom odboru, nadležni odbor koji čine predstavnici svih stranaka daje svoje mišljenje, ključno mišljenje predlagač zakona razmatra i vraća drugi nacrt zakona u Skupštinu, koji onda ulazi u redovnu proceduru. Zašto mi to nemamo? Zato što naši ministri ne znaju koje će zakone predložiti i kada se istroše zakoni koji su napravljeni još u Koštuničino vreme, onda nema ni zakona, onda smenjujemo guvernere, zločine nad jednim narodom, nad drugim narodom i samo otežemo i čekamo da prođe. Da bi mediji u ovoj zemlji izveštavali samo o našem restoranu, a ne o tome šta radi Čiplić, šta radi Oliver Dulić, šta rade ovi ministri čija imena i ne znamo. Iznenadimo se kada ih vidimo na televiziji posle dve godine. Šta radi Dragin, gde je danas nosio džakove, kome je šta danas obećao? To je ministar koji je preneo najviše kilograma u istoriji srpske politike. Pre neki dan je prešao i na kombajn, što bi valjda značilo modernizaciju Vlade. Više ne nosi džakove, sada vozi kombajn. U narednom periodu možemo da očekujemo i da poljoprivreda krene tim putem. Nije politika u tome, politika je u jasnoj viziji. Ako ste hteli da Skupština bude evropskija i da evropski zakoni idu po posebnoj proceduri, morao je onda da se iskoristi taj osnovni postulat demokratije, a to je da se nama, poslanicima, omogući da na izvestan način kontrolišemo da li je neki zakon evropski ili nije. To je trebalo da bude nadležnost Odbora za evropske integracije ili odbora za praćenje procesa stabilizacije i pridruživanja. To je trebalo da bude nadležnost odbora i kada Oliver Dulić kaže "ukidanje tendera je evropski standard.", onda mu taj odbor kaže "izvini, nije, to nije evropski standard, nešto drugo je. Kada naučiš, vrati se u Skupštinu. Ovo ne može da ide po hitnom postupku." To je onda kontrolna uloga parlamenta, a ne naša mogućnost da pitamo ministre koji nam onda šalju nakon tri meseca odgovore na pitanja koja nismo postavili. Žao mi je što ovde nemam, dobio sam najsmešniji odgovor. To je odgovor ministra Vuka Jeremića. Iskoristiću u četvrtak svoje pravo da pročitam odgovor i da vas, nadam se, lepo zabavim. Tu ima lepo moje pitanje i odgovor, pa samo da vidimo da li je neko dovoljno pametan u ovoj skupštini da poveže ta dva. Ja nisam. Jasna procedura oko toga ko utvrđuje da li je neki zakon evropski ili nije, mi smo predložili amandmane, to je set amandmana, set novih članova koji bi u stvarnosti pojačali kontrolnu ulogu parlamenta i uvažili mišljenje opozicije. To su ključne stvari sa kojima ste počeli odbranu ovog Poslovnika. Vi ćete to odbiti, nećete prihvatiti. Reći ćete ne znam šta, ali onda gubite pravo da kažete da je ovaj poslovnik uvažio mišljenje opozicije. S druge strane, često smo bili svedoci da se biraju potpuno anonimni ljudi za koje niko ne zna za neke funkcije koje su često jako važne. Nekada se opozicija ne slaže sa tim misleći da to što je neko bio pravnik u nekoj privatnoj firmi, a samo zato što je Bošnjak, treba da bude u Ustavnom sudu. Vladajuća većina misli da je to u redu, pošto jedan bošnjački ministar ima svog sudiju Ustavnog suda, pa mora da ima i drugi, pa sada pošto ne može da nađe kvalitetnog, to je manje važno. Mislimo da sistem ili način, ili mehanizam javnog saslušanja morao da postane obaveza u takvim situacijama. To smo vam predložili. Šta je problem da odbor izvrši javno slušanje svih kandidata koje Skupština Srbija treba da predloži na neku funkciju? Tako ne bismo bili prinuđeni da u istoj, ne znam da li je to pravna vratolomija, ali sa logične tačke neverovatno je da ćemo mi i smenjivati i birati guvernera u istoj tački. Možda će vladajuća većina izglasati da nije prihvaćena ostavka guvernera. Šta je onda rezultat? Kao i uvek kada dođe do argumenata postoji ta iluzija da se tom bahatošću može na to odgovoriti, tako da se više neću obraćati predlagaču. U krajnjoj liniji, nije ni važno. Da je bilo sposobnosti da se napravi nešto bolje, verovatno bi se napravilo. Ono što mislimo, to je da je neophodno, da bi iole sledeći izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije bio pozitivan u delu koji se tiče Skupštine, da nije moguće dalja skraćivati javnu raspravu o zakonima, da se ne sme dozvoliti Vladi da Vlada odlučuje o tome koji je zakon evropski a koji nije, pošto, između ostalog, za tako nešto nije ni sposobna. Da se mora pojačati kontrolna uloga parlamenta, da se mora pojačati odgovornost parlamenta time što će svi koje parlament bira na neke funkcije morati da prođu javno slušanje u Skupštini Srbije, da će morati da izlože svoj program, želje, namere zašto se za nešto kandiduju, da nam svoje biografije daju na uvid, da ne bude više moguće da se guverner bira na osnovu jedne rečenice – ja, Boris Tadić ili mi, Boris Tadić predlažemo Dejana Šoškića za guvernera, nego prosto mislim da odbor mora održati predraspravu da bi znao da savetuje poslanicima šta da rade. Tako je i u slučaju Saveta za radio-difuziju, u slučaju sudije Ustavnog suda,Vrhovnog kasacionog suda. Tako je u slučaju svih nezavisnih regulatornih tela koja imamo – Saveta za borbu protiv korupcije. Imamo pitanja za članove tog upravnog odbora koji imaju više funkcija nego svi poslanici zajedno, pojedini od njih. Zašto nisu došli da na to odgovore? Zašto su oni bolji od bilo koga od nas? Prosto, pogoršavanje transparentnosti a proširenje demokratičnosti bi samo po sebi… (Predsednik: Vreme. Privedite kraju.) Oduzmite od poslaničke grupe. Ako se ne varam, to je moguće. (Predsednik: Vreme. Nije moguće.)
Reč ima poslanik Jorgovanka Tabaković.
Rasprava o poslovniku o radu Narodne skupštine otvara najmanje dve grupe pitanja - koliko je ovaj poslovnik uredio naš rad i uslove za iznošenje stavova zbog čega jesmo ovde i, s druge strane, koliko ovaj poslovnik o našem radu jeste ili će ispuniti očekivanja građana od nas da doprinesemo javnosti rada ove skupštine, informisanju o zakonskim predlozima koji se ovde raspravljaju. Da li ćemo omogućiti da se kroz ovaj poslovnik i njegove odredbe uredi ono što jeste naša obaveza, da kontrolišemo Vladu jer mi jesmo zakonodavni organ, da kontrolišemo ostale organe, da donosimo primedbe i preporuke i da li ćemo biti u stanju da ispunimo te dve grupe poslova. Pre svega ću reći da ono što je onaj ko zastupa ovaj predlog izneo, da je imao nameru da pojača odgovornost, možda je i uspeo, ali da li je pojačao ulogu parlamenta? Otvoreno ću vam reći – ne, nije. Značaj same Skupštine je ovim poslovnikom doveden na najniže moguće grane i to po vremenu koje je dato poslanicima za raspravu o predlozima gde se Vlada pojavljuje kao isključivi predlagač, da je Skupština obezvređena procedurama u kojima se ti zakoni donose, pogotovo tamo gde je predlog skraćenog postupka, da je Skupština ponižena time što je govornica mesto s kojeg se može obratiti samo predsednik Republike, premijer, predstavnici Ustavnog suda i još po neko kome predsednik Skupštine da za pravo, a poslanici idu u ćošak, odnosno govore sa mesta. Čak je i ta linija fizičkog razgraničenja napravljena u domu koji jeste dom građana koje predstavljaju poslanici. Ovaj parlament je obezvređen i planom rada, gde ste vi stavili da je prioritet plan rada Vlade, a ne plan rada Skupštine u skladu sa njenim zakonskim obavezama. Gospodine Ristiću, vi zastupate ovaj zakonski predlog, kako je moguće reći da pojačavamo ulogu parlamenta ako otvoreno dajete za pravo meni, poslaniku SNS, koji sve vreme govori da je ova skupština jedan od organa izvršne vlasti koja se zove Vlada? Vi to dokazujete samim tim što u plan rada Skupštine stavljate da je Vladin prioritet nama prioritet Time što omogućavate objedinjenu raspravu, na primer sa više od tri tačke, često vrlo nespojivih, vi obezvređujete parlament i parlamentarizam uopšte. Time što prisustvo ministra jeste, po iskustvu i građana i nas, fizičko prisustvo nekog ko sedi na klupi tapaciranoj, lepo za mesto predstavnika vlade, a da tačka koja se raspravlja nema veze sa poslovima koje obavlja taj ministar, niti ima veze sa opisom posla koji on ima po Zakonu o ministarstvima i vladi, takođe, je obezvređivanje parlamenta. To što je iskustvo pokazalo da pravila lepog ponašanja i reda u ovoj sali važe ne samo za poslanike, nego za sva druga lica koja se ovde nađu i učesnike u raspravi, što je reklamirano nebrojeno puta, a da to niste stavili u ovaj poslovnik, govori o tome da vam nije stalo do opozicije, kao saradnika na poslu koji se zove pristojan govor i uređena država čemu ovaj parlament mora značajno da doprinese. Nas često novinari, možda i opravdano, pitaju, zašto vi uopšte pokrećete proceduru izglasavanja nepoverenja vladi ili predlažete neki od zakonskih projekata ako nemate 126 ruku? Sve ono što nije direktno stavljeno kroz odlučivanje Vlade kroz hitan postupak, kroz skraćenu proceduru, kroz ograničeno vreme za upoznavanje građana sa pravilima rada ovde i zakonima koji će ih se ticati svakodnevno, uređeno je na način da o tome odlučuje Skupština. To je prevedeno ono 126 glasova. Da li je baš osnivanjem koalicije sa 126 ruku privremeno uvedena monarhija? Ne, formalno nije, ali faktički imamo mnogo dokaza da u stvari jeste ustanovljena četvorogodišnja, vi volite da kažete i očekujete da bude, mi se nadamo da će biti kraća, i to monarhija u kojoj ne važi ni logika, ni ljudska sloboda, ni pravo na reč, čak ni pravo na poštovanje i obaveza na poštovanje Ustava. Hajde da obrazložimo ovo da nemamo ponekad čak ni osnovnu ljudsku slobodu. Način na koji predsednik Skupštine na početku radnog dana, pa i u novom predlogu poslovnika, obaveštava o pitanjima koja se tiču rada, ne podrazumeva da znamo do kada ćemo raditi u toku dana, kada ćemo imati pauzu, da li će se javnost rada obezbediti direktnim ili odloženim prenosom. Da li mi, ponavljam, koji putujemo stotinak kilometara svakodnevno, treba da saznamo to, na primer u 12.00 časova, pa da znamo da se organizujemo da li ćemo umorni moći da vozimo do svojih mesta i doći ujutru ponovo, zato što smo redovni i ne zalažemo se za zamenike poslanike i zamenike članova odbora, ili smatrate da je dovoljno u 16.00 časova reći – produžavamo rad. Smatrate da je dovoljno što postoji vreme pauze od sat vremena, koje ste, makar u dva navrata, dali u 17.20 časova, pa se onih sat vremena pauze moglo koristiti od 18.20 časova, kad Skupština redovno završava rad. Postoji li radnik u ovoj Srbiji koji može da veruje da će se jedan poslanik iz ove sale izboriti za njegov topli obrok, za njegov doručak, za njegovo pravo da ode u toalet u toku rada, ako u ovoj skupštini poslanik ne zna ni dnevni plan rada, ni mesečni plan rada, nego će mu onaj godišnji odrediti Vlada, a dnevnom ćemo se informisati preko onih malo jednakijih, onih koji su iz stručnih službi ili onih koji su bliže vlasti. Nije mi teško da ima kažem - hvala, ali se osećam neprijatno da, kao poslanik, ne znam dokle će i kada Skupština da radi danas ili sutra, kao da baš nemam nikakvih obaveza drugih u životu, porodičnih, ličnih, profesionalnih itd. Imam prava to da kažem, jer sam jedan od poslanika koji je najčešće na svom mestu, ne radnom, ali na svom mestu i koji se ozbiljno sprema, kao najveći deo ljudi koji ozbiljno doživljava ovaj posao. Da li priča o predvidivosti i ulasku u Evropu, o predvidivosti zakona, o predvidivosti jedne uređene države jeste kompatibilna i ide u korak sa onim što se zove nepredvidivost radnog dana i ponašanja u ovom zdanju koje treba da bude primer za ugled i ugledanje svima. Kako smo to primer za ugled i ugledanje svima? Koristimo termine koje ćemo jezički ispravljati amandmanima, ali u cilju informisanja javnosti mi kažemo da ćemo organizovati javna slušanja. Da li moje kolege poslanici pristaju na ovaj pasivan termin, gde rasprava o zakonima koje će oni donositi treba da se zove - javno slušanje? Slušaju nemi, jer ne mogu da govore. Nažalost, od boga takve sudbine, i slušaju oni kojima se ne daje pravo da kažu i da daju doprinos raspravi. Kad uzmete i pročitate taj član poslovnika, koji reguliše javna slušanja, u stvari vidite da se radi o jednom lepom dostignuću koji se zove – javna rasprava, gde se daju predlozi, razmenjuju ideje, ali neko neće, zbog novog govora i modernosti, da to nazove javnom raspravom nego to zove - javnim slušanjima. Zbog čega želimo da kažemo "apliciram" za kredit, a ne "prijavljujem" se za kredit? Kako to želimo da ostanemo svoji, a u nekim stvarima potpuno nepotrebno želimo da izmenimo suštinu nekih postupaka, kao što menjamo i suštinu nečega što se zove rasprava u parlamentu. Neuređen radni dan, postupak u kojem je moguće, gde predlažete da se po skraćenoj proceduri, koja treba da znači prepolovljavanje vremena za raspravu, znači, sa 20 ovih minuta koje govorim danas na 10 minuta, da poslanička grupa kojoj pripadam sa 25 ima 12 minuta, i da se pod to može podvesti potvrđivanje međunarodnog ugovora, manja izmena ili dopuna postojećih zakona kojima se bitno ne menjaju materijalna rešenja, prestanak važenja zakona, usklađivanje zakona sa propisima EU, izmena zakona koja je u vezi sa odlukom Ustavnog suda, autentično tumačenje zakona, izbor i razrešenje lica koje u skladu sa Ustavom bira Narodna skupština itd. Apsolutno sve se može podvesti pod skraćeni postupak. Mi smo svedoci da ono što piše po pravilu, ali po nekad važe izuzeci u ovom parlamentu jeste u stvari pravilo ponašanja, a izuzeci su da se ponašamo normalno, da imamo raspravu po tački dnevnog reda koliko je predviđeno, da ne spajamo nespojivo ili da znamo kada ćemo imati pauzu u toku rada, kada ćemo moći da odemo i da obavimo jednu elementarnu potrebu koja se zove, pojesti nešto u toku dana zato što si poranio u šest i stići ćeš u najboljem slučaju kod svoje kuće i svoje dece negde oko 20.00 časova uveče. Da li vi stvarno računate da zaslužujete poštovanje jednim ovakvim poslovnikom koji, samim tim što ne uređuje ništa i ostavlja širinu za sve, jeste dovoljno rastegljiv za tih četiri godine neke privremene monarhije, gde 126 ruku može da omogući ovakvo bespravlje. Ne, tvrdim da ovaj poslovnik ne zaslužuje za njega da se glasa. Ima samo jednu dobru stranu novu, a to je raspravljanje i postupak za vršenje nadzora nad radom državnih organa i organizacija, kao i tela gde podrazumevam regulatorna tela. To ću pohvaliti. Gotovo je do detalja razrađeno na koji način parlament treba da razmatra rad radnih tela te vrste, sem što je zaboravljen jedan detalj, doduše to je sitnica, ali demokratija jeste procedura i formalnost, gde pravila rasprave nisu utvrđena, pa smo jednim amandmanom reagovali, da i za raspravu o izveštaju, na primer, regulatornog tela važi pravilo rasprave o donošenju zakona, ko ima pravo na 20 minuta, na neograničenu raspravu, koliko ima poslanička grupa itd. To ste jednostavno propustili da definišete, iako ste napisali na koji način se poslanici izjašnjavaju o tome. Znači, to je dobra strana ovog poslovnika, jedna od retkih. Ono što ne smem da propustim da upozorim svoje kolege na vreme je član 127. u kojem piše u stavu 1. da narodni poslanici koriste isključivo svoje kartice i da treba da se identifikuju pri ulasku u salu ubacivanjem kartice u poslaničku jedinicu, odnosnoda se odjave kad napuste salu. Onda u stavu 3. piše – narodni poslanik koji se nije identifikovao na način iz stava 1. ovog člana nema pravo da dobije reč. Način na koji ste vi skloni, govorim iz iskustva, ne po sumnji, to znači da vi možete ovako da tumačite ovaj član 127. Ako se niste identifikovali kad ste ušli u salu, vi nemate pravo da dobijete reč, iako ste ubacili karticu onda kad ste reč zatražili. Jer u stavu 1. lepo piše na srpskom jeziku da su poslanici dužni da se identifikuju pri ulasku u salu, pri ulasku u salu, a ne prilikom traženja reči i kaže da narodni poslanik koji se nije identifikovao na način iz stava 1. ovog člana, doslovno sam vam čitala stav 127, to može značiti da u trenutku kada vam sekundi budu postali toliko važni i kada formalno ne ukinete raspravu, iskoristite tumačenje, a bili ste skloni tome, da nam onemogućite pravo na reč zato što nismo karticu stavili da bi vama pomogli da imate kvorum za rad. Ovo nisu pretpostavke, ovo je čitanje poslovnika koji je dat i na dnevnom je redu. To da ste smanjili broj odbora i ustanovili ih na 19, ali da će važiti tek od sledećeg saziva jeste zanimljiva novina. Zanimljivo je i to da svaki odbor sada ima 17 članova, od kojih svaki od tih 17 može da ima zamenika. Zašto se biraju poslanici ako im trebaju zamenici da zbog odsustva nekim drugim i važnijim poslom ne mogu da prisustvuju sednicama odbora, pa bi nam u tom slučaju, da svaki od tih 17 članova puta 19 odbora ima svog zamenika, trebalo 323 poslanika? Mi ih imamo 250 i vi ste to prevazišli rešenjem da svaki poslanik može da bude član više odbora. Hoćete li jednog dana da uvedete instituciju rezervnog poslanika? Čemu služi priča o štednji, o prevelikom broju poslanika, ako se poslanik onemogućava da zna šta će da radi, koja je tačka na dnevnom redu, ako nemamo u ovoj eri elektronske vlade i elektronske skupštine jedan pano, jedan ovakav ekran na kojem će pisati koliko koja poslanička grupa ima još vremena? Da li je to teško uneti u te vaše kompjuterske sisteme? Možda ostali ne znaju, gospođa Čomić se odlično s tim snalazi, unese iskorišćeno vreme i svakog trenutka znamo koliko još vremena imamo na raspolaganju. Zašto da pitamo? Zašto ne stoji na panou koja je tačka dnevnog reda u raspravi, šta su sledeće tačke, koja je rasprava objedinjena? To je iskustvo onih parlamenata gde smo ponekad kao članovi delegacije imali prilike da odemo i da vidimo. Išli, videli, vi to niste stavili u ovaj poslovnik. Imamo i jednu novinu da su tri odbora jednakija od ostalih i da ta tri odbora, jednakija od ostalih, na jedan posredan način ugrožavaju poslaničku grupu, predsednika poslaničke grupe i samog poslanika. Kada gospođa predsednik kaže da će u konsultaciji sa predsednikom poslaničke grupe da odredi članove delegacije, ona sebi uzima pravo da bude jednakija od drugih jer ona mora da ima dogovor sa predsednikom poslaničke grupe, koga će on predložiti, ne konsultaciju koja ne obavezuje. Predsednik poslaničke grupe svoje članove predlaže za neku delegaciju i ne može uzimati sebi za pravo da presuđuje, na primer, Odbor za spoljne poslove, koji će ljudi u kojoj delegaciji odlaziti negde. Na to nisam intervenisala amandmanski zato što ta tri odbora, jednakija od drugih, među kojima je Odbor za spoljne poslove, koji raspolaže jednim resursom koji se zove – putovanja, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo raspolaže, jednakije malo, da tumači ono što su nejasne odredbe Poslovnika, pa će nam on presuđivati šta je to najvažnije, i Odbor za administrativno budžetska i mandatno-imunitetska pitanja je jednakiji od svih ostalih odbora jer će određivati šta je budžet za rad određenog odbora i da li se kazna za onog ko se zameri predsedniku, odnosno predsedavajućem, može naplatiti iz plate, ako je prima, ili će mu se to oduzimati od naknade, odnosno poslaničkog dodatka. Jedna novina koja je zanimljiva, prosto je za Riplija, često to imam običaj da kažem, ali šta ću kad mi vi dajete povod, da kad neko zloupotrebom Poslovnika u ponovnom objašnjavanju iste odredbe ukrade neki minut ili 13 sekundi, koje strašno znače nama kao državi, vi ćete mu to odbiti od vremena, ako poslanička grupa ima vremena na raspolaganju neiskorišćenog. Ako nema, ulaziće u minus možda po sledećoj tački. Kako li ćemo to primenjivati ako je poslanička grupa iskoristila vreme? Molim vas da sve mentalne i ostale snage upotrebite na to jer to će Srbiju izvesti iz krize u kojoj se nalazimo. To da se propisuje 15 sekundi za glasanje, a niste rekli od trenutka kada predsednica objavi glasanje, govori o tome da zaista nije besmisleno što je moj kolega rekao nedavno maločas, da je moguće da idete i putem ukidanja rasprave. Poslovnik ne može da dobije prelaznu ocenu.
Gospođa Vjerica Radeta ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS svojevremeno sam bila određena da budem član Radne grupe za izradu Predloga poslovnika i pre toga Predloga zakona o Skupštini. Već na prvom sastanku shvatili smo da zapravo vladajuća većina nema nameru da prihvata mišljenja, sugestije i stavove poslanika opozicionih stranaka i nismo želeli da bilo ko od nas bude ikebana vladajućoj većini, kao što je to danas gospodin Boško Ristić mogao da se pohvali da je ovaj poslovnik delo Radne grupe koju su činili predstavnici svih političkih stranaka. Dakle, mi nismo želeli da učestvujemo u tome. Volela bih da građani Srbije znaju, zato to i kažem između ostalog, da Radna grupa koja je radila Predlog zakona o Skupštini svojevremeno nije imala uslova da taj zakon priprema ovde u zgradi parlamenta, pa su morali da odu malo na Divčibare na nekoliko dana da se tamo u miru priprema taj zakon. Kada je u pitanju Poslovnik, onda je Radna grupa morala da ode na jedan vikend ili ne znam na koliko dana u Vršac. Tamo su našli neke zgodne uslove da rade na ovom predlogu. Inače, Predlog poslovnika o kojem danas raspravljamo je izuzetno loš, izuzetno restriktivan i ovaj poslovnik će zapravo dokrajčiti parlamentarnu demokratiju koja se već deset godina, polako ali sigurno, uništava u parlamentu Republike Srbije. Bilo bi normalno kada se vrše izmene nekog akta ili dopune nekog akta da se to radi da bi se uradilo nešto bolje od onog što je većna snazi. Nažalost, kada je ovaj poslovnik u pitanju, mi imamo čak mnogo više restrikcija i mnogo više onemogućavanja narodnih poslanika da rade svoj posao koji po Ustavu treba da rade, nego što je to bilo u ovom poslovniku sada aktuelnom. Inače, treba da se podsetimo da je zapravo urušavanje demokratije počelo pre deset godina kada su kao formalno nastupile, kako vi volite da kažete, demokratske promene. Upravo rad u parlamentu i naš Poslovnik pokazuju da ono što je sada na delu nije ni "d" od demokratije, već naprotiv da je to, ponavljam, potpuno urušavanje demokratskih principa parlamentarne demokratije i prava i mogućnosti narodnih poslanika da rade posao za koji su ih zadužili građani Republike Srbije na izborima. Kolega Boško Ristić, kao ovlašćeni predstavnik, na početku svog izlaganja onako lepo rekao je kako ovaj poslovnik će sada vrlo uvažavati opoziciju, a evo ja ću na nekoliko primera da pokažem, i vama kolege poslanici, a pre svega javnosti Srbije, kako će zapravo ovaj poslovnik još više ograničiti prava opozicije, koja su i do sada bila zaista maksimalno ograničena. Podsetiću vas na ono u onom prethodnom Poslovniku, ne dakle ovaj koji je sada na snazi, nego ovaj pre njega, postojala su ona dva vrlo poznata člana 225. i 226, koji su narodnim poslanicima omogućavali da mogu, s vremena na vreme, odnosno uvek kada su imali potrebu za tim, da javnost upoznaju sa nekim važnim aktuelnim događajem, da javnosti prenesu i Narodnoj skupštini da prenesu stav iz nekog dela Srbije odakle se građani javljaju kada se desi nešto alarmantno i kada je jedina zapravo mogućnost da se brzo reaguje i da se brzo javnost upozna upravo ovaj parlament. Vi ste tada donošenjem ovog poslovnika ukinuli mogućnost da se na osnovu ta dva člana na taj način reaguje. U međuvremenu poslanici SRS su maksimalno koristili mogućnost da na sednicama odbora izuzmu mišljenje od odluke vladajuće većine, da bismo na taj način izrazili svoj politički stav i imali smo mogućnost da u roku od pet minuta objasnimo zbog čega smo izdvojili svoje mišljenje. Vi ste opet, da biste ućutkali poslanike SRS, u ovom poslovniku i tu mogućnost ukinuli. Podsetiću, takođe, na Odbor za bezbednost, čiji je doskora predsednik bio Dragan Todorović, predsednik poslaničke grupe SRS, da ste smenili gospodina Todorovića sa mesta predsednika tog odbora, zato što je insistirao ozbiljno da Odbor dobije podatke od nadležnih službi, najpre, sećate se afere "Aerodrom" i Bojana Krišta, pa akcija "Šumadija", "Kaktus" i "Mačva", za koje tvrdimo i danas kada bi se zaista obelodanile da bismo došli do konačnog rasvetljavanja ubistva Zorana Đinđića, ove najnovije afere "Novosti" i "Luka". Niste više mogli da podnesete da vam gospodin Dragan Todorović saziva sednice odbora i da između ostalog i to na svakom odboru budu teme i vi ste našli najjednostavniji način da se toga oslobodite, da Dragana Todorovića smenite sa mesta predsednika tog odbora. Pre toga ste najgrublje prekršili davno uspostavljen odnos u parlamentu koji odbori kao najvažniji treba da pripadnu najjačoj opozicionoj partiji, pre svega Administrativni odbor, pa i ovaj Odbor za bezbednost, i vi ste lepo jedan po jedan taj odbor preuzimali i na taj način kršili te lepe dogovore i manire koje smo nekad davno uspostavili u ovom parlamentu. Na koji način sada će funkcionisati odbori? Vi u javnosti kad govorite, vi iz skupštinske većine, onda volite da se hvalite kako ćemo mi sada da prebacimo maksimalno rad u skupštinske odbore, da će tamo da se odvijaju najvažnije stvari vezane za parlamentarni život u Srbiji i onda uvodite zamenika člana odbora, što je zaista neverovatno i mi znamo da je to prošlo kao rešenje i u Zakonu o Skupštini. Ali, naravno, Zakon o Skupštini nije Ustav i imamo pravo i dalje da pričamo da je to jako loše rešenje i da nije smelo da bude preneto i u Poslovnik, i evo sada vam tvrdimo da će ta mogućnost biti mnogo zloupotrebljavana, jer, pre svega, niste precizno napisali da će svaki član odbora imati svog zamenika, nego će postojati članovi odbora i zamenici, pa onda kada god vama fali kvorum, daćete nekog svog zamenika i tako će se potpuno izgubiti balans odnosa snaga u parlamentu kada su u pitanju članovi odbora, koje kao garantuje ovaj poslovnik. Takođe, rad u odborima ograničavate učešćem u raspravi na 10 minuta članovima odbora, što je takođe nedopustivo, a poslanici koji nisu članovi odbora moći će da govore u odborima, ali pod uslovima da im kolege koji su članovi odbora daju svoje vreme. Da li će onda moći to vreme i da se kupuje, da se prodaje i da se trampi ko zna zašto? To je nešto neverovatno. Pravo urušavanje parlamenta Srbije počelo je u onom poslovniku kada ste ukinuli kvorum, kada ste ograničili vreme koje narodni poslanik može da koristi kada govori o nekoj temi i kada ste sebi dozvolili da predsednik ili predsedavajući kanališe na koji način neki poslanik može da govori o temi. Otkad je sa tog mesta, gospođo predsedniče parlamenta, počelo da se govori - vreme, tema, od tada ste ukinuli parlamentarni život u Srbiji. A vi se dobro sećate i onog poslovnika koji je važio do 2000. godine, kada su narodni poslanici mogli da govore koliko god hoće i šta god hoće, i to je pravi parlamentarni život, jer narodni poslanici odgovaraju samo građanima Republike Srbije, odgovaraju svojim strankama, a stranke odgovaraju građanima Republike Srbije. Vi ste, nažalost, i to potpuno ukinuli. Šta će se desiti, predvideli ste u ovom poslovniku, recimo, kada dva narodna poslanika podnesu amandman sa istovetnim tekstom, da će samo jedan poslanik moći da obrazlaže taj amandman i to cela dva minuta? Na koji će se način ta dva poslanika dogovoriti ko će biti taj koji će da govori ta dva minuta. Da li ćemo da se bijemo da se dokopamo mogućnosti ko će prvi da se prijavi da bi mogao da govori? Uopšte niste razmišljali, moram da vam priznam, o ovome što ste nam ovde ponudili u ovom poslovniku. Kada je u pitanju kvorum, rekla sam već da je i to što ste dozvolili da se radi bez kvoruma, što ponekad u sali sedi 10, 15 ili 20 narodnih poslanika, da je to takođe uništavanje demokratije. Verujem da to znate, ali ne želite da čujete, negativan odijum građana Srbije prema Narodnoj skupštini je pre svega zbog toga što vide praznu salu. Ne znam koliko komunicirate s narodom, ali ljudi na svakom mestu pitaju – aman, kako je moguće da u skupštinskoj sali sedi 10, 20 ili 30 poslanika, a ima vas 250? O tome i pišu mediji i onda su nam krivi mediji i kriv je narod što nam je takav rejting u narodu. Nažalost, vi ste gospodo iz vladajuće većine, kojih i danas nema u parlamentu više od 15, odgovorni za to i svaki put kada to kažemo, recimo, da prozovemo na taj način, pozovemo ove koji snimaju salu, kažemo – snimite sad, pogledajte, recimo iz DS danas sedi svega 10 poslanika u parlamentu, onda gospođa Čomić kaže – molim vas, prekršili ste Poslovnik, nemate pravo da iznosite činjenice iz ličnog života narodnog poslanika. To apsolutno nije tačno. Gospođo Čomić, molim vas, nemojte da dobacujete. Gospođo Đukić-Dejanović, opomenite je. Kada bi narodni poslanik rekao za svog kolegu da je kleptoman, da ima švalerku, da bije ženu, onda bi to bilo iznošenje činjenica iz ličnog života. Ako narodnom poslaniku drugi narodni poslanik zameri što ne sedi kada je neka važna tema na dnevnom redu, odnosno stalno je, jer je sve što se ovde dešava važno, onda to nikako ne može da se tumači kao iznošenje činjenica iz ličnog života. U predlogu ovog poslovnika najgrublje je prekršen član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, kada ste napisali da narodni poslanik mora lično da podnese ostavku pre isteka mandata, a u članu 102. Ustava Republike Srbije jasno i glasno piše da to može da uradi i ovlašćeni predstavnik političke partije kojoj narodni poslanik pripada. Interesantno nam je i ovo skraćeno vreme za tzv. evropske zakone. Volela bih, gospodo iz vladajuće koalicije, da nam najpre kažete ko vas to požuruje u EU? Čujete li vi Angelu Merkel, čujete li vi ove koji kažu da nema više proširivanja EU? Vidite li ovaj haos u Grčkoj kao članu EU? Da li u takav haos hoćete da uvodite građane Srbije, čak i kada bi neko hteo da nas primi u EU ili hoćete u ovu EU, čiji su parlamentarci pre nekoliko dana doneli odluku da nateraju i onih pet zemalja EU, koje nisu priznale lažnu državu Kosovo, da je priznaju? Hoćete da donosite zakone, i to u skraćenom vremenu, da bismo što manje mogli da skrećemo pažnju građanima Srbije o pogubnosti EU? Kako ćemo mi, gospodo, da predstavljamo građane Srbije, prema ovom vašem restriktivnom poslovniku, kad mi nemamo mogućnosti, a imamo obavezu da sa ovog mesta iznosimo političke stavove svojih partija i imamo obavezu da iznosimo stavove građana sa kojima kontaktiramo? Mi to, nažalost, po ovom poslovniku ne možemo. Kako mi da obavestimo građane Srbije da se protiv našeg predsednika vodi hajka, da Zagorka Dolovac ne želi da odgovori na pitanja, odnosno da ustanovi kome to Vojislav Šešelj preti, kako je to Vojislav Šešelj mogao da pošalje poruku iz Haškog tribunala, kada će i da li namerava da natera Aleksandra Vučića da u krivičnom postupku kaže kad je on to doneo neku ceduljicu kojom je Vojislav Šešelj naredio nečije ubistvo i čije ubistvo? Imamo potrebu da iznesemo stav svoje političke partije, recimo, da najoštrije osudimo Borisa Tadića zašto je 11-og bio u Srebrenici, zašto se nije pojavio juče u Kravici i Bratuncu. Kako mi to sad možemo da kažemo na osnovu ovog poslovnika? Kako možemo da kažemo da je juče kolegu Nemanju Šarovića na granici zaustavila naša srpska policija, da je jedva prošao granicu, da je morao da odgovori na pitanje da li su ljudi koji sede s njim u automobilu takođe radikali, da su insistirali da im pokaže diplomatski pasoš ako hoće da pređe u Republiku Srpsku? Kako da kažemo da smo mi juče imali velikih problema i da smo maltretirani u Bratuncu zato što nisu dozvolili simpatizerima i članovima SRS da se tamo pojave sa majicama na kojima je lik Vojislava Šešelja? Kako da kažemo da smo mi, narodni poslanici sa diplomatskim pasošima, jedva uspeli da se probijemo pored gomile policajaca da bismo položili venac, zbog čega smo i otišli u Bratunac, za razliku od Borisa Tadića, koji je bio u Srebrenici da se pohvali da će uhapsiti Ratka Mladića, pa kad ne može Ratka Mladića, može, pišu danas novine, da preti zatvorom Bosi Mladić, jer su bože našli neko oružje, iako ga osam godina traže u njenoj kući, pa su ga baš našli pred Tadićev odlazak u Srebrenicu, da može da se pohvali da je bar nešto uradio na slučaju Mladić. Mi smo juče u Bratuncu uspeli na jedvite jade da raširimo dva 30 metara dugačka transparenta. Na jednom je pisalo "Srpska nije genocidna", na drugom "Tadić nije Srbija". Imali smo velikih problema da to uradimo i želimo to da podelimo sa građanima Srbije, sa građanima Republike Srpske, koji prate rad ovog parlamenta, i želimo da upozorimo ministre u Vladi Republike Srbije, kada o tome govore, kada pregovaraju o nekakvim bilateralnim odnosima, da se sete i toga. Ovo sve iznosim kao primer kako mi više nećemo moći ovakve stvari, koje su neophodne za rad parlamenta, da iznosimo pored ovakvog poslovnika. Kako mi da kažemo da Saša Janković nema pravo, kao zaštitnik građana, da menja pravopis i uvodi ustaški, hrvatski novogovor u srpski jezik i da mene natera da vama, gospođo predsedniče parlamenta, kažem da ste predsednica? Niste, vi ste predsednik. Dakle, potpuno su uništena prava narodnih poslanika i prava koja mi kao parlament ovde moramo da imamo. Suština je da su narodi poslanici, da su mediji, da je pravosuđe, narodni poslanici skupštinske većine, mislim da ste vi najbukvalniji Tadićevi podanici. Da nije tako, recimo, juče bi mediji objavili nešto vezano za događaje iz Bratunca, o kojima sam malopre govorila. (Predsednik: Vreme.) Molim vas, samo još jednu rečenicu. (Predsednik: Dosta dugo ste govorili mimo dnevnog reda.) Izvinite, nisam, samo sam navodila primer šta će značiti restriktivan poslovnik. Dakle, još samo jedna rečenica. Ovaj parlament je već godinu i po dana neregularan zahvaljujući poslovniku i poslaničkoj većini koja je dozvolila krađu mandata SRS.
Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Nova Srbija, LDP, SPS-JS, DSS – Vojislav Koštunica, SNS, ZES i SRS. Takođe vas obaveštavam da će sednica Odbora za saobraćaj i veze biti održana u 14.00 časova, u sali I, u Domu Narodne skupštine. Određujem pauzu u trajanju od 60 minuta. Nastavljamo rad u 14.50 časova. Prvi govornik je gospodin Đorđe Milićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, prema redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu Poslovnika Narodne skupštine. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Đorđe Milićević, posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku najpre želim da kažem da poslanička grupa SPS-JS u načelu podržava Predlog poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, jer smatramo da on odgovara na osnovne zahteve koje treba da ostvari parlament kao najviši organ zakonodavne vlasti. Tu pre svega mislimo na efikasnost, demokratičnost i javnost u radu. Smatramo da će predloženi poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije omogućiti još efikasniji rad parlamenta, da će zapravo omogućiti jedan kvalitativan pomak u radu parlamenta, ali želimo da verujemo da će obezbediti i kontrolnu i nadzornu ulogu najvišeg zakonodavnog tela. Inače, kada je reč o radu Republičkog parlamenta, s obzirom da je ovo vrlo često tema u javnosti, želim da kažem da – za razliku od vremena kada smo objektivno bili u raskoraku između onoga što parlament mora i treba da čini i radi, mislim na donošenje zakona koji su uslov nastavka reformi i kada je reč o ekonomskim i socijalni pitanjima, i kada je reč o evropskim integracijama i onoga što se u tom trenutku dešavalo, a svodilo se na široko tumačenje tadašnjeg postojećeg poslovnika o radu – mi danas, nakon usvajanja imena i dopuna poslovnika o radu Republičkog parlamenta imamo jedan efikasan Republički parlament. Ne želim da govorim o broju usvojenih zakona, podzakonskih akata, propisa, dekleracija, ali potpuno je jasno da je parlament nametnuo jedan tempo izvršnoj vlasti, što je izuzetno važno. Dakle, naša je ocena da Republički parlament danas radi u interesu građana Srbije, ostavljajući naravno prostora da se jakomargumentovanom kritikom opozicija osvrne na sve društveno-političke i ekonomske probleme. Imajući pre svega na umu izrečene konstatacije, mi zaista želimo da verujemo da će Predlog poslovnika o radu biti još jedan korak dalje, korak napred u smislu efikasnijeg rada, a u kontekstu realizacije onih osnovnih i suštinskih zadataka i ciljeva najvišeg zakonodavnog tela, i kada je reč o harmonizaciji zakonodavstva sa EU, i kada je reč o donošenju zakona koji će biti podrška ekonomskoj i socijalnoj politici koju u ovom trenutku vodi Vlada RS. Ono što takođe želim da kažem jeste da predloženi poslovnik o radu Republičkog parlamenta svakako ne šteti, ne remeti, ne uskraćuje demokratsko sučeljavanje mišljenja u parlamentu. Naravno da nisu ni na koji način, naše je mišljenje, ugrožena prava opozicija, kao ni ravnomerno učešće svih relevantnih političkih činilaca u radu Republičkog parlamenta. S druge strane, naravno da nije isključena javnost u radu. Mislim da je predloženi poslovnik, kao što je gospodin Petronijević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe rekao – nema idealnog Poslovnika. Ali, naše je mišljenje da predloženi Poslovnik predstavlja jednu meru između efikasnijeg rada parlamenta, s jedne strane, i poštovanje prava svakog poslanika i pozicije i opozicije, sa druge strane. Verujemo da će i parlamentarna većina i opozicija moći da obave svoju ulogu, s tim što naravno uvek treba imati na umu da je naša odgovornost pred građanima zajednička i ogromna. Odgovornost za funkcionisanje parlamenta jeste i na poslanicima pozicije i na poslanicima opozicije. Zato želim najpre da izrazim žaljenje što u izradi ovog teksta nisu učestvovali predstavnici svih relevantnih političkih činilaca na političkoj sceni Srbije, alisam ubeđen da ćemo kroz raspravu imati prilike da zajednički sagledamo i uvažimo sve argumentovane i opravdana sugestije i predloge, i želim da verujem da ćemo nakon završetka rasprave postići jedan širi konsenzus oko ovog izuzetno važnog akta za funkcionisanje Republičkog parlamenta. Takođe, treba istaći da je tekst predloženog poslovnika, to je već između ostalog i rečeno, u skladu sa Ustavom i Zakonom o Narodnoj skupštini. Zapravo, Predlog Poslovnika, kao što je između ostalog rečeno, nudi brojne novine, ali zadržava i sve ono što se kroz izmene i dopune postojećeg poslovnika o radu Republičkog parlamenta pokazalo kao pozitivno i efikasno u praksi, odnosno u radu parlamenta. Moram još jednom da kažem da mi podržavamo intenciju kada je reč o funkcionisanju parlamenta da se akcenat stavi na radu u odborima i to smo vrlo jasno rekli tokom rasprave o zakonuo Narodnoj skupštini. Želimo da verujemo da polazeći od ovog cilja, objedinjavanjem sadašnjih odbora koji se bave shodnom tematikom umesto postojećih trideset imamo u ovom predlogu 20 skupštinskih odbora. Slažem se sa konstatacijom da trenutno ima odbora koji rade mnogo, ali i onih koje se retko ili prosto nikako ne sastaju. Naravno da verujemo da, i pored smanjenja radnih tela, parlament će novim poslovnikom o radu ostvariti sve zakonom i Ustavom predviđene funkcije, i zakonodavnu, i kontrolnu i izbornu. Smatramo da još jednom možda treba razmotriti predlog, pre svega zbogvažnosti i značaja odbora, da umesto predloženog Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo imamo dva odbora, odnosno kao i do sada Odbor za ustavna pitanja i Odbor za zakonodavstvo. Veoma je važno da će predsednik parlamenta predlagati godišnji plan rada Skupštine polazeći od godišnjeg programa Vlade i obaveza Narodne skupštine, naravno u skladu sa zakonom, i to je predviđeno ovim Predlogom poslovnika o radu. Ovim predlogom tehničke izmene zakona obavljaće se po skraćenom postupku, odnosno članom 95. jasno je precizirano na koje predloge, na koja akta se može odnositi skraćeni postupak. Naravno, što takođe treba istaći, što je veoma važno, jeste da Predlog poslovnika predviđa tematske sednice na aktuelnu temu kroz poslanička pitanja, a naravno ostaje i dalje aktuelna mogućnosti direktne komunikacije sa predstavnicima Vlade u kontekstu postavljanja poslaničkih pitanja predstavnicima Vlade svakog poslednjeg četvrtka u mesecu. Verujemo da će Predlog poslovnika ojačati kontrolnu ulogu parlamenta i da će obezbediti bolji nadzor nadradom Vlade RS i ministarstava. Ono što nije definisano Poslovnikom i što se u neku ruku i danas karakteriše kao politički stav jesu dužnosti poslanika na stalnom radu u Skupštini. Smatramo da bi to možda tokom rasprave u načelu, raspravu u pojedinostima još jednom trebalo razmotriti, jer sankcije za nedolazak na sednicu ne postoje, osim suda građana na izborima. Kada već govorimo o sankcijama, smatramo da takođe još jednom treba razmotriti član 114. Dakle, reč je o novčanim kaznama, jer zaista postavlja se pitanje kako, shodno članu 114, kazniti nekoga ko nema novčanih primanju u Republičkom parlamentu. Na samom kraju još jednom, dakle, želim da ponovim, u načelu poslanička grupa SPS – JS podržava Predlog poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije i verujemo da će predloženi poslovnik unaprediti formu dijaloga u parlamentu.
Osam minuta i 15 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Srđanu Spasojeviću, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do završetka jedinstvenog pretresa tačke dnevnog reda koja je trenutno predmet našeg rada. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, posle njega narodni poslanik Radovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, pred nama je dakle predlog novog poslovnika kojim praktično mi uređujemo ovo naše dvorište u kome radimo i predstavljamo građane Srbije. Mora se reći i to da u članu 1. prethodnog poslovnika postoje određena prava i dužnosti narodnih poslanika, imam utisak da se i ovim poslovnikom mnogo više govori o dužnostima narodnih poslanika nego o njihovim pravima. Kada krenemo da govorimo o novom poslovniku, samo ću kratko podsetiti na mali istorijat, na poslednje dve godine koje su dovele do izrade predloga onog prethodnog poslovnika, Zakona o Narodnoj skupštini i ovog sada poslovnika. Septembra 2008. godine predsednik Narodne skupštine formirao je Radnu grupu za izradu Poslovnika i bio sam učesnik te radne grupe, kao i Radne grupe za izradu Zakona o Narodnoj skupštini. Moramo pred građanima Srbije sada da kažemo da je i opozicija i pozicija veoma korektno učestvovala u tom radu do 2009. godine i tri-četiri meseca intenzivno se radi u jednoj dobroj i konstruktivnoj atmosferi. Onda je nastala jedna pauza koju su mnogi prozivali, zašto se ne radi Zakon o Skupštini, zašto nema Poslovnika, i to je tako trajalo mesec-dva i onda na opšte iznenađenje svih narodnih poslanika opozicije, u februaru 2009. godine, lex specialis, poslovnik o radu, koji je bio sastavljen ne znam gde, ne znamo ko ga je napravio, ali ne i ta Radna grupa. S obzirom da se tu radilo na takav način, mi smo praktično u daljem radu i Zakon o Narodnoj skupštini i novog ovog poslovnika samo delimično poneki put učestvovali da praktično vidimo šta to vladajuća većina priprema i radi. Podsetiću vas da je napravljen i obrnuti redosled – Ustav i zakon kažu da se prvo donosi Zakon o Narodnoj skupštini, a onda poslovnik o radu. Praktično imamo situaciju da je jedan Poslovnik donet, pa je donet Zakon o Narodnoj skupštini, a sada ćemo da ispoštujemo neku situaciju da zadovoljimo sve te zakonske forme. Prava narodnih poslanika, naročito opozicije, u ovom parlamentu tim poslovnikom, lex specialis, 2009. godine su uskraćena. Vreme obraćanja je po amandmanima sa 15 minuta svedeno na dva minuta. Postoje indicije da su i ovim poslovnikom hteli još da nas redukuju. Međutim tu su se umešali predstavnici međunarodnih organizacija koji su rekli da bi to bilo ispod svakog nivoa, pa se prešlo na ovakve stvari. Da sada kažem nekoliko reči o ovom poslovniku. Pre svega, to da li će biti 30 ili 19 odbora, to je stvar i za neki budući saziv Narodne skupštine, što se ovde govori jasno u ovim prelaznim i završnim odredbama, ali kada sam bio na jednoj od tih grupa, doduše u kratkom periodu, insistirao sam prilikom izrade Poslovnika da se ne ograničava samo vreme narodnim poslanicima nego da se i ministrima koji dolaze u ovu skupštinu ograniči vreme. Neprihvatljivo je, osim uvodne reči koju ministar može da ima, i to treba ograničiti, postoje zemlje u EU koje tako nešto imaju, ministri mogu da imaju uvodnu i završnu reč, neka to bude po 20 minuta, ali je neprihvatljivo da se u direktnoj raspravi, kada šefovi poslaničkih grupa ili poslanici uđu u dijalog sa ministrom, poslanik može tri minuta da se obrati po nečemu, a da ministar ima bezgranično pravo vremensko, što služi najčešće i za neku ličnu promociju, stranačku promociju itd. Moramo jasno građanima Srbije reći da su ministri ovde došli u dom koji ih je birao i ne može ministar da ima potpuno veća prava nego što imaju narodni poslanici. Ako hoćemo i po narodnoj – ministar je ministar, u redu je da bude i to duplo vreme, tri pa puta dva, to je šest minuta, ali nikako da se to svede na neku diskusiju od 14, 17, 20, 25 minuta. Ovde se govori i o sankcijama narodnim poslanicima. Tu ništa nije izmenjeno, samo što je vezano za procente, a ne za fiksni deo. Trebalo je razmisliti i o tome da li i ministri treba da budu kažnjeni za neko svoje postupanje. Prisutni smo mi ovde dve-tri godine i možemo da kažemo da tu često ima uzajamnih uvredljivih reči. Prema tome, mislim da takav zaštitnički odnos prema Vladi ne bi smeo da bude. Ne kažem da poslanici treba da vređaju ministre, ali mislim da tu mora da postoji uzajamni korektan odnos. Imali smo situaciju kada je jedan od ministara istrčao sa svog mesta i najbrutalnije izvređao jednu našu poslanicu. Tu nije bilo nikakve sankcije. To bi bilo ono što sam želeo da kažem kada je u pitanju ovaj poslovnik. Nisu osnovane kritike da opozicija nije učestvovala u radu. Jeste, ali onog momenta kada je napravljen faul sa ovim lex specialis-om iz 2009. godine, onda je to izgubilo svaki smisao.
Iskorišćeno je sedam minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović.
Gospodo predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, u danu za glasanje kada se budemo izjašnjavali o predlogu ovog poslovnika narodni poslanici LSV se nadaju da ćemo zaokružiti pre svega normativno, pa onda i stvoriti preduslove narednom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije da može raditi u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini. Ipak, kod nekih narodnih poslanika ostaje žal za propuštenom prilikom da se Narodna skupština bolje pozicionira, pogotovo u odnosu na izvršnu vlast, ali biće prilike, ovaj proces je tek počeo. Ovlašćeni predlagač ovog poslovnika nije želeo da duži, te stoga nije spominjao rad prethodnih radnih grupa koje su takođe radile na predlozima poslovnika Narodne skupštine. Vidimo da je donekle rad ove poslednje radne grupe bio olakšan jer se s pravom pošlo od nekih ranijih verzija predloga ovog poslovnika. Ovaj saziv Narodne skupštine će ostati upamćen i po tome da je smogao snage da prihvatanjem izmena svog poslovnika umnogome popravi isti. Nije davno bilo da se rad Narodne skupštine blokira famoznim članovima 225. i 226. ili podnošenjem hiljade amandmana na jedan zakon od strane samo jedne poslaničke grupe. Danas još uvek neki u ovom domu sa žaljenjem spominju ova vremena, a mnoge od nas je bilo sramota takvog rada Narodne skupštine. Atmosfera u današnjoj raspravi nije zategnuta i odvija se onako kako treba. Zato što je to postala praksa u našem radu, a i stoga što će novi poslovnik, kada se prihvati, biti primenjivan tek od narednog saziva Narodne skupštine Republike Srbije. Dok god bude parlamenata biće i borbe između vlasti i opozicije. Prvi bi da se rad u skupštinama obavlja sa što manje štete po vladajuću strukturu, a drugi bi da govore što god i koliko god žele. Možda činjenica da kada budemo počeli primenu ovog poslovnika, ako ga usvojimo, danas ne znamo ko će biti vlast, a ko opozicija, daje za pravo da tvrdimo kako je ovom predlogu pronađena mera ako ona i postoji u tome ko i na koji način treba da govori u ovom domu. Nikada, a možda i nigde to nije idealno, ali stalno treba unapređivati svoj rad i na taj način što će se iznalaziti formula za meru potrebne rasprave u Narodnoj skupštini. Broj ruku u Narodnoj skupštini ne daje nikome za pravo, pa ni vladajućoj većini, da ospori pravo i uskrati mogućnost opoziciji da iskaže sebe i održi potreban balans snaga kako bi zakoni i sve ono što radi Narodna skupština bilo na nivou koji se ne samo očekuje od nas, već je i potreban našem društvu. Svi koji su do sada govorili o delu Predlogu ovog poslovnika koji razrađuje rad odbora, ako ga nisu hvalili nisu ni imali ozbiljne primedbe. Držim da je dobro rešenje sa brojem predloženih odbora, odnosno da su poneki dosadašnji dobro spojeni. Ovde želim da istaknem svoje zadovoljstvo što je preovladavalo uverenje da nam je potreban Odbor za dijasporu i odnose sa Srbima van Srbije, jer je o ovome i bila dilema. Ideja da jedan narodni poslanik može biti član samo jednog odbora po meni nema ni u čemu utemeljenje. Pitanje je da li bi mogla i da zaživi, jer predsednik Narodne skupštine i po ovom novom predlogu ima više zaduženja u odborima. Znači ne bi bilo moguće da se realizuje da je jedan narodni poslanik član samo jednog odbora. Između ostalog, ne smeta mogućnost da narodni poslanici mogu biti članovi više odbora. Ovaj predlog poslovnika normalno ima i slabijih rešenja. To je uglavnom kada govori o onom što sada nismo imali regulisano, kao na primer o korišćenju vremena narodnih poslanika u radu odbora. Tu mislim na onaj deo o prenosu vremena. Šta se dešava u slučaju kada jedna poslanička grupa ima više članova odbora, koliko vremena može da se prenese na onoga ko će da govori itd? Bitno je da uočimo, nedostatak regulisaćemo. Imamo ubuduće mogućnost da za dva zamenika generalnog sekretara kažemo da im prestaje mandat kada se izabere novi. Šta ako smo imali dva a izaberemo jednoga: kome će prestati mandat? Budžet Skupštine je još uvek tabu tema. Propuštamo priliku da ga približimo onome zbog čega je insistirano na njemu, to je rad u Narodnoj skupštini. U njoj njenu funkciju obnašaju pre svega ili isključivo narodni poslanici. U tome im pomažu zaposleni. Kod budžeta ispade da to nije tako. On je i dalje daleko od narodnih poslanika i daleko od mogućnosti da svako za svoj rad ima određena sredstva s kojima će raspolagati i odgovarati za utrošak istih. Ovakva rešenja su prisutna u većini parlamenata, čiji rad ocenjujemo daleko boljim od našeg. Ne bih da ostane da niko nije rekao, ali gramatičke i slovne greške će se recenzijom ispraviti nakon donošenja predloženog poslovnika, ali treba da znamo da sve te greške koje dođu pred nas i pred javnost govore dosta o našem radu i o tome da nam fali ponešto pre nego što izađemo sa predlozima i pred Narodnu skupštinu i pred sve naše građane. Evidentno je, to će predsedavajuća najbolje da oceni, da su u radnoj grupi za izradu ovog predloga poslovnika učestvovali uglavnom muškarci. Nismo našli za shodno makar u obrazloženju da kažemo da sve ono što je napisano u muškom rodu može da se primenjuje i u ženskom. Prilika je možda to da popravimo i da ne dužim, po Ligi socijaldemokrata Vojvodine ovaj predloženi poslovnik je više nego dobar i u danu za glasanje ćemo biti za njega.
Sedam minuta i 25 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, a posle njega narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da, najpre, izrazim nezadovoljstvo što ovoj raspravi ne prisustvuje niko od ljudi koji su predložili ovaj poslovnik. Nema kolege Ristića, nema kolege Konstantinovića, nema šefa poslaničke grupe gospođe Nade Kolundžije. Postavljam pitanje, s kim mi vodimo polemiku i ko to treba da uvaži ili ne uvaži naše argumente za i protiv ovog poslovnika? Dozvolite mi sada, kao nekom ko se bavi istorijom i teorijom prava, da kažem nešto više o nečemu što se zove odlična poslovnička rešenja. Citiraću pojedine članove. "Odlučivanje u pitanjima odbora vrši se na sednici na kojoj mora biti prisutno više od polovine članova. U suprotnom, ukoliko nije obezbeđen dovoljan broj članova, odlučivanje se odlaže za narednu sednicu". Odlično rešenje. "Kad odbor završi pretres na sednici, on bira izvestioca koji će podneti Skupštini izveštaj o radu. Budžetski odbor može izabrati i više izvestilaca. Ukoliko se odbor u radu podeli na većinu i manjinu, i jedna i druga strana bira svog izvestioca koji Skupštini podnosi izveštaj." Odlično rešenje. "Svaki poslanik ima pravo postavljanja pitanja ministrima i to na početku svake skupštinske sednice. Nakon odgovora nadležnog ministra, onaj ko je postavio pitanje ima pravo da govori, a svaki poslanik ima pravo interpelacije." Takođe, odlično rešenje. "Vlada je dužna odgovoriti na postavljena pitanja i interpelacije. Ako ministar ne može odmah označiti dan kad može odgovoriti, dužan je da to učini najkasnije za pet dana, uz ograničenje da ministar na svaku interpelaciju mora odgovoriti i Skupština doneti odluku u toku istog saziva." Odlično rešenje. "Skupština ima pravo istrage u izbornim i administrativnim pitanjima. Skupštinski odbor koji vodi istragu izjednačen je sa organima sudske vlasti, jer ima sva prava kao i istražne sudije: pravo ispitivanja lica protiv kojih se vodi istraga, pravo pozivanja i saslušanja svedoka veštaka, pravo proučavanja dokumenata". Šta su rekli stručnjaci za ustavno pravo i teoriju države i prava. Zaključak može da se sažme da je u kontekstu duha Ustava i intencija Ustava, da se išlo na ograničavanje moći brojčano najjače partije i na onemogućavanje njenog dugogodišnjeg boravka na vlasti. Dakle, zaštita manjine koja treba da spreči bahatost većine. Šta je onda sporno? Sporno je to što su to odredbe Zakona o poslovnom redu u Narodnoj skupštini iz 1889. godine. Naravno, komentare su dali Slobodan Jovanović i veliki umovi naše pravne i političke misli. To je onaj komentar koji sam malopre citirao. Hajde sad da vidimo šta je ono ukratko što smo znali 1889. godine, a što predlagači sada ne znaju. Na primer, videli smo kakva su ovlašćenja i kakve mogućnosti imali odbori po tom Zakonu o poslovnom redu, sad imamo to da je suprotna elementarnim pravilima pravnog sistema odredbe iz člana 23. stav 2. Predloga, po kojoj se odbor može konstituisati u nepotpunom sastavu, a da se onda taj sastav smatra punim sastavom u smislu utvrđivanja kvoruma za odlučivanje. Ono što je pre 130 godina bilo normalno, sad izgleda nije. Bilo bi mi potrebno mnogo vremena, a naša poslanička grupa ga nema previše, da sve svoje impresije, kao nekog ko pretenduje da poznaje teoriju i istoriju prava, ovde iznesem. Zato ću ukratko preći samo preko svog koncepta. Šta treba, na primer, reći o suviše restriktivnim odredbama o ograničavanju vremena trajanja diskusije na sednicama odbora Narodne skupštine, a naročito ograničenje učešća u raspravi drugih narodnih poslanika koji nisu članovi konkretnog odbora? Videli smo kakva prava i obaveze imaju odbori po Poslovniku iz 1889. godine. Takođe je besmislena i neobavezujuća formulacija iz člana 151. stav 3, gde se u obrazloženju Predloga zakona kaže – može da sadrži i analizu efekata propisa. Šta to znači može? Šta će takva besmislena odredba u ovom članu predloženog poslovnika? Nešto što spada u kategoriju pitanja, interpelacije i istrage, o čemu sam malopre govorio. Postavljanje poslaničkih pitanja Vladi svakog poslednjeg četvrtka u mesecu se za nešto više od godinu dana primene nažalost pretvorilo u farsu. Vlada je u nekoliko navrata potpuno ignorisala svoju obavezu prisustvovanja sednici, a odgovori na pitanja su po pravilu bili bledi, površni i najčešće se nisu odnosili na konkretno pitanje koje je narodni poslanik postavlja. Na kraju, da postavim i pitanje zbog čega nije prihvaćen argumentovani predlog LDP u vezi Odbora za praćenje procesa stabilizacije i pridruživanja? Kolega Ivan Andrić je o tome detaljno govorio, argumentovano i sa pravničkim i sa logičnim argumentima. Mi nismo dobili nijedan argument za neprihvatanje predloga LDP. Pri tome, ne mislim samo na pravničke argumente, već na argumente logike i zdravog razuma. Logični zaključak je da se radi ili o sablažnjavajućem neznanju ili o zloj nameri. I jedno i drugo je skandalozno. Na kraju bih dodao da je ovakav pristup samo još jedan od koraka ka favorizovanju izvršne vlasti i ka ambisu koji se zove inferiorni parlament kao pevačko društvo. Hvala na pažnji.
Iskorišćeno je osam minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, a posle njega narodni poslanik Konstantin Samofalov. Mnogo je efikasnija poslanička jedinica kada se stavi poslanička kartica, mnogo bolje radi. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, pred nama je Predlog poslovnika, nažalost ponovo predložen na jedan pogrešan način. Neophodno je da podsetim da je Radna grupa radila na izradi poslovnika negde do februara valjda prošle godine, kada je njen rad prekinut bez obrazloženja i kad je vladajuća većina tada usvojila izvesne izmene i dopune Poslovnika. Kada se ponovo skupila Radna grupa da radi na ovom poslovniku, DSS je tražila i na sastanku Radne grupe, a i napismeno od predsednice Skupštine da nam se objasni kakve su namere. Da li je namera da se donese jedan dobar poslovnik opštim konsenzusom svih političkih stranaka u parlamentu, što je po mom dubokom uverenju opravdano? Ne vidim nijedan razlog da bi bilo koja politička partija mogla da ima nešto protiv efikasnog rada Skupštine ili protiv iskorenjivanja raznih bezobrazluka, vređanja i svega onoga što ne treba da bude u parlamentu, što se reguliše poslovnikom. Dakle, postoje svi uslovi da se svi razumni predlozi koji dolaze od strane poslaničkih grupa mogu usvojiti. Ili se ima namera, a tako je ispalo, da se opet donese poslovnik tako što ćemo se ovde preglasavati, što će poslovnik biti usvojen sa 127 glasova i onda će to biti poslovnik ne parlamenta, nego poslovnik vladajuće većine? Kako se, hvala bogu, većine u našem parlamentu menjaju, to samo po sebi znači da će onda neka sledeća većina, poštujući tako uvedenu lošu praksu, verovatno opet tako na preglasavanje donositi poslovnik. Za one koji su skeptični prema mogućnosti da se donese poslovnik opštim konsenzusom, podsetiću, svojevremeno u saveznom parlamentubio sam predsednik parlamenta, doneli smo poslovnik jednoglasno. Glasala je zajednički čak i crnogorska vlast i opozicija, i naravno vlast i opozicija koja je stigla iz Srbije. Ima ovde svedoka. Jednoglasno je usvojen poslovnik. Rasprava je trajala deset minuta ukupno. Dakle, može to da se uradi, samo se to nažalost nije htelo. Mi nismo pisali amandmane na poslovnik. To je potpuno besmisleno. Odmah da vam kažem, najdobronamernije da se dobro obradi ovaj poslovnik trebalo je napisati oko 120 amandmana, a od toga oko 30 suštinskih amandmana. Nemam naravno vremena da o svemu govorim, ali pomenuću samo nekoliko stvari. Prvo, neophodno je, a nije urađeno, da se u poslovnik unese obaveza da svaki zakon kojeg predlažu ovlašćeni predlagači, a to je Ustavom definisano, mora doći na dnevni red Skupštine u nekom razumnom vremenu. Naravno, to povlači za sobom i obavezu da se predlagač zakona ograniči u vremenu za diskusiju, jer bi u suprotnom neko mogao da obrazlaže zakon tri meseca. To bi naravno važilo i za poslanike, i u slučajevima kada je Vlada predlagač. To nije urađeno. Dalje, propuštena je prilika da se, lično mislim, bolje uredi rad po tačkama dnevnog reda. Za mene je potpuno loše ovo što sada imamo i što se zadržava u Poslovniku, a to je da prvo raspravljamo 30 tačaka u načelu, a onda krenemo da raspravljamo o svih tih 30 tačaka u pojedinostima. Bilo bi mnogo logičnije i razumnije da se raspravi neki zakon u načelu i da se odmah posle toga, dok je tu još ekipa predlagača, raspravlja i u pojedinostima. Da ne kažem da bi bilo onda uputno da se umesto jednog dana za glasanje uvede više dana za glasanje, sa pravom predsedavajućeg da ako želi može posle svake tačke da obavi glasanje ili posle pet završenih tačaka da obavi glasanje, pa onda da ide dalje. To bi bilo, na primer, razumno. Mnogo ima odredbi koje ništa ne znače jer se navede – po pravilu je tako i tako, e onda se još navede mogućnost kojom praktično ne morate taj član. Na primer, radno vreme Skupštine. Kaže – Skupština radi utorkom, sredom i četvrtkom od 10.00 do 18.00 časova, ali može da radi praktično, prema onome što dalje piše, svakog dana od šest ujutru do šest ujutru sledećeg dana.Praktično bez ikakvog ograničenja, bez ikakvih uslova kad može, kad ne može itd, što mislim da nije dobro. Konačno, moram nažalost da kažem, nisam verovao da ćemo deset godina posle 2000. godine morati ponovo da se borimo za demokratska pravila igre. Ovo ovde što ste nam predložili nisu demokratska pravila igre. Meni je strašno žao zbog toga. Možete da me demantujete samo tako što ćete povući ovaj predlog, što ćete napraviti komisiju od po jednog predstavnika svih poslaničkih grupa. Evo, javno se prijavljujem da vodim tu komisiju i da dođemo do predloga poslovnika koji će ovde biti usvojen konsenzusom. Znam da to ne odgovara mentalnom sklopu nekih koji su ovaj poslovnik pisali, ali bojim se da je to jedini način.
Šest minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov, posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsedavajuća, u svom izlaganju ću se ograničiti isključivo na predlog odredbi novog poslovnika koje se odnose na Odbor za odbranu i bezbednost. Naime, većina članova našeg odbora je u poslednje dve godine dosta vremena provela analizirajući moguća rešenja za najbolji način funkcionisanja ovog veoma važnog odbora. U tu svrhu smo kroz saradnju i sa Organizacijom za evropsku bezbednost i saradnju, ženevskim Centrom za demokratsku i civilnu kontrolu oružanih snaga organizovali niz savetovanja i seminara. I neki od kolega iz opozicije, konkretno i kolega Jadranko Vuković, bili su deo ovih delegacija, recimo, u Berlinu, gde smo imali priliku da se upoznamo upravo sa načinom na koji nemački parlament kontroliše sektor bezbednosti. I tu smo razmatrali sva moguća rešenja, jer mislim da će se i ostale kolege iz ovog odbora, koji su sada u sali, složiti oko toga, tu su i gospodin Markićević i gospodin Delić, veoma je teško da odbor od 17 članova pokriva čitav sektor bezbednosti – i vojsku, i policiju i sve službe bezbednosti. U nekim državama postoji ovakva praksa. Međutim, bili smo takvog mišljenja da to nije najbolje rešenje za Srbiju i upravo zbog toga smo došli do predloga da se Odbor za odbranu i bezbednost podeli na dva dela i ta izmena bi trebalo da stupi na snagu nakon narednih izbora. Ove dve godine ćemo iskoristiti da se najbolje pripremimo za ovu veoma značajnu promenu. Prvi odbor na koji će postojeće telo da se podeli jeste odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Imaćemo 17 članova koji će biti fokusirani na jedno od najvažnijih pitanja za svaku državu, a to je odbrana zemlje, naravno, i na pitanja vezana i za vojsku i za policiju. Tu smo predvideli nekoliko novina. Navešću samo dve. Prva se odnosi na veoma precizno definisanje uloge odbora u razmatranju predloga za upućivanje pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalne operacije van granica Srbije. O tome se dosta govorilo poslednjih nedelja. Imali smo pre nekih mesec dana na dnevnom redu i godišnji plan o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. Videli smo pre neki dan da je i ministar Dačić primio ljude koji idu u humanitarnu misiju na Haitiju. Ovo je jedno veoma važno pitanje i značajno je da se ono reguliše novim poslovnikom. Sa svojim kolegom Šerifovim sam podneo jedan amandman kojim se ovo pitanje dodatno precizira. Videćete tekst tog amandmana i na taj način to u potpunosti usklađujemo sa postojećom zakonskom regulativom. Takođe, važna izmena u odnosu na prethodni poslovnik jeste da će ovaj odbor, pored toga što razmatra i strategiju odbrane, razmatrati i strategiju nacionalne bezbednosti. Bitno je da se to navede u ovom poslovniku, jer je strategija nacionalne bezbednosti krovni strateški dokument iz kojeg proizilaze svi ostali – i strategija odbrane i strateški pregled odbrane, koji usvaja Vlada Srbije. Strategija o nacionalnoj bezbednosti će od sada biti razmatrana prema amandmanu koji smo podneli. Nadam se da će biti usvojen. U tom slučaju, biće razmatrana i ona na odboru za odbranu i unutrašnje poslove. I drugi odbor koji se formiraprema novom poslovniku jeste odbor za kontrolu službi bezbednosti. To će biti najmanji odbor koji postoji u Narodnoj skupštini. Imaće devet članova, za razliku od svih ostalih koji imaju 17. Na taj način formiramo jedno specijalizovano telo koje će se isključivo baviti ovom veoma važnom tematikom, civilnom kontrolom i BIA, i VOA i VBA. Umesto rešenja iz starog poslovnika, gde se veoma kratko navodi da odbor samo kontroliše rad službi bezbednosti, imamo vrlo precizno definisane u ovom poslovniku nadležnosti novog odbora, a u skladu sa postojećim zakonima koji ovu oblast regulišu. Ovo je samo jedan korak u ostvarivanju pune demokratske kontrole nad radom službi bezbednosti. Naravno da se i naš parlament kao institucija tek izgrađuje, ali je taj korak veoma važan. Bili smo svedoci u proteklih nekoliko meseci intenzivne saradnje, veoma uspešne saradnje, po mom mišljenju, između Odbora za odbranu i bezbednost i svih službi bezbednosti. Konkretno su i predstavnici BIA, i VBA i VOA u više navrata dolazili i podnosili nam izveštaje o radu. Tu smo razmatrali najrazličitija pitanja, od borbe protiv organizovanog kriminala, preko potencijalnih pretnji od terorizma, do mreže vojnih izaslanstava Srbije u inostranstvu i upravo formiranje ovog novog odbora dodatno će pomoći da se ta saradnja i poverenje između Skupštine sa jedne i službi bezbednosti sa druge strane učvrsti. Na kraju bih morao da se osvrnem na komentar uvažene koleginice Radete iz SRS, koju duboko uvažavam, jer mi to i vaspitanje nalaže – uvažavajte starije od sebe, ali i zbog njenog dugog staža u Narodnoj skupštini. Ona je govorila o razlozima zbog kojih je gospodin Todorović razrešen sa mesta predsednika odbora. Tu zaista ne mogu s vama da se složim. Razlog zbog kojeg je Dragan Todorović razrešen sa ove funkcije jeste neadekvatno obavljanje funkcije predsednika odbora, potpuna zloupotreba ovog veoma važnog tela za stranačku i za ličnu promociju. Ništa od onoga što je naša ustavna obaveza, što se odnosi na civilnu i demokratsku kontrolu čitavog sektora bezbednosti mi nismo radili i upravo zbog toga su poslanici vladajuće koalicije bili prinuđeni na ovakav potez. S druge strane, mislim da dosadašnja praksa, koja nije baš praksa od nekoliko decenija, već samo od nekoliko godina, da opozicija ima mesto predsednika odbora pokazala se kao veoma loša. Taj odbor nije funkcionisao i danas smo svedoci da upravo kada je gospodin Bajatović, kao zamenik predsednika, preuzeo funkciju vršioca dužnosti Odbora za odbranu i bezbednost imamo daleko efikasniji rad. Usvojili smo sve one izveštaje koji su nam po godinu dana stajali zbog toga što gospodin Todorović nije hteo da ih stavi na dnevni red. Konačno smo ih usvojili i uspostavili adekvatnu saradnju sa svim elementima u našoj bezbednosnoj zajednici. To je još jedna od stvari o kojoj ćemo morati u budućnosti da razmišljamo, na koji način uspostavljamo praksu, ko vodi ovako važan odbor, kao što je Odbor za odbranu i bezbednost.
Sedam minuta i pet sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Vjerica Radeta je prijavljena. Nemate prava na repliku. Narodni poslanik Konstantin Samofalov je izneo stav, kao što ste i vi izneli stav, u okviru poštovanja odredbi Poslovnika, koji propisuju način ophođenja jednih sa drugima. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč … (Vjerica Radeta, sa mesta: Povreda Poslovnika) Povredu Poslovnika želite? Povreda Poslovnika, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, obraćam vam se, odnosno obraćam se narodnim poslanicima na osnovu člana 27. stav 1. tačka 3. koja vas kao trenutno predsedavajućeg obavezuje da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Kolega Samofalov malopre se bukvalno obratio meni, imenom i prezimenom, i pokušao da objasni, odnosno rekao da nisam iznela neke istinite podatke. Jesam iznela istinite podatke vezano za smenu gospodina Dragana Todorovića sa mesta predsednika ovog odbora …
Narodna poslanice, obrazloženje ne stoji u skladu sa stavom 3. člana 27. Molim vas da ne zloupotrebljavate član 100. Ako ćete obrazložiti povredu člana 27, onda obrazlažite povredu člana 27.
Povreda člana 27. je u mom skretanju pažnje vama da se ne starate ispravno o Poslovniku. Samo vas molim da mi dozvolite da obrazložim zašto to tvrdim, da biste mogli kasnije da kažete da li je Poslovnik povređen ili nije. Milim da je to apsolutno u skladu sa Poslovnikom, ovo što sam sada rekla. Da li se slažete?
Ne, ne slažem se, ne obrazlažete povredu člana 27. stav 3. i zato sam vas i prekinula i zamolila da svoje pravo da govorite o povredi Poslovnika iskoristite u skladu sa članom 100, a to je da kažete u čemu se sastoji povreda člana 27. stav 3.
U tome što niste meni, kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe, dozvolili da repliciram kolegi koji je govorio pre mene.
Narodna poslanice, pravo na repliku ne predstavlja povredu Poslovnika i ovo što ste sada učinili je ozbiljna zloupotreba prava iz člana 100. Molim vas da to ne činite. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč, posle njega narodna poslanica Nataša Vučković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pod nekim izgovorom da je donet Zakon o Narodnoj skupštini, da je promenjen Ustav, pa treba da donesemo i nov poslovnik. To bih mogao da prihvatim, da ćemo mi tehnički da uređujemo naše obaveze i nadležnosti, međutim, izgleda da je ovo samo jedan izgovor da bi se doneo još jedan poslovnik koji će i te kako da spreči opoziciju u njenom radu i da ograniči pravo opozicije na diskusiju i javnu reč. Kada je vlast dobra, nema potrebe da se opozicija ućutkuje. Može da priča koliko god hoće, može da galami po Skupštini koliko god hoće, može da ometa rad Skupštine koliko god hoće, rezultati Vlade garantuju da će na sledećim izborima ona da pobedi, bez obzira koliko se opozicija upinjala da prikaže da je Vlada neuspešna. Ovde i vidim taj razlog za donošenje jednog ovakvog poslovnika. Daleko je ovo od uspešne Vlade, a ovakav poslovnik je rezultat samovolje nekoliko ljudi iz DS i rezultat straha od opozicije. Možete da se smejete koliko god hoćete, ali iz kuhinje DS za ovih desetak godina video sam mnogo poslovnika koje ste menjali da biste sprečili opoziciju da radi svoj posao. Sećam se još vremena kada su narodni poslanici iz opozicije stajali ispred sale da ih ne bi skupštinske službe na silu uvlačile da učestvuju u kvorumu. Sećam se perioda kada su narodni poslanici morali da se potpisuju dva puta da biste im isplatili putne troškove, ujutru i popodne. Sećam se vremena kada je poslanička grupa na jedan član predloga zakona mogla da podnese samo jedan amandman i imala je pravo samo tri minuta da ga brani. O čemu vi pričate, gospodo iz DS? Sve je to bilo iz kuhinje Boška Ristića, dok je bio predsednik Administrativnog odbora. I sada ću da vam kažem, učestvovao sam u radu te radne grupe. Mnogo predloga je radna grupa prihvatila koje su predložili poslanici iz opozicije. Nijednog tog predloga nema u ovom predlogu odluke o Poslovniku Narodne skupštine. Opet je Boško Ristić napravio svoj poslovnik i opet ste vi potpisali, kao da ste ga vi pisali. Shvatam Boška Ristića i DS. Vi biste hteli da se zakoni u Skupštini donose kao što su sprovedeni izbori za nosioce pravosudnih i javno-tužilačkih funkcija – iza zatvorenih vrata, da niko ne vidi i ne zna. Tako hoćete da donosite zakone. Hajde malo da razmislimo, dame i gospodo narodni poslanici, šta je to parlament, šta znači ta reč? Govornica, mesto gde se govori i jedino mesto koje je Ustavom i zakonom predviđeno za borbu različitih političkih ciljeva i predstavljanje čiji je cilj bolji. To hoćete da ukidate da biste opstali na vlasti. Moram da vas opomenem da ste više puta donosili zakone i odluke u nadi da ćete vi da ih sprovodite, a onda ste izgubili vlast, baš zbog te svoje bahatosti i morali ste da trpite neku drugu većinu koja je primenjivala vaša akta. Nikad DS sebe ne može tako da naziva, bar dok ne izađe javno i ne kaže – pogrešili smo što smo ukinuli prenose sednica Skupštine Srbije za vreme "Sablje" i posle "Sablje". Pričate o EU. Hajde da pogledamo član 105. čuvenog Predloga poslovnika. U članu 105. stav 3. kaže: "Sa govornice u sali za sednice Narodne skupštine može da govori predsednik Republike (on je ovde gost), predsednik Vlade (takođe je gost) i druga lica po odobrenju predsednika Narodne skupštine". Da li treba narodni poslanik da moli predsednika Narodne skupštine da se obrati narodnim poslanicima licem u lice sa ove govornice? Ako ste toliki Evropejci, pogledajte Evropski parlament. Svaki poslanik u parlamentu EU može da govori sa svog mesta, ali ima pravo i da priđe govornici i da govori sa govornice. Ovde je to problem. Izgleda da se stidite naših poslanika. Može predsednik Republike, predsednik Vlade i druga lica kojima odobri predsednik Skupštine, a šta smo mi, poslanici, da li smo mi druga lica u ovoj skupštini? Član 95, čuveni skraćeni postupak. Poslovnikom iz 2001. ili 2002. godine predvideli ste da narodni poslanik može da govori u proseku, po tački dnevnog reda, 1,27 minuta. Sada uvodite neki skraćeni postupak. Koliko to sada narodni poslanik može da govori po jednoj tački dnevnog reda – 43 ili 44 sekunde? Voleo bih da vidim vas, kad budete opozicija, a sigurno ćete posle prvih narednih izbora, kako ćete da obrazlažete zakon za 43 sekunde ili da branite amandman dva minuta, pod uslovom da nije 501? Ili, ko od vas koji se toliko zalažete za evropsku Srbiju sme da kaže da se zakon ne donosi po skraćenom postupku zato što nije evropski, zato što se ne usklađuje naše zakonodavstvo sa evropskim? Znači, svaki zakon ćete morati da vodite po skraćenom postupku ili da priznate da vaši zakoni nisu evropski. Još uvek vam skrećem pažnju, kod vas imate tu većinu, donećete vi ovaj poslovnik, samo nemojte da se nadate da ćete dugo vi da ga primenjujete i postavite sebi pitanje – šta će da se desi kada se budu uloge zamenile? Sa zadovoljstvom ću da gledam kako se mučite i upinjete da dođete do reči u ovoj sali.
Iskorišćeno je sedam minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo može da se zove Predlogom poslovnika o radu Narodne skupštine do momenta usvajanja. Kad vi ovo budete usvojili, kad bude obezbeđeno minimum 126 narodnih poslanika koji će da glasaju za ovo, onda to više nije to. Moram da vas podsetim da deca kad igraju klikere uspostave neka pravila koja su neuporedivo ozbiljnija, adekvatnija i odgovornija nego što vi nudite narodnim poslanicima da se reši način ponašanja. Možda neki zakoni za koje mi ovde glasamo ili ne glasamo i ne odnose se direktno na svakog poslanika, ali smo dužni, zbog onih u čije ime i sedimo ovde, da i prema njima imamo ozbiljan odnos. Ali, ovo reguliše upravo naše ponašanje, proceduru kako mi treba da se ponašamo u ovom parlamentu. Detaljno iščitavajući Predlog ovog poslovnika, mogao sam samo da zaključim da se ovde radi o jednoj velikoj učionici od 250 učenika i jednoj učiteljici ili učitelju koji će da uspostavlja sva pravila i naše ponašanje ovde, a ne nikako o tome, kao što su neki poslanici govorili, da će se razviti institucija opozicije. Samo u prvom momentu čitajući ovaj predlog poslovnika izgleda da su poslanici pozicije u nešto povoljnijem položaju. Međutim, to je jedna varka i apsolutno nije tačno da je tako. Odrekli smo se svih prava i obaveza, odnosno odrekli ste se vi i predsednik parlamenta juče, prekjuče i nekoliko prethodnih dana je izjavljivala – opozicija nije htela da učestvuje u radu, kamo sreće da su učestvovali, možda bi ovaj predlog bio nešto kvalitetniji, ali će se u raspravi uplenumu pokazati da li ima dobrih predloga za pravljenje dobrog poslovnika. Na osnovu ponuđenog predloga nema teoretske šanse da se na bazi bilo kojih i bilo koliko amandmana može ovde nešto kvalitetnije uraditi i popraviti. Predlažete smanjenje broja radnih tela ili odbora i to sa sada postojećih 30 na 18, i jednim posebnim – 19. Da li to vi možda odslikavate sastav Vlade u takvom odnosu, odnosno da će postojati ta ministarstva analogno ovim odborima. Nemoguće je i takav sastav Vlade napraviti. Ovo je jedno mešanje. Imaju odbori koji za koje se tačno, iako se u Predlogu poslovnika kaže šta je njihova nadležnost, neće moći to utvrditi. Kažete – ima pravo taj odbor da analizira i razmatra. Šta to znači analizirati i razmatrati, ako nema mogućnost meritorno da donese neku odluku, a kažete da želite da premestite rad u odbore. Ništa od toga što stoji u ovom predlogu poslovnika nije tačno i nikakav kvalitet novi mi nećemo dobiti. Mi ćemo samo imati jedna pravila koja vrlo loše i na nekvalitetan način uređuju rad ovog parlamenta. Možda bi bilo bolje da se to uradi od slučaja do slučaja, možda bi i to bila bolja varijanta nego što je ova situacija. Šta, kako i na koji način? Naravno, kada ovo kažem, ne mislim ni u kom slučaju na gospođu Čomić. Ona je jedan od najboljih poznavalaca parlamentarne procedure u ovom parlamentu. Kako da se zaštite poslanici od onog ko trenutno predsedava, on odlučuje i koliko će trajati diskusija, i o čemu će se govoriti, i kada je treba prekinuti i da li neko ima pravo uopšte na takav način da se obrati. Kolega Samofalov kada je rekao da je predsednik Odbora za odbranu i bezbednost smenjen sa tog mesta iz razloga što je zloupotrebljavao taj položaj, apsolutno je netačno jer se zna dobro zbog čega je smenjen. Smenjen zbog iznošenja istine. Ali, dodao je posle toga da je loša praksa, veoma loša praksa, ako opozicioni poslanik predsedava Odborom za odbranu i bezbednost. Podsećam vas da je u prethodnom sazivu ovog parlamenta tim Odborom predsedavao niko drugi do današnji ministar unutrašnjih poslova i još prvi zamenik premijera. Kakvu vi poruku šaljete ministru policije i potpredsedniku Vlade, naravno, kako je on obavljao tu funkciju? Apsolutno je netačno. Ta su pravila bila uspostavljena, trebalo ih je ispoštovati, ali vaš cilj nije da date bilo koje pravo opoziciji i uopšte se ne radi o pravu, najmanje je u svakom momentu 124 narodna poslanika jer 126 vam treba da bi mogli da vedrite i oblačite, nego se radi o pravima građana Srbije koji stoje iza tih 124 narodna poslanika. Vi njihova prava uskraćujete. Kako bi danas gospodin Srđan Spasojević mogao da se obrati ovde u ime građana Kraljeva? Imao sam priliku da ispred SRS odem u taj grad i da se uverim da su tamo prava građana koji žive i njihovo pravo da iskažu svoju volju na izborima ne svedena na minimum, nego apsolutno ukinuta i da su određenim zaključcima Vlade ili samovoljom ministra Milana Markovića ukinuta prava 18 odbornika SRS i drugima kojih je bilo ukupno 40. I dozvoljavate i nećete da se oglasite, i nećete da se primenjuju zakoni ove države da se ljudi samoorganizuju da izlaze na ulice. Kada sam ušao u parlament, kada sam ušao u zgradu gde je lokalna samouprava grada Kraljeva, mogao sam svašta da vidim, osim funkcionisanja na način na koji je to regulisano zakonom vlasti u tom gradu. Ko je za to kriv? Kriva je DS, pa između ostalog i predlažući ovakve predloge poslovnika o radu Narodne skupštine. Kako i na koji način bi poslanici SRS ovaj put, a sutra će to možda da bude neka druga politička stranka, da upitaju državnog tužioca zbog čega ne reaguje na brojne krivične prijave vezano za ljagu na predsednika SRS? Kada će jednom da se oglasi taj neko i kakva će naša prava biti da postavimo pitanje? Vrlo često, pretpostavljam da ovo nije slučajno, i među vama sede narodni poslanici koji imaju parlamentarno poslaničko iskustvo, koji su i dobri pravnici i vešti narodni poslanici, i sigurno bi napravili daleko bolji predlog poslovnika o radu Narodne skupštine, nego je ovo želja da Narodnu skupštinu pretvorimo u fabriku zakona. SRS se s tim ne slaže jer to prosto nije moguće. Nama nije bitno samo da se donesu neki zakoni, nego i šta oni konkretno znače za građane Srbije. Član 95. Predloga, pošto moram da se koncentrišem i na jedan konkretan član koji kaže – o skraćenom postupku. I narodni poslanik može da predloži skraćeni postupak u sledećim slučajevima - potvrđivanje međunarodnog ugovora. Ne možemo takvu klasifikaciju napraviti. Mogu da se saglasim da postoje međunarodni ugovori koji možda ne izazivaju veliku pažnju, ali i te kako postoje međunarodni ugovori gde moramo oprezno da ih analiziramo i ne možda da vodimo raspravu po skraćenom postupku, nego da se raspravlja u duplo većem trajanju nego što je to uobičajeno. Pa onda kada se radi o manjim izmenama ili dopunama postojećih zakona kojima se bitno ne menjaju materijalna rešenja. Da li ste tu mislili na broj članova ili broj odredaba ili na neki drugi način o bitno manjim izmenama? Ponekad promena jedne uredbe, odnosno jednog člana određenog zakonskog predloga, može da bude toliko suštinski bitna da ni u kom slučaju ne možemo da dozvolimo vođenje skraćenog postupka. Prestanak važenja zakona ili bilo koji drugi predlog koji može da bude po skraćenom postupku, nedopustivo je da se može voditi u duplo kraćem vremenu nego što je uobičajeno, a ono je ionako restriktivno. Ovakav predlog poslovnika o radu Narodne skupštine nikada još nije bio pred poslanicima srpskog parlamenta otkako građani Srbije imaju pravo da biraju svoje predstavnike i da oni u njihovo ime donose neke odluke. Više ovaj parlament neće imati u punom kapacitetu, kako vi volite da kažete, ni zakonodavnu, a kamoli kontrolnu ili neku drugu funkciju. Potpunu kontrolu nad ovakvih sastavom parlamenta, računam na onu većinu koja podržava Vladu, ima Vlada, ni u kom slučaju parlament nema kontrolu nad Vladom i zbog toga SRS ne može ni ozbiljnije da razmatra ovaj predlog, a kamoli da da podršku.
Devet minuta i 35 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković, a posle njega narodna poslanica Aleksandra Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da izrazim zadovoljstvo što će u pravnom poretku Republike Srbije egzistirati vrlo brzo jedan kvalitetan akt, Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Često greškom i poslanici, a i deo stručne javnosti smatra Poslovnik Narodne skupštine nekakvim internim aktom. Sa takvim stanovištem ne mogu da se složim. Ovo nije interni akt parlamenta, Poslovnik je izvor ustavnog prava. On detaljno i precizno normira proceduru donošenja zakona, dakle, zakonodavnu funkciju parlamenta, ustavotvornu funkciju parlamenta i ono što je posebno važno, a to imamo u ovom tekstu – izbornu i kontrolnu funkciju Narodne skupštine. Ovaj poslovnik nije rađen, kao što smo čuli u prethodnim diskusijama, po meri pojedinih poslaničkih grupa, nije rađen po meri i ukusu vladajuće većine, on je rađen i temelji se na činjenici i na ustavnoj normi da je Narodna skupština nosilac ustavotvorne i zakonodavne vlasti i najviše predstavničko telo građana Srbije. Ako uporedimo tekst predlogaovog poslovnika sa dosadašnjim rešenjima, moramo konstatovati da imamo razrađenu efikasnu proceduru donošenja zakona, efikasnu proceduru kontrole Vlade, efikasnu proceduru izbora koje sprovodi Narodna skupština, a s druge strane, imamo u jednom potpunom smislu afirmaciju položaja narodnog poslanika kroz zakonodavnu inicijativu, kroz podnošenja amandmana i naročito kroz rad odbora. Čuli smo dosta primedbi koje se odnose na predložene odredbe o proceduri u radu odbora. Izražavam svoje zadovoljstvo da se u velikoj meri težište rada prenosi na parlamentarne odbore. To je jedna komparativna praksa. Kada smo radili tekst ovog predloga, imali smo komparativna iskustva parlamenata država koje imaju mnogo dužu i mnogo kvalitetniju pravnu tradiciju i parlamentarnu tradiciju. Poslovnik je semantički dosledan. Ima dobru sistematiku. Imamo na jednom mestu regulisane u jednom poglavlju procedure koje do sada nismo imali regulisane. Moram da kažem da smo predlogom ovog akta zapravo pokrili skoro sve situacije koje su se pojavljivale ili koje se mogu pojaviti u ostvarivanju funkcija Narodne skupštine. Do sada to nije bio slučaj. Imali smo u nekim oblastima vakuume, nedoslednosti, potrebe za tumačenjem. Mislim da ovoga više nema i da smo ovim normama pokrili celokupan rad, od ulaza predloga zakona do njegovog usvajanja, a naročito smo detaljno razradili rad odbora. Ono što je poseban kvalitet, po meni, to ću apostrofirati, to je institut javnog slušanja. To je, kao što svi znamo, nešto što do sada nismo imali. Možda smo imali, ali nismo imali normirano u praksi. Mislim da u ovom sazivu toga nije bilo. Institut javnog slušanja je jedan demokratski parlamentarni institut koji je veoma važan kada se raspravlja o kakvim važnim pojavama i problemima, dakle, ne samo o nečemu što treba normativno kasnije urediti zakonima, nego i nešto što je u našem društvu u određenom trenutku veoma važno. Institut javnog slušanja uključuje i odbore i poslanike, ali uključuje i stručnu javnost, naučne i stručne radnike, nevladin sektor i to je ono što ćemo, nadam se, upražnjavati vrlo često u narednom periodu. Potreba za regulisanjem određenih situacija veoma je važna. Dosad nismo imali regulisane situacije kada smo davali prethodnu saglasnost na Statut AP. Procedura za donošenje skupštinskog budžeta je implicirana Zakonom o Narodnoj skupštini, odnosno o fiskalnoj samostalnosti parlamenta. Ono što je posebno važno, to je postupak za vršenje nadzora nad radom državnih organa, organizacija i tela. Dakle, imamo Poslovnik koji će omogućiti svim narodnim poslanicima, i poslanicima koji sede u redovima pozicije i koji sede na drugoj strani, da kontrolnu funkciju, na prvom mestu prema Vladi, sprovode i efikasnije i doslednije. Nema restrikcije nijednog prava koje je do sada postojalo u odnosu na narodne poslanike. Imamo odličan spoj efikasnosti i prava narodnog poslanika. Dakle, imamo jedan akt koji u jurisprudenciji će egzistirati, u srpskoj jurisprudenciji, i koji će omogućiti da Narodna skupština efikasno, da ne bude fabrika zakona, kao što je to rekao kolega, donositi na kvalitetan način zakone u jasno normiranoj proceduri zakone i druga akta, ali imaćemo i parlament koji ima propisanu proceduru za kontrolu rada Vlade, izvršavanje propisa. Ono što je naročito važno, a što do sada nije bilo regulisano, to je postupanje sa izveštajima nezavisnih regulatornih tela, organa, organizacija itd. Na kraju da kažem da demokratija po svojoj definiciji nije samo volja naroda i vlast naroda, demokratija je, između ostalog, i procedura. Bez procedure nema demokratije. Bez jasno propisanog postupka, pa radilo se to o privrednom društvu ili o kakvoj ustavnoj instituciji, a naročito kada je reč o parlamentu koji je nosilac ustavotvorne i zakonodavne vlasti. Detaljno smo proučili amandmane koji su podneti na ovaj akt. U danu za glasanje ili pre toga imaćemo konsultacije, opredelićemo se koje ćemo amandmane prihvatiti, odnosno za koje ćemo glasati i na taj način doći do najboljeg rešenja.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
U psihoterapiji je često proces bitniji od sadržaja onog što se iznosi. Drugim rečima, od onoga što neko kaže nikako ne može biti manje važno to kako se i u kojim okolnostima nešto govori. Stoga, način na koji se sprovodi rad narodnih poslanika jeste svojevrstan indikator opšteg stanja demokratičnosti u društvu i državi. Ako je demokratija shvaćena kao bahata diktatura manjinske vlasti personalizovane u liku i delu osobe u ulozi predsednika države, onda je Vinston Čerčil sasvim u pravu sa konstatacijom "demokratija je najlošija forma države, ako izuzmemo sve ostalo". Demokratija bi trebalo da znači imati izbor. Diktatura znači biti stavljen pred izbor. Srpska verzija u ovom trenutku jeste biti stavljen pred lažni izbor. Vladimir Goati, predsednik "Transparentnosti Srbija" kaže – mi momentalno u parlamentu nemamo 250 poslanika nego veliku većinu partijskih delegata, koji kao poštari prenose mišljenje svoje partije. Ako bi ovako ostalo, sednice Skupštine nisu ni potrebne. Umesto njih mogli bi da se sastaju šefovi partija i da kao upravni odbori rešavaju stvari. Zvuči prestrogo, ali smo više puta, uključujući i danas, videli da je to tačno. Sve dok vladajuća većina, koja jutros nije mogla ni kvorum da obezbedi za početak sednice o tačkama koje su sami stavili na dnevni red, sve dok ta većina tesno i napeto odlučuje o svim pitanjima neophodnim za život građana ne može se govoriti o razvijenoj, pa čak ni o prisutnoj parlamentarnoj demokratiji. Poslovnik ne može da bude instrument i ranije vladajuće većine. Kolega Miloš Aligrudić je u prepodnevnom izlaganju govorio o famoznoj novini Kolegijuma Narodne skupštine, koji je uspostavljen nedavno usvojenim Zakonom o Narodnoj skupštini, a sada introjektovan u predlog novog poslanika, naglašavajući da se ipak radi o kurtoaznom telu. Dodala bih da nije baš kolegijum muzikum, ali ne može da bude ni Skupština u Skupštini, koliko god se vi trudili da parlament obezvredite. Posledica takvog stava obezvređivanja jeste svakako smanjivanje poverenja građana u samu instituciju parlamenta, što je dugoročno gledano jako loše za bilo koju, ne samo za ovu, nego i za sve sledeće garniture vlasti koje žele da imaju predznak demokratski. Parlamenti u novoj globalističkoj konstelaciji imaju sekundarnu poziciju u mnogim, posebno u međunarodnim poslovima, i umesto njih se javljaju neke kompenzacije u vidu komiteta i grupa. Parlament i parlamentarizam su danas u nekom opsadnom stanju, kako reče jedan autor, u statusu najbolje plaćenog muškog hora na svetu, objašnjava profesor Vučina Vasović sa Fakulteta političkih nauka, dodajući da postoji nekoliko razloga za deparlamentarizaciju parlamenta kao organizacije vlasti. Prvi od njih je jačanje izvršne vlasti,čime slabi moć parlamenta. Parlament bi, po definiciji, mogao da ima kontrolnu i nadzornu ulogu kada bi pitanja poslanika, pitanje poverenja i interpelacija zaista imali dovoljnu težinu i tada bi zapravo bio prepoznat signal da ljudi hoće ozbiljnu raspravu, a ne atmosferu političkog vašarišta. Ono što je isto tako evidentno, kolege su o tome govorile, da je po ovom poslovniku bilo omogućeno spajanje više predloga, sve po principu nes-kafe – tri u jedan. O tome ne treba dodatno govoriti.
Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodni poslanik Meho Omerović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, čitajući razloge za donošenje ovog poslovnika ne bih rekla da su tu neke velike ambicije iskazane. Ako se pođe od člana 1, dakle od uvodne odredbe, vidi se da se ovaj poslovnik fokusirao na organizaciju rada Narodne skupštine, kao i na ostvarivanje prava i dužnosti narodnih poslovnika. To je jedan od uglova gledanja suštine i značaja ovog poslovnika za Narodnu skupštinu. Međutim, ukoliko se pođe od značaja koji ima Narodna skupština, u tom slučaju bismo mogli da podelimo u tri značajne grupe problematiku koja je vezana za ovaj poslovnik. U prvu grupu bi spadale, u stvari, proceduralne potrebe, dakle da se uredi način i organizacija funkcionisanja ove Narodne skupštine. U drugu grupu bi spadala pitanja koja se tiču odnosa prema Vladi. Dakle, odnosa prema Vladi u tom smislu da li se želi jedna raspravna ili jedna radna Skupština. Mi za sada imamo raspravnu Skupštinu, a radna Skupština je opet povezana sa nekim ciljevima koji su iskazani kroz pojedina rešenja u ovom poslovniku, a to je između ostalog i smanjenje broja odbora. Treća grupa pitanja odnose se, u stvari, na pitanje kakav odnos ima ovo zakonodavno telo prema evropskim integracijama, prema tzv. evropskim zakonima. Dakle, ako krenemo od prve grupe problema, u tom slučaju bismo se mogli dogovoriti i u stvari naći neki konsenzus oko tih nekih tehničkih i proceduralnih pitanja. Nema tu velike razlike u odnosu na postojeći važeći Poslovnik. Normalno da procedura mora biti jasna. Normalno da se mora znati na koji način funkcioniše Narodna skupština. Međutim, ukoliko se pođe, u stvari, od te činjenice da li ovo zakonodavno telo ima ambiciju da radi, da stručno radi, da sa tim nekim stručnim radom parira dominantnoj Vladi, e onda se tu postavlja zaista veliki problem. Zašto? Jer, iz ovih rešenja koja su ponuđena u Poslovniku mi ne vidimo zaista da se ta tema razvila, da se zaista našao način na koji će se rešiti problem pozicije, pozicioniranja parlamenta prema Vladi. Zašto? Pa, evo recimo u Predlogu Poslovnika mi smo se u stvari vodili idejom da se smanji broj odbora i tu nema nekih zamerki. Međutim, smanjenje odbora ne prati, u stvari, i neke kapacitet u smislu dobijanja na stručnosti, na efikasnosti i, u stvari, na značaju rada parlamenta kroz te odbore. Zašto? Pa, pre svega iz tog razloga što faktički sa smanjenjem broja odbora, sa stavljanjem određene formalne težine na rad tim odborima nije se promenila praksa rada u plenumu, tako da mi faktički imamo paralelno dva načina funkcionisanja ove Narodne skupštine, preko odbora i preko plenuma. U suštini, ni jedan ni drugi ne daju onu efikasnost koja bi trebalo da postoji ukoliko zaista mislimo da parlament ima prevashodno tu ulogu da donosi zakone i da prati na koji način se ti zakoni sprovode i realizuju. Prema tome, očigledno da nećemo postići bar onaj nagoveštaj koji se vidi iz Predloga Poslovnika da se radna Skupština preorijentiše na raspravnu Skupštinu. Sledeća grupa pitanja odnosi se, u stvari, na koji način Skupština misli da kontroliše rad Vlade. Ova kontrolna funkcija, koja i do sada je na neki način postojala u postojećem Poslovniku, nije na neki ozbiljniji način promenjena. Ostala su ta poslanička pitanja, ostala je interpelacija, ostao je predlog za glasanje o nepoverenju vladi. Međutim, ako pogledamo interpelaciju, 45 dana je od dana podnošenja predloga za interpelaciju, pa sve do skupštinske rasprave, ako pogledamo poslanička pitanja, koja se svode na jednom mesečno, ako pogledamo na aktuelne teme koje su isto jedan od načina kontrole rada vlade, a ta tema može da se raspravlja jednom u toku meseca, pitanje je na koji način će to sve da bude aktuelno i na koji način zaista može da se kontroliše vlada sa ovim rešenjima iz Predloga poslovnika. Dakle, sve u svemu, ovaj poslovnik zaista neće pokazati neka dobra rešenja, neće dati dobra rešenja ni za donošenje i kontrolu tzv. evropskih zakona, koji su i te kako bitni za evropske integracije. Na kraju bih mogla samo da koncipiram i da zaključim, da poslovnik, ovakav kakav je predložen, nije ni morao da se predloži, a pogotovo uzevši u obzir ovu posebnu odredbu koja u stvari te najveće izmene koje su i predložene, a to su broj odbora, koje su predviđene članovima od 46. do 67, njihova primena se odlaže do nekog novog skupštinskog saziva. Prema tome, zaista je bilo nepotrebno u ovom predlogu poslovnika potražiti neke takve značajne izmene koje bi ustvari i dale alibi za donošenje novog poslovnika.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zarad javnosti mi raspravljamo danas o Predlogu poslovnika. To je akt koji ima snagu zakona i jednako je važan kao i svi zakonski propisi koji se usvajaju u ovom parlamentu, a za nas, narodne poslanike, za naš rad, prava i dužnosti predstavlja mali ustav koga se moramo pridržavati i moramo poštovati. Stvara se utisak u ovoj raspravi da se ovaj poslovnik odnosi isključivo na rad poslanika, ali ukoliko poslanik ne definiše jasno proceduru i pravila ponašanja, ne daje dovoljno slobode poslanicima da obavljaju svoju dužnost, predstavlja prvi korak ka uvođenju haosa u državu i i te kako se može odraziti na svakodnevni život građana Srbije. U ovom parlamentu doneli ste bezbroj zakona koji se ne primenjuju, neke zakone koji stupaju na snagu tek za dve ili tri godine, i u pojedinim situacijama i ovaj poslovnik, a i rad Narodne skupštine predstavlja pravi primer kako se guši demokratija i u parlamentu i u Srbiji. Zaista se pitam u čemu je smisao ovakvog rada Narodne skupštine Republike Srbije, jer smo došli u situaciju da Vlada ne može da naštancuje toliko zakona koliko, kako su neki vaši funkcioneri rekli, crna rupa može da proguta ovde. Ponovo ste u poznatom maniru, onako bahato, na silu i bez neophodnog konsenzusa, koji mora da postoji kad se usvaja Poslovnik u Narodnoj skupštini, predložili ove odredbe, bez obzira na konsultacije i predloge koji su dolazili od opozicionih stranaka i to je prva ona krucijalna greška u samom startu. Ne može se poslovnik usvajati bez širokog konsenzusa i bez učešća i vladajućih stranaka i stranaka u opoziciji. U ovom poslovniku nalazi se zaista gomila besmislenih odredbi koje je teško pobrojati, a nažalost izostale su iz njega odredbe bez kojih se ne može zamisliti normalan rad i funkcionisanje ovog parlamenta. Tako je moguće da kandidat za predsednika Narodne skupštine nije u obavezi da dostavi pisanu saglasnost da prihvata kandidaturu, pa je moguće da u članu 27. koji praktično definiše položaj predsednika Narodne skupštine Republike Srbije prepisan je član 104. Ustava Republike Srbije, samo što je u ovoj članu poslovnika izostavljen Ustav i nije navedena obaveza predsednika Narodne skupštine da poštuje odredbe Ustava, već samo zakona i ovog poslovnika. Predvideli ste u članu 86. produžetak rasprave posle 18.00 časova, kao što ćemo i danas raditi, ali ste izbrisali onu odredbu, da se završava rasprava kad se završi ta tačka dnevnog reda, već ćemo imati one noćne vampirske sednice koje mogu trajati unedogled i do ranih jutarnjih sati. Napisali ste u jednoj odredbi na početku radnog dana potrebno je prisustvo 84 poslanika. Dosad je to bio definisano – trećina narodnih poslanika, ali mi je interesantno zašto nigde u drugim odredbama poslovnika niste naveli da je za donošenje odluke potrebno 126 glasova, već većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Ili zašto niste predvideli da obavezan kvorum za rad Skupštine bude tih 84 poslanika, a ne da u ovoj sramotnoj atmosferi, bez predstavnika predlagača, raspravljamo o Predlogu poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Niko nije dao odgovor zašto je poslaniku ukinuto pravo da izdvoji mišljenjena odboru i da ga obrazloži u parlamentu u onih pet minuta, kako je to do sada bila praksa. Mislim da je to neophodno, da oni ljudi koji se ne slažu sa predlogom zakona ili imaju drugačije mišljenje o nekim amandmanima izdvoje svoje mišljenje na odboru i da to ovde u plenumu jasno i obrazlože. Zašto niste predvideli da je dan za glasanje sastavni deo sednice? Podsetiću vas da smo u jednoj prilici kada se završilo redovno zasedanje, završila se rasprava, ali nije obavljeno glasanje, već smo nakon toga pristupili glasanju sa nekim obrazloženjem koje nikome nije bilo jasno. Želim da ponovim pitanje koje je istakao i kolega Šami – zašto nije ograničeno vreme u kome predlagač može da nastupa u parlamentu? Mi se dovodimo, sa druge strane, u neravnopravan položaj, jer nama je ograničeno na dva minuta, tri minuta, pet minuta, dvadeset minuta, a predlagač ima sve vreme ovog sveta i može zaista nakon našeg izlaganja da govori šta hoće i koliko hoće. Bio bih srećan da se u ovom poslovniku našla bar jedna rečenica u kojoj je predsedavajući u obavezi da saopšti koliko poslanika je glasalo za, koliko protiv, a koliko uzdržanih, jer praksa je pokazala da u toj jurnjavi usvajanja zakona predsedavajući samo kaže - za je glasalo toliko, a kao da niko nije bio protiv. Mi kao poslanička grupa DSS smo u nekoliko navrata bili protiv besmislenih zakona, i rezolucija i nekih akata koji su ovde usvajani, ali to javnost nije mogla da čuje, već samo ukoliko se gledaju oni kvadratići, pa neko uoči da je neko pritisnuo u ovoj sali i crveno dugme i da ima različito mišljenje od vladajuće koalicije. Zašto nije ušla odredba da predlog zakona, ukoliko je predložen, naravno, u skladu sa predviđenom procedurom, mora doći na dnevni red u jednom trenutku da se raspravlja u ovoj skupštini? Mi smo takođe kao poslanička grupa DSS podneli niz zakonskih predloga koji su uvek skidani sa dnevnog reda i nikada neće doći na dnevni red. To je apsolutno diskriminisanje narodnih poslanika, koji imaju ustavno pravo, i građani Srbije ukoliko prikupe određeni broj potpisa imaju pravo da predlože određeno zakonsko rešenje, i valjda je normalno da se to u parlamentu raspravlja, a ne u medijima ili sa nekim obrazloženjima koja apsolutno ne može niko da brani. Predviđeno je da predlagač zakona i odbor razmatraju amandmane i predlažu Narodnoj skupštini koje amandmane da prihvati, a koje da odbije, ali se ne kaže kad. Mi smo sad u poziciji da dok raspravljamo o poslovniku zaseda odbor i razmatra amandmane. Znači, možemo doći u poziciju da se završi rasprava i da nakon toga dobijemo izveštaj Vlade koje amandmane prihvata, a koje ne prihvata. Čak je paradoksalno u jednom članu, koji predviđa proceduru za izbor Vlade, nije definisano šta se dešava ukoliko Vlada tog dana ne bude izabrana u parlamentu. Mislim da je to dovoljan argument koliko neozbiljno se pristupilo izradi ovog poslovnika. Čuo sam obrazloženja od predstavnika vladajuće koalicije, gomilu praznih reči koje pokušavaju da opravdaju ovakav postupak, a višak reči jedino označava manjak smisla koji se ukazao danas u ovom parlamentu. Ono što je najstrašnije, vladajuća koalicija se ponaša kao da su ova zgrada, ova sala, ovi ljudi vaše vlasništvo, da imate tapiju na sve što se radi u ovom parlamentu, ali sreća je da maksimalno ograničenje, koliko to može trajati, jeste četiri godine, ukoliko nekim genijalcima koji su radili ovaj poslovnik, i koji se nazovi bar ozbiljno politikom u ovoj zemlji bave, ne padne na pamet da ukinu jednog dana izbor u Republici Srbiji.
Iskorišćeno je sedam minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Ljubiša Petković.
Nastaviću sa primedbama koje imam na poslovnik, koji je vrlo lepo okarakterisao moj kolega iz DS Ratković, kao afirmaciju poslanika i to kroz podnošenje predloga zakona, kroz podnošenje amandmana i kroz rad odbora. Vrlo lepo to zvuči, samo za to nema konkretnih dokaza. Kako je to afirmacija poslanika dostignuta kroz ovaj poslovnik, ako mi nemamo za dve godine rada razmatran ni jedan jedini predlog poslanika, a bilo ih je i još uvek stoje na sajtu u onom delu gde se nazivaju aktima u proceduri? Kako možete reći da imamo afirmaciju poslanika kroz podnošenje predloga, ako su do sada razmatrani samo predlozi Vlade ili vladajuće većine? Da li se poslanicima mogu nazivati samo poslanici vladajuće većine ili taj atribut koji stoji u uverenju da ste izabrani za poslanika važi samo na tom papiru, a ne važi u trenutku kada treba da predložite zakon? Kažete da imamo afirmaciju kroz podnošenje amandmana. Da li to znači da još nemamo zabranu da se amandmani podnose, pa to treba da doživimo kao afirmaciju? Znate kako to zvuči kroz poslovnik o kojem raspravljamo? Kada poslanik treba da podnese amandman, to se tretira čl. 162,163, 164. itd, ali je vrlo zanimljiv ovaj član 162. gde se kaže – amandman koji podnosi poslanik treba da sadrži odgovarajući član kao pravni osnov, da sadrži naziv i predlog zakona, što je nesporno, rešenje koje se predlaže, obrazloženje koje sadrži objašnjenje predloženog rešenja i, po potrebi, između dva zareza, slušajte sad ovo, procenu uticaja predloženog rešenja na budžetska sredstva. Recite mi sad kojim to podacima pouzdanim i tehničkim sredstvima u ovom parlamentu ili u ovoj državi raspolažu građani, a posebno poslanici, da bi mogli da daju pouzdanu procenu uticaja predloženog rešenja na budžetska sredstva? Znači, od poslanika koji u petak veče čuju na televiziji da je predlog novog poslovnika u proceduri i da je zakazana sednica za utorak, pa ga, ako imaju sreće da imaju kući štampač koji radi solidno, da su mogli da kupe kertridž za njega, pa da mogu da odštampaju ovaj predlog ili treba da doputuju u Beograd, ako ne žive u njemu, i da podignu taj svoj predlog zakona, i onda u tom kratkom roku koji se zove - subota i nedelja, pod uslovom da nemaju nikakvih drugih obaveza, naprave predlog zakona, jer je to uobičajena praksa da najviše imamo 148 sati i da vam po potrebi napravimo i ovu procenu uticaja predloženog rešenja na budžetska sredstva. To važi za poslanike kada podnose amandman. Toliko o onoj afirmaciji poslanika. Vlada kada podnosi predlog zakona, to se tretira članom 151, jer je ona ne najčešće, nego gotovo isključivi podnosilac predloga zakona koji se ovde razmatraju i usvajaju, ima obavezu da u obrazloženju navede ustavni osnov, razloge za donošenje propisa, objašnjenje osnovnih pravnih instituta, procenu finansijskih sredstava, što se obično svede na jednu jedinu rečenicu – treba ili ne treba, nikada – ne i procenu zaista neke granice sredstava koje treba obezbediti. A onda piše u stavu 2. alineja 3) obrazloženje može, znači, za Vladu obrazloženje može da sadrži i analizu efekata propisa, kakve će troškove primena tih propisa imati na građane i ostala zainteresovana lica. Pitam vas kao predlagača i pitam građane Srbije kakva je to mera reciprociteta Vlade, koja raspolaže svom tehnikom, opremom, podacima, Zavodom za statistiku, koja svoje zaposlene šalje na obuke, seminare, putovanja, na razne dopunske seminare za obrazovanje i sticanje diploma, ima komore, udruženja, razne savete, plaćene komisije koje treba da naprave procenu efekata stanja, pa iako smo to na primer prilikom usvajanja Zakona o budžetskom sistemu tražili da bude obaveza Vlade da nam dostavi šta to za građane znači kada se usvaja neki zakon, vi u ovom najnovijem poslovniku napišete da Vlada može da da obrazloženje procene tih efekata propisa? Da li vam zaista treba skraćivanje vremena za raspravu, koje ste predvideli u skraćenom postupku, pod koji može sve da se podvede, upravo zato da građani ne čuju koji su efekti propisa, zakona i ostalih akata koje ovde donosimo? Da, jedino tako mogu da razumem restriktivnost, koja nije afirmacija poslanika i parlamentarizma, nego naprotiv, kad imate manje vremena u kojem možete da obrazložite kako će zakoni delovati na građane Srbije i to evo na ovaj način. U amandmanu tražite da vam kažemo koji su efekti propisa, pa npr. kad o budžetu raspravljamo ne možemo ni da ponesemo amandman gde nemamo precizno razrađen ceo budžetski račun u kome se od nekoga uzima da bi se nekome dalo, a vi i za ovakve mnogobrojne propise, koje spajate po 13-14 tačaka zajedno i želite da se rasprava skrati na polovinu, kažete da Vlada nije dužna, već može da napravi tu analizu. Koliko se ovim poslovnikom vrši afirmacija poslanika i parlamentarizma uopšte govori i član 207. koji tretira kontrolu Vlade, zatim član 209. gde imamo poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom. Da podsetim građane kako je to u praksi izgledalo. U članu 207. se govori o odnosu Vlade i ministra koji daju odgovore na postavljena poslanička pitanja koja su i ranijim, a i ovim poslovnikom, ostavljena kao mogućnost da vršimo kontrolu Vlade. Lepo piše - posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima prava da najviše u trajanju od tri minuta komentariše odgovor, a kad dobije dopunski odgovor ima pravo da se, na primer, još dva minuta izjasni o dobijanju odgovora. Kako se desilo u jednom trenutku, na jedno od takvih postavljenih pitanja, koji je trebao da znači sprovođenje instituta kontrole i nadzora nad radom Vlade, na moje pitanje kao poslanika Srpske napredne stranke, gospodin Đelić je ćutao, nije imao nikakav odgovor. Ovde prisutna gospođa Čomić, koja trenutno predsedava, protumačila je član Poslovnika tako da ja na to ćutanje nemam pravo da objasnim značaj pitanja koje postavljam, što je direktno obesmišljavanje instituta poslaničkog pitanja. Znači, od tri, plus tri, plus dva minuta, koje vam je vreme koje se štopericom meri, u kojem vi postavljate pitanje koje je od nečijeg životnog značaja, a tada se radilo o pravima zaposlenih iz "Koka kole" koji su ostali u sudskom postupku bez sredstava za život, radnicima koji su živeli na Kosovu, pa došli ovamo u Beograd, kupljeni u međuvremenu od Zemuna, gde su u sudskom postupku bili oštećeni, meni se kaže, meni ili bilo kom poslaniku, ne, kaže, član 207. je jasan. Ne samo da je Poslovnik bio restriktivan, nego je on u primeni obesmišljen u osnovnim institutima i poslovima koje ima ovaj parlament. Ovog puta sam se snašla da dodam stav 2, pa da vidim da li ćete biti u stanju da ga odbijete, gde sam tražila da ako Vlada, odnosno ministar, ne koristi pravo da odgovori na postavljeno pitanje, onda narodni poslanik ima pravo da ukaže na značaj pitanja u trajanju od najviše pet minuta. Znači, ne povećavajući ni za sekund pravo poslanika da komentariše ili postavi dopunsko pitanje, ja ću videti da li ste vi za afirmaciju poslanika kroz kontrolnu ulogu nad radom Vlade ili ćete odbijanjem jednog takvog amandmana i kroz ćutanje ministra, odnosno Vlade kao njenog predstavnika, u stvari obesmisliti ono što ste ovde dali kao obećano pravo na kontrolu Vlade. Dokle ide ta maštovitost obesmišljavanja kontrolne funkcije ovog parlamenta može da se vidi u članu 213, koji govori o poslaničkim pitanjima u vezi sa aktuelnom temom. Na primer, poslanička grupa je imala pravo da određenu temu kandiduje u onom poslednjem četvrtku, kada se postavljaju pitanja i zakazuje sednica sa takvom temom, ali je članom 213. ovog predloga poslovnika dato pravo da se postavljaju pitanja nadležnom ministru, kao imamo pravo svi kao poslanici i to prema redosledu prijavljivanja. O čemu se tu radi? Ono što je neko od kolega komentarisao da ona tri nezavisna poslanika treba da trče valjda do govornice, do predsedavajućeg i da se prijave, izbore za pravo da govori jedan od njih troje, taj način prijavljivanja je ovde takođe sporan i obesmišljava podnosioca tog predloga koji bi morao da ima prednost da prvi postavi pitanje, a onda bi morala da se koriste uobičajena pravila i ona shodna primena procedure, gde uvek ide od najmanje ka najvećoj poslaničkoj grupi, koja ima pravo da postavlja pitanja naizmenično, onako kako smo to i uobičajavali do sada. Dalje, ta afirmacija Poslovnika i poslanika kroz Poslovnik ide dotle da je sada predviđeno, ovim predlogom poslovnika, ako se poslanička grupa u svom redosledu prijavljenih za diskusiju ne izjasni za ili protiv, njeni prijavljeni poslanici će govoriti na kraju. Zamislite do kojih je detalja razrađena ta procedura koja se zove demokratija, znači, da li je neko zaokružio za ili protiv, da postaje toliko važno, da će neko govoriti na kraju. Poslanik nema pravo da se obrati sa govornice u kući koja je njegova i kuća naroda, kako lepo gospođa Čomić ima običaj gostima da kaže – ovo je vaša kuća, kada nam dođu gosti, ali nije kuća nas koji ovde sedimo i koji smo izabrani da ovde sedimo. Mi smo neka druga lica i pravo da se sa te govornice obrate imaju predsednici i premijer, gde pokušavate da uvedete liniju razdvajanja između vlasti i parlamenta, rovovima koji su nepremostivi. Da li je to duh tolerancije, da li je to duh svi nas koji smo predstavnici građana ove Srbije, nezavisno od toga ko je kog političkog opredeljenja i ko je u ovom trenutku vlast ili opozicija? Ne, to samo govori o onome da se u ovoj državi prava na nešto moraju doživeti, ne kao stvarna prava, nego ako deklarativno piše da neko na nešto ima pravo, to pravo građani moraju da shvate kao stvarno. To je pravo na vraćanje imovine, pravo na besplatne akcije, pravo poslanika da govori, pravo da ima da predlaže, ali da li će njegov zakon moći da uđe u proceduru, to smo imali prilike da vidimo. Koliko vremena ima za govor i obrazlaganje svojih predloga, vidimo u predlogu da se uvede skraćeni postupak, gde je najvažnije meriti vreme i u tome imati takvu preciznost da se slučajno ne iznese koja reč kritike više na račun Vlade, koja tako uspešno vlada, ali preko svoje vladajuće većine gleda da onemogući sve te pohvale na njen račun. Do koje mere ide ta diskriminacija govori i nabrajanje stalnih delegacija o kojima, stavila sam primedbu, odlučuje predsednik Skupštine, a na osnovu konsultacija sa predsednicima poslaničkih grupa. Ne može predsednik Skupštine, kao prvi među jednakima, da umesto predsednika poslaničke grupe odluči o sastavu stalnih delegacija i nabrajaju se samo tri, dok se ostale stalne delegacije ne nabrajaju, već se kaže – i ostale delegacije koje su formirane. Maločas ste rekli koji je značaj Poslovnika. Da, jeste, nije to samo akt o našem unutrašnjem uređenju i ponašanju. Da li smemo sebi da dozvolimo da sve one međunarodne delegacije u kojima smo stalni članovi budu značajnije neke, a neke manje značajne, što može da otvori prostor i otvara prostor za drugačiji pristup u smislu prisustvovanja i učešća ljudi u radu tih delegacija, a gde se zalažemo za predstavničku demokratiju, jer ne samo da imamo obavezu da donosimo zakone, da obavljamo kontrolu nad radom Vlade i svih ostalih organa, ali i da se bavimo tom predstavničkom demokratijom, sarađujući u tim međunarodnim telima, jednako važnim za sve. Da ne bude da samo kritikujem, zaista je vredno u ovom poslovniku hvale način kako je rešen institut kontrole regulatornih tela drugih državnih organa. Da vas podsetim, kada smo donosili zakon o telu koje se bavi zaštitom konkurencije, propustili ste da usvojite amandman kada su i u kojim rokovima dužni ti organi, odnosno ta tela da nas obaveste da je nekome istekao mandat i šta sad vredi mogućnost da mi nekog biramo, imenujemo i kontrolišemo, a nemamo onaj prethodni korak kroz zakon koji je loš, a dopustili smo da loš prođe. Znači, jedan dobar deo poslovnika koji nam sada omogućava da razmatramo izveštaje regulatornih tela u plenumu, da nekoga ko dobro radi pohvalimo, da nekoga ko loše radi, na osnovu tih izveštaja, smenimo i predložimo kažnjavanje, što je jedini način da građanima položimo račune, ima jedan loš predkorak u nekim zakonima koje smo zbog kratkih rokova i ovako loše procedure usvojili kao loše. Volela bih da i to sagledate kada o ovome govorimo.
Iskorišćeno je 17 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković, a posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, SRS je imala velike i ozbiljne primedbe na važeći Poslovnik i bila u uverenju da će novi poslovnik Skupštine Republike Srbije biti u funkciji narodnih poslanika i ostvarivanja prava narodnog poslanika da zastupa interese građana. Nažalost, svaki novi poslovnik koji usvoji poslanička većina sve više je restriktivniji od prethodnog, tako da se uskoro može očekivati da se poslanicima ukine pravo da iznose svoje mišljenje, odnosno stav poslaničke grupe i svede na živog robota čija će jedina funkcija biti da glasa za ili protiv. Veoma često ste govorili da je Miloševićev režim bio nedemokratski, a podsetio bih vas da u tom nedemokratskom režimu narodnim poslanicima nije bilo ograničeno vreme da se obrate građanima i zastupaju njihove interese. Podsetio bih vas da je u tom nedemokratskom režimu narodni poslanik Milan Paroški u jednom trenutku bez prekida govorio više od dva sata, a danas, u navodno demokratskom društvu, vi ograničavate izlaganja narodnim poslanicima na samo dva minuta. Poslanička grupa SRS očekivala je da će novi poslovnik ispraviti bar neka loša rešenja koja ste samo preneli u naredni period. Tih loših rešenja ima mnogo. Zadržao bih se samo na članu 28. stav 2. koji glasi: "Predsednik Narodne skupštine može da odluči da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18.00 časova, ako za to postoje opravdani razlozi koje predsednik Narodne skupštine saopštava narodnim poslanicima". Samo u stavu 2. člana 87. postoje bar tri ozbiljne primedbe. Kao prvo, predsedniku Narodne skupštine data su prevelika ovlašćenja u pogledu održavanja sednice Narodne skupštine, gde se kaže da se sednice održavaju i drugim danima, ne precizirajući da li se to odnosi i na neradne dane i državne praznike. Druga ozbiljna primedba je da predsednik Narodne skupštine može da produži rad i posle 18.00 časova, a pri tom ne precizirajući do koliko časova ili do kada će trajati rad u toku tog dana, pa se, samim tim, pitamo da li to znači da ćemo u mirnodopskim uslovima imati i noćne maratonske sednice, a da za to ne postoji ozbiljan razlog? Navešću i treći primer u kojem se kaže da predsednik Narodne skupštine o produženju rada posle 18.00 časova saopštava narodnim poslanicima, umesto da stoji – obrazlaže opravdanost produženja rada Narodne skupštine. Najozbiljnije primedbe novog poslovnika su da ste zadržali staro pravilo da je za početak rada sednice dovoljno da je u sali prisutno 84 narodna poslanika, umesto 126, što čini većinu od ukupnog broja narodnih poslanika. Sledeća ozbiljna primedba je što novim poslovnikom nije ukinuto pravilo da se za usvajanje predloženih zakona i drugih akata određuje dan za glasanje. U skladu sa ovim, želim da kažem da je najnormalnije da se nakon rasprave u načelu i pojedinostima, odnosno amandmana, odmah pristupi glasanju. Kako u dosadašnjoj, tako i u budućoj praksi će, kako stvari stoje, poslanici o predloženim amandmanima i zakonima glasati nakon mesec dana, odnosno kada im već sve iz glave izvetri. Da je bar ova odredba u poslovniku promenjena, u sali bi uvek bilo prisutno najmanje 150 poslanika, čime bi Narodna skupština bar delimično povratila poverenje građana. Poslanička grupa SRS očekivala je da će kreator novog poslovnika bar narodnim poslanicima produžiti vreme za obrazlaganje amandmana na pet minuta, kao i da novim poslovnikom omogući da, osim šefovima poslaničkih grupa, dozvoli da postavljaju poslanička pitanja na svakoj sednici Narodne skupštine, a ne kao do sada, samo utorkom i četvrtkom. Moje kolege će iznositi i druge primedbe, ali bih se još jedanput osvrnuo na član 99. koji kaže: "U skraćenom postupku ukupno vreme rasprave u načelnom pretresu iznosi 50% vremena utvrđenog za govornike u članu 96. i 97. ovog poslovnika". U skladu sa ovim članom, opozicionim strankama se dodatno oduzima pravo na raspravu. Za razliku od poslanika, to pravilo ne važi i za predsednika i članove Vlade. Koristim priliku da postavim pitanje u vezi člana 99. Interesuje me kako će on biti primenjiv na predsednika Vlade i članove Vlade, ako u članu 96. stav 6. piše da predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kada je zatraže i na njih se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja? Molim vas, dajte mi odgovor koliko je to 50% od neograničenog vremena?
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, a posle njega narodni poslanik Radojko Obradović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ovde smo čuli nekoliko vrlo interesantnih izlaganja kada je reč o novom poslovniku o radu Narodne skupštine. Imali smo i određena istorijska podsećanja, ali i određene rasprave, čitave političke eseje šta danas predstavlja Narodna skupština i šta je Narodna skupština predstavljala kroz istoriju Srbije. Ako posmatramo Narodnu skupštinu kao oltar demokratije, a nas ovde kao ogledalo izborne volje građana ove zemlje i kao rezultat te iskazane slobodne volje na slobodnim i demokratskim izborima i ako se setimo da je prvi Zakon o Narodnoj skupštini tadašnje Kneževine donet 28. oktobra 1958. godine, pogledaćemo šta je sve prošlo kroz istoriju. Jedan moj kolega je, govoreći o ovom zakonu, citirao Slobodana Jovanovića i njegove misli i njegova razmišljanja o poziciji parlamenta, o poziciji vladajuće većine, o poziciji opozicije u parlamentu. Ukazaću na sledeću stvar. Dobro smo proučili dela Slobodana Jovanovića i ostalih znamenitih ljudi u ovoj zemlji, ali kada citiramo tako daleku istorijsku prošlost, hajde da citiramo ono što je bilo pre tri godine. Drugi put sam poslanik u Skupštini RS i evo treću godinu sam ovde. Pamtim one prethodne poslanike i pamtim i prve rasprave u Narodnoj skupštini kada sam ušao u Skupštinu. Da bih nekim svojim kolegama osvežio pamćenje, pogotovo onima koji tvrde da ograničavamo pravo na diskusiju, pravo na reč, da ograničavamo pravo na kritiku, pročitaću samo par izjava koje smo imali prilike da čujemo u Narodnoj skupštini RS pre samo tri godine i pre samo dve godine, kada je drugi poslovnik bio na dnevnom redu. Jedan moj kolega, neću mu citirati ime i prezime, izveštavajući o posledicama nevremena u njegovom kraju, na dan kada smo raspravljali o setu ekonomskih zakona, tvrdio da mu je oluja odnela krov, da mu kiša šteti usevima, da mu oluci ne propuštaju dovoljno vodu, da mu i auto nije dobro palio te zime. Druga poslanica nam je prilikom rasprave zakona iz oblasti ekonomskih zakona pričala o tome kako treba ljudi da se obuju kada hodaju po ledu i kako treba da gaze po ledu i to smo slušali 17 minuta, u vremenu kada diskusija bila neograničena i kada je svako mogao da govori o temi koja je na dnevnom redu na način na koji je želeo. Mislim da nema potrebe da citiram da sve ono, nema potrebe, gospodine Markoviću, to građani Srbije jako dobro pamte i jako dobro su vrednovali na tim izborima, kao što će i nas vrednovati na sledećim izborima. Šta je važno da napomenem? Ovde smo imali prilike da čujemo kritike na rad predsednice Skupštine i na ljude koji predsedavaju skupštinom ili vode sednice skupštine. Interesantno je mišljenje ljudi o mandatima narodnih poslanika, kako oni razmišljaju kad sede u republičkom parlamentu, a kako oni drugačije razmišljaju kada sede u lokalnim skupštinama. Ovde brane pravo poslanika da raspolaže svojim mandatom, a kada su u lokalnoj skupštini i kada je ugrožen njihov interes to pravo osporavaju. Ovde napadaju kada skupštinom predsedava vrlo dobro bilo ko iz vlasti i kritikuju tu stranku čiji je predsednik ili predsedavajući na čelu tog dana u Skupštini Srbije, ali im ne smeta da s tim istim idejama formiraju lokalnu vlast u drugim gradovima, da ne navodim Čačak ili Kraljevo, koje je toliko danas citirano. Imamo situaciju da se ovde danas spočitava da je ovaj poslovnik o radu skupštine ishitren, nestručno urađen, brzopleto, sa željom da nekoga ograničimo. Kada DS učestvuje u izradi nekih programskih dokumenata, akata, kada to rade ljudi koji su s nama u koaliciji, mi te zakone i akte donosimo tako duboko svesni činjenice da će se oni na nas odnositi i kada smo u vlasti i kada smo u opoziciji. I pođemo od situacije da smo se 2000. godine izborili da je vlast promenljiva kategorija i da će se ta promenljiva kategorija zvana vlast menjati na slobodno iskazanim demokratskim izborima i da ćemomi , bez straha, možda nekada biti u opoziciji, pa kada budemo u opoziciji nemamo nikakav problem da se odredbe ovog poslovnika odnose i na nas kao opozicionu političku stranku Mi želimo da od ove institucije koja se zove Parlament i Narodna skupština RS izgradimo onu instituciju koja uživa poverenje građana. Tačno je, činjenica je da parlament uživa najmanju podršku, najmanje poverenje kada je reč o javnom mnjenju i merenju javnog mnjenja i kada je reč o podršci koju građani iskazuju institucijama, ali na nama je da ojačamo ovu instituciju, da povratimo poverenje građana u instituciju koja se zove Narodna skupština. Ovo ovde što sedi, moje kolege, vi, mi smo ogledalo... (Milica Vojić Marković, sa mesta: Ko? Nikog ne vidim.) Možda loše vidite, gospođo. Ovi ljudi koji sede ovde, oni su ogledalo izborne volje građana Srbije. Svaki put kada se neko javi za reč, bilo da je vlast, bilo da je opozicija, treba da zna da on tog trenutka ne samo da pridobija svoje birače i utvrđuje svoje biračko telo, već da reprezentuje instituciju koju svi zajedno činimo i koja se zove Narodna skupština. I da tu instituciju ne predstavlja samo domaćoj javnosti, biračima i građanima, gledaju i neki ljudi koji su ovde diplomatski predstavnici sednice Narodne skupštine i donose svoj sud o Srbiji na osnovu našeg ponašanja ovde. Molim vas da imate na umu svaki put kada se obratite kolegama, kada dobacujete ili ne dobacujete, da imate na umu činjenicu da time ne pridobijete samo svoje birače, svoje simpatizere, svoje članove, da ne utvrđujete samo svoje biračko telo, da se obraćate i onim građanima koji nisu glasali za vas, ali da se obraćate i onima koji sticajem okolnosti gledaju prenose sednice Narodne skupštine, a uopšte ne učestvuju na izborima u ovoj zemlji, ali i te kako na osnovu rada parlamenta donose sud o ovoj zemlji. Takođe, želim da napomenem da kada se pozivate na istorijske činjenice da te istorijske činjenice tačno i egzaktno predstavljate građanima Srbije, jer pozivanje na istorijske činjenice, onako proizvoljno, kako nekome tog trenutka odgovara pre svega stvara ružnu sliku o parlamentarnoj prošlosti Srbije. S druge strane, na pogrešnim činjenicama se vaspitavaju buduća pokolenja. Ono što je najvažnije, izvrtanje istorijskih činjenica je jedan opasan presedan, jer ono što je ostalo iza nas treba tumačiti na način na koji se to zaista dešavalo. Za kraj želim da napomenem možda će neko za 50 godina takođe uzeti stenograme sa ove sednice Skupštine i sa nekih prethodnih sednica skupština i na osnovu toga analizirati određen istorijski period u Republici Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je izuzetno važan akt, poslovnik o radu Narodne skupštine, i jedan od propisa koji su nam potrebni da zaokružimo propise vezane za rad Narodne skupštine. Jedan od prethodnika je rekao da demokratija podrazumeva procedure. Poslovnik je obaveza na osnovu Zakona o Narodnoj skupštini, a Ustav koji je donet 2006. godine propisuje da Skupština ima zakon koji reguliše njen rad. Vladajuća većina i većina koja donosi bilo koji propis, pa i ovaj, tim propisima iskazuje svoj odnos prema pitanjima koje ti propisi definišu. Kada donosite zakon o Narodnoj skupštini vi kažete kako vidite da Skupština treba da izgleda. Kada donosite poslovnik kažete tim članovima kako vidite da Skupština treba da izgleda, na koji način Skupština treba da se razvija. Poznata je stvar da svako društvo ima pisane i nepisane norme. Nepisane norme su običajne i moralne, pisane norme su zakoni. Dok običajne norme nemaju, po pravilu, sankciju za njeno neizvršenje, ako čoveku koga poznajete na ulici ne kažete dobar dan, samo će taj koga ste sreli imati loše mišljenje o vama, ali vi ne trpite nikakvu sankciju. Zakoni bi morali da budu jasni. Zakoni moraju da definišu šta se dešava ako se neki propis ne poštuje i šta se dešava ako neka norma nije ispoštovana. U tome je suština demokratskih društava, da norme moraju da budu jasne, da postoji minimalan ili ne postoji prostor za njihovo dvosmisleno tumačenje i da mora da postoji jasna sankcija i mora da postoji jasno poštovanje rokova. U uređenim demokratskim sistemima ne može da bude nevažno da li se neka norma poštuje ili ne. Možda je mojim kolegama promaklo, ali mi danas dokazujemo da kršimo Zakon o Narodnoj skupštini. Član 73. Zakona o Narodnoj skupštini propisuje rok od 120 dana da se donese poslovnik. Taj rok je istekao krajem prošlog meseca. Razvoj demokratije podrazumeva poštovanje bilo kakve norme i ne može da bude nevažno zašto ovaj propis nije donet pre mesec dana, i to je demokratija. S druge strane, ono što je bila ključna manjkavost našeg poslovnika to je da su brojne norme bile dvosmislene i da su mogle da se tumače na različite načine. Upravo su glavne polemike ovde bile oko toga da li opozicija ili pozicija jednu normu čitaju na jedan ili na drugi način. Sad je glavno pitanje da li smo mi tu manjkavost otklonili ovim poslovnikom, a druga stvar na koji način doživljavamo demokratiju. Upravo je to razlika između pojedinih stranaka. Da li demokratija podrazumeva samo mogućnost ili demokratija podrazumeva i zagarantovano pravo, u ovom slučaju, manjine? Ako se svaka odluka u Narodnoj skupštini donosi isključivo glasanjem i donosi većinom glasova, onda je svaka ta potencijalna mogućnost, u stvari, dobra volja vladajuće većine. To su suštinske razlike u shvatanju demokratije između stranke koju predstavljam, Demokratske stranke Srbije, i stranaka koje stoje iza ovakvog poslanika. Ovde postoji mnogo mogućnosti za sve poslanike i, naravno, poslovnik ne može da razlikuje opoziciju od pozicije, ali gotovo da ne postoji norma za koju je garantovano da će biti ispoštovana. O svakoj normi se glasa i to će onda biti volja vladajuće većine u svakom konkretnom slučaju. Poslanik ima pravo da podnese zakon, taj zakon nikada ne mora da dođe na dnevni red. Mi imamo mogućnost da utorkom i četvrtkom postavljamo poslanička pitanja. Ja sam predsednici parlamenta pre nekoliko meseci postavio pitanje - na koliko smo pitanja dobili odgovore? Odgovorili ste mi - otprilike oko 50%. Znači, neka bude 50 i nešto. Ali, na svako drugo pitanje se tek poslanicima odgovori. Ne postoji nikakva sankcija za Vladu zašto ne odgovara na ta pitanja. Da li smo mi ovakvim poslovnikom i da li predlagač ovakvim poslanikom uklanja nedoumice i da li će pomoći da Skupština radi? Evonekoliko konkretnih primera. Član 23. Poslovnika predviđa da se praktično smanji kvorum. Mi imamo određeni broj članova tog odbora, ali ako se oni ne izaberu smanjiće se kvorum koji taj odbor ima. Član 24. predviđa način na koji se biraju predsednici odbora. Ne postoji nikakva proporcionalna podela i nema nikakve garancije da opozicija može, ili ona manjina, može da dobije bilo koje mesto na čelu nekog odbora, ako to nije želja vladajuće većine. Član 28. predviđa godišnji program rada parlamenta. Taj program je tesno vezan sa programom Vlade. Mislim da Skupština treba da kontroliše Vladu, a ne obrnuto. Naravno da se mora imati u vidu dinamika donošenja zakona ili predlaganja zakona od strane Vlade, ali Skupština je tu autonomna i ne treba da bude potpuno zavisna od Vlade. Član 34. definiše kolegijum. Ali, kolegijum je definisan samo jednim članom i nema nikakvu obavezujuću formu odlučivanja. Član 86. predviđa mogućnost zakazivanja sednica. Kaže da se sednica zakazuje u roku od sedam dana, ali ako postoje neophodni uslovi može da bude zakazana u kraćem roku. Pri tom, nigde nije definisan minimalni kraći rok. To može da bude i jedan sat pre zakazivanja sednice, jer nigde nije definisano da je to jedan dan ili dva dana. Član 95. otvara mogućnost da se skrati vreme rasprave. Svaki narodni poslanik može da predvidi skraćeno vreme rasprave. Pri tom smo mi to vreme već skratili, jer nam je rekord 45 zakona koje smo raspravljali u jedno vreme. Član 96. apsolutno isključuje mogućnost da bilo ko, osim Vlade, bude predlagač zakona. Izvinite, ali u ovoj skupštini zakone može da predloži i Narodna banka, može i Poverenik, odnosno Zaštitnik građana. I oni su ovlašćeni predlagači po Ustavu. Oni se nigde u ovom zakonu ne pominju. Skupštinski budžet, generalni sekretar i sad će Skupština na predlog generalnog sekretara imati svoj budžet. Zakon o budžetskom sistemu već nekoliko godina predviđa obavezu da Skupština ima internu kontrolu budžeta. Mi to još uvek nemamo i nema nikakve sankcije za to. Sada će veliki pomak biti to što ćemo imati skupštinski budžet, a mi nemamo nekog ko to treba da kontroliše. I takvih normi je koliko god hoćete. Prema tome, ovaj zakon sigurno ne pravi korak napred. Ovaj zakon ostavlja mogućnost da se arbitrarno tumači svaka norma, otvara mogućnost da i dalje postoje sukobi oko najbanalnijih stvari i sigurno ne pomaže ni razvoju demokratije, ni razvoju saradnje u ovom parlamentu.
Gospođa Gordana Čomić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, građanima koji eventualno prate prenos ove sednice može se učiniti da je rasprava o Predlogu Poslovnika Narodne skupštine nešto što je naša interna stvar, nešto čime se mi sami trebamo zabaviti da bi uredili naše međusobne odnose. Srećom, to nikako nije slučaj i moj doprinos u raspravi u načelu, osim mog predloga za podršku amandmana koji sam podnela, jeste upravo u poređenju šta znači Poslovnik Narodne skupštine za naše društvo i za druge delove u zemlji, bez obzira da li je u pitanju izvršna vlast, sudska vlast ili nezavisna tela. Napraviću možda pregrubo, ali u želji da bude slikovito, jedno poređenje. Ustav jedne države je nešto što svi treba da razumemo i najbolji je kada je potpuni izraz društvene volje. Vrlo sam protiv svih onih koji kažu da Ustav treba da razumeju samo pravnici, da je to akt koji razumeju stručnjaci. Ako Ustav ne razumemo svi pripadnici društva, onda i naša prava u tom Ustavu stoje zapisana, onda on nije dobar. Drugi akt koji podrazumeva takođe angažovanost najvećeg broja članova društva je Porodični zakon. To je jedini zakon koji se odnosi baš na sve članove društva i vrednosti koje zapisujemo u Porodičnom zakonu je nešto što treba svi da razumemo. Šta je Poslovnik? Poslovnik uređuje procedure u kojima će postojati sve tri grane vlasti i zato je važan, i zato se ne tiče samo naših međusobnih odnosa unutar Narodne skupštine, odnosa između opozicije i vladajuće većine ili odnosa između političkih stranaka. Svako društvo koje se menja, svako društvo koje, poput Srbije, učestvuje u procesima evropskih integracija ima najveći nedostatak u tome što mu nedostaju procedure. Poslovnik koji mi zajedno treba da donesemo, bez obzira na to ko će od nas glasati za, a ko protiv Predloga Poslovnika, svoju najbolju ulogu može ostvariti ako razumemo koliko su procedure važne. Da dam primer. Hoćete da izvadite putnu ispravu u nekom od gradova i opština u Srbiji i negde imate teškoća, takvih da se osećate da niste tretirani kao ravnopravan građanin iz nekog drugog grada, ali ne znate procedure kojim bi ostvarili svoje pravo. Porodilja ste koja ulazi u dom zdravlja da se porodi, prema vama ne postupaju kako treba. Ne znate kako da ostvarite svoje pravo jer ne postoje procedure. Zaposleni ste ili ste zaposlena negde gde vam se očigledno krše prava pri zapošljavanju ili kao zaposlenom. Ne znate kako da ostvarite svoje pravo zato što ne postoje procedure. Slabost u tome da nam se ostvare prava stoji u tome što imamo još uvek slabe institucije, uključujući ovu našu koju zajedno gradimo, i opozicija i vladajuća većina, ali je početak te slabosti da se zakoni koje mi donosimo ne primenjuju dovoljno dobro ili se primenjuju selektivno jeste u tome što ne znamo procedure kojima ostvarujemo svoja prava. Poslovnik Narodne skupštine treba da definiše upravo to. Nekoliko glavnih delova Predloga Poslovnika koji je pred nama podrazumeva ono što smatram da je pozitivno u Predlogu Poslovnika, a to su različite vrste postupaka i detaljne procedure koje se tiču kako donošenja zakona, kako odnosa unutar radnih tela Skupštine, tako i onog najvažnijeg dela rada Narodne skupštine, a to je kontrola izvršnih organa vlasti. Najdobronamernije što umem, rekla bih svakome ko je trenutno opozicija u Narodnoj skupštini Republike Srbije – da sam na vašem mestu, gledala bih koliko napora, iskrenih, ulaže vladajuća većina, duboko verujući da zajedno delimo potrebu Skupštine, u to da kontroliše izvršnu vlast. I shvatila bih, da sam na vašem mestu, da svaka rečenica u kojoj se izjednačava vladajuća većina i izvršna vlast ide na zajedničku štetu. Nemam puno nade da će se razumeti moja rečenica – da sam na vašem mestu, ali imam obavezu da to podelim sa vama. Za kraj, amandman koji sam podnela je naravno tehničke vrste. Ideja koju sam imala nije dobila većinu u okviru onoga što je vladajuća većina. Moja ideja o radu, o procedurama ovog poslovnika bila je da rasprava u pojedinostima, da amandmani nemaju šta da rade u plenumu, da to treba da bude posao skupštinskih odbora i ostala sam u manjini. Nije mi ni prvi ni poslednji put da ostanem u manjini sa jednom idejom, a nije mi ni prvi ni poslednji put da ne odustanem od ideje za koju sam trenutno u manjini, jer smatram da ništa ne može zaustaviti ideju kojoj je vreme došlo, doći će vreme da zajedno radimo amandmane sa rasprave u pojedinostima na odborima. Tako da je moj amandman tehničke prirode. U članu 216, potpuno sam sigurna nenamernom tehničkom greškom, pogrešno su navedeni brojevi prethodnih članova koji se odnose u tekstu predloga na član 101. i 102, treba da piše član 103. i 104. Moj predlog je da predstavnici opozicije glasaju za taj amandman i to je nekakav početak, nadam se budućeg boljeg rada i izgradnje ove institucije, ko god bio opozicija i ko god bio u vladajućoj većini.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, vama se gospođo Đukić-Dejanović obraćam i kao predsedniku Skupštine i kao članu SPS, a reći ću vam zbog čega. Zato što je obnavljanje višestranačja u Srbiji 1990. godine, posle 50 godina jednopartijske vladavine, donelo određene promene u našem društvu i Slobodan Unković, koji je tad izabran za prvog predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, kasnije Aleksandar Bakočević, kasnije takođe vaše kolege iz SPS gospodin Lilić, gospodin Tomić i tako redom, kada pogledamo sa ove vremenske distance su pravi predstavnici demokratije u jednom društvu. Ako vidite kakve su odredbe poslovnika bile tada i šta vi nama predlažete danas, 13. jula 2010. godine, onda ne da smo otišli jedan korak unazad nego smo se vratili na ko zna koje pozicije, ali ne parlamentarne demokratije u Srbiji, jer ona je, složiće se mnogi sa mnom ovde, i između dva svetska rata predstavljala zaista pravi primer i ogledalo kako jedno predstavničko telo treba da funkcioniše. Demokratija u jednom društvu može da postoji i postoji samo kada autentično izražava narodnu volju, volju građana. Narod je deo suvereniteta preneo na nas narodne predstavnike i mi moramo u skladu sa tim da se ponašamo. Kada se ona guši i zaustavlja? Pa, evo upravo danas, 13. jula. Jer kada mi koji smo politički oponenti, briselskoj administraciji, EU, kada smo ovde predstavnici politike koja je izrazito antiglobalistička, a danas je jedan od najvećih antiglobalista u svetu, ideolog naše stranke dr Vojislav Šešelj, pokazao da je to zaista jedini ispravni put, pa i ne samo on, nego i mnoge druge države dolaze na naše pozicije. Pogledajte kako nastupaju grčki poslanici u Savetu Evrope i Evropskom parlamentu. Politički lihvari i oni koji su povezani sa raznim lobijima, što masonskim, što bankarskim, uništavaju zemlje koje su preteče demokratije i civilizacije, kao što je Grčka. Mi dolazimo u situaciju da, posle usvajanja Zakona o Narodnoj skupštini, mi unazađujemo demokratski proces u Srbiji. Kada je Narodna skupština Republike Srbije postala interesantna za građane Srbije? Pa tek, složićete se sa mnom, i da ne budem pretenciozna, ali zaista je tako, to je sad istorija, kad je u njenu klupu došao kao tad jedini izabrani poslanik prof. dr Vojislav Šešelj, predsednik naše stranke. Dakle, on je duh demokratije uneo u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Mi više ne možemo da izlazimo za skupštinsku govornicu. Mi više ne možemo da govorimo o onim temama koje se danas dešavaju. Mi glumimo demokratske procese u najvišem zakonodavnom telu i mi smo sad ne samo neko ko je puki izvršilac onog što pred nas predstavlja i postavlja Vlada Republike Srbije, nego kroz ove predloge i nazive odbora i sednica po skraćeno postupku. Vi možete slobodno, gospođo Đukić-Dejanović da smatrate da Stefana ili Štefana, kako ga već nazivaju, Filea, kod koga će ovaj izdajnik Šojić za neki dan na kanabe u Brisel, da je on vaš supervizor i naš supervizor, jer mi donosimo zakone po hitnoj proceduri i postupku, ako su prevedeni, da bi se oni harmonizovali sa zakonima EU. Šta radi EU Srbiji, dok vi uvodite odbor koji prati te integracije i dok se zalažete za brže donošenje takvih zakona. Oni što su pokazali i rezolucijom Evropskog parlamenta pre nekoliko dana, rezolucijom Saveta Evrope pre mesec dana, žure da nateraju i ostalihpet članica EU da priznaju šiptarsku tvorevinu na području suverene naše zemlje Srbije. Sada se ti pritisci odvijaju po sličnom modelu kao unazad 20 godina, na šta smo mi upozoravali, pre svega naš predsednik, ali sad na jedan podmukliji način. Kažu, vi tretirajte to kao područje zapadnog Balkana, a mi moramo da podsetimo građane Srbije da je ovde, u Narodnoj skupštini pre mesec dana usvojen zakon koji Srbiju tretira kao zapadni Balkan, pa onda nastojte, to će biti dalji uslovi Srbiji, da ne idemo na priznanje te šiptarske terorističke tvorevine koji oni nazivaju državom, nego da dozvolimo mogućnost njihovog regionalnog učešća itd., obnavljanja, razgovora i dijaloga, ali bez statusa koji je utvrđen Ustavom naše zemlje. Moram da podsetim gospođu Đukić-Dejanović da je 2004. godine, zato što je tadašnji poslovnik to omogućavao, koji je, takođe, bio restriktivniji od onog iz vremena Slobodana Miloševića, za pogrom srpskog naroda, Narodna skupština saznala, a time i čitava javnost, kad je Ljubomir Kragović izašao za skupštinsku govornicu. Šta je njemu rekao tada Predrag Marković? Nemojte da uznemiravate, gospodine Kragoviću, javnost. To je bilo 17. marta 2004. godine. Naravno, sednica je posle toga odmah prekinuta i mi smo saznali da se sprema novi pogrom nad našim narodom na Kosovu i Metohiji, a što se nažalost desilo, a Narodna skupština Republike Srbije, takođe, bila je mesto kad je izlaskom za govornicu, dok su se službe bavile otimanjem džipa SRS, odnosno krađom, koji nam do dana današnjeg nije vraćen, kod zgrade Predsedništva, kad je predsednik naše stranke izašao i rekao, da se policijske i žandarmerijske trupe nalaze oko vile na Dedinju, gde ste vi bili unutra, da se hapsi i kidnapuje Slobodan Milošević, da bi ga odveli u Hag, a kasnije tamo i ubili. Gde ćemo mi sada da alarmiramo javnost? Gde ćemo u trenutku kad se tako nešto poražavajuće dešava za Srbiju da to kažemo, kako možemo kao izabrani narodni predstavnici da učestvujemo ravnopravno u radu. Kako možemo da prihvatamo i aminujemo, na šta nas pozivaju gospođa Čomić i vaše druge kolege, ovakav poslovnik koji uvodi nešto što Ustav ne poznaje. Gde ste vi videli u Ustavu, dame i gospodo poslanici, da postoji zamenik narodnog poslanika. Samim tim ne postoji ni zamenik člana. Vi ste hteli Predlogom zakona o Narodnoj skupštini Republike Srbije, tobož zbog toga što vodite računa o našim koleginicama ili o nekim drugim situacijama, da uvedete zamenika narodnog poslanika. Šta ste uradili ovom sazivu? Kad napravimo celokupnu analizu za ovih 20 godina, svačega je bilo, i da neki ljudi u patikama i majicama naoružani upadaju kao 1995. godine u Skupštinu da tuku narodne poslanike, i da nas izbacuju posle dolaska DOS-a na vlast, da jedan koji sad glumi da je sad nešto mnogo pametan i mnogo fin, a u stvari je čovek bez morala, onaj koji izmišlja, koji kleveće i koji najmonstruoznije laži plasira protiv našeg predsednika, jedini je poslanik koji je iščupao skupštinsku klupu, svedoci su kolege ovde. Ne samo da je lomio inventar, taj je i udarao čoveka, opsovao vas u mikrofon i ministra Mlađana Dinkića itd. Sad sve to treba da se zaboravi i da kažemo, aha, ti neki novi koji kradu mandate SRS su alternativa. Mi ćemo da donesemo poslovnik koji će da legalizuje sve ono što aminujemo, a što nam dođe od Vlade i od briselske administracije. Onda postavljam pitanje, kako nama niste dozvolili kao najvećoj poslaničkoj grupi da vam mi predložimo kako će neki odbor za izgleda. Zašto Odbor za evropske integracije, kada oni rade za šiptarske separatiste i uništavaju našu zemlju, zašto niste osnovali, niste razmišljali o tome, odbor za borbu protiv globalizma, antiglobalistički odbor? Pitate koji poslanici hoće da učestvuju? Evo, neće neke kolege iz DS. Mi srpski radikali hoćemo. Ne zaboravite, u biračkom telu Srbije imate najmanje 40% što onih koji su neopredeljeni, 20% onih koji se jasno i glasno izjašnjavaju da su protiv svega ovoga što se danas Srbiji radi. Ono što je najveći propust, između ostalog, jeste apsolutno kršenje Ustava u članu 198. Mi smo o tome razgovarali sa gospodinom Konstantinovićem, kao predsednikom Administrativnog odbora, da, sa mnogima drugima, i došli do činjenice da se suspenduje Ustav kada kažete da ovlašćeni predstavnik stranke, na čijoj listi je poslanik izabran, ne može da podnese ostavku kada ovaj poveri stranci mandat. Još nešto, vaša je obaveza, gospođo Đukić-Dejanović, na to vas je upozorila koleginica Radeta, da nam omogućite, jer i ovaj novi poslovnik koji nam uskraćuje prava to predviđa, da hitno pozovete gospođu Zagorku Dolovac da dođe na sednicu nadležnog odbora i da reaguje po našim pitanjima i krivičnim prijavama koje smo podneli protiv ovih izdajnika, koji ovakvom medijskom hajkom i harangom protiv našeg predsednika pokušavaju da stiču poene, građani su ih prozreli, a to će i dokazati na izborima, iako ste im poklonili mandate koje ste ukrali nama srpskim radikalima.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić ima reč.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo Skupštine, ovaj poslovnik koji je predmet našeg današnjeg razgovora i rasprave ima 297 članova. Ustav Srbije ima 202 člana, a ovaj poslovnik ima negde blizu hiljadu stavova. Ustav Srbije ima gotovo duplo manje. Dakle, dva dokumenta koja ne moraju da imaju direktne veze, mada imaju indirektne svakako, gde je jedan ekstenzivan, pun nekakvog normiranja detalja, a jedan pravnički racionalan. To je posledica jedne situacije da je Ustav Srbije donesen na osnovu nacionalnog konsenzusa, a da je ovaj poslovnik kao predlog dat na bazi nasilja skupštinske većine nad manjinom. Naime, da se nekim slučajem išlo metodom konsenzusa i da je napravljena radna grupa koja bi saglasno došla do poslovnika, budući da se radi o pravilima rada Skupštine koja važe za sve nas, ovaj poslovnik bi mogao da bude za dve trećine kraći. On ne bi morao da ide u takve besmislene detalje i normiranja, a to je zapravo posledica nedostatka legitimnosti, one prave demokratske legitimnosti jednog zajedničkog rada na početku nekog procesa, posle čega su većine i manjine krajnje legitimne. Ovde to nažalost nije slučaj. Imamo jedan vrlo ekstenzivan poslovnik koji je teško čitati, sa mnogim suvišnim odredbama. Samo pogledajte tri člana, devet ili deset stavova posvećenih tome kako poslanik operiše sa identifikacionim karticama. Kao da je reč o mlađim maloletnicima, a ne o poslanicima. Molim vas da još jednom pročitate te odredbe, te suvišne stvari. Tih je suvišnih odredaba jako puno upravo zato što ne postoji bazični konsenzus u ovoj skupštini oko ovog poslovnika. Zbog toga poslovnik s jedne strane ima nameru da detaljno normira svaki element života ove skupštine, a sa druge strane ima obezbeđene kontrolne mehanizme odlučivanja u stalnim prednostima skupštinske većine, koja uvek može da donese odluku i da preglasa manjinu. S druge strane, u kontrolnom delovanju predsedavajućeg, tj. predsednika i potpredsednika Skupštine, koji uvek mogu da oduzmu reč, čak i da daju, da odluče o pravu na repliku, kao što kaže odgovarajući član koji garantuje repliku u dva stava, a u trećem oduzima to pravo, gde kaže da o ovim stvarima koje se egzaktno utvrđuju odlučuje predsednik Skupštine. Takvih odredaba gde se prava daju i uzimaju ima dosta. Naveo sam samo jedan primer. Budući da vreme teče, navešću samo još jednu stvar koja je važna za ovaj poslovnik, ako mi je dopušteno još 25 sekundi. Dakle, reč je o članu 59, o odredbama o Odboru za KiM. To su najsiromašnije odredbe kada je upitanju određivanje šta treba da rade odbori. On ima samo dva člana i ta dva člana se tiču stvari koje ova skupština nije radila tokom ove dve godine. Dakle, predlaganja zakonskih akata, zakona i drugih opštih akata oko KiM i predlaganja rezolucija. Skupština to do sada nije nijednom radila, a KiM je tema gde može postojati dnevno delovanje ili bar na nedeljnom nivou Skupštine. To je jedan član o odboru koji potpuno štrči i najbolje bi bilo da je bio izostavljen.
Narodni poslanik Mirko Munjić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, ukazaću na nekoliko primedbi koje SRS ima na predlog ovog poslovnika, smatramo da su sve suštinske prirode. Počeću od prve primedbe koja se odnosi na konstituisanje odbora Narodne skupštine, gde ste vi predvideli da pored članova imamo i zamenike članova. Na prvi pogled ništa značajno, ništa spektakularno. Međutim, da li je to baš sve tako? SRS je principijelno protiv uvođenja zamenika članova u skupštinskim odborima. Zašto? Uvođenjem zamenika članova čini se da vi u stvari hoćete nešto da uradite po svaku cenu, ne mareći za političku volju ili politički stav vaših političkih neistomišljenika. Vama je cilj broj donetih zakona. Vama je cilj statistika, a ne suština onoga što skupštinski odbor treba da uradi u okviru svoje nadležnosti. Ovim želite u stvari da postignete nešto što je bilo česta pojava u skupštinskom životu Srbije. Želite da se skoro ne može doći u situaciju da na skupštinskom odboru ne bude kvoruma. Do sada je nepostojanje kvoruma ili nedavanje kvoruma, kao jedno od legitimnih sredstava koje poznaje politička praksa, bio jedan svojevrstan pritisak na vladajuću većinu. Pritisak da ona obezbedi taj kvorum i da pokaže svoju političku odgovornost i političku zrelost u rešavanju pitanja koja su u nadležnosti tog odbora. Drugo, da taj odbor ispuni taj suštinski razlog svog postojanja i da pitanje iz svoje nadležnosti reši stručno i odgovorno. Hoće li zamenici članova ispuniti ova vaša očekivanja? Šta ako zamenici članova u pojedinim situacijama budu toliko neodgovorni, kao što se to dešavalo i sa pojedinim članovima, pa ponovo nema kvoruma? Hoće li se neko dosetiti da izmisli instituciju i zamenika zamenika člana? Onda bi to možda tek tada bilo rešenje problema. Sada bih se osvrnuo malo na rad bez kvoruma. To je takođe jedno pitanje o kome treba nešto reći. Mislim da je i to jedno od suštinskih pitanja u ovom predlogu vašeg poslovnika. Vi ste za neke situacije predvideli da skupštinski odbor može da radi i bez postojanja kvoruma. Ovo je čista farsa i čisto obesmišljavanje institucije skupštinskog odbora. Čemu onda kvorum? Čemu dolasci na sednice skupštinskog odbora? Jednostavno, dajte predsedniku odbora da on završi taj posao, neka nađe jednog, neka gore sedne sa njim i uz kaficu neka proćaskaju, neka naprave zapisnik i završena stvar. Da li je to suština postojanja odbora? Da li je to suština rada odbora? Odgovor je jasan, on je izrečen na početku. Dakle, radi se o jednom čistom klasičnom makijavelističkom pristupu ovom problemu, da postavljeni cilj opravdava svako sredstvo. To je jednostavno potpuno jasno u ovom problemu. Osvrnuo bih se na jedno pitanje koje se odnosi na javno slušanje. Odredbe čl. 83. i 84. koje regulišu ovo pitanje su prepisane. Ovde se nastavlja ono što je često praksa kod vas i što je prisutno u predlozima pojedinih zakonskih predloga koji dolaze u ovu skupštinu, a to je princip Resavske škole, u prevodu – prepiši, pa nije bitno da li je to adekvatno i primereno našoj političkoj svakodnevici, našim političkim zbivanjima, našem životu, jer nije sve tuđe bolje. Znate, ako neko misli da kada osedla svinju da je dobio dobrog jahaćeg konja, grdno se vara. Nije to baš tako. To je u stvari sasvim jedna farsa i jedno zamajavanje, prepisivanje nečega što je tuđe nikad nije bilo dobro. Onaj koji radi to i koji misli da je uradio nešto dobro ili iz zablude ili iz namere, e o tome već zaista ne treba trošiti puno reči. Nešto ću reći o skraćivanju postupka. Član 95. reguliše u kojim slučajevima narodni poslanik može predložiti da se postupak skrati. U principu, trebalo bi da su to neki manje važni propisi ili zbog potreba, kako vi kažete, evropskih integracija. Da li je to tako? Evo nekih primera. Vi predviđate skraćenje postupka za, na primer, potvrđivanje međunarodnih ugovora. Tačno je da ovo treba skratiti, ali po vašem viđenju, a znate kada? Kad treba doneti nešto na brzinu, kad treba doneti nešto pod nečijim pritiskom i kad nešto eventualno treba zamagliti ili prikriti od građana Srbije. Znate, da nije tako ne bi nam se desilo, a pretpostavljam da će primenom ovog propisa još više se dešavati da niko živi ne zna koja sve prava imaju tuđi vojnici koji prolaze preko naše teritorije. U normalnim državama, dame i gospodo, ovakav međunarodni sporazum je predmet referenduma, a ne predmet da se to uradi preko kolena. Pa Slovenci su, dame i gospodo, sproveli referendum za pitanje razgraničenja državne granice sa Hrvatskom, da li će se međunarodne institucije uključiti u ovo ili ne, a vi ustupate deo suvereniteta u korist tuđe vojske, a da niko ne zna šta se valja iza brega ovde. Takve stvari ćete vi sutra predložiti da se rešavaju po skraćenom postupku. Ili, pod dva, autentično tumačenje zakona. Kad se pojavi potreba da organ koji je doneo neki zakon, dakle ovde Narodna skupština, treba da donese svoje autentično tumačenje, to znači da ili je nešto nejasno ili da postoji neki spor koji treba ovde rešiti, dakle, od strane onog organa koji je i doneo taj zakon. I za to ste vi predvideli skraćeni postupak. U najboljem slučaju ovde bi trebalo produžiti postupak ili ga bar zadržati kao što je bio, a ne nikako ga skratiti. Da se osvrnem na još jedno pitanje, a to je izbor i razrešenje. Ovde ste takođe predvideli skraćen postupak i to iz nekih jasnih razloga. Ovde je vama važno da se neko što pre, bez neke duge diskusije i po unapred utvrđenom scenariju, izabere na neku funkciju, obično kao partijski kadar. Očit primer za ovo je izbor sudija i tužilaca, i to izbor, videli smo, mnogih koji ne zadovoljavaju stručne kriterijume i koji jednostavno prolaze, dakle, mnogi od njih, kažem, kao ljudi sumnjivih moralnih osobina. Pa se onda može desiti da bude, kao što je već bilo u ovoj skupštini, podsetiću vas, da se za osnovnog tužioca izabere sudija opštinskog suda, koji je u svojstvu predsednika Izborne komisije doneo osam odluka, osam rešenja o izboru osam odbornika, na osam različitih sednica, a da ni jednu sednicu nije održala. Doneli su joj ta rešenja gotova, urađena, potpisala i odbornici su izabrani. Eto, šta se može desiti kada se izbor radi onako kako vi predviđate i u ovom vašem predlogu poslovnika. Zaista treba nekada da poslušate i opoziciju, nekad i manjinu, jer znate, kao što je jedna umna glava rekla – manjina je ponekad u pravu, a većina uvek greši.
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Dame i gospodo, gospođo predsedniče, imam primedbe u odnosu na predloženi poslovnik, pa ako se uzme u obzir istorija srpskog parlamenta, ovakav poslovnik i ovakvu diktaturu, koja brže napreduje od artiljerije, nije zabeleženo. Kao prvu primedbu bih imao u vezi predsednika Narodne skupštine kako je definisan. U članu 27. predsednik Narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu. Ne, predsednik Narodne skupštine treba da zastupa Narodnu skupštinu. Dalje, saziva njene sednice, predsedava njima i vrši druge poslove u skladu sa zakonom i ovim poslovnikom. Proučavajući uporedno pravo, između ostalog, izanalizirao sam poslovnik nemačkog Bundestaga, koji posedujem iz 1982. godine. U članu 7. ovog poslovnika nemačkog Bundestaga zadaci predsednika formulisani su – predsednik zastupa Bundestag i vodi njegove poslove, on čuva dostojanstvo i prava Bundestaga, unapređuje njegov rad, vodi rasprave, pravedno i nepristrasno i brine se za red. Mislim da je ova formulacija bila kud i kamo pravilnija, jer predsednik Narodne skupštine ne ide na Olimpijske igre da predstavlja zemlju, on zastupa parlament. To je jedna primedba. Dalje, kada je u pitanju parlamentarna demokratija i ovaj predlog poslovnika koji iz mog ugla ocenjujem, imajući u vidu u nazad 20-30 godina, postaje jedan veliki paradoks. Početak 21. veka obeležio je jedan veoma uočljiv paradoks – demokratija je navodno trijumfovala u većini zemalja sveta i kao ideal, i kao skup političkih institucija i prakse. Međutim, kao velike demokrate mnogi u mnogim zemljama doveli su do velikog razočarenja zbog rezultata koje je ostvarila u praksi, kao što je to i slučaj u našoj zemlji. Parlamenti danas imaju ključnu ulogu u rešavanju ovog paradoksa. Oni su centralna institucija demokratije, jer izražavaju volju naroda, prenose narodna očekivanja i traže odgovore za njihove potrebe. Po mom mišljenju i mišljenju SRS, parlament je taj koji treba da pomogne u rešavanju najaktuelnijih problema s kojima se građani suočavaju u svakodnevnom životu. Kao izabrano telo koje predstavlja sve strukture društva, naš parlament ima jedinstvenu odgovornost da usklađuje sve interese i očekivanja naših građana putem demokratskog dijaloga. Nažalost, demokratskog dijaloga u parlamentu Republike Srbije između vladajuće koalicije i opozicije nema, jer vladajuća koalicija ponižava, omalovažava, a ne uvažava opoziciju, koju su takođe građani na izborima birali. Doprinos parlamenta demokratiji kakav je u Srbiji? Kao ideal demokratija bi trebalo kod nas da predstavlja osnovni princip, garantovan okvir građanskih prava. Kada je reč o građanskim pravima moram da istaknem, da bi ljudi mogli da utiču na zakone i politiku koje se na njih odnosi, potrebno je da su im zajamčena osnovna prava da se slobodno izražavaju, da se slobodno udružuju sa drugima, da biraju svoje predstavnike na slobodnim i fer izborima. Iako je poštovanje prava odgovornost svih građana, parlament kao zakonodavna vlast ima posebnu odgovornost da obezbedi formulisanje načina zaštite ovih prava u praksi, u skladu sa međunarodnim standardima i ljudskim pravima. Kakav bi trebalo da bude okvir za demokratski parlament? Parlament treba da obezbeđuje adekvatnu predstavljenost svojih birača i svojih biranih predstavnika - narodnih poslanika, da bude transparentan, da bude dostupan, da parlament polaže račune, to znači da narodni poslanici polažu račune svojim biračima i da bude efikasan. - Zaštita prava poslanika u vršenju njihovih mandata, posebno kada je u pitanju parlament Republike Srbije. Jedan od osnovnih uslova da u parlamentu postoji adekvatna predstavljenost je da narodni poslanici uspešno predstavljaju svoje birače. Ovim poslovnikom to je poslanicima onemogućeno, da poslanici slobodno mogu da iznose svoje mišljenje, bez straha i bojazni. Istorijski gledano poslanici su često bili izloženi raznim oblicima pritisaka i zastrašivanja od strane vlada, a posebno da su javno istupali protiv zloupotreba vlasti od strane Vlade, poslanici su često bili u situaciji da trpe nepravedni pritisak koji je poticao iz drugih krugova moći. Zaštita prava poslanika predstavlja neophodan preduslov koji poslanicima omogućava da štite ljudska prava i osnovne slobode naših građana. Opoziciji u parlamentu Republike Srbije je to onemogućeno. - Kontrola kroz poslanička pitanja i interpelacije. Svrha postavljanja poslaničkih pitanja u Narodnoj skupštini sastoji se pre svega u tome da se poslanicima pruži prilika da traže informacije o pitanjima od javnog značaja. Drugo, postavljanjem pitanja od javnog značaja vrši se pritisak na Vladu da deluje u interesu naroda i države. Druge važne karakteristike poslaničkih pitanja odnose se na pružanje prilike poslanicima da prenesu Vladi mišljenje i raspoloženje javnosti o tekućim i važnim pitanjima građana. Gospođo predsedniče, ne znam da li je predlagač imao priliku i da li vi znate – za slučaj povrede poslaničkih prava koji nije rešen na nivou države, poslanici mogu da se žale Komitetu za ljudska prava poslanika, koji je osnovan pod pokroviteljstvom Interparlamentarne unije 1977. godine. Ovaj komitet, koga čine visoki funkcioneri parlamenata iz celoga sveta, radi na osnovu procedure koja je nalik sudskoj proceduri i koja ima za cilj da se u poverenju postigne obostrano prihvatljiv dogovor sa vladom, odnosno parlamentom o datom pitanju. Savet Interparlamentarne unije je sada prihvaćen kao glavno međunarodno telo za zaštitu prava poslanika. Obaveštavam sve poslanike, čija budu prava povređena u ovom parlamentu, da imaju pravo da se obrate ovoj instituciji za zaštitu svojih prava. Što se tiče poslaničkih pitanja, u Poslovniku nemačkog Bundestaga regulisano je kud i kamo preciznije, opširnije. Poslanicima je omogućeno da postavljaju pitanja kada je povreda Poslovnika u trajanju od pet minuta, u ovom poslovniku predviđate dva minuta. Da li je to demokratija, je l' mi idemo u EU? Mi smo pre 20 godina bili po ovom pitanju, ako upoređujemo, u EU, a sada idemo unazad. Što se tiče poslaničkih pitanja i tu je zaista uveden u Bundestagu određeni red, što je predlagač mogao da koristi. Međutim, to nije korišćeno. Što se tiče mera koje izriče predsednik, voditelj parlamenta, a po kome postupa Administrativni odbor, u nemačkom poslovniku postoji da na opomenu ili isključenje poslanik ima pravo žalbe, odnosno prigovora koji se stavlja na dnevni red skupštine Bundestaga, a daSkupština po njemu donosi odluku, ali to ne utiče na odlaganje izvršenja. Dakle, svaki poslanik kome bude izrečena mera ima pravo, u skladu sa Ustavom Republike Srbije i to u članu 36. koji normira: "Jamči se jednaka zaštita prava pred sudovima i drugim državnim organima imaocima javnih ovlašćenja i organima autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave. Svako ima pravo na žalbu ili drugo pravo na sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi ili zakonom zasnovanom interesu". Obzirom na te kazne koje se poslanicima izriču, mislim da to nema utemeljenje, niti je to ustavna kategorija, a nije ni zakonska, jer o tome nema zakona. Moram da vas podsetim da je prvi put Administrativni odbor doneo jednu odluku po mom prigovoru, koja je bila pozitivna i što je, u svakom slučaju, Administrativni odbor, reagovao pravilno, jer sam uložio prigovor i Administrativni odbor je taj prigovor usvojio i promenio odluku o određenoj sankciji. Što se tiče ostalih pitanja kada je u pitanju prigovor, osvrnuo bih se na postavljanje poslaničkih pitanja. Bio sam u prilici da 29. oktobra 2009. godine postavim jedno poslaničko pitanje na osnovu koga do današnjeg dana nisam dobio odgovor. U Pančevu su privatizovana sledeće preduzeća: "Veterinarska stanica" Pančevo, JNP "Pančevac" Pančevo, DP "Pan sirovina" Pančevo,"Utva" Pančevo,NIP, Kibernetski centar Pančevo,"Jabuka" industrija skroba Pančevo,"Utva servis" Pančevo,"Tamiš informatika", Pančevo,"Utva projekt" Pančevo,"Silomont" Pančevo,"Mlekara" a.d. Pančevo,"Konstruktor" Pančevo,"Seme Tamiš", Pančevo,"Tamiš trgovina" Pančevo,"Minel oprema" Pančevo,"Elprom" Pančevo,"Gaj" Pančevo,"Staklo" Pančevo, "Petrohemija", Pančevo,"Azotara", "Auto moto društvo", "Ukras", Trgovinsko preduzeće "Trgoprodukt", Fabrika krzna Pančevo,Pekarska industrija Pančevo,Pamučni kombinat, "Trudbenik" Pančevo,Fabrika sijalica Pančevo. Tražio sam odgovor – pošto je Pančevo prodato? Gospođo Čomić ni danas nisam dobio odgovor. Ne morate mene rukom da opominjete. Pre svega, ovo je pitanje koje sam postavio, ali do današnjeg dana nisam dobio odgovor. Pošto je prodato Pančevo? To su pitanja od značaja za građane. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Vaša poslanička grupa ima još 18 minuta.
Obično kada neko ko glumi većinu u Narodnoj skupštini, a to glumi onaj ko ima 125 poslanika pa nekako dođe do 127 – 128, a ako obezbedi kupovinom još 130, kao što reče ovaj "primerak", onda nikakav problem nije, onda je sve jasno. Samo da podsetim, ovo nije prvi put u istoriji da se donosi poslovnik Narodne skupštine. Sećam se, gospođo Kolundžija i 2001. godine.
Gospodine Krasiću, nemojte se obraćati gospođi Nadi Kolundžiji nego meni i parlamentu.
Vama da se obraćam?
Meni.
Vi ste bili proganjani 2001. godine od gospođe Nade Kolundžije.
Meni se obraćajte.
Ali, ja se upravo vama obraćam da bi vas zaštitio gospođo Đukić.
Nemojte da me štitite nego uzmite učešće u raspravi kako je to poslovnički predviđeno.
Dakle, i 2001. godine je donet Poslovnik, isto putem nasilja "parlamentarnog". Obezbeđena neka većina, ubačene odredbe. Došlo je i do kažnjavanja, po Poslovniku i onda pogledajte jedan stenogram gde Gordana Pop Lazić kaže:"Hvala što ste mi dali reč, dobar dan gospodo poslanici", predsednik Skupštine: "Izričem vam prvu opomenu". Tako je posle velike paljevine zavladala demokratija u Republici Srbiji i pregažen je Poslovnik iz 1991. godine, sećate se tada ste pričali balkanski kasapin Slobodan Milošević. E vidite, on je imao Poslovnik Narodne skupštine, donet u njegovo vreme, koji nije imao nikakva ograničenja. Kasnije su se javila ograničenja kako je došlo do erozije moći i erozije vlasti. Kada vi krenete sa zamenom pojedinih odredbi ili donošenjem novog Poslovnika, onda nepogrešivo šaljete poruku da se pripremate za ilegalu. Svako ko je menjao Poslovnik na ovakav način kako vi to radite, slao je jasnu poruku, potpuno jasnu poruku. Naravno, pošto nemate nikakav sistem povodom ovog poslovnika, jer vi u stvari ne znate šta hoćete sistemski, vi znate instinktivno šta vam je potrebno. Instinktivno vam je potrebno da se odglumi da ste vlast na svim nivoima i da prikažete uspešan rad ove zgrade, ali ne poslanika nego zgrade. Vidite, 2001. godine 126 poslanika je bio kvorum za rad. Pa ste tamo 2000. i neke godine smanjili na 83, 84 zato što niste mogli da ih pohvatate da budu prisutni. Zašto? Zato što su sistemski u sukobu interesa. Imaju po milion funkcija. Imaju te funkcije da bi ćutali ovde. Kada dođe vreme za otvaranje sednice to je stampedo u Narodnoj skupštini – utrčava se, upada se sa svih strana da se gurne kartica, da se izvadi i ćao đaci, idemo na neku drugu funkciju. Ovo nas ne interesuje ovde. Zašto? Zato što ako se pojavi predstavnik Vlade onda će nešto da promrmolji. Ako nema argumentaciju kazaće za svaku glupost da je proevropska tekovina i proevropska vrednost. Mi svake godine šest puta menjamo proevropske vrednosti. Mi 50 zakona vrtimo 10 godina. Sve što je 2003. godine bilo evropsko, najbolje, evo jedan primer – Šumarčev zakon o izgradnji. Najbolji zakon, ne može da bude bolji. Svako dobija za 45 dana građevinsku dozvolu. Prošle godine došao Dulić i reče – ništa ne valja zakona, moramo novi zakon da donesemo. Doneli smo novi zakon i još jedna dozvola se nije dodelila po tom zakonu. Neće ni da se donese dok Mišković ne proda svoju imovinu. Ma, niste vi vlast. Vlast DS nije u DS, ona je u tajkunima, u stranim obaveštajnim službama, u medijskim kućama, ona je na univerzitetu, u nevladinim organizacijama. Vi ste glumci obični ovde, koji treba da dignete ruke, da prikažete nešto – od sutra cveta u Srbiji sve, a Srbija svakim danom sve više propada. Doći ćemo do 12. i 13. tačke, pa ćete da čujete porazne rezultate vaše desetogodišnje vladavine. Čusmo malopre, neko priča o ljudskim pravima, pa ovaj Poslovnik se ne dotiče ljudskih prava. Vidi se da je Bosa Nenadić uticala na razmišljanje pojedinih poslanika. Znate, izborno pravo jeste ljudsko pravo, može biti aktivno i pasivno. Aktivno biračko pravo se reguliše Zakonom o izborima, a pasivno biračko pravo ne reguliše se zakonom. Jedini dokument koji ima nekih dodirnih tačaka sa pasivnim biračkim pravom u smislu propisa je Poslovnik. Ali, šta to vredi, kod vas je pasivno biračko pravo ne pravo da neko bude biran nego pravo da bude izabran. Vi ste unakazili Narodnu skupštinu. Ne dozvoljavate nijedan poslovnik da zaživi ovde u Skupštini. Kod ovog Poslovnika ste pokazali vrhunsko majstorstvo u pronalaženju formulacija koje mogu da budu od višeznačne. Svaki član može da se tumači na 15 načina. Naravno, ovaj poslovnik ne može da se popravi, jednostavno može samo da se povuče, da se izbaci iz upotrebe. Ne sporim da kada ga budete doneli da ćete da ga primenjujete, ali nijedan problem zbog koga navodno donosite novi poslovnik, vi ovim poslovnikom ne možete da rešite, to je problem. Ne možete da liferujete 200 zakona. Zašto? Zato što Vlada ne može u toku godine da napiše više od 20 i može još 20 puta da menja one koje je donela ranije. Ne možete svake godine da dajete saglasnost na Statut AP Vojvodine, pa onaj kaže – epohalna stvar, imamo dva člana koja regulišu kako se daje saglasnost. Ne možete guvernera da birate na svakih 15 dana. Ovaj će vam biti "poslednji" za ekonomiju Republike Srbije. Ovo nikakve pretnje nisu, nego upozorenja. Da li je ova skupština u mogućnosti da kontroliše Vladu? Nije. Možda neko od vas intimno i želi iz vlasti, zbog komšija, prijatelja, rođaka, jer ne možete da trpite više ni onu kritiku u četiri oka, ali sistemski ne možete da vršite kontrolu. Zašto? Zato što onaj ko vlada u ovoj zemlji je rekao da ne sme ništa da se dira. Takva je feudalna raspodela vlasti u Republici Srbiji. To je zacementirano, to je potpisano i toga morate da se pridržavate. Na mnogo mesta postoji poziv na virtualnu Evropsku uniju. Znate, samo jednu stvar ste pogrešili – u EU potpuno ravnopravno deluju evrofanatici i evroskeptici, jer i jedne i druge bira narod. Oni sučeljavaju svoja mišljenja. Vi ne, imate onaj mentalitet pre osme sednice, nema mesta alternativi, nema mesta drugačijem načinu razmišljanja. Drugačiji način razmišljanja, drugačiji predlozi, to mora da se osudi po svaku cenu, a nema veze što ćete za tri meseca to da prihvatite. Todorovića ste promeni zato što je tražio na odboru da se reše neka pitanja. Smenili ste čoveka, a zatim ste tražili vi da se ta pitanja reše i "Luka" i strani špijuni itd. Nikakva blokada nije bila, a onda se kaže – znate, napravili smo mi ovde grešku, treba da je ispravimo, poslanik vlasti treba da bude predsednik Odbora za bezbednost. Nije dobro kada je to iz opozicije, ali nikakva smetnja nije bila dok ste vi bili u opoziciji, da insistirate na tome da opoziciji pripadne to mesto. Znači, prema vašem aršinu - demokratija je šta vi kažete, zakon je šta vi kažete, Ustav je šta vi kažete, zakon je samo ono što vama odgovara, ono što predstavlja vaš interes. To ćete preko medija, preko nevladinih organizacija, preko raznih sponzora da predstavite kao nešto što je apsolutno tačno, nema veze. Posle tri meseca ima sve to da poližete, ali nije bitno, onda će nova kampanja da ide, i tako to ide u krug. Sada moram da vas malo razočaram, valjda ste obilazili, pošto ste evrofanatici, i parlamente evropskih država. Niste mogli da nađete ovakva rešenja za Poslovnik kao što sada nudite. Mogli ste da budete prisutni i u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, samo morate da shvatite da se tamo ne donose zakoni nego rezolucije, deklaracije, pa po posebnoj proceduri inicira i postupak zaključenja međunarodnih konvencija. Ona procedura tamo ne može da se preslika ovde, ali vi ste i ispod kriterijuma koji tamo postoje. Ovako nešto ne postoji čak ni u dvodomnim parlamentima, poput Francuske, niti u Senatu niti u Nacionalnoj skupštini. Sada moram da vas razočaram, u ovoj zgradi 1994. godine bili su prvi pokušaji da se zakoni donose po jednoj drugačijoj proceduri – da bude i prvo i drugo čitanje pa da se ide na plenum. To je dalo dobrih rezultata. Ali se nije izbegla diskusija o amandmanima na plenumu, kao što se o amandmanima ne izbegava diskusija ni u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Vama je potrebno da vam opozicija pravi kvorum, a kada ste bili u opoziciji niste hteli da uđete. Vama smetaju amandmani a 4.000 amandmana ste podneli na Zakon o lokalnoj samoupravi, upravo 1994. ili 1995. godine. Tada je to bilo dobro. Tada je to bila normalna opstrukcija, normalno političko delovanje. A kad vam se ovde napiše amandman, kao da vas je zmija pečila. To je taj kriterijum. Vi jednostavno niste podobni za višestranački sistem. Mentalni sklop vaše ideologije je blizak Staljinu. Vi glumite ovde demokratiju, preko medija, na drugi način, smeškate se itd. Malo pre sam namerno upotrebio jednu paradigmu – vi ste čoveka prozivali balkanskim kasapinom. U njegovo vreme bio je najbolji, najliberalniji poslovnik o radu. Čovek koji je uveo višestranački sistem u Srbiji. Od kada vi dođoste, za poslednjih 10 godina, vi uništavate sve što je tekovina demokratije. Nepogrešivo znam, kada se pojavi Boško, Nenad Konstantinović i Vlatković, kao autori ili potpisnici nečega – od toga nema ništa. To nikakav rezultat neće da donese. Možda će da bude malo većeg kažnjavanja, verovatno, pa će onda Konstantinović preko njegovog odbora da izigrava humanost Demokratske stranke i Narodne skupštine, sa tuđim parama, tu je majstor itd. (Srđan Milivojević, sa mesta: Dobro da ja nisam pisao.) Sreća tvoja što je 2000. godine Vlajko Stojiljković bio ministar unutrašnjih poslova pa te je 40 puta hapsio. Ja bih te samo jedanput uhapsio i to bi bilo sasvim dovoljno, i da budeš primerak za sve…
Gospodine Krasiću, nemojte se obraćati poslanicima. Molim poslanike da ne ometaju gospodina Krasića.
Zaštitite me od ove ljudine, jes' da je malo skraćen, ali vidite kako sikće, otrovan je kao zmija. Znači, dragi građani Srbije, vidite i sami kako to ide. Kosovo neizvesno, EU otima, EU vrši pritisak i na ovih pet da moraju da priznaju nezavisno Kosovo, verovatno će i 18-og neko da kaže – ma, i ja ću da priznam nezavisno Kosovo, samo da se dovatim vlasti. Sve je moguće da se desi, ali Narodna skupština treba da bude pozornica. Narodnu skupštinu može svako da napada, Narodna skupština može da se omalovažava, ovde se ne čujemo. Kažete – javno slušanje. Džabe što vi slušate kad ne čujete ništa. Nećete da čujete. Jednostavno, kaseta je stavljena, zavrnuta. Mora da se ispuni zadatak i ne biraju se sredstva da se taj zadatak završi. Naravno, mi ćemo žestoko da vas kritikujemo. Sve ćemo to da žigošemo na odgovarajući način – knjige, novine, tribine i na drugim mestima. Samo vas podsećam – kada se udari na poslanička prava, prava da zastupaju građane, nešto se vrlo loše dešava u državi – obično gubimo neku teritoriju, da znate. Sećate se da je 95. godine neko držan u Gnjilanu u vreme dok je Krajina padala. Poprisetite se malo. Pogrešnu temu ste uzeli. Vi niste zadovoljni radom Narodne skupštine, ali je problem u vama, ne u poslovniku. Problem je u vama što nemate ni ideju, što ne smete da se suprotstavite onome što dobijate ovde na tacni. Možda bi i hteli nešto da progovorite kao pojedinci i kao ljudi, ali to je vaš problem. Cenim tu vašu vrstu odanosti prema svojoj političkoj stranci i tome da ste u nekoj koaliciji, ali nemojte da uskraćujete prava narodnih poslanika. Setite se kakvi ste bili 2004. godine – manji od makovog zrna. Setite se Odbora za pravosuđe. Tad ste osporavali Vidi Petrović Škero da je završila i Pravni fakultet. Sve ste osporavali. Kolo sreće se okreće – čas si dole, čas si gore. Narod se menja. Retko ko više može da veruje u ovu iluziju a džep mu prazan, duša mu prazna, srce mu prazno. Otima se teritorija, teritorije, vaš predsednik se grli sa svima onima koji su priznali nezavisno Kosovo. Nemojte da mislite da to ne ostavlja traga kod građana. Ostavlja. Povucite ovaj poslovnik. Poslovnik se pravi tako što se sedne pa se dogovori. Ali, ne na način kako se vi dogovarate. Samo nekoliko puta bio sam na sastancima predstavnika poslaničkih grupa oko dogovora oko sednica Narodne skupštine i za živu glavu mi više ne pada na pamet da idem na te sastanke. Kako se ponašaju Nada Kolundžija, Gordana Čomić i Slavica Đukić-Dejanović, izvinite molim vas, meni je ispod časti, pa tu nema razgovora. Oni kažu – mi smo tako odlučili i gotovo. Zašto ste nas onda zvali? O čemu da razgovaramo? Da biste nam saopštili ono što možete na papiru, na pozivu da date? I vi negujete duh parlamentarizma. Kakav je to duh parlamentarizma?
Vreme. Ne govorite istinu, a i vreme je isteklo. Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, pitam da li želi reč predsednik odnosno predstavnik poslaničke grupe ili neko ko nije iskoristio pravo iz člana 93. Poslovnika? Gospodine Iliću, samo trenutak, daću vam reč. Replika, gospodin Krasić.
Gospođo Đukić, rekli ste da ne govorim istinu. Ne kajete se zbog toga što ste to rekli? Zar nisu bili takvi sastanci? Zar nismo Vjerica i ja napustili sastanak kad smo čuli šta oćete od nas? Mi moramo to da završimo – doviđenja. Je li bilo tako? Budite oprezni kada sa mnom ulazite u polemiku. Samo je nekoliko ljudi ovde javno reklo da lažem. Više se ne bave politikom. Pogledajte stenograme.
Gospodine Krasiću, niste rekli istinu. Reč ima gospodin Velimir Ilić. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao što se ova rasprava danas pretvorila u kritiku opozicije, a jednu veliku hvalu pozicije koja toliko veliča ove promene poslovnika da je prosto čoveku muka. Nisam razmišljao da se javim za reč, ali to me toliko iritiralo kad sam slušao diskusije vladajuće koalicije, koja je toliko iznela hvale na poslovnik, da ovo sve vodi ka demokratiji, da ovo vodi Srbiju u neki bolji život, da će ovo da vrati dostojanstvo parlamenta, da će ovo da napravi čudo u Srbiji, da je 400 zakona prošle godine doneseno u parlamentu. Rečeno je da se ove godine očekuje ta i ta brojka itd. `Hteo sam da skrenem pažnju da je ovaj poslovnik izglasan onako siledžijski. Ovaj poslovnik je izglasala vladajuća većina koja uopšte nije pozvala niti upristojila opoziciju da prisustvuje izradi poslovnika, jer poslovnik mora da bude zajednički za poziciju i opoziciju. Ovaj poslovnik mora da doprinese demokratizaciji Srbije, da se mnogo bolje posle njegovog usvajanja oseća i uvaženije i pozicija i opozicija. Ovaj poslovnik treba da učini puno štošta u Srbiji, da napravi jedan pomak, da vrati dostojanstvo ovom parlamentu koji je srozan do kraja, a srozali ste ga vi iz vladajuće koalicije, kojima samo služi ovaj parlament da uđete kao danas da napravite kvorum da sednica počne, da dođete i da glasate kad je dan za glasanje. Vas više dalje ne interesuje. Naravno, vi se javite da malo hvalite itd., ali svi vide da je to besmisleno. Mi smo svaki dan dalje od demokratije. Mi svaki dan sve više urušavamo naše institucije. Institucija koju najviše urušavamo je parlament. Vi gospodo iz vladajuće koalicije činite izuzetan napor to da uradite. Da li je moguće u nekoj normalnoj državi, a nabrijte mi jednu državu u svetu da ima 34 ministarstva, a vi hoćete sad da smanjite broj radnih tela parlamenta, odnosno odbora na pola. Šta to znači? Da će pola ministarstava biti bez ikakve kontrole. I sad njih niko ne kontroliše. I sad odbori izgledaju smešni. Napravi se neka većina, to se reši za pet minuta, odbori obično zasedaju u nekoj pauzici ili se istrči na brzaka, ajde da glasamo, digne se ruka, izađe i priča se završi. Vi stotine zakona vrtite iz dana u dan, iz godine u godinu. Sad vam postavljam jedno veoma ozbiljno pitanje, gospodo iz vladajuće koalicije, ko će da investira u državu koja godišnje promeni 400 zakona. Koja će to investiciona grupa doći u Srbiju i uložiti svoja sredstva, kad ni mi sami ne znamo koliko će koji zakon da traje. Evo, neki dan smo usvojili Zakon o bezbednosti u saobraćaju. Danas imamo novi zakon, a danas nam rekoše iz vladajuće koalicije da će za par meseci biti još jedan novi zakon, da se sprema još jedan novi zakon. Da li to ima igde? Da li postoji država u koju će neko da dođe i uloži svoj kapital? Da li ima država da će neko da oseti u njoj sigurnost, ako za pre podne gospodo usvoji se 15 zakona u načelu iz poljoprivrede? Ako u jednom danu usvojite 45 zakona, ako sad nemate raspravu normalnu o zaduženjima ove države, za šta se zadužuje, gde se troše sredstva, kako i na koji način. Da li vi razmišljate koliko ste vi srozali demokratiju poslednjih godina? Jako mi je žao što sam čitav život borio se za demokratiju i demokratske promene u Srbiji. Tamo gde vi sad odlazite i neko vam daje instrukcije, bio sam pre 17, 18, 20 godina kad se razgovaralo šta se u Srbiji hoće. Gde ste nas vi danas doveli? Doveli ste nas, gospodo, od Zakona o javnim nabavkama, za koji ste rekli svojevremeno da je najsavremeniji u Evropi i da je u skladu sa principima EU, danas ste nas doveli na slobodnu pogodbu. Znate kad je to bilo? U srednjem veku. Sad imamo slobodnu pogodbu. Vi juče potpisujete sporazume slobodnom pogodbom, da li to vraćate neke zakone iz Otomanskog carstva, ne znam. Gde se to vraćate i šta radite. Potpisujete zakone za nešto za šta kažete da još nemate projekte. Potpisujete sporazume slobodnom pogodbom, kako vam neko bude naložio i dokle vam bude naložio, i šta vam bude rekao. Vi ste ovde u ovom parlamentu takve doneli sad poslovnike, računajući ova dva, da nikom ništa ne odgovarate. Poslanik sam koji je postavio Vladi možda najviše pitanja, bar tako sam nedavno čitao u medijima. Ni na jedno nisam dobio odgovor, ni od jednog ministra, još uvek. Kaže, škakljiva pitanja. Ministri ne odgovaraju. Baš ih briga da odgovore šta pita neki poslanik u parlamentu. Za njih je parlament nešto kad će nekad doći malo ovde i šikanirati poslanike, a vi ćete te, devalvirajući poslanike i naš ugled, dati njima da govore satima. Mi govorimo dva minuta, a oni dva sata. Naravno, to ne liči ni na šta. Sećam se ministra Šutanovca, koji je govorio ovde satima, više je govorio nego svi poslanici zajedno. Čovek je govorio, govorio, na kraju smo svi izašli i otišli kući presrećni da se odmorimo od ministra koji je bio nadahnut da nam sve objasni. Sad imate i predsedavajuće koji isto govore više nego poslanici. Nemate Poslovnik da zaštiti poslanika, da zaštiti opoziciju. Ovaj poslovnik je potpuno uništio srpsku opoziciju. Vi mislite da opozicija ne postoji zato što kroz Poslovnik ne može da se iskaže i dokaže, i pokaže, i ne može da kaže ono što je važno za Srbiju. Prema tome, bio sam u Vladi, tada je bila vlast druge partije koja je bila u opoziciji u Beogradu, u Vojvodini. Mi smo ih poštovali, cenili, štitili, branili poslovnikom ovde u parlamentu i pustili ih da rade svoje, a vi hoćete sve. Vi hoćete i grad, i Pokrajinu, i Republiku i gradove. Ovo sada što ste oteli u Kraljevu, ovo je sramno. Ministar kaže ko je gradonačelnik, a narod je rekao ko je gradonačelnik, pa ste ga ubili i čovek je umro kada je pošao kući sa sastanka iz opštine jer nije mogao da izdrži torturu koju je imao. I ove sada razbijate i jurite. Vaš sud upravni Republike Srbije je presudio, izgubili su spor i rešio je pitanje, vaš sud, ako ga nešto poštujete, ako vam nešto znači. Vlada je donela zaključak ko je poslanik. Tu vi radite na lokalu šta god hoćete. Mi kada bi radili ovde deseti deo, to bi bilo čudo. Tamo se izlazi za govornicu, peva se. Vi nama ne date da priđemo govornici. Jeste li gledali snimke šta rade vaše kolege iz vladajuće koalicije u mnogim gradovima gde su opozicija? Oni izađu, pevaju, igraju, ne daju sednice da se održavaju, ne daju nikome reč, odšrafe mikrofone, gađaju kolege koje su izabrane legitimnom voljom građana, rade šta hoće. Vi sve to branite. Vi to sve štitite i kod vas sve može. Zato Srbija propada. Mi smo svakim danom dalje od EU. Sve smo bliže zakonima Otomanskog carstva, što se i pokazalo sada u Novom Pazaru. Zar predsednik tog dana nije mogao da bude u Bratuncu? Zašto je ponizio Srbiju i srpske žrtve? Kako je mogao da bude u Srebrenici, a da ne bude u Bratuncu? To je bruka i za parlament, i za sve nas i za Srbiju. To je bruka. Onolika pljuvanja u Srebrenici na račun srpskog naroda i na račun Srbije. On je sve oćutao, smeškao se i samo se ljubakao sa njima. Naravno, u Bratunac nije smeo da ode, već je otišao da šenluči u Novom Pazaru, da priča o nekim putevima, o nekim slobodnim pogodbama, o nekom radu itd.
Gospodine Iliću, zaista vas molim da o državničkim aktivnostima predsednika Republike govorite sa dovoljno dostojanstva..
Uvređen sam kao čovek.
Morate imati na umu da se radi o predsedniku koga su građani birali i zaista vas molim da, kad govorite o njegovim aktivnostima, govorite biranim i rečima koje odgovaraju istini. Nije se radilo o šenlučenju, znate, ovo je zaista za izricanje mere, molim vas da me ne dovodite u situaciju da vam izričem meru.
I nas su građani birali. I mi smo neki kontrolor te vlasti. E sad vi nećete da kažete jednu pravu istinu. Šta je ova mala neka kozmetika u poslovniku? Vi hoćete da stvorite uslove da promenite Ustav dvotrećinskom većinom, da dilovima, pogodbama dođete do promene Ustava, što vas žulja. Vi hoćete da svedete poslanike na jedno ovde ćošence, da budu za seme. Eto, imamo i mi poslanike. Malo da, eto, budu radi nekog štosa, znate. To vama treba. Vi imate više ministara, još malo državnih sekretara i pomoćnika dva puta nego poslanika, i savetnika. To nijedna država sveta nema, samo imate vi. Vi toliko imate Pazite, pre neki dan sam u jednom malom mestu Kosjerić bio slučajno i tamo je opšta uzbuna. Dolazi Dinkić da otvori fabriku rakije i doveo kuvare, doveo pun autobus, doveo konobare, doveo neke… kako se zovu ovi što probaju klopu, što je Tito imao - degustatori, tako je. (Predsednik: Gospodine Iliću, vi ste već o tom događaju u Skupštinigovorili.) Jeste, ali moram da ponovim, jer to se ponavlja svaki dan. (Predsednik: Na dnevnom redu je Poslovnik. Mi govorimo o Poslovniku, rasprava u načelu.) Gde piše da možete da imate degustatore? Ko vam je dozvolio? Koji parlament je izglasao da plaća neko te degustatore? Od čega ih plaćate? Da li svi imate svoje konobare? Da li svi imate svoje kuvare? Da li svi imate svoje degustatore? Od čega, gospodo? U Zakonu o budžetu to ne postoji. Isterali sve napolje i doveli neku publiku tamo itd. Opominjem vas da to ne valja što radite, jer vi ste sve dalje od EU. Vidi EU šta radite. Sve smo dalje. Sad se pominje 2018. godina. Sećam se kad sam bio u Vašingtonu, sa pokojnim Đinđićem, i u Briselu, rečeno je – 2004. godine ste članovi EU. Eto, sve te afere, šta je sve učinilo, svi ti vaši apetiti, promene zakona potpuno nas udaljiše. Nema više ništa. Više i ne pričate o EU. Sada ćete vi da preispitujete nešto. Sada ćete vi da postavite neka nova pravila o EU sigurno itd, da donesete neke nove zakone, možda i za njih. Prema tome, ništa ovo ne vodi na dobro. Ovo za Srbiju nije dobro. Mora da se izjasnite, jer ste vi digli ruke od EU. Mi iz opozicije nismo, ali tražimo jasna pravila igre. Želimo s njima razgovor. Želimo saradnju. Vi lepršate, ako vam Kinezi mahnu malo s nekom kintom, vi svi u Peking, pobijate stub i pričate – milijarda stiže. Onda vam iz Moskve mahnu jednom milijardom, pa kažu – sad nema od toga ništa. Sad vam Turci malo mahnuli, vi se slomiste oko Turaka. Mahnuše vam malo iz Brisela… (Predsednik: Ipak ću vas zamoliti da primerite izražavanje.) Želim ovaj parlament da zaštiti državu, da zaštiti ustavni poredak ove države. (Predsednik: Molim vas da štitimo ugled parlamenta načinom kako govorite.) Borim se da zaštitimo institucije i nemojte se ljutiti, gospođo predsednice. Želim i vas da zaštitim, jer sutra će i vas neko da pita za sve ovo. Šta vi mislite, Dulića prošli put želeo sam da zaštitim da ne pravi više gluposti jer će sutra neko da ga privrne, pa će debelo da odgovara. Vidite, želim da ovi iz satelita tamo odgovaraju. Zaštite se malo. Pokrenite neki postupak. Ne možete sve to da skrivate i gurate pod tepih. Naraslo je to mnogo i ne može više da se preživi. Naš genijalni premijer juče kaže da je kriza prošla i u drugoj polovini godine će biti znatno bolje, a druga polovina godine je već odavno počela. Mi smo već sad u drugoj polovini, ako on zna da računa. Možda je čovek pomešao neke pojmove. Mi smo već u drugoj polovini. Kad prođu odmori mi odosmo iz druge polovine, dođosmo u zimu, u jesen. Kad će to da bude bolje? Kad poskupi struja, gas, kad još 100.000 ljudi ostane bez posla. Prema tome, meni ništa nije jasno. Urazumite se ljudi, opametite se. Ustanite jedno jutro, umijte se hladnom vodom, uzmite hladnu vodu i kocku šećera i sedite svi skupa pa se dogovorite, pa vidite šta ćete sa ovom državom. Sve ste ovo upropastili i uništili, ovo više ne liči na državu. Dolazite sad, nudite nam slobodnu pogodbu, izgradnju autoputeva. Kad sam radio koncesiju tražili ste svaku reč na Internetu da vam se objasni, svaka sitnica. Trudio sam se, šest meseci sam vam objašnjavao 23.000 strana, svaku poziciju koja vam je pala na pamet, a vi sad jedan tender od 23.000 strana želite slobodnom pogodbom da rešite. Al' ste vi genijalni, to nisam mogao da shvatim. Čija to glavica može da primi toliko informacija i podataka i da sklopi ugovor? Ko je taj genije u Vladi koji to sve drži u glavi? Šta će sutra taj genije ako ga neko pritegne? Vi ćete se opet na kraju pohvaliti ovde kako sve funkcioniše odlično, kako je sve super i kako je ovo sve u interesu naroda, građana itd, a jadni građani propadaju načisto. Sad počinje žetva. Kako prolazi seljak posle žetve? Da li je ovaj parlament zaštitio seljaka? Da li je zaštitio srpsko selo? Nije, gospođo. Neki dan slušam vašem partijskog druga Pajtića, koji kaže kako je uspeo da otkupi imanja i čitava domaćinstva u Vojvodini za 3.000 evra i da da izbeglicama. On je potpuno srozao srpsko selo. Zamislite pet generacija je radilo. Znači, moj deda je vredeo 500 evra ceo svoj život, a pradeda možda 200-300 evra i sve kad ih saberemo u lancu oni vrede 3.000 evra. To je bruka za Srbiju. To je bruka za sve nas. Umesto da ga pitamo šta su mu namere...
Vreme, a inače ne govorite o temi. Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam danas slušala raspravu i zbog mogućnosti da su građani zaboravili o čemu mi danas raspravljamo, jer iz mnogih diskusija nisu to mogli da zaključe, mi danas raspravljamo o poslovniku o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Ovaj poslovnik nije izraz nekakvog ćefa ili volje vladajuće većine da nešto menja, već ustavna obaveza i obaveza koja je nastala usvajanjem Zakona o Narodnoj skupštini. Mi ovo radimo u najboljoj nameri da poštujemo Ustav, s jedne strane, da poštujemo zakon i, s druge strane, uredimo procedure koje su sastavni deo svake demokratije. Ne mogu da govorim o onome što se nije ticalo uopšte ove teme. Ne mogu da govorim o onome što su najobičnije laži, zato što polemisati sa lažima pokazuje da ste uopšte spremni da laž prihvatite kao bilo kakvu argumentaciju i zbog toga apsolutno neću da govorim o velikoj količini neistina koje su ovde izrečene vezano za poslovnik, a najčešće nevezano za ovu temu. Ono što se iz ovih rasprava moglo zaključiti, što mene ostavlja u uverenju da smo mi zapravo napravili odličan poslovnik, jeste činjenica da ako je zaista govoreno o onome što u poslovniku piše, onda primedbe nisu značajne, odnosno jedva da ih ima. Ako govorimo o onome što su primedbe, a u poslovniku uopšte ne piše, dakle, odnosi se na nešto što ne postoji u poslovniku, onda prosto smatram da to treba vrlo kratko prokomentarisati, samo zbog toga da građani ne steknu utisak da u ovom poslovniku piše nešto što zapravo ne piše, odnosno da je izostavljeno nešto što jeste napisano, a ovde je govoreno o tome kao da to u ovom poslovniku nije definisano. Dakle, iz većine ovih rasprava mi možemo da zaključimo samo da mnogi zaista nisu pročitali ovaj tekst, da neki koji su ga pročitali nisu ga razumeli, da oni koji su komentarisali sa stanovišta upoređivanja sa Ustavom ne znaju Ustav, da oni koji su ga komentarisali sa stanovišta nekakvih zakonskih rešenja ne poznaju Zakon o Narodnoj skupštini i da ne znaju kako je Zakon o Narodnoj skupštini definisao neka pitanja. I zato ću uzeti samo jedan primer kao ilustraciju da bih pokazala da zaista ne govorim napamet, nego vrlo konkretno o primedbama koje dokazuju da je to zapravo rezultat nepoznavanja ustavne materije. Dakle, ovde je prigovoreno zašto predsednik Skupštine ne zastupa Narodnu skupštinu nego predstavlja Narodnu skupštinu, dakle, Ustav, član 104, kaže da predsednik Skupštine predstavlja Narodnu skupštinu. Dakle, to je jedan primer. Takvih primera je bilo ovde jako mnogo. Mi smo u raspravi koja je prethodila i koja je trajala više od godinu dana, učestvujući u toj raspravi, zapravo radili na jednom poslu koji je imao nekoliko elemenata. Jedan je bio usklađivanje sa Ustavom, drugi je bio usklađivanje sa Zakonom o Narodnoj skupštini i treći je bio kako da ono što smo evidentirali kao eventualne nedostatke u radu i organizaciji Narodne skupštine otklonimo kroz utvrđivanje nekih novih instituta, koji će omogućiti, s jedne strane, da parlament bude efikasan, a sa druge strane da zaista ni na koji način ne ograniči pravo narodnih poslanika. Ovde je govoreno o tome da se ovaj poslovnik pravi torturom većine i mislim da svako ko iole išta zna o političkom sistemu i parlamentarnoj demokratiji zna da tortura većine ne postoji. Ne postoji nijedan parlament, iako je ovde bilo zagovornika onih koji su smatrali da sve u ovom parlamentu, a naročito poslovnik, treba da donesemo konsenzusom. Ne postoji nijedan parlament koji i jedan jedini akt u parlamentu donosi konsenzusom. Zato se utvrđuje kvalifikovana većina. Ona je različita u odnosu na važnost pojedinih dokumenata koji se donose, te tako postoji natpolovična većina od ukupnog broja, pa dvotrećinska većina itd. ili prosta većina. Oni koji govoreo tome kako bismo ovde konsenzusom trebalo da odlučujemo zapravo ne razumeju šta je demokratski politički sistem, koji podrazumeva da je parlament organ u koji dolaze predstavnici građana, u kome se pravi parlamentarna većina koja bira Vladu, pa potom i izglasava određenom većinom različite akte. Radi se o suštinskom nepoznavanju sistema, za koji tvrde da bi trebalo da ga gradimo. Verujem da bi mnoge zemlje koje imaju 300 godina tradicije u izgradnji demokratije već to uvrstile, kada bi to zaista podrazumevalo nekakvu demokratiju ili kada bi to bio uopšte moguć sistem, ali pošto to niko nije uradio na planeti, ko ima parlament, onda pretpostavljam da njihova iskustva govore da to ili nije moguće ili nije suštinski demokratija. Ono što je ovde navođeno kao nekakav osnovni nedostatak jeste namera parlamentarne većine da onemogući opoziciju da iskazuje svoje mišljenje, da iznosi svoje stavove itd. Niti iz jednog jedinog člana ovog poslovnika ne može da se zaključi da postoji bilo kakva želja ili namera da se onemogući bilo ko u ovom parlamentu da kaže svoje mišljenje. Ako neko misli da je iskazivanje mišljenja beskrajno iznošenje svega i svačega, bez ikakvog reda, bez obzira na temu, bez obzira na prava drugih poslanika u ovom parlamentu, onda on takođe ne razume način na koji su parlamenti u razvijenim demokratskim sistemima organizovani. Pravila procedure podrazumevaju da su svi poslanici jednaki, da imaju jednaka prava i jednake mogućnosti, ali to ne znači da neko to pravo može da zloupotrebi. Neko je ovde rekao da broj članova ovog poslovnika pokazuje kako je on prenormiran i kako u odnosu na Ustav ima više članova. Ne želim to da komentarišem, jer bi to podrazumevalo da treba da se polemiše elementarno razumevanje nekih stvari. Ako imate najviši akt kojim se utvrđuju principi, osnovna načela, a sa druge strane imate akt kojim utvrđujete procedure, i to procedure koje se tiču mnogih oblasti i mnogih tema, onda mislim da je ovakvo poređenje u najmanju ruku nedostatak argumenata da se zaista kritikuje ovaj tekst. Koliko kritike nisu ozbiljne dokazuje još jedan primer. Ovde je iznet stav da Odbor za KiM sadrži samo dva stava i da ako je to već tako malo, onda bolje da nije bilo ni ta dva stava i da nije bilo ni tog odbora. Ti isti su doneli poslovnik koji je sada važeći. Odbor za KiM definisan je jednim stavom. Nije bitno da li je jedan ili dva stava. Po našem dubokom uverenju, mi smo Odboru za KiM dali nadležnost da ono što je jako važno, a što do sada nije bilo definisano, da on donosi akte, da predlaže Skupštini akte koji su vezani za ono što su pitanja, problemi i status vezano za KiM. U tom smislu, mislim da smo poboljšali prethodni tekst ovog poslovnika. Ovde je bilo priče o tome da Skupština donošenjem mnogo zakona devalvira sopstvenu ulogu. To je takođe vrlo teško komentarisati. Mi smo zemlja u tranziciji, zemlja koja čitav sistem mora da menja i mora da ga uskladi sa onim sistemom vrednosti i sistemom političkim, pravnim, ekonomskim itd, na koji se ugledamo i koji želimo da uskladimo sa EU, i to podrazumeva da je zakonodavna aktivnost ovog parlamenta enormno velika u odnosu na zemlje koje su već većinu svojih zakona uskladile sa evropskim zakonodavstvom. Takođe je postavljeno pitanje da se mi udaljavamo od EU, odnosno to je bila nekakva tvrdnja da se udaljavamo od EU. Ovaj poslovnik je rađen u saradnji sa evropskim institucijama i predstavnicima evropskih institucija. Dakle, mnogi od tih sugestija koje su primenjene u drugim parlamentima radna grupa koja je radila na ovom poslovniku je usvojila i po njihovoj oceni, ovaj parlament zadovoljava ono što su pravila procedure koja inače važe u drugim parlamentima. Dakle, svaki parlament to uređuje na svoj način, ali ono što jeste bitno, jeste da princip efikasnosti ne uskraćuje mogućnost da se u parlamentu vodi ozbiljna rasprava. U tom smislu, mi smo težište budućih rasprava prebacili na odbore. Mi smatramo da odbori treba da dobiju posebnu važnost i da rasprave u odborima treba da budu težište onoga što se dešava ovde, da je plenum samo kako bi se sučelila mišljenja i kako bismo, da kažem, u toj završnici rasprave koja se vodi o nekom aktu, videli gde se ko nalazi u odnosu na taj akt. Na komentare da se mi udaljavamo od EU i da mi srozavamo demokratiju, želim samo da kažem da ova parlamentarna većina, ova skupština, zahvaljujući svom radu, postala je, po oceni evropskih institucija, najozbiljniji partner u Srbiji u procesu evropskih integracija. Ona je dobila sve najbolje ocene. Mi smo, zahvaljujući, između ostalog, radu ove vlade i radu ovog parlamenta, doveli građane Srbije do bezviznog režima, mi smo omogućili i doveli do toga da se Prelazni sporazum ratifikuje, mi verujemo da ćemo dovesti do kandidature Srbiju i da ćemo dovesti Srbiju do punopravnog članstva u EU. Svako onaj ko je tobož zabrinut za evropske integracije, a pri tom sve radi kako Srbija nikada ne bi postala članica EU, prosto mislim da vodi jednu licemernu politiku što, na kraju krajeva, građani izgleda odlično prepoznaju i oni na svakim ponovljenim izborima jednostavno ne dobijajupodršku građana. Dakle, želim da kažem da smo očigledno napravili dobar poslovnik zato što nema ozbiljnih suštinskih primedbi na ono što ovaj poslovnik definiše. Ako neko ima primedbi na žetvu itd, možemo i o tome da raspravljamo, ali to nije tema o kojoj treba da raspravljamo sada i koju bismo trebali da uzmemo u obzir prilikom usvajanja ovog akta. Još jednom želim da ponovim, ne postoji nijedan parlament koji ne donosi odluke većinom i pokušaj da se građanima ubaci ta potpuno pogrešna teza o tome da postoji nekakvo nasilje kada kvalifikovana većina donosi odluke jeste, zapravo, nemoć da se stvarnim argumentima kritikuje ili bar ozbiljnije uključi u napore da se ovaj posao uradi bolje.
Zaključujem jedinstveni pretres. Obaveštavam vas da će Narodna skupština u danu za glasanje odlučivati o amandmanima podnetim na Predlog poslovnika Narodne skupštine, a zatim o Predlogu poslovnika u celini. Zahvaljujem na učešću u radu na ovoj sednici. Nastavljamo sutra u 10.00 časova.