Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu predloga poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Demokratske stranke Srbije – dr Vojislav Koštunica i Srpske radikalne stranke, a u skladu sa članom 209. Poslovnika Narodne skupštine, odredila sam sredu, 27. april 2011. godine, sa početkom u 11.00 časova (počinjemo u 11.15) kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Aktuelne teme u vezi s kojima će predsednik Vlade i pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja jesu: 1. PRODAJA TELEKOMA SRBIJE, MOTIVI I POSLEDICE, koju je podnela poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – dr Vojislav Koštunica. Podsećam da je poslanička grupa DSS – dr Vojislav Koštunica zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovara Mirko Cvetković, predsednik Vlade; 2. DEFINISANjE POLITIKE REPUBLIKE SRBIJE PREMA AUTONOMNOJ POKRAJINI KOSOVO I METOHIJA NA OSNOVU REZULTATA DOSADAŠNjIH RAZGOVORA PREGOVARAČKOG TIMA S PRIVREMENIM INSTITUCIJAMA SAMOUPRAVE U PRIŠTINI, koju je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Podsećam da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju: Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, Borislav Stefanović, šef Pregovaračkog tima za dijalog sa privremenim institucijama samouprave u Prištini, Mirko Cvetković, predsednik Vlade, i Goran Bogdanović, ministar za Kosovo i Metohiju. Napominjem da gospodin Boris Tadić, predsednik Republike, nije pozvan na današnju sednicu jer ne postoji pravni osnov da predsednik Republike odgovara na poslanička pitanja, s obzirom da on ne spada u krug funkcionera koji su prema odredbama članova 204, 209. i 210. Poslovnika Narodne skupštine dužni da odgovaraju na poslanička pitanja. Takođe vas, na osnovu člana 216, a shodno članu 89. stav 2. i članu 90. Poslovnika, obaveštavam da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Vladimir Jovičić, zamenik šefa Pregovaračkog tima i Dejan Pavićević, sekretar Pregovaračkog tima za dijalog s privremenim institucijama samouprave u Prištini. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom: – Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to: pravo da prvi postavi pitanje ima predstavnik predlagača aktuelne teme, zatim prijavljeni predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, počev od predstavnika brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće poslaničke grupe i narodni poslanici prema prijavama, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja i davanje odgovora. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku do početka odgovaranja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja (član 213. Poslovnika); - Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta, a obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali (član 212. Poslovnika); - Vreme u okviru kog narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do dva minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga, pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici, prema redosledu prijava (član 214. Poslovnika); - U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika (član 216. Poslovnika). U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Prelazimo na POSTAVLjANjE POSLANIČKIH PITANjA. Najpre dozvolite da vas obavestim da je ovlašćeni predstavnik podnosioca predloga za određivanje teme za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom ''Prodaja Telekoma Srbije, motivi i posledice'' narodni poslanik Nenad Popović, u skladu s članom 39. stav 3. Poslovnika, kao i da će poslaničku grupu SRS u raspravi o aktuelnoj temi predstavljati na ovoj tematskoj sednici Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedniče, gospođo predsednice, kolege poslanici, DSS se kategorički protivi najavljenoj prodaji Telekoma Srbije. Smatramo da su telekomunikacije u Srbiji strateški važan resurs za razvoj domaće privrede. Teza da Telekom treba da pređe u privatne ruke, jer je to evropska praksa, ne stoji, jer u najrazvijenijim zemljama Evrope Telekomi su u većinskom državnom vlasništvu. Takav je slučaj u Norveškoj, Finskoj, Švedskoj, Švajcarskoj, Italiji, Belgiji. Čak i u Sloveniji je Telekom u većinskom državnom vlasništvu. Pored toga, Telekom je preduzeće koje zapošljava veliki broj domaćih stručnjaka, koje zapošljava veliki broj domaćih kooperanata. Mladi inženjeri s beogradskog i drugih univerziteta imaju mogućnost da se najbrže razvijaju baš unutar Telekoma, a logično je da, ako dođe novi vlasnik, naučnoistraživački rad zadrži u zemlji u koju dolazi. To jeste praksa svuda u svetu. Takođe, poštovane kolege poslanici, Telekom je na prošloj sednici upravnog odbora, koja je bila pre desetak dana, usvojio godišnji izveštaj za 2010. godinu. Citirao bih nekoliko osnovnih podataka iz izveštaja za 2010. godinu. Pod jedan, Telekom je ostvario profit od 17 milijardi dinara, što je najveći uspeh danas u Evropi. Zašto? Zato što je ovih 17 milijardi dinara rast od 30% u odnosu na rezultate iz 2009. godine. Nijedna druga evropska telekomunikaciona kompanija nije u ovoj najtežoj godini imala ovoliki rast. Takođe, broj korisnika fiksne telefonije se popeo prošle godine na 3,3 miliona, a broj korisnika mobilne telefonije se popeo na 7,3 miliona. Nastavljen je i program smanjenja zaduženosti Telekoma – dug je smanjen za 40% u prošloj godini. Takođe, Telekom je prošle godine investirao u modernizaciju i u tehničko-tehnološko poslovanje 16 milijardi dinara. Vlada tvrdi da Telekom gubi u trci s konkurencijom. Po ovim podacima se zaključuje da Telekom dobija svaku utakmicu u trci s konkurencijom ovde, na domaćem tržištu. Voleo bih da čujem razloge zašto Vlada ipak namerava da proda Telekom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima premijer Mirko Cvetković.
Poštovani narodni poslanici, pre svega mi je drago što smo se okupili (čujem priče da se ovaj period koristi za praznovanje i ovo pokazuje da to nije tačno, niti Skupština praznuje, niti Vlada praznuje) i drago mi je što imamo prilike da razgovaramo o aktuelnim temama. Kada se radi o ovoj aktuelnoj temi, prvoj koju ste napomenuli, poštovani narodni poslaniče, nadam se da će u toku današnjeg razgovora biti prilike da se razmotre svi najvažniji aspekti pro i kontra prodaje Telekoma. Samo bih želeo da kažem da je vaša argumentacija, koja u osnovi sadrži neka tri dela, argumentacija koja može da se shvati na različite načine i da se na različite načine tumači. Vi smatrate da Telekom ne treba prodavati – 1) zato što je to strateški resurs, 2) zato što ima veliki broj radnika i veliki broj kooperanata i 3) zato što ostvaruje profit. Meni se čini da nijedan od ovih argumenata, dugoročno posmatrano, ne može da opstane. Pre svega, pitanje je šta znači strateški resurs. Da li to znači da Telekom posluje u nekom monopolističkom okruženju i drži monopol? Ako je to tačno, onda se postavlja i pitanje njegove dobiti. Takođe, kada se radi o velikom broju radnika i posebno kooperanata, postavlja se pitanje da li njihov kvalitet treba da se podiže ili da se zadrži na nivou, u okvirima ove države. Pošto očekujem da će u toku prepodneva biti puno priče oko ovih argumenata pro i kontra, u ovom odgovoru bih se sadržao samo na konstataciji da smatram da svaki od argumenata koje ste napomenuli ima i svoju drugu stranu i da se može opovrgnuti na vrlo adekvatan način. Kada se radi o pitanju broja radnika i kooperanata, svakako da je interes ove države da ti kooperanti pružaju usluge i da se razvijaju u skladu sa razvojem koji se ostvaruje u razvijenim zemljama Evrope. Njihovo zatvaranje unutar jednoga kruga sigurno neće doprineti da oni postignu rezultate koje bi inače mogli da postignu, a imali smo prilike da '90-ih godina vidimo šta znači kad je zemlja zatvorena i šta znači kada vi nemate kontakta, niti mogućnosti, niti impulsa da biste radili bolje i da biste se razvijali. Što se tiče pitanja profita, naravno, profit jeste značajan i ostvaren veliki profit može da bude iskorišćen u značajno proširenje tehničke baze, imajući u vidu da je naš Telekom, koliko god on imao veliki broj korisnika i priključaka, još uvek u jednom delu poludigitalizovan i potrebna su mnogo veća ulaganja od iznosa profita koji ste spomenuli. Hvala.
Gospodin Nenad Popović.
Gospodine predsedniče, pažljivo sam vas saslušao. I dalje teško da mogu da se saglasim s argumentacijom za prodaju Telekoma. Danas je u Telekomu mešovito vlasništvo. I dan-danas 20% Telekoma drži grčka kompanija OTE, koja je u neku ruku ćerka možda najveće evropske kompanije Dojče Telekom. Tako da Dojče Telekom već ima uticaj na menadžment, na pravilna tehnološko-tehnička rešenja i ume da na pravilan način odabere i kooperante. I dan-danas Telekom sa kooperantima sarađuje, naravno, na teritoriji Republike Srbije, što je izvanredno za domaću privredu, ali mnogi kooperanti Telekoma su i danas inostrane kompanije u jednoj ravnopravnoj konkurenciji, koja se odvija u postupku javnih nabavki. Kada sam govorio o kooperantima, pre svega sam mislio na naučnoistraživački rad, koji je u svetu uvek u zemlji odakle dolazi vlasnik. Tako "Simens" to drži u Nemačkoj, "Dženeral elektrik" to drži u Americi i logično je da bi naučnoistraživački rad, koji bi za Srbiju trebalo da bude osnova, jer je 21. vek vek telekomunikacija, trebalo da ostane u Srbiji. Što se tiče strateškog resursa, ostajem pri tezi da su telekomunikacije strateški resurs za svaku zemlju. To je, uostalom, rekao i predsednik SAD Obama, to je rekao i predsednik Rusije Putin, koji su i postavili ciljeve u svojim zemljama da u ovom veku 51% svršenih inženjera bude s tehničkih nauka. Takođe bih dodao da ne vidim nijedan razlog danas za prodaju Telekoma, jer Telekom uspešno posluje i jedini način da odredimo da li neko dobro posluje ili ne su njegovi rezultati. Telekom ima izvanredne rezultate i bilo gde da se ove pare od prodaje Telekoma ulože, nigde neće doneti toliki profit kao što danas dobija budžet Republike Srbije od Telekoma.
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Vrlo kratak komentar. Ako je teza da grčki partner, odnosno, kako ste vi rekli – posrednik nemačkog Telekoma, ima uticaj na kooperante, onda on svakako ima uticaj i na izbor stručne i naučne podrške. Prema tome, pitanje razvoja tog dela naše nauke nije ključni problem kada se radi o promeni vlasnika. Jer, ukoliko je taj deo na adekvatnom nivou, kao što ste i sami rekli, on će biti izabran, a ukoliko nije, ovim će mu se dati dodatni impuls da se dalje razvija. Ova druga rečenica koju ste rekli pokazuje, čini mi se, srž neslaganja, a ono se sastoji u tome što Vlada ne misli da je potrebno da preduzeća kao što su Telekom u nekom dugom roku finansiraju budžetske potrebe. Upravo suprotno tome, taj profit koji je ostvaren treba da se vrati nazad, da se reinvestira u razvoj industrije i da taj strateški resurs, da slikovito kažem, bude još više strateški, tako što će biti tehnički na najvišem nivou, a ne da se koristi tako što će se povlačiti dividende i praktično onemogućavati razvoj, koji inače nije onemogućen drugim Telekom kompanijama u svetu, pa i ovima koje se već nalaze na našem tržištu, i koje će u narednom periodu biti sve više i više konkurentno, ne samo u mobilnoj već i u fiksnoj telefoniji.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poslanička grupa SRS je, uz zahtev da se raspravlja o dosadašnjim rezultatima Pregovaračkog tima vezano za KiM, predložila precizno imena i prezimena nadležnih ministara, ali i funkciju drugog odgovornog lica koje treba da odgovara na pitanja. To drugo odgovorno, odnosno prema našem mišljenju najodgovornije lice je Boris Tadić, i ovo je bio pravni osnov na osnovu koga ste mogli i njega da pozovete. Jer, on je taj koji treba da objasni i narodnim poslanicima i građanima Srbije zašto je Srbija ušla u pregovore o rešavanju tzv. praktičnih pitanja, a na taj način zapravo odustala od potvrđivanja pitanja statusa KiM u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom 1244 i na taj način, zapravo, Srbija je ušla u proces priznavanja protivpravno proglašene nezavisnosti Kosova. Poslednji put u ovom parlamentu se o KiM razgovaralo u julu prošle godine, kada smo usvojili Rezoluciju koja obavezuje sve nadležne organe i koja garantuje da je KiM sastavni deo Republike Srbije, i već 3. avgusta prošle godine Boris Tadić je pod pritiskom EU, sećate se, SMS porukom naterao Vuka Jeremića da na sednici Saveta bezbednosti UN promeni rezoluciju Narodne skupštine i nikada javnost Srbije nije upoznata s tim šta je zapravo tada urađeno. Naše suštinsko pitanje jeste – ko je ovlastio Borka Stefanovića (mi pretpostavljamo da je to Boris Tadić) i odakle i Borko Stefanović i, pre svega, Boris Tadić crpe ovlašćenja da gospodin Stefanović može da kaže da je srpski pregovarački tim spreman da razgovara o podeli Kosova? Ovo je, pre svega, u suprotnosti s Ustavom Republike Srbije, članom 8. koji garantuje teritorijalnu celovitost Republike Srbije. Ono što je interesantno jeste i izjava gospodina Stefanovića da nijedno postavljeno pitanje sa šiptarskom delegacijom neće apriori biti odbijeno od strane delegacije Republike Srbije. Da li to znači da, ako Edita Jašari ili neko drugi iz tog šiptarskog tima zatraži da se prihvati i da se potpiše nezavisnost samoproklamovane države Kosovo, vi ni to, gospodine Stefanoviću, nećete apriori odbiti, već ćete i o tome da razgovarate? Dakle, ponavljamo da je bilo neophodno da ovde danas pred narodnim poslanicima na ova i ostala pitanja odgovori Boris Tadić, i to ne u ovako usko ograničenom vremenskom periodu za narodne poslanike, već je trebalo, gospođo predsedniče, da se konačno sazove posebna sednica na kojoj bismo raspravljali isključivo o problemima koje izaziva Pregovarački tim svojim neodmerenim izjavama, a verovatno ispod žita i ko zna kakvim radnjama. Hvala.
Da li gospodin Stefanović želi da da odgovor? (Da.) Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala, predsednice. Poštovani narodni poslanici, neke od zaključaka koje smo čuli tokom izlaganja gospođe Radete smo više puta čuli i u javnosti. Mislim da tu postoji, u suštini, dosta nedoumica koje su izazvane samom prirodom pregovaračkog procesa, koji i ne može nikada u potpunosti biti javan. Jer, ako je javan, onda on, u svojoj suštini, negira da je pregovarački proces. Naravno da smo mi, kao odgovorni ljudi i odgovorna Vlada, u situaciji da odgovaramo pred narodnim poslanicima i zato je i dobro što smo se ovde skupili i što ste nas pozvali da razgovaramo o ovoj temi, i spremni smo da i ubuduće to uvek činimo. Osnovno pitanje je da li mi na bilo koji način u ovom procesu priznajemo tzv. nezavisnost Kosova. Takođe je pitanje bilo, ako sam dobro razumeo, da kažemo koji su dosadašnji rezultati i ko je nas ovlastio da o tome pričamo i, ako kažemo da hoćemo o nečemu da razgovaramo, da li to znači da ćemo da razgovaramo i o nezavisnosti Kosova. Da bismo razvejali te sumnje, moram da kažem da smo mi ovlašćeni od strane Vlade Republike Srbije i kao takvi se apsolutno jasno i u potpunosti držimo Ustava Republike Srbije i svih skupštinskih rezolucija koje je ovo uvaženo telo usvojilo do sada. Dakle, mora biti potpuno jasno da mi ni na koji način, ni u jednom momentu, niti hoćemo, niti možemo, niti priželjkujemo, niti je to cilj ovih pregovora, da priznamo jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Ovaj proces je smišljen da bi se rešili konkretni problemi koji pritiskaju građane na KiM. To je naš mandat, time se bavimo i o tome razgovaramo. Za pitanja koja se tiču statusa možemo definisati da postoje dijametralno suprotna viđenja statusa KiM – naš i prištinski. Naše viđenje statusa KiM je, kao što znate, duboko sadržan u našem Ustavu, u skupštinskim rezolucijama, ali i u kolektivnom razmišljanju i stavu ovog naroda. Niti Pregovarački tim, niti Vlada RS ima nameru, niti je imala bilo kakvu nameru da pređe liniju koja bi na bilo koji način ugrozila naš nacionalni i državni interes. Onog momenta kada smo ušli u ovaj pregovarački proces i mi i Priština smo imali dve velike razlike. Prva razlika je u tome kako gledamo na status Kosova, a druga u tome kako mi definišemo ovaj proces. Složićete se sa mnom da mi ne možemo nikome nametati kako će definisati neki proces, kao što oni ne mogu nama nametati kako ćemo ga mi definisati. Za nas je ovo proces kojim se rešavaju konkretna pitanja. U svakom od ovih pitanja je sadržano pitanja statusa, tj. viđenja statusa, a što se tiče Republike Srbije, kao što znate, za nas je status tu vrlo jasan – Kosovo i Metohija su deo Republike Srbije, i to smo jasno rekli prištinskoj delegaciji. Takođe, ulazeći u rešavanje ovih životnih ili, kako kažete, praktičnih pitanja, a sva su sa snažnom i izrazitom političkom dimenzijom, došli smo u situaciju da raspravljamo o sledećim stvarima. Do sada smo otvorili razgovore o pitanju katastra, matičnih knjiga, carinskih pečata, predsedavanja Ceftom, telekomunikacija, snabdevanja električnom energijom i avio-saobraćaja. Na kraju smo otvorili i nešto što se zove pitanje slobode kretanja, u kojem su sadržana pitanja registarskih tablica za vozila, osiguranja za vozila, upotrebe ličnih karata, putnih isprava. Moram još jednu stvar da kažem. U dosadašnjem procesu nošenja s problemom Kosova i Metohije, koje je, kao što znate, nasleđeno i koje traje decenijama – ovo je verovatno bar trideseta vlada (a možda ih je bilo i više) koja se bavi ovim problemom – mi smo zatekli jedno potpuno nesređeno stanje. Naši građani na KiM žive na različit način južno i severno od Ibra. Naši građani imaju različite probleme južno i severno od Ibra. Naši građani traže da mi kao država i kao Vlada učinimo sve da im olakšamo život i rešimo njihove probleme, ali isto tako traže da prestanemo sa slanjem poruka iz Beograda koje suštinski ne mogu ni na koji način da im pomognu. Podsetiću vas da smo do sada imali nekoliko rundi pregovora u raznim momentima u našoj teškoj skorijoj istoriji. Da počnem od Rambujea, Klebera, Beča... (Predsednik: Zahvaljujem. Prošlo je pet minuta, imaćete prilike da nastavite.) Dobro, nastaviću kasnije.
Gospođo Radeta, imate reč.
Očigledno je, ipak, da je ovde trebalo da bude Boris Tadić, kao eksponent ovog režima. Gospodin Borko Stefanović nije odgovorio ni na jedno postavljeno pitanje. Nije odgovorio na pitanje zašto je Pregovarački tim, na čijem je on čelu, odustao od Rezolucije 1244. Nije pomenuo zašto je i ko ga je ovlastio, iz kog pravnog akta je crpeo ovlašćenje da kaže da je srpski pregovarački tim spreman da razgovara o podeli Kosova. To je ono što je suština i što jasno govori o tome da je nažalost Pregovarački tim, odnosno da je nažalost režim u Srbiji ušao i ulazi u protivpravno priznanje proglašenja nezavisnosti Kosova. Ova pitanja o kojima je govorio Borko Stefanović, da prevedemo na jezik razumljiv svakom ko nas sada gleda – razgovarali ste o katastarskim operatima. Da li ste svesni šta znači da predate katastarske operate šiptarskim separatistima? Razgovarali ste, kažete, o slobodi kretanja. Da li ste svesni šta radite ako dozvolite, pod tom firmom slobode kretanja, da se sa šiptarskim registarskim tablicama švrćkaju po Srbiji Šiptari, da normalno prelaze preko Srbije? Da li ste svesni da su sve to, korak po korak, priznanja lažne države, samoproklamovane države Kosovo? Razgovarali ste o matičnim knjigama. Da li ste svesni šta ćete uraditi kad predate šiptarskim separatistima matične knjige?
Vreme. Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, imate reč.
Niko, verujte, ne krši član 8. Ustava Republike Srbije i to, mislim, može da se vidi i kroz način na koji pregovaramo i kroz stvari oko kojih se dogovaramo. Suština je u tome što ćete vi uvek znati šta je to oko čega smo se mi dogovorili i koja su konkretna rešenja. Naravno, Skupština neće ostati neinformisana i neće ostati bez svog suda o onome šta smo radili, što se toga tiče. Odakle crpemo svoju snagu? Crpemo je iz odluke Vlade i iz odluke ove skupštine, kroz jednu mudro sročenu, pametnu rezoluciju, koju ste vi, gospodo, usvojili i koja je nama omogućila dovoljno prostora da postignemo najbolji mogući rezultat o ovoj situaciji. Kada mi kažemo, kao Pregovarački tim, da smo spremni o svemu da razgovaramo, to sigurno ne znači da smo spremni da se dogovorimo oko nekih stvari koje krše naš ustav.Znači, to ne znači, ako se o nečemu razgovara, da se krši Ustav, jer rešenja nisu doneta. Drugo, nemojte uopšte imati iluzije da će bilo ko šta da potpisuje. Ovaj proces ni na koji način ne podrazumeva potpisivanje bilo kakvih dokumenata. Mi za to nismo ovlašćeni, niti bi tako nešto moglo da se radi. Ne postoje nikakve, kako ste rekli – ispod žita, aktivnosti po pitanju našeg suvereniteta. Ono što je sigurno je da je dosadašnja politika, koja je vođena naročito tokom '90-ih godina i neposredno nakon rata 1999. godine, dovela do toga da se Srbi, naročito južno od Ibra, osećaju ostavljenim i na cedilu. Oni su u potpunosti zbunjeni. Poruke političke prirode koje su dobijali nisu mogle da im obezbede egzistenciju. Sve veći broj naših građana ulazi u tzv. kosovske institucije i uzima njihova dokumenta. Vi to vrlo dobro znate. Nikakve parole i politički stavovi i, kako ste rekli – režim, što je vrlo neadekvatan termin za demokratsko društvo, neće rešiti probleme tih ljudi na KiM. I ti ljudi na KiM, verujte mi, pošto se stalno srećemo s njima, nam svi kažu da im je dosta te tzv. velike politike i tih poruka koje i vi sada šaljete. Te poruke neće rešiti njihove probleme. Mi smo spremni da pričamo o svakoj temi, nijedna za nas nije tabu, a treba da se pita albanska delegacija da li su spremni da pričaju o svakoj temi. Nijedna tema ne može da se raspravlja ako se svi ne složimo oko toga. Kao što ne može da se raspravlja ni tema da mi kao priznajemo nezavisnost Kosova. Toga treba da budete svesni. Isto tako treba da budete svesni da su ljudi koje nazivate šiptarskim separatistima građani ove zemlje, ako poštujete isti ustav na koji se pozivate. Ako ne poštujete, onda mi se čini da biste vi želeli, gospodo, KiM bez Albanaca. A to je, dozvolićete, nemoguće. Kao što je nemoguće da se naši građani u Klini i da se predsednik opštine Klina oseća vašim sugrađaninom, gospođo Radeta. I to treba jasno da kažete ovom narodu. To je realnost, kao što je realnost da Srbi na severu KiM nikada neće prihvatiti da su deo tzv. nezavisne države Kosova. A i oni južno od Ibra, samo što su njihovi problemi drugačiji. Ne treba uopšte neko da pomišlja i da ima iluzija da mi razgovaramo o stvarima koje su u suprotnosti s našim Ustavom. Kao odgovorni ljudi, kojima je stalo do interesa ove zemlje, do njenih zakona i Ustava i njenog nacionalnog interesa, ušli smo u ovaj proces časno, želeći da rešimo probleme koje su nam, između ostalog, neki od vas ostavili u nasleđe. (Ne gledam u Slavicu.) Hoću da vam kažem i daću vam jedan konkretan primer – iz Beograda su slate poruke da niko, nijedno preduzeće na KiM ne sme da se registruje kod Unmika, a sada, po toj Rezoluciji 1244, na koju se pozivate, mi bismo puno toga dali i učinili da možemo da se vratimo u tu situaciju. To je jedan od primera kako je vođena državna politika prema Kosovu. Vođena je tako što su slate poruke potpuno neadekvatne, što su se dizala nepotrebna očekivanja građana, ljudi su konstantno lagani, a sredstva koja su slata dole su zloupotrebljavana.
Zahvaljujem. Prošlo je pet minuta. Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč. Izvolite.
Hvala. Na početku, jedan protest vladajućoj većini, jer ovakav način rada, sa dve paralelne teme, stvarno onemogućava poslanike da govore kvalitetno i argumentovano i o jednoj i o drugoj temi, zbog nedostatka vremena. Mi ćemo govoriti o Telekomu, ali na početku da kažemo nešto i o ovim pregovorima o Kosovu, da ne bi bilo sumnje u nekakav stav. Kada postoji nekakav veliki otvoren problem kao što je problem Kosova, mislim da se politika može voditi ili u pravcu mira i normalnog rešavanja problema ili u pravcu koji će dovesti do rata. Zbog toga mi podržavamo ovaj proces, iz razloga što je on očigledno smirio strasti na Kosovu i u Beogradu. S druge strane podržavamo taj proces zato što će on rešiti bar neki od problema koje u svom životu imaju ljudi koji žive na Kosovu. Svako protivljenje normalizaciji tih odnosa mi ćemo pročitati kao jednu političku zloupotrebu kakva je postojala i postojaće u Srbiji dokle god je taj problem otvoren, gde se iz Beograda, manipulišući životima nekih ljudi dole, pokušavaju ostvariti nekakvi jeftini poeni. Dakle, sve dok ovi pregovori čine da se bar jedan problem za život ljudi na Kosovu reši, imaćete podršku LDP-a. Što se tiče Telekoma, mislim da je, u političkom smislu, pitanje koje je nama danas nametnuto da o njemu govorimo, vrlo licemerno. Podsetiću da su oni koji su inicijatori, u političkom smislu, ovog pitanja, ista ona grupa koja je, dok je bila na vlasti, bez obzira na ove razloge koje danas pominje, prepustila nešto što jeste strateški resurs ove zemlje, a to je NIS, i to ne privatnoj kompaniji u procesu privatizacije, već jednoj stranoj državi. I, ako danas neko kaže da ne treba prodavati Telekom zato što se milijardu i nešto ne može pametnije uložiti nego da daje profit od 170 miliona evra godišnje, mi postavljamo pitanje – pa zašto ste prodali NIS za 450 miliona, a NIS danas ima profit od 160 miliona? Dakle, tu je povraćaj investicije u roku od tri godine, pa je l' to bio politički mudar potez? Ili o tome nećemo pričati zato što ćemo se na takav način ulagivati ruskoj državi, a kada je reč o jednom normalnom procesu tranzicije, gde se manipuliše tim brojkama koje su nam ovde iznete uprkos istorijskom iskustvu celog sveta da država nije dobar upravljač u ekonomiji, ona to nije, bez obzira kakvim god papirima ovde mahali. Znači, ono što je naše pitanje u tom smislu, a mi mislimo da se ovim takođe skreće tema s onoga što jeste tema, a to je naše pitanje premijeru – gde će otići novac od prodaje Telekoma? Jedan način je najavljen danas, posle godinu dana. Država ne govori ni o kakvim svojim obavezama. Molim vas da nam odgovorite na to pitanje.
Izvolite, gospodine premijeru.
Prvo bih zahvalio, poštovani narodni poslaniče, za analogiju koju ste upravo dali. Nameravao sam da o tome govorim nešto detaljnije kad se razbukta diskusija, ali ste me vi tu malo preduhitrili. Ipak ću zadržati pravo da se vratim na tu paralelu, za koju mislim da je jako značajna, da se vidi u čemu je razlika i šta je sada sa strateškim resursom, s monopolom, sa zaposlenima itd. i u jednom i drugom slučaju i zašto se u jednoj situaciji zauzima jedan stav, a u drugoj drugi. Ali, kažem, o tome ćemo razgovarati u narednom periodu, kako budu išla pitanja. Što se tiče vašeg pitanja o utrošku para, mogu da vam kažem da je bilo razgovora o tome na koji način će se pare trošiti. Bilo je tu puno različitih ideja, od ideja da se jednim delom koristi za vraćanje postojećeg duga, a najveći deo za izgradnju nečega što ćemo ostaviti budućim generacijama, bilo da se radi o nekoj infrastrukturi ili o nečemu što će zaista ostati kao trajna vrednost u ovoj državi. No, svakako će rasprava o utrošku novca biti prisutna duže vreme i nakon što se transakcija završi. Ono što jeste važno da ovde prenesem jeste da će ona svakako biti transparentna i da će se svaki dinar koji je prikupljen posebno tretirati i posmatrati njegov tok, tako da neće biti moguće da se vrše bilo koje zloupotrebe.
Gospodin Ivan Andrić ima reč. Izvolite.
Stvarno je, na neki način, možda taj nedostatak vremena onemogućio… Nisam ja mislio na zloupotrebe, nije mi to ni palo na pamet. Ono što je naše pitanje, to je pitanje efikasnosti utroška tih sredstava koji će se dobiti. Dosadašnje iskustvo nas uči da je novac ili ta kratkoročna dobit od procesa privatizacije koja se ogleda u ceni koju je neko spreman da plati do sada uglavnom korišćena, naročito u predizbornim godinama, na jedan vrlo neefikasan način. Mislim da osnovno pitanje oko prodaje Telekoma nije pitanje da li država treba da upravlja nekim javnim preduzećem. Mislim da je civilizacija dala odgovor na to pitanje odavno, a da je pravo pitanje zašto sada i zašto u izbornoj ili predizbornoj godini (manje je važno) i na koji način će Parlament ili bilo koja druga organizacija koja se bavi na neki način posmatranjem i supervizijom trošenja para imati mogućnost da spreči političke manipulacije time. Daću vam konkretan primer. Jedan od naših kolega je direktor Srbijagasa. Da li će deo novca Telekoma otići Srbijagasu, pa će taj kolega u ime svoje stranke otvarati obdaništa, poklanjati lopte, krečiti škole itd.? To nas zanima. Na koji način će to biti sprečeno? Jer u takvom sistemu, u kojem nije moguće kontrolisati takvu vrstu političkih manipulacija, mi ne možemo govoriti o demokratiji. Ona će načelno postojati. Suštinski, mi smo neravnopravni na tom tržištu. Mi očekujemo od Vlade da unapred da plan trošenja novca koji će se dobiti prodajom Telekoma, da bi se taj plan mogao u toku ove godine kontrolisati. Hvala.
Gospodin predsednik ima reč. Izvolite.
Vrlo kratko ću dati odgovor. Mislim da bojazan da će ta sredstva biti utrošena na neefikasan način, a naročito vizavi predstojećih izbora sledeće godine. Mislim da je ta bojazan potpuno lišena svake osnove. Pre svega želim da kažem da je budžet definisan u skladu s budžetskim pravilima koje je donela, između ostalog, ova skupština, da je fiskalna politika pod kontrolom pre svega zakonskih propisa, s jedne strane, a s druge strane, da imamo značajnog partnera, to je MMF. Prilikom svog boravka u Vašingtonu pre desetak-petnaest dana razgovarao sam sa predstavnicima MMF-a i konstatovali smo da je uspešno završen dvogodišnji aranžman koji je istekao u aprilu i već u maju počinjemo razgovore za nastavak aranžmana. Tako da je verovatno da će se novi aranžman, nakon što se svi ti pregovori završe, zaključiti u avgustu ili septembru i on će takođe zadržavati ove globalne proporcije koje se nalaze u budžetu. Dakle, neće biti mogućnosti da se bilo koja dodatna sredstva plasiraju u bilo šta što nije transparentno, niti je predviđeno utroškom. U tom kontekstu mogu da kažem da je sigurno da novac koji bude došao od Telekoma neće biti utrošen na neefikasannačin, nego upravo na način, kao što sam rekao, da će se on delimično potrošiti na servisiranje obaveza koje su ranije stvorene, a jednim delom u izgradnju trajnih vrednosti koje će ostati budućim generacijama. Što se tiče pitanja odluke i transparentnosti, odnosno liste na šta će biti utrošen, naravno da će biti moguće da se dobije i da ona bude javna. Nema nikakvih razloga da se tu radi o bilo čemu što je suprotno onome što zovemo javnost, odnosno transparentnost. Hvala.
Zahvaljujem. Kao ovlašćeni predstavnik, gospodin Nenad Popović ima reč. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospođo predsednice, narodni poslanici, dao bih samo jednu malu digresiju, da ipak u ovim situacijama nije baš uobičajeno, kada je tu predsednik Vlade i kada govorimo o vrlo važnim temama za Republiku Srbiju i građane, da opozicija kritikuje opoziciju. Mislim da imamo mnogo važnijih tema nego da se između sebe ovde prepucavamo, ali ostaviću svakome da rešava kako on misli da je pravilno. Što se tiče, gospodine predsedniče, naučnoistraživačkog rada, mislim da ste dobro primetili da je veliki uticaj na razvoj naučnoistraživačkog rada u Telekomu imao i Dojče Telekom, koji preko grčke kompanije OTE vlada s 20% akcija, ali prenebregavate činjenicu da je danas 80% u rukama Vlade Republike Srbije i da će ipak taj glas da se nauka, odnosno naučnoistraživački rad, zadrži u Srbiji, uvek biti na našoj strani dokle god imamo većinsko vlasništvo. Ponoviću (to je činjenica, iza toga stojim 100%) – sve svetske kompanije naučnoistraživački rad uvek drže u svojim zemljama, i to je pravilo od kog niko nije odstupio od 19. veka. Takav je slučaj danas i sa svim investicijama koje se dešavaju i u Aziji, i u Africi, i u Evropi i, naravno, u Americi. Što se tiče rezultata i vlasništva, vrlo često rezultati nemaju nikakvu direktnu vezu s vlasništvom. Ponoviću, vrlo uspešne telekomunikacione kompanije u Evropi su u većinskom državnom vlasništvu i one su jedne od najuspešnijih – u Norveškoj, Švedskoj, Finskoj, Švajcarskoj, čak i Sloveniji, Italiji i Belgiji. I to im ne smeta da sa profesionalnim menadžmentom imaju veliki profit. Ukoliko je neko nezadovoljan menadžmentom danas u Telekomu, a mi kao politička partija smatramo da Telekom izvanredno radi, što pokazuju i njegovi rezultati, mislim da može da objavi tender i da angažuje neki drugi, profesionalniji menadžment. Takođe, danas bi pare od profita Telekoma trebalo da se ulažu u regionalno širenje. Ako se dobro sećate, 2006. godine je vlada na čelu sa Koštunicom kupila Telekom Republike Srpske i 2012. godine će čak da isplati kredit. Za samo šest godina je vraćeno sve što je uloženo, zbog izuzetno dobrog poslovanja. Prošle godine je Telekom Srbije postao 100% vlasnik MTEL-a u Crnoj Gori i mislim da je to takođe izvanredan uspeh. Hvala.
Ovde, praktično, nema mogućnosti za odgovor. Gospođa Radeta ima reč, kao ovlašćeni predstavnik.
Dame i gospodo, ono što je šef našeg predstavničkog tima malopre izgovorio zaista nije vredno nikakvog odgovora i samo govori u prilog tome da gospodin Stefanović nije kompetentan za tako značajan posao i da smo u pravu mi, srpski radikali, kad kažemo da je za ovakve tajne pregovore i očigledno posredno priznavanje te samoproklamovane države Kosovo najodgovorniji Boris Tadić i da je on ovde trebalo da nam odgovara na pitanja. Gospodin Borko Stefanović kaže da, ako mi nazivamo šiptarskim separatistima one sa kojima on razgovara, onda mi zapravo nećemo Albance u Srbiji. Gospodine Stefanoviću, to je zlonamerna izjava i vi dobro znate da ste to zlonamerno izgovorili. Mi, naravno, nemamo ništa protiv da u Srbiji žive Albanci, ali šiptarski separatisti ne žele da žive u Srbiji, gospodine Borko Stefanoviću. A vi niste odgovorili na pitanje i uporno zaobilazite to pitanje – na osnovu čega ste smeli da izgovorite da je srpski pregovarački tim spreman da razgovara o podeli Kosova? I kad ste govorili ovde, govorite o Srbima južno od Ibra, o Srbima severno od Ibra... Pustite, gospodine Stefanoviću, te floskule. A prebacujete nama da na taj način govorimo. Mi hoćemo da se onaj ko predstavlja Srbiju pre svega izbori za primenu Rezolucije 1244, koju ste vi i vaš predsednik i predstavnik režima… Da, ovo što je na delu 11 godina u Srbiji je režim, a to nije nikakvo demokratsko društvo, gospodine Stefanoviću. Da je demokratsko društvo, onda vi ne biste morali po diktatu da se ponašate i ne biste morali da slušate sve što vam izgovore EU i NATO. A tako se ponašate i sve češće u javnosti čujemo – nema ništa od ulaska Srbije u EU dok se ne reši pitanje KiM, odnosno dok se ne reši na način kako to traže šiptarski separatisti, a očigledno da vi, vašim ili neodmerenim izjavama ili pripremom javnosti na nešto što nam opasno pripremate, i te kako učestvujete u tome.
Vreme. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Da li je Pregovarački tim kompetentan, najbolje će suditi naši rezultati i, ako hoćete, u krajnjoj instanci, ovaj parlament, od čega apsolutno niko ne treba da beži. Što se tiče Rezolucije 1244, naravno da se držimo te rezolucije i naravno da ta rezolucija u jednom značajnom delu, za nas najznačajnijem, koincidira s našim Ustavom. Međutim, ta ista rezolucija govori i neke stvari koje apsolutno ne idu nama u prilog. I to ću vas podsetiti. Međutim, ako se zadržimo samo na onome što je nama u interesu, naravno da ćemo se boriti za to i u to ne treba da imate sumnje. Ono što svakako treba da znate jeste da, kada koristite termin "tajni pregovori", to u svojoj suštini jeste pleonazam i vi u stvari ne možete, siguran sam, da mi navedete "javne pregovore". Ako nađete jedan primer javnih pregovora, ja ću vam odati javno priznanje za to. Pregovori u svojoj suštini moraju da imaju element zaklonjenosti od javnosti zbog toga što, kada bi se u medijima sva rešenja iznosila, ne samo što bi druga strana znala unapred kako ćete vi da se postavite, već bi to dovelo i do toga da onda nema potrebe da se sastajete, već možete sve preko TV kamera jedni drugima da saopštite. Ono što smo mi rekli vezano za podelu Kosova jeste da je to samo jedna od tema o kojima smo mi spremni da razgovaramo. I skupštinska rezolucija, poslednja, koju ste i vi usvojili, nam to omogućava i daje dovoljno prostora, a vi je pročitajte. Što se tiče onoga šta sam rekao o vašoj upotrebi, čini mi se potpuno neadekvatnih termina, vi ste rekli – "omogućićete šiptarskim separatistima da se šećkaju po Srbiji". Nisam ja govorio o Pregovaračkom timu, gospođo Radeta. Ja sam govorio o tome da vi nazivate građane albanske nacionalnosti šiptarskim separatistima. Ja se s vama slažem da postoje separatisti u albanskom narodu i, ako hoćete, i ono što se naziva ''vlada Kosova'' ima izrazit separatistički element, ali to ne znači da mi ne treba da razgovaramo. Politika nerazgovora, politika držanja strogo statusnog pitanja u razgovoru je dovela do ove situacije, a podsetiću vas šta je ta situacija. To je da svi oni kojima su bila puna usta Kosova i brige za srpski narod nisu tamo sa njima da im reše pitanje električne energije, pitanje telefona. Nisu tamo da im kažu da ako uzmu ličnu kartu mogu da izvade taj izvod iz matične knjige, o kojoj pričate da su priznali Kosovo. Po nekima ovde, kada Srbin kupi bioskopsku ulaznicu, on je priznao KiM. Složićete se, mi nismo spremni da budemo deo takve nerazumne politike, za koju duboko verujem da nas je dovela u ovu situaciju. A da li to znači da mi priznajemo KiM kao nezavisnu državu? Apsolutno ne znači. Niti to hoćemo, niti možemo, niti nam je to namera. To hoću još jednom jasno da kažem. A da bih ilustrovao kako to izgleda, reći ću vam sledeću stvar. Uzmite pitanje katastra, uzmite pitanje matičnih knjiga. Naša delegacija, kako je vi nazivate, o svakom od ovih pitanja daje nova, kreativna rešenja, koja se drže našeg suvereniteta, ne narušavaju suverenitet. A suprotna strana, na moju veliku žalost, insistira na razgovoru o statusu, što vas i njih dovodi, gospođo Radeta, u istu ravan. Vi i oni pričate o apsolutno istim tezama. Toga treba da budete svesni. A mi smo promenili odnos prema KiM. Nismo promenili naš interes i ono za šta se zalažemo, ali smo promenili taktički pristup. Ne treba da sumnjate, zbog toga što je ova vlada i ovo rukovodstvo, uz podršku ovog uvaženog doma, donelo odluku da na jedan mudriji način pristupi, da jednom u našoj skorijoj istoriji budemo mudriji, da ne narušimo naš interes ulaska u EU, da ne narušimo interese Srba na KiM, da ne odustanemo od stava o tome da je Kosovo deo Republike Srbije, ali da su naši predlozi takvi da ne narušavaju naš interes, a istovremeno daju i potpuno novi pristup. Reći ću vam još jednu stvar. Ovakvim nastupom, ovakvom strategijom, mi smo dobili podršku međunarodne zajednice. I znate šta? Mnogo je lakše zastupati interese Republike Srbije kad međunarodna zajednica stoji na vašoj strani, a ne kada su protiv vas. To još nismo videli, gospođo Radeta. Za vremena o kojima vi pričate, mnogi su bili protiv nas. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Radeta ima reč.
Sada je zaista jasno da je vrlo opasno ovo što radi Tadićev režim. Gospodin Stefanović je opet rekao, odnosno ono što mi sve vreme potenciramo i u šta sumnjamo, priznao da je tema za razgovore i podela Kosova (to je ono što mi najoštrije osuđujemo) i potvrdio da uopšte razgovori o tim takozvanim praktičnim pitanjima zapravo znače ulazak u proces priznavanja protivpravno proglašene nezavisnosti Kosova. To što je pokušao gospodin Stefanović da objasni kako je pametan pa zna da je pleonazam ''tajni pregovori'', trebalo bi da zna da su, po istoj logici, i ''javna priznanja'' pleonazam. Ali, naravno ne bavimo se mi ovde glupostima, nego se bavimo ozbiljnim stvarima. Gospodine Stefanoviću, nastavite li tako, vi i Boris Tadić, očigledno je da će Srbija ostati bez Kosova i Metohije. Vi kažete da imate podršku Evropske unije. Pa zna cela Srbija da podrška Evropske unije podrazumeva da se udovolji upravo onom što traže šiptarski teroristi i separatisti, a to znači otcepljenje Kosova od Srbije. Vi ste malopre sve lepo rekli, da vi to priznajete. I vi kažete da smo mi i šiptarski separatisti na istim stavovima. Kako vas nije sramota da to izgovorite? Pa, vi radite u interesu šiptarskog separatizma i njihove vlade, separatističke, za koju ste sami rekli da to jeste. Vi se usuđujete da kažete da je nekad u ovom parlamentu doneta rezolucija koja otvara mogućnost podele Kosova i Metohije. To su notorne laži, gospodine Stefanoviću. Vi ne znate šta ćete da kažete. Zato je trebalo da dovedete Borisa Tadića, da on odgovori Narodnoj skupštini i građanima Srbije zašto polako ali sigurno lažna država Kosovo klizi u nezavisnost, zahvaljujući politici režima Borisa Tadića. To je ono o čemu smo mi hteli ovde danas da razgovaramo, a ne da slušamo nešto što ste vi unapred naučili i što ste pripremili da ovde kažete. Odgovarajte na pitanje, ako ste spremni da odgovorite na pitanje. Pročitajte član 8. Ustava Republike Srbije, pročitajte mesto u Rezoluciji koje vam omogućava da govorite o podeli KiM.
Vreme. Zahvaljujem. Samo se držite, molim vas, Poslovnika u pogledu vremena. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Imam nameru da govorim o privatizaciji Telekoma kao odluci koja još nije realizovana i prvo pitanje koje želim da postavim premijeru jeste sledeće – da li je Srbija ovim pokušajem privatizacije priznala da državno vlasništvo nije problem samo po sebi, jer ako se kao kupac pojavljuje Telekom Austrija, koji je u državnom vlasništvu, vi u stvari potvrđujete da država Srbija, onako kako je vi vodite, nema snage da ustanovi mehanizme i principe efikasnog upravljanja svojom imovinom. Znači, ako se rukovodimo ekonomskim principima tržišne privrede, da je javno odlučivanje sa prednošću, kako je moguće da država Srbija prepušta u pokušaju privatizacije nekoj drugoj državi da upravlja telekomunikacionom kompanijom? Velika briga svih nas jeste sledeće – da li je moguće da jednom prodata infrastruktura, kao pogrešan put 1997. godine, treba da bude ponovljen opet? Da li zaista tvrdite da je bilo nemoguće izuzeti infrastrukturu iz procesa prodaje kapitala? Ili treba ponavljati tu grešku do samog uništenja ili vi sa iskustvom koje imate ne znate, u šta ja sumnjam, da je postojao način da se izuzme infrastruktura, uz mogućnost zaista i prigovora da grčki vlasnik OTE sa 20% pokrene spor kao manjinski akcionar. Gospodine Cvetkoviću, pred srpskom javnošću želim da izjavim, čak i ako bi dobili taj spor, vrednost isplate bi bila u novcu, a država Srbija bi zadržala infrastrukturu. Naime, iako je Vlada Republike Srbije 1997. godine dala određene garancije, za koje je bila neovlašćena po tadašnjim propisima, to ne bi bilo od uticaja na međunarodni spor. Ponavljam, izvršili bi naknadu na toj međunarodnoj arbitraži u novcu, a mi bismo kao država mogli da napravimo javno preduzeće mreža. U tome smo imali čak i ponudu "Eriksona", koji bi omogućio da u strateškom partnerstvu zadržimo vlasništvo nad infrastrukturom, koja bi mogla biti izdavana ostalim operaterima i tako se unapređivala, usavršavala i opstajala. Vi tvrdite da Telekom prodajete zato da profit ne bi ulazio u budžet, nego da bi bio ulagan u dalji razvoj Telekoma. A ko vam brani da, kao većinski vlasnik, donesete odluku da vam se ne prenese profit u budžet, nego da bude reinvestiran? Vama ova privatizacija treba da biste opstali na vlasti…
Vreme, gospođo Tabaković. Izvolite, gospodine predsedniče.
Ograničio bih se na tri pitanja koja ste postavili u okviru ovoga. Prvo govorite o tome ko je kupac. Moram da kažem da je sam postupak vođen transparentno, u jednoj tenderskoj proceduri u kojoj vi ne znate ko će biti kupac. Da vas podsetim samo da je svojevremeno, kada je pokrenut postupak, glavna priča bila kako je čitava stvar nameštena za Dojče Telekom. Ta priča je punila naslovne strane novina, bio je čitav niz izjava stručnjaka, raznih opozicionih političara o tome kako je ta prodaja unapred određena, međutim, pokazalo se da smo mi zaista ušli u jedan transparentan postupak, koji još uvek traje, i mislim da nije korektno u ovom trenutku razmatrati pitanje ko je kupac, da li će biti kupca, neće biti kupca itd. Sačekajmo da se postupak završi. Utoliko pre smatram ne samo nekorektnim, nego i štetnim po državu izjave pojedinih političara, a da vas podsetim da je šef vaše stranke na jednom velikom mitingu dao izjavu da on poručuje budućem kupcu da nije dobrodošao zato što je Napredna stranka protiv toga, i možete sada zamisliti kako je to pozitivno delovalo na sam proces privatizacije Telekoma. Što se tiče infrastrukture, moram takođe da vam kažem da, za razliku od drugih infrastruktura, kao što su recimo putna i železnička infrastruktura, telekomunikaciona infrastruktura zaista ima sasvim drugačiju mogućnost da bude dograđena i verovatno vam nije poznato da mi imamo paralelnu infrastrukturu, da je paralelnu infrastrukturu izgradila Elektroprivreda Srbije sa optičkim kablovima, tako da se pitanje infrastrukture ne može povezivati sa putnom infrastrukturom, niti je to taj red veličina novčano posmatrano, niti u tehničkom smislu. Konačno, želim da vam kažem da već jedan dobar broj preduzeća traži i dobija dozvole za izgradnju i polaganje optičkih kablova duž koridora i isto tako želim da vam kažem da, pored te optike, dalji razvoj u oblasti telekomunikacija značajni akcenat stavlja na bežične komunikacije, te u tom kontekstu pitanje infrastrukture i otvaranje nekog procesa u kome bismo mi bili gubitnici, a dobitnici ovoga ili onoga, jeste nešto što svakako nije bilo u našem fokusu, niti smo želeli da otvaramo arbitražu u kojoj bismo izgubili.
Zahvaljujem. Gospođo Tabaković, imate dva minuta.
Kao prvo, da li je ta infrastruktura sa monopolskim korišćenjem? Tvrdim da nije, jer je monopol ukinut. Ulaganje u fiksnu telefoniju, neku drugu i sličnu, bilo bi rasipanje resursa i nepotrebno, a da jeste potrebna postojeća fiksna mreža i ono što zovemo infrastrukturom, morate da prihvatite da to bolje znaju stručnjaci iz Telekoma, u kom sam i sama zaposlena. Možda su vas dezinformisali, ali vam tvrdim, izjava koju je dao predsednik moje stranke je pretočena u krivičnu prijavu koja je predata nadležnom tužilaštvu. Kao prva primedba je – sramota je pozivati se na transparentnost ako ste zaključkom Vlade objavili privatizaciju telekomunikacione kompanije koja je u većinskom vlasništvu bez toga da ste razgraničili pravo Ministarstva finansija, odnosno Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj u smislu nadležnosti za sam proces. Ponašate se u postupku kao da prodajete imovinu, a ne kapital. Vi biste, kao bivši direktor Agencije za privatizaciju, morali da pravite tu razliku. Niste objavili ni koju, u stvari čiji paket prodajete, sve vreme govoreći da prodajete 51% kapitala, a bez saglasnosti manjinskog akcionara, koji vam je tek posle četiri meseca rekao da će pristati na prodaju svojih 20% kapitala. U tom postupku gde se ponudila kompanija za 500 miliona dinara ispod cene osnovni je propust. To da postupak nije transparentan, da se nije znalo šta se prodaje, to da neovlašćeni organ sprovodi postupak je nešto o čemu će odlučivati organi. A pitanje koje imam da postavim vama je sledeće, da li je tačno da su ljudi 120 miliona evra provizije tražili od austrijskog operatera za kupovinu u ovom postupku...?
Vreme. Zahvaljujem. Premijer ima reč. Izvolite.
Što se tiče pitanja transparentnosti postupka, kao što pretpostavljam da vam je poznato, uobičajena svetska, pa ako hoćete i naša praksa jeste da, kad se ulazi u velike transakcije, onda vi angažujete tzv. finansijskog savetnika. To je stručna firma koja se bavi organizacijom prodaje. Ta stručna firma u svom sastavu ima kako finansijske i ekonomske eksperte, tako i pravne eksperte. Oni u toku čitavog procesa daju savete i staraju se da taj postupak bude transparentan i da ne dođe do odstupanja ili nekih zakonskih prekršaja. Vlada Republike Srbije jeste donela odluku, odnosno zaključak kojim je angažovan taj finansijski savetnik. Finansijski savetnik, kao što vam je poznato, jeste "Siti banka". To je jedna svetski reputabilna firma, koja je pripremala dokumentaciju i davala nam savete vezano za sam postupak i upozoravala nas ako je nešto protivzakonito. Mi smo donosili odluke u skladu s tim preporukama i sa zakonom, tako da ne vidim bilo koji zakonski propis koji smo u tom postupku prekršili. Što se tiče spekulacija da je neko dao nekome pare, moram da kažem da su to informacije koje kolaju među vama. Ja nisam nikad čuo takvu neku informaciju. Ako vi imate takvih saznanja, morate hitno da ih prijavite odgovarajućem organu, naravno uz dokaze. Ukoliko ih ne prijavite, vi postajete saučesnici takvih nelegalnih aktivnosti.
Zahvaljujem. Sad prelazimo na učešće narodnih poslanika prema redosledu prijava. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović. Izvolite.
Poštovani ministri, poštovano predsedništvo, narodni poslanici, dame i gospodo, u ime Demokratske levice Roma želim da pozdravim Pregovarački tim, koji je u razgovoru sa timom iz Prištine. Pre mog izlaganja želim da se ogradim od albanskog naroda, govorim o Albancima koji su učestvovali u zločinima. Svima je nama poznato da je izvršen egzodus, teški zločini nad većinskim narodom, a izvršen je zločin i nad romskim narodom. Govorim kao čovek koji predstavlja ovde Demokratsku levicu Roma i romsku zajednicu i smatram da, kao takav, mogu da dam veliki doprinos razgovoru Pregovaračkog tima. Želim samo da kažem da sam ja na poziv države bio na Kosovu, skupio preko 40 udruženja Roma kad je bilo vrlo važno da se Romi ne albanizuju i Romi se nisu albanizovali posle Vojno-tehničkog sporazuma. Oni su sa većinskim narodom došli u Srbiju i znamo kako i gde žive. Takođe želim da kažem da ni Romi na Kosovu ne žive u demokratiji, nemaju slobodu kretanja, nemaju socijalno ni penziono osiguranje, nemaju zaposlenje. Vrlo je teška i dramatična situacija i mogu otvoreno da vam kažem da žive u getu. Obišao sam Kosovo Polje, Čaglavicu, Laplje Selo, Preoce, Obilić, Plemetinu, Kosovsku Mitrovicu i bio sam u Gračanici. Doduše, mogu da kažem da u Gračanici Romi imaju demokratiju, slobodu kretanja, kupovinu itd. U ovim drugim mestima, lično sam bio i razgovarao, nema demokratije niti kretanja Roma. Oni žive tamo u jednoj vrlo teškoj i složenoj situaciji. Zvao sam gospodina Stefanovića i ponudio se kao predstavnik romske zajednice koji bi dosta toga mogao da kaže o tome kako su izvršeni zločini od strane pojedinaca Albanaca i nad Romima. Imam spisak 154 ubijenih Roma na Kosovu. Mi moramo da znamo da je izvršen, i to je najteži zločin kad vi susrećete romsku svadbu i povučete romsku svadbu i silujete mlade i maltretirate, a čak je bilo i ubistva iz tog kordona. To mora da se zna danas, to ne sme da se sakrije, a onaj ko je učinio te zločine, mora i da odgovara. Hoću da vam kažem da je i dan-danas vrlo teška situacija i … (Predsednik: Vreme, gospodine Damjanoviću.) Odmah završavam. Želim samo da kažem, ukoliko smatrate da mogu da dam doprinos, da se priključim, jer mislim da je važno da se zna šta je učinjeno i romskoj zajednici na Kosovu, pored srpskog naroda.
Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala, gospodine Damjanoviću. Naravno da se slažem s vama i apsolutno je istina i normalna stvar da svako ko je počinio zločin za njih i odgovara. Mislim da smo u tom smislu i mi kao država i društvo dobre stvari uradili, s obzirom da je ta osoba, koja je počinila taj gnusni zločin, osuđena pred našim sudom. Mislim da ovaj dijalog sa Prištinom može da donese puno dobrog, ne samo romskoj zajednici i srpskom narodu na Kosovu i Metohiji, već i albanskom narodu, zato što će pomoći da se neke konkretne stvari najzad reše, posle decenija zapostavljanja i nerešavanja. U tom smislu, važno je da potpuno jasno kažemo – ako mi ostanemo na pozicijama na kojima jesmo, i koje nećemo napustiti, da je Kosovo deo Srbije, ali ni o čemu drugom nećemo da pričamo, onda nijedan problem nećemo rešiti, zato što je i albanska strana isto na svojim pozicijama da su oni nezavisna država. Pošto imamo tako suprotstavljene stavove, mi smo kroz ovaj dijalog i ovaj proces našli način da konkretne probleme rešavamo, a da ne dovedemo u pitanje stav Republike Srbije da je Kosovo njen neotuđivi deo. Verujte, i moja je dužnost da ovde to kažem, da taj proces nije jednostavan. On je vrlo komplikovan, rezultati su mali, do njih se dolazi teško i trajaće dugo. Međutim, naš je cilj da kroz ona rešenja koja postignemo omogućimo ljudima da žive normalno, a da ne kompromituju svoj stav o statusu Kosova. Siguran sam da ćemo doći do novih i boljih rešenja, i u tom smislu pred nama su i druge teme, koje će biti još teže i još kompleksnije. Ali, ovaj proces nema nikakve sličnosti sa Rambujeom. Ovaj proces nema sličnosti sa Bečkim pregovorima, osim možda u delovima koji su se ticali nekih elemenata koji nisu kasnije usvojeni. Nije priroda ovog procesa da svako vodi predstavnike etničkih zajednica na pregovore. I dobro je da je i Priština to razumela. Zato što ne postoje predstavnici Srba u prištinskom timu. Zato što ovo nisu razgovori između dve nacionalne zajednice, gde svako vodi one koji su im lojalni. Ovo su razgovori o rešavanju konkretnih problema, i to u skladu s evropskim standardima, a vodeći računa o tome, nećemo ugroziti naš stav o suverenitetu Republike Srbije. To sam hteo da vam kažem. Vaše znanje, iskustvo i podaci koje imate, nama će biti i te kako korisni. I ako se tiču konkretnih zločina, i ako se tiču položaja romske zajednice na KiM, nama će to biti, verujte, od velike koristi. Ali ne treba ovaj proces zamišljati kroz prizmu Rambujea. Ovo nije situacija u kojoj mi vodimo u delegaciji 15 nacionalnih zajednica s Kosova da bismo Albancima rekli – vi niste nezavisni, vi ste deo Srbije, a oni nama kažu – mi smo nezavisni. Ako je to priroda ovog procesa, evo ja vam ovde kažem – to se neće desiti. Mi nećemo dvaput upadati u istu rupu. Žao mi je što Priština nekada ne shvata da je potrebno da izađe iz tog vrzinog kola, u koje su upali zbog svog isključivo independističkog gledanja na stvari i na život. Zbog toga mislim da je važno isto, da ponovim i ovde, da i u situacijama kada imamo nerazumevanje od delova pregovaračkog tima Prištine, gospođa Tahiri jeste vrlo konstruktivna i izlazi u susret našim predlozima, bez obzira što zna da nećemo dati nikakve originalne matične knjige, nikakav original katastra, ništa slično. Ali postoje rešenja koja su između i koja mogu da sačuvaju naše pozicije o statusu, i meni je drago da imam sagovornika s njihove strane koji razume šta je bitno i koji je konstruktivan. Hvala.
Gospodine Damjanoviću, izvolite.
Gospodine Stefanoviću, pozdravljam sve vaše napore u interesu normalizacije demokratije na Kosovu, za koje smatram da je još zvanično sastavni deo Republike Srbije. Sigurno da je dobro da dođe do saradnje, do normalizacije, ali želim samo da kažem da su Romi još uvek na drugoj teritoriji Srbije, nisu u svojim matičnim gradovima, na svojim ognjištima, kuće su im popaljene, ne postoje više, ne mogu da se vrate, ne mogu da se zaposle, i to je veliki problem. Nisam ni pomenuo Rambuje, niti želim o tome da govorim. Nisam bio učesnik u Rambujeu, samo govorim kao predstavnik romske zajednice u demokratskom parlamentu Republike Srbije. Država je država, država radi u interesu svih građana, pa izvol'te, ukoliko budete smatrali da nešto treba, ja ću dati svoj doprinos kao građanin Republike Srbije i predstavnik romske zajednice u našoj demokratskoj Srbiji. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, premijer Cvetković je 24. februara na moja pitanja vezana za niz veoma osetljivih i teških životnih problema prisutnih u Preševskoj dolini odgovorio da će dobar deo njih biti predmet predstojećeg dijaloga. U međuvremenu je dijalog započeo i načete su veoma važne teme, pored ostalih i sloboda kretanja i pitanje pečata, koje su direktno povezane za niz, već 12 godina nerešenih, životnih problema na ovom području. Zapravo, problem s pečatima dovodi do nepriznavanja dokumenata koji se izdaju na Kosovu, a to se direktno odražava na ugrožavanje slobode kretanja, ugrožavanje osnovnih ljudskih prava što je intenzivno prisutno u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa. Upravo zbog toga postavljam pitanje Vladi – da li su teme koje se tiču građana opština Preševo, Bujanovac i Medveđa bile predmet dosadašnjih razgovora? Tu pre svega mislim na najosetljivije pitanje nepriznavanja diploma Prištinskog univerziteta, što je takođe problem zbog pečata, kako se bar službeno iznosi, a koje ugrožava veoma drastično osnovno pravo na rad mladim Albancima na ovom području. Zapravo ovaj problem, a i niz drugih problema koji su takođe veoma teški, zatvaraju perspektive za normalan život na ovom području. Tu bih, pre svega, još spomenuo nepriznavanje prava na dečiji dodatak za decu rođenu u porodilištima Kosova nakon 1999. godine i nepriznavanje penzijskog staža za period odrađen na teritoriji Kosova, i to pre 1999. godine (o tome sam dva puta negativne odgovore dobio od ministra Ljajića). Zatim, još uvek su blokirani lokalni putevi, putni pravci između susednih naselja u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa sa opštinama Gnjilane i Kosovska Kamenica. Ti putni pravci znače život, bez njih ljudi tamo ne mogu opstati. Uskraćivanje prava na lična dokumenta, pa i osporavanje prebivališta izbeglicama iz Preševa, Bujanovca i Medveđe koji se od 1999. godine nalaze na teritoriji Kosova, a za čiji povratak nisu do sada stvoreni ni minimalni uslovi.
Vreme. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Gospodine Halimi, naravno da se teme koje ste izneli, vezane za slobodu kretanja, donekle dotiču i ovog dijaloga. Ima tu i stvari koje se tiču Kfora, ima stvari koje se tiču i nekih drugih organa, ali mogu da vas uverim u to da smo mi koji imamo poziciju vrlo jasnu o našem statusu, tj. statusu Pokrajine Kosovo i Metohija, o našem suverenitetu, pronašli način da predložimo rešenja koja će omogućiti normalnu komunikaciju i da ljudi mogu da se kreću, samim tim što su to naši građani. Znam da vi nekada odete i u Prištinu da razgovarate. Bili ste i sa gospođom Tahiri. Mislim da bi bilo korisno da i vi date podršku da ta rešenja koja smo predložili budu prihvatljiva i za prištinsku stranu, samim tim što idu u korak ispred evropskih standarda. Što se tiče pitanja diploma i njihove verifikacije, tj. prihvatanja diploma Univerziteta u Prištini, koji mi ne priznajemo, pošto imamo državni univerzitet u Prištini, to će sigurno biti tema. Ona još uvek nije otvorena, to treba da vam kažem, ali mi apsolutno ne bežimo od toga i siguran sam da ćemo naći rešenje. S druge strane, treba da budete svesni da kada neko insistira da se na dokument o dobijanju visokog obrazovanja stavlja nekakav grb i naziv nekakve države koja ne postoji, a recimo jedan Harvard ili Oksford to ne radi, složićete se da to govori mnogo više o stanju svesti i pozicijama vlasti u Prištini. To je upravo ono o čemu sam vam pričao. Mislim da je, pošto je Srbija na jedan, rekao bih realni, mudriji i trezveniji način prišla ovom problemu, važno da i Priština izađe iz tog independističkog začaranog kruga, u kojem je bitno dokazati da si nezavisan, a istovremeno izbaciti Srbiju i njene institucije iz bilo kog dela Kosova i Metohije. Siguran sam da i vi kao građanin ove zemlje i politički predstavnik u ovom visokom domu možete i te kako da date doprinos podržavajući konkretne stvari o kojima mi pričamo, a budite uvereni, gospodine Halimi, da smo mi apsolutno otvoreni da vam damo informacije, da vam pružimo mogućnost da vidite o čemu se radi, naročito ako dođemo, a doći ćemo vrlo brzo, do tema koje se tiču naših građana albanske nacionalnosti s juga Srbije. Hvala, i neće vam niko isključivati mikrofon, siguran sam, ako koristite termin Preševska dolina.
Zahvaljujem. Gospodine Halimi, imate reč.
Dobro, Preševska dolina nam je naziv još sa izborne liste, a nisam shvatio gospodina Stefanovića kad je pomenuo najviše evropske standarde, na koju je temu on mislio. Zapravo, čitavo vreme pokušavam i sa ministrom prosvete, čak sam ponudio ono što kancelarija Unmika, koja još trenutno funkcioniše, i kao privremene, kao uverenja koja su bila u praksi dugo vremena i jesu još uvek u ovoj državi, a koja se daju u zamenu za diplome koje se zvanično daju od strane Univerziteta Prištine, da je to bila varijanta da se ovde prihvati kad bi bilo, da kažem, minimalne svesti i odgovornosti za sudbinu ljudi koji tamo godinama čekaju da rade i da stvaraju osnovne premise za normalan život. O tome sada govorim. Prepuštam da to vi radite i želim vam uspeha u tom dijalogu, ali ipak podsećam Vladu da se radi o veoma osetljivim životnim problemima koje mora direktno ova vlada da reši, pošto se radi o građanima koji su lojalni ovim strukturama i ovoj državi, a trenutno na terenu situacija ne valja. Ljudi odlaze, i to masovno. Ako ovo bude trajalo, bojim se da neće biti za koga dalje posle rešavati te probleme. Jer je situacija katastrofalna kad imaš stopu nezaposlenosti preko 70%, kada je sve što je živo tamo i što je u onom ranijem sistemu živelo propalo, a ništa se konkretno ne preduzima.O tome govorim, da bi trebalo, pored ovoga što ćete vi direktno rešavati ove probleme, ali ne možda ono što je najavio gospodin Ivanović, da će to biti za deset i kusur godina. Ko će da sačeka to?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih samo da postavim par pitanja, ali sve ovo što danas radimo isuviše je neozbiljno, što pokazuje i prisustvo narodnih poslanika u sali. Nemoguće je o ovako dve važne teme raspravljati i diskutovati i postaviti ozbiljno pitanje u tri minuta. Ko je taj ekspert koji može da svede dve teme – Kosovo i prodaju Telekoma? Tu je napravljen jedan takav bućkuriš na ovoj sednici, da izgleda smešno kad slušate kako jedni pričaju jedno, drugi pričaju drugo itd. Postavio bih sledeće pitanje gospodinu premijeru. Ja znam i prvi sam u Vladi Republike Srbije primio čoveka koji je naneo najveće zlo telekomunikacijama Srbije, a zove se Martin Šlaf. Njega je poslao kod mene lično tadašnji predsednik Srbije Boris Tadić, po preporuci Havijera Solane. Čovek je izneo koncept šta je njegova uloga o ovom poslu i vi to sada morate da ispunite. Na kraju se pojavio Telenor i pokvario ceo posao. On nije zadovoljan VIP-om, kockarnicom, kladionicama i ostalim stvarima koje je dobio u privatizaciji. Prema tome, ovo što radite s Telekomom je bruka za Srbiju. Imali ste tender, koji je završen. Tender nije uspeo. Sad neki pregovori, odlaganje, davanje na neko odloženo plaćanje itd., to stvarno neka vam služi na čast, ali za to će neko sigurno polagati račune ovde u Parlamentu i građanima Srbije. Prodavati nešto što je najbolje, što pravi profit 170 miliona da biste preživeli još koji mesec – to je neopravdano. Neko je postavio ovde pitanje da je NIS isto prodat. Jeste, ali NIS će davati od prolaska Koridora čist dohodak, što je studija pokazala, 200 miliona evra. Pitamo se u šta ćete vi uložiti pare od ovako profitabilne firme. Da napravite firme koje će sigurno preživljavati ili boriti se za opstanak? Pošto nemam više vremena da vam postavim još neka pitanja, nadam se da ću u drugoj turi, što se tiče Telekoma, postavio bih samo pitanje gospodinu Stefanoviću – ko je vas ovlastio, u ime koga pregovarate, ko vam je dao platformu za pregovore, čiju platformu imate i da li je ovaj parlament upoznat s tom platformom ili nije? Ko ste vi, a postoji Ministarstvo za KiM? I molim ministra Bogdanovića da podnese ostavku…
Vreme. Zahvaljujem. Jasno je pitanje. Izvolite, gospodine predsedniče.
Nisam sasvim jasno shvatio koje je pitanje vezano za Telekom. Pokušavao sam da kombinujem, ali nadam se da ćete imati prilike da ga, nakon odgovora, preciznije postavite. Ono što sam razumeo jeste da vi postavljate pitanje zbog čega je došlo do odlaganja, a ne do proglašenja tendera neuspelim. Moram da vam kažem da procedura predviđa da finansijski savetnik, nakon što prouči dokumentaciju, da predlog komisiji šta ona treba da uradi. Finansijski savetnik je proučio dokumentaciju, na osnovu nje zaključio da je ona neadekvatna u odnosu na traženje i dao preporuku komisiji da donese jednu od dve odluke, gde su i jedna i druga zakonski utemeljene: odluka A – da proglasi tender neuspelim i odluka B – da da dodatni rok za ispunjavanje ovih uslova. Komisija je, rukovodeći se najboljom namerom, prihvatila taj predlog, jedan deo tog predloga, i to je puna zakonska osnova zašto je to tako urađeno. Da li se sada to nekome dopada ili ne, to je druga stvar, ali zakonski je to potpuno čisto i jasno i postoji sva dokumentacija koja se može videti. To je odgovor, ukoliko je pitanje bilo zašto je došlo do produžetka. Ako ste imali još neka druga pitanja, o liku i delu pojedinih ljudi, onda to možete postaviti ili kada budu opšta pitanja ili, ako je u vezi sa Telekomom, možete nakon odgovora koji će vam dati vezano za pitanje Kosova.
Gospodin Stefanović ima reč.
Gospodine Iliću, ovlastila me je Vlada Republike Srbije svojom odlukom, usvajanjem platforme u kojoj su apsolutno i u potpunosti sadržane odredbe našeg Ustava i skupštinskih rezolucija o KiM koje su do sada usvojene. Nadam se da je to adekvatan odgovor na vaše pitanje ko me je ovlastio. U ovom procesu ja predstavljam državu, predstavljam Vladu Republike Srbije i, u tom smislu, predstavljam i vas, gospodine Iliću. I, ovo nije stranačka stvar, niti, kako vi to nazivate, režimska stvar. Ovo je jedan od najkrupnijih nacionalnih poduhvata koje imamo u ovoj godini, i u tom smislu dajemo značaj Pregovaračkom timu, zato što je ovo tema, kao što znate, a svi ćete se složiti, vrlo komplikovana, nerešena i zahteva što veći stepen jedinstva u ovoj zemlji. Najgore po naše nacionalne interese bi bilo da sada gledamo ko je koje stranačke boje ili ko je iz koje partije, da li je nekoga postavila Vlada ili je on eksponent nečega što vi nazivate režimom. A vi, gospodine Iliću, znate šta je režim, pošto ste se protiv jednog borili, i ako to možete da poredite sa ovim sada…, nisam siguran. Hvala.
Gospodine Iliću, izvolite.
Vi ste pokušali da odgovorite, a ja vas nisam dovoljno razumeo. Vlada vam je dala platformu. Ovaj parlament je birao Vladu. Ovaj parlament je usvojio dve deklaracije koje su u suprotnosti s vašom platformom, bar koliko ja čujem šta vi govorite. Da li je trebalo da ta platforma dođe u Parlament, da se o njoj raspravi, da se donesu određena rešenja? A ja vas molim da ne kršite Ustav i Rezoluciju, ono jedino i pravo što imamo. Znači, mi imamo neki kapital, koji moramo zadržati, a to je Rezolucija 1244. Na kraju sam pomenuo Ministarstvo za KiM. Ako smo ga napravili, ako postoji, zašto ono nije nosilac ovih aktivnosti? Zašto vi i Ministarstvo spoljnih poslova automatski dajete legitimitet kosovskoj državnosti? Prema tome, vi ste sklonili Ministarstvo. Ko ste vi sada da u ime Ministarstva spoljnih poslova razgovarate o infrastrukturi, energetici, problemima i svemu ostalom o čemu treba da razgovaraju, ako se poštuje Rezolucija 1244, određena resorna ministarstva u Srbiji? Kada sam ja bio u Vladi, mi smo vodili brigu o Kosovu po određenim resorima i to su činili određeni ministri. Onda je napravljeno Ministarstvo za KiM i rečeno je da ministri rade u kooperaciji sa Ministarstvom za KiM, koje će sve aktivnosti nositi i biti stožer svega toga. Sad se pojavljuje Ministarstvo spoljnih poslova, koje je potpuno nezavisno, i oni, najverovatnije po nalogu šefa države, vode pregovore i učestvuju u svemu tome. Prema tome, koja je sada uloga Ministarstva za KiM i resornih ministarstava ako vi pregovarate u ime svih ministara koji sede u Vladi, o njihovim resorima? Imamo ministra za telekomunikacije, imamo ministra energetike, imamo ministra za infrastrukturu, građevinarstvo itd…
Vreme. Reč ima ministar Goran Bogdanović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Odgovoriću gospodinu Iliću zbog čega Ministarstvo za KiM ne vodi ovaj proces i zašto na čelu pregovaračkog procesa nije neko iz Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Znate i sami da Ministarstvo za KiM, u stvari, daje kompletnu logistiku, ali smo mi odlučili da šef našeg pregovaračkog tima bude čovek koji ima iskustva, koji je učestvovao u mnogim pregovorima vrlo uspešno, čovek koji dobija apsolutnu podršku ne samo Vlade Republike Srbije, nego i naroda sa prostora KiM, jer je bukvalno nedeljno na KiM, gde razgovara sa svima, čak i sa predstavnicima vaše stranke. To je jedan od razloga. Drugo, svi mi u Ministarstvu za KiM dajemo apsolutnu logistiku i maksimalno pomažemo Pregovaračkom timu. Evo ovde su, sa moje leve strane, vidite da su tu i moj savetnik i moj šef kabineta, koji aktivno učestvuju, kao i svi ljudi koji rade u Ministarstvu, a u tom procesu učestvuju i sva druga ministarstva. Gospodine Iliću, prošla su vremena kada su Ministarstvo za KiM i Ministarstvo spoljnih poslova bili konkurenti. Imali smo situaciju, nažalost, da jedno radi Ministarstvo spoljnih poslova, a da Ministarstvo za KiM istovremeno radi neke druge stvari. Ta vremena su prošla. Mi imamo odličnu koordinaciju sa svim ministarstvima i sva ministarstva su uključena u ovaj proces, tako da ne bi trebalo da postoji nikakva dilema ili nejasnoća oko toga da samo Pregovarački tim ili šef Pregovaračkog tima ili njegov zamenik vode ovaj proces. Tu je kompletna Vlada i ona apsolutno stoji iza Pregovaračkog tima i daje apsolutnu podršku.
Imate dva minuta. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Samo bih dodao još par stvari. Mislim da je potpuno jasno da Ministarstvo spoljnih poslova, kao ministarstvo ove vlade, ne vodi ovaj proces niti ima bilo kakve veze s ovim procesom. To moram da kažem potpuno otvoreno. Jesam zaposlen u Ministarstvu spoljnih poslova, ali sam mogao biti zaposlen i u Poštama Srbije. Vlada je birala čoveka koji može da sprovede jedan težak proces koji je pred nama. Nisu nepoznati primeri da se za pregovarače biraju ljudi i na tržištu. Nisu nepoznati primeri da se biraju ljudi koji su stranci. Ja sam čovek koji je iz ove vlade. Mislim da nije ni oportuno ni korisno ni dobro da zamišljamo situaciju u kojoj svako naše ministarstvo posebno razgovara s nečim što mi čak i ne priznajemo da je ministarstvo u Prištini. Zbog toga smo mi u ovaj proces uvukli na adekvatan način, vrlo konstruktivno, sve moguće eksperte za određene oblasti, uključujući i eksperte iz oblasti koje je gospodin Ilić pomenuo. Oni svojim znanjem i velikim zalaganjem daju zaista veliki doprinos da ovaj proces ide u pravom pravcu. Ti ljudi su časni, oni su iz struke i nemaju veze sa politikom. Meni je strašno drago da smo mogli da pozovemo ljude iz raznih institucija i niko od njih nije pitao da li može na bilo koji način to da izbegne. Svi su se odazvali i to pokazuje koliko su ljudi svesni da njihova stručnost može biti i te kako korisna za državnu politiku. Da neko ko je stručnjak za infrastrukturu ili energetiku (o kojoj, doduše, nije bilo razgovora) na bilo koji način može da sedne pa napravi rešenje, mislim da je to potpuno besmisleno očekivati, zato što se odluke ipak, na kraju, moraju na odgovarajući politički način preseći. A to je i potvrda onoga što Priština kaže, da su ovo tehnički razgovori. Ako su ovo tehnički razgovori, onda ne bi mogli ni o čemu da se dogovorimo. Dakle, nije tačno da su tehnički, ali mislim da smo našli adekvatnu formulu koja će dati sigurne rezultate.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Gospodine Iliću, vi ste iskoristili svoje vreme. Ne možete više. Dva puta ste govorili, i tri minuta i dva minuta, a bilo je više i od tri i od dva minuta.
Poštovana predsednice, predsedniče Vlade, članovi Pregovaračkog tima, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o privatizaciji Telekoma, ili o ovome što je pod nekim lirskim naslovom dato – motivi i posledice. Ali, samo na trenutak, moram da se vratim na ovo o čemu ste vi govorili, gospodine Stefanoviću. Odlično je što ste pomenuli primer Oksforda i Kembridža i drugih univerziteta koji nisu opterećeni time da stavljaju grbove na svoje diplome. Možda su zato ti univerziteti na vrhu svetske liste, a Beogradski i Prištinski, koji su opsednuti tim insignijama nisu ni blizu prvih petsto univerziteta. Ako ste tim putem krenuli da se bavite ozbiljnijim, životnim, tehničkim stvarima, svaka čast. Mali je problem što ovaj harvardski đak, sada ministar spoljnih poslova, ide nekim drugim putem, pa polako postaje ministar za Srbe izvan Srbije i glumi i preuzima argumentaciju i rečnik Mihalja Kertesa i nekih drugih iz 1991. godine, ali okej. Jučerašnji sastanak u Karađorđevu je bio ohrabrujući. Možda će naša generacija ipak imati budućnost. Možda neće biti generacija bez budućnosti, kako se zvao vaš bend svojevremeno. Ali da se vratimo na pitanje privatizacije Telekoma. Nekako mislim da moramo da se vratimo korak unazad. Ovde ljudi uglavnom govore kao da je Telekom neki meteorit koji je pao na Srbiju i sada vodimo raspravu oko toga kako ćemo da ga privatizujemo, kao da Srbija nema nikakva iskustva s ranijim privatizacijama, pa i s privatizacijom tog istog Telekoma. I niko u toj priči nije do kraja nevin, da tako kažem. Postoji neka predistorija. Telekom je privatizovan 1996-1997. godine, u vreme izborne kampanje, po dosta dobroj ceni, ali novac nije otišao u infrastrukturu, nego u kupovinu socijalnog mira ili izborne pobede. Vlada Zorana Đinđića je 2001-2002. godine uspela da po isto tako veoma dobroj ceni vrati Telekom nazad. U međuvremenu su neke druge vlade bile na vlasti. U Vladi su bili i oni koji su tražili ovu današnju sednicu, bili ste u prošloj vladi i vi, gospodine Cvetkoviću, kao ministar finansija, i tu je bilo dosta ozbiljnih problema. Kupljen je Telekom, odnosno operater u Republici Srpskoj, po ceni koja je, čini mi se, za 30% bila veća od drugoplasiranog ponuđača. Kada ponudite 30% veću cenu, postoje dva moguća problema – ili postoji neka vrsta političkog dogovora da se firma koja se kupuje preplati, ili je onaj ko je procenjivao kada je davao svoju ponudu kao Telekom napravio katastrofalnu grešku u proceni. Ta veća cena koja se danas isplaćuje, odnosno otplaćuje kroz kredit, opterećuje Telekom i ubija, između ostalog, i njegovu kupoprodajnu cenu u ovom procesu. Ako se vratimo na druge privatizacije, moram da pomenem NIS. Vi ste rekli gospodinu Andriću da ne postoji nikakva bojazan da će novac biti protraćen. Ako možemo da čujemo – gde je tačno otišao novac od privatizacije NIS-a? (Predsednik: Vreme.) Drugo pitanje – čuli smo koliki je profit, ali kolika su dugovanja Telekoma Srbije drugim javnim preduzećima… (Predsednik: Gospodine Đuriću, privedite kraju rečenicu.) … i javnih preduzeća Telekomu? Hvala.
Izvolite, premijer ima reč.
Pokušao sam da razaberem šta je pitanje. Na kraju, mislim da je pitanje kako je potrošen novac od privatizacije NIS-a. Pretpostavljam da je to pitanje vezano za Telekom. Koliko se sećam, te pare su bile dogovorene i s obzirom da je sedište NIS-a na teritoriji Vojvodine, jedan deo sredstava prenet je Vojvodini, a drugi deo je ostao u budžetu. Nije postojao program da se te pare upotrebe za konkretne namene, tako da je logika stvari da su te pare otišle u finansiranje dospelih kreditnih obaveza, kao i tekućeg deficita budžeta.
Gospodine Đuriću, imate reč.
Znači, bojazan je ipak opravdana. Postoje slučajevi kada je novac otišao na onu potrošnju, koja nije nešto, kako ste vi rekli, što ćemo ostaviti budućim generacijama. Ali, kad smo već kod problema s bivšim privatizacijama, evo kako izgleda jedan od problema koji je proistekao iz privatizacije NIS-a, odnosno zaključenja čitavog energetskog sporazuma. Imam izvod iz dokumentacije Agencije za privredne registre, koja se tiče preduzeća Podzemno skladište gasa Banatski Dvor. Kao što znate, to preduzeće je bilo deo čitavog aranžmana oko energetskog sporazuma, u jednom trenutku je i gospodin Stefanović bio uključen. To preduzeće je registrovano. Ruska strana je ušla u njega, trenutni odnos u vlasništvu, odnosno u kapitalu koji je uplaćen je – 99,92% kapitala u tom preduzeću je u vlasništvu Republike Srbije. To je uglavnom oprema, zemljište, sve ono što ide uz to podzemno skladište gasa. Ruska strana je do sada ušla sa 22.000 evra ili 0,08%. S druge strane, postoji upravni odbor tog preduzeća, koji je formiran i koji očigledno donosi upravljačke odluke u tom preduzeću, u kojem ruska strana ima tri člana, a srpska strana ima dva člana. Ako možete samo da mi objasnite – koji je to ekonomski ili privredni model u kome neko sa 0,08% vlasništva, investicija, kako god hoćete, ima apsolutnu kontrolu nad jednim privrednim društvom? Neću ni ulaziti u to kakva je struktura članova upravnog odbora. S ruske strane su to ozbiljni menadžeri, sa srpske strane su političari, između ostalog i direktor Srbijagasa. Vreme je da izađemo jednom iz tog načina vođenja politike. Direktori u Telekomu – poslanici u Skupštini opozicionih stranaka, direktori u Srbijagasu – poslanici vladajućih stranaka. Na kraju je samo gospođa Đukić Dejanović u sukobu interesa, zbog toga što se bavila naučnim poslom. Naravno, ne mislim da je ona bila u sukobu interesa, ali valjda neka pravila važe i za druge.
Izvolite, gospodine predsedniče, imate reč.
Želeo bih da kažem da bojazan da će ove pare biti netransparentno utrošene apsolutno nije opravdana. Već sam rekao da će se tačno definisati poseban račun gde pare dolaze i onda će se napraviti jedan plan utrošaka. O tome šta je bilo u ranijem periodu itd., to nije stvar koju sam spremao sada da raspravljam. Međutim, mogu da kažem da su od para od Telekoma uložena značajna sredstva u te sitnije projekte, ali, što je još važnije, te pare su došle u momentu krize, kada su nam strane direktne investicije počele naglo da padaju, tako da je to bio vrlo značajan input. Što se tiče ovog drugog pitanja, vezanog za Skladište gasa, nisam se spremao, ali mislim da tu vi niste potpuno u pravu. Telekom u Skladištu gasa nema nikakvog učešća, niti daje bilo kakve članove u upravni odbor, tako da možete biti potpuno spokojni da veza između Telekoma i Skladišta gasa i Srbijagasa ne postoji.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić ima reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, usvojivši predlog rezolucije za Generalnu skupštinu Ujedinjenih nacija koju je dala EU i odričući se svog predloga rezolucije, Vlada Srbije je definitivno odredila svoje partnere u međunarodnoj zajednici za delovanje oko pitanja KiM. Odredila je i partnere za svoje delovanje u ovim pregovorima ili dijalogu ili razgovorima, kako god hoćete. To su SAD i EU. Samim tim, Vlada Srbije se odrekla nekih partnera koje je mogla imati, koje je i ranije imala kada se raspravljalo o KiM, bilo da su bili zvanični pregovori ili neke druge prilike, a to su Rusija i UN. Mene je u nekoliko nastupa gospodina Stefanovića jedna stvar zaintrigirala. Naime, on je rekao u jednom momentu da su sve ove teme o kojima se razgovara u Briselu prožete temom statusa. S tim se mogu složiti, ali ako je Vlada izabrala za svoje partnere dva svetska aktera koji priznaju nezavisnost Kosova i koji su se zalagali i doprineli toj nezavisnosti Kosova najviše, šta vi mislite – kako će se završiti u ovom statusnom pogledu rešavanje svakog od ovih pitanja o kojima razgovarate? Razume se, mislim da ste vi to znali unapred i da će svako pitanje biti u duhu statusa nezavisnog Kosova, koji zastupa Priština i separatistički Albanci s jedne strane, a s druge strane EU u liku svojih institucija, njene 22 države i SAD. Znači, Vlada se s jedne strane okružila partnerima koji su za nezavisnost Kosova, a onda pregovara o tehničkim pitanjima koja su prožeta temom statusa. A vidimo iz ovog razgovora da i u ovim unutrašnjim odnosima ima podršku LDP-a (to je danas gospodin Andrić rekao) za ove razgovore, koji takođe podržava nezavisno Kosovo. Zbog toga su ovi razgovori ovako tajnoviti i zbog toga nije raspravljano prethodno u Skupštini da se bar usvoji politički okvir, a ne platforma (razume se, platformu usvaja Vlada). Zbog toga to sve nije urađeno i zbog toga sve to tako teče. Zbog kratkoće vremena ću postaviti tri kratka pitanja, međusobno povezana, i molio bih tri konkretna odgovora, pošto su pitanja konkretna. Prvo pitanje je – da li je tačno da u ovim razgovorima ne učestvuje predstavnik UN ili Unmika? Drugo pitanje je – ako ne učestvuje, zašto je Vlada Srbije na to pristala? Treće pitanje je – ko će davati izveštaj za UN, ako nema predstavnika Unmika u ovim razgovorima, za koje mi inače očekujemo…
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Stefanović ima reč. Izvolite.
Hvala, gospodine Samardžiću. Ima par stvari na koje moram da ukažem. Pre svega, nismo mi izabrali nikakve partnere u dijalogu. Mi učestvujemo u dijalogu koji je formulisan rezolucijom koju je usvojila Generalna skupština UN, i to znači da su aktivni učesnici dijaloga – predstavnici privremenih institucija iz Prištine, mi (predstavnici Vlade Republike Srbije) i EU, koja je facilitator, tj. posrednik, ali ima aktivnu ulogu u dijalogu. SAD apsolutno nema u ovom procesu jednak ni tretman, ni značaj, niti takvu ulogu da je, kao što ste vi rekli, maltene ta stvar gotova i da oni tamo sede i ispada da vode glavnu reč i govore šta treba da se uradi, a to što treba da se uradi biće nezavisnost Kosova zato što su oni priznali nezavisnost. Tu se ne slažem i to zaista nije tako, pre svega jer smo ušli u jedan proces koji je dugo priželjkivan. Podsetiću vas da smo mi godinama, boreći se protiv priznanja tzv. nezavisnog Kosova širom sveta, sve vreme želeli i imali strateški cilj i interes da se vratimo za pregovarački sto. Tu priliku smo dobili. Ta prilika nije jednostavno dobijena, i sami znate da je tu bilo puno neravnina na tom putu. Međutim, sada smo najzad u jednom procesu gde Beograd prvi put nije tretiran na način da je izolovan, da je Beograd neko ko samo daje negativne stvari i neko koga treba kazniti i nametnuti mu rešenje. Ovo je prvi put da niko nama ne nameće rešenje. To što je SAD priznao nezavisnost Kosova, apsolutno nema uticaja na ovaj proces. Sjedinjene Države su u ovom procesu uključene samo na način da su prisutni u prostoriji, zbog svog nesumnjivog uticaja na albansku delegaciju. A što se tiče toga ko sedi za stolom, sedimo mi, predstavnici Prištine i EU, niko drugi. Mi smo četiri ili pet puta zvanično tražili da se UN aktivno uključi u proces, insistiraćemo i dalje na tom zahtevu i budite sigurni da ćemo dobiti ispunjenje tog zahteva. Baš iz razloga koji ste i vi delimično spomenuli, pošto smatramo da je neophodno da, radi izveštaja Savetu bezbednosti, postoji jasan izvor informacija za predstavnika UN tokom samog procesa pregovora. U ovom trenutku se formiranje izveštaja radi na način koji je vama takođe poznat, a to je da predstavnik EU daje svoj izveštaj o toku pregovora, predstavnik UN ga informiše o toku, a to činimo i mi. Prema tome, da bismo izbegli tu dihotomiju i različita viđenja istog procesa, mi upravo insistiramo da UN bude uključen u proces. I mi ni na koji način ulaženjem u ovaj pregovarački proces nismo okrenuli leđa ni UN ni Ruskoj Federaciji, što potvrđuju reči svih zvaničnika Ruske Federacije, koji u potpunosti podržavaju ovaj proces. Uostalom, ne možete zvati nekoga u kuću ako niste domaćin te kuće. Pošto je EU facilitator, glavni organizator i domaćin ovih pregovora, oni su ti koji mogu pozvati nekoga. Mi možemo samo da tražimo da se neko pozove, što i činimo, ali ne možemo mi doneti odluke umesto nekog drugog. Predstavnici EU i SAD imaju izrazito statusno neutralan pristup i u tom smislu vi grešite, gospodine Samardžiću, kad kažete – učestvuju strane koje su priznale Kosovo. Evropska unija nije priznala nezavisnost Kosova i Metohije (između ostalog, zahvaljujući i radu Vlade u kojoj ste i vi učestvovali), zbog toga što tamo postoji pet država koje nisu priznale nezavisnost Kosova, i ne očekujemo da se ta stvar promeni. S obzirom na to, EU ne može imati stav po pitanju nezavisnosti Kosova, ali značajne članice EU mogu. Prema tome, učešće EU i njegov, rekao bih značajan uticaj, vrlo pozitivan, na ovaj proces, ne može uticati na našu promenu viđenja statusa KiM, ako je to ono što je eventualno insinuirano kroz ono što je rečeno. Ne može niko da nas natera, ne može niko da nas uceni da prekršimo svoj Ustav i rezolucije ove skupštine. Ono što može da se uradi je da se utiče na dve pregovaračke strane da koriguju svoje stavove da bi se uklopile što više u interese jednih i drugih. To i jeste definicija pregovaračkog procesa. Verujem da je to moguće bez ugrožavanja našeg suvereniteta.
Zahvaljujem. Gospodin Samardžić ima dva minuta.
Razume se, gospodine Stefanoviću, da ne mora niko da vas natera na nešto u šta ste dobrovoljno ušli. A ušli ste zato što očekujete nagradu, to je kandidatura za EU, i ovi pregovori su, dobro znate, povezani sa time. I vi morate da ih završite do juna ili bar do septembra, da bi država dobila plus, prihvatajući razgovor sa Kosovom kao nezavisnom državom. Niste precizno odgovorili na ova pitanja, ali moram da vam kažem, ako ste ušli u razgovore koje vodi Evropska unija i ako ste videli da ona ne zove Ujedinjene nacije, a imali ste tri runde razgovora i ništa niste preduzeli, bar ja ne znam ili predsednik UN do sada nije bio tu, onda je pitanje zašto je to tako. Drugo, što se tiče SAD, ne samo da su oni, kako vi kažete – facilitatori pozvali SAD kao gosta, već je gospodin Tomas Kantrimen kopredsedavao prvom sednicom, a na drugoj je bio prisutan, kao što znate, i dao je izjavu, koju je prenela beogradska "Politika", da se vodi razgovor dve države, pre početka razgovora. Vi to dobro znate i možete da se pravite neveštim koliko hoćete, ovde svi to znaju i dalja priča o tome je potpuno izlišna. Što se tiče prethodnih razgovora, moram vas podsetiti da niko nije izolovao Srbiju i da su oni takođe počeli oko tzv. životnih pitanja – decentralizacije, duga, baštine na KiM i mnogih drugih pitanja. Pitanje statusa otvorilo se tek 26. jula 2006. godine, a razgovori su počeli u februaru i trajali su mnogo intenzivnije nego ovi vaši. Bojim se da su ovi vaši razgovori, budući da nemamo informacije, zato što se oni vode u vrlo tajnovitim prilikama, unapred završeni i da ćete vi prihvatiti sve što oni koji su priznali Kosovo traže kao način na koji da se reše te pojedinačne stvari. Jedna formalna stvar, EU nije priznala Kosovo, ali njene institucije rade kao da je Kosovo nezavisna država.
Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, izvolite.
Naravno da smo svesni izjava gospodina Kantrimena i stava SAD, koji nisu nepoznanica bilo kome. Gospodine Samardžiću, nismo mi ušli u ovaj proces da nekog ubedimo da ne treba da prizna Kosovo, tj. da ga otprizna, da budem precizan. Nije cilj ni države Srbije ni Pregovaračkog tima da ubedimo gospodina Kantrimena da promeni svoju percepciju, percepciju svoje države. To je potpuno iluzorno. Zar iko misli da mi tamo idemo da nekoga ubeđujemo u to da je njegovo viđenje da je nezavisno pogrešno? Pa, na šta bi to ličilo? To smo pokušali, gospodine Samardžiću, i vi to vrlo dobro znate. Pa, ne živimo u svetu Berlinskog kongresa u kojem ćete da izađete i govorite bravure i akademske tirade o tome šta je to nezavisnost i šta je suverenitet. Ovo je surovi svet u kojem Srbi nemaju struju, u kojem uzimaju lične karte a boje se zato što su ih prethodne vlade ubedile – ako uzmeš ličnu kartu, ti si izdao ovu zemlju. To je svet u kojem živimo i to je svet sa kojim ne možemo da se igramo. Mi moramo da nađemo rešenje za ljude, i od svih loših rešenja, a verujte da svako ima loš aspekt i svako je štetno po naš interes, moramo izabrati najbolje. I to nije jednostavno. To što SAD priznaje nezavisnost Kosova nikom nije novost. Da vas podsetim, gospođa Tahiri je rekla da su ovo razgovori dve nezavisne države. Takođe je rekla da je SAD facilitator, posrednik, što nije istina i nije istina da je kopredsedavao, kako kažete. Sada je situacija mnogo jasnija i mnogo čistija u toj sali, verujte. Problem je u tome, gospodine Samardžiću, što mi predlažemo stvari, predlažemo za svaku temu po dva-tri rešenja koja su apsolutno u skladu s evropskom praksom a ne dovode naš suverenitet u pitanje, ali se to odbija. U tome je problem. Ali to ne šteti našoj generalnoj poziciji, jer smo mi spremni na dogovor. Na drugoj strani je da pokaže tu spremnost. Složićete se da je to nova situacija. I vi ste svedok da nije bilo tako. Nije jednostavno kad vam stalno neko govori "ne". Zar mislite da mi uživamo u tome da neko 57 puta tokom prvog dana kaže – mi smo dve nezavisne države? Zar vi mislite da mi ne dođemo u iskušenje da kažemo kao oni – to je provokacija? Znate li koliko je provokacija bilo tokom prvog dana? Ali to je nebitno, bitno je da rešavamo konkretne probleme. I jako grešite, gospodine Samardžiću, kada kažete da je ovaj proces napravljen zato što nas čeka nagrada za neko priznanje KiM. Niti hoćemo da priznamo i damo nezavisnost Kosovu, niti nas čeka neka nagrada za tako nešto, niti može da postoji nagrada za takav potez. Ako je nagrada to, mi smo otvoreno svima rekli, evo i ja sad kažem – ne treba nam takva nagrada, jer to nikad nećemo učiniti. I, ako je to nesporno i ako vas sad gledam i ovo govorim, šta je onda sporno? Onda vam smeta naša taktika, smeta vam način na koji ovo pokušavamo da rešimo? Smeta vam to što mislite da smo naivni što mislimo da možemo da rešimo? Mislim da niko nema pravo da to oduzme ljudima koji su ušli u jedan proces, pa makar i bilo negativnih stvari. I makar to trajalo, a trajaće, i makar bilo teško, a biće teško. Pa, je l' ima jedna stvar koju smo dobili svi zajedno kao narod u nasleđe a da je lepa? Je l' ima jedna? Ne treba da kitimo naše probleme novim pogrešnim percepcijama i pogrešnim zaključcima o tome šta mi u stvari ovde radimo. Hvala.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Osnovno pitanje oko privatizacije Telekoma se svodi na sledeće – u čijem interesu ste preduzeli akciju privatizacije Telekoma? Šta gori, gospodine predsedniče, u državnom budžetu i u državi Srbiji, da neko sa svešću želi da se odrekne godišnjeg prihoda najprofitabilnije kompanije, koja je u 2010. godini ostvarila neto dobit od 17 milijardi dinara, odnosno 167 miliona evra? Koji bi to privatni vlasnik ili odgovorni vlasnik ili odgovorna država i iz kojih razloga odlučio da sebi uskrati taj profit i da ga prepusti nekim drugim vlasnicima, drugoj državi ili drugom privatnom vlasniku? Da li će građani dobiti niže cene ili kvalitetniju uslugu? Da li su u nekoj od zemalja iz okruženja pretplate na fiksnu telefoniju snižene ili su, naprotiv, povećane? Ili ćete mi reći da je reč o neuređenoj kompaniji u kojoj nije dovoljno što ima evidenciju bolju nego onu koju ima i sama država o imovini kojom raspolaže? Takvu evidenciju da je moj kolega Đurić iz LDP mogao i preporučujem mu da ide na korporativni sajt i vidi da je Jorgovanka Tabaković, opozicioni poslanik, stručnjak za ekonomske poslove – ni direktor, ni rukovodilac, ni šef službe, a bila sam to. Znači, nemojmo se koristiti navodnim izigravanjem dobra za građane i navodnom profitabilnošću za sve nas ili za mnoge od nas. Vladi gori pod nogama, želi da kupi sebi još koji mesec vremena, da podmiti glasače. Ako mi kažete da je privatizacija nešto što je strateški interes Telekoma, pitaću vas da li je to isto napisano i u ugovoru o privatizaciji Komercijalne banke, koju ste pod firmom dokapitalizacije obećali za privatizaciju, a čak nam nedavno ministar Dinkić izjavi da će i sto miliona evra od privatizacije Telekoma ići za dokapitalizaciju Komercijalne banke. Ko je to lud da najprofitabilniji deo svog privrednog sistema i rastućeg tržišta telekomunikacija prepušta nekome drugome?
Izvolite, gospodine predsedniče.
Poštovana narodna poslanice, želim da kažem da mi ovde ipak raspravljamo o jednom pitanju za koje mi se čini da je civilizacijski već postojao odgovor i zapravo insistiram na tom odgovoru. Mogu da razumem da ima i drugačijih stavova, ali mi je teško da sebe dovedem u poziciju da raspravljam o nečemu što mi se čini notornim. Dakle, ukoliko je ova kompanija sada profitabilna u državnom vlasništvu, ona će biti još profitabilnija u privatnom vlasništvu. Definitivno je istina da je privatno vlasništvo mnogo efikasnije od državnog. Ako vi želite da kažete suprotno, onda ulazimo na teren koji zaista zahteva mnogo više stručne rasprave nego što za to ovde ima mesta. U najboljem državnom interesu jeste da se privatizuju sve kompanije. Ne samo Telekom, nego da se privatizuje i Jat, da se sutra-prekosutra privatizuju i druge kompanije i da na taj način dođemo na nivo jedne veće efikasnosti, koja će omogućiti i bolji životni standard. Ne znam zašto ste fascinirani trenutnim rezultatima kompanije, koji zaista jesu dobri, ali koji bi sigurno, ceteris paribus, bili bolji da je ona u privatnom vlasništvu. Što se tiče pitanja da to ima bilo kakve veze s predizbornom kampanjom, sa izborima, sa utroškom sredstava, moram da vam kažem – da ste učestvovali u nekim od ozbiljnih transakcija, videli biste da to nema nikakve veze. Pre svega, čak i ako bi se uspešno okončala transakcija, recimo u maju, vi imate taj tzv. ''klouzing period'', koji će trajati sigurno tri do šest meseci. Tek nakon "klouzinga" se uplaćuje novac. Taj uplaćeni novac sigurno u ovoj kalendarskoj godini, čak i kad bi neko hteo da ga utroši, ne bi mogao biti utrošen, imajući u vidu "prokjurment procedure" i uopšte način na koji se novac troši. Mislim da bi trebalo skloniti sa stola neku navodnu dramu u budžetu Srbije. Drama u budžetu Srbije ne postoji. Budžet Srbije je stabilan. Sredstva stižu onako kako su i planirana. Postoje određena nedostajuća sredstva, koja se takođe zatvaraju i finansiraju na način koji je planiran i predviđen. Ova transakcija u osnovi nema nikakve veze niti sa tekućim budžetom niti sa finansiranjem neke kampanje, kao što sam i ranije govorio, a u najboljem interesu države jeste privatizacija. Ne znam na čemu će insistirati vaša stranka u budućnosti, ali se nadam i želim da verujem da će i ona i druge opozicione stranke shvatiti da je pravac privatizacije sistema kao što je Telekom nešto što nas svakako čeka u budućnosti, da li ovom prilikom, prilikom ove tekuće transakcije, ili neke naredne.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Tabaković.
Vašim rečnikom rečeno, u republičkom budžetu nije drama nego tragedija, i vi znate da emisija trezorskih zapisa i svih ostalih hartija od vrednosti to dokazuje. Ali to nije tema ovog puta, a jeste u vezi s privatizacijom Telekoma. Telekom je akcionarsko društvo i ima privatnog kapitala. Ćerka Dojče Telekoma OTE je vlasnik 20% Telekoma. Nije reč o državnoj kompaniji. Gde su granice privatizacije, u naučnom i teoretskom smislu – na to pitanje je najbolje odgovorila profitabilna međunarodna organizacija koja se bavi održivim razvojem, zove se "Rimski klub" i 2005. godine je izdala publikaciju koja se zove "Gde su granice privatizacije i kako izbeći višak jednog inače poželjnog procesa". Ovo jeste višak jednog inače poželjnog procesa, a dokaza za višak inače poželjnog procesa imamo u ovoj zemlji sijaset i zovu se – broj nezaposlenih ljudi. Kada neko kaže da su lobiji dobavljača i izvođača radova u Telekomu finansirali kampanju protiv prodaje, da ja vama kažem ono što vi sigurno znate, da Telekom ima dobavljače i izvođače od Kine, preko Francuske, Nemačke, do svih međunarodnih iole značajnih korporacija, ali i domaćih. I mogu da se pohvalim kompanijom u kojoj sam zaposlena, ali i jednu primedbu da dam. Ne tiče se profita, tiče se na stotine mladih ljudi koji rade po ugovorima o privremenim i povremenim poslovima i koji bi, u svojoj najvećoj kompaniji kojoj daju doprinos, morali da imaju stalno zaposlenje, jer stalno i doprinose njenom razvoju. A za to nam ne treba privatizacija. Naprotiv.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Prvo da kažem u vezi s trezorskim zapisima, mada to nije tema, ali kada ste ih već pomenuli. Trezorski zapisi su sasvim regularan način pokrivanja sredstava koja su potrebna da bi se finansirao budžet. To nismo mi izmislili niti je to samo kod nas, u svim zemljama se to radi. Vi znate koliki je taj budžetski deficit. Vi ste ga, na kraju krajeva, ovde izglasali. Prema tome, nema ni drame ni tragedije. To je jedan regularan posao koji se obavlja i odatle se prikupljaju sredstva. U poslednje vreme je ponuda sredstava čak i veća nego što je nama potrebno, tako da mi ne povlačimo sva sredstva u odnosu na ona koja su raspoloživa na tržištu. Što se tiče ove akademske rasprave o pitanju ''privatizacija – da ili ne'', zaista mislim da nema potrebe da se ona vodi na ovom nivou. Ja sam vam rekao svoje mišljenje, a vi, umesto da citirate pojedine knjige, krenite s vašim stručnim stavom i ako on bude dobio podršku stručne javnosti, onda ću ga i ja podržati. Dokle god stručna javnost ima suprotne stavove, različite ali ipak pojedinačne stavove, zadržaću pravo da se držim onoga što većina kaže.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Povodom ovih aktuelnih tema postavljam pitanja predsedniku Vlade i ministru finansija. I da upozorim javnost da pitanje KiM i pitanje Telekoma nažalost imaju istu sudbinu. Postoji neka veza kada ste spajali ove dve aktuelne teme – i jedno i drugo je na prodaju. I oni koji se sekiraju zbog Telekoma mogu da shvate kako je onima koji se sekiraju zbog KiM, i onima koji se sekiraju zbog KiM je jasno kako je ovima koji pričaju o Telekomu. Znači, dve najbolje stvari u Srbiji se prodaju. Najbolje preduzeće – nećemo najbolje preduzeće, kaže Mirko Cvetković sa svojom vladom. I onda je sada pitanje samo tehnike, taktike, medija i ostalih stvari kako će to da se prikrije, a svi unapred možemo da pretpostavimo šta će da se desi. Zašto? Zato što je ova vlast u obavezi da razvija dobrosusedske odnose. To je uslov za evropski put i to što se mi danas nalazimo u raskoraku između Ustava i vitalnih interesa ovog naroda i onoga što je EU i njihovi zahtevi je problem zbog koga je gospodinu Mirku Cvetkoviću izuzetno teško, a on želi da veruje. Čuli smo jednu ispovest – pregovori su tajni, nama je mnogo teško, 56 puta nam se kaže da su ovi tamo nezavisni, gospođa Tahiri hvali pregovarače kako su vrlo konstruktivni, u smislu – čim ste ušli u pregovore, seli za sto, odluka je već poznata. Naravno, naša ideja je bila da danas dobijemo izveštaj, da dobijemo najosnovnije informacije da li ova ekipa krši Ustav Republike Srbije. Krše Ustav Republike Srbije. Krše i one zakletve koje su ovde položene. I mi ne znamo ni kako je došlo do promene onoga što je odlučila Narodna skupština, pa je zajednička rezolucija EU i navodno Republike Srbije došla na sednicu Generalne skupštine. I sad se pregovara i pristaje na nezavisnost. A ova ekipa je pojačana. Tu se nalazi i prvi Srbin koji je bio ministar u onoj vladi. Prvi. I nemojte da se ljutite na ovoga Bojana i ove druge, imaju oni uzora svog. Samo se ti smeškaj, samo se ti smeškaj. Smeškajte se i vi što prodajete Telekom. To su vaši epohalni rezultati. Mi tražimo odgovor na pitanja – kad ćete da prekinete...?
A zašto se vi ne pridržavate Poslovnika? Molim vas, zašto se ne pridržavate Poslovnika? Prošlo je tri minuta. Izvolite. Ko želi? Upozorila sam već gospodina Krasića mimikom, pokretom, ali ne vredi. Ko želi? Izvolite. Skoro da nema pitanja, je l'? Ovde nema odgovora, jer nema pitanja. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković. Odustajete? (Da.) Zahvaljujem.
Danas se primenjuje neki drugi poslovnik?
Ne.
Zašto?
Zato što, po Poslovniku, imate pravo da komentarišete odgovor, ali pošto niste postavili pitanje, nema odgovora, znači nemate dva minuta za komentar.
Ja sam postavio pitanje, a oni su negirali ovako, mimikom. Kao što vi meni namigujete, tako su i oni ovako napravili.
Reč ima Aleksandra Janković. Izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade, slažem se s vašom konstatacijom da Skupština i Vlada ne praznuju, jer svakako nije vreme za praznovanje, ali ne mogu da ne konstatujem kako nije vreme ni za praznoslovlje u trenutku kada prodajom Telekoma gubimo i novac i resurs. Vi ste rekli da ćemo razmotriti argumente pro et contra, a ja ću reći srpski da argumenata "za" nema, a "protiv" su mnoge činjenice. Pošto se ovde postavljaju pitanja, moje prvo pitanje vezano je za to da li vam je poznato da je još 15. marta DSS predao peticiju sa sto hiljada potpisa građana protiv prodaje Telekoma. Da li vi stvarno mislite da je sto hiljada ljudi neinformisano o ovom vašem ''pro prodaje''? Da li vam je poznato da je 19. marta održan protest nekoliko hiljada predstavnika reprezentativnog Sindikata Telekoma Srbije protiv prodaje Telekoma? Pritom, pored Sindikata Telekoma bili su i predstavnici sindikata iz Republike Srpske i Crne Gore, jer će prodajom Telekoma novi vlasnik dobiti i Telekom Srpske i MTL Crne Gore, u koje je Telekom Srbija uložila više od milijardu evra. Dalje, pošto vidim da je prisutan gospodin Predrag Marković, ministar kulture i informisanja, da li vam je poznato da je upućeno i pismo gospodinu Markoviću i apelda se prenese, informiše Vlada Republike Srbije o rezultatima peticije DSS-a? Pretpostavljam da vi imate neke veze s Vladom Republike Srbije i da je nadležni ministar imao obavezu da vas informiše. Dalje, da li vam je poznato da se Telekom prodaje protivno Ustavu Republike Srbije, član 84. stav 2, ali i protivno odredbama bar dva srpska zakona – Zakona o privatizaciji i Zakona o koncesijama? Dalje, ko to u ovoj zemlji daje pravo državnoj upravi, ili bolje rečeno pojedincima iz te uprave, da krše Ustav, u koji se vi još uvek navodno svečano zaklinjete, ko tim istim ljudima omogućava da nekažnjeno ne poštuju zakone ove zemlje, a sve to na štetu građana čije interese moraju da štite? Na kraju, da li je neko od revnosnih pregovarača ustanovio ko je ponuđač? Naime, da li je to onaj isti Telekom Austrija protiv koga se, prema pisanju austrijskih magazina "Profil" i "Format", vodi nekoliko istraga zbog sumnjivih isplata vladajućim strankama i političarima? Ako jeste, da li njihovo iskustvo u podmićivanju političara u našem slučaju predstavlja prednost? Ko je dozvolio da se da trostruki monopol strancima? Osim monopola na fiksnoj telefoniji, kupac Telekoma steći će monopol na infrastrukturi, fiksnoj telekomunikacionoj mreži i objektima koji služe za postavljanje buduće mreže. To će onemogućiti ostale operatere koji imaju licencu da pristupe toj mreži ili da postave sopstvenu.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Poštovana narodna poslanice, otvorili ste čitav niz pitanja. Krenuću da odgovaram na njih, a ukoliko ne budem uspeo, onda ću nakon vašeg dodatnog pitanja odgovoriti. Vi ste uneli ovde dve-tri nove stvari u odnosu na ono što smo čuli. Prva stvar jeste da je čitava transakcija protivna Ustavu. To je vrlo interesantno pitanje, koje se pokreće u još nekim krugovima, i mi smo na njega bili veoma osetljivi kada smo ga čuli svojevremeno i tražili smo pravno mišljenje, da vidimo koji to član Ustava zabranjuje da se proda Telekom, koji to zakoni zabranjuju da se proda itd. i utvrdili smo da ne postoje nikakvi zakoni koji bi zabranili, niti je to protivustavno. Ali smo se onda pitali otkud takva ostrašćenost i zašto to ljudi uopšte postavljaju kao pitanje i, otprilike, odgovor je bio taj da se cela transakcija nije vodila od strane Agencije za privatizaciju, već ju je vodilo Ministarstvo finansija, kao onaj ko, u osnovi, gazduje sredstvima u svojini Republike Srbije. Mi smo onda potražili pravni osnov, da vidimo da li je zaista taj naš postupak bio ispravan ili ne, zajedno sa predstavnicima i našeg savetnika i predstavnicima naše pravne službe. Odgovor koji smo dobili jeste da je transakcija potpuno u skladu sa svim postojećim propisima i da se, u osnovi, meša pitanje privatizacije po Zakonu o privatizaciji sa prodajom bilo čega što je u svojini države. Kada se radi konkretno o Telekomu, on je organizovan kao zatvoreno akcionarsko društvo i osnivačkim aktom, kojim je on organizovan, kao ni statutom tog društva nisu određena ograničenja u prenosu akcija. Tako da se, kada se vrši prenos, odnosno prodaja akcija, primenjuje odredba člana 195. stav 2. Zakona o privrednim društvima, i to je pravni osnov na osnovu koga se sprovodi čitava transakcija. Dakle, nema govora o tome da je transakcija ni protivzakonita, a daleko od toga da je protivustavna. Kada se radi o ovim drugim pitanjima koja ste pokrenuli, a to je da li je argument da jedna stranka organizuje prikupljanje potpisa, da stoji u odbrani stava koji je suprotan onome što je Vlada smatrala da je ispravno, mislim da taj argument, naravno, ima određenu težinu, ali otvara i neka druga pitanja koja zaista jesu ovde, da sada kažem, i pomenuo ih je opozicioni poslanik koji je zbog toga dobio kritiku drugog opozicionog poslanika. Zapravo, možda zaista treba pokrenuti pitanje novog argumenta, a taj novi argument jeste analogija između dve transakcije kojima smo imali prilike da budemo svedoci u poslednje dve-tri godine. S jedne strane, imamo transakciju koja je izvedena kada se radi o Naftnoj industriji Srbije i, s druge strane, imamo transakciju koja je sada u toku, a to je transakcija vezana za Telekom. Otprilike su one iste partije, pa i ta koja prikuplja peticiju i, naravno, vaša koju podržavate, s velikim entuzijazmom glasale i podržavale transakciju oko NIS-a. Naravno, i ja sam je lično podržavao, jer sam sve ono isto što smatram za prodaju Telekoma smatrao da važi i za prodaju NIS-a. Bilo bi interesantno razmotriti na koji način i koje su to ključne razlike između te dve transakcije, a koja je argumentacija koju vi navodite zbog čega ova druga transakcija ne bi trebalo da se izvede. Upravo ste sami rekli da je u pitanju monopol i da to ne sme da se prodaje. Postavlja se pitanje da li je u momentu prodaje NIS-a, NIS bio monopol ili nije bio monopol. Mislim da je potpuno bespredmetno napomenuti da su zajedno sa NIS-om i objektivni prirodni resursi bili upakovani, a to su domaće rezerve nafte i gasa. Dakle, ako neko kaže da NIS nije bio monopolista, da nije bio strateška kompanija za Srbiju, onda bih mogao da razumem da taj isti pravi razliku između te dve transakcije. Pošto je priča malo duža, a znam i da vreme ističe, nastaviću nakon što dobijem drugi deo.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Janković.
Iskreno rečeno, vi niste odgovorili ni na 0,5% pitanja koja sam postavila. Znači, eksperti za ustavno pravo tvrde ovo o čemu ja govorim, a ko se nalazi u vašim pravnim timovima, to je nešto što je relativno potpuno jasno. Pošto niste odgovorili, još ću dodati nekoliko pitanja. Znači, mene zanima da li neko iz te vaše javne uprave uopšte razmišlja o tome na koji način će ova država funkcionisati kada ostane bez imovine, koja je stvarana decenijama unazad, a koju vi nemilice prodajete. Da li iko od vas razmišlja na koji način će naša deca i unuci moći da vraćaju dugove koje je neodgovorna vlast, pre svega vaša, načinila uvodeći tzv. demokratiju i tzv. slobodno tržište, zapravo u sprezi političara, tajkuna i kriminalaca, a uz pomoć sponzora, u javnosti poznatijima kao privrednici? I još jedno pitanje za vas. Da li znate ko je autor sledeće tvrdnje – Telekom je jedina ili bar najbolja krava iz naše štale, koja daje 200 miliona evra godišnje, a prodaje se za milijardu, kako bi se taj novac upumpao u plate i penzije, a sve zato da bi se novim lažima i obećanjima pobedilo na izborima, jer politika i etika u Srbiji ne stanuju na istom kućnom broju. Vi, dakle, prodajete kravu da kupite mleko. Žao mi je što ovo nisam ja smislila, smislio je dramski umetnik Siniša Kovačević.
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Dakle, imamo dve transakcije – NIS i Telekom. Vi kažete – Telekom ne treba prodati zato što je to monopol. Da li je NIS u vreme prodaje bio monopol? Vi kažete da Telekom ne treba prodati zato što je to strateški resurs. Da li je NIS u to vreme bio strateški resurs? Vi ste upravo rekli da prodajom toga država ostaje bez imovine. Da li je država ostala bez imovine NIS-a? Vi kažete da je u Telekomu veliki broj radnika. Da li je veliki broj radnika bio u NIS-u? U čemu je suštinska razlika između toga? Suštinska razlika je, rekao bih, u tome što je transakcija koja se ticala NIS-a bila transakcija bez tendera, na osnovu međudržavnog sporazuma, i to transakcija koja je potpuno legalna i legitimna, dok ova transakcija u koju smo krenuli jeste transparentna i sa tenderom. Pogledajte rezultate NIS-a. Rezultati NIS-a su odlični. NIS je ostvario takođe veliku, pa čak i veću dobit od ove koju ste pomenuli za Telekom. Došao je drugi menadžment u NIS i investirao pola milijarde dolara u Rafineriju u Pančevu. Dakle, s jedne strane imate privatizaciju koja je u datom trenutku izgledala kontroverzno, podržana s vaše strane, naravno podržana i od strane vladajućeg dela koji je i sada vladajući, i vidi se da smo napravili jedan jako dobar potez, gde smo jednu kompaniju koja je bila takva kakva je bila, pretvorili u profitabilnu kompaniju koja nam daje odlične rezultate i sutra će biti lider u regionu. Vi se sada, iz te pozicije, potpuno protivite identičnoj stvari kod ove kompanije, iz čega ja postavljam pitanje – koji su uopšte bili razlozi da onda podržite onu transakciju? Pošto su za mene ti razlozi isti. Dakle, isto sam smatrao da je država loš vlasnik kada je u pitanju NIS, kao što mislim da je loš i kada je u pitanju Telekom. Isto tako sada smatram da će Telekom bolje raditi u privatnom sektoru, kao što NIS, pokazalo se, bolje radi u privatnom sektoru. Zaista mi ostaje nejasno kako vi sada imate, kada se radi o NIS-u, jedan stav, a kada se radi o Telekomu, drugi. Čak idete i na skupljanje potpisa itd. Dakle, ovo je zaista vrlo interesantno [[Dobacivanje iz klupa.]] Želim da kažem da se stavovi … (Predsednik: Pročitajte član 214, biće vam jasno.) Dakle, želim da kažem da su stavovi ostali i dalje isti. Zbog svih tih stavova, koje smo onda imali, oni ostaju i sada, i zbog toga idemo u privatizaciju. Ovo ja vama ne postavljam kao pitanje zašto ste promenili stav, nego pokušavam da vas vratim i ubedim da su argumenti koje ste, pretpostavljam, imali tada, takođe na važnosti i sada, i pozivam vas da, ukoliko ste zadržali te iste argumente (ukoliko, naravno, nisu bili neki drugi, ali moja pretpostavka je da su bili identični), onda morate podržati i prodaju Telekoma.
Gospodin Nenad Popović ima reč. Samo informacija poslanicima kojima nije jasno. Na početku sam pročitala član 214. Poslovnika. Dakle, samo ga primenjujemo.
Gospodine predsedniče Vlade, gospođo predsednice, kolege, žao mi je što niste, gospodine predsedniče, odgovorili mojoj koleginici Janković i što ona nema mogućnost da replicira, ali ja, pre svega da ne skrenemo sa teme, želim da ponovim da se DSS kategorički protivi prodaji Telekoma. Što se tiče NIS-a, to mi je došlo kao šlagvort na ovu temu i potpuno se ne slažem s vama da su ove dve transakcije identične. Zašto – objasniću vam. Pre svega, NIS je bio gubitaš, a Telekom donosi profit. Slažem se da je posle ulaska stranog partnera ova godina bila izvanredna i da će sledeće godine takođe biti izvanredne, ali u Telekomu već imamo stranog partnera, a to je grčki OTE, ćerka Dojče Telekoma. Znači, ovde već imamo privatno vlasništvo i zato verovatno i izvanredno radi, uz odličan menadžment. Dalje, drago mi je što podržavate ovo što se desilo sa NIS-om, ali zbog građana Republike Srbije, želim da istaknem da nije prodavan NIS, da je to, gospodine predsedniče Vlade, bio samo deo ukupnog gasno-naftnog sporazuma. NIS je bio samo jedan deo možda mnogo veće stvari, a to je Južni tok, gasovod koji će proći kroz Srbiju i kako je nedavno baš ovde u Skupštini izjavio predsednik Putin, budiće se svako u EU svako jutro i poželeće dobar dan Srbiji jer će Srbija biti na tom strateškom putu evropskog gasovoda, koji je gasovod za Evropu. Srbija je dobila gasovod. Nije bilo u prvoj verziji planirano, vi to izuzetno dobro znate, da ide preko Srbije, jer je put preko Rumunije bio mnogo jeftiniji i povoljniji, ali je, zahvaljujući u to vreme vladi Vojislava Koštunice, doneta odluka od strane Rusa da ipak prođe kroz Srbiju i, na veliko zadovoljstvo svih, ova skupština je sa praktično 95% podržala taj aranžman. Još bih hteo da dodam – zalažemo se svi za privatizaciju, ali postoje postepene privatizacije. Danas je Telekom u poluprivatnom vlasništvu, 20%. Mogli ste da idete sa inicijalnom javnom ponudom na još 20%, pa bi i dalje ostalo državno vlasništvo, a po nekim procenama, dobili biste 400-500 miliona. I samo da dodam – vlada Zorana Đinđića je uradila potpuno suprotno od ovoga što vi radite, ona je Telekom vratila u vlasništvo države Srbije. To je tada bila izuzetno dobra odluka, ja je podržavam, a vi radite potpuno suprotno.
Vreme je isteklo.
Još jednom ću ponoviti stav – ne slažemo se s ovim predlogom.
Zahvaljujem. Ovde nema pitanja. Narodni poslanik Ljubomir Kragović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da iskoristim priliku da, pre svega, ukažem na jednu činjenicu koja se u više navrata ovde ponavljala, a to je da je ovaj dom, Narodna skupština donela nekakve rezolucije i dala mogućnost, navodno, nekom samoreklamirajućem diplomati da pregovara u ime Srbije i daje izjave koje ovih dana čitamo u štampi. Želim da naglasim da je ova skupština 26. decembra 2007. godine donela Rezoluciju u kojoj stoji – Narodna skupština Republike Srbije o zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije i 26. jula 2010. godine – o nastavku aktivnosti Republike Srbije u očuvanju tog istog teritorijalnog integriteta i suvereniteta KiM. Znači, ne postoji nigde nijedna rečenica da se radi o trgovini, o bilo kakvoj podeli o kojoj čitamo ovih dana u medijima… (Predsednik: Moram da vas zamolim, pošto se ne čujete najbolje, da podignete malo mikrofon i da se okrenete ka mikrofonu.) Ovo ste vi pravili. (Predsednik: Jeste, ali je to pokretno i možete podići malo i okrenuti se prema mikrofonu.) Želim da postavim pitanje, naročito pred ove izbore i kad srpski pregovarački tim ne beži od mogućnosti da razgovara o podeli Kosova, i da naročito naglasim probleme srpskog naroda na KiM. Jer, ovde se išlo sa idejom kako obezbediti narodu neki boljitak, za Srbe na KiM, kroz ovaj pregovarački proces, a s ovim izjavama se stvara nervoza. Građani centralnog Kosova, Štrpca, iz Kosovskog Pomoravlja me zovu i kažu – šta ovi rade, što nas dele, razdvajaju i ko je njima dao mandat? Da li je to po nalogu Vuka Jeremića, da li je to po nalogu Borisa Tadića? U čije ime govori taj Borko Stefanović? Koga on hoće da deli? Čiju babovinu hoće da deli? I poručuju mu ti isti Srbi sa prostora KiM, od kojih jenavodno on dobio mandat da govori, kako je dao isto jednu izjavu, da ne treba da nas deli i da Srbi na KiM žive u državi Srbiji, a ne u nekakvoj državi za koju kažu da je to neka nezavisna država Kosovo, što mu u više navrata napominju u toku njihovih pregovora. Takođe, želim da naglasim je sramota za ovaj pregovarački tim i ovu vladu Republike Srbije da nakon tri runde pregovora, o kojima ne znamo apsolutno ništa, mi imamo sastanak i razgovaramo. A u međuvremenu su se sastajali s predstavnicima poslanika Skupštine KiM, sa te tzv. srpske liste koja je formirana u Tadićevom kabinetu. To su oni ljudi čije mišljenje treba da čuje Borko Stefanović i čije ideje treba da sprovede. (Predsednik: Vreme.) Stoga postavljam pitanje – da li treba da sprovodi ono što usvoji Narodna skupština Republike Srbije ili neki samozvani poslanici koji su se…?
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala lepo. Mi razgovaramo sa svima sa KiM – sa političkim predstavnicima Srba, ali i sa običnim građanima. Ta praksa će se nastaviti i dalje, i nikoga ne favorizujemo, svi su nam jednaki u tom smislu. Naravno da ne razgovaramo sa predstavnicima tzv. SLS, ili kako se ta partija zove. To je što se toga tiče. Druga stvar, mislim da sam već jasno rekao ovo oko podele – naši građani ne treba da brinu u tom smislu. Zato što smo mi, ponavljam, spremni da pričamo o svemu. Ali, razgovarati o svemu ne znači nešto prihvatiti, potpisati ili implementirati. Za takve stvari potrebna je šira i politička i društvena podrška, veći stepen jedinstva i odgovarajuće odluke koje nisu na nivou Pregovaračkog tima. Prema tome, ne treba niko da misli da mi nešto tajno dogovaramo u tom smislu. A i nije tačno ovo što kažete, gospodine Kragoviću, kao predsedavajući Odbora za KiM. Imali smo sastanak i sa vama. Imaćemo sastanak, ako sam dobro shvatio, sada za koji dan ponovo u Odboru za KiM i tu praksu ćemo i nastaviti. Ne vidim šta je tu sporno. Odbor Skupštine za KiM ima informacije o toku pregovora i imaće ih. Imaće sve detalje i sve što vas interesuje uvek ćemo vam otvoreno reći. Da li je bilo jednom da ste nas pozvali, a da nismo došli? Nije. Prema tome, nemojte iznositi ovde dezinformacije. Uostalom, niste vi, čini mi se, kompetentni da govorite da li je neko diplomata ili nije. Nemojte da mi zamerite, ali mislim da to nije u domenu vaše kompetencije, ni profesionalne, ni ljudske. Što se tiče toga ko je mene ovlastio, i to sam rekao. Ovlastila me je Vlada Republike Srbije, na osnovu platforme koja je usvojena apsolutno na nedeljiv način sa Ustavom i skupštinskim rezolucijama. Prema tome, gospodine Kragoviću, ja zastupam ono što ste i vi usvojili. I ne znam odakle se javlja ta sumnja, osim u tome da izgleda u nekim segmentima našeg političkog života apriori ne može da se prihvati da se nešto radi u državnom interesu, zato što nas dele partijske linije. Mislim da je to neodgovorno i nezrelo. Mi zastupamo državni interes i u tom smislu ne razumem kad se neke stvari napadaju insinuacijama, tvrdnjama bez ikakvih argumenata. Složićete se da to ne samo da je neprijatno i neistinito, već nanosi štetu našem državnom interesu. Zato što, ako se stvara slika da se radi nešto protiv ove države… Ne govorim o ličnoj stigmatizaciji, govorim o tome da se stvara pogrešna slika i da naši građani imaju pogrešnu sliku, a to je matrica ponašanja o Kosovu koja se gleda decenijama u ovoj zemlji. Otvoreno pričamo o Srbima sa KiM, šta radimo, i otvoreno smo im rekli kakva je realnost. I vi vrlo dobro znate, pošto ste sa KiM, kakva je realnost. Zar iko normalan misli da se može nešto rešiti ili spasiti time što ćemo po dvesta hiljaditi put reći – Kosovo je neotuđivi deo Republike Srbije? To se valjda za nas ovde podrazumeva, gospodine Kragoviću. Ne treba o tome da diskutujemo. Mi se onda, ako tako budemo radili, ponašamo identično kao prištinska delegacija, koja kada nemaju nikakav predlog, kada ne mogu da se slože s bilo čim što je u skladu sa evropskom praksom… Onda šta? Šta ćemo onda? Zašto im se ne sviđa kako je Beograd sada konstruktivan i ima nove ideje? Znate zašto? Zato što nisu navikli na tu situaciju. Nisu navikli da smo u liniji sa velikim silama. Navikli su da idemo kontra njih, na našu štetu. Sada su, kad ne idemo na našu štetu, iznenađeni. Sad kad ja kažem ''znate šta, mi možemo o svemu da pričamo'', to je provokacija. Ja se ne bih složio i samo govorim da ćemo mi da pričamo o svemu, a vaša rezolucija mi, gospodine Kragoviću, to omogućava. Ja mogu da pričam o svemu. Druga je stvar šta ćemo da dogovorimo i šta ćemo da implementiramo, tu je vaša uloga još značajnija, ali nemojte da insinuirate stvari koje ne postoje, molim vas. Nije fer prema ljudima koji su profesionalci, koji idu svake dve nedelje u Brisel da pregovaraju u interesu ove zemlje i svoje struke, da ih neko stigmatizuje. To što mene stigmatizujete, ja sam političar i to je u redu. Ali ti ljudi to nisu zaslužili. Hvala.
Izvolite, gospodine Kragoviću.
Želim, pre svega, da istaknem da sam već dugo poslanik u ovoj skupštini, a da mi je prvi put u životu jedan činovnik ukazao na to kako treba da pričam i šta treba da govorim. To je neprimereno bilo kom činovniku. Neprimereno je i predsedniku Vlade, a ne jednom činovniku Vlade Republike Srbije. S druge strane, da li sam ja dao ove izjave u "Blicu" 23. aprila 2011. godine? Borko Stefanović: "Spremni smo da razgovaramo o podeli Kosova". Ja sam vas o tome pitao, a ne o tome da li je Kosovo odvojivi ili neodvojivi deo države Srbije. Niste? Ako ovo niste izjavili, demantujte da vi to niste izjavili. Dalje – mi smo slobodni da pričamo o svemu i od mene nikada neće čuti, to je apsolutno neprihvatljivo, o tome ne može da se priča i da se govori... Znači, sve je moguće, pa je moguće i da priznate nezavisno Kosovo. A to je vaš krajnji cilj, to ćete i uraditi. Uz pokušaj da, ako možete, pre toga podelite i da kažete da ste nešto dobro učinili. Ne možete to, nemate mandat za to. Ovde, u ovim rezolucijama, u jednoj i drugoj, na koje se stalno pozivate, i u Ustavu to ne stoji. Ako to stoji, ja ću ovo pojesti ovde ispred ovih kamera. Vi obmanjujete građane Srbije jer oni ne znaju šta piše u ovim rezolucijama. U ovim rezolucijama jasno i glasno stoji da morate da štitite interese države Srbije, a ne da se bavite nekim kalkulantskim temama, podelom Kosova itd. Ne možete vi slati poruku celog dana ovde da će Srbima biti bolje ako uzmu ličnu kartu kvazirepublike Kosovo. Pobogu, šta pričate? Jeste li vi normalni? Šta će on sa tom ličnom kartom da radi? Kuda će da putuje? Kuda će da ode? On nema ličnu kartu Republike Srbije i…
Molim vas, ne možete kao poslanik sebi dopustiti da se tako odnosite, da tako verbalizujete sadržaje.
Ako može meni pridike da drži jedan činovnik Vlade, onda ja kao narodni poslanik imam pravo da kritikujem tu vladu.
Molim vas, vi ste pozvali predstavnika Vlade i države i vi ste ga predložili da bude ovde i daje odgovore na vaša pitanja. To je predlog vaše poslaničke grupe. Srbija to uvažava, ovaj dom to uvažava. Ne možete se tako obraćati nekome koga ste pozvali da mu kao poslanik postavljate pitanja i dobijate odgovarajuće odgovore.
Trebalo je pre toga njega da upozorite.
Molim vas da me ne dovodite u situaciju da izričem sankcije.
Ako mogu da završim ono što sam želeo. Je l' imam prava na to?
Završite. Imate još 30 sekundi.
Hvala vam. Želeo bih još jedno dodatno pitanje da postavim, a odnosiće se u ovom slučaju na gospodina ministra, za Lešak – zašto se ovih dana ide i priča po severnom Kosovu da Srbi treba navodno da izađu na nekakav popis koji organizuju privremene institucije na KiM, ako smo na sednici, na kojoj je i on bio prisutan, svi jednoglasno doneli odluku da Srbi ne treba da se odazovu i ne treba da izađu na taj popis i da treba da bojkotuju taj popis? Srbi će izaći na onaj popis koji bude organizovala Vlada Republike Srbije, a ne privremene institucije KiM. Tu imamo odluku Odbora gde su glasali svi poslanici koji ga čine, i iz njegove političke stranke i svi ostali poslanici, i nijedan nije bio ni protiv ni uzdržan, a već sada se ide i šuruje i po severnom Kosovu se zagovara tema da navodno Srbi treba da se popišu jer to, navodno, radi neka međunarodna organizacija, a ne privremene institucije na Kosovu.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Gospodine Kragoviću, ne samo što niste čitali tekst, nego niste slušali šta sam prethodno rekao po pitanju izjave u "Blicu" o podeli Kosova. Ali evo sad i treći put da vam ponovim. Nemojte čitati naslov, gospodine Kragoviću, naslov je stvar uređivačke politike. Da li me shvatate? Naslov može da bude šta uredniku padne na pamet, dokle god ne vređa javni moral, red, mir i zakon. Prema tome, rekao sam u tekstu vrlo jasno i ponavljam i sada – mi smo spremni da pričamo o svemu, o svakoj temi. Mi smo spremni, gospodine Kragoviću, da razgovaramo o svemu. Ne znam da li razumete reč "razgovaramo". To je prva stvar. Druga stvar, rekli ste jednu neistinu, koja je vrlo opasna, zato što je ta neistina rečena u ovom visokom domu, a to je da sam ja rekao da Srbi treba da uzmu lične karte tzv. nezavisnog Kosova. To nikad nisam rekao, niti to možete bilo gde da nađete, niti bih u životu tako nešto rekao. Ali ono što jeste činjenica, gospodine Kragoviću, ispitajte vi vaše članove južno od Ibra i predsednike vaših opština čije lične karte i registarske tablice imaju, da biste nama ovde držali predavanja. Ako mislite da to što smo mi shvatili, kao odgovorna vlada, da politika koju ste vi podsticali, a to je upravo ovo o čemu vi pričate – niko ne sme ništa da pipne, da radi, samo sedite tamo kući i nekako preživite… Ta politika je gurnula Srbe u kosovske institucije, gospodine Kragoviću. Ta politika je njih naterala da uzmu njihova dokumenta, gospodine Kragoviću. A mi sad čupamo iz te situacije ovo. Nateralo ih je to što se na jedan rigidan način, uz svo moguće političko slepilo, odbijala svaka mogućnost da se tim ljudima olakša život. Zato što od vas nemaju pomoći, oni su se na kraju okrenuli tamo gde moraju, da bi preživeli. I sad, u toj situaciji, da kažete da smo mi rekli da neko uzme ličnu kartu? Pa, pitajte vaše članove dole čije lične karte imaju. Možete na TV da pričate, ali te priče više ne funkcionišu u našoj javnosti. Ljudi znaju šta se dešava, naročito Srbi na Kosovu. Oni hoće odgovore, hoće rešenja, dosta im je tih priča. Vi ste meni jednom rekli… Ne znam zašto se uopšte koristi ta terminologija, jer mislim da nije primerena. Da li sam ja činovnik ili nisam, gde ja radim, gde sam stalno zaposlen, to je nebitno. Ali ja jako cenim vaš rad i rad vašeg odbora i uvek ću se odazvati. Daću vam sve informacije koje god budete hteli. Vi to znate od prošli put kad smo razgovarali i ne vidim u čemu je problem. Problem je u tome što vi mislite da mi nešto radimo što ne treba. Vi mislite, vi insinuirate. Na osnovu čega to tvrdite? Na osnovu čega? Ko vam je to rekao? Gde ste to pročitali? Gde ste to videli? Da li se krećete u svetu činjenica ili u svetu mašte, gospodine Kragoviću? Hvala.
Molim sve učesnike u raspravi da vode računa o načinu obraćanja jednih prema drugima. Znate šta, ako neko mora da koristi ostrašćenu argumentaciju, ja to razumem, ali mislim da danas teme nisu takve da to treba da dolazi do izražaja. Gospodine Kragoviću, nemate pravo više, iskoristili ste vreme. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Ovo je zaista potpuno neprimereno da jedan funkcioner Vlade dolazi u Parlament da prevaspitava poslanike i da im drži bukvicu kako će se ponašati i kako će pričati. To se zaista nikad nije desilo u Parlamentu, ni od ministara ni od premijera, a kamoli od državnih sekretara. Ovo je jedinstven slučaj, ali dobro, da ne gubim vreme na ono što je zaista toliko očigledno i neprimereno. Dakle, da završimo priču oko prodaje Telekoma. Sve što ste danas, gospodine Cvetkoviću, govorili u prilog prodaji Telekoma je zaista toliko nerelevantno da nema razloga da se previše komentariše. Rekli ste da je, kao prvi argument Vlade zašto se prodaje Telekom, bio taj da država nigde nije dobar vlasnik i da zbog toga treba da se prodaju sva državna dobra, kako bi privatni vlasnici bolje upravljali njima. Mi smo vam dali kontraargument, da je u mnogim zemljama Evrope u oblasti telekomunikacija država većinski vlasnik. Naveli smo Belgiju, Finsku, Švedsku, Norvešku, Italiju, Švajcarsku, Luksemburg i da ne nabrajam više. Dakle, ne stoji argument da država ne može da bude dobar menadžer u državnim kompanijama, a naročito u onim koje su najprofitabilnije. Drugi argument vam je bio da menadžmenti u državnim kompanijama gde Vlada postavlja te menadžere nisu dobri, dakle da direktor Telekoma Srbija i njegov tim nisu dobar menadžment. To takođe nije argument. S jedne strane, taj menadžment ste postavili vi, gospodine Cvetkoviću, i vaša stranka. Dakle, ako kažete da taj menadžment nije dobar, onda ste vi krivci, što ste ga postavili kao loš menadžment. Ako je već tako, zašto niste smenili taj menadžment, pa što niste raspisali konkurs da dobijete bolji menadžment, koji bi bolje vodio Telekom Srbija? Ne može to da bude argument da se prodaje firma. S treće strane, i tako loš menadžment je uspeo da napravi 17 milijardi profita, od kojih je dobar deo ušao kao dividenda u budžet Republike Srbije. Treći argument vam je bio da ne treba profit da se izvlači iz državnih kompanija, nego treba da ostaje u kompanijama i da se investira u razvoj. Pa, zašto ga izvlačite? Uslov tendera je bio da ponuđač mora da ponudi najmanje 1,4 milijarde evra za kupovinu. Telekom Austrija je ponudila 950 miliona. Radna grupa nije proglasila ponuđača nerelevantnim, da nije ispunio uslove tendera, već je odobrio pregovore. Na osnovu čega ste odobrili dalje pregovore s Telekomom Austrija, ako nisu ispunili uslove tendera?
Izvolite, gospodine predsedniče.
Evo, pokušaću ukratko da odgovorim na ova vaša pitanja. Prvo, vi ste dali antitezu stavu da država nije dobar vlasnik i naveli ste par primera. Ja polazim od pretpostavke da je vaš stav da država jeste dobar vlasnik, da se vi zalažete za to, i da ona treba da ostane u Telekomu, što naravno otvara i šire pitanje – ako je dobar, zašto bi ostala samo u Telekomu, što ne ostane svuda? Drugo, vi ste meni stavili u usta reči i rekli da sam ja rekao da menadžment nije dobar. Ja to uopšte nisam rekao. Uopšte se nisam osvrtao na menadžment. Naprotiv, mislim da je on dobar, što su i neki članovi vaše poslaničke grupe ovde eksplicitno izjavili i rekli da je menadžment odličan. Naravno, ako se sada pokuša da generalizuje, kao što vi generalizujete, to može da znači da je menadžment koji postavi država dobar. Kada spojite ta dva stava, da je država dobar vlasnik i da treba svuda da ostane kao vlasnik, i da je dobar onaj menadžment koji postavi država i da ona uvek treba da ga postavlja, to naravno predstavlja jednu od platformi komunizma, komunističkog društva i ja nju kao takvu mogu da prihvatim, ali ne i da se s njom složim. Naravno, uvek možete naći u stvarnom životu izuzetke koji potvrđuju pravilo. Kao što ste vi naveli sedam-osam primera gde država ima značajno učešće, ja mogu da vam nabrojim mnogo više gde ga nema, gde država zadržava manjinski paket. Isto tako mogu da vam navedem čitav niz primera gde je menadžment koji nije postavljen od strane države, već je kao profesionalan izabran na konkursu, bolji od onih državnih. To znači da ovaj slučaj, gde smo mi imali sreću da postavimo menadžment i da se ispostavida je on odličan, jeste ipak izuzetak od nekog pravila. Što se tiče ponude, da li je ona adekvatna ili nije, mi smo postavili uslov, smatramo da ponuda ovakva kako je data nije adekvatna i mi, naravno, nećemo ići u prodaju Telekoma ispod one cene koju smo definisali, a koju ste vi pomenuli. Što se tiče pravne osnove na osnovu koje je data mogućnost da se cena popravi, ta pravna osnova postoji u dokumentaciji koja je pripremljena za tender i javno obnarodovana. Postoji dokument koji se zove ''instrukcije za ponuđače'' i ima još niz drugih dokumenata koji su bili pripremljeni od strane savetnika za transakciju. U jednom od članova se kaže da se može, ukoliko se pojavi da nijedna od ponuda ne zadovoljava postavljeni kriterijum, doneti odluka ili o tome da se postupak odmah obustavi, da se tender proglasi neuspešnim ili da se otvore pregovori. Mi smo smatrali, odnosno Komisija je smatrala, na predlog savetnika, da je dobro da se otvori mogućnost da se ponuda popravi, što niti znači niti implicira da ćemo mi odustati od onoga stava koji smo postavili. Mi i dalje ostajemo pri tom stavu, što će se videti 3. maja, odnosno 4. maja ili već kad istekne ovaj rok.
Gospodine Lapčeviću, imate reč.
Kada postavite niz aksioma i sami sebi dajete argumente za jedan zaključak, onda ćete naravno izvesti šta god hoćete kao zaključak. Naravno, država treba da bude većinski vlasnik u svim onim kompanijama gde ima profita, gospodine Cvetkoviću, a dokazali smo danas i pričali više puta koliki profit Telekom Srbija ima i koliko puni budžet Republike Srbije. Takvo jedno nacionalno dobro nijedna normalna vlada neće prodati, naročito ne moliti jedinog ponuđača da popravi ponudu. I to ne jednom, nego dva puta vi molite Telekom Austrija da popravi svoju ponudu. Pa čak i kad ne traži da produžite rok, vi produžite rok da bi oni navodno popravili svoju ponudu. Uslov tendera je bio jasan – 1,4 milijarde evra za kupovinu 51% Telekoma Srbije plus investicije. Nijedan od ponuđača, čak ni ovaj koji se javio, Telekom Austrija, nije ispunio uslove tendera, nije dao ponudu od 1,4 milijarde. Kako je moguće da se prihvate dalji pregovori i da se produžava rok? Na osnovu čega? Da je to stajalo u tadašnjoj dokumentaciji, svi bi se javili. Svih sedam kompanija koje su bile zainteresovane bi se javile i dale bi ponudu od sto miliona evra, pa bi se onda cenkale s Vladom da li će biti 300, 400, 500 ili milijardu. Apsolutno je imalo razloga da se poništi tender i da se odbije i ponuda Telekoma Austrija jer je nepotpuna, apsolutno nepotpuna, i ne ispunjava uslove tendera. S druge strane, šta ćemo ako se druge kompanije jave pa kažu – izvinite, mi nismo hteli da damo 1,4 milijarde, a možda bismo dali milijardu? Prosto, nije nigde pisalo da to može tako. Može se desiti da te kompanije tuže državu Srbiju zbog obmane. S treće strane ste vi najavili da će biti prihvaćena ponuda ako iznosi 1,4 milijarde evra, a "Novosti" saznaju da će Austrijanci popraviti svoju ponudu, ali insistiraju da u tu ponudu uđu i investicije. Dakle, to je na mala vrata ulaženje Telekoma Austrije u Telekom Srbije.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Kao što ste rekli, izjavio sam da neće biti prihvaćena ponuda ispod 1,4 i ostajem pri toj izjavi. Da li neki listovi pišu šta će ko da uradi, to je, naravno, njihovo pravo i ne znam da li želite da sada ulazim u uređivačku i drugu politiku, ali ja svakako to ne želim. Dakle, naš zahtev je jasan i mi ostajemo pri tom zahtevu. Ukoliko taj zahtev bude ispunjen, onda će transakcija pozitivno da se završi, ukoliko ne bude, neće, i to je to. Šta će da kažu ovi drugi, koji su bili spremni da daju manje, to je opet njihov problem. U svakom slučaju, budite ubeđeni da nas nijedan potez koji smo povukli neće dovesti u situaciju da napravimo neki prekršaj koji bi nas sutra doveo u neki sudski spor. To je moj odgovor oko stava Vlade po tom pitanju. Želim da prokomentarišem jedan stav koji ste rekli i koji sam zaista prvi put čuo, ali je interesantan i glasi da bi država trebalo da usvoji strategiju da svuda gde ima profita ona bude većinski vlasnik. Pošto postoji masa preduzeća koja ima profit, ne znam da li bi trebalo u narednim budžetima da predviđamo pare pa da otkupljujemo ta preduzeća koja rade s profitom ili bi možda jeftinije bilo da uđemo u neku vrstu nacionalizacije pa da ih pokupimo sve bez izdataka sredstava. U svakom slučaju, ovo je interesantna teza. Do sada je nisam čuo, ali će ostati zabeležena kao jedna od opcija za neko buduće društvo. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas nam je Vlada vrlo šeretski i duhovito…
Izvinite, poslanici SRS su zamolili za jednu izmenu, ali se radi o redosledu koji smo dogovorili. Izvolite.
Pre nego što postavim pitanje vezano za Telekom, postaviću gospodinu pregovaraču pitanje – koja to politika više ne prolazi? Pa deset godina vi vodite politiku, i na KiM i u Srbiji, i dođete u Skupštinu i delite nam lekcije kako to deset godina posle vaše vlasti naša politika tu ne prolazi! Vi imate problem, gospodine Stefanoviću, sa politikom, zato što biste i jare i pare, vi biste i Evropu i Kosovo, a to jedno s drugim ne ide. Malopre ste rekli da je vaš evropski put prioritet i ništa ne sme da se dovede u pitanje, pa ću ja sada da vas pitam, da nam kažete – iz ugla EU, u kojim granicama Srbija treba da uđe u EU i zašto su države iz okruženja, u kontekstu svojih evropskih integracija, o granicama sa Srbijom razgovarale sa šiptarskim separatistima, a ne sa vama, gospodine Borko Stefanoviću, pregovaraču, u ime države? To je jedno pitanje. Drugo pitanje. Na jedan vrlo neodmeren i neukusan način ste rekli da SRS nekog tretira separatistom. Onaj ko nije lojalan državi, gospodine Stefanoviću, taj je separatista. Onaj ko nije pošten, taj je lopov. I svako treba da ima svoje ime, ono koje zaslužuje. A pošto su oni vama dragi i mili, ili su oni vaši a vi njihovi, ajde recite mi – da li je vaš šef njihov ministar spoljnih poslova, da li je vaše ministarstvo i njihovo ministarstvo ili naše ministarstvo i njihovo ministarstvo spoljnih poslova? Na kraju, s kim to vi onda pregovarate, pošto su oni naši, a vi njihovi? Toliko o KiM. Gospodine Cvetkoviću, vi ste malopre mahali stručnom javnošću. Sasvim slučajno sam danas imao kod sebe 300 stranica mišljenja stručne javnosti. Ovde nema nijedne reči podrške vašoj ideji da prodate Telekom Srbije. Ne znam koju stručnu javnost konsultujete. Ako je to ona iz Siti banke, na koju ste se pozvali malopre, podsetiću i vas i javnost da je u poslednjih deset godina ta banka platila preko osam milijardi dolara penala za sumnjive i prljave poslove i transakcije u ovakvim i sličnim poslovima. Konsultujte se malo kod stručne javnosti, ako imate volje i opredeljenja, pa će vam oni to reći.
Prošlo je tri minuta. Izvolite, gospodine predsedniče.
Zapravo ne znam na koje pitanje da odgovorim. Ako je pitanje da li stručna javnost u većoj meri podržava privatizaciju ili je protiv nje, mislim da je bespredmetno da po stoti put kažem da postoji opšte, planetarno shvatanje da država nije dobar vlasnik u poređenju s vlasnikom koji je privatni. I odatle slede svi zaključci. Vi možete da nađete neke papire, da je neko rekao ovo ili ono, to je u redu, ali zvanična, vladajuća ekonomska teorija vam kaže ovo što vam ja kažem. Voleo bih kad bi ti drugi, kojih naravno ima, kažem da postoje i drugačija društveno-politička uređenja koja smatraju da je država bolja, da je idealna itd., ali kada bi to postalo vladajuće shvatanje u ovoj državi, kada bismo se mi vratili na izgradnju komunističkog društva, onda biste vi bili potpuno u pravu. Mislim da ovo nije forum, da raspravljamo o tako fundamentalnim pitanjima kao što je izbor ove države da li će ići u komunizam ili će nastaviti da gradi tržišnu ekonomiju. Mi smo se opredelili za tržišnu ekonomiju i u tom kontekstu su svi naši postupci koji su ovde u igri. Dozvolite mi samo da podsetim, a vidim da nije o tome bilo ovde reči, mada je svojevremeno o tome puno pričano, na vezu između političkih struktura i javnih preduzeća, gde one doživljavaju javna preduzeća kao plen. Upravo ovo jeste jedan od načina da se političke strukture, država, a samim tim i političke strukture izvuku iz privrednih aktivnosti i dozvole privredi da krene. U tom kontekstu mislim da je nebrojano mnogo argumenata koji govore u pravcu o kome sam govorio, a isto tako sam spreman da vam dostavim i stavove te druge stručne javnosti, da ne morate da ih čitate pred samu sednicu, već da imate više vremena da se time bavite.
Gospodine Stefanoviću, imate nepuna tri minuta.
Da ne idu Kosovo i EU, mislim da niste u pravu, samim tim što je ova vlada pokazala rezultate i na jednom i na drugom polju. I to je više puta rečeno. Druga je stvar što vam se možda ti rezultati ne sviđaju ili čak negirate da su to rezultati. To je vaše pravo, ali ne možete reći da nam to ne ide. Ja bih baš rekao da nam ide, samim tim što su i građani Srbije na izborima potvrdili da nam ide. Inače, mislim da je potpuno jasno da se vi i ja slažemo oko toga da ja ne mogu da kažem da su separatisti moji ili vaši – imamo isti odnos prema separatistima, verujte – nego je stvar u tome što ne možete poistovetiti ceo narod s takvom jednom, rekao bih, vrlo negativnom odrednicom. Nije ceo narod kriv. Uostalom, i ako neko počini krivično delo, nijedna država se ne odriče državljanstva tog čoveka. Pa i mi, i sada i u vreme najvećih konflikata, nikada to nismo učinili i ne vidim zašto bi sada to bila poruka bilo kome. Ili menjamo onda Ustav? Prema tome, to što postoji privremena uprava na Kosovu, što postoji Rezolucija 1244, što postoji faktički međunarodna uprava, kroz Unmik i Euleks, što je to prošlo kroz sistem UN, to ne menja naš odnos prema Pokrajini Kosovo i Metohija, kao što ne menja ni to kako EU gleda na Srbiju, u kojim je granicama. Podsetiću vas da smo mi i kroz odgovore na Upitnik EU vrlo jasno stavili do znanja da smatramo da je to teritorija naše države. I to neće da se menja, bez obzira što kažete da Albanija i Crna Gora prave separatne bilateralne sporazume. Da, zato što su oni priznali nezavisnost Kosova. Sad vi meni kažite kako mislite da naš premijer pozove albanskog premijera pa mu kaže – ti nemaš pravo to da radiš. On ima pravo iz domena svog ličnog zakonodavstva i svog prava, a druga je stvar što se mi s tim ne slažemo i što to ima teške implikacije na naše odnose s tim državama. To je tačno, ali ne možete da krivite ovu vladu za to što neka država pravi s nepriznatom državom sporazum. Mislim da to nije korektno. Jednostavno, ta stvar se neće promeniti. Evropska unija od 2003. godine poznaje razliku u evropskom putu i za Kosovo i za Srbiju, zato što ima specifičnosti zbog međunarodne uprave i Rezolucije 1244. Upravo zbog toga postoje specifičnosti, i zbog toga ne razgovaramo mi o viznoj liberalizaciji za Kosovo, nego razgovaraju oni. Zbog toga, i zbog 1999, i zbog 1981, i 1962. i ne znam, da vam ne nabrajam godine, i od 1912, koju hoćete da vam nabrojim. Ne treba da budemo nerealni, vrlo dobro i vi i ja znamo o čemu pričamo. Druga je stvar što se to nama ne sviđa, važno je da taj problem rešimo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine Cvetkoviću, lepo bi bilo da ste se te tržišne logike držali kad ste bili direktor Agencije za privatizaciju i ministar za finansije, a bogami i češće kada ste premijer, kad je u pitanju Jat, kad je u pitanju gomila drugih javnih preduzeća poput Železnice, poput onih javnih preduzeća gde vaši politički prijatelji sede i krčme budžete, pa kad uđete u obim i strukturu troškova i gubitaka koje prave ta javna preduzeća, da nam kažete danas – zašto za deset godina vaše vlasti njih niste privatizovali? Vi se, gospodine Cvetkoviću, borite za minimalnu cenu za prodaju najprofitabilnije kompanije u Srbiji. Pa, taj koji se vodi tržišnom logikom, to što prodaje, prodaje za najveću cenu. Vi, gospodine Cvetkoviću, ne možete minimalnu cenu da osvojite. Lomite se da date Telekom po minimalnoj ceni. Zašto? Zato što nije bilo pameti da se dalje ulaže u Telekom. Ko im je branio? Ali su problem element ili model korporativnog upravljanja. Ko je njima branio? Nemaju bonitet? Ne mogu da povlače kredite? Vi nemate hrabrosti, kao vlada, da im date garancije za kredite da se razvijaju i unapređuju? Nije tačno, vaš politički interes i problem je što hoćete da prodate Telekom. Trebalo je sve drugo da prodate što jeste sporno i problematično i što zaista predstavlja problem ovoj državi, a ne Telekom. To je vaš problem, iz koga niti možete niti ćete izaći, bar čisti, ako tako mogu da kažem. Hvala.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Vrlo ću kratko. Zašto se nisam tom logikom rukovodio? Ne razumem na osnovu čega ste došli do zaključka da nisam. Ako pogledate istoriju Agencije za privatizaciju, koja je počela 2002. godine pa evo traje i dan-danas, dakle punih osam-devet godina, videćete da je u jednoj godini došlo do najvećeg broja privatizovanih preduzeća. U jednoj jedinoj godini, koja je u odnosu na sve druge, i pre i posle, bar dva puta više preduzeća privatizovala. To je godina kada sam ja bio tamo. Bio sam svega godinu dana u Agenciji, a ovo traje već, kao što sam rekao, deset-jedanaest godina. Prema tome, potpuno sam se borio i svestan sam da će privatna svojina biti osnov za razvoj našeg društva i da će nam ona obezbediti boljitak. Što se tiče Jata i Železnice, opet ne razumem zašto mislite da neko štiti i želi da se Jat ne privatizuje. Upravo suprotno, vi znate da je pokušana jedna prodaja Jata i da je tender bio neuspešan. U ovom trenutku je razvijena jedna strategija i namerava se još jedan pokušaj. Dakle, evo i vas pozivam, ukoliko imate da se neko interesuje kod vaše stranke, ali, naravno, mi tražimo strateškog partnera, da ga uputite i ohrabrite da učestvuje u prodaji Jata i, budite bez brige, vrlo brzo će tender biti otvoren. Što se tiče Železnice, ona je u jednom programu restrukturiranja koji je prilično ozbiljan, jer je ona u dosta zaostalom stanju, i u organizacionom smislu, i mi u ovom trenutku razmatramo pitanje kako da Železnicu napravimo da bude profitabilnija, da ne povlači više subvencije i u tom kontekstu smo zainteresovani za privatnu inicijativu, ali to nije baš tako lako i nije moguće da se ostvari u nekom kraćem roku. Konačno, što se tiče minimalne cene, mislim da vi pod minimalnom podrazumevate nešto što je malo, a mi smo pod minimalnim podrazumevali nešto što bi se zvalo najmanje. Ovo što smo mi tražili pokazuje da su vaše procene o velikoj profitabilnosti Telekoma u stvari potpuno pogrešne. Jer, da je on toliko profitabilan, da opravdava tu cenu, onda ne bismo imali samo jednu, i to ponudu koja je ispod te cene, nego bi bilo na desetine ponuda i mogli bismo onda da biramo i da pravimo pravi transparentan postupak. Činjenica je, po svoj prilici, da smo mi taj prag podigli suviše visoko, što nam sada pokazuje da su naše percepcije o tome kolika je vrednost Telekoma možda bile drugačije od realnosti, a što će pokazati budućnost koja je neposredno pred nama. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade, gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, do sada smo, kada smo raspravljali o Telekomu, uglavnom raspravljali o tome da li ga uopšte treba prodati. Mislim da je izneseno dovoljno argumenata, i sam mislim da u prodaju uopšte nije trebalo ulaziti, ali pošto se politika uvek vodi u zadanim uslovima, hajde da vidimo gde smo sada. Podsetio bih vas na nekoliko činjenica. Prvo, određena je minimalna cena od 1.400.000.000 evra. Ako se uzme u obzir da je, na primer, pre nekoliko godina Mobtel prodat za 1.500.000.000 evra, dakle firma koja je bar tri puta slabija od Telekoma, i da je tih 1.400.000.000 evra jednako osam i po trenutnih godišnjih zarada Telekoma, dakle – da se Telekom ništa dalje ne razvija, za osam i po godina će se pokriti tih 1.400.000.000 evra, onda je moj nesumnjiv zaključak, ali nažalost ne samo moj nego i mnogih uvaženih i nezavisnih ekonomskih stručnjaka u ovoj državi, da je tražena minimalna cena niska. Druga je činjenica da se praktično pojavio samo jedan ponuđač, koji je ponudio 950 miliona. Dakle, ponudio je nešto što bih ja, blago rečeno, nazvao bezobraznom ponudom. Toliko je niska, da je prosto neuputno da takvu ponudu date. Šta onda dalje radi Vlada? Činjenica je da ulazi u cenkanje sa takvim ponuđačem, čak mu produžava rok još jednom, na 15 dana, otprilike moleći – dajte bar nešto, pa da se dogovorimo, dajte eto tih 1.400.000.000, direktno ili indirektno, neka bude kako bilo. Znate, kad seljak prodaje na pijaci krompir, on se s više dostojanstva cenjka nego što to radi ova vlada prodajući Telekom. Mislim da je Vlada trebalo da konstatuje i morala da konstatuje, štiteći i ugled zemlje, da nije dobila adekvatne ponude i da tender proglasi neuspelim, pa da onda otvori eventualno nov tender. Dozvolite mi još jednu rečenicu. Nemam nameru da postavljam pitanje gospodinu Cvetkoviću, jer ne vidim šta može da odgovori. Jedino pitanje koje bih mu postavio, spada u domen ličnih pitanja, a njima ovde nije mesto. Hvala.
Gospodin Cvetković je ocenio da ima šta da odgovori. Izvolite, predsedniče.
Želeo bih samo da dam neku vrstu odgovora u smislu konstatacija, jer mi se čini da je, gos'n Šami, vaša izjava u jednom delu netačna, ili u dva dela. Prvo, mislim da matematički nije dobro poređenje između dve vrste cena, ne samo zbog različitog vremena u kome su one nastale, već prosto zbog različitog procenta koji se prodaje. Kada se radi o Mobtelu, on je prodat sa 100%, i to bez ikakvih obaveza, kao novoformirano preduzeće, naravno sa određenim portfeljom korisnika. To je jedna priča. Vi ovde imate situaciju da, pre svega, ne prodajete jedno preduzeće, prodajete 51% a ne 100%, što samim tim ovih 1.400.000.000 već diže na 2.800.000.000, uporedivih, i plus kada oduzmete dugove koji se tu nalaze, doći ćete do toga da su te cene možda približno slične. Ja nisam računao, to se radi preko nekih multipla, da ne ulazimo sada u te stručne obračune, ali sigurno jeste činjenica da nema mesta poređenju ove dve cifre, jer se odnose na različite procente, na različite situacije i na različito vreme. Drugo, meni se sviđa poređenje koje ste dali sa seljakom koji prodaje krompir na pijaci i baš me interesuje, pitam sebe ovako nakon vašeg izlaganja – da seljak ode na pijacu, ponudi krompir i vrati se kući bez kilograma prodatog krompira i onda dođe do zaključka da je cena koju je nudio bila suviše niska. Dakle, to je otprilike ono što se može izvući iz vašeg izlaganja i zato mislim da to ipak ne bismo mogli uzeti kao tačno. Hvala vam.
Izvolite, gospodine Šami, imate dva minuta.
Ima jedna razlika – seljak prodaje svoj krompir, a vi ne prodajete svoj Telekom, nego državni Telekom. To je jedno. Drugo, slaba vam je matematika. Znate li koja je razlika na tržištu (izgleda da moram tome da vas učim) između 51% i 49%? Četvorostruka. Jer, sa 49% vi ne vladate firmom, a sa 51% vladate firmom. A sve i da je ta matematika takva, tih 51% treba pomnožiti sa skoro dva da biste dobili 100%. Opet vam matematika ne valja, jer ćete dobiti 2.800.000.000 naprema četiri i po milijarde, koliko je tri puta Mobtel, a Telekom vredi više. Još nešto ću da vam kažem. Vi ste, što javnost malo zna, u poslednjoj godini, nakon što ste ponudili Telekom na prodaju, u Telekom prebacili sve one telekomunikacije koje su ispod zemlje i koje su bile vlasništvo Pošte do pre godinu dana. I to je postalo vlasništvo Telekoma, što po prirodi stvari diže cenu Telekomu bar za oko 40%. Sve optičke kablove, sve ono što ide ispod zemlje, prebacili ste u vlasništvo Telekoma. Znate šta, time ću da završim – da li se vi bar malo štrecate šta će biti jednog dana?
Gospodine predsedniče, izvolite.
Mislim da je nepotrebna da ovde sada razvijamo ovu kalkulaciju i računamo dva i dva. Samo bih želeo, i tu ste upravu, da ovaj moj primer sa seljakom malo prilagodim ovome što ste rekli. Dakle, primer jeste takav da nije seljak bio na pijaci, nego je on dao svom prijatelju da proda to njegovo, pa kad se vratio i rekao - evo ništa nisam prodao, onda je ovaj rekao - to je zato što sam ti rekao cenu koja je suviše niska, pa zato niko nije hteo da kupi. Što se tiče ovog drugog, ja sasvim pošteno radim svojim posao sa dubokim ubeđenjem da je on od koristi, bez ikakvih ličnih ili bilo kakvih drugih interesa. Potpuno mirno spavam i tako ću i ubuduće.
Gospodin Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Hvala. Pa evo, čini mi se da je, slušajući današnju raspravu, zaista potrebno nešto promeniti u Telekomu, jer sve ovo liči na onu igru gluvih telefona. Čak i za tu cenu, koja je ponuđena za Telekom, mislim da niste uspeli ni nas ovde ni javnost da ubedite da je to nešto što je realno. Dakle, po našem mišljenju reč je o jednoj ekonomski pogubnoj odluci. Niste, naravno, ubedili ni onaj deo javnosti koji to posmatra s onog pravnog aspekta, jer znamo da i po našem Ustavu stranci ne mogu da poseduju dobro od opšteg interesa. Naravno da smatramo da je neprihvatljivo i to da se u vreme ekonomske krize prodaje jedna ovakva kompanija, ali to je sve nešto što će vama verovatno služiti u nekakvoj argumentaciji, a na javnosti i svima ostalima je da procene da li je to baš tako. Ono što podaci samo mogu da pokažu, to su već neke kolege i iznosile, jeste da su cene telekomunikacionih usluga u zemljama u regionu gde su operateri prodati znatno više nego u Srbiji, da je pretplata duplo viša itd. Ono što bih hteo da eventualno čujem, to je – zašto baš Telekom Austrija? Telekom Austrija je sličan po veličini fiksnoj mreži Telekoma Srbije, s tim što je, i to je jedan od pokazatelja, u Austriji taj broj fiksnih telefonskih linija na 100 stanovnika 39, dok u Srbiji iznosi 41. Upravo taj broj fiksnih linija je i najbolji pokazatelj razvijenosti telekomunikacione infrastrukture neke zemlje i na osnovu njega se zahtevaju određena ulaganja i obezbeđuju znatno veći kapaciteti. Druga stvar, zaduženost Telekoma Austrije je, i u apsolutnom i u relativnom smislu, veća nego zaduženost Telekoma Srbije itd. Oni malobrojni stručnjaci koji se zalažu za prodaju Telekoma pominju kao jedan od argumenata i uticaj vladajućih partija na postavljanje uprave preduzeća i to što partije protivzakonito iz Telekoma izvlače novac. Sad vi koji zagovarate tu prodaju smatrate da se te protivzakonite radnje mogu sprečiti jedino prodajom ove državne, uspešne i strateški važne kompanije. Međutim, ono što je interesantno jeste da Telekom Austrija očigledno neće rešiti taj problem, jer, po svoj prilici, nisu imuni na ta partijska mešetarenja. Krajem prošle godine jedan ugledni austrijski magazin objavio je saznanja da je Telekom Austrija preko pi-ar i lobističkih, ili kako se kod nas kaže - konsultantskih firmi, usmeravao novac u nekoliko austrijskih partija i džepove pojedinaca, i to je proces od '90-ih pa sve do 2009. godine. "Hocheger" i "Valora" su firme preko kojih se ... (Predsednik: Vreme.) Da li je to uopšte poznato vama…?
Izvolite, gospodine predsedniče.
Razumeo sam da je pitanje – zašto Telekom Austrija? Imate dve vrste prodaje. Jedna vrsta prodaje je kada idete u direktne pregovore i druga vrsta prodaje je ono što zovemo transparentno, kada raspišete neku vrstu oglasa i kažete – izvol'te, ko želi da učestvuje, neka se javi. Mi smo protiv tih direktnih pregovora, zato što oni rađaju korupciju. Čim imate direktne pregovore, odmah se postavlja pitanje da li je cena adekvatna, da l' se niste dogovorili itd. Zbog toga je ovaj proces išao u pravcu da se raspiše taj javni tender, javni poziv, i da se kaže – izvolite, svi koji želite da učestvujete u kupovini našeg preduzeća koje nudimo, a strateški ste partneri, dakle bavite se tom delatnošću, niste neki investicioni fondovi koji imaju pare ali nemaju iskustva, izvolite, javite se, pa ko da najveću cenu, taj će biti pobednik, s tim što mi nećemo to da prodamo ispod određene cene. Dakle, to je bila procedura. Ona je prosta za razumevanje, jednostavna i potpuno isključuje mogućnost korupcije. Na kraju, nama se javio samo Telekom Austrije i vi ne možete sada da nas pitate – zašto Telekom Austrije, a nije Telekom Francuske. Telekom Francuske je takođe učestvovao u onim prethodnim radnjama, uzeo tendersku dokumentaciju, obišao Telekom, obavio razgovore, kalkulacije itd. i javio nam se telefonom i rekao – znate šta, mi smo jako zainteresovani za Telekom Srbije, ali je cena koju vi tražite suviše visoka za nas i mi ne možemo da učestvujemo u tome. Eto zašto ne Telekom Francuske. Da su se oni javili, mi bismo takođe bili zadovoljni i sa njima bismo razgovarali. Smisao mog odgovora jeste da nismo mi izabrali s kim ćemo razgovarati i ko će biti naš potencijalni partner, nego je, prosto, jedna procedura, koja je takva kako sam je objasnio, dovela do toga da je Telekom Austrije sada taj s kim razgovaramo. To što mi razgovaramo, odnosno to što oni ponudu treba da poprave, ne znači da ćemo odustati od našeg osnovnog stava koji smo rekli. Dakle, 3. maj je blizu, 4. maj je blizu i mi ćemo vrlo brzo znati gde se nalazimo. Hvala.
Izvolite, gospodine Jeremiću.
Čak i da prihvatim to što ste rekli, onda mi zaista nije jasno, a to je i nastavak malopređašnjeg pitanja – ako su već stvari tako stajale sa Telekomom Austrije, zašto je onda dolazilo do ovog produžavanja rokova, popravljanja ponude itd.? Onda je, jednostavno, trebalo u startu lepo da prihvatite tu ponudu kakva je bila, a ne da dajete nekakve dodatne rokove da se poboljšava ponuda i ne znam šta već, i pitanje je kako će se, na kraju krajeva, sve to završiti.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Evo da vam kažem – to je bila jedna legitimna opcija. Kada dobijete ponudu koja je neodgovarajuća, imate više opcija. Prva opcija je da kažete – iako je neodgovarajuća, to je najbolje što sam mogao da postignem, prihvatam je. Druga opcija je bila – to je bezobrazno, ne želim o tome da razgovaram i neću više da ih vidim. Treća opcija je – ponuda je loša, ali možda postoji mogućnost da bude bolja; odnosno, ne samo da bude bolja, nego da bude onakva kako smo zamislili. Mi smo izabrali ovu treću opciju. Izborom te treće opcije ni u kom slučaju nismo prejudicirali to da ćemo prihvatiti ponudu onakvu kakva je data. Ponovo vam tvrdim – postavili smo kriterijume i rekli smo koja je cena; ako dobijemo tu cenu, završićemo pozitivno transakciju; ako ne, nećemo. Dakle, nije ovo produžetak roka, kao što neki insinuiraju, da bismo onda izašli sa nižom cenom, pa da kažemo – sve smo probali, nismo mogli milijardu i četiristo, evo dali smo za milijardu. Ne, to uopšte nije ideja i ponovo vam tvrdim da ćemo mi ostati na stavu koji smo dali.
Zahvaljujem. Dajem reč potpredsednici Gordani Čomić.
Dva pitanja. Prvo je za predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića – da nam na najjednostavniji mogući način objasnite ko i kako raspolaže sa zaradom, dobiti, profitom Telekoma sada, u statusu u kakvom je, a ko i kako bi raspolagao u slučaju prodaje na osnovu uslova koje je Vlada Republike Srbije ponudila i u čemu se sastoji razlika, kao i vaša lična procena šta će se dešavati u slučaju da prodaja Telekoma ipak ne uspe? Za gospodina Borka Stefanovića pitanje – da li tim koji vodi u dijalogu ima pristup izveštajima nevladinih organizacija sa KiM koje se bave ljudskim pravima i kršenjima ljudskih prava, da li su vam dostupni njihovi izveštaji i da li su u razgovorima u kojima učestvuje možda prisutni i predstavnici nevladinog sektora sa teritorije KiM, kao i, ako je moguće, vaša lična procena o najvažnijim rezultatima tih izveštaja? Hvala.
Reč ima premijer Cvetković.
Pokušaću da dam odgovor na ovo pitanje, ali taj odgovor ima dva dela. Jedan deo je kako je to bilo do sada i drugi deo je kako će to biti u budućnosti, nezavisno od toga da li će transakcije uspeti ili ne. Kako je bilo do sada? Do sada je dobit koja se ostvari pripadala 80% državi Srbiji, a 20% grčkom OTE. Postojalo je jedno pravilo, da smo od ukupne dobiti, recimo kao da smo rekli – na 100 dinara 50 dinara ostavljamo Telekomu, jer mora on da se zanavlja itd., a ovih drugih 50 dinara delimo u srazmeri 8:2 između Republike Srbije i grčkog OTE, tako da je dva dinara išlo u OTE, a osam dinara je išlo u budžet. To je bio model koji je bio važeći zaključno s prošlom godinom. Mi se sada nalazimo u jednom specifičnom trenutku, kada se situacija menja u budućnosti, nezavisno od transakcije. Zašto se situacija menja? Menja se zbog toga što je otvoren proces podele besplatnih akcija građanima i zaposlenima i što ćemo mi praktično pokloniti oko 22% vrednosti Telekoma, od čega 15% građanima i 6-7% (nemojte me baš držati za reč, ali recimo da je to 7%) zaposlenima. Dakle, ukupno, ako ne bi došlo do transakcije, bismo imali jednu trostranu strukturu, gde imate grčkog partnera sa 20, imate sa 22 jednu masu građana i država bi ostala sa ostalih, recimo, 57-58. U takvoj konstelaciji, ako bi se došlo do podele dobiti u narednom periodu, onda bi svi koji se nalaze u ovoj strukturi morali na neki način da beneficiraju od te dobiti, tako da bi se dobit, po definiciji, značajno smanjila državi. Čak i ako bi se primenio identičan model, onda bismo od pola dobiti mi dobili pola, a time bismo onemogućili razvoj, jer onih pola nije bilo dovoljno. Zbog toga smo smatrali da je mnogo bolje da se sada ide na prodaju Telekoma, pogotovo što su realna očekivanja da u narednim godinama on neće moći da ostvaruje visoke stope niti rasta nekog prihoda niti profita, jer se pojavljuje drugi ozbiljni fiksni operator i zbog toga što tržište počinje drugačije da se konfiguriše, sa strateškim partnerom ili bez njega. Ukoliko ne dođe do transakcije, mi ćemo, nakon što se objavi da li je transakcija bila ili ne, izaći s jednim planom šta i kako dalje sa Telekomom, uvažavajući činjenicu da se država sada značajno smanjuje u njegovom vlasništvu zbog podele besplatnih akcija, gde se pojavljuje taj treći, uslovno, igrač, iako su to milioni ljudi sa sitnim akcijama.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Stefanović.
Naravno, obavili smo niz razgovora s nevladinim organizacijama koje su u Beogradu, ali i s nekima sa KiM i u sklopu priprema za ovaj dijalog i tokom samog dijaloga mi to radimo redovno, znači obavljamo konsultacije i sa političkim partijama i sa medijima i sa nevladinim organizacijama, naročito s onima koje okupljaju porodice nestalih, porodice ljudi za čiju sudbinu još uvek nemamo odgovore i ljudi koji mogu na adekvatan način da predstave dešavanje u domenu ljudskih prava na samom KiM. Ono što smo uočili svakako je da se problemi kreću mahom u dva pravca. To su problemi u širem okviru slobode kretanja i slobode koja se tiče funkcionisanja zajednica na KiM, a drugi problem je pitanje ratnih zločina. Obe teme ćemo staviti u jedno od najznačajnijih mesta u ovom dijalogu i na tome ćemo insistirati. Još uvek to nije na dnevnom redu, ali treba ljudi da budu svesni da ćemo i o tome razgovarati, kao što ćemo razgovarati i o imovini naših preduzeća i fizičkih lica, imovini crkve, kao što ćemo razgovarati o pitanjima koja se tiču nestalih i njihove sudbine. Ono što je simptomatično je, što je meni jako žao, što moram da kažem da nivo prodornosti i hrabrosti, usudio bih se da kažem, nevladinih organizacija u Beogradu i onih u Prištini zaista se ne može porediti, nažalost, još uvek. Mislim da hrabrost i društvena korekcija koje sprovode naše nevladine organizacije ovde u Beogradu treba da budu za primer u regionu i mislim da smo otišli jako daleko u tom smislu kao društvo, čime smo potvrdili svoju zrelost. Na moju veliku žalost, u Prištini još uvek to nije postignuto. Za sada se još uvek bojažljivo bave pitanjima korupcije i pitanjima koja se tiču toga da narušavaju njihov zamišljen imidž nezavisne države. Kao kada im neko bira predsednika, recimo, ili tome slično i onda se organizuju društvene akcije kojima se na neki način ukazuje na taj problem. Ono čime se nedovoljno bave su pitanja ratnih zločina, to su pitanja odgovornosti za zločin i to su pitanja pomoći porodicama da saznaju sudbinu svojih najmilijih koji su nestali. Tako da mislim da i mi tu treba da insistiramo, ali mislim da u velikoj meri može i nevladin sektor na Kosovu da pomogne, svojim većim angažovanjem i većom hrabrošću. Voleo bih da postoje neke snažne nevladine organizacije i jake individue kao što postoje u Beogradu i oni bi pomogli da taj proces ide brže i bolje.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dodatno pitanje za predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića. Procena o reakcijama na monopol – da ili ne? Postoji li ili ne postoji u slučaju povoljnog razvoja i uspele transakcije u prodaji Telekoma, iz dva razloga. Stanovništvo Srbije je izuzetno osetljivo na temu monopola, bez obzira da li je u pitanju telekomunikacija ili su u pitanju trgovačke mreže ili nabavka sirovina ili šta god, zbog toga što se ne osećaju dovoljno zaštićeni od onih koje smatraju predstavnicima monopola koji diktiraju cene osnovnih namirnica ili cene komunalnih usluga ili cene nabavke bilo kojih sredstava neophodnih za život i nemaju utisak da Vlada Republike Srbije dovoljno brine o zaštiti od monopola, odnosno od "divljanja" cena kada je u pitanju bilo koji monopol. Iz medija i izveštaja smo saznali da će jedan vid korekcije biti ustanovljen, odnosno da je u toku, pa bih volela da, ukoliko imate dodatnih informacija ili vaših procena, to podelite s nama. Izneću i kratku ličnu opasku komentara koji sam dobila od građana i novinara – da su izgleda samo sednice gde su poslanička pitanja ili aktuelne teme u Srbiji, gde treba da se rešeta Vlada, dosadne, kažu ljudi, pa bih molila kolege iz opozicije da ukinu tu dosadu. Hvala vam.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Odgovor na pitanje monopola bi bio sledeći – Telekom Srbija jeste monopolista. U fiksnoj telefoniji 98% tržišta je pokriveno monopolom. On je monopolista bez obzira da li došlo do transakcije ili ne. Znači, ako ga sutra neko kupi, isto će biti monopolista, sve dotle dok ovaj drugi operator ne dođe, recimo, na 50%, što je pitanje koliko će godina proći. Prema tome, ovde nije sporno postojanje monopola. Ono sigurno postoji. Znam da se Telekom Austrije vrlo često pokušava diskvalifikovati zbog velikog učešća u mobilnoj telefoniji, pošto već ima VIP, pa će sada doći još i ovo iz Telekoma, pa će doći na 70%, ali se zaboravlja da on u fiksnoj već ima 98%. Prema tome, ako govorimo o postojanju monopola, 98% je više nego 70%. Prema tome, monopol postoji. Ono što je specifično ovde jeste da je ovo grana ili industrija, kako god hoćete, u koju se ne može ući bez licence, a kad imate granu s licencom, onda u principu imate mali broj igrača. Praktično, jedan veliki broj njih ili gotovo svi imaju značajno učešće na tržištu. Teoretski, ako vam je tržište 100%, a vi imate dva igrača, onda su oni u idealnim slučajevima 50:50. U bilo kom drugom vi imate jednog s natpolovičnom većinom. Prema tome, monopol nije sporan, ili, kako se to kaže, dominantna pozicija nije sporna. Ovde je pitanje da li će nosilac monopola zloupotrebiti tu svoju dominantnu poziciju. Odgovor na to pitanje se nalazi u našoj zakonskoj regulativi, gde imate Komisiju za zaštitu konkurencije. Da vas podsetim, ona je ovde izabrana i to je telo koje je nezavisno od Vlade. Dakle, to je nezavisna regulatorna institucija koja ima zadatak da štiti konkurenciju, a to u konkretnom slučaju znači da sankcioniše bilo koje ponašanje koje bi Telekom Srbija kao monopolista uradio koristeći taj svoj monopolski položaj. Ta komisija ima ozbiljan zadatak, ali smo joj odnedavno dali i ozbiljna prava. Ona ima pravo i da finansijski kažnjava, da izriče kaznene mere, a ne samo da daje opomene itd. Mi kao Vlada, naravno, podržavamo rad te komisije, pre svega u smislu njene nezavisnosti, ali poštujemo odluke koje će ona doneti. Ako pitate načelno kako će se Vlada boriti protiv monopola, ovde je očigledno, iz mog objašnjenja ste razumeli da to nije stvar Vlade, nego te komisije koja je za tu svrhu i osnovana i, naravno, to će biti taj glavni vid borbe gde će se sankcionisati zloupotreba dominantnog položaja, a Vlada će, sa svoje strane, na tržišni način, tržišnim mehanizmima, kroz intervencije robnih rezervi itd. vršiti pritisak, naročito kada se radi o cenama hrane, da one budu niže nego što bi mogle da budu ako dođe do nekih kartelskih sporazuma i dogovora. Ta komisija će, isto tako, da štiti konkurenciju i da kažnjava. Već su prve kazne izrečene. Ne bih želeo da spominjem firme, da to ne bi sada bilo negativno, ali hoću da kažem da je to relativna novina i da u narednom periodu treba očekivati da će u tom kontekstu biti sve više i više akcija, tj. sve više i više suzbijanja monopola.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade i ministri, dobro je što se ova sednica o Telekomu održava iako sa zakašnjenjem, jer građanima Srbije treba jasno poručiti šta znači Telekom za njih, na koji način se prodaje i gde idu pare od te prodaje. Nije bitno što je DSS inicijator ove sednice, niti što je DSS pokrenuo akciju ''Stop prodaji Telekoma'' i skupio preko sto hiljada potpisa, već je glavna poruka – šta će biti sa Telekomom Srbija? Mnoge diskusije će se ponoviti, mnoge stvari će se ponoviti, ali je bitno da izađemo s jasnim zaključkom i jasnim ciljem da Telekom Srbija ne sme da se proda. To je osnovna poruka. Zbog čega? Zato što je resurs koji smo mi samo pozajmili od naše dece. Ona su nam ga dala na korišćenje, da ga eksploatišemo, da ga nadgradimo i da im ga vratimo, da bi oni mogli da ga posude nekim drugim pokolenjima. Inače, Telekom Srbija je, kao što svi znate, lider u regionu kada je u pitanju telekomunikacija. Prihodi su, čuli smo ovde, negde oko 17 milijardi ili 170 miliona na godišnjem nivou, ili pak, kada se vrati kredit za kupovinu Telekoma Srpske i operatera u Crnoj Gori, taj prihod će 2013. godine biti udvostručen, preko 300 miliona evra, što je i te kako bitno, i treba voditi računa. Mi u Telekomu vidimo svoju razvojnu komponentu, razvojnu komponentu Srbije. Očekujemo da mnogi stručnjaci ostanu ovde u Srbiji, a ne da odu u inostranstvo. Znate, gospodine predsedniče, da je Srbija na prvom mestu po odlivu mozgova. Gospođa Verica Barać, predsednik Saveta za borbu protiv korupcije, rekla je da se Telekom prodaje na nelegalan način, da je tender fingiran i da su mnoge strane kompanije odustale da se prijave na ovaj konkurs i da je ostala samo jedna kompanija, a to je austrijski VIP, i zbog toga žena i dan-danas ima velikih problema. Ovde je bilo priče i da se prodajom Telekoma krši i Ustav, član 85, kao i mnogi zakoni, kao što su Zakon o koncesijama i Zakon o privatizaciji. To kažu i pravnici, možemo ih i citirati. Vi kažete da je to sasvim drugačije, no činjenica je da su pravnici u pravu. Moje pitanje je – da li je Vlada odlučila da pošto-poto proda Telekom Srbije, pošto smo u diskusiji videli da ste već odredili kako ćete potrošiti sredstva od prodaje Telekoma. Zahvaljujem.
Izvolite, predsedniče.
Vlada nije odlučila da ga proda pošto-poto, već da ga proda najmanje po minimalnoj ceni koju je dala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Pejčiću.
Zahvaljujem na odgovoru. Pitam vas da li je neka referentna kuća utvrdila kolika je tržišna procena Telekoma Srbije. Imali smo izjavu jednog poslanika koji je ovde u klupi, u vreme kada su se delile besplatne akcije, da 80% Telekoma vredi šest milijardi dinara. Da li je to istina? Zahvaljujem.
Izvolite. Premijer ima reč.
Postoji referentna kuća koja je utvrdila procenu. To ne mogu da vam kažem dok traje tender, ali obećavam da ću 4. maja da vam dam... Ne smem da vam kažem zato što još uvek pregovaramo, ali ću vam 4. maja dostaviti tu cenu, a cena koju vi spominjete je potpuno besmislena.
Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Hvala. S obzirom na to da danas govorimo i o motivima prodaje Telekoma, Vlada Republike Srbije je odlučila da proda Telekom, preduzeće koje ostvaruje veliki profit i prihode budžetu, bez obzira na to što ta slika profitabilnosti pokušava malo da se iskrivi. Posle ovog drugog, produženog roka, verovatno će tu svoju nameru i ostvariti. S druge strane, u Srbiji imamo veliki broj javnih preduzeća koja su najveći gubitaši. Od 590 javnih preduzeća samo desetak njih posluje bez gubitaka. Prema podacima iz marta ove godine, njihovi gubici su dosegli četiri milijarde evra i, dok gubici rastu, država ne preduzima ništa da spreči bahato ponašanje pojedinih rukovodilaca. Sećamo se dobro svi, nemoguće je zaboraviti, bila je inicijativa SRS da se ispita slučaj Aerodroma Nikola Tesla i deljenja astronomskih bonusa direktoru i menadžmentu, a tu su i druge mnogobrojne afere u vezi s rukovodstvima javnih preduzeća. Takođe, u ovo vreme ekonomske krize, u javnim preduzećima koja su ostvarivala najveće gubitke isplaćivane su plate veće od republičkog proseka. U nekima čak i do dva i po puta veće, kao što je, recimo, slučaj sa Jatom. Što se tiče kontrole u ovim preduzećima, kontrolu bi trebalo da vrše članovi upravnih odbora, koji su, inače, partijski kadrovi, o čijim smo previsokim naknadama takođe imali prilike da govorimo u ovoj skupštini, pa to sada neću ponavljati. Takođe, kontrolu vrši DRI, koji je, kako nam je poznato, s istinskim radom počeo pre dve godine, tako da je zbog njegovih kapaciteta nemoguće da kontroliše baš sva preduzeća. Neka od javnih preduzeća nemaju čak ni obavezu da dostavljaju finansijske izveštaje nadležnim ministarstvima i Vladi. Moje pitanje glasi – da li ova vlada ima bilo kakav plan i strategiju za rešavanje nagomilanih problema u javnim preduzećima koja godinama posluju s gubicima? Još jedno pitanje – iz kojih će se sredstava pokriti gubici javnih preduzeća u 2011. godini i njihovi akumulirani gubici? Zahvaljujem.
Premijer ima reč.
Prvo da kažem da vaše konstatacije vezane za rupe u budžetu itd. nisu tačne. Ja sam to već rekao, ali je, izgleda potrebno više puta ponavljati. Mi nemamo problema s tekućim republičkim budžetom. U ovom trenutku čak imamo preko 800 miliona evra koji čekaju na određene isplate koje nam slede i koji su praktično neka vrsta budžetske rezerve koja stoji sa strane. Toliko o tome da li nam znači Telekom – prodaja ili ne. Ne, nije problem u parama. Ovde je problem strateškog tipa. U vezi s vašim pitanjem, a razumeo sam da se malo pomerio fokus sa Telekoma na druga javna preduzeća, rekao bih vam ukratko, bez obzira što to nije tema sednice, da ste vi u pravu da postoji negde oko 550 javnih preduzeća, ali najveći broj tih javnih preduzeća, 90 i nešto posto, jesu lokalna javna preduzeća. Znate da ima oko 170 opština i da ih svaka opština ima bar po jedno, dva do tri, i to su sada ta javna preduzeća koja se formalno vode u registru. Što se tiče Republike, ona ih ima desetak. To su ona preduzeća koja ste spomenuli – Jat, Železnica, EPS, Telekom itd. Tako da Republika dosta pomno prati situaciju u ovim javnim preduzećima, pravi strategije itd. Kada se radi o lokalnim javnim preduzećima, onda je to stvar lokalne samouprave, gde smo mi spremni da im pomognemo, ali, u krajnjoj liniji, lokalna samouprava o tome treba da brine. Verujem da vi imate u lokalu neke vaše odbornike, pa biste mogli tamo gde ih imate da se raspitate kakva je situacija sa javnim preduzećima na tom nivou. Ono što ja očekujem da se desi u narednom, relativno brzom periodu, jeste da će doći do donošenja zakona o javnoj svojini, gde će se javna svojina spuštati na niže nivoe. U okviru toga će se doneti odluka o pitanju šta će se desiti s javnim preduzećima, da li će ona i formalno preći u vlasništvo lokalnih samouprava (ali to je stvar o kojoj se diskutuje), i u tom slučaju će biti pod potpunom ne samo kontrolom, nego i pod direktnim ingerencijama lokala. Ona su i sada pod ingerencijama, republička vlada daje samo opšte smernice, ali su u stvari glavni problemi na lokalu, a njih je preko 90% od ovog broja koji ste rekli.
Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Hvala, gospođo predsedniče. Pretpostavljam da bi, kad bi gospodin premijer pogledao zapisnik, video da ja nikakvu rupu u budžetu nisam pomenula. Znači, govorili ste o nečemu što ja nisam rekla, ali u redu. Što se tiče javnih preduzeća, želim da istaknem da država pomaže javnim preduzećima tako što izdaje garancije za kredite. Radi se o stotinama miliona evra i imali smo prilike da o njima već govorimo kada su bile potvrđivane u ovoj skupštini. Takođe pomaže kroz subvencije. Ove godine je iz budžeta planirano preko 30 milijardi dinara subvencija. Interesantno je da bi Železnice trebalo da dobiju 16 milijardi i 40 miliona, prema Zakonu o budžetu, u ovoj godini, a više od 12 će otići na zarade. Takav način poslovanja mi ne možemo da smatramo ispravnim. Što se tiče toga da li imamo negde odbornike u Srbiji, s ponosom mogu da kažem da SRS u Skupštini grada Leskovca ima najveću odborničku grupu i ta odbornička grupa pomno prati rad svih javnih preduzeća. Zahvaljujem.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Prvo, izvinjavam se ako sam vas pogrešno razumeo, ali i vi ste mene sigurno pogrešno razumeli da sam vas pitao da li imate odbornike. Ja znam da je sigurno da ih imate, nego sam prosto rekao da preko njih možete da se informišete o situaciji na lokalu. Inače, slažem se s vama i cilj ove vlade jeste da se smanje subvencije i da ta javna preduzeća počnu da funkcionišu na mnogo solidnijim osnovama. Tu imamo potpuno identični stav. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pošto više nema zainteresovanih na spisku prijavljenih poslanika da žele da postave poslaničko pitanje, pre nego što završimo s današnjim radom, dozvolite da premijeru Cvetkoviću, gospodinu Stefanoviću, ministrima Bogdanoviću i Markoviću i njihovim saradnicima zahvalim na učešću u radu, posebno na vrlo kompetentnim odgovorima. Dakle, završavamo rad u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom. Zahvaljujem poslanicima što su aktivno učestvovali u radu. Obaveštavam vas da, u skladu s članom 90. stav 2. Poslovnika, nastavljamo rad sutra, 28. aprila, u 16.00 časova, i to postavljanjem poslaničkih pitanja Vladi, a da ćemo 5. maja, u 10.00 časova, nastaviti rad započete sednice. Zahvaljujem i želim onima koji eventualno sutra neće biti ovde lepe prvomajske praznike.