Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 71 narodni poslanik, a da bi utvrdili Poslovnikom utvrđenu obavezu da na sednicu bude prisutno najmanje 84 narodna poslanika, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Molim narodne poslanike da kontrolišu svoje poslaničke kartice kada stave u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je u elektronskom sistemu za glasanje prisutno 85 poslaničkih identifikacionih kartica i da je još jedan broj poslanika prisutan u sali, te da postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Aleksandar Janković i Miletić Mihajlović. Obaveštenje o pozvanim na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić – Dejanović, pored predstavnika predlagača Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuje i Maja Lakićević, viša savetnica u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja i Branislav Đelić, savetnik u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja. Prelazimo na zajednički načelni pretres o trećoj i četvrtoj tački dnevnog reda: PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA O STANOVANjU i PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PODSTICANjU GRAĐEVINSKE INDUSTRIJE REPUBLIKE SRBIJE U USLOVIMA EKONOMSKE KRIZE. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o Predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama tri i četiri, a pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe i to: poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika koji žele da uzmu učešće u zajedničkoj načelnom pretresu, jer na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, prijave za reč se primaju do trenutka otvaranja tačke dnevnog reda, odnosno zajedničkog načelnog pretresa o dve tačke dnevnog reda. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Saša Dujović poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Milorad Buha poslaničku grupu SRS. Pre nego što otvorim pretres, uz podsećanje za podnošenje lista narodnih poslanika koji žele da učestvuju u pretresu, obaveštavam narodne poslanike na osnovu člana 90. i člana 87. da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, a da će predmet našeg rada biti zajednički načelni pretres koji će upravo biti otvoren, kao i zakoni koje smo, odlukom Narodne skupštine, kao sledeće po redu, objedinili za zajednički načelni i jedinstveni pretres i kada obavimo raspravu i o drugom zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, to će označiti i kraj našeg današnjeg radnog dana. Pauza uobičajena od jednog sata biće data, da li u uobičajeno vreme ili nakon završetka rasprave, o tome ćete biti blagovremeno obavešteni. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o stanovanju i Predlogu zakona o izmeni Zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize. Da li predstavnik predlagača Oliver Dulić, ministar životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja želi reč? (Da.) Reč ima Oliver Dulić.
Zahvaljujem se. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dva važna zakona koja su morala da budu usvojena po hitnom postupku iz razloga objektivne hitnosti, jer i jedan i drugi proizvode vrlo značajne posledice na ovu i na sledeću godinu. Važenje Zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize, produžavamo iz dva osnovna razloga. Prvi je da je svetska ekonomija daleko od brzog oporavka kome smo se nadali kada smo u junu prošle godine važenje zakona ograničili do kraja ove godine. Svetska ekonomija je na pragu nove recesije, čiju je ozbiljnost sada nemoguće predvideti. Ono što nam iskustvo govori je da je negativnu posledicu krize moguće minimizirati fokusiranim i proverenim merama državne politike i upravo ovaj zakon predstavlja jednu od mera državne politike u kojima pokušavamo da spasimo jedan izuzetno ugrožen sektor našega društva. Drugi razlog za produžavanje važenja zakona leži u onome što je on omogućio i zahvaljujući čemu neka rešenja ovoga zakona mogu da postanu sistemska, a ne samo krizna. Nije ni malo slučajno da je građevinska industrija predmet naše posebne pažnje. Podsećanja radi, radi se o sektoru ekonomije sa izuzetnim multiplikativnim efektom. Svaki dinar uložen u građevinsku industriju dovodi do tri dinara investicija u druge sektore privrede, a svako novo radno mesto u građevinskoj industriji dovodi do četiri nova radna mesta u granama koje je podržavaju. U isto vreme, građevinska industrija je jedna od krizi najpodložnijih privrednih grana na svetskom nivou. Prema statistici Međunarodne organizacije rada, pet miliona građevinskih radnika ostalo je bez posla samo u toku prve godine globalne krize. U pojedinim zemljama, pogotovo u zemljama našeg regiona, čak 50% radnika u građevinskoj industriji je ostalo bez posla. Ciljevi ovog zakona su: prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize u Republici Srbiji u oblasti građevinarstva, odnosno pomoć domaćoj građevinskoj industriji za izlazak iz krize; podsticanje razvoja i upošljavanje domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanje likvidnosti ovoga sektora; podsticanje razvoja i upošljavanje domaćih preduzeća koja se bave proizvodnjom građevinskih materijala; zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti uz mogućnost otvaranja novih radnih mesta i podsticanje privrednog rasta u drugim sektorima privrede. Mehanizam finansiranja projekata u skladu sa ovim zakonom započinje time što Vlada utvrđuje pojedinačne projekte koji se finansiraju iz javnih sredstava. U realizaciji ovih projekata mogu učestvovati domaća građevinska preduzeća koja imaju odgovarajuće iskustvo i reference i zapošljavaju, odnosno koja mogu zaposliti značajan broj radnika. Pri realizaciji ovih projekata mora se koristiti domaći građevinski materijal u učešću od najmanje 70%. Vlada bliže propisuje uslove i način finansiranja za svaki pojedinačni projekat, a posebno utvrđuje najnižu i najvišu cenu za posebne radove. Dame i gospodo narodni poslanici, kada se radi o odgovoru naše države na svetsku ekonomsku krizu, najznačajniji resurs nisu finansije, najznačajniji resurs je vreme. Zato smo predvideli postupak koji je uz odlične rezultate obezbeđivanja kompetetivnog postupka doveo do dramatičnog skraćivanja vremena koje protekne od odobravanja projekta i sredstava za finansiranje do izlaska operative na gradilište. To je postignuto primenom pregovaračkog postupka na izbor projektanta, vršioce tehničke kontrole, izvođača radova, vršioca stručnog nadzora kao i vršioca tehničkog pregleda, odnosno za potrebe projektnih finansiranja za izgradnju objekata. S tim u vezi, veliko mi je zadovoljstvo da vas obavestim da su od početke primene zakona u Komisiju za zaštitu prava ponuđača pristigle samo dve žalbe – na postupke sprovedene u skladu sa Zakonom o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize i da je jedna žalba uvažena, odnosno postupak ponovljen. Da bismo otklonili svaku mogućnost zastoja u realizaciji projekta, predviđeno je i da lokacijsku, građevinsku i upotrebnu dozvolu može izdati i ministarstvo nadležno za poslove građevinarstva ako ih nadležni organ ne izda u zakonskom roku za realizaciju projekta iz ovog zakona. Primenjujući ovaj zakon, kao i podzakonske akte, Vlada je do 1. decembra ove godine odobrila ukupno 325 projekata na teritoriji Republike Srbije, od kojih je za 250 projekata obezbeđeno finansiranje na sledeći način: od ukupne odobrene vrednosti projekta, ovlašćeni predlagač projekta je dužan da u svom budžetu obezbedi 10% od predložene vrednosti projekta. Ministarstvo nadležno za prostorno planiranje u svom budžetu je dužno da obezbedi 10% od odobrene vrednosti. Nakon odobrenja projekta od strane Vlade, potpisuje se ugovor o komisionu između ovlašćenog predlagača projekta, Ministarstva životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja i Fonda za razvoj Republike Srbije. Kada sve tri strane potpišu ugovor o komisionu, ovlašćeni predlagač sprovodi postupak za izbor najpovoljnijeg ponuđača i potpisuje ugovor sa njim. Sredstva obezbeđena iz kredita poslovnih banaka, koja čine 80% od vrednosti projekta, otplaćuju se od strane Republike Srbije i ovlašćenog predlagača u odnosu 50:50%. To znači da polovina sredstava od 80% koje je finansirao Fond za razvoj ovlašćeni predlagač je dužan da vrati u narednih pet godina, sa grejs periodom od godinu dana i kamatom od 2,5%. Postupak izbora najpovoljnijeg ponuđača za odobreni projekat sprovode ovlašćeni predlagač projekta, odnosno u Zakonu o podsticanju građevinske industrije uz striktno pridržavanje podzakonskih akata odnosno Uredbe o kriterijumima za određivanje ponuđača koji mogu učestvovati u realizaciji projekta. Vlada je do 1. decembra ove godine odobrila 250 projekata za koje je obezbeđeno finansiranje, i to: 113 projekata ukupne vrednosti od 5 milijardi i 405 miliona dinara, koja su odobrena lokalnim samoupravama sa teritorije AP Vojvodine; 11 projekata u ukupnoj vrednosti od četiri milijarde i 246 miliona, koje je odobreno za građevinske radove na teritoriji grada Beograda i 126 projekata od ukupne vrednosti od sedam milijardi 946 miliona koje je odobreno ostalim lokalnim samoupravama na teritoriji Republike Srbije. Posebno želim da naglasim da je Vlada do 1. decembra ove godine odobrila i 75 projekata na teritoriji Republike Srbije za koje su sredstva obezbedili u celosti ovlašćeni predlagači projekta odnosno ministarstva i javna preduzeća. To znači da sredstva za finansiranje ovih projekata nije bilo potrebno obezbediti u republičkom budžetu. Primenom ovog zakona u poslednjih godinu dana građevinska industrija je, može se reći, u nekim svojim segmentima spašena. Srbija je jedina zemlja u regionu koja je u 2011. godini imala rast u građevinskom sektoru. Sve druge države našeg regiona koje nisu imale ovaj zakon, kao odgovor na krizu, imale su dramatičan pad prometa u građevinskoj industriji. Neke od njih su imale potpunu devastaciju građevinskog sektora. U pretposlednjem kvartalu ove godine, rast naručenih poslova odnosno izvedenih radova je stigao gotovo 30% u odnosu na 2010. godinu. Takođe, zahvaljujući ovom zakonu i projektima koje sprovodi, uspeli smo najzad da u mnogim gradovima otpočnemo ponovo izgradnju objekata koji su građeni nekoliko decenija, gde nije obezbeđeno finansiranje i gradilišta su zatvarana, koja su vrlo često bila pretvarana u betonske skelete koji nisu služili ničemu. Zahvaljujući ovom projektu, danas se u Srbiji grade sportski stadioni, sportski objekti, domovi kulture, domovi zdravlja, bolnice, škole, obdaništa i druga javna infrastruktura, doprinoseći značajno povećanju kvaliteta života građana koji žive na teritorijama tih opština. I ono što je najvažnije – upošljavanje domaće građevinske operative. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o stanovanju, predlažemo Narodnoj skupštini, kako bi se što pre rešili mnogobrojni zahtevi za otkup stanova, odnosno promenu načina plaćanja istih. Problem koji rešavamo ovim izmenama i dopunama je nastao jer je Republički zavod za statistiku od 1. januara 2011. godine kao meru inflacije uzeo da više ne objavljuje podatke o cenama na malo već podatke o potrošačkim cenama. Pored toga, Republički zavod za statistiku je prestao i sa objavljivanjem podataka o zaradama u privredi Republike. Zbog usaglašavanja zvanične statistike sa međunarodnim statističkim standardima, donet je Zakon o klasifikaciji delatnosti, a na osnovu njega i Uredba o klasifikaciji delatnosti. Shodno članu 10. Zakona o klasifikaciji delatnosti, klasifikacija delatnosti je utvrđena Zakonom o klasifikaciji i o registru jedinica razvrstavanja i primenjivala se do kraja 2010. godine. Iz tih razloga, Republički zavod za statistiku od januara 2011. godine nije u mogućnosti da publikuje podatke o prosečnoj zaradi u privredi, a prestao je da objavljuje i indeks cena na malo. Zbog svega ovoga, neophodno je po hitnom postupku doneti Zakon o izmenama i dopunama Zakona o stanovanju, kako bi se nastavio otkup stanova. Donošenjem ovog zakona, nastaviće se dalji postupak otkupa stanova, kao i promena načina plaćanja istih, svim licima koji su to pravo stekli po Zakonu o stanovanju. Imajući u vidu neophodnost hitnog usvajanja ovih zakona, ja vam se zahvaljujem i pozivam vas da podržite ove zakonske predloge.
Pre nego što pitam izvestioce nadležnih odbora da li žele reč, obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Liberalno demokratska partija, narodni poslanik Bojan Đurić. Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Jovan Nešović, Odbor za urbanizam i građevinarstvo? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, ako da, molim vas da se prijavite. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Uvažena potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ova dva zakona su kao i ona o kojima smo govorili juče predložena manje-više sa tehničkim obrazloženjem, pogotovo kada je reč o Zakonu o stanovanju, ministar je nešto više govorio o ovom Zakonu o podsticanju građevinske industrije u uslovima ekonomske krize koji je uostalom i jedan od njegovih ključnih, rekao bih i političkih i projekata koje je pokušao da realizuje u ovih nekoliko godina u Ministarstvu, pa je stoga aspekta razumljiva i ambicija da se nešto više o tome govori. Ima nekoliko problema kada je reč o ovom zakonu. Neki od njih su širi od njegovog dometa, vezani su zapravo za sve ono što je i vaše Ministarstvo gospodine Duliću, ali pre svega Vlada u svojim ekonomskim i privrednim resorima radila u prethodne tri i po godine. Mi moramo i ovog puta da vas podsetimo zapravo na jedan od ključnih uzroka ili ključnih razloga tog dosta ozbiljnog pada i građevinske industrije i svih sektora privrede koji prate tu industriju nakon 2009. godine i tog praktično velikog zemljotresa na tržištu koji ste izazvali onakvim promenama Zakona o planiranju i izgradnji, koje su delimično ispravljene, čini mi se ove godine, kada smo o izmenama Zakona ovde raspravljali, ali su te inicijalne, negativne, katastrofalne posledice delimično ostale. Mi smo mnogo govorili i o ovom zakonu kada je on usvajan sredinom 2010. godine, kritikujući neke od njegovih osnovnih postavki, na stranu to kakvi su poslovni rezultati kompanija koje se bave građevinarstvom, kakva je situacija sa procedurama ili suspenzijom pravih, transparentnih tržišnih procedura koje ste tim zakonom izveli, pokrenuti su i postupci pred Ustavnim sudom, ali da se danas malo više bavimo ovim, navodno velikim rezultatima tog zakona koji ste predstavili, i koji delimično pominjete i u obrazloženju ovog zakona. Oni koji su vas danas možda slušali kao gledaoci, kao građani Srbije teško da bi mogli da zaključe da se ovde zapravo radi o izmeni zakona koji ima jedan, odnosno dva člana i da je jedina izmena u članu 1. ovog Predloga izmena i dopuna Zakona, zapravo reči: "2011. godine" menjaju se rečima: "2012. godine". Nije ovo jedini takav zakon koji je predlagan i usvajan u ovom mandatu Narodne skupštine, nekoliko puta smo na sličan način, ako se sećate menjali, odnosno održavali onaj rok za važenje starih pasoša, odnosno za izdavanje novih. Vi ste se i kod ciljeva produžavanja važenja ovog zakona i u statističkim podacima koje ste izneli vrlo optimistički izrazili o onome što je do sada urađeno, citirajući i neke statističke podatke. Najpre, u obrazloženju zakona kažete da u postupku preispitivanja zakona ocenjeno je da pojedina rešenja treba preciznije definisati, a onda u nastavku kažete da pored toga treba i produžiti važenje ovog zakona i za sledeću kalendarsku, odnosno budžetsku godinu. Međutim, u ovom predlogu zakona koji ima samo jedan član, nema nikakvih novih rešenja, odnosno nema ispunjenja tog cilja koji ste postavili, dakle da pojedina rešenja treba preciznije definisati, osim ako ne smatrate da je nova, preciznija definicija promena godine 2012, umesto 2011. godine. Ako ste se već odlučili da sada na samom kraju godine, po hitnom postupku dolazite pred Narodnu skupštinu, svega nekoliko nedelja pred ulazak u izbornu kampanju, sa ovakvim zakonom, ako već imate nekakve negativne rezultate koji su proistekli iz analize efekata ovih zakona, pretpostavljam i neku vrstu negativnog, koji dolazi od građevinske industrije, onda je možda ovo bila prilika da se prihvatite i tog posla i da u Predlog zakona uključite neka nova, bolja, efikasnija rešenja, kako bi i statistički i realni podaci bili mnogo bolji. Praktično u istom delu obrazloženja vi govorite o pozitivnim statističkim tržišnim privrednim efektima citirajući navodno najnovije statističke podatke, pa kažete između ostalog, da vrednost ugovorenih radova građevinskih izvođača u prva tri meseca 2011. godine je porasla za 59,4% u odnosu na isti period prošle godine, da je broj građevinskih dozvola porastao u maju za 13,1% u odnosu na isti period prošle godine, itd, itd. Ne sporim da u većini segmenata, kada je u pitanju građevinska industrija postoje nekakvi, uglavnom minimalni pomaci unapred. Veliko je pitanje analize da li je to pre svega rezultat ovog vašeg zakona, čije važenje ovom prilikom produžavamo, ili nekih drugih okolnosti na to. Ali, nezavisno od toga ne razumem potrebu da se na silu delimično i selektivno uzimaju statistički podaci. Ako već navedete u obrazloženju da pokazuju najnoviji statistički podaci, što je onako uobičajena medijska formulacija, nije možda baš najprikladnija za obrazloženje zakona, onda moram da vas podsetim da u ovoj zemlji ipak postoji manje-više nesporna institucija koja se zove Republički zavod za statistiku i ogromne baze vrlo ozbiljnih podataka ovog zavoda. Recimo poslednji mesečni statistički bilten koji je dostupan u Republičkom zavodu za statistiku je bilten koji je zaključen, koji obuhvata dakle, mesec septembar ove godine i on vrlo iscrpno govori o statističkim pokazateljima u građevinskoj industriji, između ostalog i o efektima ovog zakona. Ta analiza, odnosno mesečni statistički bilten kaže da je vrednost novih ugovora izvođača iz Republike Srbije za period januar-septembar 2011. godine porasla za 15,2 odsto u odnosu na isti period 2010. godine. Moguće je da je u martu podatak bio 59, ali pošto se danas nalazimo u mesecu decembru, onda mislim da je poštenije, da ako već citiram statističke podatke, citiram one podatke koji su u ovom trenutku tačni, relevantni, koji obuhvataju prvih devet meseci ove godine, pošto se valjda na njih naslanja vaša ambicija, da i u narednoj godini primenjujete ovaj zakon i verovatno proizvedete još bolje rezultate. Na istom mestu se naravno kaže i da je broj izdatih dozvola veći za oko 8,6%, ne 13% kako vi kažete u obrazloženju, da kada su u pitanju zgrade i slične vrste objekata da je taj porast broja izdatih dozvola svega 3,6, a ne onaj broj koji navodite u obrazloženju, itd. Ne kažem da ste vi imali ideju da falsifikujete stvarnost, ali ste imali potrebu da prosto u prvi plan istaknete isključivo ono što su pozitivni efekti. Mnogo puta ste bili u ovom parlamentu prilikom tri, tri i po godine, i najčešće ste govorili o građevinskoj operativi, o ambiciji da zaštite građevinsku industriju, da sačuvate svako radno mesto, to je uostalom i bio jedan od, doduše, međusobno suprotstavljenih ciljeva vaše Vlade na samom početku kada ste se prosto i politički predstavili kao socijalno odgovorna Vlada. Možda je zanimljivo da pogledamo i kakva je situacija kada je u pitanju broj radnih mesta, odnosno broj zaposlenih u građevinskoj industriji. Verujem da je jedna od vaših ambicija bila, kako se u zakonu kaže, da se sačuva postojeći broj zaposlenih, i da ako je to moguće da taj broj postane veći. Postoje podaci i za to, podaci su septembar 2011. na septembar 2010. godine. U septembru 2010. godine, to su dakle prvi meseci početka primene ovog zakona o podsticanju građevinske industrije, prema irelevantnim statističkim podacima, iste kuće koju sam maločas citirao, u građevinarstvu je radilo oko 74.000 radnika. U septembru ove godine, dakle, 13, 14 meseci nakon početka primene zakona, čije pozitivne efekte tako gromoglasno ovde predstavljate, broj zaposlenih radnika u građevinarstvu je 73.000. Dakle, on je čak i nešto manji nego što je bio na početku primene ovog zakona. O tim podacima ne govorite u obrazloženju ovog zakona. Konačno nema ni reči o onome što je zapravo možda u ovom trenutku i najveći ili sigurno najveći problem i građevinske industrije i građevinske operative, i generalne industrije, i privrede u ovoj zemlji. To je zapravo ta enormna nelikvidnost koja je pre svega generisana ponašanjem države, s jedne strane neodgovornim ulaskom u projekte za koje država praktično unapred zna da ne može da ih finansira, ili da ne može da uspešno servisira kreditne i druge obaveze koje uzima kod međunarodnih ili domaćih kreditora za izvođenje tih radova. Nema podatka koliki su zapravo u ovom trenutku ti dugovi državi, koliko zapravo trpe građevinska i sve druge prateće grane industrije zbog ovakvog načina obračuna i plaćanja PDV u koji ona, praktično, i to vrlo velikim iznosima, s obzirom da se radi o industriji koja, praktično, u svakom svom poslu angažuje ogromnu količinu novčanih sredstava na koji način, dakle, finansiraju državu. Ako govorimo o troškovima primene ovih zakona, ona oni ne mogu da se svedu samo na ono što vi kažete jednom sumarnom rečenicom u obrazloženju, odnosno u onoj proceni finansijskih sredstava, da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu. Pre nekoliko nedelja sam video jednu vašu izjavu koja nije baš na fonu ovoga što ste ovde u obrazloženju rekli, dakle, vi da i u postupku planiranja budžeta za 2012. godinu planirate nova sredstva, odnosno dodatna sredstva koja će omogućiti primenu ovih zakona. Ali, bez obzira na to da li i u tom knjigovodstvenom smislu postoje budžetske stavke koje će pomoći realizaciju ovog zakona ili će to funkcionisati praktično kao i do sada, pre svega kroz angažovanje resursa i sredstava Fonda za razvoj Republike Srbije, kada procenjujete troškove onda morate da uzmete i neke druge parametre koji nisu samo budžetski. Jedan od njih je kako ovaj zakon utiče na slobodno tržište, odnosno na ono što bi trebalo da bude najvažniji deo građevinske aktivnosti ili aktivnosti kompanija, preduzeća, u ovoj oblasti. Kakva je posledica te činjenice da vi praktično u ovom trenutku na teritoriji Beograda gradite ili dovršavate, mada se i tu, koliko vidim, malo prolongiraju rokovi za završetak nekih objekata u ovom čuvenom naselju Stepa Stepanović, kako to utiče na ostatak i građevinske izgradnje i tržišta nekretnina. Konačno, možda treba nešto reći i o toj činjenici da je 45%, 46% i izvedenih radova i novo ugovorenih poslova, praktično, vezano za širu teritoriju grada Beograda, a da oni regioni u Srbiji, koji su zapravo i najugroženiji, gde je građevinska industrija, praktično, potpuno propala ili potpuno zastala, da se za njih vezuje svega nekoliko procenata i projekata po ovom zakonu i projekata generalno, a i onda kada se oni realizuju, manje-više se svode, to moram da kažem, na predizborne aktivnosti ili predizborne projekte na gotovo bizarne, te situacije koje smo imali prilike i da vidimo i u proteklih nekoliko nedelja završavanja Akva parkova ili otvorenih bazena krajem oktobra i početkom novembra. Onda više nije dovoljno opravdanje koje je možda ponekad i tačno da su radovi bili tako ugovoreni, da je to bila dinamika radova. To prosto građanima ove zemlje izgleda i s jedne strane neozbiljno i s druge strane kao neka vrsta realizacije te vaše ambicije, da im umesto osnovnih, dakle, životnih ciljeva ili potreba isporučujete neku vrstu rezultata koji deluju pomalo bizarno. Javnost je o tome mnogo govorila. Gledali smo snimke iz nekih opština na jugu Srbije koje nemaju praktično ni asfalt u centru grada a imaju velelepne objekte u koje su uloženi stotine miliona dinara ili milioni evra. To je zapravo ključno pitanje kod realizacije ovog zakona. Ko odlučuje o tome da li je jedan projekat dobar, da li je on isplativ, da li on treba da bude na vrhu liste prioriteta, i kakvi će biti njegovi realni, finansijski i društveni i svi drugi efekti. To bi morao da bude, valjda, osnovni cilj ovog zakona. Drugi cilj bi morao da bude povećanje zaposlenosti u građevinskoj industriji, mislim da sam na neki način pokazao da ni jedan ni drugi cilj nisu, ne u potpunosti, nego nisu gotovo uopšte ispunjeni. Vi za ove projekte, pogotovo za projekte stanogradnje na teritoriji Beograda, pre svega angažujete kao neku vrstu državne institucije Građevinsku direkciju Srbije. Molim vas da, i kao ministar koji je i u javnosti poznat kao neko ko je, da tako kažem, informatički osvešćen, ko vrlo drži do toga i do tih metoda komunikacije, da pogledate taj zastršujući veb sajt Građevinske direkcije Srbije. Znači, to neće uliti nadu da će se razviti građevinski sektor u Srbiji, nikome ko na taj sajt dođe, ni domaćem potencijalnom investitoru, ni stranom. To ide do tog nivoa da ta Građevinska direkcija koja raspolaže ipak značajnim sredstvima, u ovom trenutku nema ni abdejtovan informator o radu. Što je njena minimalna zakonska obaveza. Preselili ste direkciju na novu adresu, čini mi se sredinom ove godine, ako se ne varam u bulevar Arsenija Čarnojevića. Pogledajte inoformator o radu, tamo se Građevinska direkcija još uvek nalazi u bulevaru Kralja Aleksandra, odlično je što to možete odmah da uradite. Od tih ogromnih projekata koji ste i vi predstavljali i ovde i u javnosti samo mali broj se nalazi na toj veb stranici. Da ne govorim o drugim stvarima. Možda efikasnije da je neko drugi, a ne ta direkcija ili neko drugi, a ne država, administrator, rukovodilac ovih projekata. Ionako vam Građevinska direkcija Srbije služi zapravo kao protočni bojler za sredstva koja će se ili za poslove, odluke koje moraju da se donesu. Mi toj građevinskoj direkciji ovde u Skupštini izdajemo garancije za kredite, praktično im dajemo sredstva i za one minimalne obaveze koje ona za realizaciju ovog zakona ima. Konačno, možda je sada prilika, budžet je završen ali mi ga u ovom trenutku još nemamo, pa ne mogu da vidim kolika su zapravo sredstva namenjena za realizaciju, za subvencije, za podsticaj u građevinskoj industriji za narednu godinu. Možda bi bilo vrlo važno da nam to kažete. Morate da shvatite da je javnost, da su političke partije, pogotovo opozicione vrlo zainteresovane za to pitanje. Prosto ne bismo želeli da se ova predizborna, ili izborna kampanja koja uskoro počinje ponovo pretvori zaista u izgradnju tih, ili najavljenu izgradnju tih sela. Vaš, dojučerašnji kolega u Vladi, Božidar Delić, je pre desetak dana praktično otvarao nastavak gradilišta ili dovršetak gradilišta, sećate se onih lamela, stanova za naučne radnike. Sećam se da su ta gradilišta otvarana još 1999. godine i 2000. godine. Ako bude prilike da još o tome razgovaramo do kraja ovog radnog dana, nadam se, da ćete se konačno makar u ovim poslednjim mesecima okrenuti mnogo ozbiljnijoj analizi efekata i ovog zakona i svih zakona koje ste usvojili u okviru svog resora, sprovodite u okviru svog resora, proteklih nekoliko godina. Molim vas nemojte, ako već u drugim segmentima ova vlada preuzima mnoge elemente kontinuiteta sa politikom devedesetih, pogotovo u ovom anti – evropskom segmentu, nemojte do kraja da prihvatite i te građevinske poslovne gradilišne manire, da tako kažem, Milutina Mrkonjića, to nas neće nigde odvesti.
Sedamnaest minuta iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić. Izvolite.
Hvala vam gospodine Đuriću, mislim da je danas i prilika da imamo jednu korektnu i konstruktivnu debatu, vezanu za efekte ovog zakona. Sećam se vrlo dobro, juna prošle godine kada je zakon donošen i kada su to postojale ogromne primedbe o nekoliko aspekata ovoga zakona koje su u međuvremenu u praksi bile negirane i danas je nesumnjivo dokazano da je zakon pomogao građevinsku industriji. I svaki dobro namerni građevinca koji je imao priliku da dobije posla zahvaljujući ovom zakonu će vam reći da mu je, bukvalno ovaj zakon i mere Vlade koje sam ovde prezentovao pomogli, da ovu izuzetno tešku godinu prebrodi, makar da zaposli operativu. Odmah da kažem cene po kojima su poslovi ugovoreni u Srbiji danas su negde u proseku 20% niže od cena koje su važili na građevinskom tržištu pre početka krize. To su cene koje su svakako dobre za državu kao investitora, a nisu toliko dobre za građevince. I nisu građevinci uspeli da zahvaljujući ovom zakonu dođu na zelenu granu i da mogu da kažu da je za njih kriza prošla. Ne, jako je loše stanje u građevini i mislim da bi bili nerealni kada bi rekli, zahvaljujući ovome zakone sjajna je situacija u građevini. Tačno je da i dalje ljudi ostaju bez posla, tačno je da ovaj zakon nije mogao da obezbedi svakoj građevinskoj firmi u Srbiji, i svakom proizvođaču građevinskih materijala u Srbiji da obezbedi posao. Nije moguće. Nemoguće je razvijati bilo koju privredu granu u kojoj je samo država investitor. Mi smo na žalost, imali priliku da vidimo jednu izuzetno tešku godinu ili niz izuzetno teških godina u kojima su privatne investicije gotovo potpuno nestale, u stano gradnji, u kojima su privatne investicije značajno smanjene kada je u pitanju izgradnja industrijski komercijalnih objekata. U kojima je država morala da stvori program da ono malo građevine i građevinskih preduzeća koje su pokazale veliku žilavost i veliku vitalnost, jer mi kada pričamo o građevini, pričamo o privrednoj grani koja je bremenita problemima ne samo u zadnjih nekoliko godina, rekao bih decenija, koje su dakle pokazali mogućnost da prežive, da im pomognemo da zaista prežive ovu svetsku krizu. I upravo zahvaljujući ovom zakonu ja ću to ponovo podvući. Mi smo uspeli da nešto malo od te građevinske operative očuvamo. Sve druge zemlje regiona, hajde da se ne poredimo sa Nemačkom i sa Švedskom. Pogledajte kakva je situacija u građevinskom sektoru u Sloveniji, Hrvatskoj, BiH, Crnoj Gori i Makedoniji, i pogledajte Srbiju. Ipak smo uspeli da postignemo rast. Ni jedna druga država to nije htela. Ja sam u kontaktima sa kolegama koji se bave građevinom u drugim državama razgovarao. Oni su tražili modele kako da oni sada pokrenu sličan projekat i da koriste državne pare da bi pokušali da spasu građevinski sektor, upravo po modelu kako smo mi to ovde zamislili u Srbiji pre nekih godinu i po dana. Imam nekako utisak da vrlo često mnogi narodni poslanici iz opozicije poriču pravo nekima u ovoj zemlji da uopšte budu optimisti i da pretvore bilo kakav projekat u uspešnu realizaciju i da se pohvale sa tim da se ipak nešto uspelo. Mislim da niko ne može ovde da poriče da pomoć građevini na ovaj način nije dovelo do određenih rezultata. Koristili ste jedan izraz koji je i tada korišćen, pre godinu i po dana i koji je zaista negiran toliko puta da on sada može, naravno, da se iskoristi u promotivne svrhe ove političke opcije koja je to uradila, ali nije to sam po sebi cilj. Mi ne gradimo Potemkinova sela. To nije tačno. I akao ne verujete meni, molim vas da odete na gradilište "Stepa Stepanović" danas. Vi ćete videti gradilište gde se gradi 5.000 stanova, 4.600 i nešto stanova i jedan ogroman poslovni centar, u kome će živeti skoro 15.000 ljudi. U ovom trenutku tamo je na gradilištu negde oko 15.000-20.000 građevinskih radnika. Ceo taj projekat će uposliti 30.000 građevinskih radnika. Znamo se gradi, ako jedna zgrada ima nekih 45 stanova u proseku, gotovo 100 zgrada. To je jedan ogroman građevinski projekat koji je uspeo da se bukvalno podigne od nule za samo nekoliko meseci, zahvaljujući ovom zakonu i zahvaljujući demonstriranoj sposobnosti da se projekti u zemlji vode bez skandala, bez kašnjenja, bez bilo kakvih sumnji da je učinjeno bilo šta nezakonito i da se dovede do nivoa gde se oni nalaze danas. Mislim da niko od vas, ukoliko želi da bude elementarno dobronameran, ili ne želi da bude zlonameran, ne može da kaže da su ta gradilišta skopčana sa bilo kakvom vrstom problema, koja je tako imanentna naše društvu i pogotovo našem političkom životu, kojima se od starta baca ljaga na svaki projekat koji se započne, ma šta on donosio, kakva god njegova ideja bila, kakva god bila misija ili ideja onih koji su te projekte pokrenuli. Dakle, mi duboko verujemo da smo ove građevinske projekte vodili na najbolji mogući način i da smo u Srbiju uveli nekoliko novih standarda. Danas hoću da pričam upravo o standardima. Prvi standard, naši projekti nisu Potemkinova sela. Ono što započnemo, biće završeno. Ono što ne bude završeno za vreme mandata ove vlade, kao npr. "Stepa Stepanović", biće završeno za vreme mandata sledeće vlade, ali će biti završeno. Dovešće se do nivoa da nije moguće da se ne završi i iza nas neće ostati nezadovoljni radnici, neće ostati dugovanja, neće ostati bilo kakve vrste problema koje će skandalizovati taj projekat i gurnuti ga u neku stranputicu jer niko sa tim projektima neće da ima ništa. Kad im se da, zahvaljujući ovim projektima, će ovo ministarstvo na čijem sam čelu će biti i te kako interesantno za podelu kada se bude razgovaralo o nekoj novoj vladi između ko zna kakve koalicije upravo zbog toga što postoji veliki politički potencijal da se koriste dobri projekti koji su započeti za vreme ovog mandata. Drugi standard koji je izuzetno važan, nikome ne dugujemo novac. Tačno je da je država, budžet, pogotovo budžeti lokalnih samouprava i javnih preduzeća, različitih državnih fondova su generisali ogromnu nelikvidnost i da je ona i te kako uticala na stanje u kojem se danas građevinska industrija nalazi. Ono što smo postavili kao standard to je da ne sme da se duguje novac građevincima, izvede te radove, to potvrdi nadzor kroz bilo kakvu vrstu provere i to odmah biva plaćeno. Ne postoji niko ko danas može da kaže da se iz ovih projekata koje ovo ministarstvo vodi i Građevinska direkcija duguje i jedan dinar na ispostavljene situacije koje su definisane. Postoje neki problemi i dalje između izvođača i podizvođača, između izvođača i onih koji proizvode građevinske materijale, ali verujte mi da na svaku od tih prijava mi reagujemo zato što nećemo da dopustimo da se opet kroz državni projekat generiše nečija likvidnost ili nečija ekonomska smrt, kao što je to bio slučaj u prošlosti. Ova vlada je nasledila ogromna dugovanja prema građevinskoj operativi, bez obzira što su godine koje su u ekonomskom smislu bile mnogo bolje za vreme dok je vladala prošla vlada, da su bile i te kako godine u kojima je trebalo da se plati sve, da se upumpava novac u privredu da bi se generisao rast privrednih aktivnosti, a ne da se ta privreda gura u probleme u kojima smo je mi zatekli kada smo u to ušli. To pogotovo mislim na nisku gradnju, odnosno na putarsku privredu. To je drugi standard koji smo postigli. Treći standard koji smo postigli to je da smo vratili poverenje u državne projekte i u ovom trenutku možemo sa velikim zadovoljstvom da kažemo da gotovo nema interesovanja za kupovinu stanova u odnosu na privatni sektor koji je obično važio za sektor koji proizvodi bolje stanove, većeg kvaliteta itd, kada se poredi državni projekat. U ovom trenutku naselje "Stepa Stepanović" je projekat gde se stanovi čim se puste u prodaju, ukoliko odgovaraju kvadraturi, odmah prodaju. Samo u poslednjih 10 dana smo imali prodaju preko 100 stanova i to za novac. Onoga trenutka kada je krenula kriza što se tiče stabilnosti evra, ljudi koji imaju neke depozite, koji imaju neki novac su odmah otišli u "Stepu" i kupili stanove koji još nisu ni počeli da se grade. Dakle, vratili smo poverenje u to da državni projekat znači legalan stan, dobro izgrađen po standardima, sa korišćenjem domaćih materijala koji su kvalitetni i, ono što je najvažnije, pouzdani investitor. Kupite stan od njega, dobićete taj stan i nećete biti prevareni, kao što je to, nažalost, bio slučaj u prošlosti. Ne kažem da je to rešenje. Moram da kažem da niko od nas nije preterano srećan što je u ovom trenutku jedini najozbiljniji investitor u građevinskoj operativi upravo država. To nije konačno rešenje. Da bi građevinska industrija i građevinski sektor došli na zelenu granu neophodno je da ponovo počnu privatne investicije. Da bi počele privatne investicije neophodno je da poraste tražnja na tržištu. Da bi porasla tražnja na tržištu neophodno je da se sveukupne prilike stabilizuju. Da bi se to desilo potrebno je da banke imaju mnogo fleksibilniji odnos i što se tiče projektnog finansiranja i što se tiče finansiranja projekata i što se tiče finansiranja kupovine građevinskih proizvoda, to su pre svega stanovi poslovni prostori. Da bi se sve to desilo potrebna je dobra koordinacija između svih državnih organa, uključujući i Narodnu banku. To su sve stvari koje predstavljaju jedan veliki problem. Niko od nas ne želi da država bude jedini investitor u građevinskom sektoru, ali u godinama krize, kada su svi oprezni, kada se svi povlače, kada nema tražnje za stanovima, kada nema privatnih investicija, kada se malo grade fabrike, kada uopšte postoji generalno jedan nizak potencijal rasta, država mora da uskoči i da pomaže građevinskoj operativi jer će ona nestati. Što se tiče nekog malo šireg izveštaja za koji nisam rekao u svom prvobitnom govoru, mislim da je korektno reći da u ovom trenutku od 250 gradilišta koja smo započeli, otvoreno je 197 njih, 53 nažalost još uvek nije otvoreno. Tu vidim veliki problem u funkcionalnosti lokalnih samouprava koje usput biraju projekte. Na ovaj način hoću da vam odgovorim na to pitanje. Mi kao Vlada Republike Srbije se nismo mešali u izbor projekata koji dolaze kao predlozi sa lokalnog nivoa. Dakle, bazen u Babušnici je bio predlog Babušnice, a ne Vlade Republike Srbije. Akvapartk u Sokobanji je bio izbor Sokobanje, a ne Vlade Republike Srbije. Mi verujemo lokalnim samoupravama kada kroz ovaj projekat pomoć hoće da završe nešto što je ruglo, što je betonski kostur ili je neka rupa koja je davno zaboravljena, milion puta otvarana, a nikad završavana. Verujem kada procene da to treba njihovim građanima, kada preuzmu političku odgovornost, na kraju krajeva, da opravdaju zbog čega u siromašnim uslovima u kojima nema elementarne infrastrukture oni grade takve stvari, dakle, verujemo da je to upravo ono što treba toj lokalnoj samoupravi i ne ulazimo u to. Sve su ovo projekti koji angažuju veliki broj domaćih radnika, koji angažuju korišćenje domaćih materijala. Sve su ovo projekti koji sveukupno mogu da pomognu građevinskoj industriji. Dakle, mi u izbor projekata nismo ulazili. Od negde 325 projekata koji su predloženi Vladi, odabrano je 250. Ono što se gledalo jeste da postoji podjednaka regionalna zastupljenost, da što je veći broj opština i gradova budu uključeni u ovaj projekat. Mislim da je, barem što se tiče korektnosti, odnosno načina na koji su projekti birani, mislim da smo postigli maksimalni mogući rezultat. Još uvek nije otvoreno 53 gradilišta, ali ono što je činjenica i što nas ne raduje i zbog čega verujemo da će ovaj zakon nastaviti da daje efekte i u sledećoj godini jeste što je do sada plasirano samo osam milijardi dinara preko projekta pomoći, preko ovih 250 projekata. Ostalo je još 10 milijardi da se plasira. Sledeća godina će biti godina u kojoj će 10 milijardi biti plasirano u pomoć građevini upravo kroz završetak projekata koji su započeti u ovoj godini. Iz tog razloga mi nismo u budžetu, koji ćete raspravljati sledeće nedelje, predvideli dodatna sredstva što se tiče ovog projekta, nego ćemo to obezbediti preko drugih projekata o kojima ću pričati malo kasnije. Ono što je takođe problem, jeste što gotovo 100 ovih projekata koji su sada kao otvorena gradilišta su otvorena tek pre nekoliko meseci. Bilo je potrebno godinu dana, bez obzira na brzu proceduru, bez obzira na vrlo jasnu dinamiku da se uopšte ugovore ti poslovi i da građevinci izađu na gradilišta. To je ono što je definitivno problem kod nas, a to je jedna hronična neefikasnost donosioca odluka na različitim nivoima, koji kada imaju sve što im je neophodno, obezbeđena sredstva, zakon koji im obezbeđuje brzu dinamiku sprovođenja javne nabavke, uz poštovanje transparentnosti, potpune konkurentnosti, nisu u stanju da građevince uvedu u rad gotovo godinu dana. To je nešto što nama takođe služi za analizu, jer, opet ponavljam, to sam rekao u jednoj rečenici u uvodnom izlaganju, ovaj modela ugovaranja poslova, kada je u pitanju građevina, koji podrazumeva direktno pregovaranje sa najmanje 10 ponuđača koje pozovete, tri sa teritorije lokalne samouprave na čijoj se teritoriji građevinski projekat izvodi, sedam sa teritorije Republike Srbije je doveo do ozbiljne konkurencije u ugovaranju tih poslova, je doveo do toga da se cene maksimalno snize u odnosu na premer i predračun radova, je negde kažem prosek je gotovo 20%, što je fantastična stvar koja je postignuta, do jedne vrlo jasne transparentnosti, u kojoj kompanije nemaju razloga i mogućnosti da se dogovaraju međusobno, jer svakoj treba posao i svaka hoće da dobije posao po bilo kojoj ceni, samo da izvede svoje radnike na gradilišta. Ono što se očigledno pokazuje kao problem i dalje, jeste što bez obzira na sve to ne možemo da postignemo efikasnost koju smo planirali i to je nešto o čemu vodimo računa i o čemu hoćemo da razgovaramo za budućnost. Dobra stvar o kojoj pričam jeste da je po meni to sistemsko rešenje za izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama, jer je prethodni model po kome su ugovarani građevinski radovi dovodio do toga i pričao sam o tome u junu prošle godine da se u Srbiji izvodi jedna potpuno nova poslovna grana tzv. uništivača tendera, koji se javljaju na tenderima, koji podnesu žalbu Komisiji za zaštitu prava ponuđača, koja je pretrpana žalbama, koja to ne može da reši u rokovima koji su po nekad i godinu dana i koji se potom sa onim investitorima i onim koji su realno dobili posao jer su imali zaista korektnu cenu, pregovaraju i razgovaraju da im se plati i da se povuku iz postupka. To se u građevini dešavalo gotovo svakodnevno. To su bili problemi zbog kojih mi po godinu dana nismo mogli, i kada sve imamo obezbeđeno, da uđemo u realizaciju projekta. Upravo ovaj zakon je to sprečio. Ovaj zakon je obezbedio da dobijete korektne cene u jednoj korektnoj tržišnoj utakmici, da ih dobijete u rokovima koji su primereni da biste mogli da izvedete građevince što je pre moguće na gradilišta. Za sam kraj, hvala vam. Nisam znao, sada sam pogledao veb sajt Građevinske direkcije. Stoji adresa. Promenili su. Da li su promenili zahvaljujući vama ili su promenili inače. U svakom slučaju, vi tu otvarate jedan problem. Sada možemo o tome da pričamo. Ja da sam na njihovom mestu ne bih platio za promenu sajta. Kada pogledate kako je prošla Skupština Republike Srbije ili moje ministarstvo, kada su naručivani alati za modernizaciju Uprave, za vođenje politika na način na koji se to radi u bilo kojoj zemlji Evrope i kada to izađe u javnost koliko košta, pa kada prođete kroz medijsku harangu, jer ljudi ne razumeju veb portali, šta su veb sajtovi, koliko to košta, čemu to služi. To deluje kao ogroman novac. Onda zaista dođete u situaciju da kažete – što bih trošio, zašto bih prolazio kroz to, kada to prvo javnost ne razume, a kao drugo – šta to meni donosi? Verujem da je upravo to razlog zbog čega ne samo ovaj, nego većina portala i sajtova države u ovom trenutku ne koštaju ništa. Uradi neki student za 100 evra, jer neće bilo koji donosilac odluka da prolazi kroz vrstu kritika koja je potpuno neopravdana, potpuno nekorektna. Dovodi ga u situaciju da se on prikaže korumptivnim lopovom, a u suštini je samo hteo da uradi dobru stvar. Razgovaraću sa njima. Verujem da taj veb portal koji ste vi opisali, kako bi trebao da izgleda, košta mnogo para za javnost danas i za situaciju u kojoj se nalazimo. Verovatno je upravo to razlog zbog čega i oni neće da menjaju veb sajt, kao što to neće da uradi celokupna državna uprava. Meni je žao zbog toga. Odmah da vam kažem, svaki put kada postoji potreba, moje ministarstvo nema problem da to uradi, zato što mi verujemo da je jedini put i jedina mogućnost da unapredimo rad u ovoj državi upravo da je kompjuterski opismenimo. Da je borba protiv korupcije jedino moguća ukoliko imamo mogućnost da korišćenjem interneta učinimo ceo sistem transparentnim. Da vam kažem nešto, mi smo uveli prvi, mi smo promenili postupak javnih nabavki, kada su u pitanju javne nabavke male vrednosti, koristeći internet i postigli već sad ogromne rezultate. Nemoguće je da neko sada uzima novac. Mi smo uveli prvi put na internetu da svako ko primeti korupciju u ministarstvu, hoće da prijavi bilo koga od inspektora na terenu, do ministra, do zaposlenog u ministarstvu, to može da uradi i to je vest koja se automatski objavljuje na internetu. Nema šanse da se sakrije. Mi pokušavamo da koristimo portale, da koristimo tu komunikaciju da bismo unapredili rad Uprave, ali za to nema razumevanja. Znam da ste takođe vi jedan izuzetno pismeni i informatički čovek, ali verujem da u ovome o čemu razgovaramo nas niko neće podržati ni razumeti, tako da se vratimo na temu. Zakon o pomoći građevini je dobar zakona. On je pomogao građevinskoj operativi u teškim uslovima. On će pomoći u sledećoj godini. Što se tiče budžeta, mi smo naveli istinu. Za sprovođenje ovog zakona u sledećoj godini neće biti potrebna budžetska sredstva. Ono što ćemo da uradimo u sledećoj godini, jeste što ćemo obezbediti jedan značajan deo sredstava za nastavak pomoći građevini, ali ćemo se sada fokusirati na energetsku efikasnosti u zgradarstvu, na izolaciju objekata, na promenu prozora i vrata, na modele koji će podrazumevati sufinansiranje toga, koji će podrazumevati finansiranje, odnosno subvencionisanje kamatne stope i koji će u nekim slučajevima kod socijalno ugroženih kategorija podrazumevati kompletno finansiranje od strane države, tokom sledeće godine, da bismo podstakli rast u proizvodnji izolacionih materijala, prozora, vrata, to su sve domaći proizvodi i da bismo sa druge strane stvorili model ponašanja naših građana u kojima shvataju da je energetska efikasnost u zgradarstvu u suštini investicija koja se isplati vrlo brzo, ali obezbeđuje dugoročno uštedu energije koja će na žalost sve više i više koštati u vremenima koja su pred nama. Zahvaljujem se na korektnoj debati i spreman sam da odgovorim na sva druga pitanja.
Narodni poslanik Bojan Đurić, dva minuta replike.
Mnogo ste tema otvorili, ministre. Prvo oko ove informatike, da tako kažem. Otišli smo na jednu možda pogrešnu stranu, ali vaš komentar je vrlo važan i zato želim da ga iskoristim za nešto drugo. Mi smo ovde juče slušali od ministra Markovića kako niko normalan u ovoj zemlji neće izabrati skuplju ponudu za neki posao, iako misli da je realnija, bolja. Danas kažete da većina službenika, funkcionera u državnim institucijama ne želi da obavi neki posao koji je verovatno neophodan ili opravdan, zbog toga što očekuje negativnu reakciju javnosti. To je strašna poruka. To je apsolutno nedopustivo. Najveće je pitanje – ko je kreirao takvu atmosferu u ovoj zemlji? Bojim se da je za to odgovorna vaša vlada i vaš predsednik Republike, koji godinama vode demagoške kampanje u javnosti, godinama traže pre svega krivce među državnim službenicima i nižim funkcionerima za različite modele korupcije, godinama prete kako će se nešto desiti i tako se u javnosti stvorila slika. Godinama je takva slika stvarana o ovom parlamentu. Taj problem sa cenom sajta Narodne skupštine građana nisu stekli utisak da se tu trošilo samo od sebe, nego im se godinama serviraju priče o cenama u restoranu, o cenama ćevapa, o količini potrošenog papira, o bonovima za gorivo, da se ne bi isto to pričalo o Vladi. Zbog toga to nije dovoljno dobro opravdanje, bez obzira da li ste se vidi vašem ministarstvu drugačije ponašali. O tome kakve su javne nabavke možemo da pričamo možda i drugom prilikom, šta rade ministarstva, pa i vaše, kada nabavljaju recimo uslugu komunikacije sa javnošću i obaveštavanje javnosti, da li su tu uvek u pitanju jedne te iste agencije, da li je u pitanju recimo agencija iz Krunske ulice, koja nema čak ni svoj veb sajt, a bavi se obaveštavanjem javnosti itd. Postoje izveštaji državnih organa koji o tome govore, ali nisam želeo da ovu raspravu pretvorim u takvu vrstu komunikacije. Samo još jedna stvar, nemam mnogo vremena, rekli ste da država nije efikasna i da postoji uvek neefikasnost. O tome vam i govorim. Država će uvek biti neefikasna … (Predsedavajuća: Dva minuta.) … kada god odlučuje i na kom god nivou, a što se tiče projekata širom Srbije, to su ipak projekti u zemlji u kojoj vi imate 100 gradonačelnika. Ipak imate neki uticaj na to.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, danas razgovaramo o dva zakona koja su predložena po hitnom postupku. Za SRS je neprihvatljivo da ovakve zakone koji imaju perspektivu, iz obrazloženja ovih zakona vidimo da je široka lepeza pozitivnih i podsticajnih mera i neprihvatljivo je da to usvajamo zadnje dane kalendarske i budžetske godine i da navrat nanos donosimo određene stvari, a znamo u praksi da to izaziva određene probleme. Kada govorimo o podsticanju građevinske industrije u Republici Srbiji, u uslovima ekonomske krize, iz obrazloženja ministra smo videli da je građevinska industrija spašena i stvoreni su preduslovi za normalan rad i funkcionisanje građevinske industrije. Ako je to tačno, onda je to dobro. Međutim, ekonomski i finansijski pokazatelji i upravno-administrativni pokazatelji govore da to ne stoji baš tako. Zašto ne stoji? Zbog toga što mi u građevinskoj industriji imamo nivo zaposlenosti koji je iz godine u godinu sve manji i manji. Prema pokazateljima, recimo, pre 2000. godine imali smo blizu 300 hiljada zaposlenih radnika, 2005. godine 250 hiljada, 2008. godine 125 hiljada, sad trenutno 70-tak, 2010. godine 73-74 hiljade, sada verovatno, ispod 70 hiljada. Vidite vi sada taj pad u pogledu zaposlenosti, što jasno govori da nešto ne štima. Nešto se mora napraviti od strane države da se zaustavi ovaj negativan tok. Kada govorimo o nivou proizvodnje u oblasti građevinske industrije i one primarne proizvodnje izgradnje stanova, privrednih objekata itd. takođe vidimo ogroman pad. Kod izgradnje stanova je neverovatan pad, otprilike, 90% od onoga nivoa koji je bio pre ove krize, samo iznosim neke stavove. Često sam iznosio te stavove ovde i sa aspekta SRS ukazivao i tražio hitnu intervenciju države u pogledu zaustavljanja tog negativnog toka. Godine 2008. imali smo 19 hiljada i 800 izgrađenih stanova i useljenih stanova, 2009. godine ispod četiri hiljade, 2010. godine dve i po hiljade. Ove godine, s obzirom na broj izdatih građevinskih dozvola, najverovatnije negde između hiljadu i hiljadu i po. Ako uspete završiti Stepu Stepanović iduće godine, onda možemo očekivati neki porast, ali ako napravimo komparaciju od 2008. - 2011. godine, onda vidimo da je to na nivou sedam, osam do deset posto od onoga što je bilo 2008. godine. To je blisko, to je tu. Za tri godine imamo takav pad. Deset posto od onoga što je bilo 2008. godine. Šta je trebao da donese Zakon o podsticanju građevinske industrije u uslovima ekonomske krize? Kaže – ciljevi ovog zakona su prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize, podsticanje razvoja upošljavanja domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanje likvidnosti ovog sektora, podsticanje razvoja zapošljavanja domaćih preduzeća, zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti, podsticanje privrednog razvoja u Republici Srbiji. Da li je jedan od ovih postavljenih ciljeva do kraja izvršen? Nije. Da li je delimično izvršen? Samo delimično. Poneki procenat od ovoga što je zacrtano, to je napravljeno i to je stvarna istina. Stvarni pokazatelji u oblasti građevinske industrije govore da nije zaustavljen trend pada. Imamo i dalje pad i to ogroman pad. Odbor za industriju Narodne skupštine Republike Srbije je u više navrata razgovarao sa predstavnicima Unije poslodavaca, Privredne komore, Sindikata u oblasti građevinarstva, pokušavajući da sagledaju aktuelne probleme i tražeći izlaze iz svega ovoga. Šta su nam predlagali, šta su predlagali državnim organima, a i mi smo jedan od državnih organa? Pozivali smo predstavnike ministarstva i tražili zajednička rešenja. Prva stvar je pokušati naći posao. To je prvi zadatak države, naći posao. Država ne sme finansirati proizvodnju i izgradnju građevinskih objekata. Ne sme. Ni jedna evropska zemlja, ni jedna savremena zemlja to ne radi. Stvaraju klimu na razne načine raznim merama – ekonomske prirode, privredne prirode, finansijske prirode, fiskalne prirode, oslobađajući od plaćanja određenih naknada, taksi i obaveza i raznih drugih davanja koja su teret građevinske industrije. To je sklop mera koji je neophodan da bi se zaustavili ovi trendovi. Nadalje, inicijativa od strane asocijacija koje rade u ovoj oblasti su bile – ukinite PDV na fakturisanje, ubacite na uplaćeno, naplaćeno. Inicijativa postoji ne samo od ove grane, postoji i od drugih grana, ali tu nema pomaka. Građevinsko preduzeće koje završi objekat, tog trenutka državi izmiri sve ono što je, mora da fakturiše. Kada će naplatiti, to je pitanje. Mi nemamo adekvatnu zakonsku regulativu koja obavezuje kupca da izmiri tu obavezu u roku od 15, 30, 60, 90 dana. Kada se plaća? Prosek je 128 – 130 dana. To preduzeće, taj privredni subjekat koji je završio i koji je uložio, na koji način je uložio? Uložio je, kroz zaduženje. Nemamo mi prirodnu akumulaciju da iz te akumulacije gradimo i stvaramo. Mi se zadužujemo. Ta preduzeća i ti privredni subjekti odlaze u banku gde plaćaju ogromne kamate, između ostalog, plaćaju i državi PDV i druge poreze i doprinose, jer radnici moraju biti isplaćeni, razni dobavljači građevinskog materijala i vršioci određenih usluga moraju biti plaćeni. Kada će građevinski subjekt biti naplaćen i kada će izvršiti realizaciju i dovesti do kraja taj građevinski posao, to je pitanje. Oni kažu – ukinite nam PDV. Kada naplatimo, nije problem platiti. Kada ćemo platiti i izmirićemo poreske obaveze, ali tu pomaka nema. Jako je mnogo inicijativa koje su ostale bez pomaka. Predložili ste zakon i usvojen je Zakon o podsticanju u oblasti građevinske industrije sa vrlo jasnim ciljevima – prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize. Ne prevazilazi se na taj način kroz ovaj zakon - podsticaj, razvoj i upošljavanje domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanje likvidnosti ovog sektora. Od 2008. godine, kada je ozbiljno zazvonilo u ovoj oblasti, ukinuto je pet hiljada preduzeća. U građevinskoj industriji i ovoj grani je 50 hiljada radnika manje. Da li smo zaustavili te negativne tokove? Da li smo na ovaj način omogućili upošljavanje? Nismo. Ministre, vi kažete da kroz jedno radno mesto u građevinskoj industriji se automatski otvaraju četiri radna mesta, da je država sklopom i nizom mera ekonomske, finansijske, fiskalne prirode podsticala zapošljavanje. Ne izgradnju stanova, to što vi radite kroz ovaj zakon. Treba podsticati mala i srednja preduzeća. Vi ste ušli u Fond za razvoj. Kako? Menjali ste zakon da bi preko Fonda za razvoj iščupali akumulaciju za razvoj. Umesto da ste kroz Fond za razvoj, ono što je funkcija Fonda za razvoj, finansirali mala i srednja preduzeća u oblasti građevinske industrije. Tu je zadatak. Taj fond deluje od 2002. godine i tako je radio. Vi ste menjali Zakon o Fondu za razvoj da bi omogućili i iščupali akumulaciju, zato što tamo postoji akumulacija. Rekli ste osim milijardu i ove godine, a deset milijardi iduće godine. To nije sporno, mi ćemo dobiti stanove. Zaposlićemo deo građevinske industrije, ali šta ćemo učiniti 2014, 2015. godine itd? Kada govorimo o oročenosti ovog zakona, ovo što ste napisali u analizi efekata, pa kažete – prevazilaženje negativnih efekata, podsticanje, razvoj i upošljavanje domaćih preduzeća, zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti uz mogućnost otvaranja novih radnih mesta, podsticanje privrednog razvoja, rešavanje trenutne prezaduženosti, očuvanje resursa građevinskih preduzeća, povećanje finansijske discipline, itd. Zašto to oročavamo? Zašto to samo godinu dana? Ako su efekti ovog zakona pozitivni, neka ide na hiljadu godina. Neka ovaj zakon važi do 3012. godine. Zašto bi mi to zaustavili? Sve ono što ovde napišete, mora odgovarati stvarnosti. Očito da stvarnost je ono što je ovde napisano je u koliziji i zbog toga izvlačimo takve zaključke. Kada vam kažem da na hiljadu godina oročimo ovaj zakon prirodno je i normalno, da ako su takvi efekti i ako su tako postavljeni ciljevi, imamo stvarnost i takvu, koja je prosperitetna zašto bi mi oročavali ovaj zakon? Očito je da tu imamo probleme. Prvo, zakon o kontroli državne pomoći koji stupa na snagu 1. januara 2012. godine onemogućava ovakav način finansiranja. Ne možete tako i nećete moći tako, nadalje. Zakon o računovodstvu, Zakon o budžetskom sistemu takođe vam onemogućava da vi podstičete na ovaj način. Vi postajete, odnosno država postaje, lokalna samouprava postaje privredni subjekt. Nije smisao, nije zakonska intencija takva da omogućava državi da ona gradi, da ona stvara. Negativna je situacija oko privatizacije u oblasti građevinske industrije. Znate i sami koliko ste imali sastanaka sa Nibens grupom itd, jedna suluda privatizacija u ovoj branši. Građevinska industrija u Republici Srbiji je uvek imala pozitivne rezultate. Radilo se na svim svetskim tržištima, sa dobitkom itd. I dan danas naplaćujemo određene usluge koje su obavljane pre ratova na Balkanu, pre 90-ih godina. Između ostalog i ovo što ide sa Irakom, određeni aranžmani, i sa Rusijom itd. pokazuje da smo imali pravu građevinsku industriju. Sad je kroz privatizaciju ona uništena. Ali, dan danas imamo te radnike. Te radnike treba organizovati. I danas imate otvorena tržišta, građevinska tržišta i Rusije i Ukrajine i Beolorusije, pa i u Evropi i u Aziji i u Africi, samo neko mora da stane iza njih. Ko može da stane? Samo država. Samo državnom aktivnošću možemo unaprediti građevinsku industriju, ali je to sklop mera o kojima govorim. Ekonomski tim SRS priprema jedan ekonomski program, između ostalog smo se bavili i ovom problematikom, dobićete to da vam pomognem, jer očito je da ovo što je sad trenutno aktuelno ne zadovoljava potrebe ovoga trenutka i nećemo sutra imati ni ovo što danas imamo, jer ovi negativni tokovi su pogubni. Kada govorimo o stranim tržištima imamo ekonomske predstavnike u našim ambasadama. Zašto se oni izbegavaju? Privatna preduzeća, lično sam razgovarao u nekim situacijama, dobijaju ozbiljne ponude iz Rusije. Rusija je ogromno tržište. Privatnici odlaze na ta tržišta, neorganizovano, onoliko koliko može, dvadesetak, pedesetak, osamdesetak radnika itd. Tvrdim da možemo na hiljade, na stotine hiljada radnika odvesti tamo. Bio sam u Petrovgradu pre godinu i po dana kada sam dobio informaciju od strane radnika koji rade tamo, milion ljudi radi u Petrovgradu, stranih radnika, ne samo u građevinarstvu, nego i u drugim delatnostima. Zašto mi tamo nemamo naša preduzeća? Zašto nemamo građevinske preduzimače koji odlaze tamo, odvode u organizaciji države, pod kontrolom države i uz garanciju države, jer ne može se ni jedan spoljno trgovinski posao u oblasti građevinarstva završiti bez garancije države. To nam mora biti jasno. Garant uvek mora biti država koja će dati sve bonitetne prednosti onome koga ona tamo šalje, ali država mora iza njega stati, bez toga ne ide. Drugi zakon o kome želim da govorim u nekoliko rečenica, s obzirom na vreme, opet ću se malo osvrnuti na ovo što ste pisali, razlog za donošenje ovog zakona je da se reše mnogobrojni zahtevi za otkup stanova, odnosno promenom načina plaćanja. Postoje mnogobrojni zahtevi, to je činjenica, ali ovim zakonom se ne menjaju uslovi i način plaćanja. Dalje ističete kako podnosioci zahteva ne bi pretrpeli štetu zbog nemogućnosti obračuna otkupne cene stana do čega je došlo usled toga što je Republički zavod za statistiku od 1. januara 2011. godine kao meru inflacije, više ne objavljuje podatke o cenama na malo, već podatke o potrošačkim cenama, prestao je sa objavljivanjem podataka o zaradama u privredi republike. Pitam vas – zašto ovaj zakon nije došao 1. januara 2011. godine, kao što su došli Zakon o budžetu u decembru 2010. godine, Zakon o budžetskom sistemu, Zakon o duvanu, zakon koji je takođe imao određene ekonomske kategorije i finansijske kategorije koje se definišu i ovim zakonom. U tim zakonima kojih je, koliko sam ja mogao nabrojati, ukupno devet, koji imaju određenu pravnu kategoriju koja se zove – potrošačke cene, to je neka stara pravna kategorija koja se sada zamenjuje – indeksom potrošačkih cena. U tih devet zakona, neke sam pobrojao, a ima ih ukupno devet, nemam vremena sada da ih nabrajam, išli ste u zamenu. Umesto cena na malo stavljali ste indeks potrošačkih cena. To je zakonska regulativa predviđena Zakonom o klasifikaciji delatnosti i uredbom koja je doneta na osnovu toga. Zašto sada u ovom zakonu stavljate samo potrošačke cene? Ako ste u devet zakona stavili indeks potrošačkih cena, primereno je, normalno, uobičajeno normirati to shodno zakonskoj odredbi. Zašto ste izbacili indeks? Zašto neujednačeno normirate? Imate priliku pa ispravite ovo, premda smo mi u amandmanima išli sa potpuno drugom, finansijskom kategorijom u svih devet zakona smo tražili potpunu drugu finansijsku kategoriju. Indeks potrošačkih cena je trgovačka kategorija. Ona održava određenu sferu u oblasti trgovine, ne u oblasti finansija. Daleko je adekvatnije ono što smo mi rekli, ali već kad normirate, morali ste normirati onako kako ste normirali u devet prethodnih. Očito je da svako ministarstvo radi za sebe. Nema jedan zajednički organ koji će objediniti sve to i kreirati onu politiku koja će odgovarati pravnom sistemu Republike Srbije. Kada govorimo o stanovanju, zakon je još iz devedesetih godina. On je pomalo prevaziđen. Kad kažem pomalo, znači da ga moramo osavremeniti, dati potpuno nove uslove, načine obračuna, jer postoji interes i zahtevi za otkup stanova, da vidimo šta su te ekonomske kategorije, šta su finansijske kategorije u otkupu stanova. Da li to odgovara trenutku, da li je 1992, 1993, 1995, 2000, 2011, 2012, da li je to isti osnov, da li finansijska kategorija i finansijski iznos koji je bio 1991. godine odgovara iznosu iz 2000, 2012. godine itd? Vi to morate ovde, ne na ovaj način, okrnjen zakon sa ukupno tri člana – evo, hitno ćemo to sada, po hitnom postupku itd, a hitni postupak je trebalo da bude već u januaru, odnosno da je ministarstvo prvog, drugog, trećeg radnog dana izbacilo. U pravnom normiranju morali ste primeniti, da bi olakšali nama rad, da bi smanjili troškove ove skupštine, danas ćemo izgubiti zbog ovog zakona jedan dan, još ćemo u pojedinostima razgovarati o ovome, ovo je 10 zakon koji istu materiju reguliše. To ste mogli regulisati jednim zakonom i reći – u svim zakonima u kojima se spominje to i to, umesto reči te i te upotrebljavaće se reč ta i ta. To je uobičajeno pravno normiranje, bez obzira što u praksi nudite ovo što ste nudili. Loše je stanje takođe i u ovoj oblasti. Zašto je loše? Zato što su otkupljeni stanovi po raznim aršinima, deljeni su po raznim aršinima. Nemam vremena da govorim podatke koliko su predstavnici komisija još u periodu savezne države delili itd. Znajući za rat, hrvatski kadrovi, crnogorski kadrovi, bosanski kadrovi, slovenački kadrovi, otkupili su ogroman broj stanova, preprodavali, trgovali, radili šta su hteli. Ista situacija se desila posle razvijanja SRJ, državne zajednice itd. Iz medija možemo saznati, na stotine stanova je dodeljivano i otkupljivano u poslednjem trenutku kada su se rešavala ta razdruživanja, jedna, druga, treća itd. (Predsedavajuća: 20 minuta.) Hvala.
Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslanička grupa LDP i poslanička grupa SRS. Prva prijavljena na listi govornika je narodna poslanica Judita Popović, a posle nje narodni poslanik Milan Avramović.
Gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo se ponovo našli ovde da se dogovorimo oko toga da li je potrebna pomoć građevinskoj industriji ili ne. Mislim da ćemo se oko toga usaglasiti, da jeste ta pomoć potrebna. Saglasićemo se i oko toga da je velika kriza zahvatila građevinsku industriju i da je malo toga pomoglo toj građevinskoj industriji u toku prošle godine, kada je donet taj zakon koji je imao ambicije da podstakne građevinsku industriju u Republici Srbiji, kao i da je malo toga od tog optimizma, koji je tada iskazan od strane ministarstva koje ga je predložilo, zaista i bilo opravdano i malo toga je realizovano što bi moglo da se uknjiži kao jedan ozbiljan rezultat uloženih napora. Pretpostavljamo da je bilo dosta napora, s obzirom da smo mogli da pročitamo koje su to sve mere bile predviđene za podsticanje te građevinske industrije, kao i koje su te mere koje su bile predviđene za podsticanje tražnje. Podsetila bih vas da smo mi dostigli skoro onu magičnu crtu od 45% BDP u pogledu zaduženosti, tako da još malo treba, 0,2%, po poslednjim pokazateljima statističkim, da se zaista i dostigne tih 45%. To znači da više nema prostora za zaduživanje. To znači da je javna potrošnja i te kako u velikoj meri opteretila celokupan budžet, a da ova vlada ne namerava da promeni neku svoju politiku u pogledu javne potrošnje, a ni u pogledu zaduženosti, koja je velika i na unutrašnjem planu, a možda još veća prema spolja. Dakle, u tim uslovima kada budžet jednostavno nije sposoban da pruži neku svoju značajniju podršku i građevinarstvu i tražnji u sektoru građevinarstva, onda se postavlja pitanje na koji način se misli da se ozbiljnije pomogne ovoj grani privrede? Složiću se oko toga da je zaista potrebno da se produži rok svake vrste predviđene pomoći građevinarstvu. Saglasiću se i oko toga da je potrebno da se pronađe novac za nove projekte širom Srbije, da se pronađu sredstva za subvencije za stanogradnju, da se smanji učešće za komercijalne kredite koji su sada veoma visoki i iznose 20%, pa su u znatnoj meri snizili mogućnost uzimanja kredita građana. Složiću se i oko toga da je jako potrebno da se da podstrek izgradnji stanova na mestu Kasarne Stepe Stepanović. Međutim, novaca iz budžeta nema i mi očekujemo taj budžet, odnosno predlog zakona o budžetu, da upravo vidimo o čemu se tu radi i da li budžet ima bar neke naznake oko toga da ima namere da bude razvojni, a ne samo potrošački, kao što je pokazao i u prethodnom periodu kada je rađen ovde predlog zakona o rebalansu budžeta. Dakle, glavna smetnja, glavna prepreka za pomoć građevinarstvu upravo se nalazi u novcu. Sada bih vam citirala ono što ste vi kao ministarstvo predvideli kao mere za podsticanje tražnje. Recimo, vi ste predvideli investiranje u Koridor 10 i druge infrastrukturne projekte: subvencionisanje kamate po kreditima za finansiranje stambene izgradnje, direktno subvencionisanje kamatne stope na potrošačke kredite, kupovinu stanova na lizing, što jeftinije, kao neka vrsta alternativne kupovine stanova na kredit, novi modeli za subvencioniranje kupovine stanova, povećanje sredstava koja država odvaja za finansiranje programa subvencioniranja stanova. Dakle, to su bile te mere za podsticanje tražnje. Citiraću vam i vašu definiciju kakvo je stanje u građevinarstvu. Vi ste sami utvrdili da je velika kriza u građevinskoj industriji u svetu, a da je još veća kriza u građevinskoj industriji u Srbiji. Vi ste definisali odgovor Vlade Republike Srbije kako zamišljate da se iz te krize izađe, s obzirom da je ona i u toku 2010. godine gubila na snazi i imala veoma negativan odgovor na sve mere koje su bile preduzete. Vi ste predvideli da se utvrdi građevinska industrija kao sektor od posebnog nacionalnog značaja u okviru strategije za prevazilaženje efekata ekonomske krize, mere za podsticanje traženja izlaska iz te krize, a mere za jačanje kapaciteta građevinske industrije da poveća ponudu. To su u stvari samo deklarativna zalaganja i prazna priča na tu krizu u kojoj se građevinska industrija nalazi. Vi ste predvideli mere za podsticanje izlaska iz te krize i u pogledu jačanja kapaciteta građevinske industrije, kao i te tražnje, kao što smo malopre rekli. Međutim, to što ste vi predvideli na kraju niste ostvarili, iako su vam ciljevi bili i te kako ambiciozni. Recimo, vi ste predvideli prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize. Realnost vas negira u tome da ste zaista u tome uspeli. Vi ste predvideli i podsticanje razvoja i upošljavanja domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanja likvidnosti ovog sektora. Rezultati su negativni. Mi ne vidimo da je građevinska industrija bar smanjila tu krizu u kojoj se nalazila, nego, šta više, ta kriza se samo produbljuje. Vi ste predvideli podsticanje razvoja i upošljavanje domaćih preduzeća, zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti, uz mogućnost otvaranja novih radnih mesta, podsticanje privrednog razvoja u Republici Srbiji. Sve ovo ja samo citiram koji su bili ciljevi tog zakona kada su donošeni. Međutim, ne treba tu mnogo analize da se vidi šta se u stvari dešava u realnosti i šta se dešava u praksi, odnosno na terenu i kako se ta građevinska industrija nosi sa postojećom krizom i velikim gubicima. Predvideli ste i projekte čija se realizacija finansira i realizuje u skladu sa ovim zakonom, izgradnje škola, obdaništa, bolnica i drugih zdravstvenih ustanova, stanova, auto-puteva, sportskih objekata, objekata za potrebe obavljanja delatnosti iz oblasti kulture i druge objekte od javnog značaja. Dakle, tu ne treba čak nikakvog ni komentara, ovi projekti u stvari govore sami za sebe. Kada se pogleda šta je od toga ostvareno, vidi se da se to može meriti možda promilima. Vi ste predvideli i ubrzavanje određenih postupaka za najboljeg ponuđača. Sve je to u stvari ostalo na nekom nivou dobrih želja. Kada se pogleda šta se ostvarilo od onoga što ste vi očekivali kao efekte tog zakona na koji smo mi imali ozbiljne primedbe, a to je upošljavanje domaćih građevinskih kapaciteta, povećanje investicija u građevinarstvu, povećanje broja zaposlenih i davanje značaja građevinskoj industriji kao motor privrednog rasta i zapošljavanja i u drugim sektorima privrede, onda možemo konstatovati da je sve to ostalo na papiru kao spisak lepih želja, da je pomoć bila nedovoljna, neodgovarajuća, da je pomoć, ali stvarna pomoć, izostala i da ste se u najvećoj meri oslanjali na budžet. Na budžet koji je inače preopterećen, koji prevashodno forsira javnu potrošnju. U stvari, vi ste predvideli da budete samo jedna od tih karika u povećanju javne potrošnje koja u stvari uništava privredu ove zemlje. U tom zakonu koji je tada donošen i u ovom novom zakonu koji u stvari samo produžava rok važenja prethodno donetog zakona kao neku vrstu pomoći građevinskoj industriji, vidimo samo jedan rad koji možda ima krajnji cilj da se ništa ozbiljnije ne uradi u smislu reforme, pre svega građevinske industrije, s obzirom da se ovi zakoni odnose na građevinsku industriju. Dakle, ako ovde nema ozbiljne namere da se nešto zaista ozbiljno i uradi, onda su rezultati ti o kojima sam već govorila. Ali, sve u svemu, nije zadatak nijednog ministarstva da se deklarativno zalaže za određene mere, da napiše sve svoje ambicije, da o tim svojim ambicijama govori i da te ambicije smatra kao vrhunac svog dostignuća i ulaganja u smislu ekonomskog razvoja i ekonomskog napretka. Mnogo više je potrebno tu da se uradi i da se uloži, da bi se efekti osetili. Ali, pre svega bi trebalo da se uloži sopstvenog truda i da se mnogo kreativnije pristupi i građevinskoj industriji od one kreativnosti koju je ovo ministarstvo pokazalo time što je jednostavno bazu svih svojih radnji, svih svojih budućih ambicija, pronašlo u budžetu koji više ne može to da finansira. Taj budžet je toliko preopterećen da ne može da finansira ni građevinsku industriju kao jednu od prioritetnih, kao što ste i sami rekli, jednu od motora privrednog rasta. Ako je građevinska industrija motor privrednog rasta a u takvom je stanju u kojem je, šta onda očekivati od svih ostalih grana privrede u Srbiji? Mislim da ovde moramo da zaključimo da nemamo neke dobre perspektive i prilično je to sve u stvari jadno kada se sumira.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, posle njega narodna poslanica Marija Bugarčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što bih počeo sa izlaganjem na tačku dnevnog reda – pomoć građevinskoj industriji u ovoj situaciji u kojoj se zemlja nalazi, dakle, u ekonomskoj krizi, postavljam pitanje ministru koji nije trenutno u sali: koliki je rok trajanja ovog zakona, iako u zakonu piše da je godinu dana, na koga će se primeniti ako ne samo na Vladu i koje su kaznene odredbe ako se ovaj zakon ne primeni? Pošto ništa ne postoji u samom zakonu, kako će se sankcionisati Vlada ako ovaj zakon ne bude poštovala, a podsetiću vas da ne postoji zakon u skupštinskoj proceduri koji je bio i koji je usvojen a da za građane, firme, preduzeća i uopšteno nema kaznene mere koje treba da pune budžet države Srbije. Dakle, kada su u pitanju građani i kada su u pitanju stanovnici, državljani, preduzeća, firme i sve ono što treba da pomogne građanima, oni imaju kaznene mere koje se vrše u vidu prinudne naplate, dakle, novčanim potraživanjem. Kada je u pitanju Vlada i kada ona ne sprovodi ono što je u Skupštini bilo predmet rasprave i usvojeno kroz zakonski akt, tu kaznene mere ne postoje. Zato je svima jasno zbog čega je rok trajanja ovog zakona kao rok trajanja jedne konzerve od godinu dana. Voleo bih da ministar da dodatno pojašnjenje zbog čega, ako želi da pomogne domaćoj građevinskoj operativi i uopšte građevinskoj industriji, ovaj zakon ne važi barem narednih 10 godina? Da li je sam ministar vidovit da je obrazloženje razloga svetske ekonomske krize takvo da će ona trajati samo godinu dana a ne i više, i da li uopšte Srbija ima razloga da zbog te krize građevinskoj operativi pomaže na takav način? Pošto je članovima predloženog zakona, kojim mi usvajamo samo rok, to je produženje na godinu dana, definisana jasna stavka da sama Vlada donosi zaključak kom će preduzeću da da posao, vrstu i obim posla, način finansiranja i plaćanja, iako je sam ministar rekao da to iz budžeta Republike neće ići uopšte, u samom članu 3. predloženog zakona, u stavu 2. kaže se: "U realizaciji ovih projekata učestvuju građevinska preduzeća čije je sedište na teritoriji Republike Srbije koja ima odgovarajuće iskustvo i reference i zapošljavaju značajan broj radnika, odnosno prema svojim tehnološkim kapacitetima mogu zaposliti značajan broj radnika, a prema kriterijumima koje će utvrditi posebnim aktom Vlada". Dakle, Vlada će biti telo koje će posebnim aktom da izabere kriterijum. Podsetiću vas kako se kriterijum bira u gradu Beogradu, kada su se nabavljali tramvaji, kada se zidao most preko Ade i bilo koji drugi građevinski objekat koji je išao iz budžeta države Srbije, zapravo jedinice lokalne samouprave, što u ovom slučaju dođe isto. Ako Vlada daje saglasnost na osnovu poverenja lokalnoj samoupravi, kako je naveo ministar u svom jutrošnjem izlaganju, onda imamo otvoren put korupciji. Podsetiću vas da su se takva vozila nabavljala, konkretno tramvaji u Beogradu, u skladu sa referencama koje su odgovarale samo tom proizvođaču, nikome drugom. Onda je bio monopol više nego očigledan, da takve reference može da ispuni samo onaj za koga je Vlada htela da ispuni i time su došli do željenog cilja – da dobiju proizvod. U ovom slučaju, napravio sam paralelu, Vlada da dobije građevinski objekat, uz reference koje je ona htela. Prostor poverenja prema lokalnoj samoupravi može da postoji u nekim drugim segmentima, ali kada su u pitanju kapitalni projekti za koje saglasnost daje ministarstvo, to mora ići na proveru i to je više nego jasno. Takođe, predloženi zakon kaže da se način finansiranja za svaki pojedinačni projekat, za projekte izgradnje stanova iz člana 4. tačke 3. ovog zakona: "Vlada na predlog nadležnog ministarstva utvrđuje najnižu i najvišu cenu za građenje objekta". Dakle, ako utvrđuje i najnižu i najvišu, ona je limitirala neko preduzeće u šta mora da se uklopi. Podsetiću vas da je to takođe jedan prostor za zloupotrebu, zato što veliki broj preduzeća i izvođača radova koje je angažovala Vlada svojim aktom je angažovalo podizvođače koji su ispunjavali uslove od najniže do najviše cene i time je onaj preduzetnik ili preduzeće koje je dobilo posao uzelo procenat bez ikakvih sopstvenih učešća u izvođenju radova. Sam zakon koji je definisan rokom od godinu dana, zapravo rokom jedne konzerve, nije obavezujući za postojeće projekte koji postoje, može da bude aktivan, ali za buduće projekte koji trebaju da se naprave, a čini mi se da je ministar rekao da ih ima preko 250, oni nisu obavezujući. Zato je moje pitanje više nego jasno – zašto nema kaznene mere za poštovanje samog zakona? Prvo, ako se odnosi na građevinsku operativu koja se naziva domaćom proizvodnjom, moramo pomenuti proces privatizacije i moramo reći da je domaća operativa privatizovana na najgori mogući način, da su firme kupovane za onu vrednost koliko košta samo jedna desetina njene imovine, da su potraživanja takvih firmi bila veća nego koliko je firma sama prodata i da su strana lica kroz određenu privatizaciju, preko imena i državljana Srbije, kupovala preduzeća i time ostvarili neku dobit - prvo, da se preduzeće rasproda i imovina uništi, ne ostvarivši dobit samog razdraživanja posla. Ili, ako se desi da dođe do toga da se razradi posao, to je jedini jasan dokaz, zbog izlaska na rusko tržište. Jer, svi znamo da nemamo bescarinsku zonu, jedino je imamo sa Ruskom Federacijom i to je bio prvi i osnovni razlog. Krš privatizacije u Srbiji, u kojoj su domaća preduzeća u uništenju prednjačila, podsetiću vas na "Ratko Mitrović", podsetiću vas na "Trudbenik", podsetiću vas na "Rad" i na zloglasnu firmu, građevinsku firmu Dragana Kopčalića, bivšeg predsednika Gradskog odbora Demokratske stranke, potpredsednika opštine Zvezdara i kuma menadžera grada Beograda, Dragan Kopčalić, koji je sa svojom firmom "Montera" uništio građevinsku domaću operativu, time što mu je preko 200 puta bio samo blokiran račun, i time što ne može da plati obaveze koje je za sebe preuzeo, jer sve što postoji u preduzeću je rasprodao. Da bi te primere mogao da opravdam, to ću navesti kasnije u delu izlaganja. Postavlja se pitanje onda, ako je Vlada htela da pomogne građevinskoj operativi i industriji, kako je onda mogla da omogući ovakav vid privatizacije? Ako je ukupno, ovim zakonom od sedam članova napravljen sistem selekcije i konkurencije da se izbace strani izvođači, tj. da se animiraju domaći proizvođači u samom zakonu kaže da mora učešće biti domaćih proizvoda do 70%, postavljamo onda pitanje, šta ćemo sa onim preduzećima koja imaju zaposlene, koji proizvode građevinski materijal, koji se takođe vode kao strana preduzeća na teritoriji Srbije, mogu li oni u ovih 30% posebnim aktom Vlade da učestvuju sa svojim građevinskim materijalom, ili ne? Ko će taj akt odlučiti i na kakav način će on da izgleda, s tim da se postupkom javne nabavke biraju izvođači rodova, ostaje da se vidi do kraja 2012. godine, do kada će da važi ovaj zakon. Ukoliko ne budemo imali situaciju da ovaj zakon naknadno produžavamo, od godine do godinu, pošto niko od vas, pa ni sam ministar ne može da proceni koliko će trajati ekonomska kriza. Ono što je takođe bitno, jeste izgovor koji koristi Vlada za svoje projekte. Pošto pomaže sama sebi, ne građevinskoj operativi, jer sama bira ko će šta da radi, gde i kako će to da se plati, jeste ekonomska kriza. Podsetiću vas da je izgovor ekonomske krize devedesetih, mračnih sila devedesetih, zapravo koalicionog partnera Demokratske stranke, ili uopšte opozicije u Republičkom parlamentu korišćen za više zakona, koji se naknadno prepravljaju. Ti zakoni ne samo što se ne mogu primeniti u Republici Srbiji u našem uopšte sistemu i životu, kao i ovaj, jer svih 250 projekata ne može se završiti za godinu dana, iako to postoji volja i želja zbog predizborne kampanje, jeste dokaz da je ovaj zakon apsolutno besmislen. Ono što bismo mi iz Srpske radikalne stranke preporučili Ministarstvu, jesu drugi vidovi pomoći koje Ministarstvo može da preduzme, kako bi stvarno pomoglo građevinskoj operativi i industriji u Srbiji. To je ukinuti prvo preporuku koju je donelo Ministarstvo finansija bankama, da se ne izdaju veći krediti za izgradnju. Što je apsolutno kriminal, koji ne može biti tek tako sakriven, jer nijedna banka nije izdala kredit za neku vrstu izgradnje privatnom preduzetniku, pa čak ni domaćem uz debeli zalog koji po duploj vrednosti same nekretnine koja se zida. Što znači, da je banka napravila onakve uslove koje ne može da ispuni niko, a onaj ko može da ispuni on je otprilike veliki investitor ili veliki igrač. Time napravljen je monopol, da narodnim jezikom kažem, velika riba pojede malu. Samim tim se onemoguće mali građevinci da razvijaju svoj posao. Ukinuti kamate, da se otpiše dug na firmarinu, na PDV, da se smanji, usitni ili podeli dug na porez na imovinu i da se sve to omogući u plaćanju u ratama ili učešće države u podeli tog poreza, kako bi se pomoglo onim firmama koje su već u privrednom, zapravo u registru privrednog suda dve godine u statusu zaduženih preduzeća koji čekaju svoju blokadu. Dakle, ako uđete na taj sajt videćete da preko 600 preduzeća živi dve godine i više u blokadi i da je time onemogućena da radi samo zbog dažbina koje ima prema državi. Dakle, ne prema radnicima na gradilištu, ne prema onima koji su unapred kupili stan ili bilo koji drugi građevinski objekat, nego prema državi. To je jednostavna paralela i jednostavan predlog jer i sam MMF otpisuje državi neke dugove, poklanja im one obaveze koje je preuzela na sebe, da to može u skladu sa tim i država da usmeri prema građevinskoj operativi i industriji. Zašto je monopol više nego očigledan? Postaviću jedno otvoreno pitanje i samom ministru, koliki je broj rešenja o izvršenju, zapravo prijave radova ili građevinskih dozvola izdato u gradu Beogradu od datuma zadnje tri godine od datuma završetka Univerzijade do dana današnjeg? Koliko je izdato rešenja ili građevinskih dozvola od kada je kampanja krenula sa socijalnim stanovima u gradu Beogradu? Zbog čega se taj monopol i poverenje lokalne samouprave ne može vratiti? Evo vam najbolji primer. Kada je gospodin Mišković napravio naselje "Belvil" nijedan investitor ne može u katastru da ispuni svoja prava kako treba. Nijedan investitor u Gradskom sekretarijatu ne može da ispuni svoja prava na vreme kako treba i uvek se izmišljaju novi uslovi i poduslovi, dok se stanovi u"Belvilu" ne prodaju. Šlag na torti jesu socijalni stanovi koje radi država i grad. Ako vi imate nešto protiv skupih stanova, to ne znači da utiče na prodaju jeftinih stanova. Zbog čega se investitori onemogućavaju da rade svoj posao kroz administrativni postupak, tako da se pravi monopol, da onaj koji je napravio na vreme i koji ima poziciju da to uradi, dok svoj posao ne završi drugi ne mogu da počnu da rade. To vam je jasan dokaz da poverenje između lokalne samouprave i Ministarstva ne treba da postoji i najbolji primer za to vam je grad Beograd. Koliko je ukupno tih rešenja izdato, nadam se da ćemo dobiti taj odgovor u pismenom obliku da bi mogli to da koristimo i za neku drugu raspravu, a posebno što će ovaj zakon doći i sledeće godine na dnevni red, jer ćemo produžiti rok i do 2013. godine. Šta je još potrebno da bi se pomoglo građevinskoj industriji? Ukidanje PDV-a za sve usluge koje čine deo pripreme proizvodnje u građevinarstvu. Kao što je ukupna izrada investicione tehničke dokumentacije, od urbanizma do projektovanja i izrade svih mogućih elaborata. Ukidanjem plaćanja taksi i računa za izdavanje uslova, izdavanje uslova i saglasnost, s obzirom da su preduzeća javno-komunalnih preduzeća koja su kroz participaciju i priključenje već ostvarili dobit na zidanje ili formiranje novih kvadrata. Dakle, ne možete dobiti bilo kakvu dozvolu dok ne izvršite obaveze prema Direkciji za imovinu ili Gradskoj građevinskoj direkciji za uređenje zemljišta, koja je i te kako skupa i enormno velika. To je u suštini reket državi zato što vi pravite bilo šta što pravite, da i država od toga ima neku korist. Zakonom je to omogućeno da lokalna samouprava to može da podiže u određenom nivou, 60% na nivou godine i to je onemogućilo građevinsku industriju da bilo šta radi. Skraćenje procedura izdavanja rešenja za građenje, od katastra preko svih sekretarijata koji smo dokazali da su leglo korupcije, što može da se zaključi prostim uvidom u broj rešenja koje sam pomenuo, jer za svaki dopis Sekretarijatu vi morate da konkurišete, svaki papir morate da platite, PDV na svaku aktivnost morate da izmirite, a do konačnog rešenja može i da ne dođe. Time su troškovi unapred prejudicirani. Ono što takođe tišti ovaj zakon, jeste i ta situacija da Vlada vrši selekciju, da je zatvorila jedan vid pomoći samoj sebi i da time oni koji ne mogu da prođu tu selekciju ostaju u statusu kvo, zapravo u statusu u kom jesu. Time je dokaz kad god Ministarstvo i ova vlada želi nečemu da pomogne, da se rodi neka sumnja i tu sumnju smo mi na neki način otkrili jer je rok trajanja nepunih godinu dana. Zato treba rok trajanja produžiti i zato treba ući detaljnije u to šta su uslovi da bi neko dobio u državi Srbiji posao, a najbolje govore uslovi koje je dobila građevinska firma "Montera" koja nije mogla da dobije posao, a dobila je i to je dokaz da ne postoji poverenje ni u komisiju, ni u poseban zaključak, a ni u samo Ministarstvo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić. Preostalo vreme je dva minuta.
Uvaženi potpredsedniče, uvaženi članovi Vlade, zaista mi je žao što ministra nema da bi mogli na kvalitetan način da raspravljamo. Naime, bili smo svedoci kada su ministri iz vaše Vlade govorili da će nas kriza zaobići, a potom da je kriza naša jedina šansa, a zatim u septembru mesecu prošle godine su govorili da je kriza prošla. Mi iz LDP smo i tada govorili i sada govorimo da je kriza i te kako uzela zamajac u našem društvu i u našoj državi i da ovi zakoni koji su danas predloženi nisu rešenje i nisu nikakve antikrizne mere za situaciju u kojoj se ova zemlja nalazi. Naime, gospodin Dulić je rekao da je pet miliona ljudi ostalo u svetu iz oblasti građevinske industrije bez posla. Pitala bih ga da li ima precizan podatak koliko je ljudi u Srbiji ostalo iz građevinske industrije bez posla. Takođe, imamo pokazatelje iz 2005. godine koji nam kažu da je tada iz oblasti građevinske industrije poslovalo 3.861 preduzeće i radilo 85.120 radnika u oblasti građevinske industrije. Godine 2010. imamo smanjenje od 74.000, a 2011. godine imamo 73,000 radnika koji rade u oblasti građevinske industrije što govori da svake godine rapidno se smanjuje broj radnika koji rade u građevinskoj industriji. To je, gospodine ministre, i te kako veliki pokazatelj i znak da nas kriza nije zaobišla već da nas je i te kako pogodila. Ovaj zakon nije doneo apsolutno nikakve pozitivne efekte. Ministar je na početku svog izlaganja rekao da je građevinska industrija spašena. Pitala bih ga na koji način je spašena kada imamo svake godine drastično manji broj radnika?
Tu bih se vama zahvalio, obzirom da je vreme isteklo. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, imao bih pitanje u vezi izmena Zakona o stanovanju. Naime, ovo je usklađivanje ovog zakona sa već postojećim zakonima. Podrazumeva promenu indikatora, promenu indeksa, pa postavljam pitanje Vladi Republike Srbije zašto je za tako nešto, za usklađivanje zakona i za promenu ovih indikatora bilo potrebno punih godinu dana? Svi ti indikatori su bili predviđeni u decembru 2010. godine. Vladi je bilo potrebno punih godinu dana da te indikatore primeni na ovaj zakon, da uskladi ovaj zakon sa već postojećima i da napiše čitava tri člana za godinu dana. Vlada je ovde pokazala jednu veliku neozbiljnost, veliku neodgovornost prema građanima Republike Srbije, prema ljudima koji vrše pre svega otkup stanova. Ovde u ovom zakonu umesto "bruto zarada u privredi Republike Srbije" stavlja termin "zarade u Republici", umesto "cena na malo", cene na malo se više neće primenjivati, već je "indeks potrošačkih cena". Zatim, umesto "neto zarada u privredi Republike Srbije" biće sada "zarade bez poreza i doprinosa u Republici". Kako god da okrenete, kada su u pitanju zarade, bilo bruto ili neto, one iz meseca u mesec opadaju. Kada je u pitanju inflacija, da li je merite potrošačkim cenama ili cenama na malo, ona je uvek u porastu. Kaada su u pitanju bruto zarade, ovo su podaci Republičkog zavoda za statistiku, u junu i julu one su iznosile 54.000 dinara, u avgustu i septembru oko 53.000, a u oktobru oko 52.000 dinara. U oktobru je bruto zarada bila manja za 1,7% u odnosu na mesec septembar. Kada su u pitanju zarade bez poreza i doprinosa, u junu i julu one su iznosile 39.000, u avgustu i septembru u proseku 38.500, a u oktobru 38.167 dinara. Kada je u pitanju inflacija, kako god je gledali, koji god indeks da koristite, ona je u porastu. Sada ćete umesto indeksa cena na malo uvesti indeks potrošačkih cena. Za obračun ovih indikatora koristi se metodologija harmonizovanog indeksa cena u EU. Kod nas se prvi put pojavila početkom 2007. godine samo sa jednim jedinim ciljem i jednim jedinim razlogom, a to je da se pokuša inflacija prikazati što manjom, da se ne pokaže onakvom kakva ona zapravo jeste, a razlika je pre svega u obuhvatu proizvoda čije se cene prate, kao i u načinu obračuna njihovih pondera. Cene na malo, recimo, prate i cene građevinskog materijala i repromaterijala za poljoprivredu, što uopšte ne prate potrošačke cene. Zatim, u indeksu potrošačkih cena znatno je manji udeo cena regulisanih proizvoda i iznosi svega 35%. Koji su to proizvodi? To su oni proizvodi koje reguliše i koje kontroliše država Republike Srbije. to su naftni derivati, električna energija, saobraćajne usluge, komunalne usluge i te cene stalno rastu i stalno je država uvela da se primenjuju u potrošačkim cenama znatno manje nego što je to bilo u indeksu cena na malo. Pokušava se da se prikaže inflacija znatno manja nego što ona zaista jeste. Evo kako je bilo u prvom tromesečju 2007. godine kada je u pitanju inflacija, kada se gleda na jedan način, kada se gleda na drugi način. Kada su u pitanju potrošačke cene, onda je ostvaren rast od svega 0,7%, a kada se isto to gleda indeksom cena na malo, inflacija je bila 1,2%. Uzrok ovome je upravo manje učešće regulisanih cena, cene koje reguliše i koje kontroliše država Republike Srbije. Kako god da okrenete, inflacija je prisutna. Evo, to danas pokazuje i ovaj indeks potrošačkih cena koji je osnovna mera inflacije. U avgustu je bio 100, u septembru 100,2, u oktobru 100,4, u novembru 100,9. Kako god da merite, koji god indeks da koristite, inflacija u Srbiji je u konstantnom porastu. Kada navodite razloge za donošenje ovog zakona, stavili ste da, shodno članu 10. Zakona o klasifikaciji delatnosti i klasifikacija delatnosti utvrđena Zakonom o klasifikaciji delatnosti i o registru jedinica razvrstavanja, primenjivala se do kraja 2010. godine i iz tih razloga Republički zavod za statistiku od januara 2011. godine nije u mogućnosti da publikuje podatke o prosečnoj zaradi u privredi i prestao je sa objavljivanjem indeksa cena na malo. Postavljam pitanje, sami ste naveli da se to primenjivalo do kraja 2010. godine. Ljudi moji, zašto vam je bilo potrebno godinu dana da promenite ove indekse u okviru ovog zakona. Dalje navodite – razlog za donošenje ovog zakona jeste da se reše mnogobrojni zahtevi za otkup stanova, odnosno promenu načina plaćanja istih. Pa, kako se u 2011. godini vršilo plaćanje otkupa ovih stanova? Kaže, kako podnosioci zahteva ne bi trpeli štetu. Postavljam pitanje – da li su oni do sada trpeli štetu i da li su u ovoj celoj godini otkupljivači stanova trpeli štetu, kao što ovde navodite, a sve to samo zbog nemogućnosti obračuna otkupne cene stana, do čega je došlo usled toga što Republički zavod za statistiku od 1. januara ove godine kao meru inflacije više ne objavljuje podatke o cenama na malo, već podatke o potrošačkim cenama itd. Takođe ste dalje naveli - kako bi se nastavio otkup stanova itd. Ovde ste stavili – kada bi se nastavio otkup stanova. Da li to znači da je otkup stanova potpuno prestao u 2011. godini, tako može da se tumači ovo što ste napisali. Dalje u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku navodite da se predlaže donošenje ovog zakona po hitnom postupku kako bi se što pre rešili mnogobrojni zahtevi za otkup stanova, odnosno promenu načina plaćanja istih. Da li su ti zahtevi stajali godinu dana? Kako su se oni otkupljivali? Vlada je ovde pokazala jednu veliku neozbiljnost, jednu veliku neodgovornost, bila je previše ležerna, previše nezainteresovana. Sama je potpuno nepotrebno prouzrokovala i napravila problem kada je u pitanju otkup stanova. Što se tiče građevinske industrije, tu bih takođe postavio jedno pitanje – šta se desilo sa onim parama i sa onim kreditom koji je Vlada Republike Srbije uzela za izgradnju naselja odnosno stanova na području bivše kasarne "Stepa Stepanović". Vlada je uzela jedan kredit i rekla je da će od tog novca napraviti i izgraditi stanove, a kasnije prodajom stanova završiti one ostale. Međutim, u oktobru ove godine desilo se da Vlada uzima još jedan kredit. Postavljam pitanje – zbog čega? Vlada nikad nije dala objašnjenje - šta se desilo sa onim parama iz prvog kredita? Da li su pare utrošene na izgradnju stanova, da li je poskupela sama izgradnja stanova, pa nisu imali dovoljno novca, da li su pare pokradene, da li su nestale, šta se desilo? Vlada nikakvo objašnjenje ne daje ili je možda uzrok uzimanja tog drugog kredita zato što ne ide dobro prodaja stanova. Moram da vas podsetim da je Vlada nekoliko puta dala saopštenje, izašla u javnost da ima preko 10.000 zainteresovanih kupaca za stanove, a svega je na prodaju oko 5.000 stanova. Šta je sada sa tim kupcima? Da li je u pitanju lokacija, koja izgleda da nije atraktivna, da li je u pitanju cena, koja možda nije baš najpovoljnija, odnosno komercijalna, kako Vlada voli da kaže, od 1.250 do 1.290 evra po kvadratnom metru? Moram da vam napomenem da za tu istu sumu, ili čak jeftinije, možete kupiti stanove na Dušanovcu, Lekinom brdu, Braće Jerković, Medaković II, Medaković III i tu već imate kompletno izgrađenu infrastrukturu. Imate i školu, imate i vrtić, sve potrebe. Zašto bi neko odlazio u to novo naselje, pa da čeka kada će mu biti izgrađen stan, kada će biti izgrađena infrastruktura, kada će mu biti izgrađen vrtić, kada će biti izgrađena osnovna škola, itd? Takođe, gledao sam vašu 3D video animaciju, kako i čime želite da privučete kupce, pa ste stavili da stanovi na području te bivše kasarne poseduju "pvc" stolariju. Pa, koja danas stambena zgrada nema "pvc" stolariju? Koja stambena jedinica to nema? Onda, zamislite, navodite da će stanovi imati telefonski priključak i internet. Zamislite, 21. vek stan ima telefonski priključak i internet. Mislite li da će to privući kupce da neko ode i da kupi stan tamo? One poslednje lamele vam se naslanjaju na naselje Kumodraž II. Pa, to je 10 kilometara od centra grada. Kako i na koji način mislite da je to atraktivna lokacija? Međutim, Vlada ne daje odgovore na ova pitanja. Dakle, šta je sa tim kreditom što je već jednom uzet? Na šta je on potrošen? Da li prodaja stanova ide onim tempom kako su oni predvideli? Zašto Vlada Republike Srbije uzima drugi kredit za istu stvar? Po drugi put uzimaju kredit za izgradnju stanova. Takođe, još jedna nepovoljnost, za koju se može reči da je usporila kupovinu stanova, jeste da je NBS uvela 20% učešća za kredit pri kupovini stanova, ali opet tu postoji jedno pitanje – zašto nema dogovora između Vlade Republike Srbije i NBS? Zar nije u interesu i jednima i drugima da se građanima omogući povoljniji način kupovine stanova? Postavio sam nekoliko pitanja. Nažalost, ministar nije tu da da odgovore, kada je u pitanju izgradnja ovih stanova. Kada je u pitanju i ovaj drugi zakon, o izmenama Zakona o stanovanju, postaviću još jedno i reći da skoro nisam video ovakvu neozbiljnost pri izradi ovakvog zakona. Podsećam još jednom, ovaj zakon se usklađuje sa drugim zakonima. U pitanju je samo promena indikatora, promena indeksa. Ceo ovaj zakon ima svega tri člana. Ovi indeksi, ovi indikatori, neki se primenjuju još od 2007. godine, ali svi se primenjuju od decembra prošle godine. Prosto je neverovatno da je Vladi Republike Srbije potrebno godinu dana da uskladi te indekse, godinu dana da napiše svega tri člana, kako bi omogućila građanima da vrše dalje otkup ovih stanova. Neverovatno je da takvu neozbiljnost i neodgovornost pokazuje ova vlada Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Lakćević i gospodine Đeliću, ne znam da li ste šta Boži, ali malo više verujem vama nego njemu. Imam jednu ideju koju hoću da prenesem vama, a vi ministru. Verujem vam, bez obzira što ste Đelić. Pošto je lepo ovako pohvalio ovaj zakon o podsticanju građevinske industrije, kada ga budete videli, recite mu da ga proda u EU. Dobiće pare, to će biti dobra stvar i da ne bude ona muka uzaludna. Drugo, gospođo Lakićević, kada je naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Buha, rekao da se ovo moglo rešiti jednim zakonom, pa on je dugogodišnji predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu. On dobro barata i pravnim i ekonomskim terminima, ali u Vladi postoji Sekretarijat za zakonodavstvo i ako vi tamo komunicirate i ako ste vi jedna vlada, onda je taj sekretarijat mogao da pogleda zakonske propise i gde god je ovo u pitanju da predloži. Nama je potpuno jasno da ne mogu zakonom o izmenama i dopunama Zakona o stanovanju da se ovi termini promene i u drugim zakonima, ali mogu da se promene u svim drugim, a to je mogla da bude jedna rasprava i da taj posao završimo. Nama, zbog građana Srbije, a i zbog nas lično, vreme je dragoceno. I sam je ministar rekao da je najbitniji faktor vreme, ne ni čak sam novac, koliko je vreme. Možda ima i prioritetnije poslove, možda on ovu što sam rekao ideju, možda je ona već zastarela, možda je on već otišao, možda ima sklopljen ugovor da proda ovaj zakonski projekat u EU. Da se vratimo malo ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o stanovanju. Ne vidim da treba nešto posebno komentarisati, jer je moj kolega Bojan Mladenović to dobro rekao. Sitničar čovek, tri člana zakona ima i on mislio da može za kraće vreme od godinu dana. Ne može, to je neki optimalan rok godinu dana otprilike na tri člana. To za ovu vladu nije moglo drugačije da se očekuje. Sada ne bih komentarisao ono o čemu je on na jedan onako dobar način izneo, ali moram samo da kažem da bi dobro bilo, kao što je ministar potrošio dosta vremena kada je obrazlagao ovaj drugi zakon o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije, bilo bi dobro da znamo, jer znamo slučajeve iz prakse koji imaju probleme, da znamo koliko ima još stanova koji nisu otkupljeni, koliko je građana zainteresovano da to urade. Ima jedan problem, ili se bliže izbori, pa sve što može da se proda, da prodamo, ne bi me iznenadilo ukoliko bi članovi Vlade sada pored autoputeva, magistralnih puteva počeli da prodaju voće i povrće, samo da se namakne nešto novca za izbornu kampanju. Takva je sudbina, takav život je i građana Srbije, a tamo među njima ima verovatno i visokoobrazovanih i onih koji bi možda bili efikasniji u nekim drugim radnim mestima. Ali, pošto ova vlada ne može da obezbedi posao, oni moraju da se bave tim. Postoje, pre svega, mislim u Banatu, ali i u celoj Vojvodini i ima i u Srbiji dosta tih stanova koji su nekad smatrani da su u društvenoj svojini, u državnoj, pa su dati na korišćenje zdravstvenim ustanovama, apotekama, železnicama i nisu mogli da uđu u proces otkupa. To se sada smatra ničijim. Apotekarske ustanove, železnice kažu d nisu one vlasnici. Nosioci ili korisnici tih stanova su se obraćali čak i sudu za otkup tih stanova. Nisu u tome uspeli, jer je bio odgovor da ti stanovi nisu, da pravo raspolaganja nemaju te ustanove koje su im dale na korišćenje. Šta se tu dalje dešava? Sa jedne strane, ovi ljudi ne mogu da reše svoje stambeno pitanje, a sa druge strane ti stanovi propadaju. Neizvesnost, da li će oni moći da računaju na dalji boravak u tim stanovima, nateralo je ljude da grade, da rešavaju na neki način svoje stambeno pitanje i možda su u istom mestu gde su i ovi stanovi rešili da neki način, adekvatan ili ne, to sada nije toliko bitno, a ovi stanovi ostaju u nekim mestima, niko ih ne koristi i oni propadaju. Da li bi jedna odgovorna vlada ili sektor Ministarstva za građevinarstvo mogao da se ponaša prema nečemu što ni u kom slučaju nisu on, pa ni ova vlada stvarali, nego je to stvorio neko pre njih. Mislim da bi ovim problemom ozbiljno trebalo da se zabavite, prilikom beleške, smatram da ćete to i završiti i da ćete možda neku informaciju dati kada budemo raspravljali o ovim zakonima u pojedinostima. Kada je u pitanju ovaj zakon o podsticanju građevinske industrije, to je tek prava majstorija. Ovde možda nije trebalo oročavati uopšte na ovakav način, nego je trebalo reći – dok je ova vlada aktuelna, možda da zakon tad važi, a posle toga verovatno će se ove stvari na jedan drugačiji način rešavati, a ne uopšte ovako. Ministar je rekao da je ova vlada nasledila mnogo dugova. Tačno, nasledila je oko osam milijardi evra, ali se ova vlada za tri i po godine zadužila sa novih šest i po milijardi evra i od toga dve milijarde su otišle u javnim nabavkama, a rekao bih u nepoznatom pravcu. Naravno, građani pa i ja prepoznajemo i u kojem pravcu i kod koga se oni nalaze. Ministar je rekao da bi ovaj zakon koji je antikrizni zakon, mogao da posluži i da bude dobar sistemski zakon, da pomogne rešavanju nekih drugih problema. Čak je rekao, da bi dobro došao i u javnim nabavkama. Imamo veliki problem sa javnim nabavkama i naše zakonodavstvo, od 29 zemalja, a tu su i zemlje EU i neke azijske zemlje, i zemlje na ovom delu gde smo i mi, nalazimo se na 15 mestu kada su u pitanju propisi koji regulišu javne nabavke. Kada je u pitanju primena tih propisa, od 25 zemalja koje su praćene nalazimo se na 22 mestu. To više nije problem nekvalitetnih zakonskih propisa koji regulišu javne nabavke, nego same te primene. Ne mogu da budem maliciozan i da kažem da u ovom zakonu nisu postojale neke dobre ideje. Činjenica je da se kaže da će se kao izvođači radova angažovati, a u smislu podsticanja građevinske industrije, oni koji, između ostalog, zapošljavaju značajan broj radnika. Gospodine ministre, za onog ko zapošljava 10, onaj ko zapošljava 10, a drugi ima 100 radnika, za ovog od 10 je značajno 100, a onaj ko ima 1.000, značajno je 100, ali uopšte ovo nije nekakav objektivan kriterijum na osnovu kojeg može da se ukaže poverenje i ko će biti izvođač radova. Kada smo kod ovog, gde se izvode radovi na lokaciji Stepa Stepanović, ovde je negde oko šest izvođača i ne želim da preciziram, jer se ne bavim time. U tom smislu, oko šest izvođača radova i mnogo veći, neuporedivo veći broj podizvođača je angažovan. Nije tako kao što ste vi rekli, da nema kašnjenja u plaćanju, odnosno kada se ispostavi bilo koja situacija, ili neki drugi dokument na osnovu kojeg se može utvrditi dokle se stiglo sa izvođenjem radova, da se to isplaćuje. To uopšte nije tako, situacija je sasvim drugačija. Još nešto, rekli ste da je 250 projekata ušlo u realizaciju, odnosno 250 projekata je odobreno. Na početku je 197, ili možda čak i više od početka se odmaklo, u realizaciji je 53 projekata koja nisu još otvorena. To je 20% od ukupno odobrenih projekata i to nije malo, zabrinjavajuće je za ono što ste vi rekli, kakva nam je situacija. Postavlja se pitanje – da li ste, gospodnie ministre, pokušali išta da uradite i da pružite bilo kakvu podršku građevinskoj industriji, u smislu otvaranja novih poslova u inostranstvu? Vi i ja, kao i građani Srbije, a posebno naši građevinari znaju da su nekad bili najbolji u svetu, kada su u pitanju i kvalitet, rokovi i sve ono što se moglo meriti i objektivno iskazivati. Građevinska industrija Srbije je bila među prvima u svetu. Sada ne postoji dovoljno volje, a možda čak ni mogućnosti da se to uradi i da se taj problem rešava. Jeftini stanovi ili stanovi za koje mogu kupci da očekuju subvencije, izgleda da su samo u Beogradu dodeljene. Beograd jeste lep grad, Beograd je glavni grad naše otadžbine, ali i u drugim mestima žive građani Srbije i možda bi to bila dobra mogućnost za zapošljavanje i građevinske operative, ali i za ostanak i opstanak naših građana u mestima u kojima oni imaju, koliko, toliko rešeno stambeno pitanje ili možda mogućnost da obrađuju svoju zemlju, ili na neki drugi način da privređuju da bi mogli da se izdržavaju u vreme kada je neizvesno za zaposlenje. Ali, vi se niste za to opredelili. Ono što ste rekli da po celoj Srbiji postoje ovi projekti, oni se verovatno nalaze u onim opštinama i lokalnim samoupravama gde su predsednici opština iz DS. Krajnje je vreme da pokažete jednu ozbiljnost i da rešavate probleme svih građana Srbije, a ne samo pojedinaca. Kako još stoje stvari kada je u pitanju, a rekli ste, gospodine ministre, da nema ozbiljnog pokretanja građevinske industrije dok i privatni sektor ne počne da investira. U opštini Zemun trenutno je izgradnja osam do deset zgrada, gde se kao izvođači pojavljuju ljudi iz privatnog sektora. Oni imaju ogromne probleme. Kada plate uređenje gradskog građevinskog zemljišta, moraju da dovedu i da srede ulicu, moraju sve ostalo što bi uradili i da nisu platili za uređenje gradskog građevinskog zemljišta, da isfinansiraju. Postavlja se pitanje – šta su to oni platili? Da li reket državi ili možda čak i nekom pojedincu kojem je sistem omogućio, ili opštini Zemun, ako je u pitanju Zemun, ili ako je u pitanju grad Beograd, onda verovatno i samoj državi? Da li je vreme da se sa time prekine, a da ministarstvo pokaže i tu jednu odgovornost? To što pokušavate da građevinarstvo dovedete na zelenu granu, kako vi kažete, a ne možete da sprečite korupciju u tom sektoru, to vam neće mnogo vredeti. Sve će to ostati samo na pokušaju, a građani Srbije, pa i građevinska operativa koja zapošljava veliki broj, imaće i dalje problema. Slušajući vas, vi ste jedan od prvih ili retkih ministara u ovoj Vladi koji već najavljuje prestanak krize, jer ste rekli da se propast u građevinarstvu zaustavila i da je krenuo blag oporavak. Jedan zaposleni u građevinarstvu povlači još četiri na indirektan način ili direktan. To su lepi i svetli dani za građane Srbije, ali to kako neće biti, sve dok ova Vlada postoji. Juče smo raspravljali o Zakonu o jedinstvenom biračkom spisku i to je dobar način da možemo ovu Vladu na izborima uklonimo, odnosno da dovedemo do potpuno drugačije situacije i izjašnjavanja svoje volje i davanje podrške onima koji neće prevariti građane. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stanovanju, tu nema nekih mnogih izmena na koje bi se moglo ukazivati da li su u skladu sa Ustavom ili u skladu sa zakonom i drugim propisima, ili ne. Ono što je vidljivo ovde što se predlaže je, da se usklade cene kod otkupa stanova i onog dela koji se odnosi na zakup stana i odnos zakupoprimca i zakupodavca, njegovo trajanje, raskid ugovora, kada se gubi pravo itd. Međutim, kada je u pitanju ova oblast, usko je vezana i sa Zakonom o održavanju stambenih zgrada. Zakon o održavanju stambenih zgrada je u suprotnosti sa odredbama člana 58. Ustava Republike Srbije, koji jemči prava, pazite, molim vas, na imovinu i jemči da isto može biti oduzeto samo na osnovu zakona sa isplatom tržišne cene za oduzetu imovinu. Šta je ovde problem? Taj zakon pravo korišćenja koji je samo jedan segment prava vlasništva, poistovećuje sa pravom vlasništva, pa ovlašćuje skupštinu zgrade da većinskim brojem glasova o raspolaganju sa vlasništvo zajedničkih delova na zgradi i onih vlasnika stanova koji nisu saglasni sa raspolaganjima na tim delovima u korist investitora i koji praktično ostaju bez prava vlasništva na zajedničkim delovima zgrade, a to je sve neustavno i ne samo neustavno, nego je u suprotnosti i sa Zakonom o osnovama svojinsko pravnih odnosa Republike Srbije i Ustava Srbije. Ustavni sud Srbije je doneo jednu odluku koju je ovu odredbu stavio van snage, jer većinski vlasnici ne mogu ugrožavati prava manjinskih vlasnika. To znači, ako u skupštini zgrade stanara, donese odluku njih 51, glasa za neku odluku, 49% ostaje bez zaštite i bez svojih prava. U čijoj funkciji je ovaj zakon? Ovaj zakon je u funkciji građevinske mafije. Šta je u pitanju? Da li se mi vraćamo na onaj period iz 1945. godine, kada je vlasnicima stanova i objekata izvršena otimačina i pljačka njihove imovine? Vraćamo se u taj period, što nije u saglasnosti sa Ustavom i sa zakonom. Ovaj zakon u svakom slučaju, koji se predlaže, a u pitanju je zakon o stanovanju, jedino što se u njemu može reći da je u skladu sa Ustavom, a to je član 3, to je redak slučaj da predlagač zakona predlaže da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije. Obično predlagači predlažu da zakon stupi narednog dana. Ono što je u vezi sa ovim zakonom jeste, postavio sam jedno poslaničko pitanje i dobio odgovor danas. Radi se o tome da sam pitao koliko ima stambenih zgrada, odnosno stambenih agencija u Republici Srbiji, koliko ima zaposlenih, koliko ima pravnika, ko ih zastupa i po kom osnovu i koliko su stanova izgradili i u kojoj godini? I sad zamislite, gospodine predsedavajući, kaže – gradska stambena agencija Kragujevac zaposlila je pravnika sa položenim pravosudnim ispitom koji zastupa pred sudom i drugim državnim organima. Za potrebe zastupanja pred sudom Kragujevac angažovala je advokata samo u 2009. godini, a troškovi zastupanja su iznosili 16 hiljada dinara. Imate gospodo agenciju koja ima pravnike, kao što je slučaju u Pančevu, ima zaposlenog pravnika, diplomiranog pravnika, angažuje advokate, privilegovane i ti advokati budu plaćeni mesečno 75 hiljada dinara. Drugo, sad imate u Beogradu, zastupa Agenciju javni pravobranilac, što je sasvim i logično. Ako je stambena Agencija javnog preduzeća, osnivač je grad ili opština, zastupa javni pravobranilac. U mnogim drugim slučajevima, u drugim opštinama i gradovima je različito, ovo je šarenilo. I sad imate, dakle, negde imaju pravnike, advokate plaćaju 16 ili 25 hiljada, negde 75. Da li to utiče na cenu upravo komunalnih usluga i kod održavanja stambenih zgrada? Naravno da utiče i i da je ovo šarenilo kada su u pitanju agencije zaista nered, ne može biti veći. Ali, šta je u pitanju? U pitanju je da zaposlimo naše rođake, prijatelje i kumove ili članove po feudalnom sistemu iz koje partije ko treba da bude direktor direkcije, ko treba da bude zamenik, ko pomoćnik, ko savetnici i ko da budu izvršioci i koliko treba da dobiju reprezentaciju i kolike plate, a s druge strane koliko treba da naknade oni koji podnose zahteve, koliku naknadu treba da plate? Što se tiče zakona o podsticaju građevinske industrije, svetska ekonomska kriza najsnažnije se obrušila na građevinarstvo i industriju građevinskih materijala, a Vlada Republike Srbije oskudno je reagovala na probleme koji su iz toga stvoreni. Adekvatnim nereagovanjem ova grana prolazi kroz najteži period od svog postojanja. Šta je to što bi Vlada Republike Srbije preko svojih uredbi i skupštinskih odluka trebalo da uradi? Reprogram stvorenih obaveza kod države, javnih preduzeća i poslovnih banaka na tri do pet godina, da oslobode preduzeća blokade po tim osnovama. Omogućavanje privrednim subjektima korišćenje kredita sa kamatama na nivou evropskih zemalja 0,5% do 0,2%, Euribor na duži period, umesto sadašnjeg kredita čije su kamate između 10 % i 15% koje građani treba da plate, a za obaveze prema državi kamate su između 20 i 30 posto. Reprogram i krediti moraju se odobriti i preduzećima koja su u blokadi, a koja imaju zdrave programe za oživljavanje. Po sadašnjem zakonu ne mogu se odobriti krediti preduzećima koja su u blokadi. Trenutno je u blokadi preko 60 hiljada pravnih lica i ona nemaju pravo na ostvarivanje kredita. Prevedeno na živo, to znači da u zdravstvene centre na lečenje treba da idu samo zdravi, bolesni nema šta tamo da traže. Izmena Zakona o stečaju, stečaj se sprovodi nad preduzećima koja su određena u vreme blokade. Praktično, to znači da su se stvorili uslovi da se pokrene stečaj između 20 i 30 hiljada preduzeća što će ostaviti bez posla radnike i angažovati preko 20 do 30 slučajeva stečajnih upravnika, a to znači ugasiti privredu i zapošljavati administraciju, a stečajni upravnici da se bogate po običaju. Stopa poreza 18% predlaže se za smanjenje stope na 8,4%, a kod gradnje škola, obdaništa i objekata od opšteg interesa ukinut je PDV. Korišćenje domaćeg materijala u funkciji energetske efikasnosti objekata, zidanje objekata, itd, da ne bih oduzimao vreme kolegi koji će govoriti o tome, samo bih želeo, gospodo iz ministarstva, da vas podsetim da je ne zabeležen slučaj u Srbiji, kao što je to slučaj u Pančevu. Naime, vojna zgrada građana je 60-ih godina i dobila je određenu površinu za korišćenje zgrade, zemljište pod zgradom, zemljište za održavanje zgrade i izgrađen je na sodari park. Sada profiteri, urbanistička mafija, sada izdejstvuje dozvolu da gradi u sred parka pred zgradom Georgije Dimitrova dva do četiri i sad hoće da pravi taj privatnik koji je iz Inđije, ali me čudi kako on dođe iz Inđije u Pančevo, dobije lokaciju. Bivša lokacija je bila korišćenje i vlasništvo preduzeća konstruktor, a sada je to konverzijom prešlo u privatne ruke i u sred parka, pred zgradom 2A, 2B, 2-4 i 2C, u sred parka taj moćnik i mafijaška grupa, da li je to iz Inđije pravi vlasnik, videćemo, ali građani kukaju i mole da budu zaštićeni od strane nadležnog ministarstva, jer i grad Pančevo ovde mora imati odgovornost ukoliko izda građevinsku dozvolu i da građani ne mogu da priđu svojoj kući, jer će na taj način biti zagrađeni, neće moći da raspolažu stanovima, da koriste stanove, nemaju gde sa autom da priđu, jer ovaj graditelj treba da gradi dve stambene zgrade u sred parka. To vam je građevinska mafija. Drugo, nadziđivanje. Sećate se šta je sa nadziđivanjem. Kriminal do kriminala. Zato glasanje za Predlog zakona o stanovanju i izgradnji stambenih zgrada je predvideo mogućnost da mafijaši mogu da kupe krovove i da na njima zidaju spratove i na taj način ugroze građane, one koji stanuju na nižim spratovima. Pomenuo bih jednog privrednika koji kuka i govori o tome da se radi o velikoj nepravdi i da nema reda i da privreda crkava, a to je ciglana "Igma", njih je takvih u Vojvodini više, sada mnogi od njih zatvaraju ciglane jer nemaju da plate, a to je, u pitanju je ciglana "Igma" i gospodin Ljubodrag Knežević, koji je direktor i koji se obraća svim državnim organima, da se spasi veliki broj radnika, da ostanu da rade, da ne ostanu bez posla. Međutim, kao što vidite, Vlada malo vodi računa o privrednim resursima i malim privrednicima kako treba da ostanu. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Imate još 15 minuta i 10 sekundi.
Kada bude 15 minuta i devet sekundi upozorite me da vas častim onu jednu sekundu, da zapalite u Brisel. Da krenemo sa ovim evropskim zakonima. Stičem utisak da vi niste obavešteni da od EU nema ništa. I dalje ste zapeli sa ovim evropskim zakonima. Kad se pogleda izjava o usklađenosti vidimo mućak, ovo nema sa čim da se usaglasi u EU. Znači, vi sada ovde varate građane Republike Srbije, kažete da donosite proevropski zakon, a na poslednjoj strani vidimo, niste ga čak ni preveli na vaš maternji jezik, engleski. Da krenemo redom, imamo ovaj epohalni zakon od prošle godine koji je bio namenjen da se spasi građevinska industrija. Kako ste je spasili? Država i dalje duguje za izgrađene objekte. Znači, oni koji su radili za državu, gradili nešto, država im nije platila. Sada, ako država nije platila, kako mi da verujemo kada vi donesete neki zakon ili kad nešto predlažete? Ja vam ne verujem, to znate i sami, a ni vi ne verujete. Ne veruje vam ni 80% građana Republike Srbije. Idemo dalje. Vi kažete da građevinska operativa ne radi. Ne znam gde vi živite. Odite u Rakovicu, sve što je moglo da sa nadzida, nadzidano, sve što je moglo da se poruši, porušeno i napravljeno novo. Ko je na čelu te organizovane grupe? Bojan Milić, rođak ovog Radojka. Ali, ako vam nešto nije jasno, pitajte Borisa Tadića, i on tamo zna. Možete i Ivicu Dačića da pitate, i njegov tast je tamo zamenik predsednika opštine. Tamo cveta gradnja, ljudi. Dve, zamislite, dve asfaltne baze u Rakovici. Koja to opština ima dve asfaltne baze? I kamenolomi i šta se sve tamo radi. A, vi dođete u Skupštinu, pa kažete – moramo zbog onih tesara iz Crne Trave da menjamo zakon. I, šta ste napravili? Mešanje karata. Evro šansa. Nova evro šansa. Imamo reklame gde Mišković ne može da proda "Belvil". Je li tako? Znači, ima višak stanova. Ne može čovek da proda. Malo, malo kad se prošetate Beogradom vidite piše – "sale", pa piše – "for rent". Kada dođu ovi iz Kragujevca, oni znaju odmah da je na prodaju. Pa, to "sale", to nije KiM. Vi ste hteli da to ide na prodaju, ali… Ti nemoj da se penješ, pošto nemaš planinarsku dozvolu, i budi miran. Uzeću skalper, ima da te skinem. Proevropski se ponaša. Znate, gospođo Đukić-Dejanović, mi smo iz EU dobili kišu, sneg, grad, bombe i paradu ponosa. Pa, prepoznajte se. Šta da radim? Zašto je interesantna građevinska operativa? Zato što je lepa krađa, ona može i da se legalizuje. Da li se neko seća one firme "Montera"? (Vjerica Radeta, sa mesta: One žute?) Pa, sve su one žute. I onih tramvaja što se sudaraju u Beogradu zbog "Montere". Ko beše vlasnik? A čija žena radiše za "Monteru"? Nešto se priča o nekom "Interkopu" iz Šapca. Neki kažu da Duško Petrović ima neke veze. Ja ne znam. Verovatno ni vi ne znate. Onda imasmo onog mladog socijalistu Radenkovića, pobeže iz "Železnice", a sad je direktor "Dedinje Visokogradnja". Opala! Nauči i on građevinarstvo. Ko ode u onu veliku firmu na Novom Beogradu? Onaj što je bio u "Jugorosgasu", Zečević, zvani Zeka. Čekajte, koga mi pomažemo ovde u građevinskoj industriji? Tesare i dunđere iz Crne Trave? Ne, ljudi, nego ste se isparcelisali koliko kome, a država da stane iza projekata jer je to neophodno. Šta ste sve natrapali ovde, ljudi moji, u ovom obrazloženju? Ne mogu da čitam ovo da trošim vreme. I onaj vaš Tadić obeća narodnu kancelariju, pa dobismo narodne kuhinje. (Predsednik: Opsednuti ste pojedincima, ne bi bilo loše da se vratite na dnevni red.) Te pojedince, gospođo Đukić-Dejanović, ne zarezujem za crvljivu šljivu, verujte mi. Evo, iskreno, otvorio sam se, iskreno vam kažem. Ne mogu to tako. Vidite, oni koji idu u Brisel, kada kažu – k nozi, znate kako ja njih mogu da cenim? Ne mogu ja njih da cenim. Nisam njima opsednut. Gospođo Đukić-Dejanović, kada komšijska krava pređe u vaše dvorište i napravi štetu, vi ne tužite kravu nego gazdu. Ne pridajem nikakav značaj lutalicama, nego gazdi. Gazda je u Briselu, Angela Merkel. Ona je naš politički protivnik. Ovi liliputanci ovde koji misle da na sitnim prevarama mogu nešto da naprave, ne može više to da prođe, gospođo Đukić-Dejanović. (Predsednik: Niste me razumeli, pokušavam da vas fokusiram ka temi.) Kako da ne. Pa, vi niste čitali Predlog zakona. Pa, ovo je proevropski zakon, broj "2011" menja se brojem "2012", po evropskim standardima. Kako vam nije jasno? Pa, vi niste čitali Predlog zakona? Onda da vam ja objasnim. Kaže ovako – predloženi zakon će imati sledeće pozitivne efekte, pazite - prevazilaženje negativnih efekata svetske ekonomske krize. Hajdete ljudi, molim vas, ovo je Skupština, nije humoristička serija. Koji negativni efekti svetske ekonomske krize? Ovde postoji mentalna kriza sa ovom vlašću. Ko je na vlasti? Ovi što su glasali iz Bodruma. Iz Bodruma glasali, gospođo Đukić-Dejanović, ovi što su vas izbacivali iz bolnice 2000. godine. Oni kažu – svetska ekonomska kriza trese Srbiju. Srbiju trese hepatitis "d", vladavina žutice Demokratske stranke. Ja vam kažem, jedno se priča, drugo se radi. Otvaramo narodnu kancelariju, a dobijamo narodne kuhinje. U Srbiji nekada je Crna Trava bila simbol za statističku rupu, sve crno, crno. Dosetio se Boris Tadić da napravi pečat. Sada je izlupao po celoj Srbiji i sada je Crna Trava u svakom mestu. Crna Trava je u Beogradu i u Subotici. Sada dođe Dulić i priča kako će epohalno nešto da se reši. Šta će epohalno da se reši, osim što će da podele pare međusobno? Što ne zaustaviste onog Đelića? I on je pričao o svetskoj ekonomskoj krizi. Došao sa dve kesice kod tetke. Šta sada ima? Dao ostavku, pa ide. Neće, nama treba zakon o izgradnji zatvora, ustanove za prevaspitanje. To nam treba. Treba da raščistimo čiji se roditelji pozivaju na ministre ili državne sekretare, a u gradnji su. Pa i Homen i Oliverov otac. Državni interes, za čas imate 126, proglasite državni interes, puji pike, ne važi se, a što se tiče Odbora za Kosovo i Metohiju, to vas ne interesuje. Sedmi ili osmi put se odlaže sednica, ne mogu da dođu ona dva dilbera, ne mogu. Šta ste ovde sve napisali, ljudi moji? Kaže – rešavanje trenutne prezaduženosti građevinskih preduzeća. Što ne platite građevinskim preduzećima ono što ste dužni? Što ne isplatite ono što su građevinci uradili? Ne, svesno, namerno. Zašto? Da bi se uspostavili novi monopoli. Ko će da bude na čelu tih novih monopola? Ovi što demonstriraju veliki koalicioni kapacitet. Ogroman koalicioni kapacitet. Gde su pare? Uzmi sve što ti život pruža, danas si cvet, sutra si Nikola, uvela ruža. Sada građani Republike Srbije treba da budu oduševljeni zato što se na televiziji pojavljuju razni tipovi i samo menjaju kacige od jednog do drugog gradilišta. Počeo Tadić da obećava zapošljavanje ljudi. Čuvajte radne knjižice, biće otpuštanja. Ista vam je matrica, kao kada je Mlađan došao da kaže – besplatne akcije – 1000 evra. Pre tri-četiri meseca kaže – aman, ljudi, pa morao sam da vas lažem da bi Boki bio izabran za predsednika u drugom krugu. I, koja je razlika između onog zakona i ovog zakona i svih vaših zakona? Prevara. Ali, neko se masti u toj prevari. Tu je napravljeno nacionalno pomirenje. Potpisan je sporazum. Šta kaže u tom sporazumu Boris Tadić? Izvini, Dačiću, što smo isporučili Miloševića. Šta njemu odgovara Dačić junački? Ako, Boki, mogli ste i ranije, da završite posao. Bitne su pare. Bitne su evropske integracije. Bitna je nagrada "bambini". Bitna su odlikovanja. Svetski broj jedan - ministar finansija "bambino". Bitno, Evropska unija vas tapše kada dođete do kolena. Bravo "cuki", dobar si bio. Idi dalje, nastavi dalje da uništavaš Srbiju. E, neće to tako više da bude , moraće to da preokrene. Videli su ljudi o čemu se radi. Znači, imamo Predlog zakona kojim se 2011. menja u 2012. sa ciljem da se nastavi pljačka. Zašto da se nastavi pljačka? Malo je opljačkano do sada, ima tu još prostora. Šta reče Dušan Petrović pre nedelju dana – nama je važan status. Zašto- da priđemo fondovima, da zgrabimo. Kome da bude dobro? Njemu, Boži, Oliveru Duliću, proevropskim strankama i menjaćemo kacige: žute, crvene, obilazićemo gradilišta, ima da se sekiramo, ima da se patimo, dok je kamera uključena da građani shvate o čemu se radi. Zašto da shvati o čemu se radi? Promenila se i narodna izreka u Srbiji. Od kada ste upropastili vojsku, više nema onoga "vojska o skraćenju", ali je ostalo ono "političari o poštenju", neki koji idu, obilaze gradilišta, epohalno, mostovi se otvaraju, narod nema za hleba. Šta bi sa Narodnom kancelarijom za pritužbe građana? Ne pominjete je tri godine uopšte. Šta beše sa socijalnom pravdom? Krvavi borac za socijalnu pravdu, ona je vaš Bajatović sa 1.350.000 mesečno. Zlopati se, jadnik, da sva usta budu sita. Dokle mislite da će ta prevara da ide? Neće više to. Srbija je svesna: "u se i u svoje kljuse", Srbija nema alternativu, EU nije na agendi srpskog naroda. Posle 11 godina prevara, maske su pale, proevropske stranke, idete u zaborav, a moraćemo da pravimo zatvore radi prevaspitanja, ukoliko ima vremena za prevaspitanje, mada ima i beznadežnih slučajeva, to moramo da primetimo. Kada se radi o beznadežnim slučajevima, onda ono iz Biblije "motka je iz raja izašla". Gospođo Đukić-Dejanović, imate još minut i nekoliko sekundi, požurite, lepo se obucite, povedite i Nikolu i pravac u EU, tamo vam je mesto.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a niko, ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika, se ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o stanovanju i Predloga zakona o izmenama Zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize. Poštovani narodni poslanici, napravićemo od 13,00 do 14,00 časova pauzu. To je vreme u kome će biti organizovani koktel u našem centralnom holu, povodom desetogodišnjice rada Kancelarije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Pozivam vas da uzmete učešće, u ime organizatora, dakle, predstavnika Kancelarije i radujem se što ćemo biti skupa na tom koktelu. Izvolite.
Poštovani poslanici, počinjemo popodnevni rad. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz 5, 6, 7, 8. i 9. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, mr Verice Kalanović, potpredsednika Vlade i Nebojše Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i Goran Radosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Dejan Hadžić, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Zvonko Obradović, direktor Agencije za privredne registre i gospodin Miladin Maglov, registrator u Agenciji za privredne registre. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 5, 6, 7, 8. i 9, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Zoran Kasalović, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Milorad Buha, poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Mladen Grujić, poslaničku grupu NS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE, PREDLOGU ZAKONA O POSTUPKU REGISTRACIJE U AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVREDNIM DRUŠTVIMA, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREUZIMANJU AKCIONARSKIH DRUŠTAVA I PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O OSIGURANJU. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbor za finansije – narodni poslanik Branka Ljiljak, zamenik predsednika Odbora? (Ne) Zakonodavni odbor – narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Čim dođe predlagač, ja ću je pitati, a sada je sednica Vlade u toku i ministarka će izaći, odnosno potpredsednica, doći će i ovde će nam se pridružiti. Predstavnik predlagača će dobiti reč čim dođe. Za reč se javio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Milorad Buha. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, mislim da bi bilo primereno da ovlašćeni potpredsednik Vlade za ove tačke dnevnog reda izloži osnovni koncept, pošto se radi o nekoliko sistemskih zakona, vrlo bitnih, koji u praksi menjaju određene oblasti i definišu ih na potpuno drugi način. Bilo bi primereno da prvo dobijemo uvodno obrazloženje, da bismo mogli na temelju tog uvodnog obrazloženja dati adekvatan sud i predložiti određene stvari sa aspekta svake političke stranke koja će učestvovati u ovoj raspravi. Nećemo ništa izgubiti ako sačekamo 15 ili 20 minuta, a dobićemo mnogo, jer ćemo dobiti uvodno obrazloženje predstavnika Vlade.
U toku je sednica dve Vlade – Republike Srbije i Republike Srpske, koja treba da bude završena svakog momenta. Dobili ste blagovremeno predloge zakona. Uz predloge zakona, svakako ste dobili i prilično jasna obrazloženja zašto se predlažu zakoni i zašto se predlažu izmene i dopune. Prema tome, nije smetnja da mi radimo, time što ovlašćeni predstavnici i predsednici poslaničkih grupa imaju pravo da i na kraju iskoriste sve svoje vreme. Dakle, ja ne vidim zašto bi to bio problem? Obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe NS, SRS i SNS a pravi se spisak. Određujem pauzu od 15.00 minuta. Hvala. [[Posle pauze.]] Pozdravljamo potpredsednicu Vlade, gospođu Vericu Kalanović. Nastavljamo sa radom nakon sugestija narodnih poslanika tamo gde smo stali, a to je na pitanju predstavnici predlagača, gospođi Verici Kalanović, da li želi reč. Gospođo Kalanović, imate reč.
Dame i gospodo, pred nama su tri zakona koja predlažemo da spojimo u jedinstveno i predstavljanje i diskusiju. S obzirom na to da su međusobno vezani, da jedan utiče na realizaciju i implementaciju drugog i zbog toga dozvolite mi da ja objedinjeno govorim o sva tri zakonska predloga. Radi se o: Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima, Zakonu o postupku registracije u Agenciji za privredne registre i Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre. Kao što se sećate i kao što veliki broj korisnika Zakona o privrednim društvima se seća, u maju mesecu smo imali raspravu i usvajanje Zakona o privrednim društvima. Gotovo nepodeljeno mišljenje i ovde u Skupštini i među korisnicima, privrednim društvima, u stručnoj javnosti, ovaj zakon je ocenjen kao jedan od sistemskih zakona, od zakona koji će veoma značajno da unapredi oblast za koju se donosi. Veoma sam zadovoljna što je ovaj zakon bio u žiži javnosti među privrednim subjektima sa kojima sam se sretala i posle njegovog donošenja. Meni lično, ali važnije od toga što su meni kao pojedincu, ali i predstavnicima Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, nadležnim institucijama, dostavljeni su predlozi koji su se odnosili na njegovu primenu. U jednom trenutku se pojavilo na desetine predloga koji su vezani za unapređenje implementacije ovog zakona. Upravo zbog toga ću danas predložiti izmene i dopune 25 članova Zakona o privrednim društvima koje se odnose upravo na to, na njegovu što kvalitetniju, bolju implementaciju. Videćete o čemu se radi. Ono što, čini mi se, jeste najvažnije u ovom trenutku jeste da zakon nema odloženu primenu. Sećate se kada smo donosili zakon, doneta je odluka da početak primene bude 1. februar 2012. godine. To je istovremeno značilo da od početka primene zakona se u skladu sa zakonskim odredbama uđe u postupak preregistracije sa novim podacima koji su bili predviđeni zakonom u roku od naredna tri meseca, znači do kraja aprila 2012. godine. Naravno da za sva nova privredna društva važi zakon o novom postupku registracije ili, tačnije rečeno, postupku registracije po novim pravilima. Ono što su privrednici u međuvremenu izrazili kao svoju bojazan jeste da je ovaj vremenski period takav da bi u samim njihovim aktivnostima moglo da dođe do smanjenja efikasnosti rada privrednih društava, a izazvalo bi i određene troškove. Smatramo da se ove aktivnosti, vezane za preregistraciju kod privrednih društava koje već postoje, mogu raditi uporedo sa redovnim aktivnostima i zato je predlog ovog zakona da se registracija produži odnosno da se postupci vezani za registraciju produže do kraja drugog kvartala 2012. godine da se prijave podnesu do 15. jula 2012. godine. Šta će to značiti? Za one koji su spremni da već od 1. februara 2012. godine uđu u preregistraciju, moći će to da urade. Za one koji smatraju da će im to predstavljati dodatni trošak, preporuka da to usklade sa svojim redovnim aktivnostima koje su obavezne u prvoj polovini godine i uz smanjenje troškova i uz obezbeđenje efikasnosti to urade u prva dva kvartala. Jasno, oni koji registruju novo privredno društvo od 1. februara 2012. godine će to raditi u skladu sa novim zakonom o privrednim društvima. Druga stvar i drugi deo u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima odnosi se na deo gde se predlaže da se brišu oni članovi koji administrativno likvidiraju preduzeća. Tačnije rečeno, sva ona privredna društva koja iskazuju gubitke veće od vrednosti kapitala predviđeno je da se administrativno ili automatizmu brišu u ovom zakonu. Zašto smo se u ovom trenutku odlučili za ovakve izmene i dopune. Pre svega zbog toga što u ovom vremenu koje predstavlja vreme otežanih aktivnosti privrednih društava, bez želje da živimo u kabinetima i nesagledavamo i realni svet i realnu ekonomiju, damo šansu i podsticaj svim onim preduzećima koja u ovom trenutku, u trenucima težeg poslovanja ipak prežive i nastave da se bave svojim delatnostima. U ovom trenutku je preko 24.000 onih koji su u 2010. godini iskazali gubitke koji su veći od kapitala koji imaju. Mi se duboko nadamo da će jedan veliki broj onih koji bi danas bili po automatizmu likvidirani ipak ostati i dalje da žive na zadovoljstvu onih koji su vlasnici i onih koji u ovom trenutku rade. Znači, druga grupa izmena odnosi se na brisanje članova koji definišu automatsko brisanje ili prinudnu likvidaciju privrednih društava koji iskazuju negativne bilanse preko visine kapitala. Treći deo promena odnosi se na poslovna udruženja i davanje poslovnim udruženjima statusa upravo onog koji danas imaju, znači, udruženja, a ne privrednih društava. Drugi zakon odnosi se na postupak registracije u Agenciji za privredne registre. Želela bih da vas podsetim da osnivanjem Agencije za privredne registre je uveden postupak registracije privrednih društava kroz Zakon o privrednim društvima. U tom trenutku napravljena je prva baza privrednih društava u skladu sa dobrom praksom razvijenih zemalja i Zakon o postupku registracije se odnosio na postojeća privredna društva, a vrlo brzo je postupak registracije i osnivanje registara se proširio tako da je Agencija za privredne registre imala tri registra. Međutim, već danas Agencija za privredne registre je proširila broj svojih registara na 15. Mi danas imamo i registraciju javnih glasila i nevladinih organizacija i zadužbina itd. Mi u ovom trenutku vodimo kroz Agenciju za privredne registre registre u 15 različitih oblasti. Postupak registracije koji je definisan ovim zakonom podrazumeva standardizaciju registracije, kako s jedne strane privrednih društava, koji će zadržati onakav postupak kakav su imale i do sada, uz naravno i poštovanje Zakona o privrednim društvima, ali i svih onih koje u ovom trenutku obuhvataju registri, znači, i nevladinih organizacija javnih glasila i svih obveznika vezanih za privredne registre. Znači, svi oni koji u narednom periodu prolaze kroz postupak registracije će imati istu registraciju kroz prikupljanje podataka. Ti podaci će biti objavljeni. Ti podaci će biti objavljeni, ti podaci se ažuriraju i dostupni su javnosti. Druga stvar koja je vezana za postupak registracije odnosi se na podizanje efikasnosti, kroz uvođenje principa ćutanja administracije od pet dana. Da podsetim, u ovom trenutku Agencija za privredne registre ćutanje primenjuje samo na privredne subjekte, ali i na činjenicu da se u ovom trenutku broj korisnika u Agenciji za privredne registre sa 350.000 u 2009. godini povećao na 900.000 u 2011. godini. Šta ovo konkretno znači? To znači da ako nema odgovora administracije iz Agencije za privredne registre za pet dana, podnosiocu zahteva je pravno odobren zahtev. Lično smatram da je ovo pionirski korak u odnosu prema administraciji i birokratiji i da u mnogim oblastima u narednom periodu se ćutanje administracije treba ustanoviti kao pravilo za vođenje administrativnih procedura. Danas veoma često u kontaktu i sa privrednicima, ali i sa drugim subjektima koji su vezani za Agenciju za privredne subjekte, nailazim na odobravanje najpre onoga što Agencija radi kroz uvođenje principa ćutanja administracije, ali i predlog da se daleko veći broj i procedura i institucija uvede upravo u ovaj princip, kako bi se podigla efikasnost. Treća stvar je da se isključuje retroaktivno dejstvo upisa, odnosno registracije u svim registrima Agencije. Proceduru registracije inače prati istovremeno objavljivanje podataka na sajtu Agencije i automatsko dejstvo prema trećim licima. Jasan odgovor na pitanje sprečavanja borbe protiv korupcije sadržan je u internim procedurama Agencije. Naime, tačno se zna broj procedura, potrebno vreme, troškovi. Proces je automatizovan da često isključuje ljudski faktor i u odlučivanju po procedurama i u dostavljanju informacija. Četvrta stvar je da se dodatno pojednostavljuju i smanjuju troškovi postupka registracije automatizacijom postupka. Da podsetim, 2011. godine privreda je donela Agenciji ukupno 152.000 finansijskih izveštaja, od čega je 126.000 ili oko 80% podneto preko interneta primenom besplatne elektronske aplikacije na sajtu Agencije. Samo ova ušteda po privredu Srbije u ovoj proceduri iznosila je preko 50 miliona dinara. Da podsetim da je i ovaj podatak doprineo da se u jednom trenutku oni podaci koje mere referentne kuće, vezane za poslovno okruženje, podignu za određeni broj poena, odnosno da se Srbija pokaže kao zemlja sa boljim poslovnim ambijentom, što je izuzetno važno u ukupnim aktivnostima privlačenja investitora. Ovaj zakon koji određuje postupak registracije u Agenciji standardizuje jedinstvena pravila za sve one koji ulaze u postupak registracije. Međutim, nije svejedno na kojoj su visini ti standardi i nije svejedno da li mi u ovom trenutku na daleko nižem nivou standardizujemo pravila za sve one koji ulaze u postupak registracije. Naprotiv, Agencija za privredne registre i zakoni koje danas predlažem Narodnoj skupštini podižu standarde u skladu sa standardima najrazvijenijih zemalja. U tom smislu, standardi koji se odnose na zadovoljstva korisnika ove ustanove su u skladu sa najzahtevnijim standardima evropskih zemalja, sa ISO standardima. Ja lično i Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj u narednom periodu ćemo insistirati u podizanju standarda u pravcu zadovoljenja korisnika usluga, koje će upravo morati da budu u pravcu standarda koje danas imaju i daleko uređeniji privredni sistemi i daleko razvijenije zemlje nego što je Srbija. Samo podizanjem standarda onih od kojih u najvećoj meri zavisi i standard naših građana možemo da budemo sigurni da ćemo se zalagati za privredu na pravi način, da će privredni subjekti imati ne samo zadovoljstvo, nego i uspešniji rad i današnji zakoni su upravo predloženi u tom pravcu. Iskreno se nadam da ćete kao i u slučaju Zakona o privrednim društvima shvatiti šta danas znači i postupak registracije i nov predlog postupka registracije i izmene i dopune Zakona o jednoj od najboljih institucija koja se trenutno bavi privrednim subjektima i očekujem da ćete u danu za glasanje podržati usvajanje ovih zakona.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Obično se retko izjasnim da u raspravi o nekom zakonu kao poslanička grupa kažemo da smo za ili protiv, ali ovde nisam imala dilemu, napisala sam da smo protiv ovog zakona. Vi ste govorili o tri od pet koja su objedinjena. Niste pominjali Zakon o osiguranju i o preuzimanju akcionarskih društava. Neću ni ja stići, ali od ova tri, o kojima ste govorili, verujem da ću u ovih 20 minuta uspeti samo da otvorim neke probleme o prvom zakonu, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre. Taj postupak agencijacije, koji je prihvaćen od 2005. godine i koji je bez izričitog ustavnog osnova počeo da bude jedna pomodna praksa u Republici Srbiji, a onda i 2006. godine Ustavom dobio neku osnovu, jeste jedna od najnegativnijih pojava sa kojom se susrećemo zadnjih sedam-osam godina. Izmeštanje poslova državne uprave u tela koja nazivamo agencijama i koja su definisana na najširi mogući način, po definiciji koju ću citirati, dovela su do toga da poslovi koje je vršila državna uprava se izmeste kao poslovi u neku agenciju, gde se odgovornost sa ministarstva prenosi na agenciju. U ministarstvu ili državnoj upravi ostaju ljudi koji su te poslove radili, ovamo se zapošljavaju novi, a Zakon o javnim agencijama je stvorio takav prostor da direktor agencije, koji bi po pravilu trebao da se postavlja javnim konkursom, a onda ga imenuju, ta se praksa baš i ne poštuje, imao je definisana prava koja vi ovim zakonom čak hoćete da proširite. Odnosno, direktor hoće pravo Upravnog odbora da uzme za sebe i do sada je imao samo pravo npr. da radi sistematizaciju i nešto slično, a sada, i propise da donosi. Trudila sam se da dam jedan u narodu prihvatljiv termin koji će da opiše šta znači Zakon o javnim agencijama za Srbiju u našem pravnom sistemu. Nazvala sam ga tornjem u Pizi koji tone. Da to nazovete grbavim zakonom, što bi bilo uobičajeno u nekom našem srpskom jeziku, grbavo je od prirode. Ako kažete – krivo drvo, i to je od prirode. Ovo su ljudi namerno stvorili građevinu koja je nakrivljena i koja tone. Sada se svi ostali, u pravnom sistemu, zakoni i poslovi usklađuju sa tim nakrivljenim tornjem koji tone, kako nam tone i zakonitost i postupanja u nadležnostima koje su po prirodi i definiciji državni poslovi. Ono što meni posebno smeta jeste to što jednom loše napisan zakon o javnim agencijama, februara 2005. godine, ova vlada, prethodna vlada i vlast uopšte, sa takvom samozaljubljenošću u sopstveno, neću reći neznanje, ali u sopstvenu sebičnost i nepoštenje prema budžetu i građanima Srbije, tako dosledno primenjuje, da je to prosto neverovatno. Koliko je napisano stručnih članaka o položaju regulatornih tela i agencija u pravnom sistemu Srbije, ali vama ni jednu od tih naučnih i stručnih dela nije bilo dovoljno ni da se zapitate, šta nije u redu sa tim zakonom koji, na primer ima, ovakvu definiciju. Molim vas, kome nije zanimljivo, neka izađe i neka prošeta. Ova sala služi da se diskutuje. Kaže – pravo osnivača u ime Republike Srbije vrši Vlada. To kaže Zakon o javnim agencijama. (Predsedavajući: Izvinite, gospođo Tabaković. Gospodine Markoviću, nemate obavezu da sedite ovde, ali ako već sedite u sali, molim vas da ne ometate govornika. Hvala.) Hvala vama. Ovde se trudim, misleći da se to čuje u prenosu, da pričam glasnije i onda ne ostavljamo dobar utisak kao skupština. Inače, mene to ne može da dekoncentriše. Znači, definicija u Zakonu o javnim agencijama je sledeća – pravo osnivača u ime Republike Srbije vrši Vlada. Onda ide jedan zarez i najčudnija rečenica koju sam ikada u zakonu pronašla, u nastavku, glasi ovako – ako posebnim zakonom što drugo određeno. Prvo mi je zanimljivo ovo "nije što drugo", ne liči mi baš na neku formulaciju našu, takvu prečansku i srpsku, ali nema veze. Član 8. Zakona o javnim agencijama u ovom delu – ako nije posebnim zakonom što drugo određeno, pruža onakvu širinu kao što zakon obično kaže, sve što nije izričito zabranjeno, dozvoljeno je. Kako se sada to koristi kod javnih agencija i posebno kod vas, to je nečuveno. Ako mislite da preterujem i da dramatizujem, samo kada vas pitam pred javnošću Srbije, odakle vam pravo da Agencija za privredne registre, pod bazom podataka koju dostavljaju fizička i pravna lica, smatra sebe proizvođačem podataka koji ima pravo vlasništva nad tom bazom? Gospodine, klimate glavom. Javni registar je poput registra matičnih knjiga. O čemu i na čemu danas država Srbija dokazuje svoj suverenitet u sporu sa samoproglašenom nezavisnom državom Kosovo? Upravo nad javnim registrom koji se zove matične knjige. Način na koji ste vi doživeli mogućnost da Zakon o javnim agencijama vam dozvoli sve, te čak tražite i da vam se obrazloženi zahtev dostavi, da bi dali neki podatak koji vi, navodno, proizvodite a mi vam ga dostavljamo, građani, pravna lica, previše je. Da li po Zakonu o dostupnosti informacija, onaj koji traži informaciju, treba da obrazloži svoj zahtev? Ne. Dobijamo mnoge informacije. Vi čak i od drugih državnih organa, mimo zakona i pravnog sistema, kažete – mogu da dobijaju podatke od vas. Može da se koristi, ali to ne znači vašu obavezu da im dostavljate. Zaista znam i pratim, smetalo mi je kada je još 2008. godine, kada smo prvi put raspravljali o Zakonu o klasifikaciji delatnosti,31. oktobra 2008. godine, je stigao zakon, gde je bila očigledna namera da se od Zavoda za statistiku napravi beznačajan organ koji će se kasnije ugasiti i gde vi kao Agencija za privredni registar, preuzimate čak i klasifikaciju, da je namera da se u jednom trenutku dođe do ovakvog rešenja. Ali, ovaj stepen drskosti nekoga ko je osnovan parama Republike Srbije, po zakonu, Vlada Republike Srbije kao osnivač vam daje prostor, zgradu, sredstva iz budžeta, zgradu ako ima sa pravom na korišćenje. Sada vi kažete da ćete sami određivati naknadu za podatke koji se od vas budu tražili. Neki su javni, a neki će se tražiti. Tada ste, kada smo statistiku onako posredno davili, onako nežno gušili 2008. godine, podneli poprilično amandmana, gde smo molili da makar imate minimum korektnog odnosa prema građanima Srbije, gde kada pogrešite, kada razvrstate neko privredno društvo, da po zakonu imate obavezu da primite žalbu i da to ispravite. Ma kakvi, vi ste odbili sve amandmane. Vi ste uzeli da bude pretežna delatnost ona koju ćete da upišete. Kada smo vam govorili – kako ćete ih odrediti? Ta pretežna delatnost donosi najveće prihode, u smislu pretežnosti. Ma kakvi, to se ništa ne prihvata. Znači, tu širinu, tu diskrecionu sveobuhvatnost koju vi sada sebi kao direktor, trenutno, na tom mestu želite da pristvojite, ja to smatram neprimerenim jer država je država. Neki ljudi u ime države vrše nadležnosti, ali granice države se znaju i ne mogu ih regulatorna tela koja postoje svuda u svetu i treba da ih bude nekoliko, telekomunikacija, radiodifuzne agencije, energetiku itd, da se i u oblasti javnih registara ponašaju tako kao da su potpuno nezavisni, da mogu sad da određuju naknada kakve hoće i da, mimo onoga što zakon predviđa, da se agencija osniva za razvojne, stručne i slične poslove, vi sebi uzmete pravo i da iz toga izvučete osnov i da se osnujete, odnosno proširite delatnost kao agencija koja u stvari vodi sve registre koji postoje, gušeći statistiku, bez klasifikacije koju mi malo stariji pamtimo, pa znamo da se ni jedno preduzeće nije moglo registrovati dok nema šifru delatnosti, pa ste mogli da znate ko trguje, ko proizvodi, ko mešetari ili ko je tašna, mašna preduzeća koje je spremno da uđe u pravni promet, da napravi prevaru i da se izgubi. Umesto da se bavite vašim osnovnim poslom gde kao Agencija za privredne registre treba da vodite računa da se ne osnivaju privredna društva koja sa prevarnom namerom ili ne ili zapadnu teškoće pa ostave, izdaju menice, uđu u kredite, zaduže se, a vašim propisima ste im omogućili, pod izgovorom brzog osnivanja i pravo na bankrot, da prebace na novo preduzeće kome menjaju samo jedno slovo, imovinu, da na onom drugom ostavljaju dugove i vuk pojeo magarca. Kako da se naplate? Čula sam da postoje dva čoveka koja su tako promenila imena, da bi svoje obaveze prema komunalnim preduzećima, bankama, rodbini ili ostalima izbegli, jer su sad oni nova pravna lica, za dva neka čudna izuzetka. Vi ostavljate da to bude pravilo u pravnom prometu Srbije gde reči "sigurnost i predvidljivost" svima nama su neophodne, odzvanjaju kao zahtev iz Evrope, a vi, umesto da se bavite proverom, verodostojnošću podataka koje dobijate, ne u smislu sudskog organa, nego da vam se dokumentuje ispravom koju će onaj ko potpiše da garantuje kada prevari, slaže ili dostavi lažni prospekt privatizacije, sećate se i vi toga, da odgovara i da bude kažnjen, a ne da se nekažnjavanje zločina nastavlja u formi registracije privrednih društava. Ne, vama je interesantno da se bavite poslovima vođenja svih registara mimo Ustava, mimo zakona, čak i ovako lošeg i najlošijeg kojeg imamo, kao Zakona o javnim agencijama. Što je mnogo, mnogo je. Velika Britanija je npr. imala 90-tih godina to takvo bujanje agencija i sada se bave ukidanjem tih agencija. Pre dve godine Velika Britanija je ušla u sistem smanjivanja i ukidanja broja agencija. Zar mi moramo da prođemo kroz taj put osnivanja agencija za sve i svašta, gde državu razvlašćujemo, a od države tražimo samo novac, gde građanima ne pružamo ni kvalitet usluge, ni minimum garantovanih ljudskih prava, a da s druge strane, tek kada se tako istrošimo i tako pred svojim građanima, bukvalno mogu da kažem, obrukamo i uverimo ih da ne treba da imaju poverenja u državu i organe koje ona osniva kao agencije, tada ćemo se setiti da ponovo krenemo nazad sa ukidanjem suvišni agencija ili svođenjem postojećih agencija u okvire neophodnih poslova. Pametni ljudi se uče na tuđim greškama. Zašto bi se mi učili na sopstvenim greškama, pogotovo ako znamo da su danas sa najvećim primanjima upravo agencije koje za jedan papir za koji nije uloženo apsolutno nikakvo znanje, nego podatke dostavljaju građani, oni ih samo obuhvataju svojim registrima i kada izdaju jednu jedinu potvrdu, traže norme, sume novca da se to naplati. Do koje mere takva postupanja brukaju državu? Nećete mi verovati, zato sam odštampala papir, a ja nisam verovala kada sam malo čas dobila dokument. Poreska uprava nije agencija. Koliko govori ulaganje u softvere i koliko govori o ozbiljnosti države, ja ću vam reći primer. Novi Sad je postao vrlo zanimljiv grad po tome što se građanima za poreze npr. dostavljaju obaveštenja, a ne rešenja, pa ne mogu da se žale za obaveze pre 10 godina neosnovane itd, a najnovije je obaveštenje jednoj našoj uvaženoj sugrađanki da treba da plati porez na stan čiji ona vlasnik nije. Inteligentna novinarka se doseti, pa poreskoj upravi pošalje molbu, odnosno ponudu da im pokloni stan koji su joj dodelili. Kaže – zahvaljuje se na poklonu, ali pošto ne zna da li je uslovan, na kojoj adresi, nisu zakazali primopredaju ključeva, ne zna ko će da sazove pres konferenciju itd, evo, ona bi da vrati, ali da gospoda kojima ona poklanja taj stan, koji nema, da oni uzmu sebi za obavezu da plate porez na prenos apsolutnih prava, ali se pita nešto što nije šala – da li ona, da ne bi platila porez na stan koji nema, da bi napisala žalbu, treba zaista da plati 320 dinara? Koliko je ljudi dobilo ovakve papire u Novom Sadu ili negde drugo? Da plati 320 dinara takse na žalbu, da joj skinete sa glave obavezu koju ona u stvari nema. Ako se žali, moraće da plati trošak. Ako se ne žali, može neko da dođe na vrata i da kaže – zašto se niste žalili, vi ste dužni, teče vam kamata na obavezu koju nemate. Ta inventivnost koju ima ovaj organ, inventivnost koju vi pokazujete, ovo nije karikirano, ovu su dokumenti, može da zumira kamera, ovo je jedno rešenje poreske uprave stiglo u Novi Sad. Šta vi kažete? To se vama ne dešava. Desiće vam se, gospodine direktore, jer kad kažete da vodite sve registre, zalutah pre neki dan na vašu prezentaciju, umesto da odem na "skockajte budžet", jer je to bio panel državni istog dana kad i vaš, odnosno deo tog panela i vi rekoste – mi ćemo voditi sve registre o subvencijama. Setili ste se kada je potrošeno blizu šest milijardi evra uredbama, a ne zakonom, i rekoste – mi ćemo imati zbirne podatke. Šta nama znači informacija da građani u proseku jedu sarmu ako neko stalno jede kupus, a neko stalno jede meso, a mi ne znamo šta u tom džaku, kao zbirnom podatku ima, ali tražite od finansijera građana da vam se plati da vodite te registre, da organizujete panele i da to promovišete kao neki nov i izuzetno značajan posao. Zaista ne znam na čiju blagonaklonost računate, na čije neznanje računate ili računate na 126 ruku onih koji nisu u prilici da ovo pročitaju i da čuju, jer želim da mi kažete koja je korist od ovog osnivanja i preuzimanja poslova koje je neko već vodio, gde nismo imali problem da nismo imali podatke. Imamo samo problem da i danas ne znamo koliko ima agencija. Znali smo koliko ima udruženja i političkih stranaka i privrednih društava itd, ali ne znamo ko nas vara, da li stvarno ima preduzeće ili je vama elektronski prijavio da ima imovinu ili tako lako može da ode u stečaj i da zato ne odgovara, ne znamo da li ima 136 agencija, koliko ih je prebrojao gospodin Šabić, ali nemamo ni odgovore na nekoliko najznačajnijih pitanja. Ako su osnovana parama države ta preduzeća, da li su oni direktni ili indirektni budžetski korisnici? To znači za građane koji ne moraju da znaju šta je konsolidovani račun trezora i indirektni i direktni budžetski korisnici, da li kupuju po Zakonu o javnim nabavkama, gde se vode njihovi tekući računi, da li kod nekih poslovnih banaka, da li kod Narodne banke, da li oročavaju viškove para, da li uplaćuju viškove prihoda budžetu ili ne, to su prava pitanja za taj broj agencija za koje ne znamo koliko ih ima. Vi želite da vodite kao agencija registre o svima ostalima. Ono što je zanimljivo … (Predsedavajući: Zahvaljujem. Vreme za ovlašćenog predstavnika je isteklo.) Zahvaljujem, javiću se u nastavku.
Reklamira povredu Poslovnika gospođa Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodin Novaković je povredio član 107. i dostojanstvo Narodne skupštine kada je malo pre u obraćanju kolegi Momiru Markoviću rekao da narodni poslanik ne mora da sedi u skupštinskoj sali i, otprilike, ako mu se ne sluša da može da izađe. Nigde u Poslovniku ne piše da predsedavajući može na taj način da skreće pažnju narodnom poslaniku na eventualno neprimereno ponašanje. Želim da skrenem pažnju da sednica Narodne skupštine nije komemorativni skup. Ovde se ne može očekivati i ne treba se očekivati kamerna situacija. Gospodine Novakoviću, i vi vrlo često razgovarate sa nekim ko sedi pored vas i mi vam to nikad nismo zamerili. Bilo bi primerenije da ste gospođi Jorgovanki Tabaković rekli da, ako nema koncentraciju, ne mora ni da govori. Znate, ona i onako ovde sedi na osnovu činjenice da je ukrala mandat SRS. To što su Dinkić i Nikolić napravili neku kombinaciju o nekoj budućoj ljubavi, to izvolite na vašim konvencijama koje, uzgred budi rečeno, održavate suprotno Zakonu o borbi protiv korupcije. Nadamo se da ćete zato u materijalnom smislu i odgovarati, a svakako će i građani Republike Srbije, kada budu izašli na birališta, znati da cene i ponašanje političkih stranaka, ne samo u izbornoj kampanji, nego i pre i posle toga. Hvala.
Naravno, nema povrede odredbe člana 107. Moja zakonska i poslovnička je obaveza da vodim računa o redu na sednici Narodne skupštine. Onog momenta kada procenim da neko suviše glasno izražava, odnosno razgovara i time čak mene ometa u pažljivom praćenju onoga šta poslanik koji govori izlaže, moja je dužnost da ga opomenem. Način na koji sam to uradio može da bude predmet sugestije, a ne povrede Poslovnika. Prema tome, ako niste zadovoljni, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o tome. (Vjerica Radeta, s mesta: Neka se izjasni.) To će i učiniti. Vas upozoravam da ste veći deo svog ukazivanja na navodnu moju povredu Poslovnika iskoristili pričajući o odnosima političkih stranaka koje, ja mislim, kao pravna lica ili organizacije ne mogu biti predmet uopšte bilo kakve povrede Poslovnika. Hvala na razumevanju. Gospođa Verica Kalanović, potpredsednica Vlade ima reč.
Hvala. Prosto sam želela javnosti radi da odgovorim na nekoliko pitanja. Opet ću probati da sistematizujem u tri grupe ono što je poslanica Tabaković iznela kao primer. Prva se odnosi na to da pred nama nisu izmene i dopune Zakona o javnim agencijama, jer je bilo više reči o agencijama uopšte, nego o Agenciji za privredne registre. Pred nama se nalazi zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i volela bih da ne diskutujemo o javnim službama, javnom sektoru uopšte, kad razgovaramo o nečemu što i ovde u zemlji i u zemljama EU i u svetu ima značajne reference. Kad govorimo o tome ko se bavi registrima i ko u Evropi i u zemljama u svetu vodi privredne registre, mogu da vas obavestim da više od dve trećine zemalja EU imaju upravo institucije koje se zovu agencije. Ostatak ima institucije koje se zovu registri. Od zemalja koje su u Evropi uporedive možda sa nama, sem Španije i Holandije, gde su registri vezani za privredne komore, za državnu upravu su vezani samo u Češkoj. Upravo u Češkoj su vezani za MUP i njihove intencije su da izađu iz MUP i osnuju posebnu instituciju koja će se time baviti. Takođe, kad se govori o profesionalizmu, postavljanju menadžmenta na javnim konkursima, mislim da svi znaju da se ja lično i politička opcija kojoj pripadam upravo za to zalaže. Godine 2008. je raspisan javni konkurs i direktor je izabran na javnom konkursu u Agenciji za privredne registre. U prethodnih pet godina Agencija za privredne registre nije ni za jednog zaposlenog promenila broj zaposlenih i trenutno ih ima 358. To sam upravo proverila sa ljudima koji se ovde nalaze. Tih 358 ljudi u ovom trenutku radi poslove koje je pre postojanja Agencije za privredne registre u ovim oblastima, u ovoj delatnosti radilo 2000 ljudi. Takođe, želim da vas obavestim da je račun Agencije za privredne registre u Trezoru. Znači, ne može se govoriti niti o zloupotrebama, niti o partijskim tvorevinama, niti o neprofesionalnim tvorevinama. Završavam ovu grupu pitanja sa tim da je upravo kao priznanje srpskoj Agenciji za privredne registre usledio, ne poziv, nego da već dve godine direktor srpske Agencije za privredne registre predsedava evropskim registrima i da je naša agencija jedna od najprestižnijih u ovoj asocijaciji privrednih registara. Kad govorite o tome da dostupnost podataka jeste osnovno pravilo, ja kažem – da, transparentnost i dostupnost su neophodni i biće, ali zato zloupotrebe nisu ni dozvoljene, niti želimo da se u narednom periodu i dalje ne oglašavamo na ono što se zove zloupotreba podataka. Ako vi kažete da zaštite države idu do granice, ja kažem da zaštite države moraju da idu i tako da ne pređu granicu, a u ovom trenutku mi imamo pojave da je baza podataka u ovoj oblasti predmet čestih zloupotreba. Mi ne smemo da dozvolimo da ono što jeste baza države bude zloupotrebljeno u privatne svrhe. Takođe, kažete da ni državni organi, državni organi apsolutno besplatno dobijaju podatke shodno, naravno, njihovim delatnostima i tako će biti i dalje. Direktor neće imati dalje diskreciona ovlašćenja da o tome diskutuje. Govorite o odnosu upravnog odbora i direktora. Mislim da ste pročitali da direktor treba da bude zadužen za donošenje metodološko-stručnih uputstava i formira stručne timove i priprema modele servisa prema korisnicima. Ja to shvatam kao deo menadžmenta, a ne kao deo zloupotrebe vlasti. Takođe, kada govorite o tome šta mi sve želimo da uvedemo pod registre, želim da podsetim da je u rekonstruisanoj Vladi odmah po mom dolasku na mesto potpredsednika Vlade za privredni i regionalni razvoj pokrenuta jedna aktivnost i upravo i u vreme kada je donošen Zakon o privrednim društvima da se napravi nešto gde nećemo da čujemo da li je neki komšija osnovao jednu ili drugu firmu, nego da napravimo registar diskvalifikovanih lica, gde će po jasno utvrđenim pravilima da se utvrdi ko ima pravo da osnuje firmu ili, tačnije rečeno, ko nema pravo da osnuje firmu, ako je u prethodnom periodu bio vlasnik, član izvršnog ili nadzornog odbora. Registar diskvalifikacionih lica u ovom trenutku je u fazi priprema a, što se tiče javnosti, mogu da kažem da je u prethodnih dve ili tri godine broj lica koja bi da postoji registar i da smo to uveli kroz regulativu, preko dve hiljade ljudi ne bi moglo da registruje ni pod svojim imenom, ni pod dodatim AD ili već izmenjenim nazivom. Takođe, na šta želim da vas podsetim jeste da registri ni u Evropi nisu oni koji su zaduženi da se bave policijskim istragama. Ugovori o osnivanju preduzeća su overeni u sudu, predstavljaju dokumenat koji je overen pečatom suda i Agencija za privredne registre, ne samo da ga prihvata nego je dužna da ga primi kao merodavan.
Zahvaljujem. Gospođa Tabaković, replika.
Najkraće moguće ću odgovoriti na neke vaše iznete tvrdnje. Znači, moram da govorim o Zakonu o javnim agencijama, jer je i ova agencija osnovana na osnovu Zakona o javnim agencijama. Ali, ona ne zloupotrebljava položaj indirektnog i direktnog korisnika u trezoru je. Ali, dovodi u pitanje najvažniju stvar, gde? Neka mi kaže prisuti gospodin ili neka vama kaže, ako on nema prava da govori, kao što nema. Da li je negde u pravnom sistemu ili uporednom pravu poznato da su javne knjige u vlasništvu bilo koga osim države i da bilo koji registar može da kaže – ja sam proizvođač baze podataka, a to su javne knjige i da njima može da se pristupi čak i od stane državnih organa, kažete ovako – propisujete zakonom da Agencija može državnim organima da ustupa podatke, ne kažete mora, nego kažete može. To nije mora. Drugo, kažete zloupotreba u registrima. Kojim? Lizingu, javnim glasilima, stranim udruženjima, podsticaju regionalnog razvoja, registru komora, gde je bilo zloupotreba? Ovako ću da vam kažem, mnogi od zakona zakasne. Kad se potroši šest milijardi subvencija, vi bi da ih kontrolišete. Kad se uništi mreža bioskopa imamo Zakon o kinematografiji, a zašto mora sve prvo da se razruši, pa da se onda uvode zakoni posle 10, 12. godina kojima ćemo neke stvari da rešavamo. Ne vodite istražne postupke. Pa da, zato je bilo moguće da se u prospektu za privatizaciju ogromna mašina koja se vodi u registru osnovnih sredstava kao zgrada ne nađe, a vide građani, npr. u Vrbasu kad je šećerana prodavana. Znači, nema narod problem s bogatašem nekim velikim koga ne zna, a sa onim u gradu kojeg vidi i zna, koji prijavljuje podatke koji nisu u redu taj mu je najveći problem. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Nova Srbija, Napred Srbijo i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Srđanu Spasojeviću. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, želim prvo da iskažem jedno nezadovoljstvo, jer mi nije jasno ko će ova dva druga zakonska predloga u Skupštini, koji su vrlo ozbiljni obrazlagati, mogu donekle da uvažim činjenicu da se potpredsednica Vlade izjasnila za ova tri, ali je bio osnovi red da neko iz ministarstva koje je nadležno za ovo obrazloži ovaj zakon. Mislim da će građani Srbije, praktično, biti uskraćeni za Vladino objašnjenje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava i Predlogu zakona o izmeni Zakona o osiguranju, zato ne želim da, upravo zbog te činjenice, moja diskusija će biti praktično fokusirana na ova dva praktično predloga zakona, i na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima, što je u jednom delu potpredsednica Vlade obrazlagala. Dakle, neću se ponavljati, koleginica Jorgovanka Tabaković je vrlo iscrpno dala dobre sugestije i kritike na ova dva predloga zakona. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima. Predlagač zakona u obrazloženju konstatuje da su se zainteresovane strane u proteklih par meseci od usvajanja novog zakona o privrednim društvima u Narodnoj skupštini upoznale sa odredbama ovog zakona i da je Predlog izmena i dopuna u suštini nastao kao posledica ukazivanja od strane ovih subjekata na pojedine nejasnoće koje bi odredbe novog zakona mogle da izazovu u praksi. Nameće se logično pitanje kao posledica ovakvog obrazloženja: čemu su onda služile mnogobrojne javne rasprave, okrugli stolovi i mišljenja mnogobrojnih eksperata za ovu oblast u toku pripreme nacrta zakona? Da li Vlada na ovaj način indirektno priznaje da su javne rasprave, mišljenja stručne javnosti, u krajnjoj liniji, sugestije i primedbe onih na koje se odredbe zakona prvenstveno odnose, u ovom slučaju privrednih društava, samo kulisa koja treba da stvori utisak da je zakonodavna procedura u Srbiji maksimalno otvorena i svima dostupna, a da je suština sasvim drugačija i da se zakoni donose u ministarstvima kao i ranije? Ono što posebno želim da naglasim jeste jedno, praktično, neverovatno obrazloženje zašto se ulazi u ove izmene i dopune, a to je da su pojedine nejasnoće nastale usled usvajanja velikog broja amandmana. Za svakog od nas, koji sedimo u ovoj skupštini, ovakvo jedno, bez obzira o kojim se poslanicima radi, pošto se vrlo često usvoje i amandmani i onih stranaka koji jesu u funkciji, odnosno koji podržavaju Vladu i zakonske predloge, dakle, ono što se najčešće usvoji od opozicije, ovde se kritikuje da je, između ostalog, došlo do takvih jednih nejasnoća. Ja upravo imam jedan suprotan stav – da ukoliko se veliki broj amandmana, mi smo više puta ovde ukazivali, na neki zakon usvoji, onda sam predlagač zakona ako vidi da je toliki broj amandmana da mora da se prihvati, onda stvarno nešto nije u redu sa takvim predlogom zakona. Na kraju krajeva, mi ovde i služimo da kontrolišemo, imamo kontrolnu funkciju donošenja takvih zakona, pa onda zaista ne mogu da shvatim da neko može ovakvo obrazloženje da da, a i u samoj Narodnoj skupštini Republike Srbije postoje službe čiji je posao da vrše usklađivanje zakonskog predloga u slučaju da usled usvajanja pojedinih amandmana dođe do unutrašnje neusklađenosti teksta zakona. To su veoma loši izgovori za jedno, praktično, ulaženje u proceduru izmena i dopuna zakona, ali ništa novo. Odavno je praksa u Srbiji da zakoni još ne stupe na snagu, a da predlagač traži njihovu izmenu i dopunu. Toliko za sada o ovom jednom zakonu. Što se tiče Predloga zakona o izmeni Zakona o osiguranju, predlagač zakona predviđa produženje roka i razdvajanja poslova životnog i neživotnog osiguranja za još godinu dana u odnosu na aktuelno zakonsko rešenje, pri tome se kao razlog navodi činjenica da je usled svetske finansijske krize, posebno u evro zoni dodatno pravno regulisana oblast osiguranja i sa tim u vezi se konstatuje potreba izrade novog zakona o osiguranju, koji bi u velikoj meri usvojio nova rešenja iz uporednog zakonodavstva. Svi ovi razlozi stoje ali ne mogu da posluže kao opravdanje za dve činjenice. Kao prvo, zašto se čekalo da, evo, do druge polovine decembra da se ova izmena uputi u skupštinsku proceduru ako se već, kao što je i u obrazloženju pomenuto, uveliko radi na izradi nacrta novog zakona. Nastavlja se dakle sa vladinom praksom da se čeka poslednji čas da bi se bilo šta uradilo, tako i sa aktuelnim budžetom koji treba da dođe, obzirom da zakonski rok za razdvajanje predmetnih poslova nastupa za manje od 15 dana. Kao drugo, ne mogu se oteti utisku da iza ovog predloga, kao i obično u Srbiji, stoji lobiranje upravo onih osiguravajućih društava koja imaju ovu zakonsku obavezu a koja zakonom propisani rok dočekuju nespremni, ili jednostavno na ovaj način prolongirajući svoju obavezu žele da još na godinu dana zadrže stečene pozicije na tržištu osiguranja. Bilo, kako bilo, nastavlja se loša neozbiljna zakonodavna praksa u Republici Srbiji, pa se možemo i na osnovu ovakvih primera zapitati, zašto nismo dobili kandidaturu, onu koju praktično ova vlada sa ovolikim brojem zakona, a i verovatno i mnogi drugi žele, ali ovakvim ponašanjem sigurno da se udaljujemo i kada je u pitanju zakonodavni rad parlamenta. Ono što posebno i što ću najviše vremena govoriti o tome, jeste o predlogu Zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Koliko god predlagač zakon ima dobre namere prilikom predlaganja Nacrta zakona kojima se reguliše određena oblast društvenog vekovskog života. Trebalo bi prvenstveno, da bude svestan činjenice, da je za kvalitetnu primenu određeni suštinski u rešenju u tim zakonima potrebno imati kvalitetne institucije i ljude sa integritetom koji će se držati zakona i drugih propisa. Kada pričamo o ovoj konkretnoj oblasti, to je zakonsko normiranje procedura, preuzimanje akcionarskih društva, ovakva konstatacija nažalost dobija svoj puni smisao. Država može da donese ne znam kako kvalitetne zakone i da se drži najbolje moguće uporedne teorije i iskustva, sve je ovo uzalud ako nemate ljude koji će dosledno poštovati te iste zakone. Da konkretizujem ovu načelnu opservaciju, ovde prvenstveno mislim na Komisiju za hartije od vrednosti koja bi trebalo da postavlja instituciju od poverenja nad kojom ne slučajno jedino kontrolnu ulogu ima Narodna skupština Republike Srbije, a čije članove u krajnjoj liniji i bira ovaj visoki dom. To je institucija čiji bi integritet i maksimalnu profesionalnu posvećenost trebali da garantuju u proseku ekstremno visoka novčana primanja i to ne samo članova nego i velikog procenta zaposlenosti. Posebno ukoliko se uporede sa primanjima drugih zaposlenih u državnoj upravi i javnom sektoru uopšte. Umesto toga mi imamo instituciju koja godinama unazad ne radi svoj posao, na način na koji bi trebalo, koja je vrlo često bila u žiži javnosti i to naravno u veoma lošem kontekstu. U članu 9. Predloga zakona predlažu se izmene člana 13a aktuelnog zakona. Ovim izmenama se između ostalog predviđa da Komisija za hartije od vrednosti donosi rešenje kojim odobrava ponudu za preuzimanje kada utvrdi potpunost i verodostojnost podataka iz ponude za preuzimanje i isprava podnetih uz zahtev za odobrenje objavljivanje ponude, kao i da cena ponude za preuzimanje utvrđena u skladu sa zakonom. Dalje se predviđa da komisija prilikom odlučivanja o predmetnom zahtevu ne ocenjuje opravdanost i celishodnost elemenata ponude za preuzimanje. Komisija će ukoliko utvrdi određene nepravilnosti u toku ovog postupka naložiti ponuđaču da uradi zahtev i dostavi nedostojuću dokumentaciju itd. Ako ponuđač u osnovnom roku ne postupi po zahtevu komisije, komisija će doneti zaključak kojim se zahtev ponuđača odbacuje. Dakle, velika diskrecija na strani komisije, a njen prethodni sastav, kao ni ovaj aktuelni ni malo ne ulivaju poverenje da će opravdati ovako široka zakonska ovlašćenja. Sigurno da veliki broj slučajeva u praksi koji se dešavao ima negativnu konotaciju, bilo je više primera raznoraznih načina kada Komisija od hartija od vrednosti zaobilazi neke ozbiljne ponuđače, tako da se u više slučajeva dešavalo da zahtev za odobrenje i ponude, na primer prosleđenu u skladu sa tadašnjim zakonskim propisima koji su regulisali ovu oblast. Međutim, kako tada aktuelni menadžment ciljnog društva ova ponuda nije bila po volji, na primer njoj, napravljena je opstrukcija ponuđače sihronizovanom akcijom uz logističku podršku komisije. Naime, Knjiga akcionara nije bila ažurirana, a i svesna je tako ne ažurirana prosleđena Centralnom registru, komisija se oberučke uhvatila za ovu ne ažurnost i praktično odbacila zahtev za odobrenje, zahtev za dobijanje odobrenja, za ponudu, za preuzimanje konstatujući jednim bezličnim zaključkom da se mora sačekati ažurirane Knjige akcionara. Što predstavlja prethodno pitanje u ovom postupku. Ovaj propust nikao nije bio na strani savesnog ponuđača, ali zbog toga je samo on na kraju i oštećen obzirom da predmetna ponuda nikada nije ni odobrena, a da pri tom niko od onih koji su svesno kršili zakonske obaveze nije pozvan na odgovornost, a u pomenutom članu Predloga zakona koji komisija daje sva moguća ovlašćenja o toj situaciji se i dalje ne uzimaju u obzir i samo predviđa obaveze i odgovornost ponuđača ukoliko ne postupa i po nalogu komisije da uredi zahtev. Završavam, nije onda ni čudo što je tržište kapitala u Srbije odavno u stanju kliničke smrti i što je indeks korumpiranosti takav kakav je, te ozbiljni strani investitori beže odavde glavom bez obzira. Svetska finansijska kriza, tu samo dođe kao zgodan izgovor da se ne bismo bavili suštinom problema.
Hvala. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem, još dve stvari koje su mi ostale neizrečene o samom zakonu, konkretno o Izmeni i dopuni Agencije za privredne registre, koja potpuno ne opravdano i protiv sam toga, da vodi ovakve registre. Ograničava jedno pravo građana da kad god imaju primedbu na rad nečega što predstavlja državnu upravu u najširem smislu reč, može da stavi primedbu na to jer ste vi rešenjima u ovom predlogu zakona dali to pravo da bude jednom godišnje. Znači, obavezu koja proizilazi iz Zakona o javnim agencijama, da vam se korisnici usluga obraćaju sa primedbama kad god ih uoče, vi ste to napisali da mogu da iznose te primedbe, razmatraće ih član Upravnog odbora koga za tu godinu oblasti Upravni odbor agencije i kažete jednom godišnje, ali kada je to? Prvog januara, 31. marta, 31. decembra, kad počinje, kad se završava, Bog zna? Kažete da nadzor nad radom agencije vrši ministarstvo. Koje? Neko. Znate po Zakonu o javnim agencijama da mora da postoji nadležno ministarstvo za rad određene agencije, a po prirodi stvari vama bi to ovde trebalo da bude ministarstvo nadležno za lokalnu samoupravu i videćete mi smo to amandmanima i predvideli. Zašto je neophodno da se vrši nadzor nad radom vaše agencije? Pa prosto članom 123. Ustava propisano je da zakone izvršava Vlada koja vrši nadzor nad svim organima državne uprave, a Zakon o javnim agencijama apsolutno, evo u članu 7. kaže –da u pogledu zakonitosti, stručnosti, političke neutralnosti, nepristrasnosti, upotrebe službenog jezika i pisma, stručne spreme, osposobljenosti zaposlenih koji rade na poverenim poslovima državne uprave i u pogledu kancelarijskog poslovanja, da se na rad javnih agencija primenjuju propisi vezani za državnu upravu. Znači, pošto je Vlada Ustavom obavezna da izvršava zakone i da vrši nadzor nad organima državne uprave, a vi jeste u rangu organa uprave, iako ste agencija, zaista je primereno da postoji organ koji će i u drugom stepenu odlučivati i da se zna koji je, a ne kao što smo imali često slučaj da u takvim postupcima, ko je izdao dupli pečat, pa se između Ministarstva za Kosovo i Metohiju, konkretan slučaj i Ministarstva za lokalnu samoupravu, ta loptica prebacivala da u tom birokratskom vakumu između dva organa koja su oba nadležna, u stvari ispostavi da nije nadležno nijedno, jer niko neće da preuzme odgovornost. Bitno je jer je članom i 56. propisano da svaki imalac ovlašćenja pribavi mišljenje o propisu koje donosi od nadzornog organa. Ne možete vi kao direktor da tumačite propise. Vi možete da pišete predlog za vaš Upravni odbor, ali da tražite da to u zakonu bude tako. Verujem da ste vi vrlo inteligentni, vredni, sposobni, ali ne može se stvarati jedan presedan koji posle otvara put za druge presedane upravo ovako kako je to uradio Zakon o javnim agencijama. Ono što je veliki problem, možda i veći od samih širih nadležnosti koje ima Agencija za privredne registre, jeste postupak koji ste predvideli za registraciju. Evo, krenuću od člana 2. koji definiše registratora i u tački 5) ga definišete kao fizičko lice koje vodi registar, imenovano u skladu sa zakonom kojim se uređuje pravni položaj agencije. Čekajte, zar registrator nije samim tim fizičko lice, a mi smo vam ga definisali lepo kao funkcionera ovlašćenog za vođenje registra koji se vodi u skladu sa ovim zakonom. Mislim da bi trebali do rasprave u pojedinostima da dobro razmislite o tome da precizno definišete naziv izraza: "registrator". Jer, on jeste funkcioner. Imenuje ga Vlada, pa se u smislu Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije ova funkcija mora smatrati javnom funkcijom. Izvinite, pogledajte Zakon o javnim agencijama, kako se vrši imenovanje. Čak i onaj ko se bira na konkursu, imenuje ga Vlada. Pogledajte malo preciznije. Sukob interesa, i kod malo čas pominjanog Zakona o preuzimanju i kod zloupotrebe ljudi sa povlašćenim informacijama koji rade na berzama, stvara nam neophodan oprez, neophodnu meru da propišete da ne postoji sukob interesa. Zbog čega? Zbog povezanih lica, zbog Zakona o pranju novca, zbog Zakona o sukobu interesa i svega onog što se u praksi u stvari dešava. Od viška glava ne boli. Ovo nije prenormiranost, ovo je neophodna opreznost. Ja na vreme upozoravam. Drugo, nema potrebe da definišete izraz: "podnosilac prijave". Radi se o opšte poznatom pojmu i po Zakonu o upravnom postupku svako fizičko ili pravno lice koje podnese prijavu odnosno neki zahtev državnom organu zove se tako. Međutim, treba da imate u vidu da su podnosioci prijava po pravilu državni organi i pravna lica koja prijavljuju osnivanje, promenu podataka ili slično. I kad unesete odrednicu – lice ovlašćeno – to je prosto nepotrebno i pravno nemoguće, jer činjenica da neko nije bio ovlašćen ili nije ovlašćen da podnese prijavu, utvrđuje se tek u postupku po prijavi. Malo čas ste i sami rekli da niste istražni organi koji proveravaju verodostojnost nečega. Zar to nije u suprotnosti sa onim što ja tražim od vas? Da proveravate materijalne, suštinske, važne podatke za pravni život onog ko se registruje kod vas. A vi ste ovde samo podnosioca prijave označili da mora da bude ovlašćen. Brigo moja, pređi na drugoga. Kao što u koalicionoj vladi sve zasluge pripadaju vama kad se trenutno predstavljate, onaj ko nije tu – taj je uvek kriv. Znači, ne samo ovlašćen, jer se to utvrđuje tek po prijavi da je neko neovlašćeno to uradio. Pravila za pisanje zakona, gospodine Novakoviću, izgleda da važe samo za nas poslanike i podnosioce amandmana. Za Vladu ona naša pravila da se koristi lep, srpski jezik, izgleda ne važe. Svi se slažemo da onaj ko ima jezik zna šta je njegov integritet, a vi ovde pišete, u članu 3: "hronološki kontinuitet i prioritet", a u skladu sa našim Ustavom, to bi bilo tako lepo napisati kao prioritet i vremenski redosled. Mislim da strane izraze prečesto i nepravilno upotrebljavamo, a i Ustav od nas traži da svuda gde je moguće upotrebimo reči koje postoje u srpskom jeziku. Ali, ovde nije reč samo o tome da je ovo zamenjiva reč. Prosto, ni značenje nije odgovarajuće. Jer, reč: "kontinuitet" standardno označava stalnost, neprekidnost. U ovom slučaju se prosto radi o vremenu, odnosno trenutku upisa. Verovatno je krajnje vreme da prilikom onih konkursa izvršite i proveru ovih stranih izraza u smislu korišćenja onih koji se prijavljuju za rad u organima uprave. U članu 4. Predloga zakona koji govori o pitanjima koja se odnose na postupak registracije, znači na suštinu zakona i evidentiranje, mislim da je potpuno suvišno. Kaže se: "shodno se primenjuje zakon kojim se uređuje opšti upravni postupak". Šta shodno? Član 38. Zakona o javnim agencijama na osnovu kojeg vi imate pravni život piše: "Rešenje u upravnom postupku donosi direktor javne agencije ili lice koje on ovlasti. Kao prvostepeno rešenje javne agencije uzima se i rešenje njene područne jedinice. O žalbi na rešenje agencije rešava ministarstvo u čijem su delokrugu poslovi javne agencije", itd. Znači, ne može upravni postupak da važi malo, a na ostalo da ne važi. Ne može shodno. Upravni postupak se primenjuje. Jedna nelogičnost, pretpostavljam da je neko od vas pravnik, koju ste u članu 8. Predloga naznačili, gde se upis zabeležbe vrši na osnovu prijave ili po službenoj dužnosti. Kažete: "Registrator utvrdi postojanje činjenica" mi kažemo – koje se upisuju u registar, a vi ste napisali: "Ako registrator dođe do saznanja o činjenicama i dokumentima koji su od značaja za pravni promet". Može neko od vas da sedi u kafani sa prijateljem i da čuje neki podatak i po ovako napisanom zakonu, po vašoj proceni da je to bitno za pravni promet, to može da bude bitno za upis. Ljudi moji, pa zar nije jedino ono što se utvrđuje u postupku rešenjem i može da bude osnova za upis? To je toliko neodređen pojam "došao do saznanja" da prosto deluje neozbiljno, da ne upotrebim neku grublju reč. Da li znate šta znači upis u registar i kakve se posledice proizvodi bilo koji upis u registar? Ako vi nešto upišete na osnovu saznanja na ovako neodređen način – došli do nekog saznanja, ja žalim one na koje se ovaj zakon odnosi ako ovo ostane ovako. Članom 10, na primer, gde govorite o roku za podnošenje prijave, dajete rok od 15 dana kao mnogo važan rok u kojem mora da se obave svi poslovi koji su vezani za predmet registracije, odnosno u smislu izmena. Ako je za tu prijavu istekao rok koji vi predviđate plaća se naknada u skladu sa propisom kojim se uređuju naknade koje za svoje usluge naplaćuje agencija. Volela bih da mi objasnite kako se neupisivanjem činjenica, gde se ne oštećuju treća lica, jer kažete da važi pretpostavka tačnosti podataka upisanih u registar, čime se to može neki javni interes oštetiti odnosno zaštititi u ovom roku koji ste dali kao 15 dana? Kome se podnosi žalba? Ministru nadležnom. Ne može da bude bilo koji ministar iz razloga koje sam već navodila, jer mora, kao što zakon nalaže, da postoji ministarstvo koje je nadležno za vaše poslove. Drugo, morate da definišete i to da se u žalbi navodi broj i datum odluke koji se pobija, razlozi pobijanja, identifikacioni podaci o podnosiocu žalbe itd, da se vi ne mučite. Kada usvojismo Zakon o privrednim društvima, usvojismo da na memorandumu firme ne treba da bude ni jedan podatak o preduzeću, ni žiro račun, ni sedište, ni ništa, da to ne opterećuje papir, da se teži traži onaj ko vam nanese štetu ili duguje ili u pravnom prometu jeste ušao sa vama u neke poslovne odnose, ali da izgubite makar neki dan onako listajući po Internetu ili tražeći od nekog podatak. Znači, morate da brišete stav 2. u kome kažete da se podnosilac žalbe ne može u žalbi pozivati na činjenice koje nisu unete u prijavu i dokumenta koja uz prijavu nisu priložena. Carski je ovo, nećete vi uopšte da razmišljate. Ako vi nemate dokument taj na koji se onaj ko se žali poziva, pa vi ste organi uprave, međusobno povezani softveri, toliko para utrošeni, tražite jedni od drugih podatke. Prosto, onome ko podnosi žalbu ne možete da ograničavate pravo kada se poziva na neku činjenicu, pogotovo kada smatra da dokazuje neko svoje pravo. To je u suprotnosti sa opšte prihvaćenim pravnim pravilima, Zakonom o upravnom postupku, Ustav da i ne pominjem. Da li će te činjenice biti od uticaja za odlučivanje, to je nešto drugo i to ćete vi ceniti, onaj ko je iznad vas u drugostepenom postupku, ali te dve stvari ne mogu da se mešaju, a vi ih mešate upravo tako što kažete – ako mi nemamo taj dokumenat ili ga vi niste priložili, ja po tome neću da odlučujem. Odlučivanje registratora o žalbi. Opet ide ono utvrđivanje, ocenjivanje neodređeno kao saznavanje činjenica u nekom postupku. Znači, kažete – ako registrator oceni da je žalba neblagovremena, ma nije ovo jezička formulacija, utvrđivanje, jer ocena je - profesor ocenio da đak zaslužuje dvojku ili peticu, promašio temu, sviđa mu se njegov nadrealni, realni ili kakav pismeni sastav, ali vi kao ljudi koji vode poverene poslove državne uprave ne možete da ocenjujete i procenjujete. Vi morate da utvrđujete, jer Zakon o parničnom postupku, upravnom postupku, drugi procesni zakon, zakoni upravo te formulacije koriste i traže od vas, kao nekog ko će da objedini sve te zakone koji se tiču pravnog života nekog od subjekata o kojima vi odlučujete. Ponovo ste tamo negde u članu 30, ono po saznanju ili utvrđivanju ponavljali i da vas mnogo ne zamorim, samo ću još kraj da pomenem – prestanak važenja propisa. Vi ste sebi one mnogobrojne registre uveli kao obavezu, sada ćete vi da se mučite, imate divan softver, pohvalili su vas u svetu, lepo je to, samo bi lepo bilo prvo raditi svoj posao, pa onda i proširivati delatnosti. Vi ste u članu 48. rekli da danom početka primene ovog zakona u odnosu na odgovarajući registar prestaju da važe zakoni, pa svi zakoni koji obuhvataju registre koje ste vi sad preuzeli i registracija privrednih subjekata i Zakon o zadužbinama i fondacijama, koji tretiraju vođenje evidencije i registara, i Zakona o sportu, i založnom pravu, i Zakona o finansijskom lizingu, i Uredbi o registraciji predstavništava stranih pravnih lica, itd. Međutim, niste nam rekli kako ste propisali uslov za upis u pojedine registre i kako ste opisali šta treba da sadrži potrebna dokumentacija, odnosno šta su drugi zakoni predviđali, a sada vi trebate, jer preduzimate te poslove, a kažete – ti zakoni prestaju da važe. I šta smo dobili – pravnu prazninu. Znači, u slučaju prestanka odredbi kao što vi navodite, to bi prosto onemogućilo zakonito vođenje postupka upisa u registar, a to ustvari u krajnjoj liniji proizvodi neostvarivanje prava fizičkih i pravnih lica o čijim interesima ustvari treba da brinete, na osnovu čijih sredstava zarade, uplate u budžet, poreza, itd, se izdržavate i funkcionišete. Ambicija treba da bude pokrivena zaista i dobrom namerom na one na koje se i odnosi. U velikom delu zakona ima problema. Mene neće iznenaditi vaša tvrdoglavost da odbijete sve primedbe koje su iznete, ali iza onog što je ovde izrečeno, što ostaje zapisano u stenogramima, bez obzira na to da li to neko vidi ili ne, skladište se stenogrami u ovom domu, otkad postoji Skupštini, ali nije dovoljno da kažem - bili smo u pravu, nastala je šteta. Nije dovoljno da kažete posle potrošenih šest milijardi, kontrolišemo kako su subvencije uredbama date potrošene. Ne. Preventivno delovanje nije samo praksa medicinskih stručnjaka. Donosimo i treba da donosimo zakone koji preventivno sprečavaju zloupotrebe, a ne zakone kojima ustvari to omogućavamo. Bez obzira na način kako ja izlažem materiju zbog svoje, što reče juče gospodin Marković, temparamentnosti, a ja kažem - energičnosti i želje da me doživite dobronamernom, i ovakva sam potpuno prirodna, nemojte da vam to smeta, pogledajte po neki amandman. Učinite da ti zakoni koje danas donosite potraju, a ne da poput Zakona o privrednim društvenima ponovo razgovaramo, a nedavno smo o njemu pričali i ne da kroz Zakon o preuzimanju akcionarskih društava još jednom doživimo bruku koju ću da ponovim. Kada smo prošli put razgovarali o Zakonu o preuzimanju akcionarskih društava, dok smo mi raspravljali o amandmanima zakona koji će biti usvojen tek za četiri dana, na skupštini Komercijalne banke su ta rešenja već preuzimana i primenjivana. Za koga se sada sprema ovakav zakon? Za koga se sada sprema poništavanje? To je posebno pitanje. Da li će i kako neko ponovo zaklati vola za kilo mesa, a kilo mesa jesu jedni izbori, a mnogo ozbiljnija stvar jeste trajanje države i velikih sistema i svega što sve nas treba da se tiče? Razmislite na vreme i dok je vreme. Zahvaljujem se na pažnji i glasaćemo protiv ovih zakona, ali ćemo vas uveriti da amandmane koje smo podneli treba ipak usvojiti. Hvala.
Hvala, gospođo Tabaković. Reč bi mogao da dobije gospodin Zoran Krasić, ali nije u sali, pa reč dajem narodnom poslaniku gospodinu Dejanu Miroviću. Izvolite.
Dame i gospodo, nažalost ministar potpredsednik Kalanović nije tu. I mi smo primetili da nije bilo govora o važnim zakonima, to jest o važnim predlozima izmena Zakona o osiguranju i preuzimanju akcionarskih društava. Mislimo da je to jedna vrsta bežanja od teme koja zaokuplja naše građane i koja je konkretna. Radi se o jednom stanju koje nije normalno u finansijskom sistemu Republike Srbije, pre svega u bankarskom sektoru, ali i u sektoru osiguranja. U tom smislu, smatramo da Vlada Republike Srbije, ministri, posebno ministri koji su nadležni za finansijski sektor, treba da se pozabave jednom činjenicom koja se može svesti na prostu i jednostavnu stvar, da u Republici Srbiji postoje najveće kamate u Evropi. To nije stav samo SRS, već je to nešto što je izneto i od strane ekonomske nauke, na primer od gospodina Vučkovića i časopisa "Makoroekonomske analize". Dakle, postoji jedna situacija koja se mora menjati i smatramo da sve ostalo, priče o agencijama, priče o registru su potrebne radi dolaženja do najboljeg rešenja, ali se radi o nečemu što je ipak sporedno za naše građane, možda za neku finansijsku elitu koja postoji definitivno u ovoj zemlji i koja se oslanja na EU i koja trguje na berzi, ali za prosečnog građanina, za građanina koji ima sve manju platu i manje mogućnosti da vraća te likhvarske kredite, ipak smatramo da je trebalo malo više reči posvetiti pre svega Predlogu zakona o izmenama Zakona o osiguranju i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Zašto to mislimo? Zato što u obrazloženju npr. zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava jasno piše da je osnovni zakon doprineo i da je svrha i tog zakona i izgleda cele ove politike u finansijskom sektoru preuzimanje naših banaka, naših finansijskih organizacija, osiguravajućih društava od strane tzv. stranih investitora ili, ako to prevedemo na još prostiji rečnik, radi se o finansijskim organizacijama, bankama iz zapadnog dela EU, pre svega iz Austrije, Nemačke, Francuske, Italije i bankama i finansijskim organizacijama koje su ovde dovele do toga da, opet se vraćamo na početak našeg izlaganja, da se radi o nenormalnoj situaciji, da imamo najveće kamate u Evropi. To je nešto što smo hteli da čujemo od potpredsednika Vlade, od gospođe ministar, da čujemo kakve su projekcije, šta će uraditi Vlada Republike Srbije, zajedno sa Narodnom bankom, u smislu ispravljanja ove potpuno nenormalne situacije, jer smatramo da Zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga i to smo izneli kada je ovde bio guverner, jednostavno nije dovoljan da bi zaštitio prava građana i prava korisnika, a to je nešto što je, vi to sigurno znate, i mi znamo kao stranka koja je protiv EU, ne samo zbog toga što nam otimaju 15% teritorije, nego smatramo i da je u ekonomskom smislu EU loš projekat za Republiku Srbiju. Smatramo da se u tom evropskom pravu mnogo pažnje obraća na prava potrošača. Takođe, u obrazloženju Predloga zakona o izmenama Zakona o osiguranju se navodi da se menja član 234. i onda se navode razlozi za donošenje ovog zakona. Prvi razlog je sistematsko usaglašavanje sa pravom EU. Drugi razlog je razdvajanje životnog i neživotnog osiguranja, zatim se navodi pravna sigurnost i, što je posebno interesantno, pripreme za novi zakon u ovoj oblasti. Smatramo da taj zakon mora da ima u vidu ne samo stanje u odnosu između životnog i neživotnog osiguranja. Sigurno znate da neživotno osiguranje, tj. osiguranje imovine je mnogo više zastupljeno. Ako se ne varam, to je negde oko 90% ovog sektora, ali smatramo da postoje problemi koji su slični onim problemima koje smo naveli u bankarskom sektoru. Tu ću biti potpuno konkretan i jasan, to je pokušaj tzv. prijatelja iz EU, tj. osiguravajućih društava iz EU da, tu sam potpuno konkretan, i žao mi je što gospođa Kalanović nije tu da mi odgovori na konkretno pitanje, a to je pokušaj da se preuzme "Dunav osiguranje" ili najveća osiguravajuća kuća u tom sektoru. To je nešto što nije naša špekulacija ili da mi sada izvodimo neke teorije zavere, nego se pozivamo na konkretnu izjavu prvog zamenika premijera, potpredsednika Vlade, koji je rekao 10. oktobra 2011. godine, da MMF traži od Republike Srbije da proda "Dunav osiguranje" ili osiguravajuće društvo koje ima najveći udeo u ovom sektoru i da se jasnije izrazim, da je jedina ostala ozbiljna osiguravajuća kuća u Republici Srbiji. Naše konkretno pitanje je upućeno Vladi i gospođi Kalanović koja nažalost nije tu, je bilo – da li će Vlada Republike Srbije popustiti pod zahtevima MMF, kao što je popustila u Zakonu o budžetu, jer je prekršila sve rokove koji su bili u Zakonu o budžetskom sistemu. Mesec dana, što je potpuno skandalozno, pod priznanjem da MMF traži da se prekrši Zakon o budžetskom sistemu i da se probiju svi rokovi, od 1. novembra i 15. decembra, da li će ponovo tako postupiti i da li će dozvoliti prodaju naše, srpske, državne osiguravajuće kuće "Dunav osiguranje"? To je pitanje nad pitanjima i pitanje koje je vezano za ovaj zakon o osiguranju i za zakon koji vi najavljujete, u obrazloženju ovih izmena i koji će se uskoro doneti. Jednostavno, smatramo, ne samo kao opoziciona partija koja je protiv EU u potpunosti, ne samo zbog toga što nam otimaju 15% teritorije, nego i zbog ekonomskih razloga, smatramo i da građani Republike Srbije i svi oni ljudi koji plaćaju premiju osiguranja, a priznaćete da ih je mnogo, da se radi o stotinama hiljada i o milionima, imaju pravo da znaju da li će Vlada Republike Srbije postupiti na onaj način kao što je postupila sa četiri banke 2001. godine, sa te četiri domaće banke? To su činjenice i to su neka osnovna pitanja. Stvarno ne vidimo, a naravno, nismo protiv nikakve argumentovane rasprave, ali ne vidimo da li postoji u ovom trenutku važnija tema od toga u sektoru osiguranja. Sada možemo da pričamo i o promeni ovog člana, tačnije o jednom produžavanju roka za godinu dana i to je legitimno sa vaše strane. Ali, ovde se radi o jednoj vrsti ucene MMF, o jednoj vrsti ucene koja dovodi do toga da slušamo zamenika premijera koji kaže da MMF traži da se proda "Dunav osiguranje". Mi smo protiv toga i smatramo da u ovom sektoru mora da postoji jedna državna jaka kuća kao što je "Dunav osiguranje", posebno posle prodaje "DDOR-Novi Sad", posebno posle prodaje od strane gospodina Miškovića, "Delta osiguranja", a sada je to "Delta Đenerali". Jednostavno, vidimo da imate tendenciju jednog potpunog preuzimanja osiguravajućeg sektora od strane tzv. prijatelja iz EU, tačnije od onih koji nam oduzimaju ne samo 15% teritorije, nego nam otimaju i standard, nameću nam najveće kamate u Evropi i u sutšini podstiču nezaposlenost i pad životnog standarda u Republici Srbiji. Takođe, vidimo u obrazloženju zakona da se pojavljuje već famozna izjava usklađenosti sa propisima EU. To je u skladu sa Poslovnikom Vlade. Priznaje se da će se u tom sklopu usklađivanja ili harmonizacije sa evropskim pravom, koristiti član 72. SSP. To je jedan opšti rok i vi sigurno znate da se radi o roku koji je negde do 2014. godine. Tačnije, od 2008. – 2014. godine, ili šest godina. Ali, nije nam jasno ko je pisao ovaj predlog zakona? Mi iz SRS koji smo protiv EU, koji smo protiv i u pravnom smislu i smatramo da je usvajanje ili harmonizacija tzv. evropskih zakona loša za naš pravni sistem,, za pravnu koherentnost sistema Republike Srbije, primetili smo da predlagač zakona ne zna ništa faktički o SSP i to je strahovit skandal, jer ovde neprestano slušamo u zadnje četiri godine da je SSP maltene Sveto Pismo. Imali smo i raskol u SRS, jer ova frakcija koja je htela da potpiše SSP, uradila je to po svaku cenu i videli ste da je to nešto što opredeljuje političku, ekonomsku i pravnu scenu u Republici Srbiji u ovom trenutku. Dolazimo do činjenice da predlagač zakona nije čitao SSP, jer se ne poziva na član 91. SSP koji upravo može biti neksus ili pravna veza sa ovim predlogom zakona, jer on upravo reguliše bankarski sektor, usluge i osiguranja. Potpuna neznalica je pisala, a moram da upotrebim takav izraz, i ne znam ko je to, ovaj predlog zakona koji se bavi osiguranjem. Radi se o jednom automatizmu, o jednoj vrsti prepisivanja koje je verovatno podobno za osnovnu školu i za malo lošije đake u osnovnoj školi, ali nije podobno za najviše zakonodavno telo, nije podobno za Vladu Republike Srbije. To je skandal koji se nije pojavio prvi put i već smo o tome govorili kada je gospodin Đelić bio tu, a koji je sada napustio svoju funkciju. Takođe, vidimo da se u obrazloženju ovog zakona u vezi osiguranja, zakonodavac poziva na Direktivu Saveta evropske zajednice 73-226 i Direktivu 79-267. Međutim, iako ga upravo akt Vlade, čiji ste vi deo, obavezuje da iznese tabelu usklađenosti, verovatno zbog nemarnosti i aljkavosti, i ne znam čega, neću spekulisati, ovde nema tabele usklađenosti sa zakonima EU. Navodi se da to nije potrebno, jer se zakon navodno svodi samo na kratke izmene, što opet pokazuje jednu vrstu aljkavosti, jednu vrstu nemarnosti i jednu vrstu potcenjivanja građana Republike Srbije, najvišeg zakonodavnog tela u Republici Srbiji i ponovo dokazuje našu tezu, da se radi o pukom prepisivanju zakona, o pukom prepisivanju nekih normi koje nemaju blage veze sa problemima koji tište građane Republike Srbije. Zato je iz dana u dan sve gore, i u pravnom, i u ekonomskom smislu, i naravno, što se tiče južne srpske pokrajine. Kada pogledamo još neke podatke, oni nas opet upozoravaju na to, da moramo iskazati jednu vrstu zabrinutosti zbog stanja na tržištu osiguranja. Vidimo da su životna osiguranja, a zamislite koliki je to procenat – 92%, u rukama stranih osiguravajućih društava. To je monopol, to je nedopustiv monopol. Opet kažemo, ako se ispuni ovaj zahtev ili ultimatum MMF, da prodate "Dunav osiguranje", to će doći faktički do 100% i Srbija će biti jedna vrsta ekonomske kolonije ili neokolonije. Ne znam adekvatan izraz, jer ne postoji. Tako nešto čak ne postoji ni u zemljama koje je EU, faktički, u ekonomskom smislu potpuno uništila, kao što je Mađarska koja ima dug od 235 milijardi dolara u ovoj godini, ili Poljska koja ima 365 milijardi dolara dug. Priznaćete da je slična situacija u Sloveniji, koja takođe ima ogroman dug. Ako se ne varam, negde je oko 60 milijardi dolara. U istoj toj Sloveniji, koja je u sve lošijoj i lošijoj ekonomskoj situaciji zbog stupanja u EU, vi imate "Triglav osiguranje" koje je u državnom vlasništvu. Ako ne možete jedan takav minimum da očuvate na tržištu osiguranja, onda nam ne treba ni Vlada. Onda treba staviti samo ovog gospodina Alena iz MMF da nam on određuje šta treba da prodamo, da nam on određuje kolike treba da budu penzije, da nam on određuje kada treba da se usvoji budžet ili da nam određuje predstavnik MMF, gospodin Alen, koji je upropastio upravo ova dva primera koje sam naveo, Mađarske i Poljske, gde je bio predstavnik, a vi to sigurno znate, godinama MMF. Ako smo dotle došli, onda to pokazuje ne samo da postoji jedna vrsta pritiska od strane EU, nego pokazuje stanje svesti političke i intelektualne elite, koja opravdava ovakve nebulozne i besmislene korake. Takođe, što se tiče neživotnog osiguranja, vi imate ponovo jednu lošu situaciju da strana osiguravajuća društva imaju negde skoro 60% tržišta, što je ponovo monopol i vi sigurno znate da, prema konkurencijskom pravu EU, sve preko 40% u delu jednog tržišta je monopol. Ovde imate 60%, što je ponovo jedna vrsta dokaza da se radi o monopolu stranih osiguravajućih društava i društava iz zapadnog dela EU i ukupna imovina koja pokazuje da strana osiguravajuća društva ponovo imaju preko 65% na tržištu u Republici Srbiji i preko 65% zaposlenih. Takođe, nije nam jasno zašto ne vodite jednu nacionalnu, jednu državotvornu politiku u osiguravajućem sektoru, jer upravo ovi ljudi koji dolaze iz MMF, poput gospodina Alena, ne mogu demantovati činjenicu da na zapadu postoji jedna nova tendencija nacionalne zaštite. Vi sigurno znate da su upravo takvi finansijski giganti poput "Fani Meja" i "Fredi Meka" ponovo tražili pomoć od američke države, iako su do sada dobili negde oko 180 milijardi dolara. Dakle, primenjuju se ponovo, kao u slučaju političkih događanja oko Kosova, dvostruki standardi, što važi i za zapadne tzv. prijatelje iz EU, ne važi za Srbiju i to je činjenica koju ne može demantovati niko ko neutralno i neostrašćeno proučava ovu materiju koju reguliše ovaj zakon u vezi osiguranja. Drugi zakon o kom gospođa Kalanović nije rekla ni jednu reč i što smatramo da je potpuno neprimereno, jer radi se ponovo o jednoj bitnoj i važnoj materiji, je zakon o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Ovde dolazimo ponovo do sličnog zaključka kao što smo došli u vezi prethodnog zakona. U obrazloženju zakona se navodi da je osnovni Zakon o preuzimanju akcionarskih društava, citiram – omogućio preuzimanje domaćih banaka od strane stranih tzv. investitora. Da to prevedemo i konkretno i jasno - omogućio prodaju srpskih banaka bankama iz zapadnog dela EU. Danas zbog toga, ponovo dolazimo do istog zaključka, imamo najveće kamate u Evropi, ne u EU, nego u Evropi i na celom kontinentu, što je potpuno neshvatljivo u momentu kada imate pravi talas donošenja zakona o oporezivanju banaka u Mađarskoj, u Slovačkoj, u Španiji, čak i u Francuskoj. Prosto ne vidimo razlog zašto ne bi Vlada gospodina Cvetkovića, potpredsednici pokazali jednu vrstu minimalne hrabrosti koju pokazuje npr. gospodin Orban u Mađarskoj, koji je premijer jedne države članice EU, ne vidim razlog zašto se ne bi mogao uvesti tzv. tranzicioni porez koji bi pomogao da se ta sredstva iz sektora koji jedini prihoduje, a to je bankarski sektor, usmere ka onima kojima je najpotrebnije, a to su naši penzioneri, naši đaci, naši studenti, ljudi kojima je potrebna zdravstvena zaštita. Ne vidimo razlog da se tako ne postupi, osim ako ne postoje neki pritisci ili neka vrsta obaveze prema EU, ali mi nećemo da ulazimo u to. To je nešto što će se pokazati u narednom periodu. Takođe, u obrazloženju zakona o preuzimanju akcionarskih društava zakonodavac navodi da se taj zakon oslanja na Zakon o privrednim društvima. To je zakon koji je ovde bio skoro i o kojem smo raspravljali. Navodi se i vidimo da u okviru ove tačke opet imamo izmenu Zakona o privrednim društvima. Navodi se da se radi o važnim promenama, da je taj zakon o privrednim društvima, samo nekoliko meseci posle usvajanja i objavljivanja u "Službenom glasniku", došao u situaciju da se mora menjati. Kako je to moguće? Kako je moguće kada u obrazloženju tog zakona je napisano da su u izradi tog zakona učestvovali eksperti iz Evropske banke za obnovu i razvoj, upravo banke koja pokušava da preuzme našu zadnju srpsku banku, Komercijalnu banku i eksperti iz nama tzv. prijateljske Nemačke. Došli smo do činjenice da ti skupo plaćeni eksperti iz Nemačke koje plaćaju građani Republike Srbije iz budžeta, radi izrade ovog zakona o privrednim društvima, oni nisu bili u stanju da naprave zakon koji je mogao par meseci da funkcioniše i vi priznajete, u obrazloženju ovih izmena zakona o privrednim društvima, da taj zakon mora da se menja. Nisu to neke minimalne promene, ne radi se o jednom, nego ovde imamo 25 članova, moraju da se menjaju iako su taj zakon radili tzv. eksperti iz Nemačke i Evropske banke za obnovu i razvoj. Ovo je skandal. Znači da mi plaćamo nekoga iz Nemačke ko je ovde došao na turističko putovanje, nekoga iz Evropske banke za obnovu i razvoj ko ima ko zna kakve motive da to radi, da li je to preuzimanje Komercijalne banke, ne znam, to je već tema za drugu raspravu i mi plaćamo iz budžeta Republike Srbije te eksperte koji nisu bili u stanju da naprave zakon koji je mogao par meseci da funkcioniše, a da ne dođe do promene i da nemamo ovde na dnevnom redu zakon o izmenama Zakona o privrednim društvima koji ima 25 članova, što je potpuni skandal. Opet ponavljam, SRS je potpuno protiv EU. Po tome smo jedinstvena stranka i smatramo da, čak i kada bi oni odustali od otimanja KiM, u ekonomskom smislu loše za Srbiju da bude članica EU, ali pratimo to zakonodavstvo da bi videli gde ono ima najviše negativnih efekata po pravni sistem Republike Srbije. Došli smo do skandalozne činjenice da u obrazloženju zakona o preuzimanju akcionarskih društava, u vezi člana 2. gde se pravi neki neksus, pravna veza sa direktivom EZ, 2004-25, piše EC i to na ćirilici. Šta znači EC? Da li je to Evropska zajednica, da li je to Evropska unija, Evropska ekonomska zajednica ili znači da se radi o nekom ko ne zna razliku između Evropske zajednice, Evropske unije, srpskog i engleskog jezika i prevodi onako kako je napisano na engleski na srpski. To je skandal. To znači da je neko potpuno funkcionalno nepismen, neko ko ne zna osnove engleskog jezika piše ovakav predlog zakona. Objasnite mi, stvarno ne znam šta znači EC. Da li je to EZ, EU ili možda nešto treće? Kao da je neko to pisao, ne rukama, nego nogama. Opet kažem, mi kao partija koja smo protiv EU u celosti, ne samo zbog otimanja KiM, nego i zbog pravnih i ekonomskih razloga, smatramo da je ovo skandal. Ovo je neko ko ne zna osnove engleskog jezika, neko ko ne zna šta se dešavalo u EU, neko ko ne zna da je donesen Lisabonski ugovor ili neko ko je zalutao, da li su to ti nemački eksperti ili eksperti Evropske banke za razvoj, to je pitanje za vas i za gospođu Kalanović, a ne za nas koji smo protiv EU u celosti. Takođe u obrazloženju zakona o preuzimanju akcionarskih društava se navodi da će taj zakon stupiti na snagu i posle objavljivanja u "Službenom glasniku", kada se donesu podzakonski akti, u stvari akti koje treba da donese Komisija za hartije od vrednosti i Centralni registar. Ovde dolazimo do osnovnog problema u tzv. usvajanju tzv. evropskog prava, a to je da je ono neprimenljivo u pravnom smislu u Republici Srbiji. Možete da donesete, ako se ne varam, radi se o 200 zakona od 2008. godine, možete da donesete još više zakona, kao što je uradila Republika Makedonija, ali se ne mogu primeniti, jer ne samo što su to različiti pravno-ekonomski sistemi, nego i izveštaj iz ispunjavanja nacionalnog programa za integraciju Republike Srbije u EU pokazuje da je preko 40% zakona EU neprimenljivo jer nisu doneti podzakonski akti. To je činjenica i možete da govorite da se radi o jednom modernom pravnom toku, da se radi o nečemu što će pomoći građanima Republike Srbije. Mi tvrdimo suprotno. Ne samo zbog strahovitih ekonomskih posledica koje će ostaviti to usklađivanje nečega što je neprirodno za Republiku Srbiju, nego zbog jedne jedine činjenice da podzakonski akti nisu u mogućnosti da prate megalomanske političke i sve druge ambicije sadašnjeg rukovodstva Vlade i Republike Srbije koja hoće da uđe u EU bez alternative u pravnom, ekonomskom i političkom smislu. Ubedite me da su podzakonski akti, da prate zakone u onom smislu usvajanja. Videli smo da je preko 90% tzv. evropskih zakona usvojila ova skupština. Ali, sa druge strane, izveštaj o sprovođenju NIP, na koji se vi pozivate u ovim obrazloženjima zakona, pokazuje da jednostavno podzakonski akti nisu primenjivi, evropsko pravo nije primenjivo u Republici Srbiji, i to je činjenica. Kakva god da bude propaganda, može udeliti Evropska kancelarija Vladi Republike Srbije još dva miliona evra, na uštrb onima kojima trebaju te pare, možete da pojačate još više tu propagandu, možete da imate sve medije, ali istina je sledeća – EU je u ekonomskom, pravnom i političkom smislu loša za Republiku Srbiju. Možemo argumentovano, za razliku od vas, da to dokažemo, bez ikakve ostrašćenosti, bez ikakvog optuživanja i bez ikakvog podsećanja šta je bilo pre pedeset, sto godina ili dvadeset godina. Dakle, argumentacija je na našoj strani i to pokazuju i ovi predlozi zakona. Takođe, da je ovo tačno i da je ovo što mi govorimo potpuno argumentovano i da ima utemeljenje u pravu, ekonomiji i politici, pokazuje i tabela usklađenosti sa Direktivom 2004-2005, nekakve "EC", verovatno se radi o evropskoj zajednici, a pretpostavljam da je to evropska zajednica, ali ovde piše EC. Šta je to, ne znam, ali radi se o tome da jednostavno se navodi da ta direktiva ili uputstvo, što je pravilnije u pravnom smislu, nije usklađena sa srpskim zakonima, i to piše na stranama 61. i 62. ili je delimično usklađena, a to se navodi na strani 69. U kontekstu zakona o preuzimanju akcionarskih društava, želeli bi da istaknemo još jednu činjenicu. Vi ovde donosite jednu vrstu zakona koji će omogućiti dalje preuzimanje srpskih banaka i mi izražavamo bojazan da se, pre svega, radi o Komercijalnoj banci, jedinoj ozbiljnoj banci koja je ostala u većinskom vlasništvu naše države i naših građana, u trenutku kada upravo ti tzv. partneri zapadnog dela EU i SAD potpuno postupaju na suprotan način i vrše jednu vrstu nacionalizacije u finansijskom sektoru. Vi sigurno znate da je najsvežiji primer bila najveća belgijska banka "Dekstlija" koja je otkupljena, u stvari kontrolni paket od četiri milijarde evra, preuzet od strane belgijske države. Dakle, dok stare članice EU preuzimaju i vraćaju svoj bankarski sektor iz privatnih ruku, iz ruku špekulanata, zelenaša i lihvara, ovde imate jedan potpuno suprotan koncept. Ovde imate činjenicu da premijer i Vlada i svi oni koji odobravaju tako nešto brane jedan neoliberalni koncept, koji je u suštini propao posle 2008. godine. Opet kažem, možete da date još 100% više na propagandu na Evropsku kancelariju za pridruživanje, Đelića, bilo koga, ali ovo su činjenice. Takođe, imate još jedan pokazatelj koji nam govori da je jednostavno Srbija raj za špekulante, za lihvare, za zelenaše iz EU, a to je slučaj "Unikredit banke" koja je svima nama poznata i koja deluje na tržištu Republike Srbije. "Unikredit banka" zatvara svoje filijale širom Evrope, čak i u Bugarskoj i u Rumuniji. Otpušta nekoliko hiljada radnika, prodaje svoju imovinu, i to skoro u svim našim susednim zemljama, u celoj istočnoj Evropi, ali, gle čuda, jedino u Srbiji njoj ne opada prihod, jer imate činjenicu da je Srbija raj za špekulante, za zelenaše iz EU ili za one koji uništavaju standard naših građana. To je činjenica, da je EU loša za standard naših građana, za sve one ljude u našoj zemlji koji moraju da plaćaju ovakve lihvarske kamate koje su neverovatne. Daću vam još jedan primer, a vi to sigurno znate, da je prosečna kamatna stopa u Republici Srbiji u 2010. godini bila negde oko 12%. Istovremeno u Nemačkoj, u zemlji koja je motor EU, koja ima BDP više stotina puta veći od našeg, ili u zemlji koja prednjači u otimanju Kosova i pucanju na naše građane na KiM, imate činjenicu da je tamo prosečna kamatna stopa u 2010. godini iznosila 3%. Znači, u Srbiji 12%, a u Nemačkoj 3%. To se zove izrabljivanje. EU je forma za izrabljivanje od strane Nemačke i Francuske takvih zemalja kao što smo mi, siromašnih, kao što je Rumunija, Bugarska ili zemlje kojima ulazak u EU nije doneo ništa dobro. Navešću vam primer Bugarske, to je možda najbolji primer, koji je potpuno adekvatan, tamo su penzije 147 evra ili skoro duplo manje nego u Republici Srbiji. Dakle, evropski put je promašaj. Evropski put je ćorsokak. U tom smislu smatramo da ste trebali, što se tiče ovih zakona o preuzimanju akcionarskih društava, da budete mnogo oprezniji, da imate u vidu da treba sačuvati, ne samo osiguravajuća društva poput "Dunav osiguranja", koji je naš, koji je državni, koji je svih srpskih građana, i to nije nešto što treba otuđiti samo zato što traže tzv. prijatelji iz MMF, nego treba sačuvati ovo malo što je ostalo u bankarskom sektoru, a pre svega mislim na Komercijalnu banku. Tu imate i primer ekonomista poput Milana Kovačevića, koji nema nikakve veze sa SRS, čak je više naklonjen vlasti, koji kaže da jednostavno preko fiktivnih, parafraziram, ugovora o uslugama strane banke, zapadne banke prebacuju profite iz Srbije ka EU, tj. ka zapadnim državama EU. Takođe, uznemiravajući je podatak da skoro 70% kredita u Republici Srbiji ima deviznu klauzulu ili su u evrima, što pokazuje da jednostavno Vlada ne brani svoju valutu, da ne veruje u svoju valutu i da su jednostavno to posledice ovakve mazohističke ekonomske politike. Konačno, što se tiče agencija, to je ponovo jedna stvar koja je više nego problematična, jer za vreme Vlade gospodina Cvetkovića imamo dupliranje, sa preko 60 agencija došli smo na negde oko 130 i to je nešto što se ne može opravdati. Sigurno znate da u Češkoj i u Slovačkoj imate jednocifren broj agencija. To je nešto o čemu treba da razmislite kada budete upućivali u proceduru ovakve zakone, koji niti su u skladu sa evropskim pravom, niti su u skladu sa očekivanjima i životnim standardom građana Republike Srbije, a niti su u skladu sa realnim stanjem u osiguravajućem sektoru, u sektoru bankarskom. Smatramo da jednostavno treba da se stvari postave na zdrave osnove i da se jednostavno u tom smislu okanete dogme da EU nema alternativu. Ima alternativu i zna se da su to naši stari istorijski i ekonomski prijatelji iz Ruske Federacije. Zahvaljujem.
Reč bi dobila narodna poslanica Marina Toman, ali nije u sali, pa reč dajem gospodinu Petru Jojiću.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Osvrnuo bih se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre. Što se tiče SRS, kada je u pitanju organizacija i rad brojnih agencija, mi smo stanovišta da Agenciju za privredne registre treba ukinuti i vratiti registar privrednim sudovima, jer privredni sudovi vode sve sporove iz oblasti privrede. Dalje, privredni sudovi, nesporno je, gospodo iz ministarstva, vode stečajeve privrednih društava. Kod upisa u registar sud ispituje autentičnost, verodostojnost isprava na osnovu kojih treba da se izvrši upis u registar. To kod agencija neće biti slučaj. Ako bude, to će biti površno, ali sud ima pravo da odbije upis ukoliko nisu ispunjeni uslovi u smislu zakona i drugih propisa za upis. Međutim, agencije će da prihvate dokumenta, ona mogu biti i lažna, mogu biti i falsifikovana, mogu biti podnošena od ljudi koji imaju ortačko društvo, jedan podnese danas, drugi podnese posle sedam dana, na osnovu drugih podataka i stvarate nered u pravnom sistemu Republike Srbije. Čudo je da Vlada Republike Srbije i predlagač, a i vi gospodo iz ministarstva ni malo ne vodite računa o autoritetu prava Republike Srbije. To se vidi iz ovih vaših predloga zakona koje ste dostavili, oni više liče na pravilnike lovačkih društava. Ako saberete i lovačka i ribolovačka i kad saberete vatrogasna društva, u celoj Srbiji nema ih toliko koliko ih vi imate u Vladi Republike Srbije agencija sa namnoženom birokratijom za poslednjih deset godina, jer vam je dobro poznato, kad ste došli na vlast 2000. godine, Srbija je imala u organima uprave zaposleno 12 hiljada činovnika, a sada Srbija ima oko 30 hiljada činovnika u organima uprave. Ne bih ja uopšte imao primedbu da se ti vaši činovnici izdržavaju iz svog džepa i da ih tata i mama izdržavaju, da im tata i mama kupuju kancelarije i kabinete, da im tata i mama kupuju automobile, da im tata i mama obezbeđuju džeparac, pa neki potroše na ćevape u toku šest meseci i četiri miliona, a za godinu dana još pet puta po toliko. Pa tata i mama, ako treba da idu ti vaši činovnici na turistička putovanja, neka tata i mama iz svog džepa odvoje džeparac za put u Evropu. I ne treba vam ništa drugo nego bela šengen viza, da im date belu šengen vizu i oni će da idu o trošku mame i tate. Ali, kako oni ne idu o trošku mame i tate, a rekoh vam, za vreme socijalističke vlasti 12 hiljada činovnika bilo, a sada imate 30 hiljada. Zamislite koliko je to opterećenje za poreske obveznike Republike Srbije. Pazite, kako onaj sistem nije valjao, pa je trebalo samo srušiti Slobodana Miloševića i njegovu vlast, a vi da dođete i delite ministarstvima samo komplimente i da delite džeparac i budžeta Republike Srbije za svoje činovnike i svoje prijatelje i kumove. E, sad gospodo iz Ministarstva, šta je novo i da li je trebalo? Vi ste se usudili da predložite Narodnoj skupštini Predlog izmena i dopuna Zakona o agenciji za privredne registre i vi predlažete da se menja član 4. Kad vidite član 4. važećeg zakona, i ovo što vi predlažete, čini mi se nema vidne razlike. Vi ste prepisali važeći član 4. koji ima 16 tačaka iz stava 1. i on se poklapa sa ovim predlogom. Možda nisam u pravu, ali evo, ako nisam u pravu, možete da me u to uverite. Idemo dalje, u članu 4. Agencija vodi zakonom utvrđene registre kao jedinstvene centralizovane baze podataka i to, e sad da se vratimo koliki je broj. Registar privrednih subjekata, koliko ima zaposlenih i koliko će ih biti tu, koliko će trebati ovde rukovodilaca, koliko će trebati ovde sekretarica, koliko će trebati kuvarica i koliko će trebati para iz budžeta da se uzme za vođenje ovog registra. Da li će ovaj registar da vodi jedno lice ili više lica ili će to voditi jedno formacijsko armijsko odeljenje? Drugo, registar založnog prava na nepokretnim stvarima i pravima. Koliko će tu biti zaposleno? Ako će biti jedan izvršilac, to je donekle podnošljivo, a ako će ih biti mnogo, pa poreski obveznici ima da stradaju. Registar finansijskog lizinga, Registar javnih glasila, Registar udruženja, Registar stranih udruženja, Registar mera i podsticanja regionalnog razvoja, Registar komora, Registar turizma, Registar finansijskih izveštaja i podataka o bonitetu pravnih lica i preduzetnika, Registar stečajnih masa, Registar zadužbina i fondacija, Registar predstavništava stranih zadužbina i fondacija, Registar udruženja društava i saveza u oblasti sporta, Registar sudskih zabrana i drugi registri određeni zakonom. Gospodo iz ministarstva, kolega magistar Mirović vam je rekao da ima 130 ili više agencija samo na republičkom nivou, ali na gradskom i opštinskom nivou ih ima još pet puta toliko. Šta ćemo sada da radimo? Hoćemo li da opljačkamo poreske obveznike, hoćemo li da im zagorčamo život? Ovim se ubijaju poreski obveznici i građani naše države, pljačkaju se, složićete se. Gospodo iz ministarstva, niste vas dvojica poimenično krivi. Ne, kriv je neko drugi što smo mi rešili da idemo u EU, a ta EU nas neće. SRS kaže – hvala vam, vi nama ne trebate, jer smo mi bili u Evropi stotinama godina a, sa druge strane, mi smo i danas u Evropi. Izmišljena Evropa je prodaja magle, ali kao što vidite, narod je više ne prihvata. Kao što sam rekao, vi niste krivi, ali neko jeste. Ko je taj ko projektuje ovako veliku administraciju? Ova administracija je veća od kineske. Kina ima oko milijardu i po stanovnika, a znate koliko Srbija ima, neću iz poznatih razloga da ponavljam. Srbija ima 10 miliona i nešto stanovnika. Kad ovo podelite, vidite da Srbija ima najveću administraciju na zemaljskoj kugli, ali o čijem trošku? O trošku građana. Građani su ostali bez posla. Gospodo iz vlasti, uveli ste plaćanje školarine, plaćanje zdravstva, a vi znate da je pre 2000. godine, pre svega zdravstvo bilo besplatno, školstvo bilo besplatno, ali sada nema ništa bez žute banke, a ova vlast se okomila na žutu banku poreskih obveznika i krca li krca njihove pare. Skoro će budžet biti pred narodnim poslanicima i Narodna skupština će ga dostaviti poslanicima. Pitanje je koliko ima uprava, da agencije ostavimo na miru, previše ih je. Za mene ne bi trebala ni jedna. Ne bi trebalo 500 automobila u Vladi, bilo bi možda 5, 6 automobila: predsednik Skupštine, predsednik Vlade i predsednik države i dve, tri sekretarice. Šta mislite, kod mene u Pančevu gradska Skupština ima oko 50 automobila, a koliko imaju javna preduzeća? Ko će to da plati? Imate uprave, imate agencije, fondove, direkcije, zavode, službe, inspektorate, kancelarije, savete i da ne nabrajam šta još imate. Imate osam hiljada ostalih korisnika budžetskih sredstava. Ove agencije su na teret budžeta i zato mi srpski radikali imamo više poverenja u sud nego u agenciju. Agencije su maltene privatna stvar. Sve ovo što sam nabrojao, razne ove institute. Sve je to poluprivatno. Sve je to proizvelo ogroman trošak našim građanima. Složio bih se da ste vi formirali agenciju za proizvodnju malina, kupina, boranije, vinove loze, povrtarstvo, stočarstvo, ali to da budu sektori ali u okviru jedne agencije, i da se ove pare odavde premeste iz ovog dela budžeta u budžet poljoprivrednika, da se poljoprivrednicima pomogne, da od države dobiju bar na poklon jedno dve, tri hiljade traktora, jer mi imamo i proizvodnju traktora, pa da ti poljoprivrednici oru ovu bogatu srpsku zemlju, da proizvedu za tržište Srbije, za sebe i za izvoz. Ovoj vlasti je neko to zabranio. Šta će nama EU, mi smo uglavnom u tom delu jasni, mi nikada u EU nećemo ući. Ako ništa nećemo iz inata mi sprski radikali, jer oni su na štetu naših građana i na štetu naše države. Pa, vidite kolika je bila frka i hajka i blagostanja, hajde da uvedemo belu šengen vizu. Gospodo, ko je taj koji može svome sinu ili ćerki da sada da 1.000 evra da ide u Evropu i evropske zemlje? Bez 1.000 evra tamo se ne ide, jer ih tamo ništa ne čeka na tanjiru, tamo moraju da plate, jer deru naše građane. Ono što je govorio narodni poslanik SRS gospodin Dejan Mirović, magistar nauka, rekao vam je kako banke pljačkaju državu Srbiju. Opljačkaše, i one će jednog dana da pokupe ovo sve da isisaju i da ukrcaju u brodove i avione i da pobegnu. E to pravi domaćini ne bi trebali da dozvole. Dakle, trošak države mora da se smanji, agencije ćemo smanjivati mi srpski radikali dolazimo na vlast i čim dođemo na vlast administracija mora da se skrati. Mi hoćemo vlast, i možemo da pokažemo ovim građanima Srbije da umemo i da znamo da vladamo Republikom Srbijom, uspešnije nego mnogi drugi koji se ovde hvale i koji se nude na tržištu kako oni sve živo mogu ovoj državi obećati i sve drugo ispuniti. Ne, mi srpski radikali hoćemo da preuzmemo odgovornost i hoćemo da pokažemo da može ova država bolje biti organizovana da donosi dobre zakone. Evo, gospodo iz ministarstva, odgovorite mi na pitanje – zašto ste vi u ovako kratkom vremenskom roku predložili izmenu i dopunu zakona? Pa da li vi znate kad ministarstva ovde dolaze i hvale se kako smo doneli 800 zakona. Da li su to dobri zakoni? Drugo, još zakon nije ni stupio na pravu snagu, tražite izmene i dopune, ne vi nego predlagači iz Vlade i resori koji predlažu zakon. Još nije prošlo ni tri meseca, tražimo izmene i dopune, pa dobro ako hoćete da ujedinite, uskladite naše zakonodavstvo i naše propise sa evropskim zemljama kontinentalnog prava ili američkim ili bilo kojim drugim. Prvo proučite uporedno pravo, pa dajte predloge da i jedan dobar zakon izađe. Ni jedan vam zakon, gospodo, u poslednjih 10 godina koji je došao pred parlament, detaljno ih mi srpski radikali proučavamo, pripremamo se za rasprave u Skupštini, ali ni jedan vam nije dobar. Nije ni čudo što posle 15, 20 dana ili mesec dana, već kažete, vidite nije ovo dobro moramo da menjamo. Član 4. ovoga predloga zakona je primer i drugo kažete da je ovo neki zakon koji treba da poboljša, a koji će ovde biti poboljšani uslovi naših građana? Nikakvi. Mi verujemo u sudstvo. Pravosuđe je osakaćeno ali mi još uvek imamo poverenje i mi mislimo da sudovi treba da budu bolje organizovani ali u njih moramo imati poverenja, a ne ovakve poluprivatne institucije. Dakle, gospodo pred Miloša nemojte izlaziti sa ovakvim papirićima i ovim pravilnicima, nemojte izlaziti. Možete se hvaliti i deliti komplimente kad dođete sad u kabinet i kažete da ste bili u Skupštini danas i ne da su poslanici govorili, i neki su hvalili i neku su rekli da će glasati za naše zakone, a biše oni tvrdokorni radikali, oni kažu – mi nećemo da glasamo. Znate zašto nećemo? Ovo vam ne valja ništa, ovo je jedan običan toalet papir. Hvala.
Ovlašćeni predstavnik želi reč. Ima reč gospodin Milorad Buha.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je danas ukupno pet sistemskih zakona. Obrazloženje koje smo mogli dobiti od ministra je vrlo kratko i ne održava stvarnu suštinu svega onoga što se donosi sa ovim zakonom. Srpska radikalna stranka je apsolutno protiv toga da u poslednjim danima kada bi smo trebali da razgovaramo o budžetu, odnosno juče smo trebali budžet usvojiti, međutim nema ga. Trebao je da dođe u skupštinsku raspravu 1. novembra i da na odborima razmotrimo da imamo uvida u svaku stavku u budžetu, da možemo donosi meritorne odluke prilikom usaglašavanja na odborima, a i kasnije u plenarnom zasedanju, da imamo osnovnu viziju o tome gde će se ulagati, gde će se trošiti i iz kojih izvora prihoda će se izvlačiti sredstva i da vidimo na koji način pomoći građanima i privredi u smislu smanjenja određenih obaveza. Sa druge strane da sugerišemo određene prihode iz nekih drugih izvora prihoda koji su sada neobuhvaćeni, a trebali da budu obuhvaćeni. Nema ništa od toga, mi ćemo u pet do dvanaest, gotovo u 12,05 časova doneti budžet. Ne znamo kada ćemo ga dobiti, rokovi su prošli itd. Time kršimo ne samo Zakon o budžetu mi krišimo mnoge zakone, mi time ubijamo parlamentarizam, mi ubijamo i narod sa tim, mi jednostavno kroz celokupan sistem budžetiranja pokazujemo koliko smo nedosledni, koliko smo neprincipijelni i koliko mi ne vodimo računa o osnovnom principu. Ono što se na zapadu po tri, četiri meseca usaglašava, e ovde nema usaglašavanja. Ne znam da li je juče bila telefonska sednica Vlade ili je bila normalna sednica. Pretpostavljam da je to završeno za pola sata. E sad, uzmite jedno ministarstvo koje potroši 100 do 150 miliona, milijardi dinara, milijardu, dve evra i to na temelju njegovog predloga, bez konsultacija, bez dogovora, prepustili smo jednostavno neke tokove u finansijskoj sferi pojedincima koji to zloupotrebljavaju. Mi znamo tu praksu, a i zloupotreba je to što ne raspravljamo o tome mesec, dva, onoliko koliko bi trebali o Zakonu o budžetskom sistemu i Zakonu o budžetu, prema stvarnim potrebama. U popodnevnom delu ove rasprave razgovaramo ukupno o četiri sistemska zakona. Imamo uglavnom izmene i dopune i imamo jedan celi zakon koji ne bi trebao da bude ovde i evo samo nekoliko rečenica, to je zakon o postupku registracije u Agenciji za privredne registre. Zašto nam nije trebao? To treba da bude jedinstven zakon o načinu, uslovima i postupku registracije u Agenciji, ne za privredne registre, Agenciji za registre, jer pored privrednih ona je odgovarala dok se bavila isključivo privredom. Znači, ona mora imati objedinjen nivo poslova kojima se bavi, a nisu samo to privredni poslovi, to su i neki drugi poslovi, to su registri koji su sve obuhvatni iz drugih sfera itd, znači nije adekvatno. Mi ćemo izgubiti mnogo, mi ćemo to jednoga trenutka staviti u neku ravan pa ćemo menjati opet nekim novim itd, samo zato što nismo sagledali onog trenutka kada smo ušli u reformu registracionih postupaka. Imamo ih sada petnaest. Mi smo za tri godine napravili od jednog organa koji je bio mali, koji je radio složene poslove, napravili jedan ozbiljan organ. Da li je to u sistemu agencije ili je to neki državni organ? Evo, kolega Jojić ima puno pravosudnog iskustva, on predlaže sud. Sud je u svakom slučaju jedna institucija koja odiše kvalitetom i stav je SRS da bi to trebalo vratiti u sud, da on vodi sve te registre. Sad je to izmešteno, ali mogu da kažem da smo mi srećni što nemamo 15 agencija za registraciju, za svaki registar posebnu agenciju, posebne ljude, posebne sekretarice, posebne pravnike itd. Odlično, to je super rešenje jer moglo je biti sto puta gore sa ovakvom vladom. Kasnije ću se malo osvrnuti na odredbe ovog zakona. One su bitni u smislu stvaranja uslova da dobijemo jedan jedinstven registar. Ima tu određenih propusta o kojima ćemo govoriti kada budemo govorili po amandmanima, kada u pojedinostima budemo razmatrali pojedine odredbe. Ono što je najbitnije u ovom setu zakona to je Zakon o privrednim društvima. Kada mi, poslanici, pročitamo ovo što dobijemo obrazloženje od Vlade, ne moramo kao opozicija ništa više da kritikujemo nego što je stav Vlade i obrazloženje Vlade. To je sasvim dovoljno da pokaže koliko grešaka čini Vlada, koliko pojedini državni organi koji učestvuju u pripremanju ovih zakona. Evo, kod Zakona o privrednim društvima kaže – stupio je na snagu u junu 2011. godine, a počinje da se primenjuje 1. februara 2012. godine. Znači, stupio je na pravnu snagu pre šest meseci, evo izmene i dopune. Dalje kaže – imajući u vidu da je zakonom propisana odložena primena zakona, zainteresovane strane su se u proteklih par meseci upoznavale sa odredbama novog zakona. Šta znači zainteresovana strane? Ko je zainteresovana strana? Pa, to u obrazloženju mora da se kaže. To su privredni subjekti. Pitanje je koji su to privredni subjekti, koje su to još asocijacije koje posle donošenja zakona sugerišu određena rešenja. Zašto oni koji su kreirali politiku u ovoj oblasti kada je rađena reforma, donošenje ovog zakona je reforma u određenoj oblasti i primereno je da ona radna grupa koja učestvuje u kreiranju, u sumiranju celokupne materije iz te oblasti, da prikupi sve relevantne podatke, i uporedno pravo i domaće zakonodavstvo i sudsku praksu i sve ono što je poznato iz te oblasti i da onda kroz jednu javnu raspravu, kroz dijalog, kroz sučeljavanje mišljenja, pa bolje je i godinu dana izgubiti da dođemo do kvalitetnog zakona koji će biti validan pet, deset, dvadeset godina. Pa, uzmimo zapadno zakonodavstvo, uzmimo englesko zakonodavstvo, i dan danas imamo situaciju da po 200 godina u pravnoj primeni je određeni zakon. Mi kod nas to - hajmo Jovo nanovo, ali u ovom slučaju za ovo zainteresovane strane kriju se određene snage koje kreiraju ovu materiju iz senke. To su lobisti kojima odgovaraju određena zakonska rešenja. To su tajkuni kojim ne odgovara određena formulacija zakonska, pa ne možemo naći u ministarstvu adekvatno lice koje će nam provući neku stvar ili ministar nam baš nije naklonjen, on je u onom drugom taboru, pa hajmo sada da proguramo neko rešenje koje će odgovarati nama. Nađemo nekog u Vladi malo višeg ili predsenika države, pa on kaže – menjajte ono, ono ne odgovara itd, i onda svi dignu ruke. Ako je predsednik države u pitanju to se menja bez pitanja itd. Onda posle toga ponovo dolaze neke zaintereseovane strane, pa ga opet menjaju itd, i idemo u nedogled. Šta dalje kaže? Izmene i dopune Zakona o privrednim društvima nastale su kao posledica ukazivanja zainteresovanih strana na pojedine nejasnoće koje bi odredbe novog zakona mogle da izazovu u praksi. Gledajte, ova rečenica odražava stvarno stanje. Oni koji treba da imaju praksu i da je pretoče u Zakon, oni ne pišu taj zakon, pišu opet neki sa zapada koje debelo plaćamo i onda dođemo do zakona bez stručne analize. Ovde u skupštinskoj proceduri, uključujući i proceduru u ministarstvima i u Vladi, zakoni prolaze kroz ruke najmanje 50-ak pravnika. Tvrdim vam da ih niko ne otvori i niko ih do kraja ne pročita, a da ne govorim o tome da prouči koje će pravne reperkusije proizvesti u praksi primena pojedinog člana i pojedine odredbe toga ili pojedine zapete u određenom pravilu, pravnom propisu koji donosimo. Predlagač ovog zakona kaže – izmene i dopune ovog zakona nastale su kao posledica ukazivanja zainteresovanih strana na pojedine nejasnoće koje bi odredbe novog zakona mogle da izazovu u praksi. Znači, nadležna ministarstva, Vlada i drugi državni organi to oni ne prate. Bitno je da smo dobili zakon, zakon je usvojen, ima materiju koju obrađuje, dalje nas ne interesuje. Predsednica skupštine kaže da smo usvojili 800 zakona. Sa aspekta predsednika Skupštine to je ispravno. Skupština je tu da usvaja zakone. Oni koji predlažu zakone odgovaraju za to, ali kod nas ne odgovaraju. To je apsurd. Nama je bitno da zadovoljimo EU jer ona traži ovaj zakon, onaj zakon, ovo ćete reformski rešiti na ovaj ili onaj način itd. i onda gruvaj, samo donesi, ko vas pita da li je to u praksi sprovodivo ili nije sprovodivo. Opet, predsednik Skupštine je tu najmanje kriv za primenu svega toga, odgovornost je na ministarstvima i drugim državnim organima. Dalje kaže – pojedine nejasnoće nastale su usled usvajanja velikog broja amandmana. Kako je moguće, ako je kvalitetno pripremljen zakon, da se usvoji veći broj amandmana? Moguće je, svedoci smo svega toga. U praksi imamo 30 do 35 posto pojedine predloge zakona koje menjamo amandmanski. Ko je onaj ko priprema takve zakone koji se ovde usvajaju? Ko je onaj ko je pripremio zakon da dozvoli sebi taj luksuz da se usvoji veliki broj amandman koji su neusaglašeni, koji nekorenspondiraju jedan sa drugim, koji su u suprotnosti jedan sa drugim jer zainteresovane strane su rekle da to ne odgovara i to moramo menjati. Vidite, to je naša praksa. Ali, najpogubnija praksa je sledeća, da pojedine političke stranke koje podležu pritiscima pojedinih tajkuna i pojedinih lobija, izguraju određena zakonska rešenja, idu sa amandmanima, znamo mi, u praksi smo imali jako mnogo slučajeva, proguraju nešto, to većina ovde usvoji, 126 je pravilo i onda kada imamo primenu vidimo koji su to problemi u praktičnoj primeni. Ko tu najviše gubi? Najviše gubi država. Ona je najveći gubitnik. Ona je osakaćena u takvim situacijama. Ko snosi odgovornost za to? Niko. To mora da se menja. Još pogubnija situacija baš vezana za određene privredne tokove, da nam mentori sa zapada dođu ovde i drže predavanja. Između ostalog, predstavnici MMF su došli i rekli da je od početka krize pa do današnjeg dana posao izgubilo oko 400 hiljada ljudi. Da li je iko od predstavnika vlasti rekao – ne, to nije tačno? Otkud njima ti podaci, jer mi ih nemamo? Otkud njima pravo da se oni mešaju u naše odnose, ako smo vodili takvu politiku da otpuštamo, to je politika otpuštanja itd? To je valjda suvereno pravo naše. Nije to suvereno naše pravo. Oni koncipiraju. Znači, oni određuju pravila. Oni kažu – ovo je reformski zakon, morate napraviti to na taj i taj način. Onda kao sudije kažu – ovo što ste napravili je jako loše. Ne kažu oni da to što smo napravili da smo napravili na temelju njihovih naloga, nego se postavljaju samo u poziciju sudije, mentora koji kaže kao maloj deci – ne, ne, 400 hiljada itd, bez pogovora. Mi se sagnemo, ćutimo. Takva je vlast, takva je naša vlast. Da li je to stvarno 400 hiljada ili nije? Otkud pravo nekome da kinji srpstvo, pre svega? Ali, vlast dozvoljava to. To je neozbiljna vlast, a prevashodno socijalno neodgovorna, jer je to činjenica da je toliko ljudi izgubilo posao. Šta dalje oni kažu? Vensan Dežer, predstavnik Evropske komisije, kaže – kroz javne nabavke opere se između 20 i 25% sredstava koja idu na javne nabavke, negde između 3,5 i 4 milijarde evra. Otkud njima taj podatak? Otkud njima podatak da se mešaju u unutrašnje stvari suverene države? Šta dalje on kaže? Kroz javne nabavke od 2000. godine do danas kroz privatizaciju oprano je preko 10 milijardi evra. On ruži ovu vlast. Prvo da naloge – ovo ćete napraviti ovako, ovo ćete napraviti onako itd. Toliko zakona itd, sve to preda u pisanoj formi, sve se to izvršava i na kraju kaže – ne, ne, vi kradete, otimate itd. To je takva vlast. Takva vlast mora da padne. Narod to mora da promeni. Da se vratimo malo na privredna društva. Katastrofalno je stanje. Možemo doneti stotine zakona. Bitna je suština, privredna klima. Ova država ne stvara privrednu klimu privrednim društvima. Kada govorimo i normiramo rad, funkcionisanje privrednih društava, moramo govoriti o toj privrednoj klimi na bilo koji način, u ekonomskom, finansijskom, fiskalnom smislu. Manite se statusa, statusnih pitanja. To je najlakše, u svakom društvu je to najlakše rešiti. Sve ovo posle toga je 95% stvoriti uslove da to privredno društvo opstane. To je kao i u životu. Lagano je dete napraviti, ali ostaje dalje da ono živi, da raste, da ostari zdravo i normalno. Mi ne stvaramo te uslove. Mi stvorimo dete i onda ga prepustimo stihiji, prepustimo slobodnom tržištu na kome to dete ne može da opstane, nema uslove. Zašto nema uslove? Mi smo razbili tržište, mi smo onemogućili normalno funkcionisanje tog tržišta. Nijedna rečenica u ovom zakonu o stvaranju preduslova normalnog funkcionisanja rada privrednog društva, to je materija tog zakona. Ali, evo i onaj zakon prethodni i onaj tamo i onaj tamo, nijedna rečenica o normalnom radu, funkcionisanju itd. Jeste to materija nekih drugih zakona iz oblasti finansijske sfere, računovodstva, knjigovodstva itd. Pripada nekim drugim zakonima, ali moramo prevashodno i tu uraditi. Kakva nam je praksa u radu i funkcionisanju privrednih društava? Danas i nemamo, najbolje sada možete da se obratite i da kažete, vi koji vodite registar, i inspekcijski organi da ne mogu dostaviti pravu analizu, niti vi možete, niti vi znate koliko stvarno živi i radi privrednih društava, jer nemate potpunu dokumentaciju. Da li ima Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja iz oblasti privrede? Nema. Da li ima Privredna komora? Nema. Da li imaju strukovna udruženja? Nemaju. Da li unije poslodavaca? Nema niko. Ko je tu najodgovorniji? Inspekcije koje bi morale vršiti kontrolu itd. i one da kreiraju zakonska pravila, propise i da one na temelju njihovog iskustva, jer one su neposredni izvršioci kontrole, na licu mesta vide sve propuste sistema, sistemske propuste koje oni moraju uočiti i odreagovati na licu mesta, preneti svoje nadležnosti i na kraju se zaustavlja u poreskoj upravi. Evo podataka o poreskoj upravi. Na desetine hiljada blokiranih preduzeća, milijarde u dinarima, milijarde u evrima je blokada tih preduzeća. Godine 2007. osnovica blokade privrednih društava je 180 milijardi i obračunate pripadajuće kamate od 90 milijardi. Znači, 270 milijardi dinara. Godine 2008, 220 povećano ponovo, sa nekih 50 i nešto došlo na 60 hiljada subjekata, širi spektar i privrednih društava i mesnih zajednica i udruženja građana i drugih subjekata koji imaju određene dužničko-poverilačke odnose itd, koji su izazvali reakciju poreske uprave. Godine 2008. 220 plus kamata 115, 335; 2009. godine 465; 2010. godine 555 milijardi u desetom mesecu. Ove godine će verovatno to doći na 700 milijardi, odnosno sedam milijardi evra. Gde je tu kraj? Kraj se mora definisati zakonskim propisima. Kojim? Evo i ovim zakonom. Sve ono što je trulo treba da ode ubrzanim postupkom. Mi ih kroz pojedine odredbe zaustavljamo, neka živi. Ono što je prirodno umrlo, ono što ne radi šest meseci, godinu dana, treba da ode. Da bi ono otišlo, moramo stvoriti preduslove da živi dok živi, da mu omogućimo život, a posebno u periodu krize. Godine 2007. i 2008, velika kriza, nijedan ozbiljan potez države da zaustavi ove tokove, jer mi u privrednoj sferi imamo iz dana u dan sve veći i veći broj blokiranih preduzeća, ti novčani iznosi, vidite kako to raste. Od 2004. do 2011. sa 270 milijardi na 700 milijarde. Nemam vremena da pročitam zaduženost, pa gubitke, akumulirane gubitke privrede itd. Onda se vidi da privredu objektivno nemamo. Zašto je nemamo? Zato što je nelikvidna, ne može da radi, zato što je nesolventna, zato što je prezadužena, zato što joj nema pomoći od strane onoga ko joj treba pomoći. Ko? Država, državne institucije moraju pomoći, zato što je izložena svim zlima ovog sveta. Mi smo digli ruke, jer nam zagovaraju takvu priču. Ko? Oni sa Zapada nam zagovaraju takvu priču, da je to slobodno tržište na kome svi imaju jednaka prava, a nemaju jednaka prava. Zašto? Zato što oni koji nam dolaze na ovo tržište su oslobođeni carina, oslobođeni su određenih barijera koje mi kada izvozimo imamo u tim državama, imaju subvencije i bonitetne kredite od strane svojih država, imaju daleko niže kamatne stope kod preuzimanja i povlačenja kreditnih linija od njihovih banaka. Mi se u takvim uslovima ne možemo takmičiti. Šta očekivati? Očekivati u 2012. godini, sa ovim zakonom nećemo dobiti ništa. Ovo su kozmetičke promene koje ništa u praktičnoj izvedbi neće doneti, sem što će možda u nekim stvarima ubrzati proceduru oko registracije. Kakva nam je privreda? Pročitaću ovde neke pokazatelje koje sam dobio od Privredne komore Srbije, starost opreme, uređaja, alata, itd, u industriji. Tekstilna industrija, prosečna starost 35 godina, mašinska industrija 34 godine, prehrambena industrija 27 godina, hemijska industrija 28 godina, industrija građevinskog materijala 30 godina. Vidite sa čim mi radimo. Kako da se takmičimo sa pojedinim privrednim subjektima sa zapada koji imaju najnoviju tehnologiju? Nikako. Kako sada da ti ljudi opstanu? Ne mogu da opstanu. Ne mogu da opstanu i oni prirodno odumiru, ali ništa ne činimo da ih spasimo. Evo vam pokazatelja obima industrijske proizvodnje – 1990. godine bazno 100%, najveći obim industrijske proizvodnje. Stvaraju se određeni preduslovi, u tom vremenu određene reforme, itd, i srpska privreda je bila u odnosu na privredu 2011. godine veća skoro duplo. Znači 1990. godine bazno 100%, 1995. godine 44% od onih baznih 100%, 2000. godine 43%, 2002. godine 44%, 2004. godine 46%, 2006. godine 48%, 2008. godine 50%, 2009. godine smo se vratili na 40%, 2011. godine za očekivati plan je 46%, ali ako budemo na 40% - 41% ima da se udaramo i da smo presrećni i prezadovoljni. Ovi pokazatelji govore o ozbiljnosti Vlade i pristupu Vlade u ovoj oblasti. Šta je još problem koji mora biti prisutan ovde, i u ovom zakonu i u budžetu i u svemu onome čime ćete nas zatrpati do kraja godine? Razni nameti, odnosno razne takse, naknade i izdvajanja privrednih subjekata. Do 2009. godine ukupno je nabrojano 65 raznih davanja privrednom subjektu. U 2010. godini još 17 vrsta taksi, naknada, a prevashodno lokalnih taksi. To je ukupno 82 nameta. Ovo je terminologija Unije poslodavaca, namet, jer on je stvarno namet, jedna obaveza koju moraš da izmeriš, itd. Seti se onaj u lokalnoj samoupravi i kaže – šutni tamo ovaj, kao da je to bitno, oni žive, oni rade, udri po njima. Isto tako se ponašaju državni organi i institucije, kako poreski organi, tako i oni organi kojima se plaćaju neke druge obaveze itd, i na kraju, kada je suma sumarum 82 nameta. U 2011. godini posle izmena Zakona o finansiranju lokalne samouprave neke obaveze su ukinute, neke će biti ukinute, ali će se opet to zadržati negde između 60 i 75 raznih vidova davanja. To ovakva privreda o kojoj pričamo ne može da podnese i ona će morati umreti, jer jednostavno, ne može podneti sve ovo šta joj se nameće. Ono što kao predsednik Odbora za industriju moram ukazati i u više navrata sam govorio ovde, određene smernice i sindikata, i Unije poslodavaca i Privredne komore, apele, prevashodno sindikata koji najbolje osećaju probleme, između ostalog, i u pisanoj formi smo to dali i Ministarstvu finansija, i Vladi i Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Tražili smo od njih da se pomogne privrednim subjektima koja su još živa, nekada velikim privrednim gigantima, kao što su "IMT", "Minel trafo", "Zastava", "Petar Drapšin" – Mladenovac, "Majevica holding" – Bačka palanka, "Kablovi" – Jagodina, "Industrija motora Rakovica" itd, negde oko 150 privrednih društava koja su u restrukturiranju. Šta znači restrukturiranje? Restrukturiranje je postupak kada država pronalazi novog strateškog partnera za taj privredni subjekat, kada ga želi pripremiti i za privatizaciju ili rekonstrukciju i kada to preduzeće izvozi iz postojećih oblika, organizacionih, i finansijskih i tehnoloških, dobija neke nove zahvate i kada preporođeno izlazi na tržište, osposobljeno za privrednu borbu. Svi ti koji su ušli u restrukturiranje se trenutno nalaze u fazi blokade. Država je digla ruke. Kupac za privatizaciju nema. Sredstava za finansiranje određene proizvodnje nema. Novih tehnologija u proizvodnji nema. Kupaca njihovih roba nema, itd. To je jedno opšte tavorenje, opšte propadanje ogromnih kompleksa, prevashodno, u metalskoj sferi. Najveći njihov problem nije ni to, jer ljudi preživljavaju i snalaze se, dovijaju se na razne načine, najveći problem je stvorila država i državni organi, i to, pravosudni organi. To jedno tumačenje Višeg kasacionog suda je omogućilo blokadu računa, blokadu tekućih računa po osnovi nekih postupaka koji su ranije vođeni, koji su sada u pravom smislu pravosnažni i koji su izvršeni. Sve te presude sada sede na račun tih preduzeća i preduzeća su blokirana i kao takva su van života. Obraćali smo se i u ime Odbora za industriju, obraćali smo se u ime sindikata i Privredne komore itd.
Vreme. Završite. (Milorad Buha: Završio sam. Hvala.) Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a nije se javio niko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika, dozvolite da zaključim zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 5, 6, 7, 8. i 9. današnjeg dnevnog reda. Sa radom ćemo nastaviti u utorak, 20. decembra, u 10,00 časova. Zahvaljujem gospodo poslanici. Zahvaljujem predstavnicima Agencije za privredne registre, gospodi Obradoviću i Magovu.