Uvažene kolege, gospođo predsednice, ja bih hteo, možda je neobično da počnem pohvalom, blagom pohvalom, MUP na ažurnosti odgovora na moje prethodno pitanje. Imao sam dva pitanja za MUP i oba su odgovora stigla brzo, ekspeditivno i to je za pohvalu, za razliku od, recimo, pitanja upućenog Ministarstvu spoljnih poslova, koje se ticalo ne podnošenja inicijative pred Savetom bezbednosti UN, u vezi slučaja Trepča i pokušaja otimačine imovine Trepče, na šta nisam dobio odgovor. Ovde su stigla dva odgovora. Jedan je bio čisto formalan, drugi bio relativno iscrpan i pokušaj da se odbrani, ili barem objasni uloga vlasti i izjave premijera Vučića u vezi sa ubistvom jednog vođe navijača. Drugo, pak pitanje, inače to primam k znanju i na tome više ne insistiram, drugo pak pitanje koje se odnosilo na ulogu generala Bratislava Dikića u Crnoj Gori i njegovo hapšenje, nisam dobio nikakav odgovor, osim jedne rutinske i neobavezne formulacije. Molio bih i voleo da po tom pitanju, osim da Ministarstvo preduzima mere i prati situaciju, da ako je moguće dobijemo i neki iscrpniji odgovor. Na to se nadovezuje moje današnje pitanje, nažalost na istu adresu, znači MUP i kabinet premijera, odnosno Aleksandar Vučić, u vezi sa ovim pokušajem, ili kako to da nazovem, incidentom u Jajincima, odnosno navodnim, ili stvarnim, pokušajem atentata na premijera Vučića, što je izazvalo veliku pometnju u javnosti, što je uzbunilo duhove i što, mislim da zahteva iscrpan odgovor, možda i ovde u plenumu, ali u svakom slučaju ja bih voleo da kao narodni poslanik budem obavešten, makar kao jedan osrednji, makar kao jedan osrednji tabloid. Dakle, mislim da mi kao poslanici u Narodnoj skupštini, imamo pravo bez obzira na sve ove formulacije tipa istraga je u toku, u interesu istrage ne možemo da dajemo više informacija. Ako svaki tabloid, ako svaka novina u Srbiji, a ja ovde imam sve listove poslednjih dana, može da spekuliše da li je bio napad zoljom planiran, da li bombe trebale da budu bačene, da li je u pitanju bilo oklopno blindirano vozilo, da li je u pitanju sanduk, ili zakopani sanduk, ili gepek automobila, onda, valjda kažem, i mi kao narodni poslanici, i ja pojedinačno na kraju krajeva, imam pravo na makar toliko informacija. S tim u vezi, pitao bih, skrenuo bih pažnju na neodgovorne izjave velikog broja predstavnika vlasti, posebno Vlade, posebno ministra, koji su ovaj slučaj iskoristili za jednu dodatnu porciju, ili reko bih euforiju, dodvoravanja ili naglašene brige za premijera, što nije bilo u skladu sa izjavama samog premijera, odnosno predsednika Vlade Aleksandra Vučića, koji je rekao da nema informacije, da ne može ništa da kaže na tu temu. Za razliku od toga njegovi ministri su se utrkivali, dakle doslovno utrkivali i da proglase slučaj za atentat i da već ukažu prstom na to ko je kriv, i da spekulišu o strašnim posledicama koje čekaju Srbiju, ukoliko se to ispostavi kao tačno. Ja pitam premijera, a i sve nas ovde, da li su dotična gospoda ministri, svesni kakve posledice imaju njihove izjave, kakva je posledica recimo, kada ministar unutrašnjih poslova izjavi da se premijer nalazi na bezbednom mestu, na bezbednoj lokaciji. Ta formulacija je primerena ratnom stanju. To je formulacija koje je upotrebljena posle 11. septembra kada je predsednik Buš bio sklonjen na bezbednu lokaciju, kada se nije znalo da li je počeo svetski rat ili nuklearni napad. Neprimerena je takva izjava od strane zvaničnika Vlade, dakle ministra unutrašnjih poslova, da je upotrebi za još uvek ovaj neistraženi incident u Jajincima. Stoga bih pitao i lično gospodina predsednika Vlade da li je on svestan koliko takve izjave nanose štetu i njemu lično, i reputaciji njegove Vlade, i što je još važnije i najvažnije za nas ovde, štetu državi Srbiji u inostranstvu, jer se čini da je ovo zemlja u kojoj svaki čas državni udari i atentati na predstavnike vlasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Milić.
Hvala. Gospođo predsednice, koleginice i kolege, imam pitanje, mislim za vas gospođo predsednice. Ono je u sličnom tonu kao što je prethodni govornik postavio pitanje. Naime, i ja sam dobio nekoliko odgovora koje sam postavio od kada radi ovaj saziv, pa sam tako dobio dva odgovora. Dobio sam odgovor od MUP pa ću vas kratko podsetiti. Znači pitao sam MUP šta je uradilo povodom događaja u Hercegovačkoj ulici. Da li je pokrenut neki disciplinski postupak i ukoliko nije, zašto to nije urađeno? Dobio sam odgovor da nije pokrenut disciplinski postupak i da se čeka završetak istrage koja vodi Tužilaštvu. Imam mnogo primedbi na sadržinu ovog odgovora, ali formalno pravno ovo je odgovor na pitanje koje sam postavio. Međutim, zbog čega ovo navodim? Zbog drugog odgovora koji sam dobio od Republičkog tužioca na pitanje koje se odnosi na događaj od pre godinu dana, citiraću iz stenograma – da li je bilo destabilizacije države i ako je bilo destabilizacije ustavnog poretka, šta je Tužilaštvo uradilo? Da li je podnelo krivične prijave, protiv kojih lica i u kojoj fazi su te krivične prijave? Na to pitanje odgovor tužioca je otprilike da je Više javno tužilaštvo povodom krivične prijave koju je Aleksandar Kornic podneo protiv Damira Dragića i Dragana J. Vučićevića nakon sprovedenog pretkrivičnog postupka donelo rešenje kojim se odbacuje navedena krivična prijava. Vrlo je jasno da nisam pitao tužilaštvo ništa o prijavi Kornica protiv Vučićevića, niti me je to interesovalo. Interesovalo me je oni što je tužilaštvo navelo da će samo uraditi, da podsetim, tužilaštvo je tada reklo da će sprečiti destabilizaciju države podnošenjem krivičnih prijava protiv odgovornih lica, pa je moje pitanje to bilo. Ovo isto pitanje, podsetiću vas još jednom, nije prvi put da postavljam, postavio sam ga i na sednici Odbora za pravosuđe, gde je razmatran Izveštaj o radu tužioca za 2015. godinu, ni tu nisam dobio nikakav odgovor, a ovog puta sam, bar što se mene tiče, dobio uvredljiv odgovor. Prema tome, moje pitanje za vas, pre svega, kao predsednicu parlamenta, da li možete da zaštitite na pravi način, a ne na one naše poslovničke igre, dostojanstvo ovog parlamenta, time što ćete obezbediti da nadležni organi odgovaraju poslanicima na pitanja? Ne mislim da sam ovde, ne ja ili moja poslanička grupa, da je naše dostojanstvo povređeno, nego dostojanstvo kompletnog parlamenta i odnos tužioca prema parlamentu. Tužilac je dužan da odgovori na pitanje koje mu poslanik postavlja. Iskren da budem, nemam neku ideju šta vi možete da uraditi, osim da založite svoj autoritet, naravno, ako se slažete sa mnom, ali mislim da je važno, a to je pitao i kolega Vukadinović, a verujem da i ostale kolege imaju sličnih iskustava, da nadležni organi odgovaraju poslanicima na pravi način, a ne da odgovaraju tako što će odgovarati na pitanje koje im nije postavljeno, izbegavajući na taj način da odgovore na pravo pitanje, ma koliko se njima ne dopadalo možda da odgovore na to pitanje. Lično sam ubeđen da je odgovor na ovo pitanje interes tužilaštva. Nije nikakav hir LDP da postavlja ovo pitanje, nego mislim da ćemo time doprineti datužilaštvo i tužioci ostvare svoju, Ustavom i zakonima za garantovanu, samostalnost i da će izbeći da budu zloupotrebljeni u dnevno-političkim igrama, između dva tabloida u ovom slučaju. Tako da, osim za vas, ovo ću još jednom, pitanje ponoviti tužiocu, za svaki slučaj – da li je bilo destabilizacije ustavnog poretka, da li su podnete krivične prijave i protiv kojih lica i u kojoj su fazi te krivične prijave? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, drage koleginice i kolege narodni poslanici, na samom početku bih izrazio zadovoljstvo u svoje ime i u ime poslaničke grupe NS, gde sam 15-ak dana postavio pitanje ministru finansija vezano za primenu novog Pravilnika o prijavljivanju i obračunu PDV, odnosno poreza na dodatu vrednost, koju je trebao da stupi na snagu 1. januara 2017. godine i koji je dosta rigidan, da sada ne ponavljam čitavu tu priču, a dobio sam obaveštenje od Ministarstva finansija da će se to odložiti za 1. januar 2018. godine, a da ćemo u međuvremenu i ovde na plenumu imati izmene i dopune tog zakona, tako da, još jednom da upotrebim taj izraz, rigidno pravilo koje je trebalo da stupi na snagu 1. januara, koje bi donelo dodatne troškove svim pravnim licima na nivou Srbije, neće stupiti na snagu i to je dobra vest. Ono što je druga stvar koju sam hteo posebno da potenciram, pre sedam dana sam sa ovog mesta postavio pitanje i ministru zdravlja gospodinu Lončaru vezano za smenu direktora Zdravstvenog centra u Aranđelovcu, dr Gorana Blagojevića, a još uvek nisam dobio nikakav odgovor. Danas to pitanje moram proširiti, jer ono što je pre sedam dana bila samo spekulacija ili pretpostavka ko će naslediti na tom mestu dr Gorana Blagojevića, nažalost, danas se pokazalo kao istinita informacija. Moram da ponovim, i posle svega ovoga da tražim od ministra zdravlja gospodina Lončara da mi se kao narodnom poslaniku dostavi kopija zapisnika inspekcijskog nadzora koji je ispred Ministarstva bio poslat u Zdravstvenom centru u Aranđelovcu, znači da mi se pošalje kopija toga da mi jasno vidimo šta je greh prethodnog direktora. Zatim, ono što je interesantno, tog dana kada sam postavio poslaničko pitanje, uveče na javnom servisu, na Nacionalnoj televiziji ministar je izjavio da će umesto smenjenih direktora na ta mesta doći mlađi, energični ljudi koji će moći dosta toga da donesu u tim bolnicama ili zdravstvenim centrima. Kakav je primer kod nas u centralnoj Šumadiji i Zdravstvenom centru Aranđelovac koji pokriva Aranđelovac i Topolu, evo samo ukratko. Umesto doktora Gorana Blagojevića, koji je ugledan hirurg, došla v.d. direktora gospođa dr Nina Jeličić, koja ima 62 godine, koja je žena pred penzijom i koja je supruga bivšeg direktora Zdravstvenog centra, koji je smenjen za vreme ministra Slavice Đukić Dejanović, 1. marta 2013. godine, jer je isti taj Zdravstveni centar ostavio u minusu od milion evra. Ono što je meni još interesantnije i što posebno podvlačim uvaženom ministru jeste podatak da je dotična dr Jeličić, koja je imenovana za v.d. direktora Zdravstvenog centra, i vlasnica privatne apoteke. Postavljam pitanje da li je to sukob interesa i da li je Ministarstvo uopšte imalo u vidu informaciju o nespojivosti funkcija, da ste direktor Zdravstvenog centra u okviru kog imate svoje apotekarske ustanove i da ste vlasnici privatne apoteke na par stotina metara od samog Zdravstvenog centra i da li to ima uopšte smisla? Zbog toga, još jednom da ponovim u svoje ime i u ime poslaničke grupe NS, tražimo jasno i precizno da nam se dostavi kopija zapisnika o tom inspekcijskom nadzoru, tražimo da nam se jasno kaže šta su bili gresi prethodnog direktora, zašto je smenjen i ko je predložio i u čije ime dr Ninu Jeličić, koja je imenovana za v.d. direktora i da li je to mladi, perspektivni kadar, koji će moći jedan Zdravstveni centra da pokrene. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, pomaže Bog svima. Ono što bi svakako moralo biti prvo pitanje jeste pitanje za ministra prosvete gospodina Šarčevića. Šta se desilo sa njegovom preporukom za studente bolonjce koji su trebali da dobiju produžetak studiranja, a zapravo su dobili ono što smo ovde i tvrdili da će dobiti, a to je reupis i nove, da kažem, troškove koje moraju zbog toga da podnose. Očito da Univerzitet u Beogradu u najvećem procentu je odbio da sprovede preporuku ministra Šarčevića, pa nas zapravo interesuje kako će Ministarstvo da reši ovaj problem, jer je takva odluka doneta zajednički na skupštinskom Odboru za obrazovanje, a i potvrđena ovde na plenumu, kada smo razgovarali o toj temi, kao obećanje i praktično ne preporuka, nego nalog Ministarstva da to tako bude i sprovedeno? Drugo pitanje se tiče, još uvek nerasvetljene, špijunske afere, da mi posle toliko dana ne znamo ko je odavao državne tajne i kojoj stranoj obaveštajnoj službi. Podsetiću sve vas, kolege narodni poslanici, i javnost na nekadašnje funkcionisanje VSB, kada se to radilo na mnogo ozbiljniji i odgovorniji način. To je slučaj hapšenja generala Momčila Perišića, tadašnjeg potpredsednika Vlade Republike Srbije, koji je 14. marta 2003. godine uhapšen u „Motelu Šarić“, gde je odavao državne tajne šefu CIA Džonu Nejboru. Dakle, tada smo znali i kome su odavane državne tajne i ko je odavao državne tajne iz državnog aparata. Danas to ne znamo, toliko dana posle još jednog vašeg rijaliti šoua, koji ste priredili sa tzv. špijunskom aferom. Znači, ili se zna ko je uhapšen i taj je krivično gonjen i procesiran ili je to jedan vaš rijaliti šou izmišljotina, koje se zapravo nikada nisu dogodile. Zato postavljam pitanje i ministru policije i ministru pravde, koji je epilog još ovog slučaja sa tadašnjim hapšenjem generala Perišića, da bismo uopšte došli do ovih epiloga novih slučajeva? Kada će u Krivični zakonik biti vraćena kazna za izdaju i veleizdaju, koja je svojevremeno izbačena iz Krivičnog zakonika? Sledeće pitanje se odnosi na Ministarstvo privrede i tiče se visine subvencije za Britansku IT kompaniju „Endava“. Naime, postavljamo pitanje kolika je tačno visina subvencije koju ste predvideli za kompaniju „Endava“ i u kom periodu je predviđeno da ona bude realizovana? Da li je na osnovu člana 11. Zakona o kontroli državne pomoći Vlada, pre nego što je dodelila bilo kakvu subvenciju, podnela prijavu Komisiji za kontrolu državne pomoći i od njih zatražila odgovarajuće rešenje da jedna takva subvencija ima smisla? Zašto to pitam? Jer pitam ministra privrede da li su vam poznate reakcije brojnih IT profesionalaca i udruženja koji su reagovali na ovu krajnju štetnu subvenciju i kojim se zapravo ruši konkurencija na tržištu rada u Srbiji? Šta će biti epilog svega ovoga? Epilog će biti da se ovom subvencijom neće otvarati nova radna mesta, već će strana kompanija kupiti najbolje profesionalce iz domaćih kompanija. Prosto je neverovatno da u jednom od najvažnijih domaćih privrednih sektora, gde beležimo rast izvoza, gde imamo ogromnu perspektivu, vi subvencionišete stranu kompaniju koja dolazi na naše tržište i time praktično uništavate konkurenciju i na svaki drugi način dovodite u pitanje rad domaćih firmi. Naravno, ima tu i pitanja za Komisiju za kontrolu državne pomoći – da li je uopšte stigla bilo kakva prijava od strane Vlade i da li su se oni izjasnili po ovom pitanju? Problemi našeg IT sektora su potpuno drugačiji. Ne trebaju nama ovde strane firme da nas razvijaju u toj sferi, nego imamo nedovoljan broj kvalifikovanih IT profesionalaca, jer godišnje sa fakulteta dolazi njih hiljadu, a potražnja je za desetinama i desetinama hiljada. Recimo, u to je trebalo uložiti sredstva. Naravno, jedno veoma važno pitanje, pokrenuli smo temu Medveđe, sada pokrećemo i temu Bujanovca. Naime, još 2009, pa 2011, pa 2015. godine Vladi Republike Srbije stigla je peticija građana nealbanskog stanovništva iz opštine Bujanovac, kojom se traži vanredni popis stanovništva u opštini Bujanovac, kojom se traži revizija biračkih spiskova u opštini Bujanovac, jer na svakom sledećem glasanju tamo raste broj albanskog stanovništva, iako njihovi predstavnici tvrde da se veliki broj Albanaca iselio. Zatim, tražimo proveru prijave boravka Albanaca u ovoj opštini i nakon okončanja svega toga, organizovanje vanrednih lokalnih izbora. Šta je zapravo problem? Problem je što je raspodela funkcija u javnim lokalnim institucijama apsolutno na štetu Srba koji žive u ovoj opštini, što se albanizuju toponimi u gradu Bujanovcu i što na svaki drugi način imamo veliko iseljavanje Srba i nealbanaca iz opštine Bujanovac. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da ne dobijamo priliku da postavimo direktno pitanje ili pitanja članovima Vlade i predsedniku Vlade, vi to lepo upakujete pa onda smo u prilici da na ovaj način postavimo pitanja i to ćemo učiniti svakog utorka i svakog četvrtka, u nadi da ćete, kao članovi Vlade ili kao predsednik Vlade, odgovarati. Dakle, upućujem pitanje predsedniku Vlade. Prošlo je više od dve godine od kako je oduzeta dozvola osiguravajućem društvu „Takovo osiguranje“. Razlog je bio nepopunjenost tehničkih rezervi. U tom trenutku „Takovo osiguranje“ imalo je popunjenost od 91,8%. Od 23 društva osiguravajućih, četiri su domaća, daleko najbolje su rezultate imali i to je očigledno, ako se sve to ima u vidu i pogleda. Dakle, interes je bio neki drugi. Imam pismo upućeno od 408 radnika „Takovo osiguranja“ koji su izgubili posao zbor ovoga. Tek nakon dve godine, a to je učinjeno upravo sada, zbog toga što su oni u dogovoru sa ljudima koji su vlasnici sačekali da se sve završi, međutim, ništa se zvanično nije dogodilo. U tom trenutku „Takovo osiguranje“, kao ozbiljna kuća koja je dva puta bila najbolja osiguravajuća kuća u zemlji, sada je u neprilici da skoro 450 ljudi izgubi posao. S obzirom da je pismo upućeno meni i pitanja meni, ja ću to proslediti članovima Vlade. Nakon sedam meseci te godine društvo je bilo jako pozitivno, četiri miliona evra su bili u dobiti, što je najbolji rezultat gledano na sva osiguravajuća društva. Upravo u tom trenutku, dva dana pre nego što je došao investitor, veliki investitor iz Nemačke, koji je želeo da bude većinski vlasnik, oduzeta je dozvola, bez ikakvog razloga, bez ikakvog pravog obrazloženja, u trenutku kada se zna da je Narodna banka Srbije potpisala internacionalni sporazum po kome je dozvoljeno da 10% možete imati manju popunjenost od one koja je maksimalna. Upravo ja zbog toga, razmišljajući o tim ljudima, moram da uputim pitanja Vladi Republike Srbije. Prvo pitanje je – zašto je „Takovo osiguranju“ oduzeta dozvola za rad, kada su sve obaveze servisirane na vreme, apsolutno sve, za 23 godine postojanja?Drugo, zašto nisu primenjene sve opominjuće mere, a u mogućnosti da primenite četiri meri, nego odmah ona najrigidnija, dakle oduzimanje dozvole? Treće, zašto je selektivno primenjen zakon, kada su najbitniji finansijski pokazatelji zadovoljavajući? Četvrto, zašto se oduzima dozvola dva dana pre ulaska u društvo jedne od evropskih i svetskih osiguravajućih društava? Naravno, tako nešto nije moglo da bude u sektoru neprimećeno finansijskom? Kome to nije odgovaralo i ko su bili naručioci? Peto, kakva je poruka poslata nemačkom investitoru i uopšte investitorima? Šesto, koliko je odluka u skladu sa politikom Vlade Republike Srbije u zalaganju za otvaranjem novih radnih mesta? I, sedmo, kakva je uloga u svemu ovome savetnika guvernera i guvernera? Jedan komentar koji je vrlo poseban i bitan i čini mi se da ga treba pročitati, dakle, ljudi koji su izgubili posao. Do ovoga dopisa prema vama nije ranije došlo na molbu akcionara koji su smatrali da se ovo može protumačiti kao nekakva vrsta pritiska koji može da proizvede kontraefekat. Ovo radimo samoinicijativno, zato što mi očigledno nemamo više šta da izgubimo. Svi mi znamo da je oduzimanje dozvole za pojedince verovatno dosta profitabilan posao. Koje pojedince? Ali, postavljamo pitanje – zašto je do ovoga moralo da dođe? Naš štrajk glađu, a štrajkovali su glađu, nije prestao. To je sada kod većine nas i naših članova porodica postao način življenja. Očekujem da dobijemo odgovor, kao i odgovor na pitanje koje ćemo postaviti u četvrtak, vezano za štrajk glađu radnika „Zastava INPRO“.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, prošli put sam postavio pitanje u vezi projekta STAR. Radi se o projektima koji su rađeni u Ministarstvu poljoprivrede pod patronatom Saše Dragina i Dušana Petrovića. Moje pitanje glasi – da li je tačno da je taj projekat finansiran iz Svetske banke i da je na njega potrošeno između osam i dvanaest miliona evra? S tim u vezi, postavljam pitanje – da li je tačno da su pojedini zaposleni u Ministarstvu poljoprivrede, navešću primer savetnika gospodina Đakovića, koji je bio na plati u Ministarstvu poljoprivrede, i još pojedini činovnici koji su bili stalno zaposleni u Ministarstvu poljoprivrede sami sebi iz tog projekta nameštali grantove, odnosno nepovratna sredstva? Da li postoje činovnici koji su za svoja udruženja uzeli 45.000 evra? Da li postoje činovnici koji su kao fizička lica dobijali od 9.000 do 35.000 evra? Kako se to pravda u Ministarstvu poljoprivrede, odnosno da li je bilo kada podnet izveštaj o STAR projektu. S tim u vezi, posebno je interesantna Asocijacija poljoprivrednika Vojvodine. Dakle, neformalno udruženje stranke bivšeg režima, koje je bilo izuzetno radikalno po pitanju donošenja novog zakona o poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini, izmene i dopune. Da li je tačno da je to udruženje dva puta dobilo sredstva iz STAR projekta, dakle, prvi put 45.000 evra, drugi put 39.000, sve kad saberete dobijete cifru od 85.000 evra i uz pomoć seljaka iz Subotice, koje takođe pripada udruženjima koja su se kretala oko stranke bivšeg režima, još 25.000? Dakle, deljene su sume koje su merene desetinama i stotinama hiljada evra. S tim u vezi, želimo da znamo – da li je to imalo veze sa političkom podobnošću? Da li državni činovnici zaposleni u Ministarstvu poljoprivrede imaju pravo da konkurišu za sredstva kao pojedinci ili kao predstavnici udruženja jer taj kredit od Svetske banke će građani, kako oni to kažu, građani i građanke jednog dana morati da vrate. Shodno tome i ovom projektu, pitam Vladu Republike Srbije, ukoliko su tačni moji navodi, šta će preduzeti po tom pitanju, s obzirom da se među srećnim dobitnicima nalaze neke kolege koje su ovde, koji kao opozicioni poslanici nam prodaju finoću, prodaju moral, a ima ih na spisku STAR projekta po mojim informacijama, pa je predstavnik Društva agrarnih ekonomista dobio 58.000 evra u to vreme, 2011. ili 2012. godine, a kao pojedinac je dobio sumu još od 4.500 evra. Dakle, sve ukupno se radi o 62.500 evra i mislim da mi, kao narodni poslanici i građani koji finansiraju i koji će vraćati kredit kojim je finansiran STAR projekat, imaju pravo da znaju gde se deo novac koji je namenjen poljoprivredi. S tim u vezi, hoću da znam koliko udruženja koja su dobila novac ima sedište u Beogradu, a koliko udruženja ima sedište van Beograda, odnosno u ruralnim sredinama, s obzirom da je kredit bio namenjen za ruralni razvoj, zato što tamo postoje neke agro mreže Beograd, itd. Pojavili se seljaci iz grada, seljačko udruženje iz grada i mislim da mi, kao poslanici, moramo jednom pred građane da izađemo, posebno pred seosko stanovništvo, sa podacima koji su tačni, s obzirom da, sem Asocijacije poljoprivrednika Vojvodine koja je usko vezana bila sa DS oko onih protesta u vezi donošenja Zakona o poljoprivrednom zemljištu, ni jedno drugo udruženje poljoprivrednika nije dobilo nikakva sredstva, nego su sredstva deljena činovnicima i njihovim udruženjima koje su u međuvremenu registrovali. Hvala.
Vojislav Šešelj, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja imam tri pitanja premijeru Vučiću i Vladi Srbije, u celini. ZaštoVlada Srbije nije uputila diplomatskim kanalima oštar demarš povodom nezakonitog i bezrazložnog hapšenja 20 državljana Republike Srbije u Crnoj Gori? Koliko je to hapšenje bilo proizvoljno, svedoči i činjenica da je šestoro ljudi odmah pušteno na slobodu, da je 11 ljudi juče oslobođeno optužbi za terorizam, pa su im zadržali samo kriminalno udruživanje, a još uvek troje ljudi se gone pod sumnjom da su teroristi. Jedan od njih je naš policijski general u penziji. To je razlog više da Srbija mora oštro reagovati. Čini mi se da je politika Vlade Srbije, da se svim sredstvima brani Milo Đukanović kome su dani odbrojani, a ne da se brane naši državljani koji su tamo nevino pohapšeni. I, tu je članica SRS, Branka Milić, žena od 61 godinu, i oni su utvrdili da nije terorista, pa kakvo je to kriminalno udruživanje? Svako ko nešto kaže protiv Mila Đukanovića taj ispada da je kriminalac. Oni se mogu kriminalno udruživati u Srbiji, a ne u toku ad hok putovanja u Crnu Goru. Niko od njih nije ni hteo duže vreme da sezadrži u Crnoj Gori. Drugi oštar demarš, Vlada je morala da uputi Vladi SAD, povodom bahanalija u Američkoj ambasadi. Ne dozvoljeno je da premijer Vučić s nipodaštavanjem komentariše taj događaj, kao da se radi tu o njemu. Jesu li govorili „Vučiću pederu“ ili Vučiću ovo, ili Vučiću ono, ili žute patke i šta ja znam. On u ovom slučaju kao pojedinac uopšte nije važan. Možda je to bio redovni brifing za službenike Ambasade SAD u Beogradu. Možda oni te brifinge na ovaj način drže svaki dan, to je njihova interna stvar, jer postoji klauzula eksteritorijalnosti prostora ambasade. Međutim, u ovom slučaju, tamo je bilo mnogo državljana Republike Srbije, pa je taj brifing i pred njima izvođen. Pa, se i na njih odnosio, pa su i neki od njih bili oduševljeni što znači da Amerika vodi snažnu propagandu. I, zato je trebalo uputiti oštar demarš. Zamislite da nekome padne na pamet u Srpskoj ambasadi u Vašingtonu nešto slično da drži. Zatvorili bi nam i Ambasadu i proterali svo diplomatsko osoblje. Treće je pitanje - kada će Vlada Republike Srbije podneti predlog Narodnoj skupštini da se otvori rasprava o učlanjivanju Republike Srbije u Evroazijski ekonomski savez, odnosno Evroazijsku uniju, kako se to popularno naziva? Sa ruske strane postoji inicijativa, Evroazijska unija je spremana da nas prihvati, treba saglasnost Beograda. Očigledno Vlada okleva. Vlada se i u ovom slučaju boji da se dodatno ne zameri Amerikancima i EU, i što Vlada više strepi od reakcija Amerikanaca i EU, to je njihovo ponašanje prema Srbiji sve gore i gore. Poniženja su sve veća i veća.
Zahvaljujem. Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani građani, dame i gospodo, ovo je pitanje za predsednicu Skupštine. U skladu sa članom 45. Zakona o Narodnoj skupštini i članom 107. Poslovnika, zabranjuju se uvrede na sednicama Narodne skupštine. Poslanik Martinović je sa govornice rekao za mene da sam „poznati kriminalac“. Pitanje za predsednicu Skupštine - da li je za predsednicu Skupštine ovo uvreda i zašto dozvoljava ovakve uvrede? Nama treba jedan aršin pa da dobijemo jedno zvanično tumačenje da bi znali kako mi možemo da postavimo pitanje. Drugo, član 116. Poslovnika kaže da se odredbe primenjuju i na druge učesnike u raspravi, što se tiče, recimo, ovih uvreda, pa je premijer u četvrtak sa govornice kazao sledeće, govoreći za mene – Znate li šta je uradio sa svojim vozačem, ovo govori premijer, koji je za šest meseci petoricu promenio. Znate li kako sa njima razgovarao. Sa njima je razgovarao na sledeći način, tako što kad mu kaže vozač – dobar dan, on uključi telefon i kaže njegovoj sekretarici, odnosno mojoj sekretarici, kažite ovom dobar dan pored mene. Pitanje je za predsednicu Skupštine, da li misli da je ovo uvreda i pitanje, kakvo ovo veze ima sa temom dnevnog reda, to su pitanja Vladi i premijeru, član 106. Poslovnika. Pitanje za premijera, kako je premijer saznao za ove navodne razgovore? Kako se zove moja sekretarica koju sam navodno zvao? Da li je premijer spreman da zajedno sa mojom sekretaricom i tih pet vozača ode na poligraf kako bismo proverili novu lovačku priču. Ja sa svojom sekretaricom sam imao uvek jako dobar odnos, tako da bih bilo zaista interesantno da nam premijer ovo odgovori. Dalje, pitanje za predsednicu Skupštine, za red se na sednici Narodne skupštine stara predsednik Skupštine, premijer je samo gost. Zašto je pitala gosta u četvrtak, da li da ga pustim? Da li to premijer treba da vodiračuna o redu u Narodnoj skupštini, a predsednica Skupštine pita premijera šta da radi? Zatim, molim predsednicu Skupštine da nam obrazloži šta podrazumeva pod odobravanje, a šta pod negodovanjem koje je uvela kao kategoriju na Konstitutivnoj sednici ove Skupštine? Da nam definiše ove kriterijume, pa kada recimo vladajuća većina aplaudira i to aplaudira mnogo duže nego što smo, recimo, mi aplaudirali, to je u redu, a kada mi aplaudiramo doduše na drugim mestima u govoru premijera, to smatra ometanjem premijera? Takođe, ovo za negodovanje gde je kod nje linija između negodovanja koja je po njoj dozvoljeno i između dobacivanja, jer bi mi voleli da poštujemo pravila i da radimo onako kako je to potrebno. Molim, takođe predsedavajuću da ne odgovara usmeno, na ova pitanja, član 287. stav 4. kaže da ste dužni u pisanom obliku da odgovorite na ova pitanja i da ne zloupotrebljava poziciju predsedavajućeg. Drugo pitanje upućeno je premijeru. Skupština Kosova je donela jednu zaista anticivilizacijsku odluku kojom je konfiskovala imovinu, odnosno akcionarska prava akcionara u Trepči. Među akcionarima su Fond za razvoj Republike Srbije, zatim General Eksport u stečaju, Progres Beograd, Jugobanka, MTS banka, EPS, Dunav osiguranje, Ratko Mitrović d.o.o, IMK „14. oktobar“, „Termoelektro“, itd. Dakle, ovo su akcionari čija su akcionarska prava uzeta. Odgovor Vlade je bio da je Vlada poništila odluku Skupštine. Ovo zaista zvuči malo smešno znajući da, prvo, vlade ne mogu da poništavaju odluke Skupštine, a drugo, Vlada Republike Srbije valjda ne priznaje republiku Kosovo i njenu skupštinu, tako da je zaista nejasno kako je pravno poništila ovu odluku. Ja sam uputio jedno pismo Evropskom parlamentu, svim parlamentarcima, Evropskoj komisiji i Evropskom Savetu i ukazao im na ovo što se desilo na Kosovu. Kazao sam da ova odluka nije u skladu sa načelima na kojima počiva vladavina prava i da je u suprotnosti sa svim osnovnim postulatima privrednog prava i anticivilizacijska je. Znači, ne može se otimati privatna imovina. Da znaju da se o ljudskim pravima ne pregovara, a imovinska prava su ljudska prava i ona su neotuđiva i ne zavise od političke volje i trenutnih interesa. Pa, pošto su na Kosovu i faktički rade zajedno sa vladom republike Kosovo, zašto nisu reagovali? Kada će reagovati na ovo otimanje? Pitanje za premijera je – kada će zvaničnim kanalima uputiti demarš, odnosno uputiti pismo svim evropskim institucijama da se zaštite imovinska prava na Kosovu? Hvala.
Hvala. Za pitanje koje ste mi postavili, da li Aleksandar…
U pisanoj formi.
Niste mi postavili ništa?
U pisanoj formi da odgovorite.
Stvarno?
Jasno vam je rečeno.
Stvarno?
Da.
Baš sam se uplašila. Član 287. ne govori da…
Stav 4. pročitajte. Govori upravo to.
Stvarno? Dobro. Da li je sad sve u redu? Možemo li mirno da nastavimo? Možemo li mirno da nastavimo ili vam treba još malo vremena da se smirimo i da možemo normalno da komuniciramo? Samo recite, ja sam tu. Možemo da napravimo i pauzu i šta god, ne moramo odmah agresivno, nema potrebe. Može, jel da? Znam da moram pažljiva da budem. Znači, samo da odgovorim na ono što mogu sada da vam odgovorim, a to je da nisam…
Član 287. stav 4. pročitajte. Hoćete li ja da vam pročitam?
Nema potrebe. (Vojislav Šešelj, s mesta: Neka pročita, mi ne znamo.) Hoćete li da pročitate, molim vas? Evo, ne zna poslanik Šešelj. Evo, daću vam reč da malo podučite poslanike. A ne znate, niste se dobro pripremili? Dobro, u redu. Ali, na deo pitanja moram da konsultujem Veroljuba Arsića.
Kažem vam, stav 4. – lica iz stava 1. ovog člana dužna su da traženo obaveštenje, odnosno objašnjenje u pisanom obliku dostave narodnom poslaniku u roku od 15 dana. To vam je izričita odredba člana 287. stav 4. U pisanom obliku, u roku od 15 dana, a ne da zloupotrebljavate poziciju predsedavajućeg i da radite replike. Hvala.
Dobro, biće sve u redu. Smirite se, biće sve u redu, samo moram da vodim sednicu. Da bih vodila sednicu, moram malo i da govorim. Ne znam da vodim sednicu mimikom. Ako hoćete, okrenuću glavu na drugu stranu, ali biće sve u redu, nemojte se vi nervirati.
Ja se ne nerviram.
Samo polako, biće sve u redu. Prvo da predstavim uvažene goste. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravimo studente politikološkog odeljenja FPN Univerziteta u Beogradu, koji su pre nekoliko trenutaka ušli u salu. Hvala što ste ih pozdravili. Deo pitanja poslanika, moraću ipak da se konsultujem sa potpredsednikom Veroljubom Arsićem, koji je vodio sednicu kada je izrečena rečenica, ako je izrečena, da je poslanik Saša Radulović poznati kriminalac, tačna definicija. Za ovo ostalo, oko sekretarice, to stvarno ja ne znam. Moraću širu istragu da utvrdim, kako bi vam pismeno odgovorila, jer nisam sigurna da ta istraga može da traje samo 15 dana, pošto je pitanje vrlo kompleksno i složeno. Možda zatražim i 30 dana produženje roka, što je takođe u skladu sa Poslovnikom. Stvarno je vrlo složena situacija, pa ću morati da zatražim i dodatni rok, ako treba i od Administrativnog odbora, da protumači. Da li smem da govorim ili moram da ćutim i izvršavam naređenja? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Iskoristio bih ovo pravo i postavio pitanje vama. Vezano je za deo Poslovnika koji reguliše poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom, članove 209, 210. i 211. Poslovnika. Naime, u našem radu stalno govorimo da je ovaj Poslovnik nešto što svi moramo da poštujemo. Često se govori o tome ko je odgovoran za postojanje ovakvog Poslovnika, demokratskog ili nedemokratskog i vaša je obaveza po članu 27, i mnogih drugih, da se starate o sprovođenju, o poštovanju ovog Poslovnika. Član 209. kaže sledeće – predsednik Narodne skupštine, na predlog poslaničke grupe najmanje jedanput u toku meseca određuje dan kada će pojedini ministri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja u vezi sa nekom aktuelnom temom. Najmanje jedanput, znači, ne može manje od jednom, može samo više, kako kaže Poslovnik. Vi u skladu sa ovim članom imate, koliko sam uspeo da pogledam, u proceduri parlamenta tri zahteva za održavanje sednice sa postavljanjem pitanja prema ministrima, sa aktuelnom temom. Dva su poslala kolege iz poslaničke grupe Dveri, odnosno oni su podneli taj zahtev, a jedan smo podneli mi pre nešto više od 10 dana. Čekali smo da prođe mesec oktobar, očekivajući da će biti te sednice. Nažalost, nije je bilo. Danas je 1. novembar, prošao je prvi mesec redovnog zasedanja, prvog u ovoj godini i vi niste u skladu sa ovim Poslovnikom, a bili ste obavezni, zakazali to zasedanje. Ne možete da kažete da je zamena toga, supstitucija ono što smo imali prošlog četvrtka, jer je to nešto drugo. To je član 205. Poslovnika, koji reguliše da se svakog poslednjeg četvrtka u mesecu postavljaju pitanja Vladi. Dobro je što je poštovan Poslovnik. Ali, mi smatramo da treba da se poštuju i ovi drugi članovi. Zato je moje pitanje vama – kada ćete zakazati poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom makar na jednu od ove tri teme, a verujem da će se pojaviti i neke druge inicijative. Poslovnik je predvideo i šta radi predsednik Skupštine u situaciji kada ima više poslaničkih zahteva, zahteva više poslaničkih grupa za različite teme. Mislim da je važno da uvedemo tu praksu. Ako postoji formalni zahtev, vi morate da ga ispunite najmanje jednom mesečno. Važno je što je i rad na toj sednici malo drugačije organizovan u odnosu na ono što smo imali u poslednji četvrtak. Naime, po Poslovniku tu postoji obaveza ministara, odnosno drugih lica koja odgovaraju na pitanja poslanika, da i njihovi odgovori traju tri minuta, koliko i pitanje. Onda bi došli u situaciju da više poslanika može da se uključi u raspravu, da mogu sve poslaničke grupe da se uključe u raspravu, a ne ono što smo imali u četvrtak da nekoliko poslaničkih grupa nije moglo da dođe na red i da postavi pitanja predsedniku Vlade ili ministrima, već kako su oni to želeli, jer su nekako, tumačeći Poslovnik, ministri koristili pravo da mogu neograničeno dugo da odgovaraju. Onda su oni odgovarali i trošili vreme i na kraju jedan broj poslaničkih grupa nije dobio pravo da postavi pitanje. To je stvorilo i tenzije ovde u sali. Mislim da to nije potrebno, pogotovo ako imamo ovu mogućnost da imamo ove sednice sa aktuelnim temama. Mislim da su teme koje se nalaze u proceduri važne za građane Srbije. Naša tema je – Mere države u borbi protiv siromaštva. Nešto smo od toga razgovarali sa predsednikom Vlade i ministrima na sednici u četvrtak, ali mislimo da ima mnogo, mnogo više potrebe da se o toj temi razgovara i u krajnjoj liniji da se donesu i neke konkretne mere, ali makar da krenemo sa debatom ovde u parlamentu kroz ovaj institut poslaničkih pitanja vezano za neku aktuelnu temu. Hvala.
Hvala, poslaniče. Što se tiče zakazivanja sednice, nije sve do mene i kada budem uspela da usaglasim sa članovima Vlade, njihove termine, kada su u državi ili kada nemaju neke obaveze druge prirode, a mogu ovde da budu nekoliko sati sa nama, kao što su bili u četvrtak, ja ću sigurno po prioritetima, po redosledu, zakazati sednicu. Mogu da zakažem forme radi i da skinem tu odgovornost sa sebe, a mi da sednicu nemamo, što nije dobro. Suština je da se dogovorimo, pa da održimo sednicu. Meni je najlakše da zakažem i da kažem - ja sam svoje obavila po Poslovniku. (Marko Đurišić, s mesta: Moraju da dođu ministri.) Da, tako su ranije radili predsednici, onda namerno se dogovore oni koji su onda činili većinu da ne dođu, nema kvoruma. Ja to ne želim da radim tako kako ste radili vi ranije. Znači, pokušavam da radim na drugačiji način. U prošli četvrtak je bilo moguće da ispunimo, prvo, zbog toga što smo imali sednicu u toku po Poslovniku, a drugo uskladili smo obaveze i sa predsednikom Vlade i sa drugim ministrima. Znači, mi nismo ovde neko ko će da zavrće ruke ljudima, nego da vodi dijalog. Tako da čim budem bila u mogućnosti da to ostvarim, ja ću zakazati. Vrlo iskren odgovor, ništa ne filozofiram. (Vojislav Šešelj, s mesta: Poslovnik.) Nema povrede Poslovnika kada su pitanja. (Vojislav Šešelj, s mesta: Nema sada?) Nema sada. Administrativni odbor, izvinjavam se, bi možda mogao da počne jednu proceduru izmene Poslovnika, jer ima dosta i zloupotrebe Poslovnika, u svakom smislu te reči, ali neki poslanici zloupotrebljavaju. Tako da bi mogli možda da napravimo jednu striktniju formu koja bi zadovoljila poslanike, jer ovako imamo seriju tema i onda kada ja budem zakazala tu sednicu, onda će biti svađe zašto nije po drugoj temi, a ograničeno je na samo jedanput mesečno, a u drugim poslovnicima u Evropi radi se drugačije, budu kraće sednice, malo su definisaniji. Da li vam je dosadno? (Marko Đurišić, s mesta: Govorite netačne stvari.) Dobro, ali to je moj odgovor. Znači, tući predsednika po glavi odredićemo ponedeljkom od 10,00 do 11,00, predsednika parlamenta, a dobijati odgovore kada ga pitate. Ja ne znam drugačije da odgovorim, nego na jedan iskren način. Nemojte me terati da sada nešto izmišljam. I kvorum da nam daju svi koji su zainteresovani, a onda ćemo izbeći ono što se dešavalo ranije. Što se tiče sednice u četvrtak, to vam je bilo jedno od postavljenih pitanja. Vama je to bilo možda neobično što je premijer bio ovde, iscrpno odgovarao na pitanja zato što u periodu pre njega dok je premijer bio Mirko Cvetković nije bilo ni jedne sednice po ovom istom Poslovniku, koji je donela Demokratska stranka i svi ostali. (Marko Đurišić dobacuje.) Nijednom nije bilo, pa vam je čudno što ne mogu da stignu svi, statistike radi, pa dok ne dođu ministri. Eto vidite kako ste nepristojni, oterali ste nam publiku, šta da radimo. Znači, bilo je pet, ne ja ću odgovoriti na pitanje. (Enis Imamović, s mesta: Odgovorite u pisanoj formi. Nas to ne zanima.) Stvarno vas ne zanima, pa izađite napolje, ali da znate da poslanici snimaju spotove… (Enis Imamović, s mesta: Super, ali nećemo to da slušamo.) …o tome kako neki poslanici ne sede ovde na radnom mestu. Molim vas za pristojnost malo. (Enis Imamović, s mesta: Ja sam pristojan.) Ako vas ne interesuje, vi začepite uši, jer interesuje poslanike, znači, ostale kojih ima u većini… (Enis Imamović, s mesta: Odgovorite u pisanoj formi. Ovo je strašno šta radite. Sada treba da budemo…) Dok sam vam bila šef poslaničke nije vam bilo strašno, nije vam smetalo, a sada vam smeta kada ste odlučili i niste primljeni u vladajuću većinu. Nemojte tako. Dakle, javnosti radi, pošto nije sve da bi neki poslanik postavio pitanje, a ne želi odgovor, ima poslanika koji žele odgovor. Pet poslanika iz poslaničkih grupa opozicije postavilo je pitanje u četvrtak i četiri poslanika iz poslaničkih grupa koje podržavaju Vladu Republike Srbije. Za sve ostalo odgovoriću vam pismeno, ako želite, i još ponešto, ali ne znam šta, pošto vam se ne sluša. Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, na nekoj od prošlih sednica postavio sam poslaničko pitanje Ministarstvu unutrašnjih poslova, tj. nadležnim organima tog Ministarstva, a u vezi sa zloupotrebama u jednoj beogradskoj opštini. U pitanju je opština Vračar, sta ona opština sa koje je potekla inicijativa za smenu gospodina Radulovića, ali to sada nije tema. Dakle, tema je istraga nezakonitog, štetnog i nesavesnog poslovanja Javnog preduzeća za upravljanje poslovnim prostorom, dakle poslovni prostor Vračar. Dobio sam odgovor pre nekoliko dana od ministra. U odgovoru se navodi da policijski službenici Policijske uprave za grad Beograd postupaju po zahtevu za prikupljanje potrebnih obaveštenja Višeg javnog tužilaštva u Beogradu koje se odnosi na provere izdavanja u zakup poslovnih prostorija od više gradskih opština, a među kojima se nalazi i opština Vračar. S obzirom da su provere po navedenom predmetu i dalje u toku, po okončanju istih obavestiće se nadležno tužilaštvo u cilju donošenja javno-tužilačke odluke. Dakle, ja pohvaljujem zaista efikasnost rada Ministarstva unutrašnjih poslova po ovom pitanju, ali očigledno da je ova tema izazvala šire interesovanje, s obzirom da su i pojedini mediji pisali poslednjih dana o tome. Evo na primer, „Večernje novosti“ od 20. oktobra ove godine, postavljaju pitanje – gde nestade 11 lokala na Vračaru? Ja se pridružujem tom pitanju i postavljam pitanje – gde nestade 11 lokala na Vračaru? „Novosti“ navode da razlika između papirološkog i stvarnog vlasništva poslovnog prostora Vračar je čak 2.381 kvadrat. Utvrđeno je takođe da nema nekretnina na devet lokacija. Dakle, poslovni prostor Vračar po popisima sa kraja 2014. godine, ali 2015. godine, nije uskladio stvaran i knjigovodstveni broj lokala i kvadrata kojima raspolaže. Bivša opštinska vlast razliku u kvadratima delimično može da opravda kroz restituciju, dakle jedan deo poslovnog prostora koji je vraćen starim vlasnicima, dakle jedan deo može da se opravda kroz rušenje ili slično, prodajom, itd, ali u knjigama je nestalo 11 lokala. Jedanaest lokala veličine 641 kvadrat. Kako može da nestane nešto? Moje pitanje glasi – kako je moguće da iz knjiga jednostavno nestane 11 lokala? Kakvi su to mađioničari na Vračaru bili? Kako mogu da izbrišu 11 lokala? Na osnovu dokumenata do kojih su došle „Novosti“, opština Vračar je od 1992. godine, dakle počevši sa 1992, godinom, raspolagala sa čak 726 jedinica. Dakle, u kvadratima to je 47.800 kvadrata, a popisom s kraja 2014. godine ta cifra je spala na 459 svega jedinica, ali u kvadratima je to sada 28.000 kvadrata, nešto malo više. Međutim, u knjigama je upisano 416 lokala, čak 43 lokala manje, a razlika je 2.343 kvadrata, a taj trend smanjenja prati i 2015. godinu. Kada je napravljen godišnji popis, dakle, 31. decembra, kada ističe kalendarska 2015. godina, u tabelarnom pregledu je odjedanput ukupan broj jedinica čak 409 svega kvadrata, veličine 23.900 kvadrata. Trideset lokala je vraćeno restitucijom. Međutim, pod znakom pitanja je devet lokacija gde se nalazi 11 lokala. Za razliku od 2014. godine, njih nigde nema, ni u kakvoj evidenciji. Odjedanput su nestali, isparili. Reč je o prostoru koji se nalazi u Bulevaru oslobođenja 31, 63, Bulevaru kralja Aleksandra 34. i 106, Kralja Milutina 35. i da ne nabrajam sada. Jedanaest lokala je nestalo u volšebno. Mađioničari su uspeli da izbrišu 11 lokala. Ja koristim ovu priliku da MUP dodatno skrene pažnju na ovu pojavu, dakle, na ovu situaciju iz prostog razloga što je u pitanju neviđena bahatost. Neviđena bahatost i zloupotreba velikih razmera. Neko mora snositi odgovornost za ovo. Ja pitam ko će snositi odgovornost za ovu pojavu, i to ne samo političku i moralnu odgovornost, već svaku drugu, pre svega krivičnu odgovornost. Dakle, da pošaljemo jasnu poruku da se lopovluk ne isplati. Dakle, svako ko pokuša da opljačka državnu imovinu, državni budžet, opštinski budžet, mora završiti u zatvoru. Još jedan zanimljiv podatak, takođe ću se pozvati na „Večernje novosti“ koje govore o tome da demokrate ne plaćaju kiriju već tri godine na Vračaru. Oni su uspeli da dođu u posed jednog atraktivnog lokala u Petrogradskoj ulici, koji pritom fakturišu na 155 kvadrata, ali i od tih 155 kvadrata 50 je vraćeno restitucijom, a koriste preko 300 kvadrata i to plaćaju po nekoj smešnoj ceni i tu smešnu cenu ne plaćaju tri godine. Dug je već preko 250.000 dinara. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam primedbu po članu 27. Poslovnika u vezi sa članom 205. U prošli četvrtak je, samo formalno, ispunjena obaveza da se održi deo sednice na kome će predstavnici poslaničkih grupa moći da postavljaju pitanja premijeru Vučiću. Međutim, došli su na red samo predstavnici najmanjih, minijaturnih poslaničkih grupa. To predstavalja zaobilaženje obaveze realizacije člana 5. Koje je rešenje? Rešenje je gospođo Gojković da vi ovde predložite jedno tumačenje, da ta pitanja mogu postavljati primarno šefovi onih poslaničkih grupa koje su izašle samostalno na izbore ili predstavljaju najvećeg koalicionog partnera, a ne ovde nam uguraju u Skupštinu dvadesetak poslaničkih grupa koje same na izborima ne bi ništa postigle, i oni vam sada služe da se spreči postavljanje ozbiljnih pitanja premijeru Vučiću. Mi zahtevamo, kao jedna od najvećih poslaničkih grupa, pogotovo kao najveća poslanička grupa opozicije, da niko nema pravo da naše pravo uzurpira i ja mislim da bi to moralo da se sprovede već od naredne sednice. Ovo je flagrantno kršenje Poslovnika.
Hvala, potrošeno je vreme. Evo, dobili ste aplauz, a niste to hteli sigurno. Nego mora neposredno učinjena povreda. Znači, to ste morali ranije da učinite. Sada je utorak. (Vojislav Šešelj, s mesta: I vi ste danas govorili o tome.) Da, pitao me je poslanik Marko Đurišić. On je kroz pitanje to postavio, ali Poslovnik je takav. Demokratska stranka je donela malo neobičan Poslovnik, pa je dala prednost manjim poslanicima. (Vojislav Šešelj, s mesta: To je zato što nemamo Poslovnik.) Imamo Poslovnik, ali ja i dalje insistiram da počne rad grupa ili preko Administrativnog odbora, kako se vi dogovorite šefovi poslaničkih grupa da počne rad na Poslovniku, da bude nešto drugačije. Oni koji su ga doneli imaju najviše primedbe, što se ne odnosi na vas naravno, niste bili fizički u mogućnosti da to uradite. Znači, oni koji su doneli imaju najveće primedbe, jer su doneli po Pašićevoj, onaj propis, a vi znate na šta mislim. Znače, važe propisi i zakoni samo za protivnike i sad kad se promenila situacija sad Poslovnik ne valja. Slažem se sa vama da treba da se… (Vojislav Šešelj, s mesta: Nikola Pašić je govorio da uvek treba donositi propise kao da smo mi u opoziciji.) Nisu oni znali to za Pašića, ali donet je takav Poslovnik. Nije tako govorio, ali dobro. O tome ćemo se polemisati drugi put, ali kažem ponovo, zbog mnogobrojnih primedbi da počne polako to da se radi, jer stvarno se daje malim strankama i samostalnim poslanicima koji se u međuvremenu odvoje od poslaničkih klubova, prednost, što nema logike. Onda će biti primedbi kada damo prednost strankama koje imaju većinu, opet će biti primedbe, kako god … (Vojislav Šešelj, s mesta: Vi kao istaknuti i zakleti pristalica demokrata, trebali bi sami da …) Ne mogu sama zato što to nije dobro za parlamentaran život. Moraju da učestvuju svi šefovi poslaničkih klubova samnom, a ja ću se složiti sa svim vašim rešenjima. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović, prvi govornik na ovoj listi. Neka se pripremi Gordana Čomić.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iako je rasprava objedinjena, govoriću o Zakonu o potvrđivanju okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Na ovaj način biće obezbeđeno osam miliona evra za realizaciju projekta urbane regeneracije u Dositejevoj ulici u Kraljevu, iz grada odakle dolazim. Na ovaj način biće omogućeno da počne izgradnja novih stanova u koje će se preseliti vlasnici i korisnici onih objekata koji su oštećeni u zemljotresu 2010. godine koji je pogodio Kraljevo. Zemljotres je tada prouzrokovao značajnu štetu na objektima u ovom delu grada. U pitanju je jedno radničko naselje izgrađeno posle Drugog svetskog rata. U to vreme nisu postojali antiseizmički građevinski propisi. Imajući u vidu starost ovih objekata i imajući u vidu njihove konstruktivne i funkcionalne karakteristike, procenjeno je da bi sanacija ovih objekata bila neisplativa i veoma složena. Želim da istaknem da je Grad Kraljevo u prethodne tri godine učinio mnogo napora da dođemo do realizacije ovog projekta, iako je možda inicijativa mogla biti pokrenuta ranije, ipak je grad u ovom periodu pokazao određenu ozbiljnost i učestvovaće u realizaciji projekta sa oko pet miliona evra, od ukupno 14 kolika je vrednost ovog projekta. Skupština grada je još 2013. godine donela odluku o pristupanju realizaciji projekta. Iste godine NS RS je Zakonom o budžetu odobrila projektni zajam od Banke za razvoj Saveta Evrope za saniranje posledica zemljotresa. Nabrojaću samo neke od koraka koje je preduzeo Grad Kraljevo, odnosno lokalna samouprava i koje je će preduzeti da bi korišćenje ovih sredstava na osnovu zajma bilo što efikasnije. Lokalna samouprava je završila razmenu zemljišta sa Fabrikom vagona Kraljevo i na taj način obezbedila lokaciju na kojoj će biti izgrađeni novi objekti. Vrednost tog zemljišta je oko milion i po evra. Za sada je završeno idejno, arhitektonsko, urbanističko rešenje za prvi objekat. Završeni su geotehnički i geofizički elaborati, izdati su lokacijski uslovi za izgradnju prvog stambenog objekta. Takođe grad se obavezao da u slučaju ako bude nekih nepredvidivih troškova učestvuje i u njima sa oko 500 hiljada evra. Grad će takođe pokriti i troškove koji se odnose na upravljanje projektom i trebalo bi da iznose oko 400 hiljada evra, pa je u tu svrhu predviđeno da grad osnuje jedinicu za upravljanje projektom, odnosno da obezbedi adekvatne kadrove, poslovni prostor i opremu. Lokalna samouprava će tokom realizacije ovog projekta obezbedi oko dva i po miliona evra za izgradnju infrastrukture u ovom delu grada, odnosno za izgradnju puteva, vodovodne mreže, kanalizacije, odlaganje otpada i prerade otpadnih voda. Nabrojao sam samo neke od koraka koje je grad preduzeo da bi ovaj projekat bio uspešno realizovan i da bi ukazao na značaj da se donese ovaj zakon. Samim tim, donošenjem ovog zakona radovi bi mogli da počnu već na proleće naredne godine, najkasnije do leta 2017. godine. Sam proces koji se odnosi na upis stanova u katastar nepokretnosti, na upis postojećih stanova ide dobro. U pripremnoj fazi bilo je upisano oko 112 stanova, sada je taj broj na 324 od ukupno 366 stanova, a znamo da je ovo samo jedan od uslova da bi sadašnji stanari mogli da ostvare pravo na nov stan. Stanari će dobiti nove stanove po principu zamene kvadrat za kvadrat, odnosno dobiće istu površinu stana. U nekim slučajevima stanovi će biti i veći, jer su se u međuvremenu promenili standardi za izgradnju i tu je lokalna samouprava, odnosno po samom ovom projektu izašlo se u susret korisnicima i vlasnicima stanova i na raspolaganju će im biti dve opcije. Prva opcija je da će oni moći da dokupe taj višak, odnosno tu razliku u kvadratima po povlašćenoj ceni i to će moći da učine i na rate, na neki period od 20 godina. Druga opcija je da će moći da iznajmljuju dodatnu površinu, takođe po povlašćenoj ceni. Dobra strana ovog projekta je i ta što bi nakon izgradnje novih zgrada i nakon toga što bi se srušile stare zgrade, ostao jedan prostor, jedna lokacija koju bi grad mogao da iskoristi veoma korisno. Planirano je da se na tom preostalom delu parcele izgrade, odnosno naprave zgrade za socijalno stanovanje i da se izgradi dečiji vrtić. Nažalost, još uvek nisu potpisani predugovori sa vlasnicima svih stanova koji su oštećeni u zemljotresu, u jednom broju slučajeva nije završena ostavinska rasprava, negde nije potpuna dokumentacija, ali očekujem da se ti problemi rešavaju u hodu i da se reše na vreme. Jedino što može za sada da brine i na šta bih apelovao na nekoliko korisnika i vlasnika stanova je da što pre nađu kompromis sa lokalnom samoupravom, jer im, kako kažu, ne odgovara položaj novog stana, da se ne bi ušlo u procese eksproprijacije koji bi mogao, ali ne bi nužno značilo da bi usporio realizaciju čitavog projekta. Realizacijom ovoga projekta završio bi se i poslednji veliki problem koji je zemljotres naneo Kraljevu 2010. godine. Tada sam, kao novinar obišao sva područja koje je pogodio zemljotres i video sam sve objekte koji su tom prilikom oštećeni. To su mogli da vide i građani Srbije, preko televizije. Ali, mogu reći da oko kamere nikada zaista nije moglo da prenese koliko je zaista ljudsko stradanje i kolika je nesreća bilo u tom trenutku. Zato je veoma bitno da donesemo ovaj zakon, da bi ti ljudi nakon dugo godina mogli da dobiju jedan pristojan prostor za život. Napomenuću i da u ovom delu naselja, koje je oštećeno u zemljotresu, žive nekadašnji radnici „Magnohroma“,fabrike vagona, kao i nekoliko romskih porodica. Oni su prethodnih decenija imali težak životni period, odnosno prema njima su tranzicija ekonomskog sistema i neuspele privatizacije bile veoma surove. Tako da, čak oko 30 članova porodica koje žive na ovom području su korisnici pomoći Centra za socijalni rad. Kanalizaciona i vodovodna mreža su dosta dotrajale i stare su, a ni jedna od ovih sadašnjih zgrada nije priključena na daljinsko grejanje. Nadam se da ćemo usvojiti ovaj zakon, da će radovi krenuti što pre i da ćemo na taj način omogućiti da se i projekat završi u planiranom roku od pet godina. Zahvaljujem.
Hvala. Gordana Čomić, nije tu. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsednice. Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani saradnici Ministarstva vašeg i Ministarstva spoljnih poslova, u svojoj diskusiji ću se isključivo bazirati na potvrđivanje sporazuma, odnosno Zakon o potvrđivanju sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, sa statutom koji je u prilogu. Zbog čega? Zbog toga što u poslaničkoj grupi SPS je zauzet stav da je u dosadašnjem toku rasprave bilo previše politizovanja i suviše mnogo populizma kada je u pitanju ovaj Sporazum i kada je u pitanju Zakon kojim se ovaj Sporazum potvrđuje. Kako bi se, zbog građana, izbegle populističke priče i kako iz ovog parlamenta ne bi otišla poruka koja je pogrešna poruka prema građanima, onda trebamo da posmatranje ovog Zakona, kojim se potvrđuje jedan, ovako značajan Sporazum, svedemo na njegovu suštinu. Suštinski cilj osnivanja Fonda je, ne samo po stanovištu SPS i po stanovištu, nesumnjivo, Ministarstva spoljnih poslova kao predlagača, već iz sadržine tog sporazuma suštinski cilj jeste ograničena delovanja civilnog sektora. I sve dok kroz tu prizmu posmatramo ovaj zakon, onda imamo u vidu da će se na ovaj način afirmisati civilni sektor upravo kroz potvrđivanje Sporazuma o Fondu za zapadni Balkan. Na kraju krajeva, to potvrđuje sadržina Sporazuma koji se u svojoj biti svodi na nekoliko stavki, a to su kulturna saradnja, nauka i obrazovanje, razmena mladih i održivi razvoj. Sve one koji su do sada kritikovali ovaj zakon, mi u poslaničkoj grupi SPS, a siguran sam im kompletna koaliciona struktura vlasti, velika većina u ovoj skupštini, bi trebala da postavi jedno jednostavno pitanje, da li Srbija treba da pristupi ovakvom sporazumu? Nesumnjivo da da. Država Srbija ima obavezu da pristupi zaključenju ovog sporazuma iz jednostavnog razloga, što ukoliko mi ne pristupimo zaključenju ovog sporazuma, onda bi ovaj sporazum Kosovo zaključilo sa nekim drugim državama. Ako bi ga zaključilo sa nekim drugim državama, postoji opasnost da te druge države priznaju Kosovo, kao državu, što nama, ni u kom slučaju nije cilj. Prema tome, postoji jedna obaveza Republike Srbije, kao države da pristupi zaključenju ovog sporazuma iz dva razloga. Prvi razlog je zaštita teritorije Republike Srbije i njenog suvereniteta, a drugi je razlog očuvanje političkog procesa u kome će se kroz jedan sigurno dug vremenski period definisati konačan status Kosova. Sve do tada mi smo dužni da poštujemo ono što se nama nameće kao obaveza, a to je da poštujemo sporazume u kojima ćemo afirmisati sve ono što sa jedne strane podrazumeva zaštitu interesa Srbije, njenog teritorijalnog integriteta i suvereniteta, a sa druge strane nešto što podržava politički proces, konačnog definisanja statusa Kosova. Ja moram, i zbog vas iz Ministarstva spoljnih poslova, da ukažem na nešto što do sada u ovom parlamentu kroz raznorazne diskusije nisu ukazane, a to je da ovaj sporazum mora da se sagledava kroz prizmu rezolucije 1244 Saveta bezbednosti. Zašto? Zbog toga, što uprava ova rezolucija daje određene vrste garancija. Tačno je da sa jedne strane sužava okvire primene Ustava Republike Srbije i ako postoji međunarodna uprava na teritorijom Kosova, ali sa druge strane i te kako pospešuje demokratski način i pristup rešavanju problema Kosova i njegovog političkog statusa. Opet zbog građana i zbog istine, a ne zbog populističkih priča iz ove skupštine, treba naglasiti još jednu činjenicu, koju niko neće dovesti u sumnju, niti je može dovesti u sumnju, a to je da je Savet bezbednosti hteo u ovoj rezoluciji 1244 da bi bilo već definisano pitanje Kosova, kao konačnog statusa. Mi upravo rezoluciju 1244 moramo da čuvamo, kao veliku tekovinu, jer gde je god Savet bezbednosti pronalazio i prepoznavao da se treba neka teritorija definisati sa njenim konačnim statusom, to je činio. U rezoluciji 1244 to nije učinjeno, što znači da je to jedna vrsta, sa jedne strane, uvažavanja Republike Srbije i njenih potreba za zaštitom suvereniteta i teritorijalnog integriteta, a sa druge strane ono što podrazumeva obavezu Republike Srbije, da se uključi u politički proces rešavanja Kosova i njegovog konačnog statusa. U tom smislu, treba imati u vidu i posebno i značajno napomenuti da u 10. tački preambule Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti se ističe suverenitet i teritorijalni integritet tadašnje SRJ, a pravni sledbenik te tadašnje SRJ je država Srbija. Ako ništa drugo, onda barem to moramo imati u vidu. Dalje, ovde je mnogo kritika bilo u pogledu fus note, zvezdice itd i opet kroz populizam, opet kroz politizaciju. Mi moramo da budemo svesni jedne činjenice, koja je opet nesporna, a ta činjenica je da upravo ta fus nota, da upravo ta zvezdica predstavljaju garanciju, da se država prilikom opredeljivanja da uđe u zaključenje ovog sporazuma opredelila sa jednim jedinim ciljem, a to je da Kosovo ne može biti priznato, kao država, da Kosovo ne izlazi iz teritorije Republike Srbije i da Kosovo kao takvo ostaje pod međunarodnom upravom gde se u jednom političkom procesu razvija i administrativni aparat i bezbednosne snage koje su prisutne na Kosovu. To je sve garancija opet za zaštitu srpskog življa na Kosovu, s jedne strane, s druge strane onoga što država Srbija od samog početka insistira, a to je da je borba za Kosovo borba do kraja, a ta borba do kraja podrazumeva da Srbija nikada neće odustati od te teritorije i da država Srbija ima obavezu da tu teritoriju zaštiti kao svoju teritoriju. Ono što je veoma važno istaći, kada govorimo o sporazumu kroz prizmu Rezolucije 1244, jeste još jedna činjenica, da je jedino Deklaracija o nezavisnosti Kosova od 17. februara 2008. godine na neki način Rezoluciju 1244 pogazila. Zašto? Zbog toga što, bez obzira na razno-razna tumačenja eksperata međunarodnog prava, mi moramo da imamo u vidu jednu činjenicu, a to je činjenica da je Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti stvorila jednu vrstu pravnog okvira, jednu vrstu ustrojstva pravnog poretka, gde se s jedne strane pojavljuje prelazne institucije, institucije u prelaznom periodu, a rekli smo da taj period ni u kom slučaju neće biti kratak, a s druge strane da se priznaje pravo državi Srbiji da bivstvuje na teritoriji Kosova, što je nesumnjivo tačno i na šta ukazuju nesumnjive činjenice, ne samo na severu Kosova, nego generalno gledano. U tom svetlu, treba imati u vidu i činjenicu da i sporazum koji se potvrđuje, ne samo zato što je kompatibilan i što je proistekao iz sporazuma višegradske grupe, nego zbog toga što daje upravo sve one garancije koje su u duhu garancije iz Rezolucije 1244, treba da bude prihvaćen. Kosovo sa zvezdicom i fusnotom, kako je to i objasnio ministar Ivica Dačić, je nešto što podrazumeva samo ugovornu stranu, odnosno učesnika sporazuma, a ni u kom slučaju pravnog subjekta ili nekoga ko podrazumeva bilo šta što može da se podvede pod suverenitet, integritet, samostalnost ili državne atribute. Dakle, jednostavno moramo isključiti jednu takvu predrasudu da se ovakvim sporazumom Kosovu daje bilo kakav prerogativ države. To apsolutno nije tačno. Na kraju, ono što se za nas u SPS pojavljuje kao takođe jako značajno, treba istaći da i ovaj sporazum, sa svim onim ciljevima i mehanizmima sprovođenja tog sporazuma, sa prisutnim organima koji će biti ustrojeni, da se ovaj sporazum što lakše sprovede, opet treba posmatrati kroz prizmu Rezolucije 1244. Zašto? Iz jednostavnog razloga što i Kosovom sa svojim prelaznim institucijama apsolutno nije iskazalo svoj državni suverenitet. Nema atributa države. Kosovo ima skupštinu koja donosi zakone i podzakonska akta, ali ti zakoni i podzakonski akti ne mogu ni u kom slučaju da dožive svetlo dana dok ne budu potvrđeni od specijalnog izaslanika sekretara UN. Dakle, monitoring i nadzor, dok postoji međunarodna uprava, jesu garant za državu Srbiju da Kosovo nije država i ne može biti država. Na to se ukazuje i u jednoj uredbi UNMIK od 10. juna 1999. godine, po kojoj zakonodavna i izvršna vlast na Kosovu, uključujući i administraciju sudstva, se poverava UNMIK. Dakle 1999. godine je već pružena garancija. Pa zar mi sad treba te garancije da bacimo pod noge i da kažemo – pa ne, to za nas ne važi? Apsolutno ne. Kao odgovorna vlast, i SNS i SPS imaju obavezu prema državi, prema građanima, prema Srbima sa Kosova da poštuju ono što su tekovine Rezolucije 1244 i da odgovorno pristupe zaključenju sporazuma o kome ja sada diskutujem. Zbog svega navedenog, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje bezrezervno podržati zakon i glasati za Zakon o potvrđivanju Sporazuma o Fondu za zapadni Balkan, a uveren sam da zbog interesa države i građana Srbije to treba da učine svi narodni poslanici ovog parlamenta. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima Aleksandar Stevanović.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, u svom izlaganju bih se osvrnuo ukratko na dva zakona o kojima objedinjeno raspravljamo, što je isto jedna krajnje čudna pojava. Na prvi pogled oba zajma bi delovala jako dobro, npr, kao što je zajam sa Abu Dabijem, gde imate mogućnost da se zadužite po znatno nižim stopama nego što su trenutno stope po kojima plaćamo kamatu na emisije državnih evroobveznica. To je potpuno tačno. Međutim, problem koji se ovde javlja je što mislim da smo preskočili jednu bitnu stvar, a odnosi se na samu prirodu tog zajma. Da li mi taj zajam uzimamo da bi refinansirali prethodne zajmove koje smo uzeli u dolarima? U dolarima se sada dosta razumno zadužiti, pošto je dolar na relativno visokom nivou. Ili mi uzimamo ovaj zajam da bismo finansirali nove dugove Srbije? Jer matematika koju smo mi dobili je da će nakon devet meseci neviđeno dobre fiskalne konsolidacije u kojoj su svi problemi nestali, do kraja godine će nam se ispostaviti neki računi i imamo to jedno vrlo čudno poklapanje toga da je ovaj ukupan iznos zajma koji uzimamo od Arapskih Emirata gotovo jednak deficitu koji ćemo iskazati na kraju godine. Dakle, ključno pitanje zbog koga mi imamo u ovoj poslaničkoj grupi skepsu na nešto što bi bila dobra stvar, da refinansirate postojeće dugove po nižim kamatama, pogotovo što imamo dovoljno dugova u dolarima po višim kamatnim stopama, je – da li je ovo novo zaduživanje ili je to refinansiranje starih zajmova? To je osnovni problem. Na stranu da stavimo te netransparentne aranžmane koje imamo sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, koji nam bude jednu dodatnu sumnju, ali to već nije sada predmet rasprave u pojedinostima. Druga stvar kod Apeks zajmova koji takođe izgledaju kao dar sa neba za mala i srednja preduzeća u Srbiji na prvi pogled, ono što je meni zapalo za oko je da nakon jako dugo godina uzimanja Apeks zajmova, to je već nekih 15 godina otprilike, mi smo sada već u petom zajmu, drugu tranšu ovde raspravljamo, mi imamo vrlo šture, takoreći nepostojeće istorijske podatke o efektima. Recimo, agent na svom sajtu, agent je NBS, samo šturo objavila da je predviđeno da će se od nekih 500 ili 600 miliona evra, nije ni bitna potpuno tačna cifra, brojku ja kao ministar Vujović ne pamtim baš svaku napamet, da ćemo imati, da se očekuje da se otvori 6.000 radnih mesta. Znate, ta radna mesta onda koštaju 80.000 evra, svako od njih. Pitanje je – kolika je efikasnost toga? Da li smo mi to mogli na neki bolji način uraditi? Bilo bi jako dobro da imamo analizu prethodnih efekata Apeks zajmova, da bismo mogli u budućnosti mnogo više da učinimo za naša mala i srednja preduzeća, na stranu što postoje bolji načini kako bi mogli podržati MSP-ove, a da država bude manje involvirana. O predlogu garantnog fonda, koji je vama dobro poznat, smo već raspravljali u javnosti i bio je čak i predlog Vlade svojevremeno, tj. bio je blizu toga da postane i da je to jedan mnogo efikasniji način. Jednostavno, ako imate garantni fond koji je finansiran od strane države, gde država garantuje, recimo, od 25 do 75% sistemskog rizika, efekti su mnogo veći nego ako imate ovakvu kreditnu šemu. Ja ne kažem da ne treba iskoristiti sve šanse koje postoje, ali i dalje mislim da ima mnogo boljih načina kako bismo mogli sniziti cenu finansiranja za mala i srednja preduzeća u Srbiji, a jedan garantni fond, po ugledu na one koji postoje npr. u Francuskoj ili npr. u Belgiji i još mnogim zemljama EU, bio bi najbolji način da mala i srednja preduzeća dobiju finansiranje po vrlo razumnim uslovima. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima Milija Miletić, a neka se pripremi Miovan Bojić.
Zahvaljujem se, uvažena predsednice. Poštovane kolege poslanici, uvaženi ministre, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine u Srbiji, to je opština Svrljig koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, to je grad Niš, i predstavljam u Skupštini Srbije Ujedinjenu seljačku stranku i izabran sa liste SNS. Podržaću set svih ovih predloga zakona o pozajmicama, gde ćemo konsolidovati naš budžet Republike Srbije. Osvrnuću se najviše na pomoć malim i srednjim preduzećima, za kreditiranje malih i srednjih preduzeća, gde pozivam sve, i vas u Ministarstvu finansija i Ministarstvu privrede, da se poseban akcenat stavi za jugoistočnu Srbiju i da se tamo daju mnogo veće povoljnosti za kreditiranje malih i srednjih preduzeća. Mislim da ćemo na taj način dati veliku podršku razvoju jugoistoka Srbije jer smo unazad nekoliko dana imali našu Vladu koja je bila tamo i obilazila sve naše opštine na jugoistoku Srbije. Siguran sam da ćemo imati mogućnost ovim pozajmicama da rešimo ono što je zaostalo i da omogućimo da se budžet konsoliduje. Ujedno bih iskoristio priliku da se zahvalim Vladi Republike Srbije, na čelu sa našim premijerom, gospodinom Vučićem, u ime velikog broja poljoprivrednih penzionera, i vama, gospodine ministre, sa vašim ljudima iz Ministarstva finansija, na uspešno završenim pregovorima sa MMF-om o povećanju penzija svih poljoprivrednih penzionera, a i ostalih penzionera i svim ljudima u javnom sektoru za 5, 6, ili 7%. Još jednom – hvala. Siguran sam da ćemo u narednom periodu nastaviti da idemo uzlaznom linijom, sa akcentom, ponovo kažem, na jugoistok Srbije, na razvoj jugoistočne Srbije. Siguran sam da će Razvojna agencija Srbije imati mogućnosti da zajedno sa povoljnim kreditiranjem i finansiranjem jugoistočne Srbije, sa posebnim akcentom na opštine Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, Babušnica, tim opštinama treba pomoći i kroz mala i srednja preduzeća, kroz mikro preduzeća, kroz zadrugarstvo, jer ćemo na taj način imati mogućnost da rešimo problem i razvoj jugoistočne Srbije, a to nam je veliki problem u celoj Srbiji. Još jednom hvala. Veliku podršku dajem i glasaću za sve ove predloge zakona koje je predložila naša Vlada, na čelu sa gospodinom Vučićem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milovan Bojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka se čvrsto protivi prihvatanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, a kao glavni razlog ističe učešće kvazi-države Kosovo kao članice tog Fonda za zapadni Balkan. Kada bi gledali komparativne prednosti i nedostatke, nama je taj nedostatak znatno jači i znatno izraženiji u odnosu na sve prednosti koje takva regionalna saradnja i razmena donose. Tu, u predvorju EU, od strane inicijatora organizovanja ovakvog fonda, Srbiju koju su uvek smatrali lokomotivom koja treba da povuče zemlje zapadnog Balkana prema EU, sada se ima razigrati saradnja Srbije i kvazi-države Kosovo, pohvaliti ta saradnja da je uspešna, prirodna, da smo uslovljeni jedni na druge, pa ćemo i kao nagradu jednovremeno primiti u članstvo EU, kao što smo i primili zemlje iz Višegradske grupe. Pozitivni efekti ovakvog fonda su takođe značajni i mi, pošto smo izričito protiv, želimo i ovom prilikom da ih apostrofiramo. Poznati su oni još iz iskustva razvoja i unapređenja i proširenja EU kroz zemlje Beneluksa, zemlje Nordijskog saveta, zemlje Višegradske grupe i mi to pozdravljamo. Ali, ovaj negativan efekat nas čini i učvršćuje u uverenju da budemo protiv. Inače, Fond za zapadni Balkan je pravljen i koncipiran po modelu Višegradskog fonda. Koliko me sećanje služi, mislim da je Višegradski fond nastao 1991. godine i dao je značajan zamajac prosperitetu i razvoju zemalja višegradskog trougla, a kasnije i četvorougla. Tada je predominantna saradnja bila u oblasti ekonomije, energetike i bezbednosti, a kasnije i u drugim oblastima. Bilo je, sigurno, i pozitivnih efekata – zemlje višegradskog četvorougla su postale stabilne tržišne ekonomije, istovremeno primljene u Evropsku uniju. Ali, ne zaboravimo, narodni poslanici, kada upoređujemo to, da imamo činjenicu da su se Češka i Slovačka mirno razdružile i da je to neuporedivo sa Srbijom i Kosovom, u bilo kom smislu. S druge strane, uvaženi narodni poslanici, želim da vas podsetim da kada je sredinom novembra meseca 2015. godine potpisan Sporazum o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, u velelepnom zdanju Ministarstva inostranih dela Češke, u nekadašnjoj Napoleonovoj bolnici, na skupu gde je glavna vedeta bio upravo Hašim Tači, tada je Evropska unija funkcionisala u punom kapacitetu. Danas, godinu dana posle, taj milenijumski projekat, kako ga evrofanatici nazivaju, ne funkcioniše više u punom kapacitetu. Nije to više ona EU, to je bivša EU ili ostatak od EU i nema potrebe sa mnom polemisati na tu temu. Brutalnije i još oštrije o tome govore čelnici EU, u prvom redu predsednik Evropskog parlamenta, ministar spoljnih poslova najjače članice EU, ali i ostali evropski zvaničnici i funkcioneri. Evropska unija, kao cilj zemljama zapadnog Balkana, a ovaj Fond kao pospešenje da se taj cilj ostvari, je, između ostalog, bivša, zato što je iz njenog sastava istupila stalna članica Grupe G-7, industrijski najrazvijenijih zemalja sveta. Podsetiću vas – pored Amerike, Kanade, Japana, Nemačke, Francuske, Italije, Velika Britanija. Evropska unija, između ostalog, bivša, zato što je iz njenog sastava istupila jedna nuklearna sila. Evropska unija, između ostalog, bivša, zato što je iz njenog sastava istupila stalna članica Saveta bezbednosti OUN sa pravom veta. Evropska unija, između ostalog, bivša, zato što je iz njenog sastava istupila druga po snazi privreda na teritoriji EU, sa najrazuđenijim tržištem i najboljim mogućnostima za njegovo proširenje i unapređenje u evropskim i svetskim razmerama. Ali, Evropska unija je, između ostalog, svakog dana sve više bivša po nemogućnosti da odgovori izazovima koji se ispred nje nalaze. Setimo se migrantske krize, krize evro-zone, neujednačenih kriterijuma prema trećim silama i drugim subjektima. Uostalom, 2017. godine biće značajni izbori u značajnim članicama EU, sa krajnje neizvesnim ishodom. Uvaženi narodni poslanici, ni čovečanstvo više nije kao što je bilo pre. Nekada je čovečanstvo izgubilo globalnu protivtežu, sve je bilo u domašaju jedne sile i njenim ogromnim uticajem na druge. Danas više nema unipolarnog sveta. Postoje i druga tržišta i svakim danom saznajemo nesvakidašnje mogućnosti njihovog proširenja i unapređenja. Uvaženi narodni poslanici, kamen spoticanja, kada je ova tačka u pitanju je Kosovo, odnosno Kosovo i Metohija, govorimo ovde u dnevno-političkom saobraćaju u Srbiji. I nepotrebno je da se mi ovde nadgornjavamo da li ćemo Kosovo priznati ili ne, kada ovim i sličnim potezima zaokružujemo i poslednje detalje njegove nezavisnosti. Ne možemo, uvaženi narodni poslanici, više igrati sa sobom žmurke, bez svesnosti igre u kojoj se mora biti uhvaćen, jer se nema iza čega sakriti. Poštovani građani Srbije, niko nije toliko slep kao onaj koji ne želi da vidi, ili kao onaj kome je zabranjeno ili naređeno da žmuri. Ne može Ustavni sud Republike Srbije žmureti pred ovim činjenicama. Ne može ovakve sporazume proglašavati političkim, kada oni, par ekselans, proizvode pravne posledice i flagrantno krše Ustav Republike Srbije, narušavaju njenu teritorijalnu celovitost. Plašim se da ovakvim našim činjenjem ili nečinjenjem, ovakvim našim usvajanjem ovakvog sporazuma i sličnih sporazuma, i tamo gde se grčevito borimo, ja hoću da pohvalim našu delegaciju, predstavnike vladajuće većine u Parlamentarnoj skupštini SE koji gledaju kako da blokiraju učešće Kosova, da ćemo današnjim usvajanjem i takve šanse umanjiti. Bojim se da ne idemo u poziciju da nam KiM sve više ne bude ličilo na pokojnika, govoreći to sudsko-medicinskim rečnikom, na pokojnika kojem niko ne želi da konstatuje smrt, pa se onda nađe ingeniozno rešenje da mu stavimo olovku u mrtvački skupljene ruke da sam potpiše da je umro. Zato je vreme za novu inicijativu, predah državnom rukovodstvu Srbije u fazi ultimatuma i napete političke atmosfere, da Ustavni sud ponovo oceni ustavnost i zakonitost ovakvih sporazuma. Ako već postoji volja, a nažalost postoji, da se ovaj sporazum prihvati, vladajuća većina je komotna, može danas da proglasi i da je početak leta, onda u okvirima saradnje kroz Fond za zapadni Balkan, preporučujem im, pošto je tamo i međugranična prosvetna, kulturna, naučna saradnja, razmena mladih talenata itd, da im kroz ovu stručnu i naučnu saradnju sugerišu da je na Kosovo bačeno makar 15 tona osiromašenog uranijuma i da prestanu da pričaju da je on lekovit. Ne, nije lekovit, kroz čestice i vitlanje kroz vazduh doseže nekoliko stotina kilometara, čak i do Avijana, odakle su potekle bombe na Srbiju i tadašnju SRJ. A jedan njihov zvaničnik iz medicine, pokazujući apsolutno neznanje kada je ova tema u pitanju, rekao je - baš me briga o tome ćemo pričati za četiri milijarde i 45 godina, računajući mučenik koliko je poluživot osiromašenog uranijuma, a već se naveliko umire od leukemije i limfoma i tek se očekuje eksplozija malignih tumora solidnih organa. Vidite kako lepo SRS vodi računa o svim našim građanima, pa i onim u našoj južnoj srpskoj pokrajini. Hvala.
Pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim studente Odeljenja za novinarstvo i komunikologiju FPN Univerziteta u Beogradu, koji prate današnji rad sednice. Hvala vam. (Vojislav Šešelj, s mesta: Naše vreme teče.) Poslanik mora da se isključi kad završi govor. Prvo, nemojte da me prekidate. Hvala što ste pozdravili goste. Drugo, molim poslanike da vode računa kad završe govor da pritisnu ispred sebe taster i prekinu vreme. Znači, nije na meni da se bavim tehničkim pitanjima. Sada reč ima Jahja Fehratović. Izvolite, poslaniče.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predlagači, većina predloženih zakona odnosi se na uzimanje zajmova i finansijskih potpora radi realizacije investicionih projekata, odnosno refinansiranje postojećih kredita. Realizacija razvojnih projekata u najvećem broju slučajeva sprovodi se u sadejstvu Vlade, njenih sektora i lokalnih samouprava. Tu nastaju pukotine, bar u gradovima Sandžaka, a njihov uzrok su u većini slučajeva nehat, aljkavost, neprofesionalizam ili zloupotreba postojećih lokalnih vlasti. Dozvolite mi da to ilustrujem sa nekoliko konkretnih primera. Godine 2005. tadašnji premijer Koštunica otvorio je radove na obilaznici oko Novog Pazara. Posle njega su skoro svi važniji funkcioneri bivšeg režima dolazili, bacali po par lopata betona, kao tadašnji predsednik države Tadić 2010. godine, i iznova otvarali radove koji ni danas, 12 godina posle, nisu odmakli od početnog stadijuma. Regionalni putevi Novi Pazar - Sjenica i Novi Pazar – Tutin u najgorem su stanju, a više puta su odobravana sredstva, nalaženi investitori, obećavana njihova sanacija. Međutim, od toga još uvek nema ništa. Godine 2015. Vlada Republike Srbije odobrila je sredstva za izgradnju mosta preko reke Raške u Novom Pazaru. Ministrica Mihajlović je prisustvovala otpočetim radovima, ali lokalna vlast nije obezbedila minimum uvjeta da se most završi. Dakle, volja je postojala, sredstva su odobrena. Nesposobnost lokalnih vlasti da obezbede nadzorne organe koji će pratiti kvalitet i dinamiku realizacije dovela je do propadanja tog projekta. Najsvežiji primer, deonice puta Duga Poljana – Sjenica, kod Brnjice, koji je 20 dana restauriran, iznova je krenula da se odranja i verovatno će za par meseci ta deonica doživeti novi odron. Dakle, Vlada je opet izdvojila sredstva, radovi su urađeni nekvalitetno, a životi građana na ovom prometnom putu iznova su u opasnosti. Pitanje infrastrukture namerno potenciram, jer se vrlo često od strane lokalnih vlasti spočitava da investitori u ovaj kraj ne ulažu zbog loše infrastrukture. Uz to se obavezno kao glavni krivac navodi Vlada. Istina je da Vlada nedovoljno ulaže u razvoj ovog kraja i da bi morala mnogo više ulagati u infrastrukturu, razvoj privrede i zapošljavanje, ali je takođe istina i da lokalne vlasti zloupotrebljavaju i to što dolazi iz republičkih budžeta i fondova. Zato je važno za sve investicione projekte uvesti nadzorne organe i dodatno iz ovih drugih zajmova učiniti napore da se ovaj siromašni i devastirani kraj približi republičkom standardu i u pogledu broja zaposlenih i uvjeta za dolazak investitora. Još jedan primer zloupotrebe investicija i manipulacija istim od strane lokalnih vlasti jeste u SO Tutin. Građani Tutina 2017. godine nemaju pijaću vodu. Tekućina koja stiže sa centralnog gradskog vodovoda neretko nije ni za tehničku upotrebu. Zvanične institucije za proveru kvaliteta vode dale su ocenu, citiram – voda nije za ljudsku upotrebu, usled čega je konstatovano da je većina oboljenja s područja Tutina izazvana konzumiranjem zagađene vode. Ljudi u ovom kraju sa preko 66% siromaštva često nisu u mogućnosti da kupuju pijaću vodu. Tri puta je Vlada Luksemburga izdvajala sredstva da se rekonstruira taj vodovod, a pozamašna stavka u budžetu SO Tutin godinama unazad takođe se tiče izgradnje novih filterskih postrojenja. Nemam podatke da li je Vlada izdvajala sredstva za ovaj vodovod. Ako nije, onda je to sreća, jer su sve ove donacije nestale bez traga, a građani i dalje nemaju pijaću vodu. Zato je neophodno da za područje Sandžaka i sve ostale gradove pojačate projekte koji će građanima obezbediti minimum uvjeta za normalan život, ali i da za svaki projekat obezbedite nadzor realizacije. S druge strane, ta područja su konstantno u problemu usled postojanja velikog broja bujičnih potoka, rečica, reka, na odbrani od kojih se ne radi ništa. Dok istodobno imamo stalno opasnost od epidemija koje mogu biti katastrofalnih posledica. Deponija smeća Golo brdo u Novom Pazaru nije izgrađena po propisima i još se ne radi da se ista sanira, usled čega je flora i fauna na tom potezu već doživela mutacije. Ili, još stravičniji primer je nekultivirane deponije na samom magistralnom putu Sjenica – Nova Varoš u sedištu planine Zlatar i nedaleko od kanjona Uvca, prirodnog staništa endemske vrste Bjeloglavog supa. Umesto da se neguju biseri naše prirode, područja vazdušnih banja koriste se da ugrozimo vlastite i živote svoje dece. Zato bi bilo važno da iz ovog zajma, i drugih koji se tiču projekata iz zaštite prirodne sredine i od ekoloških katastrofa, predvide se sredstva za sanacije deponija u sandžačkim gradovima i očuvanje ekološke sredine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja ću se malo više baviti ovim finansijskim zakonima, zato što sam video ovde velike eksplozije oduševljenja pripadnika bivšeg režima kada smo utvrđivali javni dug Republike Srbije, pa su možda malo i zloupotrebili što u određenim trenucima gospodin Vujović tad nije bio ministar i ne zna sve podatke. On barata ciframa, ali ne zna kako su cifre nastajale. Po tim istim podacima na koje se moje kolege iz bivšeg režima pozivaju, Srbija je 31. jula 2012. godine spoljni dug imala 7.393.448.000 evra. Javni dug, pričam o spoljnom javnom dugu, ne o unutrašnjem, iznosio je 43% u dolarima. Samo što je iznosilo tada 3.179.182.640 dolara, tačno u cifru, samo na kursne razlike bivši režim je ostavio novim vladama dug od 476.877.396 dolara, ili da prevedem, skoro 2% BDP-a Republike Srbije. Gospodine ministre, neće ni da budu iskreni da kažu koje su kamate na njihove kredite koje je Republika Srbija podizala i kako su u stvari oni ti koji su uzeli građanima Srbije, penzionerima penzije, a ne Vlada Aleksandra Vučića. Znate, na primerima, recimo „Sartida“, jasno se vidi kada neko nešto ne stvara, kako se lako tog odriče i poklanja. Tako ni oni nisu vodili računa ni o državnim preduzećima, vratićemo se malo i na to, jer ću da se bavim uzrocima za donošenje ovog zakona, novo zaduženje. Imali smo situacije da su neka određena naša javna preduzeća morala da se zadužuju na tržištu iz raznih političkih i drugih razloga, a to je recimo, „Srbijagas“ ima, ali pazite: kredit koji je podignut 24. septembra 2009. godine u iznosu od 50 miliona evra sa kamatom 4,80%; pa onda imate „Srbijagas“ 24. septembra 2009. godine 120 miliona sa istom kamatom; pa onda 22. jun 2011. godine, „Srbijagas“, 45 miliona sa 4,19%; pa onda „Srbijagas“ koji se zadužio 22. jun 2011. godine 4,19% na 40 miliona; pa imate 22. jun 2011. godine na 40 miliona 4,19% novi dug i da ne nabrajam, malo je duži spisak. Znate zašto se „Srbijagas“ zaduživao? Zato što po dva osnova određeni korisnici nisu izmirivali obaveze prema „Srbijagasu“ i da su lokalne samouprave koje su koristile taj gas za daljinsko grejanje i uvek je obrazloženje predstavnika bivšeg režima bilo da gas ne može da se obustavi lokalnim samoupravama zato što će najviše da trpe građani ili da ostanu bez grejanja, biće ugroženo njihovo zdravlje, život itd, što jeste tačno, ali što ne kažu zašto je do toga došlo, jer je u najvećem broju slučajeva, preko 90%, korisnici usluga daljinskog grejanja su izmirili svoje obaveze prema toplifikaciji. Bivši režim je, umesto da plati gas „Srbijagasu“ to podelio na plate, najviše direktorske. Drugi najveći dužnici „Srbijagasa“ su bila preduzeća u restrukturiranju, pa imate i „Azotaru“, da ne nabrajam, i „Tigar“, i „Trajal“, i „Krušik“ Valjevo. Ima ih puno. Što ne kažu razloge zašto tu nisu izmirivane obaveze prema „Srbijagasu“, odnosno prema isporučenoj energiji? Zato što je to, po meni, jedna najveća sramota koju jedan rukovodilac može da uradi, a to je umesto da zarađuje novac i vrši restrukturiranje preduzeća i osposobi ih za rad i dalju uspešnu privatizaciju, direktori iz bivšeg režima, koje je imenovala Vlada Mirka Cvetkovića i DS, takmičili su se, ne u rezultatima rada, ne u rezultatima kako da unaprede proizvodnju, nego su se takmičili ko će da kupi skuplji i bolji automobil iz budžeta Republike Srbije, odnosno od građana Republike Srbije. Da li treba te podatke da čitam? Idemo dalje. Bilo je ovde priča oko „Air Srbije“, pa kukanje kako mi nešto poklanjamo „Etihadu“, kako je to neuspešno preduzeće, kako beleži gubitke, kako je to najveći promašaj Vlade Aleksandra Vučića. Evo ovako to izgleda kada su oni vodili tada JAT, a sada „Air Srbiju“: 21. septembra 2010. godine 20 miliona evra sa kamatom 3,95%; pa onda 21. septembra 2010. godine, znači u istom danu, još 20 miliona evra sa 3,9% i tromesečnim Euriborom; pa onda istog dana, iste godine četiri miliona i 750 hiljada evra 3,95%; pa onda istog dana, iste godine četiri miliona i 750 3,95%; onda istog dana još miliona evra sa istom kamatom; pa još milion evra sa istom kamatom; pa 16. januara 2012. godine 10 miliona evra sa kamatom 5,25%; pa onda 20. decembra 2012. godine zbog obaveza još 10 miliona evra. Što pripadnici bivšeg režima ne kažu da je JAT tada imao u svojoj floti sedam mlaznih aviona, a da su samo tri bila u letnom stanju? Postavljam pitanje – gde ste potrošili taj novac, gde je taj novac otišao? Zašto je Srbija preuzela, odnosno građani Srbije su preuzeli ove dugove? To su vaši dugovi. To je to narastanje javnog duga, a da vidite kako je to izgledalo sa budžetom Republike Srbije. Imate jedan, po meni, jako zanimljiv lep kredit, jako povoljan sa EBRD, data saglasnost 22. septembra 2009. godine na 150 miliona evra sa 1% kamate uvećano za šestomesečni Euribor. Izuzetan kredit. Kaže, Koridor 10, 2009. godine, šta ste radili tri godine? Gde vam je taj Koridor 10? Gde su vam ti stelt putevi, gde su vam ti stelt mostovi? Nije to kraj. Ima još, dame i gospodo poslanici. Koridor 10 Republika Srbija 23. oktobar, 340 miliona evra, 2,48%. To je onih čuvenih pet kilometara autoputa kod Preševa. Toliko su uradili od autoputa. To su programski zajmovi i nemam ništa protiv. Međutim, imate ovako, pokrivanje dnevne likvidnosti budžeta Republike Srbije, pa kaže: 20. aprila 2010. godine, recimo, Vojvođanska banka 20 miliona, kamata 4,3%; pa onda imate Erste banku, isto 20. aprila, 40 miliona evra, ista kamata 4,25%; pa onda istog dana 100 miliona evra sa kamatom 4,35%. Pazite sada kako su raspolagali penzijama i kako su obezbeđivali sredstva svojim neradom. Imate ovde, opet Koridor 10 autoput E80 265 miliona evra. Ni projekat niste uradili. Onda imamo klasična zaduženja. Pazite, jako zanimljive kamate. Kaže, banka Intesa 14. decembra 2010. godine, to je već potrošen novac, 39 miliona evra; pa Rajfajzen banka 39 miliona evra sa kamatom 5,3%; pa Unikredit banka 46 i 600 hiljada 14. decembra, kamata 5,30%; pa Hipo Alpe-Adria banka 20 miliona, ista kamata; pa Nova kreditna banka Maribor 20 miliona; Vojvođanska banka 20; Maribor 10; EFG banka 20 miliona; NLB banka 10 miliona itd. Vidite koliki je bio kreditni rejting države koju su vodili Mirko Cvetković i DS. Danas Pera ložač u Srbiji ima bolji kreditni rejting, nego što je imala Srbija kada su je ovi vodili. O tome se radi, a to kako su trošili novac, imate recimo jedan jako zanimljiv zajam, kaže ovako, od EBRD na pet miliona evra, koji nosi naziv – projekat osiguranja od rizika u slučaju elementarnih nepogoda, donet 12. jula 2011. godine. Ja sad postavljam pitanje – gde vam je taj projekat ljudi? Trebao nam je 2014. godine, trebao je za 75% Republike Srbije, projekta nema i ako ga ima je neupotrebljiv, jer su pronašli način kako da izvuku novac za nešto neupotrebljivo, što će da uvale Republici Srbiji. Tako je to radio bivši režim. Kako izgleda to danas? Samo da vas podsetim 2011. i 2012. godine, Republika Srbija se za vreme režima DS i Mirka Cvetkovića zaduživala ovako. Na dinarske hartije od vrednosti sa rokom dospeća šest meseci 11%. Znate koliko je danas? Pet procenata. Kada su u pitanju hartije od vrednosti indeksirane u evrima, vrednost je bila 7%, a danas je znate koja? Jedan koma osamnaest. Znate li koja bila za evro obveznice 2012. godine? Kamata je opet bila 7% a danas je 2,25%. Zašto sve ove podatke govorim? Zato što oni koji se navodno brinu o penzijama i platama u javnom sektoru neće da shvate ili ne žele da shvate šta je to obrnut smer o kome je pričao premijer. Kada se zadužujete morate da vodite računa o vašem bruto proizvodu i morate da vodite računa o kamati, i kamata nikako ne sme da bude veća od rasta bruto proizvoda na teritoriji Republike Srbije, a do 2012. godine smo se zaduživali iako smo imali negativan rast bruto proizvoda, odnosno bili smo u minusu. I da je to tako statističkim podacima možemo svi da baratamo. Svestan sam toga da uvek postoji sumnja da neki podatak može da bude iskrivljen ili zloupotrebljen, ali oni podaci koje dobijate sa finansijskog tržišta, od onih koji odlučuju hoće li vama dati novac ili ne, koliki je njihov rizik da im taj novac neće biti vraćen ili će im biti vraćen u roku ili sa zakašnjenjem, ti podaci su neumoljivi i njihovi kriterijumi su najstrožiji. To pokazuje koliko je danas Srbija poštovana i u finansijskom smislu i u pravnoj sigurnosti zato što sada podižemo neuporedivo jeftinije kredite da bismo vraćali neuporedivo skuplje koje nam je ostavio bivši režim. Znate, gospodine ministre, oni imaju jedan običaj da svoje zasluge koje su loše pripisuju nekim drugima. U životinjskom svetu postoji jedna ptica koja svoje jaje snese u gnezdu druge ptice i zove se kukavica. Mislim da vam ova metafora govori sve.
Izvolite. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura, povreda Poslovnika.
Javila sam se za povredu Poslovnika, član 106. stav 1. i član 108. stav 1. Malopređašnje izlaganje koje smo slušali, a trajalo je negde više od 15 minuta govornik nije govorio ni o jednoj od tačaka, odnosno objedinjenih tačaka koje su bile stavljene na dnevni red. Da vas podsetim, 25. oktobra nam je dostavljen dnevni red u kojem smo jednom veštom manipulacijom došli do toga da se raspravlja od tačke 3. do tačke 8. objedinjeno, iako te tačke međusobno nisu dovoljno dobro povezane. Međutim, prethodni govornik je uspeo da proširi čak i to široko viđenje objedinjenih tačaka dnevnog reda i da zloupotrebi vreme koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi. Govorio je sve vreme o prethodnom režimu, ali ja sada ne znam da li misli o prethodnom režimu u kom je i njegova poslanička grupa učestvovala, ili misli o prethodnom, prethodnom režimu, tako da ni iz te rasprave koja je trajala više od 15 minuta, iz njegovog izlaganja, opet nisam mogla da zaključim o kom je režimu tačno govorio. Na član 108. stav 1. sam se osvrnula iz prostog razloga što kaže da o redu na sednici Narodne skupštine se stara predsednica Narodne skupštine. Ja sada ne znam da li vi niste slušali ovih 15 minuta izlaganje, ali sam sigurna da ste slušali, da biste primetili da se ovde uopšte nije govorilo onome što je tema dnevnog reda.
Za razliku od poslanika koji izlaze kada god završe svoj govor ili neko iz njihove poslaničke grupe, ja sam dužna da slušam kada sam u sali, tako da sam slušala. Sačekaću ja da se one ispričaju, isćaskaju itd. nije problem. Da li ste završile? Meni nije jasno, samo da bih pravilno mogla da vam dam odgovor, jel vama problem na koji se režim odnosilo, pošto je to bio deo vašeg izlaganja, a od toga zavisi da li ću dati reč sledećem govorniku, koji se prepoznao, ili vam je problem tema, pošto ste više govorili na koji se režim odnosilo to?
Postoje obe stvari koje su upotrebljene. Znači, osim što nije govornik govorio … [[Isključen mikrofon.]]
Razumela sam. Sve je u redu. (Tatjana Macura, s mesta: Uključite mi mikrofon.) Bože. Dobro, sve je uredu. (Tatjana Macura, s mesta: Na šta ovo liči da mi ne dopustite da završim, uključite mi mikrofon.) Dobro. Shvatila sam taktiku, da stalno sve obesmišljavate, da vređate predsednika itd. to sam shvatila i pre nekoliko sednica. Nećete me iznervirati, a vi obesmišljavajte rad parlamenta koliko god želite, to je vaše pravo. Pravo političke borbe. Znači, šef poslaničke DS smatra da se odnosilo na njih, to je deo odgovora na vaše pitanje, te ću mu dati kratku repliku, a ostalo da li je poslanik govorio o temi ili nije o temi govorio, govorio je savršeno o temi i na temu, zavisi kako se gramatički to kaže.
Pošto ste vi gospođo predsednice, pomenuli šta bi trebalo da bude osnova ove replike, ja ću vam reći. Pomenuta je DS i to dva ili tri puta i ja sam ovlašćeni predsednik DS, a nisam se prepoznao u tom bivšem režimu, pošto je bivši režim i prethodna Vlada i ona pre nje, tri Vlade su prošle od Vlade DS. Dakle, pošto je pomenuta DS, želim da ponovim nešto što smo pomenuli i u načelnoj raspravi i na početku ove Skupštine i ovog zasedanja, a to je da je potrebno govoriti o činjenicama. Ovde smo čuli veliki broj, pominjan je i direktor „Srbijagasa“, pominjani su i koridori i neki ministri koji su se bavili tim poslovima, a najmanje je bilo reči ili opšte nije bilo reči o pomenutim zakonima. Mislim da je važno prihvatiti nešto što je činjenica. U maju mesecu 2012. godine, javni dug je iznosio 14,8 milijardi i ovo je papir koji to dokazuje, jer to možete da skinete sa sajta Uprave za javni dug. To je iznosilo 48% učešća javnog duga u BDP i tačno je da je u tom trenutku premašena zakonska cifra od 45% učešća javnog duga u BDP. Danas, javni dug iznosi 24,2 milijarde, što znači da sa ovim novim zaduženjima možemo da dođemo do blizu 25, što znači da smo za ove četiri godine duplirali dug. Ne duplirali, sa 15 milijardi došli na skoro 25, deset milijardi zaduženja i ove, i prethodne i one pre Vlade, koju čini upravo ova vladajuća koalicija. To su činjenice, uz činjenicu da je to sada 72% učešća javnog duga u BDP.
Hvala poslaniče, zahvaljujem. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova. Želite da odgovorite? Dva minuta.
Naravno, jer je iznosio suve činjenice, a ne neke cifre i podatke, prvo to. Druga stvar, za one koji nisu živeli u parlamentu, trebali bi da znaju da sam se bavio uzrocima novog zaduženja Republike Srbije i da je to u temi dnevnog reda, a to koliko treba verovati DS i njihovom ovlašćenom predstavniku, govori samo činjenica da je za celih 10% poena smanjio javni dug 2012. godine, koji nam je ostavljen. Nije 46, nego 56%. Još 2011. godine ste imali 46. Toliko o tome. Kada se hvali kako su, kada su oni došli 2001. godine na vlast, imali javni dug 15 milijardi dolara ili maraka i da su smanjili na pet, što ne kaže da smo dugovali kao SFRJ 15 milijardi maraka ili dolara, da su od secesije pretvorili sukcesiju i prihvatili dug u iznosu od 30% SFRJ? Ništa nisu smanjili. Ništa. Samo je dug raspoređen prema republikama. Što to ne kažete? Kako barataju ciframa, kako okreću, zato sam i govorio o statističkim podacima. Bivšem direktoru Pošta Srbije koji je izgubio posao sa Infostanom u Beogradu, milion korisnika mesečno ste ustupili privatnicima. Bivšem dirketoru Pošta Srbije koji je, dame i gospodo, napravio poštanski centar na Beogradu, koji prevazilazi potrebe iz SFRJ po dimenzijama, da bi bio prodat privatnoj kompaniji po nižoj ceni nego što je plaćen taj objekat. Pa, vama ništa više ne verujem, ni ja, ni građani. Pa, to vidite na izborima. Nisu vam penzije smanjene posle ovih izbora, smanjene su pre ovih izbora i opet imate manje glasova. Zapitajte se šta radite.
Hvala poslaniče. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Branka Stamenković, izvolite.
Povreda Poslovnika, član 87. stav 2. Pre prethodnog govornika ste nas obavestili da će Narodna skupština produžiti rad nakon 18.00 časova, kao što ste nas obavestili svaki put od kada je počelo ovo redovno zasedanje 4. oktobra. Još nije bila ni jedna sednica da smo radili onako kako stav 1. propisuje, a to je od 10.00 do 18.00 časova. To je u redu, pošto član 2. vama daje pravo da produžite rad i najavite na vreme, ali istovremeno i kaže – ako za to postoje opravdani razlozi koje predsednik Narodne skupštine saopštava narodnim poslanicima. Ja vas molim da nam saopštite te opravdane razloge, pošto to niste do sada uradili, ni za jednu prethodnu sednicu, pa ni za ovu. Hvala.
Hvala vama.
Po starom lošem običaju, kada nema argumenata, onda se kreće u lične uvrede, ali ja ću govoriti jezikom argumenata. Dakle, da, u maju mesecu 2012. godine, 48% učešća javnog duga, premašeno 45% i, o tome smo govorili, bila je zakonska obaveza Vlade, koje god, da na prvom sledećem predstavljanju budžeta i predlaganju budžeta Narodnoj skupštini RS, a to je bio decembar mesec 2012. godine, pred 2013. godinu, predstavi predlog mera za smanjenje javnog duga i učešće javnog duga iznad 45%. To nismo imali u protekle četiri godine. Pošto je pominjana i Pošta Srbije, mislim da je važno i to reći, i to najbolje znaju upošljeni u Pošti Srbije, a to je da je projekat o kome se razmišljalo, izgradnja glavnihpoštanskih centara, ne samo u Beogradu, nego Nišu, Novom Sadu, je nešto što je otvorilo mogućnosti za razvoj i nalaženje mogućnosti razvoja jedne industrije, poštanske industrije, koju mnogi smatraju zastarelom time što se smanjuje broj pisama u tokovima, zbog elektronske modernizacije i načina za razvoj i gavermenta, elektronske trgovine i razvoja logističkih servisa, je pristupljeno tom projektu i taj projekat je, na sreću svih pošta, ali siguran sam i građana Srbije, završen i realizovan. Nikakvih namera niti je bilo za prodaju, niti je to moguće uraditi, jer u Pošti Srbije imamo organe kakav su Nadzorni odbor i Izvršni odbor, direktora koji odlučuje o poslovnim projektima, tako da niti jedan pojedinac ne može da upravlja imovinom koja je državna. Dakle, imamo aktuelan Zakon o sredstvima o svojini Republike Srbije, imamo aktuelne zakone o imovini i to prosto nije moguće otuđiti. Istine radi, ovo sam morao da kažem.
Zahvaljujem poslaniče. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Povreda Poslovnika, član 103. stav 5. - ako smatra da povreda nije učinjena, predsednik Narodne skupštine je dužan da da objašnjenje, a ukoliko smatra da je povreda učinjena, predsednik Narodne skupštine je dužan da učinjenu povredu otkloni. Malo pre sam reklamirala Poslovnik, član 87. stav 2, niste dali objašnjenje i opravdane razloge. Vi ste odćutali moju povredu Poslovnika, niti ste priznali da ste napravili grešku, niti ste dali objašnjenje koje sam molila. Ja vas molim da se držimo Poslovnika. To objašnjenje, zašto radimo non-stop duže od onog što je Poslovnikom propisano, ako ne nama, narodnim poslanicima, dugujete radnicima koji rade u ovoj Skupštini, koji na posao dolaze u 06.00 ujutru i moraju da ostanu do kraja zasedanja. Hvala.
Gledala sam vaš spot. Ako je to bio cilj da kažete, onda u redu, neću vas kazniti, pošto zolupotrebljavate mogućnost povrede Poslovnika. Ako je to bio cilj … (Branka Stamenković, s mesta: Dajte mi objašnjenje zašto mi …) Ništa na silu. Reč ima narodni poslanik Slaviša Ristić, neka se pripremi Goran Ješić. Izvolite. Hvala vam. Gledala sam spotove i to, ako vas to beskrajno zabavlja, onda u redu.
Hvala predsednice. Uvaženi narodni poslanici, ja ću u ovom kratkom vremenu, koliko sam shvatio imam negde oko tri minuta, da se pre svega osvrnem na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma za Zapadni Balkan. Uz svo uvažavanje ove teme o kreditima i zaduživanju države, znate kako, ako se država prezaduži ili ako se domaćin u kući prezaduži, ima šanse da buduće generacije, da njihova deca izvedu zemlju iz dužničkog ropstva ili kuću, ali ako date i predate deo teritorije, ako predamo našu AP KiM, onda je zaista to kasno. Čini mi se da svo ovo vreme, naročito prošle srede, imali smo priliku da čujemo predstavnike sadašnje i bivše vlade oko toga ko je više sporazuma potpisao u Briselu. Naravno, nisam shvatio da li su se sa time hvalili ili su kudili jedni druge, ali najmanje se govorilo upravo o Predlogu ovog zakona koji će, ukoliko ga bude ovaj parlament ratifikovao, ukoliko bude donet taj zakon, to će zaista biti direktno priznanje nezavisnosti Kosova. Reći ću zašto. Do sada smo imali sporazume u Briselu. I ova Skupština je imala prilike da samo sasluša izveštaj naših pregovarača i da o tome glasa, ali nikada se do sada nije desilo, nismo imali slučaj da parlament donosi zakon o jednom sporazumu u kome je jedna od ugovornih strana tzv. država Kosovo. Molim vas, da završim samo, molim vas. Dakle, do sada smo imali potpisivanje i parafiranje protivustavnih i protivdržavnih sporazuma u Briselu, dakle do sada smo imali izdaju zemlje u Briselu. Ukoliko narodni poslanici glasaju za ovaj zakon, imaćemo izdaju u Beogradu, u glavnom gradu Republike Srbije i imaćemo direktnu izdaju u ovom parlamentu. Zato vas molim, poštovani narodni poslanici, da ostavimo i sudu istorije i sudovima ove zemlje da sudi o tome šta je sa Briselskim sporazumima, koje su posledice Briselskih sporazuma, ali nemojte da dozvolimo da parlament države Srbije učestvuje u izdaji zemlje. Zato vas pozivam, sve, naročito poslanike skupštinske većine, da se ovoga puta u Danu za glasanje ogluše o zvonce koje će dobiti sa komandnog mesta i ne glasaju za akt izdaje zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, grubo je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, zato što niko ovde nema nameru da izda Republiku Srbiju i niko nema nameru da ni direktno niti indirektno prizna da je AP Kosovo i Metohija bilo kakva država. Gospodin Ristić je rekao jednu neverovatnu stvar, da je ovo prvi zakon o ratifikaciji jednog međunarodnog sporazuma gde se pominje Kosovo. Gospodine Ristiću, 2006. godine…
Molim vas, bez ličnog obraćanja. Podsetite mene.
Izvinjavam se, gospodine Arsiću, evo, obratiću se vama. Dakle, 2006. godine, vi se toga dobro sećate, Narodna skupština Republike Srbije je ratifikovala tzv. CEFTA sporazum. Dakle, 2006. godine, kada je stranka gospodina Ristića, doduše ne znam da li još toj stranci pripada ili ne, ali to sad i nije toliko bitno, zaključila CEFTA sporazum i onda je krajem 2006. godine taj CEFTA sporazum došao u Narodnu skupštinu Republike Srbije, a jedna od strana ugovornica je bila Kosovo-UMNIK. Pa, kako to 2006. godine, vi gospodine Ristiću i DSS, niste izdali Republiku Srbiju, a sada mi koji ćemo da glasamo za to da se formira fond za zapadni Balkan, sa deklaracijom koju smo priložili uz ovaj sporazum, da za nas Kosovo i Metohija nije nezavisna država, nego je sastavni deo Republike Srbije, sada ćemo mi navodno u 2016. godini da izdamo Republiku Srbiju. Je li to možda zato što ste vi 2006. godine bili funkcioner DSS na Kosovu i Metohiji, ako se ne varam, bili ste predsednik opštine, pa kad ste na vlasti i potpišete neki sporazum sa tzv. Kosovom onda niste veleizdajnik, a kad više niste predsednik opštine, onda odjedanput se brinete za interese Srbije i Srba sa Kosova i Metohije?
Gospodine Martinoviću, smatram da Poslovnik… Ne tražite da se glasa? (Ne.) (Slaviša Ristić, s mesta: Direktno sam pomenut.) Gospodine Ristiću, nemate pravo zato što je on davao povredu Poslovnika. Dobio je reč po osnovu povrede Poslovnika. (Slaviša Ristić, s mesta: Replika. Direktno sam pomenut.) Nema veze, nisam ja to pravilo ustanovio. Nema replike na reklamiranje povrede Poslovnika, zaista. Inače, jako dobro se sećam i 2006. godine i CEFTA sporazuma i ko je bio potpisnik. Odgovaram Martinoviću, pošto me je pitao da li se sećam. Odgovorio sam mu da se sećam. (Slaviša Ristić, s mesta: Uključili ste sebi mikrofon i govorite vi i Martinović.) Reč ima narodni poslanik Goran Ješić, a neka se pripremi narodni poslanik Đorđe Milićević.
Poštovani predsedavajući, moram da vam pomognem, ali nisam čuo koji je član reklamirao, povreda Poslovnika, gospodin Martinović malopre, ali nema veze. Gospodine ministre, pred nama je zakon i ovo je u mesec dana kako radi efektivno ovaj parlament, ko zna po koji put, peti ili šesti put, zajedno dolazimo sa temom ili uzimamo pare jedinicama lokalne samouprave ili produžavamo kredit, a tako što ćemo da pokažemo da nismo sposobni da završimo projekat, pa ćemo platiti onu čuvenu interkalarnu kamatu koju ste nam objašnjavali ovde. Dolazimo danas sa setom zakona o zaduživanju. Ja ću se zadržati samo na ovom zajmu, kako se on tumači, od milijardu dolara pozajmice arapskog fonda. On je u biti u tekstualnom delu gotovo identičan sa zakonom koji je najavio neko pismo o namerama još 28. marta 2013. godine u Abu Dabiju potpisao Mlađan Dinkić tadašnji ministar, s tim što je on bio namenski kredit i on je bio u visini od sto miliona dolara, isto indeksiran drahmama. Ono što mene brine u svim ovim zaduživanjima, to je ono što smo mi pričali prošli put ovde, a to je da sem kod ovog kredita gde ste vi garant da ćete da povučete u ovim anuitetima koji vam dolaze sredstva i da rešavate probleme sa budžetskim deficitom, u ostalim zaduženjima koje mi imamo, imamo stalni taj problem. Ja hoću da vas podsetim na to zaduženje iz 2013. godine, odnosno potpisano pismo o namerama sa istim tim fondom čiji danas imamo ugovor ovde, potpuno identičan tekst, kažem još jednom, samo što u ovom tekstu danas imamo mogućnost da vi podnesete zahtev, kako ste objašnjavali, i dobijete tranšu para, a kod ovog imamo projektno finansiranje, što je očigledno kompleksnije za ovu administraciju i pravi problem sa onom interkalarnom kamatom. Pošto smo malopre čuli od predstavnika sadašnjeg i bivšeg režima kako su kamate bile više, ja vas molim kada budete imali pripremu za poslanički klub da objasnite i koja je cena kapitala bila tada, a u tom kreditu iz 2014. godine je bila veća cena kapitala nego što je u ovom danas kreditu, što dokazuje da to ne zavisi samo od domaće administracije. Ja vas molim da se samo fokusiramo na taj kredit. Ministar Dinkić je otišao 28. marta u Abu Dabi, po nalogu tadašnjeg prvog potpredsednika Vlade, i potpisao ugovor, na pismu je nabrojao 400 miliona dolara, sa ciljem da će tih 400 miliona dolara Razvojnog fonda Abu Dabija i 400 miliona dolara investicije Al Dahre obezbediti ukupno 800 miliona dolara investicija u srpsku poljoprivredu. Nakon toga se desilo – ništa. Godinu dana je prošlo od 28. marta 2013. do 6. marta 2014. godine, kada je u ovaj parlament došao zakon da ratifikujemo poseban kredit od istog fonda, ali namenski. Kažem još jednom, potpuno dva identična teksta, s tim što ovde imamo projektno finansiranje u tamo nekim drugim zakonima. Ono što je tada usledilo, počela je intenzivna akcija od strane raznih ministarstava gde su pokušali da nakon ratifikacije ugovora mi obezbedimo projekte kojima ćemo ta sredstva povući i nećemo platiti tu interkalarnu kamatu i nešto uraditi s tim sredstvima. Do današnjeg dana, a taj kredit ističe za godinu i dva meseca, krajnji rok za povlačenje tih sto miliona dolara je 2017. godina, mi nismo povukli nijedan jedini dinar, od istog tog fonda. Pominjali ste interkalarnu kamatu, ona je 0,5%, kao i u većini ostalih kredita kojim smo se zaduživali. Kako je to izgledalo? Ode ministar po nalogu predsednika Vlade ili prvog potpredsednika Vlade, koji ima najboljeg prijatelja u Abu Dabiju, potpiše pismo o namerama 2013. godine, onda tek za godinu dana dođe taj dokument u ovaj parlament 2014. i onda krećemo tek, mi ratifikujemo ugovor, a tek onda krećemo da obezbeđujemo projekte, pošto nemamo pojma šta ćemo da finansiramo. Onda 28. avgusta, četiri meseca posle toga ili pet meseci posle toga, šalje se upit „Srbijavodama“ i „Vojvodina vodama“ da uopšte dostave dokumentaciju, da pokušaju da spreme projekte za kredit koji već teče, pa se onda u septembru 25.9.2014. godine Vlada zaključkom obavezuje jedinice, sprovođenje i razvoj tih projekata, pa onda prođe još mesec dana pa se uputi pismo JP „Vode Vojvodine“ i „Srbijavode“, pa se traži projektna dokumentacija, koje ni u najboljem slučaju nažalost ne postoji u „Srbijavodama“, a postoji u „Vodama Vojvodine“, pa se onda 30.9.2014. godine, posle mesec dana, napravi sastanak u kabinetu predsednika Vlade Republike Srbije, pa se formiraju liste prioriteta, pa se izabere komisija koja će to da radi i tako to traje do 13.7.2016. godine, kada je održan poslednji sastanak, gde su opet neki predstavnici obišli hidrosistem koji je namenjen za finansiranje kula Mali Iđoš, a u međuvremenu je iz sopstvenih sredstava JP „Vode Vojvodine“ izgradilo hidrosistem, na njega više ne možemo da apliciramo i vrtimo i trošimo vreme, svesni da ćemo da potrošimo vreme i nećemo realizovati kredit, a platićemo interkalarnu kamatu za taj kredit. To je taj od istog fonda kredit od sto miliona dolara. Vi mene možete da ubedite da ćemo mi namenski kredite trošiti kako treba, a ja vam kažem da nismo. Pre dve nedelje ili tri nedelje kada smo diskutovali ovde, ustanovili smo – zajedno smo platili 29 miliona od 1. decembra 2013. godine interkalarnih kamata, odnosno, za građane, platili smo kamate na kredite koje nismo povukli. Što se tiče ovog kredita od milijardu koji danas imamo ovde, verujem da će biti potrošen i povučen u roku, znajući koliko ste vi ozbiljni ekonomisti, da će se to desiti. Ali, stalno vrtimo istu priču. Danas imamo opet debatu ovde da li smo mi u stabilnoj finansijskoj situaciji, da li ćemo pustiti povećanje plata ili ćemo ono umanjenje relaksirati tako što ćemo za neki procenat povećati penzije i plate. U takvoj smo finansijskoj situaciji, vi ste nam to jasno rekli na proteklih nekoliko sastanaka zajedno sa nama ovde u parlamentu. Ali ono što jeste problem i u zakonu iz 2014. godine, a i u zakonu ovom, a niste nam pojasnili, a na tome je gospodin Ćirić insistirao, a to je ono, defakto hipotekarno založno pravo koji mi dajemo kao garant za ovaj kredit koji ste rekli da neće se desiti nikada da ni ova zgrada parlamenta ne bude sutra naplaćena ukoliko ne vratimo ova sredstva. Još jedna stvar koja je jako važna i hoćemo da insistiramo na tome, verujem da ćete se vi sa tim pojaviti u parlamentu pred nama, a to je na osnovu Zakona o budžetskom sistemu člana 27e, fiskalna pravila stav 4. i člana 12. istog zakona, kaže sledeće – ukoliko dug opšteg nivoa države bez duga po osnovu restitucije pređe 45% BDP, Vlada je dužna da Narodnoj skupštini zajedno sa budžetom za narednu godinu podnese program za smanjenje duga, odnosno BDP. Očekujem od vas da se u trenutku kada se pojavite sa budžetom ispoštujete ovaj Zakon o budžetskom sistemu, da tada debatujemo i da nam kažete kako ćemo izaći iz ovog problema u koji smo svi zajedno ušli. Defakto su stvari jasne. Nemam potrebu da objašnjavam predstavniku sadašnjeg režima ili bivšeg režima kako već gospodin Arsić naziva članove opozicije, da 20.12.2012. godine Demokratska stranka nije mogla potpisati kredit za zajam. Svakako je to bio lapsus i greška, ali odgovornost je zajednička na ovome, te vas molim da ubuduće kada se razmišlja o zaduživanju, pre toga naterate, vi kao glavni i odgovorni čovek u Vladi za fiskalnu politiku, sve one koji imaju nameru da se zadužuju, da prvo imaju kompletiranu dokumentaciju, završenu eksproprijaciju i mogu da ta sredstva koja vi ugovorite plasiraju na namenske projekte, a ne da u proteklih tri godine, amnestirao sam vas za 2012. godinu iako ne bi trebao, 30 miliona evra platimo kamata za nešto što nismo uradili. Još jedna stvar, možda nije tema ovde, kada pogledamo, a pominjana su javna preduzeća, mi stalno pričamo o uštedama i vi kažete u prvom danu kada ste nam obrazlagali, ovo je nagrada za naš rad, citiram vas – ovaj kredit je nagrada za naš rad, za to što smo smanjili plate i penzije, ovo je nagrada za naš rad. Ja bih vas podržao da ste reformisali javna preduzeća, da ste pominjanu „Azotaru“ doveli u red, da nismo opet upumpali pare u RTB Bor i da ono koliko ćemo dati ove godine za porez iznosi otprilike, uvećanje penzija koje ste vi predvideli ove godine. Hajde, da se dohvatimo onih najvećih problema kojima treba da se bavimo, a to su javna preduzeća koja su puno veći problem nego administracija i plate i penzije. Hvala vam.
Pre nego što vam dam gospodine ministre reč, neke nedoumice samo da rešim kolegi Ješiću. Kada kažem bivši režim, to se odnosi na poslanike koji su bili na vlasti i izgubili su vlast i nema tu diskusije iz kog dela se odnosi. Isto tako, da vam skrenem pažnju, mada mi to nije obaveza, da u srpskom jeziku i na srpskom valuta EU se izgovara sa evro. To da naučite. Nemam ništa protiv da govorite jezicima nacionalnih manjina, ali bar nam recite da vam obezbedimo prevodioca. Reč ima ministar dr Dušan Vujović.
Hvala lepo. Mi smo već dosta pričali o ovim zajmovima, vidim da ćemo morati mnoge stvari da i dalje razjašnjavamo. Mislim, da je važno da se razumemo, nije važno koliko puta moramo da otvaramo iste teme. Znači, prvo, dozvolite mi da kažem da pravo stanje duga, ja sam prvi put izabran u Vladu 27. aprila 2014. godine i tog dana je stanje duga bilo 20 milijardi 595 miliona zapeta pet miliona evra. To je bilo 27. aprila 2014. godine. Ove godine 30.9. stanje duga je bilo 24 milijarde 138, odnosno 150 sa nekim malim korekcijama. To je ukupno 3,55 milijardi povećanja. Znači, zakonski od kada je Vlada, od kada je premijer gospodin Vučić u dva izbora, dug je porastao 3,55 miliona evra i ni cent više. Ako govorimo podatke, a ja ću da vam kažem drugi mnogo važniji podatak, od početka programa, ne možemo stvari da sečemo kako vam padne na pamet i da izvodite zaključke koje ljudi slušaju i potpuno su zbunjeni. Od početka ovog programa tj. od 1. oktobra 2014. godine kada smo prvi put, premijer Vučić je saopštio u javnosti, osnovnu konturu programa 20. septembra 2014. godine dotle smo se definisali program, gospodin Krstić je podneo ostavku 15. jula, a 4. avgusta sam dobio mandat od ove Skupštine da budem ministar finansija i mi smo u rekordnom roku definisali program i 1. oktobra dobili načelno zeleno svetlo za taj program. Tog dana stanje duga je bilo, sada ću vam reći tačno, 22 milijarde i 100 miliona. Od tada do danas je povećanje duga samo dve milijarde i 50 miliona. Samo dve milijarde i 50 miliona od kada je počeo program. Moramo da gledamo program, kao što će lekar da vam meri temperaturu kada ste došli u bolnicu, a ne kada ste prvi put pomislili da ste bolesni. Dajte, da budemo malo korektniji u tome o čemu pričamo. Znači, od momenta kada smo krenuli, tog momenta smo krenuli da govorimo o programu, o tome šta on sadrži i šta radimo. Od tada je dug povećan dve milijarde i 50 miliona. Od toga imali smo deficit na kraju te godine, imali smo deficit koji smo morali da finansiramo od preko milijarde. Bilo je 242 milijarde dug opšte države na kraju 2014. godine i bio je deficit od oko 140 i nešto milijardi u 2015. godini. Od toga preko milijardu je otišlo na finansiranje deficita, 600 miliona su bile kursne razlike i ostale sitne promene. To je ono što je trošak u povećanju duga od kada je program počeo. Analiziramo program. Ako hoćete da kažete da je ovaj program koštao 10 milijardi, to je, izvinite, u suprotnosti sa činjenicom, što bi narod rekao neistina, odnosno laž. Nemate pravo tako da manipulišete činjenicama. Možda je proteklo i 200 milijardi pa smo smanjili na Pariskom i Londonskom klubu gde sam imao prilike da pomognem u tome, ali to su sve stvari koje treba interpretirati na svom mestu, u svom kontekstu. Od ove dve milijarde ove godine do sada, ovih 10 meseci sa današnjim danom imamo zaključno suficit u oktobru, ukupno od početka godine 35 milijardi suficita republičkog budžeta, a opšte države 15, približno uravnoteženo stanje. Deset meseci, nikada nismo imali situaciju da imamo uravnoteženi budžet posle 10 meseci. Projektujemo i dalje da ćemo do kraja godine imati deficit od oko 2% i to je konzervativno i to nam se čini da nećemo dotle dobaciti sa sve preuzimanjem obaveza iz prošlosti, preuzimanjem jednokratnih povećanja penzija ili drugih davanja koje ćemo imati. Prema tome, to je činjenica. Imamo prostor od oko 80 milijardi od sada pa do kraja godine. Obično, prethodnih godina smo imali sezonsko povećanje, a prošle godine je sezonsko povećanje rashoda u poslednjem kvartalu bilo oko 35,40 milijardi. Neka bude i ove godine, to ostavlja prostor od 35,40,45 milijardi za preuzimanje dugova, ali samo onih koji su opravdani. Vi pominjete neka preduzeća i potpuno se slažem kada vam je to rak rana i to će biti u memorandumu o ekonomsko-finansijskoj politici koji ćemo potpisati za nekoliko dana saopšteno otvoreno i jasno. Imamo rokove do kojih mi želimo to da rešimo, a fond nas u tome podržava. Mi želimo da zaustavimo krvarenje. Mi želimo da zaustavimo da preduzeća troše, da troše gas, a da ga ne plaćaju i ništa ne proizvode. Ako neko može da napravi 50 miliona duga za godinu dana i da to ne može da plati, to su po radniku vrtoglave svote. Podelite to na 500 radnika, pa ćete dobiti svote. Neću da kažem, strah me je da kažem to javno, 100.000 evra duga po čoveku godišnje. To je potpuno neopravdano. E, to ćemo da zaustavimo. Što se tiče ovog drugog dela koji pominjete, sličnost se završava na tome što je Abu Dabi Development Fund izvor jednog i drugog kredita, kao što je Svetska banka, tj. Međunarodna banka za obnovu i razvoj, izvor kredita i projektnih i programskih, tako i ovde. Tu se sličnost završava. Kod projektnih kredita, potpuno ste u pravu, dogovorena je okvirna suma od 400 miliona, otprilike 400 miliona dolara od kojih je samo 97 miliona načelno ugovoreno i skoro ništa nije povučeno i na našu sreću u tom projektu ništa nije ni plaćeno od kamate, jer je tako definisan program da nas štiti. Znači, kasnimo i tu se potpuno slažemo. Ko sve kasni i zašto kasni? Zašto smo mi pružili ruku i mogućnost koju ljudi nisu znali da iskoriste? To je, čini mi, se tema i za ovu Vladu i za ovaj parlament i za ovaj narod. Zašto smo mi pre 30 godina mogli da isprojektujemo, a danas ne možemo? Ali, tu se potpuno slažemo, nema potrebe meni to da kažete kada mi to znamo savršeno dobro, jer nama su ljudi govorili - uradite nešto, i mi radimo, trudimo se i još uvek ne uspevamo. Ne znam kad ističu rokovi za korišćenje tih sredstava. Ja se nadam da ćemo to uraditi, da ćemo ih pametno upotrebiti i napraviti navodnjavanje tamo gde ono daje efekte, a ne da navodnjavamo sve i tamo gde su moguće dve kulture, i tamo gde nisu moguće dve kulture. Ljudi nam kažu - na mnogim mestima je dovoljno da uzmete bagere i da očistite postojeće kanale, nema potrebe da trošite stotine miliona, ali je to deo gde mnogi pričaju, ali jako malo rade. Prema tome, poruka je dobra, poruka je jasna, tu je kraj sličnosti. Što se tiče korišćenja sredstava, još jednom napominjem, ovo su pare za podršku budžetu. U tom se template ugovor koji je sličan u mnogim delovima, u nekim malim delovima je vrlo različit, pare se daju, ovde povlačenje nije problem. Ovde je dogovoreno povlačenje po 200 miliona evra, prava tranša do kraja ove godine, ako to danas i sutra ratifikujemo, naredna tranša najmanje nakon šest meseci. Mi možemo i duže da tražimo, ali najmanje šest meseci, znači, praktično svakih šest meseci po grubom planu decembar-juni, decembar sledeće godini, juni-decembar 2018. godine i to je to, po 200 miliona. Zašto tom dinamikom? Zato što je to dinamika u kojoj imamo najveće zahteve za bilo plaćanje kamata po dolarskim zaduženjima, bilo otplata glavnice. Pošto su pare date za podršku budžetu, vi možete da ih koristite za sve legitimne rashode u budžetu, uključujući plaćanje kamata, uključujući vraćanje glavnice, uključujući i ranu otplatu nekih kredita. To se prepušta nama. Uprava za javni dug, gospodin Drčelić je direktor te uprave, oni odlučuju kako ćemo najbolje da potrošimo sredstva. Cilj nam je da smanjimo trošak duga, cilj nam je da produžimo ročnost, cilj nam je da najbolje koristimo sredstva koja imamo, jer oni će predlagati kako ćemo svakih 200 miliona da trošimo. Ako sticajem okolnosti bude najbolja opcija da platimo samo kamate, onda ćemo platiti samo kamate. Ako je najbolja opcija da prerano otplatimo neki kredit, ako se pojavi neki drugi izbor, pa prevremeno otplatimo neki drugi kredit, naravno da ćemo to uraditi. Ali, to je prepušteno, to je budžetska podrška, ona nam daje pare, računajući s tim da su pare sigurne kad uđu u naš trezor, ne može ni cent da izađe bez kontrole i drugo, da će to dati efekte koje upravo očekujemo. Prema tome, tu ne bi trebalo da ima bilo kakve dileme. Samo da napomenem, Svetska banka, EU, Ruska Federacija, Abu Dabi Fond, svi oni podrazumevaju da je uslov davanja kredita za budžetsku podršku stabilna, održiva makroekonomska situacija koja se najčešće potvrđuje fondovim programom koji je u toku. Znači, Svetska banka će zaustaviti svaki programski zajam ako je program sa fondom zbog bilo kojih razloga zaustavljen. Može da se da, ali mora da se traži tzv. pismo, comfort letter, pismo koje uverava Savet direktora Svetske banke da ta zemlja i dalje sprovodi zdravu, održivu makroekonomsku politiku i da može da im se da zajam za strukturno prilagođavanje, odnosno policy development - policy low, iako nema program sa fondom. I ovaj zajam to podrazumeva. Stvarno ne razumem šta je vaše…Znači, nama, onaj koji nam daje zajam za podršku budžetu, veruje vašem budžetskom procesu, veruje da ćemo mi gledati budžet koji ćemo doneti u ovu Skupštinu do kraja ovog meseca, gledaće pažljivo to i reći će – te su pare u članu 3. predložene za garancije i finansiranje deficita, predložena su sredstva zajam po zajam. Ne znam u čemu je problem? Vi ste imali mogućnost da gledate prošle godine sve što je bilo predloženo. Mi ćemo manje iskoristiti od onoga što je predloženo. Svaki poslanik ima pravo da postavlja pitanja, da spori nešto i da kaže – koristite jeftinije. Mi se stalno trudimo da svake godine jeftinije to finansiramo. Ako vam pokažem, mi smo pripremili sliku troška zaduživanja po svim ročnostima po godinama i ta kriva konstantno pada. Znači, ona svake godine u svim ročnostima pada. Daću vam podatke, pa pogledajte, možemo o tome da razgovaramo. Da li može bolje od toga? Može. Samo da vam kažem ovako, tržišta, uključujući naše domaće bankarsko tržište već pozitivno reaguje na ostvarene rezultate i danas javna preduzeća, koja imaju druge probleme, ali i svoje dugove uspevaju da refinansiraju po kamatnim stopama, koje su tri, četiri, čak i više procenata niže i koje su sada ispod 3% zahvaljujući tome što je već postignuto u programu. Znači, „Srbijagas“, EPS i ostali kod naših komercijalnih banaka, uz saglasnost njihovih centrala u inostranstvu, refinansiraju, pošto znaju da neće naći bolje klijente za 100, 200 i više miliona kredita i to nam daju po tekućim komercijalnim uslovima po kojima mi možemo da se zadužimo na tržištima kapitala, kao što smo u situaciji kad smo loše radili, svi su trpeli loš rejting države, tako danas ovaj uspeh i poboljšani rejting, svi imaju koristi od toga, i to se već realizuje. Mislim da je jako važno da se tu razumemo. U jedom delu moram da se složim. Ko god je ovde rekao da imamo strukturne probleme, imamo strukturne probleme, da su strukturni problemi povezani sa socijalnim problemima, sa interesnim grupama, sa otporima, tu imamo problema. To je nešto gde ne treba da postoji politička razlika, jer će ljudi koristiti, oni koji ne žele reforme će koristiti procepe i političke razlike da reforme ne prihvate, odlože, opstruišu i proizvedu time trošak. Razumem potrebu ljudi da na kratak rok misle da je zadržavanje njihovog radnog mesta najvažnije. Međutim, radno mesto koje ne stvara novu vrednost nije održivo. To je realnost, to je tako, nekome se to sviđalo ili ne. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Ješić, replika.
Hvala, gospodine Arsiću. Gospodine ministre, s punim uvažavanjem ovde razgovaramo sa vama, ako ste to primetili. Niko iz poslaničke grupe DS nije upotrebljavao ružne reči, nije vas neargumentovano napadao. Kada koristimo podatke, koristimo podatke isključivo kada navedemo izvor, a uglavnom su podaci ili sa vašeg sajta, iz vašeg ministarstva, ili nešto što ste vi izgovorili ovde u parlamentu. Apsolutno mi nismo neko ko je protiv reforme u ovom društvu. To je prva stvar. Molim vas samo da ne optužujete nas da pogrešno izvrćemo iz nekih sitno-političkih razloga temu koja je vrlo važna za ovo društvo. Kada šef poslaničkog kluba, ja i svi moji prijatelji koji su ovde pričali, tačno smo argumentovano pričali i pojašnjavali zajedno sa vama neke stvari. Da, ja imam kritiku zato što smo prošli put imali Zakon o produženju roka povlačenja kredita i plaćamo ovde kamatu na to, i vi ste to prihvatili. Danas vam kažemo opet, spominjao sam kredit koji ističe sledeće godine, opet ćemo da platimo neke penale na nepovučena sredstva, zato što se niko ne bavi time, zato što smo dali nekom momku koji to ne zna da radi da se time bavi, a pričam o čoveku koji se zove Marko Blagojević. Stoga vas molim da, mi sa punim uvažavanjem razgovaramo, nemojte nas optuživati za bilo kakve druge stvari. Gospodine Arsiću, vama zahvaljujem što ste me pomenuli malopre. Vi ste meni vrlo simpatični. Pošto ću, kao za rođendan, spremiću jedan lep rečnik za vas i za mene i da ga podelimo zajednički, nekih nepoznatih izraza, recimo Klajnov rečnik da podelimo vi i ja zajedno, ali nemojte da opominjete mene po tom osnovu kada sedite tu. Zato nisam hteo da reklamiram Poslovnik. Hvala vam što ste mi dali reč.
Gospodine Ješiću, uvek vam stojim na raspolaganju i, kao što vi kažete da me molite da vam ne odgovaram kada sedim ovde, ja vas molim da me ne pitate i ne citirate dok sedim ovde, nego kada siđem dole u klupe. Tad smo ravnopravni, a ovako ste vi u boljem položaju. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, a neka se pripremi narodni poslanik Nenad Božić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, najpre kada je reč o Sporazumu o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, ponoviću ono što je i gospodin Jovanović vrlo precizno i jasno rekao u svom izlaganju. Dakle, ovaj fond i ovaj sporazum se ne može tumačiti kao priznanje nezavisnosti Kosova, jer on ni na jedan način ne prejudicira pitanje statusa Kosova. Vlada Republike Srbije veoma vodi računa da ne pređe te crvene linije koje bi se na bilo koji način mogle tumačiti i definisati kao priznanje nezavisnosti Kosova. Mandat Vladi Republike Srbije za pregovore u Briselu upravo je dala Narodna skupština Republike Srbije, velikom većinom glasova, i od tog trenutka do danas svi razgovori koji su vođeni u Briselu imali su statusno neutralni pristup. Dakle, Sporazum o kojem danas govorimo formulisan je tako da je Kosovo definisano, ne kao država, već kao teritorija pod međunarodnom upravom u sastavu Srbije. Dakle, ni na jedan način se ne prejudicira pitanje statusa Kosova, i to je nešto što jeste u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN. Kosovo je, u odnosu na države, predstavljeno asimetrično, i to jeste u skladu sa politikom Vlade Republike Srbije, ali i u skladu i sa svim razgovorima koji su vođeni u okvirima međunarodne zajednice. Tačno je da ova inicijativa jeste pokrenuta, o tome je bilo reči, 2012. godine i da je tada vrlo jasno precizirano da će Kosovo biti predstavljeno onako kako je primereno predstavljanju Kosova u međunarodnim zajednicama. Tačno je i to da Srbija jeste uložila deklaraciju koja je prihvaćena. Tu Deklaraciju su potvrdile svojim potpisom i ostale države koje učestvuju u ovom projektu, države zapadnog Balkana, kada je reč o načinu na koji će Kosovo biti predstavljeno, i tačno je i to da se takvom Deklaracijom Srbije vrlo jasno ogradila da ovo ne može ni na jedan način biti tumačeno kao priznanje nezavisnosti Kosova. Postojala je i ta opcija da Srbija ne učestvuje u priči, kada je reč o ovom Sporazumu o osnivanju fonda, ali postavlja se pitanje šta bi Srbija time dobila. Mi moramo kroz razgovore i kroz dijalog da gradimo odnose, i to je jedini način da dođemo do kompromisnih i pravičnih rešenja koja su po pitanju Kosova prihvatljiva za obe strane. Ovde imamo, kada izuzmemo Kosovo, koje nije predstavljeno kao država, već asimetrično, što je u skladu sa politikom Vlade, što je u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN, i preostale države zapadnog Balkana. Neke od tih država su priznale nezavisnost Kosova i Metohije, a potpisali su Sporazum u kojem Kosovo nije predstavljeno kao država, već u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN. Da Srbija ne učestvuje u ovom sporazumu i da nije deo ovog sporazuma, Fond bi svakako bio formiran, ali bi onda Kosovo bilo predstavljeno kao država i ne vidim šta Srbija tim dobija. Dakle, ovde je reč o Fondu koji se osniva po modalitetu Fonda za razvoj višegradske grupe. Fond koji treba da proprati sve aktivnosti koje se inače sprovode na teritoriji zapadnog Balkana. Kada je reč o, obzirom na vreme moram da skrati, o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu između Vlade Republike Srbije i Fonda za razvoj Abu Dabija, dakle, potpuno je jasno da dobri bilateralni odnosi dve zemlje, ali i dobri politički odnosi dve Vlade, jesu potvrđeni jednim ovakvim ugovorom o zajmu. Reč je o kreditnom aranžmanu, u potpunosti se slažemo sa vama ministre Vujoviću, koji Srbija dobija pod veoma povoljnim uslovima i slažemo se kada kažete da je ovo najpovoljnija pozajmica koju bi Srbija mogla da dobije na zapadnom tržištu. Gledajući u nazad, dugi niz godina, mislim da Srbija nije dobijala povoljnije kreditne aranžmane. Ono što je za nas veoma važno jeste da sredstva koja se dobijaju iz ovog kreditnog aranžmana budu usmerena u pravcu koji će dati najbolje i najpozitivnije efekte, pre svega, po fiskalnu konsolidaciju, očuvanju finansijske i ekonomske stabilnosti zemlje. Koliko smo shvatili, sredstva iz kreditnog aranžmana će biti usmerena u finansiranje budžetskog deficita, refinansiranja dospelih obaveza, ali i kada je reč o smanjenju troškova zaduživanja. Imali smo, tačno je i to, vi ste o tome govorili u sredu, protekle srede, nepovoljne kreditne aranžmane. Sada smo smanjili rizike, što je jako dobro. Ovaj kreditni aranžman će nam pomoći da otklonimo negativne efekte i da očuvamo ekonomsku i finansijsku stabilnost Srbije. Sa druge strane, Vlada razmišlja odgovorno, ozbiljno, dugoročno da pod najpovoljnijim uslovima dođe do finansijskih sredstava, i to jeste dobar i adekvatan, najbolji mogući odgovor u ovom trenutku, shodno aktuelnoj situaciji. Ovo će svakako biti dobra finansijska podrška budžetu. Pomoći će nam da prebrodimo jedan period, ali sa druge strane jeste i pozitivan signal za potencijalne investitore, kada je reč o domaćim i stranim investitorima koji bi želeli da ulažu u Srbiju. Ovo je pokazatelj da Srbija jeste pouzdan, siguran, stabilan i kredibilan partner. Treća stvar koja je jako važna. Ovo je još jedna potvrda uspešnih reformskih procesa koje Vlada Republike Srbije sprovodi u oblasti ekonomije i finansija, potvrda uspešnosti i ispravnosti reformskih procesa. Ti procesi su dobili potvrdu i od strane MMF-a, pre nekoliko dana, što je jako dobro i što je još jedna potvrda da građani Srbije imaju Vladu koja čini i radi nešto konkretno u interesu svojih građana i to svakako jeste, kada je reč o stavu MMF-a, pozitivna vest za građane Srbije. Dakle, Srbija će svakako nastaviti svoj reformski proces, reformski kurs Srbije po našem mišljenju nema alternativu reforme da bi Srbija u ekonomskom smislu bila zdrava zemlja. Srbija je snažna i jaka onoliko koliko je ekonomski snažnija i ekonomski jača i zato kažemo da ekonomski oporavak i ekonomski napredak jeste nacionalni interes. Šta su ciljevi koji se žele postići? Održivi ekonomski razvoj, boljitak u svakom sektoru, napredak u svakom sektoru, ali boljitak koji će biti zasnovan na zdravim osnovama. Ono što je veoma važno, imamo jasan dugoročan plan, precizno definisane ciljeve, jasnu nameru, pozitivan trend je vidljiv. Imamo jasnu nameru Vlade Republike Srbije da uloži ogroman rad, trud i napor da Srbija ostane na dobrom putu. Vi ste govorili, to je ohrabrujuće, imamo i pozitivne rezultate koji su vidljivi kada je reč o budžetu i oni su bolji od onoga što ste vi planirali, odnosno što je Vlada planirala i kada je reč o projekciji budžetskog deficita za sledeću godinu. Ono što je jako važno jeste da Vlada Republike Srbije ostane u granicama realnog i granicama onoga što je planirano. Samo nekoliko rečenica o Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj i Saveta Evrope i Republike Srbije. Ovaj zajam, po našem mišljenju, jeste potvrda jasne opredeljenosti i odlučnosti Vlade Republike Srbije da u celosti završi kompletnu obnovu i sanaciju kuće i objekata koji su porušeni u zemljotresu koji je 2010. godine zadesio Kraljevo i delove centralne Srbije. To je odgovoran i ozbiljan odnos Vlade Republike Srbije prema onome što jesu životna pitanja građana u kontekstu da elementarna nepogoda ne može da bude odgovornost samo aktuelne Vlade u čijem mandatu se desila. Ukoliko se kompletna sanacija i obnova ne završi u mandatu te Vlade, ona je odgovornost svake naredne Vlade dok se u celosti ne završi kompletna obnova i sanacija. To je taj odgovoran i ozbiljan odnos Vlade Republike Srbije prema onome što jesu životna pitanja građana. Dakle, Vlade i parlamentarne većine u Srbiji jesu promenljive, ali odnos prema onome što jesu životna pitanja, pitanja od suštinskog i vitalnog značaja za građane nikada ne smeju i ne treba da bude promenljiv. Dakle, Vlada ovim potvrđuje i spremnost i sposobnost da rešava ono što jesu životna pitanja građana, ali i spremnost i sposobnost da vodi jednu aktivnu politiku, da ide u susret problemima i da ih rešava. Tri stotine i šezdeset i šest porodica iz Kraljeva će dobiti krov nad glavom, i to će svakako imati podršku poslaničkog kluba SPS. Ono što je veoma važno jeste da ovaj sporazum što pre potvrdimo u Republičkom parlamentu kako bi ovaj veoma važan i značajan posao, u životnom interesu građana Kraljeva, što pre bio završen. Zahvaljujem.
zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Božić, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Marković. Izvolite.
Hvala. Uvaženi poslanici i predstavnici Vlade, ja ću moje izlaganje fokusirati na Sporazum o zajmu sa Fondom za razvoj Abu Dabija. Ministar je već dao jedno objašnjenje da taj sporazum koji smo potpisali liči na jedan tipičan sporazum koji Fond potpisuje verovatno sa drugim zemljama. Najverovatnije iz tog okruženja s obzirom da on ima elemente gde se poziva recimo na generalnog sekretara Arapske lige i na neke druge tačke ugovora koje sugerišu na to da je to sporazum koji je namenjen pre svega zemljama iz njihovog okruženja. Kao što znamo Srbija nije članica Arapske lige i nije članica ni jedne od tih organizacija koje okupljaju zemlje sa srednjeg i Bliskog Istoka. U tom sporazumu ima jedna vrlo zanimljiva situacija gde se govori o tome da ako slučajno dođe do nekog nesporazume između ugovornih strana, prvo se sugeriše da ugovorne strane pokušaju da reše sporazumno, da ne idu na neko suđenje itd. Međutim, ako ne uspeju da ga reše, onda se formira arbitražni tribunal koji ima tri člana. Jednog člana postavlja Vlada Srbije u ime Republike Srbije, drugog člana postavlja davalac zajma, Fond za razvoj Abu Dabija, a trećeg člana mogu ugovorne strane dogovorom da izglasaju, međutim ako to ne uspeju u roku od 60 dana onda generalni sekretar Arapske lige imenuje tog trećeg člana koji se inače u sporazumu naziva sudijom. Ovo nije skrenulo pažnju, opet cirkus, mislim da ne treba da potpisujemo sporazume ovakvog tipa koji nas na neki način stavljaju u jedan neravnopravan položaj. Po meni, mi treba da tražimo arbitražu na nekoj drugoj strani, a ne kod generalnog sekretara Arapske lige. Ono što je još zanimljivo kod ovog sporazuma jeste jedan element koji se odnosi na poverljivost dokumenata gde se smatra gde svi dokumenti, korespodencija sa Fondom moraju da budu poverljivi. Šta znači poverljivi? Jel su oni potpuno tajni i nisu dostupni javnosti? Isto tako, zajmoprimac tj. država Srbija je obavezna da obezbedi Fondu potpuni imunitet od cenzure i provere publikacije. Znači, oni mogu da provere sve što ih zanima u vezi Srbije, a mi nemamo nikakvo pravo da bilo kakve dokumente koje dobijamo od njih objavimo. Mislim da se to stavlja u jedan neravnopravan položaj. Sa druge strane, smatram da ovaj razlog koji je naveden zbog čega se uzima zajam je paušalno napisan i zahteva po meni da te zaključke Vlade na kojoj se ovde pozivate ovom zahtevu za izglasavanje zakona po hitnom postupku, mislim da Skupština treba da dobije konkretne podatke o tome zbog čega uzimamo zajam, a ne samo da je to zbog stabilizacije javnih finansija. Ministar se trudio da nam to obrazloži, međutim smatram da Skupština to treba da dobije dokumentovano i pre svega u nekim brojkama, jer se mi isto tako zadužujemo sa jednom vrlo konkretnom cifrom, mi smo rekli da dobijamo zajam pa možemo da uzimamo koliko nam treba. Vratio bih se na hitnost, hitnost je navedena da je bitno zbog toga da bi se što pre realizovao sporazum koji je već potpisan. Mislim da se ovde svi zakoni koji se donose po hitnom postupku donose iz jednog razloga, zato što Skupština dugo nije radila, a zbog čega nije radila to svi znamo. Mogla je da bude konstituisana još u maju mesecu, mogla je i Vlada da bude formirana, mogli smo da imamo i neko vanrednog zasedanje u međuvremenu za sve te hitne zakone, ako je već potrebno da ih donesemo, a da sada imamo jedan normalan rad, a ne da svaki dan radimo posle šest i da radimo neefikasnot. Hvala.
Reč ima ministar dr Dušan Vujović.
Samo da pojasnim, ovo nije prvi put da se ova pitanja postavljaju, ali je bitno da se razumemo do kraja. Znači, ovaj kredit budžetske podrške se po svojoj suštini ne razlikuje ni od jednog drugog kredita budžetske podrške koji je Srbija do sada dobijala ili koji je bivša Jugoslavija dobijala kao tzv. strukturne, programske, razvojne i druge kredite tog tipa. Oni se daju za generalnu podršku budžetu. Sredstva ležu na račun budžeta i trezora ili kod narodne banke ili gde se već to u nekoj zemlji nalazi. Sredstvima se raspolaže u okviru budžeta koji je definisan godišnjem, ovde višegodišnjim programima koje odobrava parlament po budžetskoj proceduri, po Zakonu o budžetskom sistemu, po godišnjim zakonima o budžetu. U tom zakonu je predviđeno, pogledajte član 3, predviđeno je i mi smo planirali da ćemo se zadužiti milijardu dolara, čak smo planirali i više da bismo imali rezervu, jer će to biti raspoloživo za finansiranje deficita, a pod tim može da se podrazumeva bilo koja od ovih namena. Prošli put sam rekao, ponoviću ponovo, postoje podtipovi zajmova za podršku budžetu gde se traži vezivanje tih opštih sredstava za pojedine kategorije rashoda, pa se kaže neko će sačekati da imate 100 miliona rashoda u zdravstvu, u školstvu, u infrastrukturi pa će vam na osnovu toga to refundirati. Može i tako, ovo je opšti gde nisu vezana sredstva i ona se daju. Sticajem okolnosti, pretpostavite, kada bi kod nas recimo deficit bio tačno 200 miliona mi bismo mogli da uzmemo ovih 200 miliona i da to isfinansiramo i da nam ne treba ni jedan drugi izvor finansiranja. Naravno, u realnosti i nikada nije tako i mi smo tražili da dinamika bude takva da koincidira sa periodima kada imamo najveće dospeće obaveznog finansiranja. Setite se, imali smo milijardu koja je isplaćena, čini mi se 14. avgusta 2014. godine pa smo imali ogroman porast likvidnosti koji smo postepeno koristili u skladu sa našim budžetskim potrebama, sa potrebama obavljanja javnim dugom i svim ostalim. To je kao kada nekome date opšti radni kapital, opšte pare za finansiranje nečega. Opšta podrška budžetu je upravo to i to upravo podrazumeva da imate uređen budžet u kome je sve definisano. Inače nam to ne bi ni dali. Da nemate takav budžet ne biste se ni kvalifikovali za takav kredit. Drugo, mi smo mogli da podignemo ovu milijardu sami, ali ne po 2,25%, naš kreditni rejting se poboljšava, nama se kamata smanjuje ali mi bismo još uvek platili najmanje još 1% više. Treće, koliko smanjujemo trošak u odnosu na postojeće kredite? Pretpostavimo da nećemo da plaćamo kamate, pretpostavimo da nam sutra oproste sve kamate i pretpostavite da sutra nam oproste sve kredite, odnosno sve što dospeva za vraćanje u narednoj godini mi ovim možemo prerano da otplatimo jednu milijardu i time da uštedimo u proseku oko 4 do 5% na svaku milijardu. Znači, ako otplatimo kredite, navodio sam primere, koji su uzeti u periodu 2010-2012. godine, ako to otplatimo ovim kreditom, a možemo, štedimo 50 miliona dolara godišnje za takav kredit. Sada vi izračunajte, da smo se tada zadužili po 2,25%, a ne po 7,25% mi smo 50 miliona sve godine manje platili samo za kamate. To nam ovaj kredit nudi. Ako postoji bojazan, ako mislite što je ovde ono što se inputira i to se inputira diskusijom jednom koja je ipak čini mi se nedobronamerno formulisana, koja kaže imate dobre rezultate, misleći na deset meseci pa se projektuje o glavama ljudi, pa ćete imati suficit do kraja godine, šta će vam onda pare, a mi kažemo do kraja godine ćemo imati deficit do 2% konzervativnog plana baš zato što očekujemo sezonsko povećanje plaćanja u poslednjem kvartalu i očekujemo preuzimanje ovih dugova koji će biti zasnovani na racionalnim programima restrukturiranja tih preduzeća. Bez toga im nećemo to uraditi. Kao što smo prošle godine preuzeli dug „Srbijagasa“ i to treba da održimo, da se održi finansijska disciplina. Prema tome, tu postoji kvid pro kvo, stalno se ne daje nešto bezveze. Čini mi se da nije korektno, mi možemo da se ne slažemo u mnogim stvarima, ali moramo da se ne slažemo o racionalnih stvari, a ne oko stvaranja iluzije da je nešto onako kao što neko priča, a ne onako kao što jeste. Prema tome, u datoj situaciji, pošto imamo 24 milijarde duga i pošto nam je srednja cena duga mnogo veća od ovoga, to je za nas vrlo korisno, to su sredstva za koja nema ograničenja i možemo da ih koristimo za šta želimo, to su sredstva kojima smanjujemo cenu duga, to su sredstva koja sve ovo nude. Zašto Arapska liga? Kao što Svetska banka ima svoj bord direktora gde su predstavljene zemlje koje su osnivači te zemlje u kapitalu imaju 24 stolice koje odlučuju, tako svaki razvojni fond ima svoj bord i ovaj je slučajno takav da Arapska liga je ta koja odlučuje o toj politici. Isto tako, EU kada vam da kredit za podršku budžetu, Evropska komisija odlučuje. Isto kao kada bi Ruska Federacija dala kredit za podršku budžetu, Duma ili neko drugi tamo odlučuje. Tu nema ništa čudno, to je sasvim normalno i logično. Šta više, njihov fond je potpuno otvoren, ima triplej rejting u svetu, znači tripl A, najbolji rejting u svetu. Zbog toga smo čekali, zato smo žurili, posle svaka njihova odluka ide na odobrenje međunarodnog borda direktora koji, liga odlučuje o krupnim stvarima, ovaj bord direktora ima svoj interni odit, međunarodni takođe. Oni žele ljudi da sačuvaju svoje tripl A i žele da sačuvaju fiksni kurs koji od 1997. godine postoji između dirhama i dolara. Prema tome, oni su jedna od najkvalitetnijih institucija, koja jeste regionalna, ali je hiper kvalitetna. Zašto oni investiraju u Srbiju? Zato što žele da investiraju u zemlju koja je uspešna, žele da podrže program koji je uspešan i mislim da žele da mi imamo šansu da ovaj program sprovedemo bez grcanja i bez traženja skupljih izvora finansiranja. Mislim da su to sve pozitivni elementi. Ako ovaj parlament misli da postoji tu bilo koji sakriveni deo agende neke, uveravam vas da tu nema ništa. Memorandumi o razumevanju, koji se potpisuju godinu dana ranije, pa tako se oni i potpisuju. Neko se prvo dogovori načelno, pa se to onda konkretizuje kroz projektne zajmove i kroz programske zajmove. Nije ništa neobično što je projektni zajam bio definisan na nivou otprilike 400 miliona dolara, pa je realizovan, nažalost, samo sa nešto malo manje od 100. Ne zbog toga što nema para, nego zato što smo nesposobni da isprojektujemo i pripremimo projekte za više. Prema tome, niko nam ne brani, to su me pitali, kad sam bio tamo na razgovorima – zašto ne pripremate projekte? Oni kažu, ooni su fleksibilni i navodnjavanje i svaki drugi suštinski elementi infrastrukture poljoprivredi, kažu - zašto vi ne želite da ulažete? Ne mogu oni da nam kažu gde ćemo da ulažemo, to od nas zavisi, 300 miliona stoji neiskorišćeno. Nije tačno da za to plaćamo, ne plaćamo za to ništa, ali ćemo platiti ugledom, reputacijom ćemo platiti, ako se ispostavi da posle određenog broja godina moramo da kancelujemo taj kredit i kažemo – mi smo nesposobni da pripremimo, to će biti najveća cena. Znači, nećemo platiti ni dolara, ali ćemo platiti obrazom, jer će ljudi reći – Srbija nije sposobna, nudimo joj na tanjiru, nije sposobna da iskoristi 100 miliona od 400, odnosno ukupno 400 miliona. To je pravo pitanje i za vas i za nas i za institute i za strategiju u poljoprivredi itd. Konačno, da vam kažem, što se tiče pitanja, već je pomenuto, vi ste pomenuli usput i drugi su pomenuli, tzv. garancija. Klauzula koja se ovde pominjala to međunarodne organizacije zovu „pari pasu klauzula“, a mi to zovemo status prvog reda poverilaca, kao oni koji su zaštićeni hipotekom. Znači, u međunarodnim odnosima ne žele oni toliko, ne plaše se oni da ćemo mi bankrotirati, oni samo ne žele da mi ako budemo u finansijskim teškoćama isplatimo sve druge, a da oni budu na kraju. Nego kažu – mi kao fond koji vama daje slobodna sredstva želimo da imamo isti status koji imaju međunarodne finansijske organizacije, koji ima EU, itd. Prema tome, time mislim da mi sebi ni za jotu ne povećavamo rizik. Smatram da rizik od bankrota ne postoji, a to što oni traže da budu tretirani jednako, da ih neko ne stavi, što bi mi rekli, u treći, četvrti red poverilaca, to je normalno. Oni ljudi žele, oni se bore. To bi njima rušilo rejting. Kada bi njima nadzorni organ pogledao ovo i rekao – vi dajete kredit, a da vam ta zemlja ne nudi kao protiv meru tretman poverioca prvog reda, oni bi rekli – zašto vi uopšte toj zemlji pomažete? Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marković. Po kom osnovu gospodine Raduloviću? (Saša Radulović, s mesta: Ministar je pomenuo da mi nismo dobronamerni.) Nemate pravo gospodine Raduloviću, pažljivo sam slušao ministra. (Saša Radulović, s mesta: Ministar je to rekao, da ono na šta mi iz poslaničke grupe ukazujemo, bojim se da nije dobronamerno.) Dobro, ako vi kažete tako Raduloviću, izvolite.
Mi zaista dobronamerno ukazujemo na neke stvari i ukazaću ministru ponovo na ono što je naša glavna zamerka. Mi smo već 2014. godine uzeli milijardu dolara duga, isti u dolarima. Razumem da Uprava za javni dug treba da vodi računa o tome. (Dušan Vujović, s mesta: Ponovite rečenicu, molim vas.) Mi smo već 2014. godine uzeli milijardu dolara. Ono štonemamo u vašem predlogu, ono čega se mi bojimo, da ako uzmete milijardu dolara, a ne iskoristite taj novac da otplatite ili glavnicu u dolarima ili neku drugu obavezu u dolarima, onda ste izloženi valutnom riziku. Priznaćete, ako poredimo dolar iz 2014. godine i dolar danas, da je uzet recimo kredit od milijardu dolara po kamatnoj stopi od 2,2% 2014. godine, zbog rasta vrednosti dolara je ekvivaletno uzeti u evrima iznos od 700, 800 hiljada, koliko je bilo tada, uz kamatnu stopu od 15%, zato što rast dolara u stvari nadoknađuje to. Pošto toga nemate u vašem predlogu, recimo ni u zakon niste ubacili, a naš amandman je da ako uzmete milijardu dolara duga, da sa tim možete samo da plaćate obaveze u dolarima i dospele kredite u dolarima, da nam se ne bi desilo da gubici „RTB Bora“, „Petrohemije“ i svih onih drugih zbog nesprovođenja strukturnih reformi u stvari nas dovedu u situaciju da se zadužimo u dolarima i da onda moramo da tim dolarima u stvari plaćamo te gubitke. Mi smo tražili taj amandman, da bi zaštitili budžet i tražimo odgovore na ova pitanja, ne zlonamerno, nego dobronamerno, jer hoćemo da vodimo računa o budžetskoj poziciji Srbije. Mislimo da bi recimo taj amandman koji smo podneli, da se ovaj kredit koristi samo za otplatu u dolarima, je nešto što je korisno.
Reč ima ministar Dušan Vujović.
Vi ste sličan predlog podneli na prethodnoj sednici gde je bila opšta rasprava i vi ste zbog neke druge rasprave izašli iz sale, a ja sam tada hteo da vam odgovorim na to. Pomenuli ste pitanje valutnog rizika, strukture itd. i tada nisam imao priliku da vam odgovorim, a već sam tada bio spreman. Znači, potpuno ste u pravu, mi nemamo nameru, pošto mi nemamo dobre mehanizme upravljanja valutnim rizikom, mi ovim ne želimo da menjamo valutnu strukturu zaduženja. Znači, ili ćemo vraćati dospele obaveze u dolarima, ili ćemo prerano otplaćivati postojeće obaveze u dolarima, nemamo razlog ni osnov, na osnovu našeg saznanja, naše tehnike i naših mogućnosti, da aktivno upravljamo valutnim rizikom, mi nećemo da dolazimo u taj rizik. Na duži rok, mi želimo sistematski da povećavamo učešće i usaglasimo učešće dugova sa strukturom naših izvoznih prihoda, znači gde će veće učešće da bude evra, da imamo taj prirodni hedž, da zarađujemo, pošto zarađujemo u evrima, 70% našeg izvoza dominira u evrima, mnoge zemlje imaju aktivniju politiku upravljanja valutnim rizikom i to je potpuno legitimno pitanje, jer mislim da je suviše tehničko. Znači, potpuno se slažem, potpuno je to pitanje sastavni deo naše strategije i upravljanje javnim dugom. Mi nameravamo da unapredimo i tehnički i kadrovski našu Upravu za upravljanje javnim dugom, koja će imati i front ofis i glavni ofis i bek ofis, koja će se baviti svim stvarima kojima se bave najsavremenije institucije koje se bave, između ostalog, investicijama, ulaganjem, valutnim rizikom i svim ostalim stvarima. Mi ovde zbog toga što još to nemamo razvijeno nećemo preuzimati na sebe nove rizike, nego ćemo koristiti ova sredstva da u okviru postojećeg valutnog rizika smanjimo trošak. Znači, tamo gde je situacija čisti dobitak, znači, isto zaduženje u dolarima, ali niže kamate i samim tim niži trošak. Hvala lepo.
Replika.
Saša Radulović nam nije objasnio šta je on učinio dok je bio ministar privrede da se reše problemi u Azotari i da se reše problemi u „Petrohemiji“. (Saša Radulović, s mesta: Po kom osnovu?) Nije nam objasnio da li je platio porez u Sjedinjenim Američkim Državama. Vidim da se razume u američke dolare. Vidim da se razume u kursne razlike. Nije nam objasnio… (Narodni poslanici poslaničke grupe DJB aplaudiraju.)
Nastavite, poslaniče. Poslaniče, nastavite ako hoćete. Ne.
Mislim, u toku je performans, pa red je da ljudi završe sa tim, a možda i snimaju spot.
Da ne kvarite. Dobro, ali je otišao minut vremena. Nema veze. Drugi put, poslaniče. Hvala.
Dakle, gospodin Saša Radulović nam nije objasnio šta je učinio kao ministar privrede da se reše problemi u preduzećima koja je spominjao i do dan-danas nismo dobili odgovor na pitanje zašto je i zbog čega izvlačio kapital iz preduzeća koja su bila u stečaju i zašto je sam sa sobom zaključivao ugovore, odnosno sa svojom sopstvenom firmom i sa firmom svoje supruge, o pružanju računovodstvenih usluga preduzećima koja su se nalazila u stečaju. Zbog toga poslanička grupa SNS, ne želi da joj lekcije o tome kako i pod kojim uslovima treba zaduživati državu Srbiju drže lopuže poput Saše Radulovića.
Hvala. (Saša Radulović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nema povrede Poslovnika. Ne, nema. Toliko su bili korektni da su odustali od povrede Poslovnika zbog ometanja govornika sve vreme u govoru. (Saša Radulović, s mesta: Ja imam pravo na povredu Poslovnika.) Ne. Koji član, da vidim da li da vam dam? Da li je zloupotreba? Recite član samo. (Saša Radulović, s mesta: Članovi 106, 107, toliko članova ima.) A, ne može toliko članova. Ne može. Onda ništa, ako ćete da ponižavate parlament… (Saša Radulović, s mesta: Rekao sam dva člana. Član 106. – ne govori o temi. Član 107. – ne sme da se vređa. Prema tome, povreda Poslovnika.) Ne znate Poslovnik. Ovo je zloupotreba, dve minute manje vašoj grupi. (Saša Radulović, s mesta: Članovi 106. i 107.) Izričem vam opomenu zbog ometanja rada parlamenta. Reč ima Vesna Marković. (Narodni poslanik Saša Radulović aplaudira.) (Narodni poslanici poslaničke grupe DJB aplaudiraju.) Izričem vam drugu opomenu zbog ometanja rada parlamenta na današnjoj sednici. (Narodni poslanici poslaničke grupe DJB aplaudiraju.) Izričem vam i treću opomenu zbog ometanja rada parlamenta na današnjoj sednici. Vi znate šta znače tri opomene. (Saša Radulović, s mesta: Bravo, predsednice!) Hvala vam. Zahvaljujem. Nešto ste i shvatili. Jel znate šta znače tri opomene? (Saša Radulović, s mesta: Sram vas bilo! Sram vas bilo! Ne obraćajte mi se. Sram vas bilo!) Vi znate, ostali poslanici, šta znači izricanje tri opomene. Određujem pauzu do 15 časova. Dotle će shvatiti poslanik šta znači izricanje tri opomene jednu za drugom. Znači, nastavljamo sa radom u 15 časova. Ionako me je ministar zamolio da u 13.45 bude pauza da bi završio obavezu. Poklapa se sa redovnom pauzom, tako da nastavljamo rad u 15 časova. Dotle će poslanik videti šta piše u Poslovniku, a šta znači izricanje tri opomene zaredom. Zahvaljujem. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Pitam, poslanicu Vesnu Marković da li bi počela, ministarje ušao u zgradu. Da li možemo da počnemo? (Goran Ćirić, s mesta: Po Poslovniku.) Niste u pravu. Izvolite. Izvinjavam se poslanici Vesni Marković. Izvolite.
Poštovana predsednice, reklamiram član 109. Poslovnik o radu, koji definiše, na koji način se izriče opomena narodnom poslaniku. Evo, pročitaću taj član, da se opomene izriče poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsedniku Narodne skupštine, koji govore pre nego što je zatražio i dobio reč, koji pored upozorenja predsednika Narodne skupštine ne govori o pitanju koje nije na dnevnom redu, ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika koji se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze, ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica. Ovo su sve odredbe koje su inicirale potrebnu narodnog poslanika Saše Radulovića da zatraži povredu Poslovnika, jer je prethodni govornik dao direktnu kvalifikaciju i optužio ga da je najveći kriminalac i lažovčina. Ako to nisu uvredljive reči koje treba sankcionisati po ovom Poslovniku, zaista ne znam šta je potrebno čuti u ovoj Skupštini da bi se sankcionisao takav način i takav govor. Mislim da je za zrelu raspravu o ovako važnim temama, potrebno obezbediti dovoljno toleranciju u ovoj Skupštini, dovoljno prihvatljivu atmosferu o kojima može da se razgovara na način argumenata, a ne na način ličnih uvreda. Dakle, Saša Radulović, kao poslanik je bio isprovociran takvom vrstom optužbi, vi to niste sankcionisali, a onda ste u vrlo kratkom roku za 10 sekundi dali tri opomene. Mislim, da to nije bio adekvatan odnos, makar ne ni malo jednak odnos prethodnom govorniku, poslaniku iz pozicije iz vladajuće stranke i sa druge strane, jednom od šefova poslaničkih grupa opozicije.
Hvala. Samo mi recite o čemu, nisam uopšte razumela u čemu je prekršen član 109. Znači, govorio je pre nego što je zatražio i dobio reč, dobacivao, ometao govornika, na drugi način ugrožavao slobodu govora, neposredno mi se obraćao, vikanjem i uvredama, to ništa niste čuli, naravno, jer se ne odnosi na nekog iz, očigledno ovde manjine koje pokušava da onemogući rad ovog parlamenta. Meni je to jasno, to je dozvoljeno, ali do određene granice. Opstrukcija je jedno, a ono što se desilo danas i što se desilo na prošloj i na pretprošloj sednici, nisu to utisci samo od dešavanja od nekih 20,30 sekundi i dve minute koliko je trajalo. Dakle, maltretiranje onih poslanika koji žele da učestvuju u radu, a to je velika većina u ovom parlamentu i drugim postupcima narušavao red na sednici i protivno odredbama ovog Poslovnika postupao, te i podsticao članove njegove poslaničke grupe da se ponašaju na isti način. Stekli su se uslovi za izricanje jedne opomene, druge opomene, nakon koje su usledile i uvrede na moj račun, manje više, ja mogu da istrpim, zavisi ko uopšte uputi uvrede, ali ne mogu da istrpim da ovde nastane haos i moja je dužnost bilo da izreknem treću meru opomene koje se u Poslovniku zove oduzimanje reči. Znači, da nije bilo takve nesnosne buke u ovom parlamentu možda bi poslanici čuli šta je uopšte Aleksandar Martinović pokušao da kaže, ali i on je prekinuo nepunih minut i ćutao i sačekao da prestane ili da nekako se uvede red u ovoj sali, pa da čujemo uopšte šta je hteo da kaže i odustao je. Ne znam šta da vam kažem, imamo različite izgleda aršine ovde kada neko nekog vređa, čujemo samo jednu stranu. Ali, u redu, vaše pravo je da smatrate da sam prekršila Poslovnik i iznećemo to na glasanje i videćemo koliko poslanika deli vaše mišljenje. To je jedina demokratija za koju znam, glasanje. Reč ima Vesna Marković, a neka se pripremi Vesna Nikolić Vukajlović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, poštovane kolege, govoriću o Fondu za zapadni Balkan, jer je do sada najviše polemike, ne samo prošle nedelje u plenumu, već i na odborima, najviše rasprave je bilo na ovu temu. Fond za zapadni Balkan nije nastao preko noći, on je rezultat Berlinskog procesakoji je inicirala Nemačka i to pre tri godine, ali je i rezultat velikog angažovanja naše Vlade koja je prepoznala značaj unapređenja saradnje u regionu, kako u političkom tako i u ekonomskom smislu. Prvi samit koji je održan u Berlinu, po prvi put je okupio sve lidere iz našeg regiona za istim stolom. Nakon Berlinskog samita održani su samiti u Beču i Parizu i time su i druge članice EU podržale i aktivno uzele učešće u ovom procesu. Postignuti dogovori se odnose na rešavanje bilateralnih pitanja, ne bi trebalo da opterećuje proces pristupanja EU zemalja kandidata, zatim na infrastrukturne projekte ali i na osnivanje kancelarije za mlade koja će svakako doprineti boljem upoznavanju i razmeni iskustva mladih u regionu. Kontinuitet ovih sastanaka pokazao je da postoji pre svega politička volja za sprovođenjem dogovorenog ali da je ovo nova razvojna šansa za sve nas. Ovo je samo jedan od primera kojim je Vlada Srbije pokazala svoju posvećenost regionalnoj saradnji koja kao cilj ima regionalnu stabilnost. Osnivanjem ovog fonda pruža nam se mogućnost za razvoj kulturne saradnje za promovisanje i razvoj razmene u oblasti nauke, istraživanja, obrazovanja, promovisanje i razvoj razvoja mladih, promovisanje održivog razvoja. Statutom Fonda za zapadni Balkan predviđeno je da se ovi ciljevi ostvaruju kroz različite oblike saradnje, naročito kroz finansijsku podršku, aktivnostima međugranične i regionalne saradnje. Nama je potreban uporedni razvoj infrastrukture, bolja i brža povezanost, razvoj industrijalizacije i samo uravnotežen razvoj može podstaknuti ekonomski rast i stvaranje novih radnih mesta. Sve ovo o čemu sam govorila doprineće bržoj integraciji našeg regiona u EU. Čuli smo, kao što sam rekla dosta kritika, koje su se odnosile na pominjanje Kosova sa zvezdicom u tekstu ovog sporazuma, i zaista osećam obavezu da zbog građana Srbije koji prate ovaj prenos pročitam obrazloženje koje glasi – Republika Srbija je prilikom potpisivanja Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan uložila deklaraciju čiji je cilj dvostruk. Prvo, da se zaključenje ovog ugovora ne može shvatiti kao priznavanje nezavisnosti Kosova već da je reč o teritoriji koja se nalazi pod međunarodnom upravom a koja je sastavni deo Republike Srbije. Drugo, da se jasno ukaže na ograničenja ovlašćenja koje privremene institucije upravena Kosovu i Metohiji imaju prema RezolucijiSaveta bezbednosti UN 1244 usvojene 1999. godine iustavnom okviru za privremenu samoupravu na Kosovu, uredba UNMNIK od 15. maja 2001. godine. Zaista verujem da će moje kolege podržati Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan zajedno sa Statutom Fonda jer se nadam da su prepoznali značaja osnivanja ovog fonda za razvoj našeg regiona.
Vesna Nikolić Vukajlović, a neka se pripremi Milisav Petronijević. Izvolite.
Već nekoliko dana slušamo diskusiju vezano za novo i novo pozajmljivanje i nove i nove kredite. Želim da prenesem stav javnosti Srbije da je ovo prosto nedopustivo, s obzirom da dolazim iz unutrašnjosti, i želim da kažem da se u unutrašnjosti živi jako teško i da ovakva stvar, kakva jeste sada u zemlji Srbiji, ne dopušta pozajmljivanje ni jednog jedinog centa, a kamoli ovoliko miliona ili ovoliko milijardi. Zašto? Zato što od svih ovih pozajmica i od svih ovih kredita narod, odnosno građani, ništa nisu videli, ništa bolje nisu osetili, ništa im nije dato, nikakve bolje uslove za život nemaju, a pitaju se zbog čega i zašto su i dalje ovolike pozajmice. Ono što želim da kažem jeste da ministar finansija je doveden kao jedan od velikih stručnjaka i od njega se očekivalo upravo suprotno, da reši pitanja i da reši sve one probleme koji su u Srbiji postojali do 2012. godine, naročito propast privatnih preduzeća od 2008. do 2012. godine, a da vi u stvari niste učinili ništa, već ste samo napravili dalje, doduše, niste vi bili od 2012. godine, bili su i drugi ministri, ali govorim o SNS i o načinu vođenja njene politike. Politiku koju vodi SNS, naravno, potpuno, da ne kažem osuđujemo kao srpski radikali ne možemo reći, ali prosto je u suprotnosti sa našim stavovima, jer smatramo da mi imamo dovoljno prirodnih, naših resursa, i što se tiče poljoprivrede i što se tiče prirodnog bogatstva, banja itd. voda ili bilo šta već, imamo 500.000 na kraju krajeva registrovanih poljoprivrednih domaćinstava, koje kada bi se uposlili samo puta pet, to je već dva i po miliona zaposlenih ljudi, a mi smo davali od svih tih kredita, po staroj praksi DS, odnosno G 17, koji je tada predvodio te finansije, po staroj njihovoj praksi mi smo davali strancima po 10.000 evra da bi mogli da zapošljavaju naše ljude, znači, po jednom radniku. Šta oni odrade? Oni odrade svoj posao, pokupe kajmak i odu. A odakle je taj novac? Taj novac je u stvari novac poreskih obveznika iz našeg budžeta. A novac poreskih obveznika kako se skuplja? Skuplja se iz PDV svakodnevno, svako od nas ko ode u prodavnicu za 500 dinara danas, pet puta dva deset, sto dinara ostavi Vladi Republike Srbije, odnosno budžetu. Taj novac je morao da se vrati narodu, kroz pravilnu raspodelu, a vi ste u stvari davali i molili i dan danas molite strane investitore da dođu i da ulože neki novac i da otvore neke fabrike pored naših sposobnih ljudi i naših sposobnih privatnih preduzetnika i naše domaće pameti koju mi imamo. Ne mogu da shvatim da premijer Aleksandar Vučić nikoga u zemlji Srbiji nije prepoznao kao pametnog čoveka i da ga je postavio kao savetnika ili da je nekoga iz realnog sektora postavio da može da mu sugeriše šta to u stvari ne valja, već to radite nekako preko nekih agencija i to radite nekako preko nekih posrednika, ne znajući u stvari šta realno fali našem čoveku. Pošto dolazim iz unutrašnjosti, konkretno iz grada Kraljeva, mogu da vam kažem da tamo fali mnogo, ne samo u gradu Kraljevu, fali i u Kragujevcu, fali u Trsteniku, fali u Kruševcu, fali u malom Aleksandrovcu, fali u Brusu, fali u celom Rasinskom, Moravičkom, u svim okruzima, znači u celoj unutrašnjoj Srbiji, znači centralnoj Srbiji. Ono što želim da kažem jeste da SRS ima potpuno novi model, kako izaći iz krize i da to nije ovaj model, već isključivo model oslanjanja na naše domaće resurse i na našu domaću pamet. Ono što želimo da kažemo, ali dobronamerno jeste da najozbiljnije razmislite o putu, o daljem putu ka EU, znači, najozbiljnije, i da ono što vam je jutros prof. dr Vojislav Šešelj rekao, da se ovde otvori tema o evroazijskim integracijama i da se otvori tema o okretanju ka Rusiji. Svaki naš prosečan građanin, naročito su me pitali ljudi koji imaju registrovana seoska domaćinstva, pitaju – zašto nemamo organizovanu poljoprivrednu proizvodnju i zašto naša Vlada ne napravi neki međunarodni ugovor sa Rusijom, pošto je tamo bescarinska zona i zašto mi kao mali poljoprivredni proizvođači se ne udružimo i ne plasiramo našu robu tamo gde je najpotrebnije? Znači, nemamo odgovor na to pitanje, a ja bih volela da vi imate odgovor na to pitanje. Šta mi da kažemo ljudima zašto vi to ne radite? Očigledno je da imate određene ili pritiske ili obaveze ili je to možda i vaša želja da to ide ovim putem, a imamo osećaj da kao da ne mislite o građanima Srbije. Vaše podatke koje iznosite, vaše uporedne podatke, vaše statistike itd. narod niti razume, niti od toga šta ima. Pored ovoliko zadužene zemlje, gde po Zakonu o budžetskom sistemu ne smemo biti zaduženi više od 45% BDP, vi ste se zadužili 72-73% BDP. Pa, to ide pravo u bankrot. Ima li neke finansijske institucije uopšte u EU ili bilo gde sa kojom vi niste ušli u neki kreditni aranžman? Zbog čega? Mi se samo pitamo zbog čega i samo želimo da kažemo našim građanima da nije ovo samo politika ili neka politička borba ovde u Skupštini, pa da sada podilazimo građanima, pa kažemo – e, mi imamo rešenje. Mi stvarno imamo rešenje. Verujte mi, i svaki prosečni građanin ima rešenje. Svaki prosečan čovek koji živi na selu i ima malo zemlje, on ima rešenje. Ali, ja bih vas, pre svega, pitala da li ste vi nekada vodili poljoprivredno gazdinstvo ili da li ste nekada vodili možda neko malo preduzeće i da vidite kako je teško živeti u ovoj zemlji i da vidite kako je teško voditi? Ono što sam htela inače da vam kažem, a ne mogu jer nemam vremena da se pozabavim ovim tačkama dnevnog reda, jeste i to da ovaj apeks kredit za mala i srednja preduzeća, da je to čista farsa i po onome kako piše u ugovoru, znači, isključivo Evropska investiciona banka o tome vodi računa kome će se plasirati, a Narodna banka mora da napravi sve ostale administrativne stvari koje su vezane za taj kredit. Ali, ako znamo da se upravo taj isti kredit uzimao i 2011. godine dva puta, 2009. i 2013. i 2014. godine, kada ste i vi bili u ovoj priči, a mi kao narodni poslanici ili uopšte građani, nemamo povratnu informaciju gde su taj novac potrošili i šta država ima od tog novca koji je dala na taj način, odnosno pozajmila na taj način. Da li su ta preduzeća poreski ojačala i da li su ta preduzeća napunila našu narodnu kasu, odnosno budžet? Znači, vrlo je teško da vi sada nekoga u zemlji Srbiji ubedite da nešto privatno može da se radi. Ne, ne može ništa da se radi. Zašto? Zato što mi imamo monopol u našoj državi. Mi nemamo slobodno tržište. Slobodno tržište jeste za strance i jeste za stranu robu i jeste za strane lance. Mi nikoga nemamo u našoj zemlji osim jedne trgovinske firme koja se održala, a svi znamo da je to „Dis“ iz Krnjeva, i kako se čovek bori na ovom tržištu itd. Teško je kad se uđe, primera radi, u „Merkator“ ili tako neki lanac, pa kad se tamo čuje muzika i kaže – kozji sir iz Slovenije, Hrvatske itd. Ja se onda zapitam, čekajte, ovoliko vrzina u našoj zemlji, a da mi ne znamo ni kozu da napasemo, po vama, a kamoli da napravimo taj sir i da plasiramo. Da bismo mi naš proizvod plasirali u takav jedan trgovinski lanac, vi dobro znate da moramo da platimo od 1.000 do 2.000 evra po jednom artiklu, po jednom bar kodu, jel tako? A zamislite da neko ima pet proizvoda i ja trebam da platim 10.000 evra ili vi proizvodite nešto i imate pet proizvoda i vi morate da platite 10.000 evra „Ideji“, „Merkatoru“ ili bilo kome da bi se vaš proizvod našao na toj polici. Kada ćete vi zaraditi tih 10.000 evra? Nakon godinu dana, šta oni kažu? Oni kažu – pa znate, moramo raskinuti ugovor, jer ovaj vaš proizvod ne ide, imamo konkurenciju drugih proizvoda slične vrste. Nemojmo da dovodimo u zabludu građane Srbije da se u ovoj zemlji može nešto privatno raditi. Može, ali samo oni koji su bliski vlasti i to po kontima tamo specijalizovanih usluga ili uslugama po ugovoru, gde ste našli sistem raznoraznih projekata gde vaše upošljavate i gde oni, naravno, apliciraju za određena sredstva a vi se, naravno, zadužujete, itd. Onda se pitam kako bi bilo, kako ste sada išli u Niš, ovako kako ste išli, kao cela Vlada, kako bi bilo, ne samo ja, već su mi to dali građani, ja sam neko ko je iz naroda i ko je non-stop sa narodom, naročito kada je Kraljevo u pitanju i Rasinski okrug i Kopaonik, itd… Znam kako žive poljoprivrednici, znam kako žive mali privrednici, jedna sam od njih i zato to govorim iz ličnog iskustva. A onda mi je neko dao predlog, pa kaže ovako, kako bi bilo da, kako su lepo išli ovako u Niš, pokažu kako oni mogu da se umivaju, gde da se umivaju i gde da spavaju, da mi njima damo ove naše uslove, svakom ministru, jednu kućiću K-5 ili jednospratnu, možete dobiti i dvospratnu, da dobijete dvoje dece, od toga jedan student, jedno školskog uzrasta, gde nema fakulteta u unutrašnjosti, već u Beogradu, da vam damo kredit da nešto započnete da radite, da imate pri tom bolesnu majku ili bolesnog oca, da nemate nikakva primanja i da izvučete tu porodicu iz krize i vaspitate decu. Ko bi to uradio od vas ministara taj bi mogao da prođe da bude ministar u ovoj Vladi u sledećem mandatu. Što se tiče Kraljeva, samo da vam kažem da je Kraljevo u veoma teškoj situaciji, ali ono što jeste isto da se kod nas kupuju drva na džak, ako niste znali, drva na džak. Zatim da vam kažem da imamo skoro 40% nezaposlenih ljudi, da vam kažem i to da imamo priliv od 30.000 izbeglih lica sa Kosova, a da nam pri tom niko nije pomogao da povećamo ili da rešimo pitanje infrastrukture, jer znate i sami da je to udar na infrastrukturu jednog grada, da smo imali zemljotres kakav smo imali, ali šta nismo imali, a što se očekivalo od vas? Nismo imali bilans stanja, nismo imali gde smo potrošili novac. Zašto niste vi, kao država, tražili, znate i sami da je izgoreo treći sprat, da je izgorela sva dokumentacija, da je tada DS bila na vlasti, zašto niste ispitali sve uslove kako se to desilo i da li je novac baš namenski potrošen? Ako je novac namenski potrošen, onda je sve u redu. To ne znači da ne treba dati ovaj kredit. Ovaj kredit svakako treba i mora da se da za Kraljevo. Ne samo ovaj kredit, već vas molim da u 2017. godinu, u budžet, uvrstite neku investiciju koja je vezana za grad Kraljevo i njenu okolinu. Grad je potencijal za poljoprivredu, za ekonomiju, za privredu svake vrste, za turizam, itd. Moravički koridor koji je trebao da se pravi, Velja Ilić je zaključio ugovor sa Kinezima pre neku godinu. Nakon toga su se pojavili Ujedinjeni Arapski Emirati, gde su rekli da bi oni radili i onda se tu zatvorilo. Kraljevo je zatvoreno kao centar, Kraljevo je nekad bio centar, a sada je zatvoreno po svim mogućim osnovama. Niti imamo put, niti auto-put, niti imamo institucije, niti imamo aerodrom, pitanje je kada će se otvoriti. I taj aerodrom, šta se radi? Traže Turci naš aerodrom na 20 godina. Ne organizujete poljoprivrednu proizvodnju, ne znate gde i šta se može proizvoditi i šta onda radite? Samo se zadužujete. To više nije dozvoljeno. Mi srpski radikali imamo drugi koncept izlaska iz ove krize, jer ovo zaduživanje samo vodi dalje i dalje i dalje. Dug nikome nije bio drug. Vi to, ministre, mnogo dobro znate. Ja mislim da biste vi morali da praktičnije razmišljate kada je u pitanju običan građanin Republike Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić, replika, pa ministar dr Vujović, odgovor.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, pa s obzirom da se pomenula SNS, ono što treba odgovoriti koleginici je da ono što smo mi zatekli, a to su preveliki dugovi, zaokupljena privreda svim mogućim kreditima, kako pojedinaca, građana tako i kompletne privrede, je nama stvorilo jednu veliku obavezu da, pre svega, moramo da stvorimo zakonski ambijent da bi domaće kompanije radile, da bi uopšte bile u mogućnosti da povlače određene subvencije, odnosno otvaraju nova radna mesta, s obzirom da se subvencije povlače isključivo za nova radna mesta. I na tome smo jako puno radili, pogotovo kada se odnosi na deo privatizacije. Treba reći da je 750 miliona evra išlo svake godine za preduzeća u restrukturiranju i stečaju i privatizaciju kojih je bilo 558. S tim postupkom se završilo. Ekonomski rast, koji je u stvari pad, od 3,6% trebalo je pretvoriti u ekonomski rast, koji je sada 2,7% i sve ono što smo kroz zakonska rešenja zajedno sa Vladom Srbije i gospodinom Aleksandrom Vučićem radili proteklih godina je trebalo da dovede suštinski do promena koje su se pokazale na našim rezultatima rada, što je ocenjeno od međunarodnih finansijskih institucija pozitivno. Svako ko ovde u sali želi da umanji rezultate SNS ne govori istinu. Sa druge strane, ono što me začuđuje jeste da moja koleginica, koja je iz Kraljeva, treba da govori praktično o predlogu zakona kojim se finansira izgradnja 336 stanova, odnosno za hiljadu ljudi koji su rezultat neke politike koja je trajala do 2012. godine, gde političari tada nisu odradili svoj posao i zbog toga to treba podržati.
Reč ima ministar Vujović. (Vesna Nikolić Vukajlović, s mesta: Replika. ) Prvo ministar Vujović, pa vi.
Mislim da je važno da se razumemo oko toga šta je konkretna diskusija oko današnjeg dnevnog reda, a šta su diskusije koje izlaze iz okvira ovog dnevnog reda. Zbog toga što građani ovo gledaju, moraću da odgovorim na one stvari koje nisu sastavni deo ovog dnevnog reda, čisto da bi se znalo gde šta pripada. Ja bih vas molio da budete konzistentni u onoj kritici, odnosno u sugestijama, bez obzira šta je. Meni apsolutno ne smeta razlika u mišljenjima, ali je važno za produktivni dijalog da razumem šta vi želite da kažete, da razumem sa koje tačke to kritikujete i šta predlažete kao rešenje. Ako vam sučelim ovo što ste vi rekli da prvo ništa niste uradili, dve rečenice kasnije kažete – uradili ste mnogo, a sve to pogrešno, te dve stvari međusobno nisu konzistentne. Druga stvar koju želim da vas zamolim jeste da uvek imate u vidu stanje u kom smo stvari nasledili. Ja uopšte ne bih ni razmišljao da budem u ovoj Vladi da nisam slušao kampanju pred izbore marta 2014. godine i da nisam čuo najavu da će to biti pokušaj da se pravi program, stvarni program ekonomske reforme. Ja sam se već penzionisao bio i mogao sam lepo da uživam u svojoj penziji da se ne mučim ovde, ja sam došao iz patriotskih razloga da pomognem svojoj zemlji na način na koji znam. Ja dozvoljavam da postoje različiti pristupi problema, izlaska iz krize u kojoj smo mi bili, ali nemojte da procenjujemo dubinu krize u kojoj smo bili na početku tog procesa. Setite se jako dobro gde smo bili kada su bili izbori marta 2014. godine. Ja se sećam jako dobro dana, 15. jula sam dobio zaduženje vršioca dužnosti ministra finansija. Sutradan 16. jula me je Blumberg pitao za intervju i pitali su me - šta imate vi da ponudite od pozitivnih stvari koje će se dogoditi? Ja sam pogledao stvari koje se dešavaju i rekao sam im jednu od stvar, a to je, imamo već potpisan ugovor, očekujem da ćemo za mesec dana, i tako se i dogodilo, dobiti milijardu dolara iz prethodnog zajma koji je brat blizanac ovog zajma iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Odgovor je bio, i to možete da proverite u novinama, gospođa Filipović je napisala – to znači, analitičari mi kažu, to znači da će za 78 dana da odložite bankrot. To je bila percepcija tada. Mislim, percepcija je bila – brod curi, nalazi se pred hridinama i samo ćemo kupiti nekoliko dana života pred kraj. Znači, ne polazimo iz situacije u kojoj smo mogli da biramo, ne polazimo iz situacije u kojoj mi jedini u regionu dajemo nekome stimulaciju za nova radna mesta, to rade drugi. Ne polazimo od situacije u kojoj nemamo dug, pa se mi zadužujemo. Sve ovo je refinansiranje. Mi smo prošle godine, kada smo računali tzv. potrebu za bruto zaduženjem i onim što će biti neto na kraju godine, ispostavilo se da smo za milijardu i nešto smanjili potrebu za zaduživanjem. To nije dobro, ali ipak morate da nas čujete, kad kažemo - refinansiranje nije novo zaduživanje. Pa, nije realno da 24 milijarde platimo u jednoj godini, to svi znaju. Mi kažemo svake godine narednih pet, šest godina dospeva otprilike četiri, četiri i po milijarde dolara duga. Mi ćemo vraćati onoliko koliki nam bude suficit i koliko nam bude rastao društveni bruto proizvod, mi ćemo vraćati, ali ne možemo da vratimo odjednom. Znači, onaj deo koji ne vraćamo moramo da refinansiramo. Ono što mi pokušavamo da uradimo, to refinansiramo na najbolji mogući način, najduže, najkvalitetnije, po najnižim kamatnim stopama da bi trošak tog duga bio bliže nemačkom trošku duga koji je veći u procentima društvenog proizvoda od našeg, ali im je relativna cena duga mnogo manja, jer se zadužuju po mnogo nižim stopama, Mi upravo to želimo da uradimo. Vrlo je malo zemalja u svetu koje uopšte nemaju duga. Mi želimo da spustimo prosečnu cenu duga i prosečne kamatne stope sa spreda koji je bio 4%, 5%, da ga sad spustimo na ispod 2% ili 2%. Znači, ne može dug da nestane preko noći, ali možemo da permanentno svakog dana smanjujemo cenu tog zaduživanja i da izađemo na put u kome toga više neće biti. U onom delu gde vi pominjete čitav niz vinjeta i šta je interes ljudi, pazite, verujte mi, da nismo od toga pošli ne bismo ni pravili ovaj program. Cilj nam je posle tri godine da bude svima bolje, inače bi ovo bio čisti mazohizam. Zašto bismo mi išli u program koji nije popularan, ako nemamo cilj da izvučemo zemlju iz problema i to svi da osete. To apsolutno, pazite, ne bih pristao na takav program. Samo što neki ljudi misle da je moguće da to bude jednostavnije, bez žrtava, itd. Ja ne znam bolje. Mi smanjujemo zaduženost, mi smanjujemo zavisnost od stranih investitora i njihove samovolje, a nismo mi krivi za to. Mi smo nasledili situaciju u kojoj se sve to dogodilo. Da vam drugu stvar kažem. Predlažete da budemo deo evroazijskih integracija, pa sa njima kad radimo takođe se zadužujemo, ni oni ne mogu bez kapitala, pa i tamo uzimamo kredite. Evo vam kredit za ruske železnice, ni oni ne mogu bez toga. Tamo su gore kamatne stope nego ovde 4,1%. Deset godina su kredit koji je eksportni kredit ruske Vlade za ruske železnice, za izvođenje radova kod nas. To su uslovi, a ovo je 2,25% i slobodne su pare, a ono nisu slobodne pare. Nemojte da mislite, znači, ja vam kažem i Ruska Federacija je, poštujući iste principe, nam je rekla posle dve godine – izvinite, vama je propao program sa Fondom, mi nemamo više osnovu da vam produžavamo budžetsku podršku, i treću tranšu tog kredita su rekli – ukidamo. Znači, ista pravila ljudi poštuju. Sad ne govorimo o politici, govorimo čisto o gospodinu Siluanovu, o finansijskom delu Ruske Federacije koja se, čini mi se, da je dobro da se oni ponašaju predvidivo, racionalno itd. Nema tu besplatnog ručka, što bi rekli Amerikanci, verujte mi. Ja želim da mi sa najmanjim troškom iz toga izađemo. Da li ćemo pomagati selo? Pa da, ja mislim da treba, ali ne treba da bacamo pare na ekstenzivne subvencije koje su bile definisane u vreme socijalizma kad nam je trebalo ne znam koliko miliona žita za ostatak Jugoslavije. Mi imamo previše hrane u Srbiji. Mi treba da dajemo subvencije u poljoprivredi, i u Kraljevu između ostalog, da podržavamo ono gde se zarađuje veliki dohodak. Moj rođak, kaže mi, zarađuje osam hiljada evra po hektaru praveći lešnike, a na pšenici možete da zaradite najviše 500 evra. Pa sad vi vidite, da li hoćete da podržavamo stalnu proizvodnju pšenice. Nije ni to loše. Ili nam je cilj da idemo na visoko vrednije proizvode, organsku proizvodnju, da iskoristimo sve ono što imamo što je dobro. Prema tome, tu se mi potpuno slažemo, samo je pitanje koliko nam treba među koraka da od onoga gde smo danas, dođemo tamo gde želimo da budemo, a to nije preko noći verujte mi. Znači, mi smo, danas sam već pominjao, imali smo dug od 22 milijarde i 100 kad smo počeli ovaj program. Kada sam otišao u Vašington 1. oktobra da tražim podršku Fonda jer nam je ona bila bitna da bismo ubedili strane, kao što vam je potreban mentor kada radite doktorat, ne zato što ste vi glupi, nego zato što on vama na poverenje kada završite posle ćete imati kredibilitet, pre toga ga nemate. Mi smo u situaciji u kojoj se to sve dešavalo, morali da imamo mentora, figurativno rečeno i mi smo dobili mentora sa najvišeg nivoa, najkvalifikovaniji čovek u Fondu Dejvid Lipton se složio sa našim programom pre nego što ga je administracija Fonda i pogledala. Znači, mi smo išli na velika vrata sa velikim predlogom, da imamo realne strukturne probleme, pored makroekonomskih, makrofinansijskih. To je pod jedan. Pod dva, krenuli smo iz rupe, sem ovih finansijskih problema imali smo negativan privredni rast u tom trećem kvartalu. Setite se, poplave su bile, stalo je bilo sve, -3,5%, krenuli smo iz bunara i to suvog. Izašli smo sada na situaciju da možemo da razmišljamo o mnogim stvarima i sada nam se nude mnoge mogućnosti. Mi samo u okviru toga želimo. Treću stvar koju želim da vas zamolim kao ekonomista, a danas je gospodin Neđo Jovanović dobro to rekao, sa pravne strane, a to je uvek gledajte alternativu. Ako je alternativa da ne budemo u ovom sporazumu i da bez toga bude Kosovo bez zvezdice, za nas je gore da ne budemo nego da budemo. Znači to je suština. U svetu imate danas da možete da birate između opcija koje su pred vama. Najbolje bi bilo kada bismo mogli da vratimo točak istorije unazad i da biramo neki bolji momenat da sve ovo počinjemo, ali to se dogodilo, razumete? To je prošlo. Mi imamo samo šansu danas da je situacija u kojoj jesmo, vratimo ovoj zemlji sve što možemo. Neki ljudi to pokušavaju da vrate u institucijama, u pravnom statusu, a neki u ekonomiji. Zovu me prijatelji, ljudi sa kojima sam radio pre deset godina, koji slučajno rade za neke međunarodne kao konsultant iz Mongolije, odavde, odande kažu – pomozi nam da mi definišemo program kao Srbija. Znači, mi sada postajemo model gde ljudi kažu može da se napravi program da uspe, da da ekonomski rast, da daje fiskalnu konsolidaciju i sve ostalo. Nije ovo idealan program, ali je ovo program koji je koristeći međunarodno iskustvo primenjen u Srbiji, dao rezultate koje daje. Da bi to uspelo, i to je deo koji je meni potreban, ne moramo da se slažemo, ali makar u jednom delu moramo da se slažemo, šta je interes? Govorim isključivo o ekonomiji, mnogo pričamo u ovom parlamentu šta je nacionalni ekonomski interes? Tu bismo trebali da se dogovorimo, tu ne treba da se jedni drugima protivrečimo, a u onim nijansama gde može i ovako i onako, tu možemo da raspravljamo koliko god želite. Ja sam spreman da razgovaramo, definisao sam razne strategije razvoja i primenjivao. Verujte mi, neke koje ima jako mnogo dobrih želja ne prolaze tako lako test primene. To je najgore od svega, kako jedan moj kolega kaže – projekt grejanja mora, kada dođete rano u sezoni na more pa je voda prehladna, projekt grejanja mora je jako prost, ali je primena teška. Hvala.
Hvala. (Vesna Nikolić Mihajlović, s mesta: Replika.) Milorad Mirčić ima Poslovnik. Prvo on.
Reklamiram povredu člana 104. stav 2, gde se kaže – ako se primedba odnosi na neku poslaničku grupu ili na političku partiju, onda u ime te poslaničke grupe, odnosno partije odgovara predsednik poslaničke grupe. Vi ste dali reč koleginici Tomić, koja jeste predstavnik poslaničke grupe, ali nije predsednik, ovlašćeni predstavnik, ali nije predsednik, a Poslovnik je precizan i jasan. Nemam ništa protiv da koleginica brani stavove svoje političke partije, ali ipak moramo da se držimo Poslovnika. Da li je primedba bila na mestu ili nije, na to treba da odgovori predsednik poslaničke grupe. I ako je aršin za sve poslaničke grupe u skladu sa Poslovnikom, onda to mora da bude i poslanička grupa Srpske napredne stranke. Na stranu to što smo slušali po ko zna koji put tiradu ministra koji je nadmašio … [[Isključen mikrofon.]]
Povreda Poslovnika se ne odnosi na ministra i na način kako on izlaže. Svi su poslanici vrlo vešti da dodaju još ponešto. [[Milorad Mirčić, isključen mikrofon.]] Znam gospodine Mirčiću, poznajemo se dosta dugo, tako da znamo naše sposobnosti obostrano, nije problem. Hoćete da vam odgovorim? Moram da vam odgovorim. Znači, član 104. ste pravilno citirali, ali ono što ste izrekli nije na mestu, zato postoje i ovlašćeni. Ovlašćena je za ovu tačku ispred Srpske napredne stranke Aleksandra Tomić. Takođe, po našem Poslovniku crpi sva ovlašćenja šefa poslaničke grupe, koji, onda, ako su oboje u sali, ne može da odgovori. (Milorad Mirčić, s mesta: Replika.) Nema replike na ovo. Znači, predsednik parlamenta vam odgovori, kaže svoj stav, a na vama je samo da glasamo ili ne. To je Poslovnik. Znači, nisam mogla da dozvolim Aleksandru Martinoviću da govori kada je tu ovlašćeni. Pročitajte Poslovnik i tu piše - ovlašćeni predstavnik crpi sva ovlašćenja, znači prava i obaveze šefa poslaničke grupe kada ovlasti drugog. Inače, postoje grupe koje baš zbog toga ne ovlaste nikoga i onda su tu šef i zamenik. Tačka. Da glasamo ili ne glasamo? Da glasamo, svakako. Vi nemate pravo na repliku nije bilo ničeg uvredljivog, niti pogrešnog tumačenja, ničega. Samo je odgovor. Hvala vam puno. Hvala vam na poduci, ali ipak mora predsednik parlamenta nešto i da odluči. Eto, sada sam to odlučila. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, sledeća je Aleksandra Đurović, iza njega.
Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS je saopštila svoj stav preko naših kolega u dosadašnjoj raspravi, odnosno daće punu podršku predlozima potvrđivanja svih šest sporazuma ili ugovora, već zavisi o čemu se radi. Moje kolege su iznele argumentaciju zašto mi to želimo da podržimo, a ja ću se zadržati na samo još nekolik pitanja. Prvo, kada je u pitanju zajam od Fonda za razvoj Abu Dabija, želim da kažem da taj zajam u iznosu od milijardu dolara, odnosno u protivvrednosti milijardu dolara, posmatram kao domaćinsko poslovanje ili poštovanje, kako god hoćete, Vlade Srbije. Zašto? Zato što uzima jeftin kredit, sa kamatom 2,25% bez bilo kakvih dodataka, da bi vraćala skupe od 6% do 8% kredite ili dolarske kredite ili izvršava dolarske obaveze. To je za mene domaćinsko poslovanje. Zašto? Zato što uzimanje tog kredita za refinansiranje, uzimanje tog kredita da bi se izmirio skup nije povećanje duga. Naprotiv, to je štednja. Taj kredit omogućava da Srbija uštedi 50 miliona dolara. Šta to dalje znači? To znači da tih 50 miliona dolara, koje bi imale obavezu da vrate strane kredite sa visokim kamatama, može da uloži u kapitalne objekte, u privredni razvoj, u socijalnu politiku ili bilo šta drugo. To je dobro za Srbiju, to je domaćinski. Kao što je potvrda domaćinskog ponašanja i sprovođenje fiskalne konsolidacije u celini, realizacije i ekonomskih reformi. Vlada je postavila mnoge ekonomske ciljeve i sprovela ih. Izneću samo nekoliko argumenata koji će potvrditi da se i tu domaćinski ponašalo. Dakle, u ovoj godini javni dug je smanjen 650 miliona dolara, deficit je prepolovljen, stanje budžeta umesto očekivanih minus 900 miliona evra je plus 240 miliona evra. Ako se pri tome doda rast BDP, ako se pri tome ima u vidu da umesto očekivanih blizu 80% učešća nivoa duga biće 70 koma nešto, onda su to vidljivi rezultati ove Vlade kada je u pitanju finansijska i ekonomska konsolidacija. Zato i ovaj kredit koji ide u pravcu tome da daljoj fiskalnoj i makroekonomskoj stabilnosti treba podržati, treba dati punu podršku, jer će uticati na unapređenje ekonomske situacije u celini i na ostvarivanje planiranog razvoja. Druga oblast koja govori o posvećenosti Vlade Srbije je zajam za Kraljevo, za saniranje posledica zemljotresa od 2010. godine, deo koji govori o posvećenosti Vlade socijalnoj politici i životu običnih ljudi, da tako kažem. Radi se o tome da će ovaj kredit omogućiti sređivanje naselja jednog u Kraljevu, koji podrazumeva rušenje 21 stambene zgrade koje su u nepopravljivoj stanju kao posledice zemljotresa, dobijanje stanova u četiri osmospratne zgrade za 366 porodica ili oko hiljadu stanovnika, trajno rešenje stambenog pitanja za te ljude koji će dobiti u vlasništvo stanove približno iste veličine, a oni koji su imali minimum, ispod socijalnog minimum kvadrata, koji su stanovali u stanovima ispod socijalnog minimuma imaće mogućnost da ili zakupe ili otkupe onu dodatnu površinu. Dakle, jedna briga o ljudima koja u svakom slučaju zaslužuje podršku. Vrlo kratko kada je u pitanju zajam koji se odnosi na podršku malim i srednjim preduzećima, mislim značajan zajam iz prostog razloga, iako je on u stvari podrška komercijalnim bankama da finansiraju pod povoljnim uslovima razvoj malih i srednjih preduzeća, one čak i preuzimaju rizik, mislim da je to veoma bitno u jednom drugom pravcu Vlade, a to je investicija i otvaranje novih radnih mesta. Zato ga treba podržati, jer mala i srednja preduzeća su glavni izvor zaposlenosti i ekonomskog rasta, i dalje će biti tako. Na njima se gradi ekonomska snaga, podiže preduzetništvo, otvaraju se radna mesta, što je i dalje uvek glavni i prioritetni cilj u ovoj Srbiji, doprinosi se rastru BDP, koji, kao što vidimo, uspešno ide ka trojci. Dakle, vrlo je važno dati podršku tom zajmu da bi se podsticao razvoj malih i srednjih preduzeća. Ono što je još važnije je što je ovde polovina predviđena da se pod najpovoljnijim uslovima omogući mladima da mogu da osnivaju mala i srednja preduzeća. Zašto je to bitno? Bez obzira što je stopa nezaposlenosti smanjena, ipak je najveći broj mladih nezaposlenih. Zato treba dati punu podršku i ovome. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, predlozi zakona o kojima danas raspravljamo svakako predstavljaju različitu interpretaciju onoga što treba da glasamo. I kada danas raspravljamo, u suštini radi se o različitom shvatanju ne suštine zakona, ne onoga o čemu ćemo glasati, već o različitim uslovima, odnosno okruženju u kojima ove zakone donosimo. Danas i pre nekoliko dana mogli smo da slušamo o različitom shvatanju makroekonomskih parametara u kojima se Srbija nalazi. Raspravljali smo o fiskalnoj politici i rezultatima fiskalne politike Vlade Srbije na javne finansije, kao i o globalnim kretanjima, odnosno, pre svega, bavili smo se finansijskim tržištima, visinom kamatne stope, valutnim odnosima, pravili percepciju, a iz te percepcije izvlačili svaki mogući poslovni i finansijski leveridž. Ono što je izvesno jeste svakako da je finansijska situacija danas u svetu prilično drugačija, gotovo neuobičajena u istoriji. Ovo je danas vreme koje ima svoj rok trajanja i teško će se ponovo desiti. Ako pođete od činjenice da su danas realne kamatne stope na finansijskom tržištu negativne, pa imate situaciju da su ne samo realne, nego i nominalne kamatne stope u minusu, danas je mesečni euribor minus 0,371, onda to govori o potpuno neuobičajenoj situaciji koja vlada na finansijskom tržištu. Da uprostim i objasnim. Nikada se u istoriji čovečanstva nije desilo da onaj ko ima resurse plaća za korišćenje svojih resursa. To je ono što se danas dešava na globalnom tržištu i to je ono što Vlada Srbije i Skupština Srbije treba da iskoriste. Naravno da su razlozi zašto je takva situacija brojni i naravno da možemo da govorimo o prekomernom štampanju novca, optimističkoj monetarnoj politici koja vlada u pojedinim zemljama, pre svega u četiri zemlje vučenja u jednom udruženju. Naravno da možemo da govorimo o postojanju špekulativnog novca, nagomilanom bogatstvu. Ali, šta god da je bio razlog niske cene kapitala na finansijskim tržištima, to treba da omogući državi Srbiji da kao i druge države što efikasnije koriste mehanizme koje danas imaju na raspolaganju. Kada govorimo o makroekonomskim parametrima, oni se u Srbiji mere sedamdesetak godina i to nije ništa novo. Ako pratite izveštaje Narodne banke, MMF-a, Svetske banke, Vlade, vi dobijate jasne statističke podatke i oko toga ne treba raspravljati. Ono što smo vrlo često u javnoj raspravi mogli da čujemo, to je da predstavnici pojedinih političkih stranaka, odnosno narodni poslanici, kada govore o makroekonomskim parametrima, govore o jednom makroekonomskom parametru. Tako možemo da slušamo da je u pojedinim trenucima u državi Srbiji bruto društveni proizvod rastao i nije ništa sporno, on može da raste. Još je Pol Samjuelson, govoreći o Kejnzovim modelima u svojoj, nagrađenoj Nobelovom nagradom, „Ekonomiji“ konstatovao da jedan makroekonomski parametar možete vrlo lako da pomerate gore ili dole, ali je suština sva tri makroekonomska parametra. Praktično, vi ste mogli da imate rast bruto društvenog proizvoda od 1,9% , a stopu inflacije od 6,5%. Srbija kao retko kada, odnosno kao nikada u svojoj istoriji, ima rast bruto društvenog proizvoda za 2016. godinu od 2,8%, ima stopu inflacije koja se nalazi na nivou evropske stope inflacije, a da vas podsetim da je Narodne banke Srbije za 2016. godinu projektovala inflaciju 4 plus-minus 1,5%. Imate stopu nezaposlenosti koja se kreće negde na oko 15,2% i ubedljivo je najbolja od stope nezaposlenosti od 2007-2008. godine. To su makroekonomski okviri u kojima se država Srbija danas kreće. Ako pogledate rezultate fiskalne politike, onda imate prvi put u budžetu Republike Srbije za 2016. godinu suficit. Imate za državu Srbiju opštu cenu koštanja države relativno mali deficit. Da ja vas podsetim da smo 2014. godine, gospodine Vujoviću, krenuli u fiskalnu konsolidaciju sa idejom da nam deficit sistemski opšti države bude ispod 3%, odnosno 2,9%, na nivou Mastrihta. Mi smo danas, posle godinu i po dana, došli do deficita države od 2,9%, ispunili uslove i da vam kažem da je predviđena stopa deficita za Evropsku uniju od 2,4, odnosno 2,7%. Znači, i po stopi deficita od koštanja države mi se nalazimo i u rangu smo Evropske unije. Kamatna stopa. Referentna kamatna stopa na nivou države Srbije danas je 4%, nikada manja u istoriji, bez bilo kakvih inflatornih očekivanja. To je drugi okvir, odnosno okvir funkcionisanja i rezultati fiskalne politike. Kada govorimo o stepenu zaduženosti, on se kreće na 70,8%. Toliko mali procenat javnog duga koji se smanjuje govori o dve stvari. Prvo, da bruto društveni proizvod raste, a on dovodi do procentualnog umanjenja, a istovremeno u apsolutnim iznosima nivo zaduženosti Srbije umanjen je za 600 miliona evra. Kada pogledate još jedan kriterijum, a to je stepen zaduženosti Srbije u odnosu na izvoz, možete da konstatujete takođe da Srbija nikada nije stajala bolje. To su globalni i makroekonomski uslovi sa rezultatima fiskalne politike u kojima stiže set od pet zakona o kojima danas raspravljamo. Praktično, u idealnim uslovima za zaduženje na globalnom finansijskom tržištu i u ne idealnim uslovima, ali nikada boljim. Ja sam ove zakone rangirao otprilike onako kako mislim da su značajni. Jedan od prvih zakona o kome treba da glasamo jeste svakako zakon za izgradnju zatvora u gradu Kragujevcu, odnosno kazneno-popravne ustanove od 17 miliona evra. Radi se o paketu projekta od 30 miliona evra. Projekat je krenuo da se realizuje u februaru 2012. godine. To je nastavak rešavanja ključnih problema u toj oblasti. Sličan zatvor je napravljen i u Pančevu. Javna nabavka po ovom zakonu biće urađena na osnovu odluke koju donese onaj ko daje finansijska sredstva, grad Kragujevac dobija investicije od 30 miliona evra. Trideset miliona evra u grad Kragujevac svakako je deo projekta koji podrazumeva da Kragujevac ostane centar administrativne regije, pri čemu treba da naglasimo da grad Kragujevac vrlo brzo, Skupština grada Kragujevca je donela odluku da opredeli lokaciju za izgradnju Palate pravde i to će biti nastavak tog trenda. Drugi zakon je zakon o Apeks kreditu. U pravu su narodni poslanici koji kažu da je to peti kredit koji stiže ovakvog oblika. Radi se o drugoj tranši petog Apeks kredita i radi se o malim i srednjim preduzećima. Visina korišćenih sredstava je 150 miliona evra. Mi smo već povukli prvu tranšu od 150 miliona evra. Posle ove tranše od 150 miliona evra povući ćemo i treću tranšu od 200 miliona evra. Znači, peti put, Savezna Republika Jugoslavija, SFRJ, država Srbija uzima ovakav kredit. Kredit je izuzetno povoljan. Radi se o razvoju malih i srednjih preduzeća. Nesporno je kamatna stopa na bankarskom tržištu u ovom trenutku jeste niska. Razlog tome jesu mere monetarne politike Narodne banke Srbije, koje su omogućile da država Srbija ima nisku referentnu kamatnu stopu od 4%, a samim tim i krediti su bili jeftini. Ovaj kredit ide direktno od onoga ko daje kredit, preko agenta Narodne banke Srbije, do poslovnih banaka, malih i srednjih preduzeća koja će dobiti finansijska sredstva za razvoj osnovnih sredstava, obrtnih sredstava, za nove projekte sa posebnim osvrtom, što je definisano u ugovoru, na mlade Zapadnog Balkana. Ne postoji nikakva mogućnost bilo kakve zloupotrebe. Ovaj kredit je potpuno fiskalno neutralan, što se tiče budžeta Republike Srbije. Odgovornost za funkcionisanje kredita preuzimaju poslovne banke. Ako poslovne banke od malih i srednjih preduzeća ne naplate finansijska sredstva, to će ići na njihova rizična potraživanja. Treći kredit se odnosi na izgradnju 366 stanova u Kraljevu. Praktično, osam miliona evra u dve tranše će biti povučeno za jednu socijalnu politiku i rešavanje problema koji nije rešen još od vremena zemljotresa u Kraljevu. Kada smo 2014. godine donosili budžet i ulazili u fiskalnu reformu, gospodin Vujović je predložio zakon o budžetskom sistemu i tada smo rekli da država Srbija mora da ima administraciju koja treba da se kreće u okvirima od cene za rashode za zaposlene od 7% od bruto domaćeg proizvoda. U budžetu Republike Srbije taj iznos je negde oko 24-25%. Znači, država Srbija mora da shvati da ono što im pruža javni sektor ne može da košta više od 7% bruto domaćeg proizvoda jer sva veća cena podrazumeva smanjenje konkurentne sposobnosti privrede države Srbije. Zakon od 69 miliona evra podrazumeva da pokušavamo da uredimo državnu administraciju koja nije reformisana, koja se reformiše, koja ima mentalni sklop koji podrazumeva da mi ne možemo da shvatimo da socijalizma u javnim preduzećima više nema. Realni sektor ne može da izdrži i privreda ne može da izdrži, i poljoprivrednici ne mogu da izdrže da cena zaposlenih u javnom sektoru bude veća od 7%. To je direktan udar na njihovu efikasnost, efektivnost i to podrazumeva da ako možete, nije sporno, da rashodi za zaposlene u javnom sektoru budu veći od 7%, ali će vam konkurentska sposobnost privrede biti mnogo manja. I, poslednji kredit od milijardu evra, koji dobijamo, jeste u stvari „heč“ fond. Milijardu evra ćemo provlačiti u narednih, pa praktično dve, tri godine, na svakih šest meseci, ako budemo efikasni i efektivni, provlačićemo po 200 miliona dolara, suštinski „heč“ fond koji će nam omogućiti efikasnije funkcionisanje i bolje obezbeđenje budžeta. Kada sam danas govorio o zakonima, uglavnom nisam govorio ni o jednom uslovu koji dobijamo iz ovih kredita. Zašto? Zato što su ovi krediti prilično jedinstveni. Ako imate toliko nisu kamatnu stopu, da se ona kreće od 0,71 ili za 2,25, a inflacija u EU koja je planirana na 0,2 a biće 0,4 zbog rasta cene nafte, tako kaže prognoza, vi u stvari imate kamatnu stopu od 0,4, odnosno 1,8. Da li ikada postoji kamatna stopa, za državu Srbiju, sa ovakvim referncijalima i ovakvim funkcionisanjem da je ovoliko niska? Da li se to ikada desilo? Praktično, ostali uslovi povlačenja sredstava, kada ćemo povlačiti sve ostalo što se tiče kredita, bez obzira da li vam kredit daje Evropska investiciona banka, Banka saveta Evrope za razvoj, Evropska banka za obnovu i razvoj, ili Fond za razvoj Abu Dabija, gotovo identičan, uslovi gotovo savršeni, kao da imate kreditni rejting A A A. Šta to znači? Da mere Vlade Republike Srbije u funkcionisanju fiskalne konsolidacije i makroekonomski parametri ulivaju poverenje sa različitih delova investitorima, iz različitih delova sveta, da veruju u ono što radi Vlada Republike Srbije i što radi premijer Republike Srbije. Prosto, ne bi oni svoja sredstva plasirali na ovakav način, a da vas podsetim da je samo letos, jedna nama susedna zemlja u EU nije povukla finansijska sredstva zato što su kamatne stope bile za nju u tom trenutku neprihvatljive. Kretale su se od 4% pa do 5%. Znači, ovako savršeni kreditni uslovi praktično znače da Vlada Srbije ima poverenje za fiskalnu politiku i da su ti rezultati evidentni. Naravno, da nikada nije lako zaduživati se, nije nikad lako uzeti kredit. U ekonomskoj teoriji kredit podrazumeva da je to problem, a problem je zato što plaćate cenu. Cena kredita je kamata, na odloženo, vi hoćete da imate trenutnu korist od prihoda koju će te ostvariti u budućnosti to je kamata, ali kada vi imate kamatu koja je toliko niska, da praktično ne predstavlja nikakvu cenu za vaše funkcionisanje, onda je sasvim normalno da koristite te mehanizma koji vam stoje na raspolaganju danas na finansijskom tržištu. Koji su razlozi zbog toga, nije stvar Skupštine Srbije da raspravlja. Stvar Skupštine Srbije jeste da što može više iskoristi mehanizme koje ćete omogućiti građanima Srbije da budu efikasniji, bolji, da ekonomski poredak u Srbiji bude kvalitetniji. Ono što je bitno, mislim da je suština ovih pet zakona, u stvari je u jednoj rečenici. Srbija danas počinje da liči na druge zemlje u EU, razvijene zemlje. Postajemo kao drugi, možemo da se zadužimo u istim kreditnim uslovima, po kojima se zadužuju i najbolje zemlje, da nemamo kamatnu stopu od 6,7 i više procenata. Zato poslaničkoj grupi SNS ne ostaje ništa drugo, ako su podršku Vladi Srbije dali, gotovo sve finansijske institucije, dajući ovakve vrste kredita, poslanička grupa SNS, naravno da će uvek podržati.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Đurović, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, moj kolega je upravo govorio o pet zakona o potvrđivanju sporazuma. Ja ću da govorim o ovom šestom, dakle o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o formiranju Fonda za zapadni Balkan, sa statutom Fonda za zapadni Balkan. Ovaj Predlog zakona je bio i tema rasprave i na Odboru za spoljne poslove i već tada smo mogli da vidimo da je to tema koja će biti najviše ispolitizovana. Neke osnovne stvari vidimo u predlogu, u obrazloženju predloga ovog sporazuma, jeste da je napravljen po modelu Višegradske grupe koji se tiče saradnje i povezivanja civilnog društva, akademskog sektora, povezivanje građana u pogledu saradnje kulture, obrazovanja, razmene mladih. Oko finansiranja vidimo da su osnove finansiranja tiču jednake kontribucije strana potpisnica, po 30 hiljada evra i 80 hiljada evra od strane Višegradske grupe. Ako uporedimo to sa Višegradskom grupom kada je formiran Fond višegradske grupe, vidimo da su oni tada, njihova kontribucija iznosila 250 hiljada evra, a sada je po dva miliona evra. Dakle, oni su višestruko povećali taj početni iznos kontribucije jer su svakako videli da jedan ovakav način udruživanja je i te kako i ekonomski i na svaki drugi način isplativ i sada je to fond, ozbiljan fond sa kojim oni raspolažu. Što se tiče potpisnika, vidimo da su potpisnici pet država i Kosovo. Dakle, apsolutno je jasno da kada pogledamo ceo tekst sporazuma da je Kosovo predstavljeno asimetrično u odnosu na države potpisnice. Sasvim jasno je definisano da je Kosovo teritorija pod međunarodnom upravom u sastavu Republike Srbije i Kosovo sa fusnotom je upravo način striktno poštovanja dogovora o regionalnom predstavljanju i saradnji. U svakom paragrafu gde se pominje Kosovo, pa i u onom delu koji je predviđen za potpise država i članica koji su pristupili Fondu za zapadni Balkan, jasno stoji zvezdica sa fusnotom gde je jasno navedeno da ovaj naziv ne utiče na poziciju o statusu i skladu je sa Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244 i mišljenje Međunarodnog suda pravde o proglašenju nezavisnosti Kosova. Dakle, upravo ovaj tekst stoji na svakom mestu gde se pominje Kosovo. Sasvim je jasno, i kroz interpretativnu izjavu koju je Republika Srbija dala da ne bi došlo do pogrešnog tumačenja, da Kosovo nije tretirano kao država. Mi smo ovde imali priliku da čujemo, da su nas optuživali kako potpisivanjem jednog ovakvog sporazuma, odnosno glasanjem za potvrđivanje jednog ovakvog sporazuma mi priznajemo nezavisnost Kosova. Takođe, su nas optuživali sve koji budemo glasali u prilog ovakvom sporazumu da to predstavlja izdaju. To je apsolutno jedno zlonamerno tumačenje koje ima jasan cilj samo slanje poruka biračima bez obzira na posledice. A posledice mogu biti takve da građani koji žive na teritoriji Kosova i Metohije zaista poveruju da je to istina. Iako ja ne sumnjam ni na koji način na inteligenciju naših građana koji su na izborima ove godine svojim glasovima koje su dali u velikoj većini SNS pokazali kako takve vrste izjava, zapaljivih izjava koje se šalju, najčešće upravo odavde iz Beograda u stvari nemaju za cilj da pomognu našim građanima da žive bezbednije i sigurnije na teritoriji Kosova i Metohije. Ako pojedinci ovde tumače ovaj sporazum kao potpisivanje Srbije ispod teksta ovog sporazuma, kao priznanje nezavisnosti Kosova, kako možemo onda da kažemo da one zemlje koje su potpisale takođe ovaj sporazum, a koje su priznale jednoglasno proglašeno nezavisno Kosovo, kao što su Albanije, Makedonija i Crna Gora, potpisali su se upravo tamo gde je Kosovo navedeno sa zvezdicom i sa ovim tekstom koje upućuje na Rezoluciju Saveta bezbednosti 1244. Da li to znači da one priznaju da Kosovo nije država iako su njihove vlade pre toga priznale Kosovo. Da li predstavnici Prištine koji su se potpisali takođe ovde kod Kosovo sa zvezdicom, da li oni takođe prihvataju to da oni nisu država, već su teritorija pod međunarodnom upravom u sastavu Republike Srbije. Upravo je ta interpretacija u fusnoti koju možemo da pročitamo. Mi moramo da se krećemo u granicama onoga što je realno i što je moguće, a ne u granicama nemogućeg. Mi se sada ne nalazimo u 1996. godini, 2006. godini, ovo je 2016. godinai obaveza svih nas je da se borimo za naše nacionalne interese u granicama mogućeg. Svi poslanici koji učestvuju u radu različitih međunarodnih parlamentarnih organizacija, ako govorimo iz parlamenta o tome, znaju jako dobro kako je jako teško boriti se za naše nacionalne interese kada pređete granice ove zemlje i odete u inostranstvo, usled brojnih pokušaja prijatelja i promotera nezavisnosti Kosova da se izbore za neka njihova prava i neke njihove interese. Ja predvodim delegaciju u Savetu Evrope od 2012. godine i mogu da kažem da su ove godine posebno intenzivni razni pokušaji da se daju određena prava delegaciji kosovskog parlamenta u Skupštini Saveta Evrope, pa smo se mi u januaru mesecu, kada je usvajana Rezolucija o Kosovu sa zvezdicom, susretali smo se sa različitim amandmanima koji su želeli da pomognu u stavovima kosovskih predstavnika, pa su bili amandmani koji su želeli da izbrišu iz te rezolucije obavezu formiranja Zajednice srpskih opština, pa su želeli da izbrišu činjenicu da je njihov zahtev u UNESKO odbijen. Iako su to neke stvari za koje svi mi ovde kada o tome razgovaramo mislimo da je to nešto što je nesporno, nešto što je faktičko stanje, kada dođete u Strazbur, onda vidite te amandmane i onda u plenumu u Strazburu te amandmane ne predstavlja šef delegacije Albanije, recimo, nego ih predstavlja šef delegacije Švedske i kada prilikom glasanja u plenumu vidite da je razlika od svega nekoliko glasova bila u prilog odbrane naših stanova, onda shvatite kako je to jedna teška borba ne samo za nas koji radimo u parlamentarnim organizacijama, svakako manja u odnosu na predstavnike države koji idu u Brisel da se bore za naša prava i koliko je svaki paragraf i svaka rečenica za koju se izbor plod jednog teškog rada. Ako pogledamo kako na sve ovo gledaju građani koji žive na teritoriji KiM srpske nacionalnosti, posebno srpske nacionalnosti, oni koji žive na teritoriji gde su u manjini, oni sigurna sam da s puno pažnje gledaju kakav je naš dijalog sa predstavnicima Albanaca. Upravo od sadržine tog dijaloga i da li ga ima uopšte zavisi način na koji će oni da žive, da li će da žive sigurnije i kvalitetnije, ili će da imaju brojne probleme. To je ono što mi treba da imamo uvek na umu. Patriotizam nije davati zapaljive izjave u sred Beograda, već je patriotizam boriti se za prava Srba, za kvalitetniji i bolji život kako u Beogradu, tako i na teritoriji KiM, i to je u stvari patriotizam na delu. Isključivanjem sebe kao države iz ovakvih regionalnih inicijativa, mi svakako ne možemo da se izborimo za naše nacionalne interese, jer ako pogledamo šta je alternativa bila potpisivanju ovakvog sporazuma, alternativa je bila da ga Srbija ne potpiše, ali sam onda sigurna da bi tamo stajalo – republika Kosovo. Da li je to nešto što je u našem nacionalnom interesu? Ja bih rekla da nije i da je jako važno što je Srbija uspela da se izbori da ovaj sporazum, tekst ovog sporazuma bude formulisan upravo na način na koji jeste, a to je da Kosovo bude predstavljeno tako da je svima jasno koji su potpisali i svima nama koji pročitamo pažljivo ovaj tekst jasno je da Kosovo nije tretirano kao država. Ovo je jedan kontinuirani proces pomirenja koji traje još od 2000. godine kada smo imali priliku da vidimo formiranje Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope, pa je onda došao i Regionalni savet za saradnju, pa Berlinski proces i sada imamo i ovaj Sporazum o osnivanju Fonda za zapadni Balkan. To je sve u smislu dobrosusedske saradnje, regionalne povezanosti i svakako, postoje još dva izuzetno važna razloga zašto je važno da postoji kvalitet dijaloga na ovom prostoru. Jedan je sa ekonomske strane gledano, a to je da imamo najveći suficit kao zemlja sa državama regiona i da svaka od država pojedinačno predstavlja jedno malo tržište, svi zajedno kada nastupimo i kada se udružimo, onda smo ipak jedno ozbiljnije tržište, da bismo bili privlačni stranim investitorima. Drugi izuzetno važan razlog je bezbednosni razlog, jer upravo u vreme u kojem živimo, a to su brojne pretnje terorizma svuda u Evropi, ne samo u našem regionu, jako je važno da postoji kvalitetan dijalog sa svima u okruženju kako bismo mogli na pravi i preventivan način da reagujemo na sve potencijalne pretnje. Tako da, ja ću svakako u danu za glasanje i ovaj sporazum i ove prethodne sporazume, dakle, svih šest sporazuma koja su tema današnje rasprave da podržim. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović.
Zahvaljuje, predsednice. Godine 2011. je probijena zakonska granica zaduživanja od 45% i od tada javni dug stalno i permanentno u kontinuitetu raste do današnjeg dana. On sada iznosi negde između 24 i 25 milijardi dolara i sa svim ovim zaduženjima, ovih pet zakona koje ovih dana usvajamo, koji iznose milijardu i 280 miliona dolara, to će se približiti granici od 26 milijardi dolara. U ovoj sali ministar Vujović je pre dve nedelje rekao da je učešće Vlade u ovom dugu od 2012. godine do danas negde 9,3 milijarde. Sa ovih milijardu i 280 to učešće se diže na nekih 10,5 milijardi dolara, ili proporcionalno, od 10 dolara zaduženja, četiri dolara je napravila ova Vlada od 2012. godine do danas, a šest dolara pripada svim ostalim vladama od Tita do 2012. godine. Zbog nekontrolisanog rasta javnog duga, postavlja se pitanje – da li u ovoj zemlji postoji dugoročna strategija upravljanja javnim dugom? Ja nisam mogao da nađem nigde tu strategiju i smatram da ona i ne postoji. Uprava za javni dug je izdala kratkoročnu trogodišnju strategiju, gde se kaže 2016. – 2018. godine javni dug mora ostati u granicama ispod 76%. Postavlja se osnovno pitanje – koji je stepen održivosti dugoročne politike zaduživanja? I tu nemamo jasan odgovor. Iz toga proizilazi još važnije pitanje, održivost ekonomskog razvoja zemlje, jer opšte je poznato da rast javnog duga povećava ekonomsku nestabilnost i opasnost po ekonomski razvoj zemlje. Prema tome, rast javnog duga guši ekonomski napredak zemlje i povećava opštu finansijsku nestabilnost, da ne kažem i onaj treći faktor, da otvara vrata za korupciju na najvišem nivou. Prema tome, postavljam pitanje ministru – da li se vi i nova Vlada osećate odgovornim za permanentni i protivzakonit rast javnog duga, nedostatak dugoročne strategije upravljanja javnim dugom i vođenje zemlje u sve veću ekonomsku nestabilnost kao posledicu? Da zaključim, nova zaduživanja i rast javnog duga u situaciji kada je javni dug skoro duplo veći od zakonom dozvoljenih 45% BDP, bez dugoročne strategije vraćanja tog duga, ja smatram direktno uperenim protiv vitalnih interesa ovog naroda. Hvala.
Reč ima ministar.
Ne volim da polemišem, ali termin nezakonit, termin koji vi koristite nije adekvatan. Vaša računica je potpuno pogrešna. Mi ćemo ovih dana finalizovati fiskalnu strategiju koja će dati kompletnu projekciju kretanja javnog duga, uzimajući u obzir otplate postojećeg duga po dinamici dospevanja, uzimanja novog zaduživanja, plaćanja svih kamata, svih obaveza, servisiranje svih postojećih kredita i otplata ovih hartija koje je država izdala. Tamo imate detaljan … prošlogodišnju strategiju, da pogledate detaljno. To je mnogo komplikovanija računica koju ste vi uradili, da ste uzeli postojeću svotu i njoj dodali zbir svih ovih zajmova. To možda vama deluje da je tačno, ali to je potpuno pogrešno. Zbir tih cifara daje tu cifru, ali to nije stanje duga 31.12.2018. godine, kada će se završiti povlačenje ovog kredita, pod jedan. Pod dva, šta znači nezakonito? Podsećam vas, ali pošto je to ozbiljna tema i pošto ljudi gledaju, tema glasi ovako – mi smo definisali u Zakonu o budžetskom sistemu 45% učešća duga u društvenom proizvodu kao održivi nivo duga, imajući u vidu cenu duga tada, imajući u vidu naše potrebe i nivo deficita, imajući u vidu sve ostalo. U međuvremenu mi već analitički godinu i po dana ciljamo Mastriht, 60%. Treba da promenimo Zakon o budžetskom sistemu i da to prilagodimo. Mi smo danas toliko blizu trošku zaduživanja zapadne Evrope da nema više nikakve potrebe da sebi stavljamo to dopunsko ograničenje. Tada ljudi nisu znali na koji način da ograniče rizik od zaduživanja, pa su rekli - pošto vam je cena duga velika, održivi nivo duga je 45%. Vraćam vas se sad na diskusiju, ono što sam već jedanput rekao. Da pojednostavimo stvar, učešće duga u društvenom proizvodu, što je ključna mera, će početi da pada onog trenutka kada budemo imali dva ključna elementa te formule koji smanjuju dug. Jedan element te formule se zove primarni bilans, koji je ove godine pozitivan i biće pozitivan ove godine ako je deficit 80 milijardi, a kamate su 140, biće 60 milijardi dinara pozitivan primarni bilans. To vam već smanjuje dug, jer vi manje trošite, trošite deo kamata, to je prvi element. Drugi element, ako vam je prošla kamata manja od prirasta društvenog proizvoda, vrlo jednostavno, za sledeću godinu projektujemo 3% rasta društvenog proizvoda. Društveni proizvod je po našim projekcijama za sledeću godinu 4.400 milijardi dinara bez tri milijarde, 4.397 puta 3% dobićete znači oko 132 milijarde. To je prirast društvenog proizvoda. Ako spustimo trošak kamata ispod 132 milijarde nama je i taj element pozitivan. Znači, tada će po oba elementa početi da pada učešće duga u društvenom proizvodu. Mene ista stvar brine kao i vas, ali dajte da koristimo računicu. Zato pravimo fiskalnu strategiju koja ima jedan ceo segment koji se odnosi na projekcije duga i prelazak na putanju koja nas do neke 2022. godine vodi na nivo Mastrihta i ispod. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić, neka se priprema narodni poslanik Srbislav Filipović.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Gospodine ministre, koleginice i kolege, nakon iscrpnih govora koleginice Aleksandre Đurović i kolege Gorana Kovačevića, ja ću se stvarno usmeriti samo na jednu tačku dnevnog reda. S tim što ću napomenuti, slušajući diskusiju u toku ovog dana, stiče se utisak da smo mi pre ove Vlade imali divno ekonomsko stanje, da smo živeli u blagostanju, da sve je bilo kako treba i da nam nije trebao nijedan kredit. Ne, upravo smo živeli u devastiranoj državi, u uništenoj privredi, bez industrije, bez ičega, sa velikim dugovima i svi ovi zajmovi su upravo pokušaj da pokrenemo i svoju industriju, da pokrenemo i neke druge segmente našeg života, pa na kraju krajeva te zatvorske jedinice i kapacitete da dovedemo pravoj nameni. Ono o čemu ću ja govoriti danas, pre svega, je zajam između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije, a tiče se grada Kraljeva. Posebno mi je zadovoljstvo da, nakon tri godine, posle inicijative kolege poslanika Ivana Jovanovića i mene, odnosno moje malenkosti, dolazimo do finalizacije i do završetka jednog mnogo dobrog projekta. Te 2013. godine uvažen je amandman na budžet Republike Srbije i, zahvaljujući razumevanju tadašnjeg ministra Lazara Krstića i čoveka koji je mnogo vremena proveo u Kraljevu nakon zemljotresa, nekih tri do četiri meseca, tada potpredsednika, odnosno prvog potpredsednika Vlade Republike Srbije Aleksandra Vučića, mi smo, iako je na Odboru za finansije i budžet odbijen amandman, ugradili amandman u Predlog zakona o budžetu i 2014. godine u januaru mesecu Razvojna banka Saveta Evrope je potpisala Protokol i krenuli smo u realizaciju velikog i dobrog projekta za grad Kraljevo. Čudno je reći da ovaj projekat vrednosti 14,2 miliona evra je nešto najveće od 70-ih godina prošlog veka šta se čini i šta se radi u gradu Kraljevu. Meni bi bilo mnogo veće zadovoljstvo da je to nekakav industrijski kapacitet, ali s obzirom da sam detinjstvo i mladost proveo u tom delu grada, u Dositejevoj ulici, i radi se o urbanoj regeneraciji Dositejeve ulice, mogu vam reći da će to biti jedan prekrasan deo grada Kraljeva, gde u ovom trenutku žive ljudi koji žive u zgradama koje su napravljene 30-ih godina prošlog veka, i to su bile pre svega samački stanovi za radnike ondašnje fabrike aviona, pa nakon toga su tu živeli radnici fabrike vagona i radnici „Magnohroma“ u Kraljevu. Ako vam kažem da većina tih stanova nema svoje kupatilo, da nema svoj ve-ce, da su to stanovi površine od 12 kvadrata gde žive porodice i da na jednom spratu imate jedan toalet i jedan tuš, možete zamisliti šta znači za te ljude, a njih ima više od hiljadu, tj. 366 porodica koje će rešiti na pravi način svoje egzistencijalne probleme. Nekome se čini da je to dug period, da od 2014. godine, pa evo do kraja 2016. godine, za ratifikaciju sporazuma. Mogu vam reći da je to bio veliki projekat i treba pohvaliti grad Kraljevo i Jedinicu za projekte grada Kraljeva koja je uspela da, od nekih 365, 366 porodica, pomenuo sam, 2012. godine 112 je bilo samo u katastru ucrtanih i uvedenih listova. Za ovo vreme, mi smo uspeli to da uradimo za 325 stambenih jedinica, što je jedan veliki uspeh. Takođe, to je deo grada u kome su sve srednje škole i veliki broj osnovnih škola. Ta prva faza u vrednosti od 14,2 miliona evra… I ako se to bude pokazalo kako treba, a sigurno će se pokazati, obzirom da takve projekte smo već, nismo mi, ali Banka Saveta Evrope već je radila u Turskoj i Španija i pokazalo se kao dosta dobro rešenje i u nekoj perspektivi je da to bude prva faza od četiri faze uređenja Dositejeve ulice. S obzirom da ima nas Kraljevčana koji treba još da govorimo o ovoj temi, ja ću ovde završiti i u danu za glasanje, u svakom slučaju, glasaću za svih šest zakonskih predloga.
Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim danas da govorim o Fondu za zapadni Balkan. Svi dobronamerni ljudi u našoj zemlji znaju kakve smo probleme imali u ovom regionu, na zapadnom Balkanu u prethodnih 20, 30 ili možda 50, 60 godina unazad. Svi znamo koliko je to unazadilo države regiona, koliko je ljudi zbog problema koji su iza nas ostalo bez posla, bez fabrika, koliko je ljudi u različitim sukobima stradalo. Mislim da su ovakve ideje i inicijative, kao što je osnivanje Fonda za zapadni Balkan, upravo oni koraci koji su nam potrebni. To su koraci koji podržavaju svi ljudi u našoj zemlji i u drugim okolnim zemljama koji su spremni da gledaju u budućnosti, koji su spremni da učestvuju u jednom projektu napretka Balkana, Balkana kao centra privrednog razvoja u Evropi, kao motora, kao privrednog pokretača razvoja ovog dela Evrope i sveta. Čuo sam danas jednog od govornika iz redova opozicije da je ocenio da EU propada, da je to projekat koji maltene više nema nikakav značaj i prosto moram na to da se osvrnem. Dok su neki kod nas čekali da svet propadne, da Evropa nestane, prodali smo samo mi. Sada kada hoćemo da Srbiju vodimo u budućnost, sada kada hoćemo da otvaramo fabrike i kada se otvaraju fabrike, sada kada se konačno rade putevi, sada kada je u Srbiji sve više zaposlenih, a sve manje nezaposlenih, sada kada se ostvaruju takvi ekonomski rezultati da imamo mogućnost da na zdravim osnovama podižemo i plate u javnom sektoru i penzije, kada imamo mogućnost da pomognemo svim slojevima našeg stanovništva, neki bi hteli da to zaustave, pa bi hteli da nas vrate nazad. Možda bi hteli ponovo da vode Srbiju u nesreću, da vode Srbiju u proces iz koga verujem da se ne bi nikada izvukli. Zato je fond za zapadni Balkan nešto što moramo svi zajedno da podržimo i bar oko toga, oko zajedničke budućnosti Srbije, oko privrednog napretka, oko ekonomije, oko interesa za svakog građanina, bez obzira za koju je stranku na ovim, prethodnim ili nekim ranijim izborima glasalo, ovaj fond je simbolika razvoja i napretka našeg regiona, i uveren sam da ako ima imalo razuma, ako ima malo dobre volje da osnivanje tog fonda moramo da podržimo svi u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Sonja Pavlović. Izvolite.
Pozdravljam sve prisutne i molila bih samo za malo pažnje da nešto pročitam. „Dostavite projekte, mi ćemo dati pare za uređenje fasada, nemojmo da dajemo novac i da nam nestaje u ćupu. Dajte projekte, mi ćemo pratiti i moramo da budemo strogi da ne bi upali u problem“. Ovo je izjavio gospodin Aleksandar Vučić, premijer Srbije na zasedanju Vlade u Nišu u razgovoru sa čelnicima gradske opštine Niš. Mogla bih da se složim sa ovim, međutim, ovde ispred sebe imamo dva sporazuma, predlozi zakona o potvrđivanju okvirnog sporazuma LD1830 vezanog za izgradnju stambenih objekata za 366 porodica čiji su stanovi oštećeni u Kraljevu tokom zemljotresa i sporazum LD1768 iz 2012. godine, izgradnja i opremanje nove zatvorske jedinice kapaciteta 400 osuđenih lica u Kragujevcu. Vezano sa tim ja postavljam sledeća pitanja. Da li imamo projekte na osnovu kojih je definisana visina investicije koja se delom finansira iz zajma? Ukoliko postoje projekti, zašto javnosti nisu izloženi na uvid, kao i dinamički plan realizacije istih? Kolika je površina parcele na kojoj će se izvoditi objekti, a pre svega, u čijem je vlasništvu zemljište na kome će se izvoditi objekti? Da li je možda u vojnoj svojini, u privatnoj? To su sve veoma važna pitanja. Šta je sa pripadajućom infrastrukturom? Za oba ova projekta je dat tabelarni prikaz troškova. Ukoliko bi izvršili uporednu analizu troškova izraženu procentualno, doći ćemo do niza nelogičnosti, a pre svega u troškovima za zemljište, gde je od ukupne investicije za zemljište potrebno 7%, 8% za projekat u Kraljevu, odnosno 17,96% za projekat u Kragujevcu. Hipotetički to može da bude i sasvim korektan troškovnik, ali mi to zaista ne znamo bez projekata. Ukoliko nemamo projekte, nemamo mehanizme da vas pratimo. Nemamo mehanizme da budemo strogi. Šta nam može biti garancija da novac neće završiti u ćupu i to ne samo za deo koji se povlači iz kredita, već i za celokupnu investiciju? Bez projekata, ja kao ozbiljan i odgovoran građanin Srbije, kao ozbiljan i odgovorni narodni poslanik, sa sigurnošću mogu da izjavim, da su ovi predlozi zakona nedovoljno definisani, te tako i u potpunosti neprihvatljivi. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem vama. Sada reč ima Dušan Pavlović. Hvala. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Prijavite se molim vas. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama, između ostalog, i Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, a koji se odnosi na program modernizacije i optimizacije javne uprave. Reforma javne uprave je jedna od najvažnijih reformskih oblasti. U procesu reforme javne uprave postoji pravni okvir za delovanje sistema državne uprave i lokalne samouprave. Usvojeni su mnogi propisi koji određuju pravac daljih promena. U Srbiji postoji Strategija reforme javne uprave koja se primenjuje u skladu sa Akcionim planom za njeno sprovođenje koji je donet za period od 2015. do 2017. godine. Prioriteti su postavljeni, bolja organizacija i funkcionisanje sistema državne uprave, bolje upravljanje ljudskim resursima, bolje upravljanje javnim nabavkama, viši stepen pravne sigurnosti, a naročito bolji kvalitet usluga koje će pružati državni organi. Za realizaciju prioriteta biće nadležno Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave uz pomoć Ministarstva finansija, kao i odgovarajućih drugih nadležnih državnih organa. Reforma javne uprave ima za cilj obezbeđenje poštovanja principa dobre uprave, kao što su odgovornost, transparentnost, organizacioni kapaciteti, pouzdanost, učešće građana i finansijska održivost. Finansijsku podršku u vidu zajma za ovakav vid sprovođenja strategije daje Svetska banka i to za finansiranje programa modernizacije i optimizacije javne uprave u iznosu od 69 miliona evra. Zakonom o budžetu za 2016. godinu predviđeno je zaduživanje Republike Srbije kod Međunarodne banke za obnovu i razvoj, upravo za finansiranje ovakvog projekta. Rok otplate zajma je 17godina, a Srbija će vratiti zajam u 24 uzastopne polugodišnje rate, počevši od 15. aprila 2021. godine. U programu je akcenat stavljen naročito na dve oblasti koje se nalaze i u akcionom planu, a to su uspostavljanje usklađenog javnoslužbeničkog sistema zasnovanog na zaslugama i unapređenje upravljanja ljudskim resursima i unapređenje upravljanja javnim finansijama i javnim nabavkama. Ono što bih možda istakla kao dobro jeste da se kroz ovaj program pojmu državne uprave daje širi značaj. Naime, prema Zakonu o državnoj upravi pojam državne uprave obuhvata ministarstva, organe uprave u sastavu ministarstava i posebne organizacije, dok kroz ovaj program pojam državne uprave dobija širi značaj, tu sada figurira pojam javne uprave koja pored državne uprave obuhvata i javne službe, javne agencije i jedinice lokalne samouprave. Mislim da je ovo dobar način za njihovo direktno uključivanje u procese koji su vrlo važni. Vlada Srbije pokazuje posvećenost sprovođenju teških ali jako važnih reformi za unapređenje efikasnosti javne uprave. To će doprineti boljoj upotrebi ograničenih budžetskih sredstava, kako bi se stvorio prostor za ulaganje u važnu infrastrukturu. Modernizacija javne uprave je nužna jer će država na taj način postati pravi servis građana. Uz promene strukture zaposlenosti i prilagođavanja novim potrebama, promeniće se način na koji se pružaju javne usluge, a uz to će se i javna potrošnja svesti u održive okvire. Kako Narodna skupština Republike Srbije odlučuje o zaduživanju Republike Srbije i potvrđuje međunarodne ugovore, onda kada je zakonom predviđeno njihovo potvrđivanje, a naročito kada se ti ugovori odnose na preuzimanje finansijskih obaveza za Republiku Srbiju, ovaj predlog se danas našao pred nama i ja ću danu za glasanje podržati spremnost Vlade da u ovom smislu nastavi sa reformama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović. Odustajete. Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ekonomski oporavak, u koji je ova Vlada snažno krenula nakon 2012. godine, verujem da možemo da podelimo na dva ekonomska fronta - politiku stabilizacije i politiku ekonomskog rasta, i na svakom od ova dva ekonomska fronta smo ostvarili značajne rezultate, dakle, od sprečavanja bankrota, sa jedne strane do značajnog procenta rasta koji je zabeležen u ovoj godini. Da se nastavilo sa onim trendom zatečenim 2012. godine i od onih aktera koji su doveli do tog trenda i te 2012. godine do danas, ovde bismo, verovatno, tačnije ovde bi neko, verovatno ovih dana raspravljao o tome da li su ispunjeni svi uslovi da penzioneri dobiju desetu penziju za godinu dana, a prosvetari neku devetu platu za godinu dana. Mi danas i ovih dana raspravljamo o tome da se i penzije i plate prosvetarimapovećaju. Poštovani ministre, verujem da je pred nama još mnogo izazova. Teške reforme koje, kada sprovodite, daju mnogo razloga za kritiku. Jednostavno ne možete sprovoditi teške reforme, a da se neke stvari ne tretiraju onako kako nekima odgovara, da bi od toga napravili neku neistinu ili neku aferu ili nešto što bi usporilo iste, jer ovde ima onih koji bi najradije da ova Vlada, tačnije, napravi veoma loš rezultat, da bi oni ostvarili svoje političke poene, za narod ih baš briga. Ono što želim da kažem, a tiče se politike rasta, taj procenat od 2,8% predstavlja milijardu nove vrednosti, robe i usluga, u odnosu na prethodnu godinu i kada se javni dug, koji se uvek meri prema BDP-u, gleda da li je uvećan, možemo to posmatrati kroz situaciju da se možemo zadužiti ispod te milijarde nove vrednosti, a da se ne poveća javni dug. Mi se nećemo odmah zadužiti tu milijardu, zadužićemo se 200 miliona kada nam to bude potrebno i ta sredstva ćemo uložiti u novi rast. Takođe, posebna tema je niska kamatna stopa po kojoj smo se zadužili i poređenje sa, recimo, kamatnom stopom od 7,55% na jednu milijardu iz 2011. godine. Želim da napomenem nešto i o tom grejs periodu i načinu na koji će Srbija raditi u tom grejs periodu. Hajde da napravim jednu paralelu. Previše je kritike danas i prethodnih dana bilo o ovom zajmu, kao da je ovo zajam da bi se punili nečiji privatni džepovi, a ne da bi se ostvario privredni rast, pa ću da napravim jednu paralelu između jednog duga, dakle, duga koji sada ima Srbija i u tom grejs periodu Srbija će ostvariti novi ekonomski rast i Srbija će prve rate otplate tog kredita dočekati spremno. Međutim, jedan od kritičara koji ovde ukazuje na stalne povrede Poslovnika i na stalne neke nepravilnosti, ne vodeći računa o tome da ih najviše pravi on sam, imamo situaciju da se zadužio jedan milion. Da pratimo samo situaciju kako on radi u svom grejs periodu, zanimljivo je odakle mu toliki grejs period. Dakle, njegov grejs period je ispunjen sa dve faze. Prva neuspešna faza bila je, nažalost, počela je na jednoj dezinformaciji, a to je da je u Srbiji moguće da dođete, postanete ministar, zaspite u tetkinom kauču i veoma brzo se probudite sa nekim milionima. Pogrešio je, pogrešna informacija, veoma brzo je to shvatio. Veoma je brzo najuren sa tog mesta. Ovih dana on ima problem s tim da objasni čija je on zapravo bio greška, pa kaže – ja nisam bio Dačićeva greška, bio sam Vučićeva greška, a mi kažemo – svejedno je čija si bio greška, bio si greška. Nakon toga, ulazi, ja samo pokušavam da napravim jednu paralelu između dva zajma i na koji način idemo u jedan grejs period, na koji način idemo u drugi grejs period. Pokušavam da se držim teme jednim plastičnim primerom. Drugi deo grejs perioda shvatio je naravno da ništa bez proizvodnje i pokrenuo je jednu fabriku za proizvodnju mržnje prema Aleksandru Vučiću i fabrikovanje laži i neistina prema Aleksandru Vučiću. U toj fabrici, u tom pogonu ima neke zaposlene. Laži su mu upakovane u lepoj ambalaži, repromaterijal dobavlja često i od svojih koalicionih partnera u opoziciji, a ono što je najvažnije, i to je to iskustvo koje nam je doneto sa zapada i koje je lično doneo, ne mora da plaća porez na mržnju prema Aleksandru Vučiću, jer da mora da plaća porez na mržnju prema Aleksandru Vučiću, taj porez bi odavno premašio jedan milion. (Saša Radulović, s mesta: Sram vas bilo kolega.) Predsednice, sve je u redu. Dakle, ovde sam pokušao da napravim paralelu između dva zaduženja i dva načina vraćanja tog duga, a želeo sam da ukažem na finansijski moral čoveka koji kritikuje ovaj kredit. Toliko o tome, a sada će preći na drugu tačku, tačnije na Fond za zapadni Balkan. Mnogo toga je rečeno i više puta objašnjeno da Srbija ničim nije, pristupajući ovom fondu, nikakvim aktom priznala Kosovo. Tačnije, nismo sačuvali suverenitet u južnoj srpskoj pokrajini, ali želim da se osvrnem na jedan detalj i baš da analiziramo ko je šta priznao. Fond za zapadni Balkan će finansirati projektnu dokumentaciju za putni pravac Niš – Merdare – Priština – Brač. Imali smo situaciju, tačnije jednu konferenciju za novinare, gde gospodin Lapčević kaže da je pronašao na nekom sajtu, guglao, pa je pronašao na nekom sajtu kako je ovaj put ucrtan u sklopu karte velike Albanije, gde je te velike Albanije i grad Niš. Onda on pita – koja je to zemlja ide u susret separatističkim zahtevima za proširenje svoje teritorije i gradi „in autoput“? Stavljam akcenat na ovo „in“. Dakle, drage Nišlije, dragi naši sugrađani sa juga, vi po proceni gospodina Lapčevića spadate pod ovo „in“, ne kao deo Srbije, nego kao deo koji je ucrtan u neku kartu koju je on, guglajući, našao na internetu. Samo me zanima kako negde ne nađe kartu Srbije, pa da vidi da je to Srbija, to mi nikako nije jasno. Voleo bih da ga pitam da li to znači da kada bi se on pitao za nešto u ovoj državi, a sutra moj grad ili grad nekog od mojih kolega bude našao da je ucrtan u nečijoj drugoj separatističkoj karti, da li to znači da bi mi bili zaboravljeni, da „in“ ne bi izlazili u susret, opet nekim crtačima te neke karte koju je on našao na internetu? Ovde ću reći, tačnije preneću reči gospodina Bogdanovića, koji je vlasnik hladnjače u Prokuplju, a vezano za taj autoput, i on kaže – svako novo tržište je dobro došlo, mi već pregovaramo sa nekim firmama iz Albanije, mislim da će izgradnja tog puta dosta ubrzati transport robe do njih, naročito kada radimo voće, jer se ono brzo kvari. Zbog gospodina Bogdanovića mi pravimo taj autoput i zbog svih časnih Bogdanovića i zbog svih naših porodica, da bi im dali razlog dole da ostanu. Najlakše će se oni prebaciti kada krenu da napuštaju južnu srpsku pokrajinu i jug Srbije, najlakše će se snaći da beže odatle. Moramo da im damo razlog da ostanu. Tako da, imam i poruku za gospodina Lapčevića za kraj, neka on nastavi i dalje na internetu guglati, a građani Srbije će na našu sreću, sa tom njegovom politikom, i načisto oguglati. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura.
Dame i gospodo, želim da ukažem ponovo na povredu Poslovnika, član 106. stav 1. Prethodni govornik je prvih sedam minuta i deset sekundi u svom izlaganju potrošio na svoju praktično impresiju likom i delom predsednika naše poslaničke grupe. Nakon toga i ostatak svog izlaganja je posvetio radu drugih poslanika. Ni u jednom jedinom trenutku se nije osvrnuo na tačku koja je na dnevnom redu. Ja se nadam, predsedavajuća, da ste vi imali prilike, da ste koncentrisani bili dovoljno, da čujete o čemu je poslanik govorio i da ste mogli tokom njegovog izlaganja da mu skrenete pažnju da se drži teme koja je na dnevnom redu. (Milan Lapčević, s mesta: Replika.)
Šta da vam kažem, poslanici, ništa niste razumeli diskusiju uopšte. Reč jednu nije rekao o predsedniku vaše grupacije. U jednom momentu mi se učinilo i da je govorio još o nekim ministrima. Znam koju je rečenicu izgovorio, koju je citirao poslanik. Vi ne znate možda, ali ja znam. A da li je govorio o temi ili nije – da, govorio je o temi, ali niste razumeli.
Da li možete da mi objasnite?
Ne, ne, nisam dužna da objašnjavam govore.
Ja nisam razumela da je on govorio o temi koja je na dnevnom redu.
U strašnoj ste zabludi. Predsednik parlamenta ne objašnjava.
Preslušaćemo i pogledaćemo.
Svakako, pa ja znam, vi samo preslušavate, pregledavate, snimate, brojite sekunde, minute i to je beskrajno zabavno i jednom delu naših građana, a drugima – očekuju verovatno nešto konkretnije. Ali, dobro, to je vaše pravo da se igramo poslanika po ceo dan na svakoj sednici. Ja znam da nisam prekršila Poslovnik i da nisam cenzor ovde i za ispravljanje reči i rečenica. Odlično je govorio poslanik i navodio primere i razloge zašto moraju krediti da se uzmu. Ako to niste razumeli, žao mi je, a ako prepoznajete predsednika vaše grupacije baš u svakoj rečenici, onda to nije problem predsedavajućeg i onog koji drži govore. Ne mogu to stvarno da razumem da ste baš toliko senzitivni. Ja sam samo gledala da li je poslanik Radulović krenuo da udari i to me je najviše uplašilo, više od reči, i to šta mu je rekao. Hoćete da vam kažem za mikrofon? To vas ne interesuje. To nije povreda Poslovnika. Samo nastavite tim putem, odličan je put stvarno. Samo nastavite, ali nećete iznervirati poslanike, niti ćete ih izazvati. Politika pokušaja stvaranja incidenata neće proći, jednostavno neće proći. Ne brinite ništa, svi smo dovoljno staloženi, mirni, sa velikim iskustvom, tako da to neće proći zaista. Šta da radimo, svako ima svoj način viđenja kako jedan parlament jedne ozbiljne države treba da funkcioniše i da izgleda. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić. Izvolite. Izvinjavam se, gospodine Lapčeviću, replika. Prijavite se, molim vas. Niste bili u sali, možda vam kartica ne valja. Neka ubaci još neko od vas, da vidimo da li radi sistem ili je samo problem u karticama. Svi koji su ubacili sada kartice rade. Niste bili dugo u sali, to je problem. Popravite pa ćemo ući u sistem. Daću vam kasnije malo reč. Reč ima Jasmina Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovana Skupštino, po zakonu, Skupština potvrđuje međunarodne ugovore ako su politički i ako podrazumevaju finansijske obaveze za Srbiju, čije se zaključivanje i izvršavanje pak uređuje zakonom. Sumnje nema da je zakon o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan – zakon o potvrđivanju međunarodnog ugovora. Zakon o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora kaže, član 2. stav 1. – međunarodni ugovor je ugovor koji Republika Srbija zaključi u pismenom obliku sa jednom ili više država ili sa jednom ili više međunarodnih organizacija. Dakle, po našem zakonu, ponavljam, po našem zakonu, Kosovo sa zvezdicom je onda ili država ili međunarodna organizacija. Nije problem u regionalnom predstavljanju, nije problem u obrazloženju u interpretativnoj noti, ne kažem da ovim iko priznaje Kosovo. Kažem da ovaj zakon o usvajanju, ratifikovanju ovog sporazuma nije po zakonu. Dakle, predlažem da se on povuče i da se prvo promeni zakon koji reguliše usvajanje međunarodnih ugovora, da bismo uopšte mogli dalje da idemo u proceduru. Politički značaj Fonda je ogroman, sumnje nema. Suštinski cilj nije saradnja civilnog sektora. Suštinski cilj je definisan u Statutu, gde piše – integracija ugovornih strana u Evropsku uniju, to je jedan cilj, zajedničko predstavljanje ugovornih strana u trećim zemljama, to je drugi cilj, to su politički ciljevi. Sada smo upravo čuli da će Fond finansirati projektnu dokumentaciju za izgradnju autoputa Niš-Merdare-Priština. Da li je to saradnja civilnog društva? Drugo pitanje – koliko će to koštati, budući da će Fond raspolagati u prvoj godini sa simboličnom cifrom od 180.000 evra? Treba da pokrije troškove rada. Ako to uporedite sa modelom po uzoru na koji je nastao sa Višegradskom grupom, koja je u 2014. godini samo imala fond od osam miliona evra na raspolaganju. Dakle, s razlogom mogu da dovedem u pitanje i efikasnost ovog fonda, imajući u vidu budžet. Zatim, Srbija sebe vidi kao stožera regionalne saradnje, a nema sedište nijedne značajne regionalne organizacije, štaviše ovaj fond će imati sedište u Tirani. Ovo je prvi fond, tj. prva međunarodna organizacija u kojoj Srbija učestvuje sa Kosovom sa zvezdicom. Dolazi već sledeći, a to je Kancelarija za mlade, uskoro, takođe sa sedištem u Tirani. Moje pitanje je – zašto obe ove organizacije imaju sedište u Tirani? Na kraju, usvajanje ovog zakona predlaže se po hitnom postupku. Sporazum je potpisan 13. novembra 2015. godine. Ostaje nejasno zašto je predlagač čekao 11 meseci da zakon predloži Skupštini, a znamo da je Vlada podnela predlog 13. oktobra, danas smo već nekoliko dana iza toga, sporazum je potpisan pre 11 meseci, u 2015. godini. Imam još jedno pitanje, budući da Višegradsku grupu finansiraju neke zemlje, da li će Fond imati budžet tako što će ga finansirati, odnosno kofinansirati praktično kroz projekte i neke druge zemlje u Višegradskoj grupi, to su bile Nemačka, Kanada, Holandija i dalje su Južna Koreja, Švajcarska i SAD? Takođe, čuli smo od ministra spoljnih poslova da je do sada Sporazum ratifikovala Albanija i Crna Gora. Moje pitanje je – da li je još neko ratifikovao Sporazum u međuvremenu? Ako jeste, ko je to? Kao i – šta bi se zaista realno dogodilo ako Srbija ovaj sporazum sada ne bi ratifikovala, nego ga povukla i uskladila, tj. zakon promenila tako da Republika Srbija može da potpiše Sporazum o osnivanju Fonda za zapadni Balkan i sa Kosovom sa zvezdicom, dakle, koje onda ne bi bilo ni država ni međunarodna organizacija, već nešto što ima specijalan status? Za kraj ću ponoviti, dakle, potpisivanje, tj. ratifikovanje, ovog zakona o Sporazumu o osnivanju Fonda za zapadni Balkan nije u skladu sa zakonom. Hvala.
Milan Lapčević.
Očigledno je da ovde neki poslanici se ponašaju potpuno autistično, kao da ne živimo u istoj zemlji, kao da ne znamo ništa o trenutnoj političkoj situaciji, o istoriji i predistoriji naših sukoba na Balkanu. Naravno da je Niš predviđen u kartama velike Albanije, ako ne znate, uzmite izguglajte vi. Naravno da postoje separatističke težnje koje prevazilaze sadašnje administrativne granice Kosova i Metohije i šire se dalje i prema Leskovcu i prema Vranju i prema Nišu. I, naravno da nisam čuo da nigde na svetu, ni jedna zemlja koja ima trenutno okupiranu teritoriju, gradi puteve prema toj okupiranoj teritoriji i ne ide u susret separatističkim zahtevima nekakve grupacije koja je trenutno zauzela njenu teritoriju. Na primer, nisam čuo da Gruzija radi to u južnoj Oseti, ili nešto slično. Ako hoćemo da razvijemo istok ili jug Srbije, onda je valjda logično da pravimo auto put ili put regionalnog karaktera sa većim brojem traka do Kuršumlije, na primer. Onda je valjda normalno da ćemo da pravimo državnu fabriku u Kuršumliji da bi tamo zaposlili ljude, ili ćemo da nudimo državni posao, da pomažemo tim ljudima koji žive na toj teritoriji, jer ako ljudi žive na teritoriji, biće i teritorije, imaće ko da je čuva. Ali, odjednom je preko noći posle Konferencije u Berlinu, to postao prioritet br. 1 u Srbiji. Zašto nije prioritet br. 1 put koji će spajati npr. Srbiju sa Republikom Srpskom? Zar to nije logično? Zar nam je jedina ekonomska alternativa da moramo da pravimo auto put prema Albaniji …
Hvala poslaniče. Vi odgovarate? Ne vidim vas dobro. Prijavite mi se. Janjušević.
Poštovana predsedavajuća, ja sam očekivao da će prethodni govornik da kaže da on to nije baš tako rekao, da to nije baš istina, da je on to hteo drugačije da kaže, a on je to opet potvrdio. Mene ne zanima da guglam koje-kakve mape, mene zanima da guglam karte Srbije, onakve kakva je, i ja ću da guglam samo te mape. Ja da kreiram politiku na osnovu toga kakvu sam gde kartu pronašao, pa da više respektujem tu kartu nego svoj narod koji živi tu, meni to deluje, ja ne znam kako, to je katastrofa, ja ne mogu da verujem da neko to ovde tako nešto izjavi. Dakle, sutra će se, a možda već ima, možda je ovde većina gradova od uvaženih kolega u nečijoj karti. Zamislite vi sada da je ovaj gospodin prvi čovek ove države, sedne lepo pa sabere sve, pa on ne bi imao da uloži u nekoliko gradova, svima bi nam rekao – nemojte, vi ste tamo negde. Ali, na sreću poštovana predsednice, niko kao narod. Pa, tako i posle prošlih izbora nama koji tako radimo, za razliku od njih, nije trebala ona humanitarna akcija – daj svoj glas, za našeg cenzusa spas. Zahvaljujem.
Vi ste odgovorili na njegov. Pa šta, da vam dam repliku zato što je rekao – ja neću da guglam. (Milan Lapčević, s mesta: Da li sam ja pomenuo prethodnog govornika? Da li sam ga pomenuo u nekom kontekstu? Budite malo parlamentarni.) Ajde razmisliću. Da, hvala na dobacivanju vi koji nemate prava da govorite za vreme ove tačke, znači imamo i nevidljive poslanike. Dušan Vujović. Izvolite.
Hvala lepo. Dozvolite mi da kratko, povodom nekoliko već diskusija danas, kratko pročitam sledeću informaciju. Ovo nije jedini dokument u kome je važno razumevanje pravnog statusa jedinica koje se nalaze u sporazumima. U Beogradu je sedište transportne opservatorije za Jugoistočnu Evropu, koja će prerasti u zajednicu. Sedište kancelarije i akcionog tima za Rome u saradnji sa Savetom za regionalnu saradnju, a biće i sedište inicijative za reformu i obrazovanje u Jugoistočnoj Evropi. Ovaj zakon je već bio u proceduri, ali se ona ponavlja zbog toga što smo zbog parlamentarnih izbora, svi zakoni koji su bili u proceduri su bili automatski povučeni iz procedure. Sada se traži hitna procedura zbog toga što Višegradska četvorka ima sredstva, planira za 2016. godinu i ključno je da se ratifikuje ovaj sporazum i da ga i ostali potpišu pre isteka ovih rokova. Što se tiče pravnog statusa, tačno je da Zakon o zaključivanju i izvršivanju međunarodnih ugovora ne reguliše ovu oblast, ali je takođe tačno da je način potvrđivanja, odnosno potvrđivanja ovog predloga, ovog ugovora u Narodnoj skupštini, jedini put. Posebno pitanje statusa Kosova, Kosova sa zvezdicom, kao teritorija pod međunarodnom upravom u sastavu Srbije ima izvršno ovlašćenje u vođenju spoljnih poslova koje ne možemo ignorisati, koji su definisani Rezolucijom 1244 i ustavnim okvirom UNMIK-a. Srbija se u svojoj interpretativnoj izjavi izjašnjava da se zaključenjem ovog sporazuma između Srbije i Kosova sa zvezdicom, ne stvara odnos regulisan Bečkom konvencijom o ugovornom pravu iz 1969. godine, niti daona može ići van okvira koji su definisani sadržinom statusa Kosova po međunarodnom pravu Rezolucije 1244 i ustavnog okvira UNMIK-a. Kolege su pretoga već diskutovale dosta detaljno pravno, prema tome, ovde se ni jednim slovom ne narušava već prihvaćeni status. Već smo rekli, logički da je alternativa da ovo ne usvajamo štetna, i ne pomaže ne samo u ovom predlogu ugovora, nego ne pomaže ni inače. Naše prisustvo u ovom dokumentu, u ovom ugovoru, pomaže da Srbija stalno bude aktivni učesnik tog procesa i da de fakto, kontroliše da se to sve dešava u okvirima koji su definisani Rezolucijom 1244 i svim drugim dokumentima koji su usvojeni u ovoj Skupštini i na drugim mestima u Srbiji. Mislim, da nema potrebe da ovo više ponavljamo, pošto potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova Dačić, nije ovde da vam odgovori sa širom istorijom svih ovih događaja. Mislim, da nije korektno da stalno to vraćamo na navodno kršenje Zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, pošto ovo nije protivrečno. Tačno je da ona ovo reguliše, ali ovo nije protivrečno da Skupština o tome donese odluku, odnosno ratifikuje ovaj sporazum. Hvala.
Milan Lapčević. Izvolite.
Ja stvarno isto ne mogu da verujem šta slušam sa druge strane ali dobro, verovatno je to ova nova filozofija da budete malo na kursu, dobijete diplomu preko noći i odmah tumačite kako je sve idealno, kako je sve bajno i sjajno kao da živimo van vremena i van prostora. Draga gospodo, ako niste znali, 1999. godine je bio rat u Srbiji, bili smo bombardovani od onih istih prijatelja koji su vam danas pokrovitelji. (Aleksandar Martinović, s mesta: Pa, tebe su doveli na vlast 2000. godine ti isti. Pa, tebe su doveli na vlast.) Draga gospodo, pod tim istim pritiscima vi sada pravite auto put i proglašavate to kao prioritet br. 1. Da, draga gospodo kao da smo svi gluvi i slepi kod činjenice da se naša teritorija svakim danom i svakim postupkom koji čini, i prethodno i ova vlast sve više osamostaljuje i stavlja pod kontrolu, pa ste došli do genijalne ideje da treba napraviti auto put i praviti Fond za zapadni Balkan, jer ćemo tako brže svi u Evropu. Da, divno, samo je pitanje da li će naš narod na Kosovu i Metohiji biti narod drugog reda, i da li će imati svoje institucije ili će priznavati državu Kosovo, kojoj ćete vi naređivati, i svojim predstavnicima, da traže od ustavnog suda Kosova da tumači Sporazum o Trepči, a ovamo ste ga poništili, jer on po vama nije pravno valjan dokument. Eto, toliko o vašoj politici. (Gorica Gajić, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Hvala. Izvolite.
Poštovana predsednice, reklamiram Poslovnik, član 106. stav 3. - za vreme govora narodnog poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Upravo je, dok je izlagao gospodin Lapčević, kolega prekoputa iz srpske narodne stranke, Srpske napredne stranke dobacivao i ometao ga u izlaganju, a vi ga u tom niste opomenuli.
Dobro. Da, razumem. Čula sam šta je dobacio. Odmah je prestao. Rekao je – vas su doveli na vlasti, i tu se zaustavio, posle rečenice o bombardovanju. Dobro, to je to, znači, slično. Povreda Poslovnika? Izvolite.
Poštovana predsednice, povređen je član 107, gde je govornik na sednice Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Razumem vas, zato što sve što je izgovoreno, povređen je Poslovnik. Ja još jednom kažem, kada kažete i kada tvrdite da ulaganje u svojoj zemlji, bilo gde i prema bilo kome da ide, ide u susret separatističkim zahtevima, vi povređujete svaku tačku ovog Poslovnika, svako slovo ovog Poslovnika, povređujete ovo zdanje ovde gde sedite, povređujete sve što je u Srbiji. Ne treba kurs, ne treba više od tri razreda osnovne škole da znate da kada ulažete negde u svojoj zemlji, ulažete zato da bi dali razlog svom narodu da tamo ostane. A kada neko da razlog tom narodu da beži, taj narod će pobeći i makadamom i bilo kako, i taj autoput će biti najmanji problem da se odatle ode. Taj autoput je razlog da se tamo ostane. Što se tiče tog bombardovanja i svega toga, da, gospodin prethodni govornik je u jednom delu i dosledan svojoj političkoj partiji, u retko čemu dosledan, ali evo u ovome je dosledan, u neobaveštenosti. Samo ne znam da li je informisan da ti koji su nas bombardovali, za koje kaže da su nas bombardovali 1999. godine, oni su ih doveli na vlast 2000. godine.
Prošlo je vreme, poslaniče. Nadam se da ne mislite da sam ja izgovorila te reči, da sam povredila Poslovnik.
Ne, ne.
Dobro. Samo ste poštovali Poslovnik, pa ste se meni obraćali, dobro. Izvolite, povreda Poslovnika, Zvonimir Stević. Nema više replika, kraj.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kod prethodnog govornika je izrečena jedna konstatacija…
Samo mi recite koji član, molim vas?
Član 107, povreda dostojanstva.
Sad je bio član 107.
Član 106.
Ne možemo da licitiramo. Ja znam vašu nameru. Vaša namera je časna i poštena i znam da su poslanici povređeni govorom prethodnog poslanika i da je to jedna vrlo osetljiva i teška tema i ružno je da neko nekog okrivljuje za ono šta se dešavalo. Nemojte povredu Poslovnika, molim vas. Ispadne kao da ja nešto izgovaram, da ja nešto radim.
Onda mogu li da koristim vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe?
Ne možete, ne. Dogovorite se u grupi. Zaista, to ne možete, to je van pravila. Potpuno vas razumem. Ja vam se izvinjavam, zato što ja pustim poslanike da kažu, oni nemaju mere i stvarno…
Mogu li repliku?
Ali, nije vas spomenuo, niko nije spomenuo SPS, nije nikog spomenuo u stvar. Lapčeviću, uzdržite se od toga da ne oduzimam vreme. Vašoj grupi nemam šta da oduzmem, obavestili ste me da nemate klub. Prema tome, molim vas samo. Minut odmor, pauza, jer drugačije ne mogu da uspostavim red. Sve je po Poslovniku. Ne mogu da uspostavim red. Krenuli smo sa zloupotrebom Poslovnika, da bi svi nekome nešto rekli. (Milan Lapčević, s mesta: Povreda Poslovnika.) Ne može, jednostavno ne može. Koristim svoja ovlašćenja da napravim red na sednici i da se vratimo tome. Znam da imate da kažete jedni drugima mnogo toga, ali ovo nije sednica za to. Dozvolila sam nekih pola sata, a zaista je tema vrlo teška i ružno je da ovde šaljemo takvu sliku ko je kriv, ko je krivlji itd. Započeli ste to, nemojte. Neka se pripremi Milimir Vujadinović u pauzi, zatim Vladimir Orlić, Dragana Kostić, Maja Mačužić, Aleksandar Marković. To su preostali govornici i tako dalje, sve do Dveri. Ima dosta govornika, pa ćemo videti. Ne vredi, Lapčeviću, pauza i red se pravi baš zbog toga da bi se prekinulo. Ništa vam ne vredi, zaista. (Milan Lapčević, s mesta: Povreda Poslovnika.) Hajde, recite, ali odmah ću vas prekinuti, već znam. Nije mi čak ni simpatično.
Član 103, koji reguliše pravo na povredu Poslovnika i reguliše u stavu 8. materiju koja se tiče zloupotrebe povrede Poslovnika. Vi jako dobro znate da je prethodni govornik zloupotrebio povredu Poslovnika. [[Isključen mikrofon.]]
Prekinula sam, prekinuću i vas. (Milan Lapčević, s mesta: Niste prekinuli.) Jesam. Kraj. Prekinula sam poslanika iz SPS, jednako i vas. Reč ima Milimir Vujadinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, čast mi je da vam se obratim. Ja sam Milimir Vujadinović, dolazim iz verovatno najlepšeg grada u Srbiji, Subotice, gde žive verovatno i najbolji ljudi na svetu. Odmah na početku ću da kažem da ću kao narodni poslanik svakako podržati set zakona koji je danas pred nama. O značaju nekih od njih su svakako govorile već naše kolege iz Kraljeva, ali taknuću se tri. Mislim da ne treba biti nešto previše vešt i ekonomski obrazovan, pa zaključiti da je sam sporazum, tj. ugovor o zajmu između Vlade Republike Srbije i Fonda za razvoj Abu Dabija itekako povoljan i koristan za Srbiju. Naravno, povoljna je i sama činjenica da ceo kredit ne morate povući u celosti, da možete povlačiti u tranšama, te da kamatu plaćate samo na povučeni deo kredita. Naravno, ne tako davno, kupujući taj veštački socijalni mir, povećavajući plate i penzije, kao i socijalna davanja u Srbiji bez apsolutno ikakve ekonomske opravdanosti, a sve u cilju održavanja, beskonačnog održavanja na vlasti, stranke bivšeg režima su se zaduživale kreditima za koje tada niko nije apsolutno ni mislio, niti mario kako će ni na koji način biti vraćeni. Zaduživana je Srbija, zaduživani smo mi, građani Republike Srbije. Zaduživana su naša deca, zaduživani su naši unuci. Naravno, takvim kreditima je po pravilu država zaduživana kamatnim stopama koje su se kretale od 6,5% do 8%. Kao jedan odličan primer navešću kredit koji je Vlada Mirka Cvetkovića, pa zamislite slučajnosti, a i potvrde ovoga što sam ranije govorio, uzela u septembru mesecu 2011. godine, na samom početku izborne kampanje. Iznos je apsolutno isti onome o kojem mi danas govorimo ovde kada je u pitanju sporazum Fonda i Vlade Republike Srbije, milijardu dolara. To je verovatno jedan od najskupljih kredita u modernoj istoriji Srbije, kamatna stopa je bila 7,25% i mislim da je veoma jasno poređenje sa ovim o čemu mi danas govorimo. Ako pogledate zajam koji Vlada Republike Srbije planira da uzme od Fonda za razvoj Abu Dabija sa kamatnom stopom od 2,25%, koji će apsolutno služiti refinansiranju kredita i smanjenju troškova zaduženosti i uporedite ga sa kreditom koji je uzela Vlada Mirka Cvetkovića, jasno je da štedimo 50 miliona dolara na isti ovaj iznos. Koliko su značajne te uštede mislim da je suvišno govoriti. Znamo najbolje mi ljudi iz severne srpske Pokrajine. Od nedavno Vlada Republike Srbije ulaže 1,9 milijardi dinara već posle mnogo, mnogo godina u obnovu škola i vrtića u severnoj Pokrajini, a i svakako građani Subotice, jer Vlada je dva miliona evra već prebacila za nastavak radova na Ipsilon kraku, tj. drumskoj obilaznici oko Subotice. Decenijama su stizala obećanja o tome da će Ipsilon krak biti završen, mnogi su svoju političku sudbinu vezali za završetak navedenog projekta, ali otprilike završena je kao i taj projekat. Važna je ušteda i da bismo gradili put ka južnoj srpskoj Pokrajini, da bismo poboljšali uslove života našeg naroda u južnoj srpskoj Pokrajini, ali i da bismo gradili mostove između Republike Srpske i Srbije. Vlada finansira, zamislite, tako lepog naziva, most između Bratunca i Ljubovije, „Bratoljub“, koji je svakako dokaz da brinemo i o građanima u Republici Srpskoj. Premijer Vučić i Vlada Republike Srbije je finansirala i opštinu u Republici Srpskoj. Srebrenica, kao jedna od najlepših opština u Republici Srpskoj, je svakako pomognuta od strane Vlade Republike Srbije. Pokušaću još par argumenata kada je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Narodne banke za obnovu i razvoj, a tiče se programa modernizacije i optimizacije javne uprave. Već 2014. godine Vlada je usvojila jedan program, veoma hrabar program koji se tiče fiskalne konsolidacije i on je već 2015. godine potvrđen na sklapanju aranžmana sa Međunarodnim monetarnim fondom. Jedan od najvažnijih zadataka i izazova je bio smanjenje broja zaposlenih u javnom sektoru i poboljšanje njihove strukture. Jasno je da je tu bila aždaja koja je pretila da proguta i naše društvo i mislim da posle decenija neko se usudio i imao hrabrosti da se sa ovom aždajom uhvati u koštac. Program modernizacije i optimizacije javne uprave predviđa, tj. obuhvata verovatno i dva najvažnija cilja iz tog akcionog plana za sprovođenje Strategije optimizacije, a to je uspostavljanje sistema zasnovanog na zaslugama, za koji se valjda ovde svi mi borimo, ali i jasno upravljanje javnim nabavkama i javnim finansijama. Mislim da bi bilo potpuno licemerno i nelogično ne podržati one koji su se posle više decenija odlučili na ovako jedan težak korak. Na kraju, što se tiče Fonda za zapadni Balkan, više radi građana Srbije moram da kažem, mada siguran sam da će to pokušati da opovrgnu oni koji su lažni dušebrižnici i umišljeni čuvari tapije na srpstvo i patriotizam, jer valjda to samo njima pripada, to je u stvari jedan korak Vlade Republike Srbije ka negiranju nezavisnosti Kosova i Metohije. Kosovo je u Sporazumu jasno asimetrično predstavljeno i, naravno, prema Sporazumu nije predstavljeno kao država. Ne treba biti u zabludi da bi Fond verovatno bio osnovan i bez učešća Republike Srbije, ali tada sa nekim zemljama iz regiona i jasno predstavljen kao država, bez zvezdice, bez fusnote, a o ekonomskoj koristi za naše građane, mislim da je izlišno da govorim. Znaju građani Kosova i Metohije, pokazali su to i na izborima ko je taj ko radi za njihov opstanak, ko je taj ko radi za njihov boljitak, što je u stvari danas i najvažnije, da to nisu ti lažni čuvari tapije na srpstvo i patriotizam, nego ljudi koji rade konkretne stvari za njih. Stoga, još jednom naglašavam sve predložene zakone koji su danas pred nama ću podržati, a pozivam i sve narodne poslanike da urade isto. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragana Kostić.
Hvala, gospođo predsednice. Biće ovo, dame i gospodo, verujem, kratko izlaganje. Dugo već traje ova rasprava, a verujem da su stvari vrlo jasne, a ako nešto nije bilo jasno, poprilično se iskristalisalo. Ja ću iskoristiti možda samo par minuta za nekoliko važnih poruka. Prvo, bez ikakvog dvoumljenja, podržavam sporazume koji se nalaze na dnevnom redu. Podržavam zato što smatram da i te kako ima smisla obezbediti sredstva da se reši stambeno pitanje za ljude koji su ugroženi u Kraljevu, jer svakako ima smisla obezbediti sredstva da se urede na odgovarajući način smeštajni kapaciteti i da se podrži modernizacija javne uprave. Svakako ima smisla obezbediti i sredstva da bi se pomogla mala i srednja preduzeća u ovoj zemlji, kao što ima i te kako smisla obezbediti postupak finansiranja obaveza po osnovu postojećeg stanja javnog duga, a što ima veze sa onim zajmom iz Fonda Abu Dabija. Sve to svakako utoliko više ima smisla zato što se obezbeđuje pod uslovima koji se ne mogu naći na komercijalnom tržištu, dakle po uslovima višestruko povoljnijim od toga. To je apsolutno jasna stvar. Iskoristio bih priliku da zahvalim vama, gospodine ministre, na iscrpnim obrazloženjima, ne samo kada je reč o sadržajima novih zakona, nego kada god je bilo potrebe da se odagna bilo kakva nedoumica u ovoj sali, svaki put kada ste ovde, pružate vrlo dobra obrazloženja, vrlo jasna, jezgrovita i velika je šteta što neki u ovoj sali, nažalost, nemaju želju da ih saslušaju do kraja. Da žele da ih saslušaju do kraja, siguran sam da bi mogli iz njih mnogo da nauče. Podržavam i Sporazum koji se tiče Fonda u okvirima zapadnog Balkana. Razgovarali smo već u ovoj sali za što je važno podržati bilo koji program koji na pravi način uređuje prilike u regionu. To je više nego jasno i vrlo smo precizno, ne jednom, nego nekoliko puta, mi sa ove strane sale, pročitali do u jotu sadržaj člana 3. ovog sporazuma koji vrlo eksplicitno kaže na koji način jeste zaštićen interes Republike Srbije po pitanju Kosova i Metohije. Svi znamo da je ovo tema koja, kad god se pojavi na bilo koji način u ovoj sali, biće predmet određenih zloupotreba, pokušaja da se od toga napravi krupna diskusija, žestoke, krupne reči koje će neko želeti da iskoristi za politički profit. Dame i gospodo, bilo bi dobro da se jednog dana razumemo da to nije dobro i da se to ne radi. Takvo postupanje može samo da nanese štetu ovom društvu. Pošto danas govorimo u skladu sa odredbama našeg Poslovnika, u okvirima jedinstvenog pretresa, a to podrazumeva i sadržaj nekih amandmanskih rešenja, a verovali ili ne imali smo ovaj put neke predloge amandmana. Napraviću kratak osvrt i na to i na po neke stvari koje su se čule u ovoj sali. Vodiću računa, gospodine predsedavajući, da to bude bez ikakvog teoretskog osnova za repliku, ne treba nam toga više. Bilo bi dobro izvući par pouka po pitanju tih amandmanskih predloga, dame i gospodo. Prva, na primer, da se na tekst međunarodnog ugovora, u skladu sa našim Poslovnikom, ne podnose amandmani. Bilo je, verovali ili ne, takvih pokušaja. Druga stvar, da se ne predlažu različite stvari istovremeno, jedna drugoj potpuno suprotne, jer vam to neće, neće nikome, obezbediti dodatno vreme za raspravu. Poslovnik kaže da se to radi na jedinstven način. Pouka broj dva. Treće, bilo bi dobro podnositi amandmane na pismen način. Znaju ljudi koji su ih pročitali na šta tačno mislim, a to važi uvek u principu. Poslednja stvar i najvažnija, degutantno je, ispod svakog nivoa i potpuno suprotno interesima ovog naroda i ove države koristiti ovu temu za brutalne optužbe institucija da žele da se na bilo koji način odreknu suvereniteta. To može da se uradi na razne načine, može dame i gospodo i kroz amandmanski predlog i kroz njegovo obrazloženje. Zašto ovo kažem? Zna svako ko je pročitao te amandmane. Jedan čovek je u obrazloženju upravo uradio to. Optužio je i Vladu Srbije i nas koji je podržavamo da imamo možda nameru da priznamo nešto što ne postoji. Znate svi vrlo dobro na šta mislim. To je ispod svakog nivoa, to je daleko od interesa ove zemlje, pa možda koliko mi od narednog sazvežđa. To se dame i gospodo ne radi. Drago mi je što su mnogi, izgleda razumeli, dok je trajala ova rasprava da se to ne radi. Ja sam pažljivo slušao sve diskusije i čini mi se da sam u poslednjoj diskusiji koja je dolazila baš iz pravca te političke grupacije, čiji je pripadnik ovakvu stvar sebi dozvolio, čuo eksplicitnu rečenicu – ne, ja ne tvrdim da se bilo šta priznaje. Ako je to bilo određeno ograđivanje, to poštujem. To je dobar zaključak. Ali, ovako nešto, molim vas, da nikada nikome ne pada na pamet ako mu je, pa i mrvu stalo do interesa ovog naroda, do interesa ove zemlje i nek bude poslednji možda kome će to pasti na pamet, čovek koji se ne libi da otvoreno opravdava sve ono užasno što se dogodilo od 1999. godina na teritoriji KiM na ovamo, a tiče se ataka na državnost i suverenitet ove zemlje. Nek on bude poslednji. Ima o ovoj državi i o ovom narodu dame i gospodo ko da brine. Usvojićemo mi ove sporazume i napravićemo još mnogo dobrih rezultata. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Dušan Vujović. Izvolite.
Da ne bih izlazio iz domena svoje struke, dozvolite mi samo kratko jedan citat. Godina 2006, citat iz više izvora dnevnih glasi: „Stavljanje potpisa na CEFTA Sporazum za Srbiju je od velikog značaja, jer Srbija dobija značajnu regionalnu poziciju svojom veličinom i položajem Srbija ima ulogu lidera i samim tim potpisivanjem ta uloga će biti još više istaknuta“ kaže premijer Srbije Vojislav Koštunica. Šta je to potpisano? Gospodina nema u sali. Potpisan je CEFTA Sporazum koji su potpisali Albanija, Moldova, BiH, Montenegro-Crna Gora, Bugarska, Rumunija, Hrvatska, Srbija, Makedonija i Kosovo, kaže UNMIK „on behalf of Kosovo“,po Rezoluciji 1244. Ko je potpisao sa strane Srbije? Gospodin Parivodić, inače, prijatelj i poznanik, koga je premijer Koštunica pohvalio. Da parafraziram našu misao narodnu, rekao je i uradio – radi kao što govoriš, govori kao što radiš. Šta se to dogodilo u međuvremenu da ono što su govorili i radili pre 10 godina više ne važi i sada govore nešto savršeno drugo? Da li to znači da nas pozivaju da prekinemo CEFTA Sporazum i sve druge sporazume? Da li to znači da je nova mudrost o tome da ne sprovodimo pragmatsku politiku koja štiti pravne i sve druge interese Srbije, teritorijalni integritet Srbije u međunarodnom okruženju u kome živimo, nemamo drugo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić. Izvolite. Po kom osnovu gospodine Lapčeviću? (Milan Lapčević, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Zato što je ministar citirao sporazum. Prvo, gospodine Lapčeviću, znate šta, vi jako dobro znate, to pokušavajte te priče oko traženja za repliku da pronađete kod nekoga ko nema veze sa ovim parlamentom. Nemojte da širite ruke, jer dobro znate da nemate osnova za repliku. Istinu ne možete da promenite, šta god budete rekli. (Milan Lapčević, s mesta: po Poslovniku.) Dobro, gospodine Lapčeviću. Izvolite po Poslovniku.
Član 104. – ako narodni poslanik u svom izlaganju, odnosi se i na ministra, uvredljivo se izrazi o narodnom poslaniku ili o poslaničkoj grupi, odnosno pogrešno protumači, pravo na repliku ima predsednik odnosno zamenik predsednika poslaničke grupe. Izvinite molim vas, ne znam šta treba eksplicitnije da se desi da bi neko dobio repliku, imenom i prezimenom prozvan ja, prozvana moja poslanička grupa i nemam pravo na repliku.
Gospodine Lapčeviću, jedno jedino ime je spomenuto, Vojislav Koštunica. (Milan Lapčević, s mesta: Pa?) Pa šta ste vi, njegov advokat ovde? (Milan Lapčević, s mesta: Izvinite, pričate o vremenu kada je potpisan CEFTA sporazum i pitate šta se promenilo? Priznato je nezavisno Kosovo…) Gospodine Lapčeviću, u skladu sa članom 109. izričem vam opomenu… Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, narodni poslanici građani Srbije, danas na dnevnom redu je šest tačaka koje se odnose na povlačenje novčanih sredstava finansijskim aranžmanima Republike Srbije i sigurno da o njima ne bi mogli da diskutujemo danas da ova Vlada nije omogućila kako ekonomsku, tako i političku stabilnost Srbije, kao i smanjenje stepena rizika investiranja u našu zemlju. U suprotnom ne bi ni došlo do realizacije navedenih finansijskih ugovora i sporazuma. Osvrnuću se danas samo na Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu između Vlade Republike Srbije i Fonda za razvoj Abu Dabiju za budžetsku podršku. Razvojni fond Abu Dabija postoji od 1971. godine sa ciljem da finansira razvojne projekte u zemljama u razvoju. Svoje kreditne aranžmane do sada je plasirao u preko 60 zemalja širom sveta. Tako da ne vidim razlog negodovanja pojedinaca …
Gospodine Lapčeviću, hoćete da pustite da ministar sluša narodne poslanike ili ćete da dobacujete? (Milan Lapčević, s mesta: Dajte mi reč.)
Zakonom o budžetu za 2016. godinu predviđeno je direktno zaduživanje Srbije u iznosu od dve milijarde dolara kod Vlade Emirata tj. Razvojnog fonda Abu Dabija. Samim tim što povlačimo samo 50% od predviđenih sredstava zajma, ukazuje na preuzete mere racionalizacije i štednje u zemlji, kao i na rast BDP od 2,8% i stope zaposlenosti od 4,7%. Kredit je namenjen za budžetsku podršku odnosno za finansiranje deficita u budžetu, refinansiranje dospelih obaveza i smanjenje troškova zaduženja. Valutna struktura javnog duga koja je trenutno oko 24 milijarde evra ukazuje da je 1/3 tog duga u dolarima. Ovaj zajam će se koristiti za finansiranje obaveza po osnovu javnog duga denominovanih u američkim dolarima. Na ovaj način za finansiranje svojih dolarskih obaveza po osnovu javnog duga Republika Srbija dobija sredstva koja su znatno povoljnija sa aspekta visine kamatne stope u odnosu na trenutno mogućim tržišnim uslovima. Na ovaj način ćemo imati manje rashode za kamate čime će se smanjiti opterećenje budžeta, a sredstva budžeta upotrebiti za druge rashode, kao što su socijalna davanja ili kapitalni izdaci. Takođe, želim da istaknem da je prosečna kamata zaduživanja u proteklom periodu bila između 6 i 8,5%, a kamata ovog zajma je 2,25%. Kada se preračuna na milijardu, štedimo od 40-50 miliona dolara. Da se ne bi neki i dalje bunili i da im ne bi bilo jasno, a očito da im je nejasno, imaju pravo da im nije jasno, jer su pogubljeni i u životu i u realnosti, kao i bez trunke odgovornosti, jednostavno ovo je dobar kredit. Ako dobijete jeftina sredstva kojim finansirate skupe dugove, to je više nego povoljno. Investiranje ovih sredstava u podizanje proizvodnje i zaposlenost, servisiranje umanjenog duga biće brže. U danu za glasanje podržaću ovaj predlog zakona, kao i sve ostale, za dobrobit građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Maja Mučužić.
Hvala. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, poštovani građani, danas je na dnevnom redu set finansijskih zakona koje je Vlada Republike Srbije podnela Skupštini kako bi na prvom mestu očuvala stabilnost Srbije, što je jedan od ključnih ciljeva Vlade koju predvodi Aleksandar Vučić. Ekonomska, međunarodna i politička stabilnost su uspeh za prosperitet Srbije. Svesni svega toga, Vlada Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem je predložila set ovih finansijskih zakona kako bi ne samo očuvala regionalnu stabilnosti i stabilnost sistema javnih finansija, već i pružila podršku malim i srednjim preduzećima, modernizaciji i optimizaciji javne uprave i izgradila čitavo jedno naselje. Svesni svega toga, Vlada Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem je predložila set ovih finansijskih zakona, kako bi ne samo očuvala regionalnu stabilnost i stabilnost sistema javnih finansija, već i pružila podršku malim i srednjim preduzećima, modernizaciji i optimizaciji javne uprave, već i izgradila čitavo jedno naselje. Danas ću se posebno osvrnuti na Zakon o potvrđivanju okvirnog Sporazuma o zajmu između Banke za razvoj saveta Evrope i Republike Srbije, a koji će služiti za finansiranje projekta urbane regeneracije, odnosno izgradnje čitavog jednog naselja. Pokušaću danas i da odgovorim na brojna pitanja koja su ovde postavljena, a odgovori na ta pitanja se nalaze i u materijali koji su poslanici dobili, ali očigledno da to nisu baš najbolje proučili. Nakon razornog zemljotresa 2010. godine, koji je pogodio grad Kraljevo, preko 200 ljudi je bilo povređeno. Imali smo i dve žrtve. Preko 24 hiljade objekata je bilo oštećeno na neki način, objekata stanovanja. Preko 50 objekata javne namene, škole, bolnice, domovi zdravlja i slično. Nakon toga, pokrenut je projekat sanacije čitavog jednog naselja, koji je radno nazvan urbana regeneracija. U fokusu ovog projekta je naselje izgrađeno u periodu od 1947. do 1955. godine, koje sačinjavaju 16 oštećenih zgrada, više porodičnog stanovanja i pet prizemnih porodičnih kuća. Ukupno to čini 366 stanova koji su svrstani u četvrtu, petu i šestu kategoriju oštećenja nakon zemljotresa. Vrednost sanacije tih stanova je bila preko 50% vrednosti novoizgrađenih stanova. Iz tog razloga se i odlučilo na kompletnu izgradnju novog naselja. Danas ste već čuli od mojih kolega kako su uslovi za život u tim stanovima na ivici humanosti, kako brojni objekti nisu povezani ni na osnovnu infrastrukturu vodovoda i kanalizacije, ni jedan od tih objekata nije povezan na centralno grejanje. Navešću vam još par podataka, a volela bih da su danas svi tu koji su postavljali pitanja, da čuju odgovore na ona pitanja koja su u toku dana imali, podaci koji vam govore, sami po sebi, koliko je teško stanje i koliko je loša situacija sa tim naseljem. U tih 366 stanova žive porodice čija je prosečna veličina 2,8 članova, ali u velikom broju slučajeva tu stanuju i porodice sa sedam, osam, pa i deset članova. Stanovi su kvadrature od 11 do 120 kvadrata, što od prilike iznosi 39 metara kvadratnih ili 14 metara kvadratnih po osobi. Ono što će novo naselje da da, to je mnogo veća kvadratura od nekih 45 kvadrata po stambenoj jedinici. Prosečni prihodi domaćinstva koja stanuju u tom naselju su ispod republičkog proseka, negde oko 34.000 dinara, da, dobro ste čuli. U tom naselju živi čak pedesetak korisnika socijalne pomoći i negde oko 30% tih stanovnika čine stanovnici romske populacije. Uzimajući sve ove okolnosti u obzir, 2013. godine, uz pomoć i uz podršku Investicionog okvira za zapadni Balkan, urađena je studija izvodljivosti projekta urbane regeneracije i krenula je realizacija istog. Eto odgovora na ona pitanja da li postoje planovi o izgradnji i kakva je dinamika tih planova. Sve je predviđeno strategijom, odnosno studijom izvodljivosti ovog projekta. Nakon toga, sufinansiranje projekta odobrio je Administrativni savet banke za razvoj Saveta Evrope, 24. januara 2014. Godine. Paralelno sa tim, grad Kraljevo je rešavao ad hok sve krizne situacije na koje je nailazilo, pa je tako usvojio sva akta, plansku dokumentaciju i ono što je možda najteže bilo, a kolega Zoran Bojanić je pričao o tome, pomoglo u uređivanju vlasničkih odnosa na objektima koji su tada za grad Kraljevo bili poseban izazov, jer su objekti, kao što ste čuli, građeni posle Drugog svetskog rata, više puta su bivali u prometu, nisu registrovani u katastru, pa je tako 2012. godine samo stotinak objekata bilo upisano. Danas su to gotovo svi objekti. U toku 2015. godine i početkom 2016. godine organizovan je arhitektonski konkurs koji je okončan, završena su geotehnička i geofizička ispitivanja i urađeni elaborati, izdati su lokacijski uslovi, urađen je projekat i 25. maja ove godine izdata je građevinska dozvola za prvi objekat na toj lokaciji. Nakon uspešno vođenih pregovora sa bankom za razvoj Saveta Evrope, 6. Aprila od strane Srbije, odnosno 21. aprila od strane banke potpisan je nacrt ovog Sporazuma koji je danas ovde pred vama. Ovaj zajam koristiće se za izgradnju, čuli ste već od mojih kolega, četiri nove osmospratnice i istovremeno, ne samo za izgradnju, nego i za rušenje postojećih objekata. Svi objekti će biti izgrađeni u skladu sa najvišim socijalnim, ekološkim i energetskim standardima. Sadašnji korisnici će postati vlasnici novih kvadrata po principu razmene kvadrat za kvadrat i neće samo oni dobiti time, dobiće i grad Kraljevo, jer će efikasnije koristiti ovaj prostor. Grad Kraljevo je u iznosu od pet miliona i 400 hiljada već obezbedio zemljište, dokumentaciju, projekte, parterno uređenje će obezbediti nešto kasnije i na taj način zaokružiti celinu ovog projekta. Ono što moram da napomenem, to je grant Investicionog okvira za zapadni Balkan, pomoću koga je urađena studija izvodljivosti i nadam se da će takođe biti odobren grant za nadzor projekta. Poštovane kolege, iz svega napred navedenog nesumnjivo stoji da je cilj ovog zajma izgradnja savremenog naselja u koje će se useliti stanovnici jednog starog i oronulog naselja, kojim će Vlada Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem i lokalna samouprava grada Kraljeva pokazati da podjednako vodi računa o svim građanima grada Kraljeva. U interesu svih građana obuhvaćenih ovih projektom, pozivam vas da svoj glas u danu za glasanje date ne samo za ovaj zakon, već i za ostale zakone u ovom setu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušica Stojković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, danas ću govoriti o tački dnevnog reda koja se odnosi na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, sa statutom Fonda. Usvajanje ovog Predloga zakona je, napominjem, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, ali takođe i Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Podsećana radi, novembra meseca 2015. godine, na sastanku u Pragu, Višegradska grupa i predstavnici zapadnog Balkana su raspravljali o temama koje su važne za nastavak procesa proširenja EU, zatim regionalnoj saradnji, izazovima migrantske krize, ali i svim ostalim temama. Srbiju je tada predstavljala ministarka zadužena za pitanja Evropskih integracija, gospođa Jadranka Joksimović. Fond za zapadni Balkan bi trebalo da predstavlja upravo taj dodatni dobar okvir za saradnju civilnog društva, ali i svih građana koji se pitaju zašto je važno da idemo u EU, da li nas EU uopšte želi i kakve su naše mogućnosti, kakvi su naši kapaciteti u ovom procesu? Pitanje koje se nameće na samom početku, prilikom čitanja ovog Predloga zakona o osnivanju Fonda za zapadni Balkan, upravo govori i o tome šta je osnovni cilj osnivanja ovog fonda. Cilj osnivanja Fonda za zapadni Balkan je da bi se unapredio kvalitet života stanovništva ovog regiona, regiona zapadnog Balkana, ali i da se podstaknu evropske integracije kroz finansiranje projekata civilnog društva i pojedinaca u oblasti kao što su kulturna saradnja, razmena mladih, nauka, obrazovanje, održivi razvoj. Uz Sporazum o osnivanju Fonda Vlada Republike Srbije je priložila i tekst Deklaracije koja govori o statusnoj neutralnosti Kosova. U nastavku želim da istaknem sledeće. Važno je što su upravo članice Višegradske grupe koje su i same sarađivale pre nego što su postale punopravne članice EU, zato što su upravo one, znači članice Višegradske grupe, prepoznale potrebu da se teme proširenja ponovo stave u fokus interesovanja EU, takođe, da ovaj proces ne bude zaboravljen, ako imamo na umu sve izazove sa kojima se EU u ovom trenutku suočava, od migrantske krize, Bregzita, zatim i samih sumnji koje postoje u okviru EU, da li treba ići u proces proširenja, da li ga treba nastaviti ili ne. Želim samo da građane Republike Srbije podsetim na jednu činjenicu. Podsećanja radi, članice Višegradske grupe, koju čine Češka, Slovačka, Poljska i Mađarska, formirane su 1. februara 1990. godine, kada ove članice nisu bile punopravne članice EU. One su to tek postale 1. maja 2004. godine u okviru tzv. velikog proširenja, kada su deset zemalja postale članice EU. Jedina institucija Višegradske grupe je Međunarodni višegradski fond koji je osnovan te 1999. godine i čije sedište se nalazi u Bratislavi. Prema odluci Fonda, Fond godišnje ima budžet od tri miliona evra. Kontribucija Srbije u Fondu za zapadni Balkan je znatno skromnija i iznosi oko 30.000 evra i obezbeđena je u budžetu za 2016. godinu u delu koji se odnosi na budžet Ministarstva spoljnih poslova. Kao neko ko dolazi iz gradske opštine Rakovica, dakle iz Beograda, želim da kažem zašto je važno da ovakve, ali i slične sporazume usvajamo i potpisujemo u ovom domu Narodne skupštine. Pitanje koje je takođe važno da postavimo sebi, to je – kakve to efekte ovakvi i slični sporazumi imaju na živote mladih ljudi koji žive u Srbiji? Zaista mogu da priznam da smo nasledili nagomilane probleme na svim nivoima, bili mi mladi u Srbiji ili stariji, suočavali smo se sa gotovo nerešivim problemima koje smo mogli da imamo na svakom ćošku, ali ova Vlada, Vlada premijera Aleksandra Vučića, počela je ove nagomilane višedecenijske probleme da uspešno rešava. Promenili smo i odnos vlasti prema građanima. Pogledajte samo zahteve građana za prijem i razgovor sa premijerom Aleksandrom Vučićem. Niko ranije nije ih primio. Niko ranije nije razgovarao na adekvatan način sa građanima Srbije. To prosto nije bila praksa naših prethodnika. Želim da kažem i sledeće – primena ovog sporazuma odnosi se na mlade ljude, na udruženja, na predstavnike civilnog društva, na njihovu integraciju u procese i politike EU. Takođe, rezultati istraživanja Saveta Evrope ukazuju da mladi ljudi u Srbiji se susreću sa problemima nezaposlenosti, bezidejnosti, apatije i skoro svakog odsustva aktivizma. Čak 69,5% mladih ljudi u Srbiji i posle tridesete godine živi sa svojim roditeljima. Koje je rešenje? Važno je da menjamo omladinske politike i da utičemo na budžete jedinica lokalnih samouprava da uvrste projekte koji su posvećeni mladim ljudima. Mladi ljudi su željni tih pozitivnih primera, nalazili se oni na lokalu, gradu ili Republici. Moramo im dati priliku da se školuju, da putuju, da razmenjuju iskustva, da sa svojim kolegama iz regiona i sveta se svakodnevno susreću. Moramo reformisati i sistem obrazovanja, uvesti dualno obrazovanje i tesnu saradnju svih partnera u tom lancu, predstavnike privrede, škole, učenika i nastavnika. Samo tako se možemo priključiti razvijenim zemljama poput Švajcarske, Nemačke, Norveške, zemljama koje su na dobar način rešile problem mladih ljudi u ovom okruženju. Ovakvi i sliči sporazumi usmeravaju na tešnju saradnju. Moramo podsticati saradnju sa partnerima od lokalnog do međunarodnog nivoa, nastaviti da ulažemo i planiramo budžete za razvoj omladinskih politika, iz dana u dan raditi na aktivnijem uključivanju mladih u proces donošenja odluka. Usvajanje Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan je izazvalo razne polemike u medijima i u široj javnosti. Sada ne bih govorila o tim jeftinim političkim poenima, potrebi za jeftinim populizmom, o zloupotrebi ovih tema. Želim samo da kažem sledeće – usvajanje ovog zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan je značajno ne samo zbog bolje regionalne politike, već i jačanja pre svega ekonomskih i političkih veza. Ceo proces indirektno utiče i na povećanje bezbednosti ovog regiona, kao i nastavak procesa pomirenja zapadnog Balkana. Na kraju, pozivam sve kolege narodne poslanike, bili oni pozicije ili opozicije, da u danu za glasanje podrže ovaj sporazum. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jasmina Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, kolege poslanici, poštovani građani, do sada smo mogli čuti mnogo različitih diskusija na predloge ovih zakona o potvrđivanju sporazuma, ali pažljivo slušajući obrazloženje ministra gospodina Vujovića, a zarad istine i građana koji nas prate, važno je istaći suštinu donošenja ovih zakona o potvrđivanju sporazuma. Sebi sam dala za pravo da zaista slušajući ministra i slušajući moje kolege poslanike, evo, ja negde izvučem šta je, po meni, suština ovoga o čemu mi raspravljamo već drugi dan. Suština je u tome da je to način direktne podrške budžetu, a radi vraćanja skupih kredita ili tačnije zamenom sa jeftinijim povoljnijim zaduživanjem, kao i unapređenjem privrede pod znatno povoljnijim uslovima i sprovođenjem socijalne politike, odnosno unapređivanjem socijalne politike. Ko je pravio nepovoljne aranžmane sa visokom kamatnom stopom i uslovima otplate ne treba podsećati građane. Oni to znaju, a bogami i pamte. Izbori 2016. godine su dokaz tome. Kako je već neko od prethodnih govornika rekao, mi danas ne bismo ni pričali o zajmu da su neki političari do 2012. godine bili odgovorniji i posvećeniji interesima Republike Srbije. Danas bismo možda govorili o tome pod kojim uslovima mi dajemo zajmove drugima. Ali, eto, zbog loših vlada i njihove loše, biću slobodna da kažem, odnosno da ponovim ono što smo već mnogo puta čuli, pljačkaške politike, to danas nije slučaj u Srbiji. Istina je da svaka vlada nasleđuje prošlost prethodnih i mora da se nosi sa tim nasleđem. Kao deo tog nasleđa, ova Vlada danas predlaže zakone o potvrđivanju sporazuma i ratifikuje međunarodne sporazume. U svojoj diskusiji posebno želim da se osvrnem na formiranje Fonda za zapadni Balkan. Krenuću od činjenice koja je već izneta u obraćanju nekih poslanika, a to je da se u članu 3. ovog sporazuma lepo kaže šta je na zahtev Republike Srbije u tom članu i on je sastavni deo te deklaracije. Ja ga neću čitati, da ne oduzimam vreme, ali ću nastaviti tako što ću reći da se ovde radi o regionalnoj saradnji, kao važnoj temi za funkcionisanje ne samo političkog, već i finansijskog života u Srbiji. Da bi bilo jasnije, moramo se složiti oko onoga što je istina, a postoji samo jedna, to je – ukoliko ne učestvujemo u radu regionalnih organizacija i fondova, onda otvaramo mogućnost i dajemo prostora Kosovu i Metohiji da bude punopravna članica ovakvih organizacija. To sigurno niti hoćemo, niti želimo. Zato me čudi diskusija pojedinih poslanika koji svesno ulaze u priču koja nema uporište u istini, ali zauzimajući medijskog prostora iz ovog doma misle da će postići nekakav efekat kod građana. Zaista mi nije jasna namera, tačnije zlonamera onih koji svojim delovanjem i osporavanjem ovakvih projekata u stvari podrivaju nacionalne interese. Nemamo mi više vremena za gubljenje, jer su nam ga odavno potrošili oni čija je politika bila neodgovorna i lično sopstvenička. Uverena sam da će ova Vlada i u buduće koristiti svaku mogućnost, a gde je nema boriće se da je stvori kako Srbija nikada više ne bi išla unazad, već sigurnim korakom napred i samo napred, kao savremeno urađena država. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Veljković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je više ugovora i sporazuma koji se tiču zajmova Republike Srbije sa različitim finansijskim organizacijama pri čemu dominantno mesto zauzima ugovor o zajmu između Vlade Republike Srbije i Fonda za razvoj Abu Dabija za budžetsku podršku prevashodno zbog visine zajma, kao i sporazum o osnivanju Fonda za zapadni Balkan. Najpre želim da istaknem da su svi ugovori u skladu sa Zakonom o javnom dugu i u tom kontekstu ukazujem na odredbu člana 5. navedenog zakona koji predviđa da se Republika Srbija može zadužiti radi finansiranja budžetskog deficita, deficita tekuće likvidnosti, refinansiranja neizmirenog duga za investicije u kapitalna ulaganja, nabavku finansijske imovine kao i za izvršenje obaveza pod datim garancijama. Stavom 2. navedenog člana predviđeno je da Narodna skupština Republike Srbije odlučuje o zaduživanju Republike. Pažljivom analizom predmetnih ugovora, odnosno njihovih esencijalnih odredbi koji se odnose pre svega na vremenski period korišćenja zajma, grejs perioda, kamate, nesumnjivo se može zaključiti da se radi o odličnim finansijskim aranžmanima. Ova konstatacija naročito važi za ugovor o zajmu sa Fondom za razvoj Abu Dabija gde imamo period dospeća 10 godina, grejs period pet godina i izuzetno nisku kamatnu stopu od 2,25 što samo govori da je ovaj kredit proistekao pored ostalog iz dobrih političkih odnosa dveju vlada ali i ličnih odnosa. Ovo je signal i potvrda investitorima da Srbija ima kredibilitet. Novac će biti iskorišćen delom za pokrivanje budžetskog deficita, a najvećim delom za reprogramiranje najnepovoljnijih kredita koji su uzimani naročito u periodu od 2008. do 2012. godine i sa kamatnom stopom do 8% što nas je skoro dovelo u položaj visoko zadužene zemlje i bankrotstva sa direktnom nepovoljnim posledicama koje se manifestuju u enormnim kamatama koje plaća Srbija od oko 1,2 milijarde evra po čemu spada među zemlje Evrope sa najvećim izdacima za kamate i što čini oko 3,5% BDP. Podsetiću vas, da od 2005. godine, ras spoljnog duga iz godine u godinu je bio, može se reći drastičan. Svake godine u proseku spoljni dug raste za oko dve milijarde evra što je produkovalo iznuđene i nepopularne mere od strane Vlade, premijera Vučića u vidu smanjenja zarade u javnom sektoru i dela penzija a sve u cilju izbegavanja potpunog bankrotstva. Osnovna dilema koja je manifestovana i danas u Skupštini je da li postoji opravdanost zaduživanja države pogotovo u situaciji aktuelnih, odličnih ekonomskih i fiskalnih rezultata koje je ova Vlada ostvarila poslednjih nekoliko godina. Naravno, uvek se mogu naći argumenti koji govore u prilog neopravdanosti zaduživanja i po tom pitanju ne postoji jedinstveni stav ni u ekonomskoj teoriji. Neulazeći u elaboraciju argumenata za i protiv, želim da ukažem da u konstataciji aktuelnih ekonomskih fiskalnih rezultata koje je ova Vlada ostvarila i koji su impozantni svakako da još uvek postoje problemi poput budžetskog deficita koji će biti daleko manji od predviđenog kako ove tako i sledeće godine, za šta će se delom upotrebiti dobijena sredstva, a ja želim da potenciram i mišljenje svih renomiranih ekonomista koji za prvi ugovor sa Fondom Abu Dabija jednodušno ocenjuju da ovako povoljan kredit bez obzira na ekonomske i fiskalne rezultate se jednostavno mora uzeti. Postoje najmanje dve kvalitativne razlike između zaduživanja prethodnih vlada i ove Vlade. Prva razlika odnosi se na uslove zaduživanja koji su neuporedivo bolji danas nego ranije, što na nesumnjiv način govori o kredibilitetu koji uživa u svetu ova Vlada, pa su mnogi finansijski aranžmani proistekli iz mudre konzistentne politike, a u nekim slučajevima kao što sam i rekao, odličnih ličnih odnosa našeg premijera kao što je ugovor sa Fondom Abu Dabija. Druga razlikaje što ranija zaduživanja nisu dala gotovo nikakve pozitivne ekonomske i fiskalne rezultate već su naprotiv doveli zemlju u izuzetnu tešku situaciju za razliku od današnjeg trenutka gde su sva makro ekonomska kretanja povoljna. Ne postoji fiskalni deficit, javni prihodi nadmašuju sve prognoze, raste BDP, smanjuje se javni dug, ubrzava se privredna aktivnost, smanjuje nezaposlenost. Dame i gospodo, dozvolite mi da se u par rečenica osvrnem i na ugao sa bankom za razvoj Saveta Evrope za izgradnju i opremanje nove zatvorske ustanove u Kragujevcu. Potreba za izgradnjom novih zatvorskih kapaciteta je nužna. Iako je u periodu od 2012. godine do danas došlo do proširenja kapaciteta i za više od tri hiljade mesta. I, u ovoj oblasti pokazuje se šta nam je prethodna vlast ostavila. Naime, 1. januara 2012. godine kapaciteti u srpskim zatvorima bili su 6.950 mesta, a broj lica je bio 10.958, to znači da je u proseku 157 lica bilo smešteno na 100 realnih zatvorskih mesta, a Srbija zbog toga bila na poslednjem mestu prema podacima Saveta Evrope. Ceneći vreme, na kraju želim da ukažem na potpuno tendenciozno i neosnovane tvrdnje da se potvrđivanje sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan priznaje nezavisnost Kosova i Metohije. Kosovo kao ugovorna strana u sporazumu predstavljena u sporazumu u skladu sa dogovorom o regionalnom predstavljanju, a uzimajući u obzir i interpretativnu izjavu naše države kao i proklamovane ciljeve dovoljno govori koje apsolutno u sebi ne sadrže oblike državnosti, dovoljno govori o malicioznosti onih koji stoje na suprotnom stanovištu. Kao što vam je poznato, prostor Kosova i Metohije je od vajkada permanentno bio izložen ratovima, stradanjima, previranjima, ipak sasvim sam siguran da nakon ratnih zbivanja 1999. godine i svega nakon toga što se desilo predstavlja najveće iskušenje i izazov za naš narod i državu u celoj našoj istoriji. Tako stvoreno negativno faktično stanje produkovalo je negativne posledice u svim sferama naših života i limitiralo mogućnosti za normalan život i egzistenciju. Upravo takva negativna konstalacija aktuelnih prilika nameće potrebu da vodimo jednu odgovornu politiku, da budemo mudri i pronicljivi kako bi realizovali fundamentalne, nacionalne i državne ciljeve. Do realizacije istih zašta će biti puno vremena neophodno je prioritetno preduzeti sve raspoložive mere i aktivnosti na planu stvaranja bezbednih uslova za život Srba, zaštitu ljudskih i imovinskih prava i zaštitu državnih interesa. To treba raditi upravo na način na koji do sada je radila Vlada Republike Srbije, putem razgovora, traženja kompromisnih rešenja uz nažalost brojne i bolne međusobne ustupke, a sve u skladu sa poznatim principom, da je politika umetnost mogućeg. Na kraju, u očekivanju da će se realizovati svi efekti putem implementacije ovih ugovora i sporazuma, ja ću u danu za glasanje podržati ove predloge kao i moja poslanička grupa. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo.
Poštovane kolege narodni poslanici, jedan sam od retkih u ovoj sali koji je pažljivo slušao izlaganja prethodnih govornika i to je na moju veliku žalost, moram priznati i zaista trudim se da razumem, ali mi nije jasno kako Fond za zapadni Balkan ima značaj i za Rakovicu i kako će uvesti dualno obrazovanje i kako će pokrenuti ekonomiju, zaista mi nije bilo ni malo jasno. Ali, da se vratimo malo ozbiljnosti u ovaj naš razgovor i ovaj naš dijalog. Ono što mogu da kažem, ovaj fond i osnivanje ovog fonda nije najgore što ste uradili, gospodo iz vlasti kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Slažem se sa vama kada vi kažete da postoji jedna interpretativna izjava kojom se Srbija ograđuje i kojim precizira šta je za Srbiju Kosovo i Metohija kao potpisnica ovog sporazuma. Znači, de jure, vi negirate priznanje Kosova i Metohije i to apsolutno može da se saglasi čovek sa vama, međutim ovaj sporazum vam sigurno ne bi prošao na Ustavnom sudu, ali sa druge strane bih hteo da posmatram sa jedne druge strane, političke ravni i faktičko pitanje. Znači, vi dobro znate da priznanje u međunarodnom pravu nema konstitutivan nego deklarativan karakter. Tu je i gospodin Gajić, pravni savetnik Ministarstva spoljnih poslova, i velika je šteta što on ne može da uzme učešće u debati, jer je čovek prilično stručan i ozbiljan je patriota, bio je profesor meni na Pravnom fakultetu. Dobro znate da stvarate jedne faktičke odnose i da u ovom multilateralnom sporazumu postoje države koje priznaju KiM i dajete jednu punoću KiM raznih odnosa i stvarate jednu složenu sliku, znači faktičko priznanje KiM. Ali, da posmatramo to drugačije. Kakav je politički cilj osnivanja Fonda za zapadni Balkan? Ja to zaista nisam mogao da razumem, niti je iko normalan uspeo to da objasni. Verujem, prvo ne smatram da mi iz opozicije, kako vi volite da ističete, tapiju na patriotizam, i ne smatram da ste vi loše patriote, ali smatram da vodite lošu politiku kada je KiM u pitanju. Kada biste iskreno i slobodno smeli da govorite i kada biste smeli da govorite šta zaista mislite, ja sam siguran da većina poslanika SNS ne bi glasala za ovaj fond, jer Srbija nema nikakav interes da učestvuje u jednom ovakvom projektu. Interes ima Albanija i albanski nacionalni interes na Balkanu je osnivanje jednog ovakvog fonda. Ali, pošto smo ustanovili, a mogli bi kod gospodina Atlagića kao profesora istorije da odete na jedan kurs, znači, ustanovili smo da ne znamo pozadinusrpsko-albanskih odnosa, ja bih vas podsetio na samo dva događaja iz baš skore naše prošlosti. Ako se sećate fudbalske utakmice između Srbije i Albanije. Sećate se… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Nogo, ja vas molim, da se vratite na temu. (Srđan Nogo, s mesta: Gospodine predsedavajući, zaista je neverovatno da sam ja jedini poslanik koji je tri, četiri puta prekidan. Gospoda iz vladajuće većine su svašta pričala. Ja pričam o temi. Srpsko-albanski odnosi jesu tema. Fond za zapadni Balkan) Ne, nisu. I, kakve to veze ima sa fudbalskom utakmicom, molim vas? (Srđan Nogo, s mesta: Gospodin Edi Rama, njegov rođeni brat je odgovoran za sabotažu utakmice. Gospodin Edi Rama je pre neki dan izjavio…) Gospodine Nogo, isključio sam vam mikrofon. (Srđan Nogo, s mesta: Vi sada sa Edijem Ramom…) Gospodine Nogo, isključeni ste. Prekinuo sam vam izlaganje zato što niste u temi, i možete da se trudite koliko god hoćete. (Srđan Nogo, s mesta: Fond za zapadni Balkan nije tema?) Vi se, gospodine Nogo, zapitajte, ako vama četiri puta oduzmu reč, vi imate ozbiljan problem onda. Onda vi ne možete da se pronađete u temi. Nije problem u predsedavajućem, nego u vama. Gospodine Nogo, svoj patriotizam ja sam dokazivao i 1989. godine na tom Kosovu, i 1991. i 1992. godine, i 1999. godine, i nemojte vi da me učite o patriotizmu. Da li ćete da se vratite na temu dnevnog reda ili ćete da pričate o fudbalskoj utakmici?
Ja ne razumem zašto mi je isključena reč, ali dobro. Očigledno je zabranjeno pričati o Fondu za zapadni Balkan, tako da bi se osvrnuo i na ove zajmove. Znači, imamo jedan zajam koji se odnosi na reformu i na osavremenjivanje državne uprave, 69 miliona evra. Inače, naknade za taj zajam su poprilično visoke, tako da efektivna kamatna stopa je iznad nominalne kamatne stope i mogli smo sigurno naći i kod komercijalnih banaka ovakve kredite, ali ja sam se iskreno nadao da je politika ovakvih kredita, gde mi povučemo kredit, pa ga odmah damo nekim stranim konsultantima koji trebaju da nam dođu i neka predavanja o reformi državne uprave drže prošlo početkom dvehiljaditih godina, znači, u onom vremenu koje je gospodin Martinović nedavno dobacivajući pominjao kao loše vreme. Ja sam mislio da je to zauvek za nama, ali eto, SNS i to vraća. Mislio sam da nema goreg od Mirka Cvetkovića po zaduživanju Srbije, ali očigledno je da su gospodin Vučić i gospodin Vujović gori i od Cvetkovića.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvažena gospođo predsednice, prethodni govornik me je spomenuo u negativnom kontekstu. Nemam nameru da mi on bude profesor istorije. Ja sam profesor istorije, pored ostalog, i na Filozofskom fakultetu u Kosovskoj Mitrovici. Moji studenti vrlo dobro znaju kako se odnosim prema KiM. A, obaveštavam neobaveštene da sam svoj patriotizam dokazivao u Krajini, u Hagu i na KiM. Dozvolite da kažem da je jedan predstavnik iz iste političke stranke juče rekao, citiram – današnji dan treba da slavi Priština kada mi proslavljamo praktično priznanje nezavisnosti Kosova, završen citat, stenografske beleške strana 20. To je neistina, neozbiljno, neodgovorno, nisko, nepatriotski, prizemno, kafanski i ne dolikuje jednom poslaniku narodnom, ni intelektualcu. Hvala.
Izvolite.
Gospodine Atlagiću, imam pravo kao zamenik predsednika poslaničke grupe. Rekli ste da je poslanik naše poslaničke grupe to izjavio. Kao prvo, ja vas nisam pomenuo u negativnom kontekstu, ako ste dobro slušali, nego sam vas spomenuo kao profesora istorije da biste mogli i da upoznate kolege iz poslaničke grupe o odnosima između Srbije i Albanije. To je prvo. (Aleksandar Martinović, s mesta: Dođi na časove istorije u Kosovsku Mitrovicu. Časovi se drže u Kosovskoj Mitrovici.) Izvinjavam se, zaista. Ja nisam dobacivao i nisam prekidao gospodina Martinovića.
Nemojte, molim vas, dobacivati.
Bukvalno pokazujete samo vaše nevaspitanje, ali nema veze. Gospodine Atlagiću, ja sam upravo pokazao da faktički vi doprinosite priznanju KiM. Znači, de jure vi ste dali izjavu u kojoj se ograđujete, ali ulazeći u multilateralni ugovor koji gradi jedan složeni niz odnosa sa KiM, vi učestvujete u izgradnji lažne i samozvane države KiM. Ali, to nije najgore što ste vi uradili.
Ko, poslaniče?
Vlast, Vlada Republike Srbije. Izvinjavam se što sam se obraćao narodnom poslaniku. Znači, Vlada Republike Srbije to čini, i svi poslanici koji budu glasali za to.
Poslaniče, nemojte tako. Nemojte ovde da lepite etikete ljudima.
Gospođo predsedavajuća, to je moje političko mišljenje, da je ovo duboko pogrešna politika.
Ali, nemate prava da vređate ljude.
Kako sam vas uvredio?
Uvredili ste me. Eto, ja ću glasati za sporazum. Uvredili ste me. Nije patriotizam samo sipanje reči u vazduh.
Samo polako.
Znam ja polako. Znači, ušli ste u repliku sa svima. Hteli ste da odgovorite… (Srđan Nogo, s mesta: Vi ste replicirali u mojoj replici. Prekinuli ste me. Ja sam dobro rekao da… smatram da duboko grešite u svojoj politici.) Dobro, prosvetlite nas. Nema smisla, stvarno. Ja ću glasati za, glasaće poslanici SNS i vladajuće većine za i glasaće još poslanika za. (Srđan Nogo, s mesta: Glasaće za zato što ćete stisnuti zvonce da glasaju.) Sramota. Poslaniče, izričem vam opomenu. Ovo je stvarno sramota. Vi ponižavate poslanike parlamenta Republike Srbije. (Srđan Nogo, s mesta: Ne, vi ih ponižavate!) Vi ih ponižavate. Ne dozvoljavam da ovde pojedini poslanici ponižavaju poslanike i govore im kako će i šta će glasati. Nikada nismo čuli još od vladajuće većine, od poslanika, da vređaju poslanike zato što će glasati protiv. Vaše je pravo. Ali, toliko uvreda, toliko etiketa zalepljenih, ne razumem čemu sve to vodi? (Srđan Nogo, s mesta: Da vodite pogrešnu politiku, to je uvreda?) Nemojte da vičete, nismo u kafani. Ja se nadam da će neko reći da je povreda Poslovnika, da je ugroženo dostojanstvo parlamenta i kad neko iz opozicije vređa poslanike većine, a vi se svi uzdržavate. Ne razumem. Neću dozvoliti da imamo poslanike prvog i drugog reda. Reč ima ministar Dušan Vujović.
Ja ću prepustiti našim gledaocima da procene šta je istina, a šta nije istina. Samo želim komentar na jednu rečenicu, da je ovaj kredit Svetske banke za finansiranje reforme javne uprave skup kredit koji može da se nađe i na drugim mestima. U obrazloženju zakona piše: „0,71% je marža, plus Euribor je trenutno minus 0,21%, znači, kamatna stopa je 0,5%, i to je za vas skupo? Ja mislim da naši ljudi jako dobro razumeju šta znači kamatna stopa od 0,5%. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Stanislava Janošević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, poštovani sugrađani, pre nego što uzmem učešće u današnjoj debati na poznatu temu, moram pohvaliti ministra Vujovića i zahvaliti mu se na naporima koje ulaže kako bi, pa makar, i 100 puta pojasnio finansijske konstrukcije za sve one koje ih ne razumeju, a pre bih rekla da im je možda i krivo, jer nisu imali toliko kvalitetan kadar kao što ima današnja aktuelna Vlada. [[Aplauz.]] Hvala vam kolege, kao što se zahvaljujem i kolegama svoje poslaničke grupe, tako bih se zahvalila i poslanicima iz suprotnog dela sale, ali na ironičnom aplauzu, jer to ne pokazuje baš ljubaznost i moram priznati da vas razumem. Razumem vas, jer vi zaista imate i kome i čemu da aplaudirate i ne bi trebali samo to, već treba da se i zahvaljujete aktuelnoj Vladi, jer je smogla snage i izabrala pravi put da vodi ovu državu. U okviru ove objedinjene rasprave posebno ću staviti akcenat na Predlog zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora za apeks zajma za mala i srednja preduzeća između Republike Srbije i Evropskog investicionog fonda i Narodne banke Srbije. Vlada Republike Srbije je odgovorno pristupila definisanju paketa mera koji će poboljšati pristup finansiranju malih i srednjih preduzeća, a to podrazumeva odnos bankarskog sektora prema istima, kao i nove finansijske instrumente. Ono što je veoma dobro, jeste da je pokrenuta i realizacija programa „Godina preduzetništva“ za koji je opredeljen na 16 milijardi dinara, od čega je nepovratno 4,4 milijarde. Ovaj projekat šta konkretno znači? Jeste da će se unaprediti poslovno okruženje, administrativne procedure, zapošljavaće se mlade žene sa 50% nepovratnog start apa, podrška zauzimanje opreme malim i srednjim preduzećima, ali i zapošljavanje novih radnika. Između ostalog, očekuje nas i reforma administrativnih postupaka čime će smanjivati troškovi i povećati transparentnost preduzeća, ali je neophodan i razvoj ljudskih resursa sa potrebama na tržištu, kao i tehnološkim razvojem, što će država direktno omogućiti, ali uz pomoć i donatora i investitora. Međutim, svedoci smo da mi ne očekujemo samo pomoć od donatora i investitora, već i formiramo povoljnu klimu za mnoge investitore i svedoci smo da su se pre svega nekoliko dana otvorile nove fabrike za proizvodnju tekstila „Aster“ u Nišu, čelične konstrukcije „Tehnostruktura“ u Zrenjaninu, fabrika za delove u automobilskoj industriji „Mekafor“ u Kikindi, i to se desilo za svega nekoliko dana na celoj teritoriji Republike Srbije. S toga mi je u potpunosti jasan i opravdan Predlog zakona o potvrđivanju pomenutog finansijskog zajma, jer je u skladu sa Strategijom za podršku razvoja malih i srednjih preduzeća. Ovim će biti obuhvaćen i omogućen privredni razvoj, ali i projekti iz oblasti znanja, zaštite životne sredine, zdravlja i obrazovanja. Ono što je poseban akcenat jeste da je inicijativa pod nazivom „Poslovi za mlade zapadnog Balkana“ nešto što će promovisati zapošljavanje mlađe populacije. Ministar Knežević je nedavno apostrofirao da u Srbiji ima 350 hiljada malih i srednjih preduzeća koja zapošljavaju blizu milion stanovnika i iz tog razloga je akcenat na razvoju ovog sektora gde će se uticati i investitorima pojasniti pozicija domaćih kompanija ne bi li se uključili u taj lanac dobavljača i kooperanata. Srbija konačno može sve, može da raste i da se razvija, gradi, otvara fabrike, uči, bude zdravija i sigurnija. S toga, ja ću podržati predloge o izmeni zakona ovog jedinstvenog pretresa, a na šta pozivam i svoje kolege. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice, jedan od najvećih srpskih političara Jovan Ristić je govorio da se od poslanika očekuje zrelo razmišljanje, a ne brzo prosuđivanje. Spajajući ono što je nespojivo u jednu tačku dnevnog reda i zajam od Fonda Abu Dabija i zajam za izgradnju kazneno-popravnog doma i zajma za urbanu regeneraciju grada Kraljeva smanjujemo mogućnost slobodnog izražavanja volje u ovom parlamentu i mogućnost diskusije. Sam gospodin ministar je rekao da se odluka o zajmu donosi sa velikim zakašnjenjem, jer je zemljotres pogodio, govorim o zajmu za urbanu regeneraciju grada Kraljeva, grad Kraljevo u novembru mesecu 2010. godine. Danas je 2016. godina. Prva tranša zajma bi trebala da bude povučena do 27. aprila 2017. godine, a zadnja ili završna tranša zajma do 31. decembra 2019. godine. Kao čovek koji pokušava da se odgovorno bavi politikom, otišao sam do gradonačelnika grada Kraljeva, bez obzira što je on pripadnik druge političke orjentacije, i sa njim sam obavio razgovor. U tom razgovoru smo došli do zaključka da urbana regeneracija grada neće biti gotova do 2021/22. godine. Dakle, 12 godina će proći od momenta kada je 366 porodica o kojima govorimo unesrećeno zemljotresom. Prihvatam sve i objektivne i subjektivne faktore koji su uslovljavali ovako produženi rok i ovoliko vreme. Postavljam pitanje – koliko je od tog vremena odnelo ono što ovde niko nije spomenuo? Da je posle dolaska SNS na vlast u gradu Kraljevu uhapšen bivši gradonačelnik pod optužbom za malverzacije finansijske prirode u zemljotresu, da su tada uhapšeni vodeći ljudi i tako osakaćene građevinske operative grada Kraljeva i posle svega toga nije bilo ništa. Postavljam pitanje – koliko nam je tog vremena oduzela više puta ponovljena izjava gospodina premijera Aleksandra Vučića, koju je izgovarao za vreme poplava, da se neće dozvoliti krađe u poplavama, kao što su bile krađe u zemljotresu u Kraljevu? Postavljam pitanje – ako su krađe bile, zašto niko nije pravno procesuiran, niko nije osuđen? Ako krađa nije bilo, molim da se ljaga koja je bačena na građane grada Kraljeva skine sa našeg obraza. Od 15 miliona, koliko treba da iznosi regeneracija grada Kraljeva, osam miliona je veličina zajma, a nekih 4,2 miliona bi trebalo da obezbedi grad Kraljevo. To je cirka oko 500 miliona dinara, a pre 15-ak dana smo izglasali zakon kojim iz godišnjeg budžeta gradu Kraljevu uzimamo po 45 miliona, pa pomnožimo još šest godina do završetka, 45 puta šest je 270, a treba da damo 500 miliona. Čini mi se da ova politika SNS prema gradu Kraljevu izgleda na ono – uzimala davala, tamo ćemo da vam damo, a ovde ćemo da uzmemo. No, druga stvar je mene tu zabrinula. Kada sam čitao ugovor, u jezičkom tumačenju člana 4.1.4 ugovora, kaže se da je obaveza Srbije da ne vrši transakcije sa stranama u odnosu na koje su UN i Savet Evrope preduzele sankcije, i to je normalno. Ne tiče se samo ovde finansijskih transakcija, eventualno, na primer, sa Al Kaidom, nego i sa drugim organizacijama prema kojima su preduzete sankcije. Ja ne budem lenj, izađem na sajt Eur/leks i nađem spisak odluka Saveta Evrope i među njima brojne odluke koje se odnose na ruske subjekte, počev od Odluke broj 2014/38 i sada ja pitam – da li će 37 ruskih firmi sa Krima moći da učestvuju u urbanoj regeneraciji grada Kraljeva, jer prema njima imamo sankcije, odnosno pitam – da li mi na jedan puzajući način uvodimo sankciji Rusiji, a zaklinjemo da to nećemo raditi? Da li je ovim Savet Evrope uspeo da sprovede u delo ono što je davno govorio, recimo, Sun Cu i koji je pričao da zna da ratuje onaj ko sruši jednu državu bez da upotrebi vojsku.
Hvala. Dala sam vam deset sekundi više. Potrošili ste vreme. (Dragan Vesović, s mesta: No, ja ću glasati za ovo jer sam iz Kraljeva, jer je ovo ipak najmanji zajam.) Zbunili ste me. Vi želite repliku? (Da)
Zahvaljujem predsedavajuća. Dosta toga smo čuli na teret SNS, ali treba reći da Kraljevčani nisu krivi što su ih u to doba vodili nepošteni ljudi iz drugih stranaka i što je dokazni materijal za sudske postupke na volšeban način izgoreo. Tako da nisu mogli da budu procesuirani sa kaznama za koje bi zaista imali adekvatnu kaznu koja im sleduje. Svi oni koji su bili uhapšeni. Što se tiče međunarodnih tendera, nećete odlučivati vi, ni bilo kod nas ovde ko će dobiti tender za izvođenje radova, već jednostavno to će biti javno nadmetanje i onaj ko da najbolju ponudu po međunarodnim standardima, taj će vršiti radove. Prema tome, SNS se trudi da zaista Kraljevo krene u jednom novom pravcu putem razvoja i modernizacije, a svi oni koji su imali šanse a nisu to uradili, govore samo o njima i zbog toga su otišli u političku prošlost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Ostali poslanici su odustali.
Uvažena gospođo predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, ja ću da kažem nešto o Zakonu o osnivanju Fonda za zapadni Balkan. Odmah da kažem da ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade, gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on predstavio nama narodnim poslanicima 9. avgusta, gospodnje 2016. godine. Ekspoze predsednika Vlade, gospodina Aleksandra Vučića, je najtransparentniji, najkonkretniji, najprecizniji, najveći i najbolji od svih prethodnih ekspozea 73, počevši od prvog predsednika Vlade, prote Matije Nenadovića 1805. godine do danas. Dajem na znanje, gospođo predsednice, narodnim poslanicima posebno koji aplauz daju, da je prvi put u novijoj istoriji, jedan ekspoze predsednika Vlade bio citiran u međunarodnom časopisu na „Si“ listi, a to je gospodina predsednika Vlade. Na stranici tri ekspozea, skraćene verzije, ekspozea predsednika Vlade Aleksandra Vučića, piše citiram – afirmacija Republike Srbije, kao stožera regionalne saradnje konstruktivnog, snažno posvećenog i aktivno angažovanog na unapređenju odnosa u regionu i produbljivanju i konkretizaciji saradnje u regionalnim okvirima, kako u bilateralnoj ravni, tako i u okviru regionalne inicijative i mehanizama će biti prioritet ove Vlade, završen citat. Evo ga, gospodo narodni poslanici, Zakon o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Fonda za zapadni Balkan je tu na stolu, raspravljamo danas o njemu. Tako to radi predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Vučić. Po sistemu retko viđenog u našoj političkoj kulturi, a taj sistem jeste napisano, rečeno, utvrđeno. Kako vidite napisano u ekspozeu, rečeno 9. avgusta u ovom visokom domu i danas, kako vidite realizovano, u ovoj Narodnoj skupštini. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani KiM, nema niti jedan valjani razlog da se ovaj zakon povuče, a nema niti jedan razlog da se tvrdi da je ovo korak ka priznavanju nezavisnosti KiM. Naprosto gospodo, to nije tačno i ne dovodite građane Republike Srbije u zabludu. Ovo je ugovor koji je potpisalo više država i jedna teritorija. To je istina, sve drugo su neistine. Poštovane dame i gospodo, ono što je bitno za građane KiM, a to je da je Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem, pokušala da reši nekoliko regionalnih projekata na KiM, a to je, prvo – regionalni vodovod Zubin Potok, Kosovska Mitrovica, Zvečan, zašto niste to spominjali danas? Drugo, izgradnja banjskog kompleksa Banjska, završiće se u ovom mandatu i treće, nadamo se, da će biti i zgrada Rektorata univerziteta u Kosovskoj Mitrovici. Poštovani narodni poslanici, jedan predstavnik jedne minorne političke stranke, čiji je lider poznat samo po tome što je sišao kroz odžak u potkrovlje Narodne skupštine i s potkrovlja vršio pritisak na Republičku komisiju, govorio je da Vlada Republike Srbije ne poklanja dovoljno pažnje malim i srednjim preduzećima, što je notorna neistina i notorna laž. Ovaj Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora za mala i srednja preduzeća, upravo ga demantuje. Ali, nemojte se čuditi, ovaj narodni poslanik inače priča neistine.
Vreme poslaniče. Hvala. (Marko Atlagić, s mesta: Dozvolite da završim.) Završite rečenicu i nemojte da produžavate dalje. Hvala.
Jedan narodni poslanik danas, bivšeg režima je rekao da SNS zapošljava stranački, a ja citiram – u Izvršnom veću Vojvodine, Pajtić je zapošljavao tetke, sestre, strine, svastike, šurnjaje i kumove. U Izvršnom veću Vojvodine zaposleno je bilo 670 za vreme Boška Peroševića, a Pajtić je povećao na 2700, završen citat, Goran Ješić 31.5.2012. godine. Jel istinu govorio pre ili sada?
Hvala. (Tatjana Macura dobacuje s mesta.) Znači vređate ga po osnovi što je poslanik u određenim godinama, baš lepo. Lepo smo počeli. Kada se dobacuje, red je da građani Srbije čuju lepotu ophođenja prema kolegama koji se nalaze u izvesnim godinama, od strane poslaničke grupe DJB koja nas stalno opominje na Poslovnik. Meni je žao. (Miloš Bošković, s mesta: Poslovnik.) Izvolite poslaniče Boškoviću, sigurno ću vas opomenuti.
Hvala lepo predsedavajuća. Hteo bih da prijavim povredu Poslovnika, član 106. govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres, vezano za gospodina Atlagića, kao i uvek. E sada, gospodin Atlagić je govorio o temi koja njega jako interesuje, a to je ekspoze gospodina Vučića. Evo da ja objasnim kako izgleda kada pričate van teme, da ja pričam malo šta mene interesuje.
E ne može. (Miloš Bošković, s mesta: Dozvolite, 10 sekundi samo.) Ne može vi ste se javili po povredi Poslovnika. (Miloš Bošković, s mesta: Tražim samo 10 sekundi.) Prijavite se.
Hvala vam. Evo ovako, neke serije koje volim da gledam: „Breaking in bad“, „House of cards“, „Game of trones“ odlična, to znaju svi, „Narkos“, nemačka „Dojčland draj un ahcing“, mnogo dobra serija, „Hladni rat“, „Silicon valley“, „Halt and catch fire“, ako vas interesuje, IT scena osamdesetih, kako je krenulo, jako dobar, „Black mirror“, britanska, sjajna.
23, 24, 25, ima i danska jedna… (Miloš Bošković, s mesta: Pozivam gospodina Atlagića, privatno ćemo da pričamo o ovim stvarima, on o ekspozeu, ja ću da pričam o serijama koje volim da gledam.) Bili ste u temi, manje-više, sadržina je politička. Ima jedna odlična danska zove se „Premijerka“, odlična. Pošto smo listu isrcpeli, ko od ovlašćenih želi da iskoristi pravo iz člana 96. pod uslovom da ima vreme? Marinika Tipić, vreme 3,42.
Zahvaljujem predsednice. Uvaženi gosti iz republičke Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, hajde da poverujemo mi iz LSV da je zaduženje od Ujedinjenih Arapskih Emirata u vrednosti od milijardu dolara i potrebno, ali ono što je nama ostavilo otvorenu sumnju jeste, kada je reč o načinu kako će se ova sredstva utrošiti, tu smo ostali sa dilemama još u odnosu na prvi dan kada je rasprava i počela. Kako je ministar Vujović i sam priznao, kontrolno telo koje je bilo najavljeno kada se prvi kredit ove vrste uzimao 2014. godine, u jednakom iznosu, ali sa nešto nižom kamatom, nije do sada bilo uspostavljeno. To je tada bila najavila guvernerka Narodne banke gospođa Tabaković. Međutim, sve i da je bilo uspostavljeno, samo kontrolnu ili nadzornu ulogu nad izvršenjem zakona ima i parlament, odnosno narodni poslanici. S tim u vezi, zamolila sam ministra Vujovića pre nekoliko dana, kada smo započeli ovu raspravu, da nam, kako bismo i poverovali u način i opravdanost trošenja ovih sredstava za koje se sada zadužuje Vlada RS, da nam dostavi podatke o onom kreditu iz 2014. godine. Na žalost, evo, dok traje rasprava, nismo dobili ta sredstva. Ja verujem da ćemo možda u nekom kasnijem periodu, ja vas molim da to učinite, da dostavite to narodnim poslanicima, jer ne postoji drugačiji način da mi dođemo do tih podataka. Međutim, ono što nam je ostalo kao dalja dilema jesu pretpostavke u koje smo slobodni da verujemo i koje proizilaze iz osnovnog zakona o sporazumu između dveju vlada, između Vlade RS i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata, koji je osnov i za ove zajmove i koji je na snazi u narednih 10 godina, počev od 2014. godine, kada je zakon i usvojen i, naravno, sa mogućnošću produženja, ukoliko ni jedna od sporazumnih strana ne odustane od toga. Da li to, s obzirom da je praksa postala da se uzimaju zajmovi od Ujedinjenih Arapskih Emirata i, koliko znam, ovaj zajam je i bio, ministre, predviđen budžetom za 2016. godinu, čak u nešto većem iznosu nego što je to sada, da li se, u skladu sa ovim ponašanjem zapravo, u trajanju od 10 godina, inicijalnih 10 godina po osnovnom zakonu između dveju vlada, planira i kasnije, odnosno redovno, rekla bih, zaduživanje od Ujedinjenih Arapskih Emirata? Ono što je nama takođe ostalo kao otvoreno pitanje, a prosto koristim priliku što ste tu i što su se pominjala i pregovaračka poglavlja i transparentnost u oblasti finansija i javni tenderi itd, koristim priliku da vas pitam šta uopšte znači ovaj leks specijalis u pitanju transparentnosti, koja je takođe upitna za nas iz LSV u zakonu o potvrđivanju sporazuma o saradnji između dveju vlade, koji je osnov za sve posledične …
Vreme, hvala.
Jel mogu da završim rečenicu, pošto je pitanje za ministra? U članu 6. ovaj sporazum kaže – sporazum i ugovori, programi i projekti …
Samo rečenicu završite.
Pa jedna rečenica je član 6.
Da citirate, član 6?
Tri reda. Citiram - da svi sporazumi i ugovori ne podležu javnim nabavkama, javnim tenderima, javnim nadmetanjima ili drugom postupku predviđenom nacionalnom … [[Isključen mikrofon]]
Hvala. Moramo da završimo. Rekli ste član 6, ministar će dotle pogledati i odgovoriće vam. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo, 34 sekunde preostalog vremena.
Poslanička grupa Dveri glasaće protiv svih predloženih tačaka dnevnog reda, zato što ne verujemo da politika, koja se od 2000. godine do dana današnjeg neprekidno vodi u Srbiji, može da donese boljitak. Ne verujemo da stalnim novim zaduživanjima ova zemlja može da krene u privredni razvoj i ne verujemo da zbog EU, koja se na našu veliku sreću raspada, treba da se odričemo naših nacionalnih interesa. Politika Dveri se razlikuje od politike SNS i ja sam siguran da će birači prozreti da SNS govori jedno a radi drugo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Vama je ostalo 3,05 minuta.
Hvala. Na početku ove rasprave, u ime Poslaničkog kluba DS, sam rekao da ćemo podržati, pošto se večeras, čini mi se, najviše pričalo o formiranju fonda za zapadni Balkan, da ćemo podržati ovaj sporazum iz više razloga. Navodio sam i te razloge, važna regionalna saradnja i ne bih to ponavljao, ali mislim da je sugestija vama, koji ovde branite taj Predlog sporazuma, i većini, koja je branila taj Predlog sporazuma, da više pažnje obratite i slušate one ljude koji misle i drugačije. Zbog čega to kažem? Ključni argumenti večeras su bili pozivanje na CEFTA i optužbe prema tadašnjoj Vladi premijera Koštunice, da je u to vreme potpisana CEFTA devet zemalja slobodne trgovine i tada UNMIKA u ime Kosova. Pre neki dan je premijer, predsednik Vlade priznao javno da je bio strahovito protiv potpisivanja CEFTA, i svi smo to čuli i bili ovde u ovoj sali, i priznao da je pogrešio. To je odličan korak, to je odličan korak koji treba i ministreda ohrabri u tome da priznaju nekada da i neistomišljenici iznose dobre predloge. Evo, posle 2006. godine, prošlo je 10 godina, premijer priznaje da je izuzetno bilo dobro potpisati CEFTA, iako je tada bio protiv toga, iako su verovatno tada i većina poslanika tadašnje SRS bila protiv toga, ali da to daje izuzetne efekte u ekonomskom smislu i da je to korisno za Republiku Srbiju, to smo jasno čuli. Kamo sreće da je bilo ranijeg prepoznavanja potrebe i o tome da Srbija treba drugačije da reaguje i vodi politiku posle rušenja Berlinskog zida. I to priznanje smo čuli, da se nije na vreme razumelo šta znači rušenje Berlinskog zida. Mislim da su to važne poruke za sve nas, da takvu vrstu dijaloga imamo po svim temama, ne samo spoljnopolitičkim, nego i ekonomskim. Mi sada ovde slušamo, i zaista imamo problem, argumentacije u kojoj se objašnjava da dug iz 2012. godine, javni dug Republike Srbije, koji je iznosio 14,8 milijardi ili, hajde da kažemo, 15 milijardi evra je nešto što je jednako ili možda veće od 25 milijardi ili 24,2 milijarde u ovom trenutku. I vi ste se, gospodine ministre, pozivali na period od kada vi nosite tu odgovornost. Razumem vašu odgovornost i zaista mislim da dobro radite svoj posao. Evo, to ću vam reći sada ovako javno, mislim da dobro radite taj posao, ali vi branite onaj period u kome niste bili u toj Vladi, a mi govorimo samo o toj potrebi da se prihvati da ova aktuelna većina nosi najveću odgovornost za zaduživanje Srbije od maja 2012. godine, posle tih izbora, do danas, a to je 10 milijardi evra više i, upravo onako kako je i premijer govorio, zaduženja budućih generacija u Republici Srbiji. To je ono što je potrebno razumeti i mislim da na takav način, otvoreno razgovarajući, možemo da doprinesemo boljim rešenjima u našoj Skupštini.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da smo u ova dva radna dana mogli da utvrdimo da stranka bivšeg režima neće da oprosti ni svoje greške. Mi jedan zajam dižemo sa kamatom 2,25 da bi vratili dugove koji su oni zadužili po kamatnoj stopi 7,25. Jedna milijarda donosi razliku 50 miliona godišnje. Za 10 godina to je 500 miliona. Toliko je nova Vlada efikasnija i bolja od ranijih vlada koje je formirala stranka bivšeg režima. Ja se bavim poljoprivredom. Seljaci su i u najtežim okolnostima ovaj smeh ovako, najverovatnije da se kolega iz Stečajevaca razume u poljoprivredu kao i u ekonomiju, ali nema problema. Ja dolazim iz poljoprivrede i seljaci teško idu u stečaj. Neće da dozvole da 14 njihovih gazdinstava vodi isti čovek. Svako od njih se bori. Na selu postoje dobra i loša gazdinstva. Dobra su ona koja posluju sa dobiti. Dobra su i ona koja povlače kredite, zajmove, ali za te zajmove kupuju zemlju, mehanizaciju, opremu, kupuju stoku, gledaju da kroz investicije imaju izvor za vraćanje duga. To rade dobra poljoprivredna gazdinstva. Iskoriste mehanizaciju, dogodine više rodi, prodaju stoku, servisiraju zajmove i dugove i sebi i svojima bližnjima više podele. I poljoprivrednici imaju javnu potrošnju. Moraju da školuju, da izdržavaju stare, moraju da prave infrastrukturu, kroz dvorišta, itd. Moraju da prave i ćuprije, ali kad premoštavaju neku reku ili potok, gledaju da ga premoste tamo gde je najjeftinije i najuže, a ne tamo gde je četiri puta šire, kao što je to radila stranka bivšeg režima. Imaju poljoprivredna gazdinstva i javnu potrošnju, imaju i prihode. Gledaju da posluju sa profitom. Na selu postoje i loša poljoprivredna gazdinstva. To su ona koja prodaju komad po komad zemlje, kao privatizacija, recimo, što je bila. Pa, kad prodaju to, onda prodaju i donatorsku podršku, odnosno ono što im komšije pomognu i to potroše. Kad dignu kredite, odu na more. Kupe automobil, slupaju. Ne naprave izvor za vraćanje duga i tako poljoprivredno gazdinstvo propada. Stanovnici, odnosno ukućani na tom poljoprivrednom gazdinstvu žive onda u nemaštini i naravno da oni koji su poslovali dobro pokušavaju da se domognu njihove zemlje i kapitala i da se domognu tim pre što jeftinije. Kada u lošem poljoprivrednom gazdinstvu dođe do promena i promeni se gazda, dođe mladi naslednik, komšije gledaju da pomognu. Gledaju da daju zajmove sa nižom kamatom, ukoliko primete da to loše poljoprivredno gazdinstvo želi da se oporavi, da želi da kupi traktor, da želi da obrađuje zemlju, da želi da investira, da želi da i ono bude uvaženo i da se druži sa uspešnima u selu. Tako je isto i sa državama u svetu. Ja verujem, ministar je tu, da je Vlada, čiji je predsednik – predsednik stranke sa kojom je Narodna seljačka stranka bila u koaliciji i 2012. i 2014. i 2016. godine, napravila državu koja može da živi od svojih prihoda. To je nedvosmisleno. Ona bi mogla komotno da digne plate i penzije daleko više, da ne mora da vraća ono što su ona loša poljoprivredna gazdinstva zadužila, ono što je stranka bivšeg režima potrošila – 17,6 milijardi do kraja 2012. godine, toliki je bio dug, potrošila donatorsku podršku od 4,1 milijardu, potrošila prihode od privatizacije 6,7 milijardi, potrošila 4,7 milijardi oprosta dugova Londonskog i Pariskog kluba, jedna milijarda Agrobanka i Razvojna banka Vojvodine. Sve ukupno dug nije 17,6, nego 34,1 milijardu, kad sve to uračunamo. Privreda je do kraja 2012. godine dugovala 22 milijarde. Onda nije bilo za očekivati da privreda koja duguje 22 milijarde servisira državni dug od 17,6 plus ono što su proćerdali u privatizaciji, u donatorskoj podršci, u onome što je Pariski i Londonski klub oprostio. Dakle, sve su potrošili i sada kada su nagomilane probleme ostavili nama, sad se bune zašto mi to istom brzinom po kojoj su oni to nagomilali ne rešimo na brzinu. Zato kažem da oni ne žele više ni da nam oproste svoje greške. Verujem da je ova država konačno stala na noge i da nije onih 170 milijardi iz budžeta koji se daju za dug i kamatu od 130 milijardi i deo glavnice, ukoliko se ne varam, to smo budžet usvajali, da je to bilo 170 milijardi, ja verujem da bi mogli komotno da dignemo penzije i plate. Veće zlo od svega onog što sam nabrojao za stranku bivšeg režima je sledeći. Da su otpustili 400 hiljada ljudi, zadužili, dugom sve pokrivali, za tuđi novac kupovali tuđu robu, glavni proizvodi su im bile državne obveznice. Veće zlo od svega toga je bila filozofija – bolje uvesti, nego proizvesti. Takođe, veće zlo je bilo 400 hiljada otpuštenih koji su sa prihodovne strane otišli na rashodovnu stranu i postali još jedan trošak koji je obavezivao sledeće vlade koje su posle 2012. godine došle. Mislim da smo ih prekasno smenili i da danas dobri ljudi pate u Srbiji zato što nisu na vreme svojim glasovima srušili lošu vlast koja je vladala od 2012. godine u Vojvodini do 2016. godine. Zemlja Srbija može da zadovolji svačije potrebe. To je bogata i plodna zemlja na kojoj su zatečeni siromašni i gladni ljudi, koje je stranka bivšeg režima dovela u taj položaj. Zemlja daje dovoljno da se zadovolje svačije potrebe, ali ne i svačija pohlepa, posebno njihova.I da zaključim moj govor, „Pink Panter“ je mala beba u odnosu na stranku bivšeg režima, odnosno žuta vlast je bila daleko jača od „Pink Pantera“, koji je poznat u svetu kao najveći pljačkaš. Hvala.
Pre nego što vam dam reč, zbog zapisnika, hoću da uđe u zapisnik, da povlačim opomenu koju sam danas izrekla poslaniku Srđanu Nogu. Ima razloga. Izvolite, poslanice, Sonja Pavlović ima reč.
Da li hoćemo zajedno? Povreda Poslovnika, član 106. Hoćemo li zajedno? Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. (Aleksandar Martinović, s mesta: To je već bilo.) Poštovana predsedavajuća, ali ne na ovu temu, ne na ovom pitanju. Ja mogu da razumem da imate i vi razumevanje za taj agrarno-pastoralni pristup prethodnog govornika, to je u redu, Ali, ipak molim vas da imate u vidu da ovo nije analiza rada prethodnih vlada. Imamo vrlo određene teme danas o kojima treba da završimo ovu raspravu. Najlepše vas molim da vodite red na ovoj raspravi kako vam Poslovnik i određuje. Hvala vam najlepše.
Šta kažete? Ne, ja najviše volim kad neko govori lepim seljačkim jezikom. Ne morate da umotavate, agrarno, ruralno i šta god već, ljudi, pastoralno, ili ne znam ni ja šta, lepo recite – narodnim seljačkim jezikom. Ja ovog poslanika razumem i ne mogu da ga prekinem. On je bio skroz u temi.
Ali ja govorim jezikom koji ja znam, ne znam za taj ruralni.
Da, to je to sad novo, ruralno, ovako, onako. Meni je to lepo, seljački. Potpuno razumem i apsolutno nije prekršen Poslovnik, jer ovog poslanika…
Tema nije analiza rada prethodnih vlada, molim vas. U tom smislu, ja smatram, imam razumevanje.
Nije, nije.
Nije, to svi znamo. Evo, pokušavamo danas da privedemo temu kraju i najlepše vas molim da to i učinimo.
Hoćemo, naravno. Povreda Poslovnika, izvolite Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, član 103. stavovi 7. i 8, ne znam da li je ostalo vremena. U vezi sa članom 107, povreda dostojanstva. Biću veoma kratak. Ja se ne dam lako uvrediti. Mene, možda, ponekad mogu povrediti bolji od mene, lošiji ne. Hvala. Ne tražim da se glasa.
Dobro. Hvala. Reč ima Aleksandar Stevanović. Vi imate dve minute i 50 sekundi.
Dame i gospodo, uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre, zahvalio bih se za jednu dobru raspravu koju smo imali, barem sa ministrom u vezi Predloga zakona, jer smo mogli razmeniti argumente. Takođe i sa kolegama koji ne misle isto, koji su koristili argumente, hvala im na raspravi, hvala i onim drugima koji nisu raspravljali, jer se i iz toga mnogo toga može zaključiti. Ono što je na neki način meni ostalo kao jedna neugoda na kraju, to je činjenica da smo mi prešli olako preko toga da naš zakon kaže da je zaduženost maksimalno moguća takva kakva jeste, a da mi sada govorimo o jednoj drugoj zaduženosti. Nije veliki problem, ja potpuno razumem da je mastriks sada potpuno normalna kategorija za nas, ali sve zemlje to zakonski urede i kao što SAD gotovo svake godine ili svake druge pomeraju gornju granicu zaduženosti ili je ne pomere, pa bude kriza, tako i naša zemlja to treba da uradi da ne bismo vukli taj rep, da mi olako prenebregavamo ono što piše u našim propisima. Ništa više od toga. Sa ovim nivoom kamatnih stopa u svetu, trenutnom konjukturom i radovima koji su rezultirali u određenim konsolidacijama, potpuno sam saglasan da mi na 60% možemo plivati i da ne budemo rizik od bankrota. Što se toga tiče potpuno ste u pravu, ali mislim da je neophodno da tu jednu stvar uskladimo i bilo bi dobro da ta inicijativa dođe od ministarstva koje jeste vlasno da predloži tu malu izmenu oko koje bi se valjda svi u ovom domu mogli saglasiti, jer je to jednostavno jedna realnost. Duboko se nadam da ćemo mi moći na tih 60% da ostanemo kako se budemo približavali određenim standardima u upravljanju finansijama ove zemlje. To je jedna jako bitna stvar. Takođe, što se tiče valutnog rizika, jako me je obradovalo to što želite da radite u pravcu upravljanja valutnog rizika kakav postoji u najboljim zemljama, a da ćemo do tada voditi konzervativnu politiku usklađenosti, odnosno da ćemo gledati kako ćemo finansirati i refinansirati valutno, da bismo izbegli da nam se ponovi 2014. godina. Ono što bi zaista voleli da dobijemo je jedan prikaz kako su se sredstva 2014. godine utrošena. Trenutno je velika dara na taj zajam, ne kažem da se za sedam ili osam godina to neće promeniti, jer kursevi su promenljiva kategorija, ali bilo bi jako dobro za ovaj dom i uopšte za ljude u Srbiji, a vi ste čovek koji se zalaže za transparentnost i javnost i ja vam čestitam od srca na tome, da vidimo kako je to trošeno, odnosno da li su sredstva dominantno trošena na način koji je najbolji za upravljanje valutnim rizikom. Hvala vam još jednom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević.
Poštovana predsednice, ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u prethodna dva dana mnogo toga je rečeno o Kosovu i Metohiji. Mene raduje ta briga i zabrinutost za Kosovo i Metohiju, ali se nadam da ona nije samo deklarativna i verbalna. Ono za šta sam se javio pre jedno sat vremena reklamirajući povredu Poslovnika, to je jedan od prethodnih govornika u svojoj diskusiji rekao da se Srbi sa prostora Kosova i Metohije u svojoj zemlji osećaju kao građani drugog reda. Mislim, da je to neistina, da je to netačno, da Srbi pored svoje majke Srbije i Vlade Republike Srbije ne osećaju se kao građani drugog reda. To su pokazali na izborima ispred vladajuće koalicije opredeljujući se za program ove Vlade u preko 90%. Srbi su sigurno i ubeđeni i uvereni da će Vlada Republike Srbije u ovom sastavu voditi i zaštiti nacionalne i državne interese na prostoru Kosova i Metohije, a posebno interese Srba sa prostora Kosova i Metohije. S obzirom da je od strane premijera i ove Skupštine u toku ove dvodnevne rasprave najavljena posebna sednica o Kosovu i Metohiji za šta treba mnogo vremena i mnogo razloga. U uvodnom izlaganju sam rekao i izjasnio se ono o čemu hoću da iskoristim preostalo vreme, a to nisam govorio o dva sporazuma za koja čini mi se je i malo toga rečeno. Tu se radi o potvrđivanju Sporazuma o zajmu modernizaciji, optimizaciji javne uprave između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj koji je potpisan 16. maja ove godine. Strategijom reforme javne uprave u Republici Srbiji koja je usvojena 2014. godine i koja se primenjuje u skladu sa Akcionim planom predviđeno je ostvarivanje postavljenih prioriteta. Unapređenje organizacije i funkcionisanja sistema državne uprave, jačanje upravljanja ljudskim resursima uz podršku razvoja sistema upravljanja zaposlenih i podrška sistemu plata, poboljšanju upravljanja javnim finansijama i javnim nabavkama, unapređenje pravne sigurnosti i poslovnog okruženja i kvaliteta usluga koje pružaju državni organi, povećanje transparentnosti i jačanje kapaciteta Vlade za sprovođenje nadzora. U skladu sa Rezolucijom strategije Zakona o budžetu Republike Srbije za 2016. godinu predviđeno je zaduživanje Republike Srbije kod Međunarodne banke za obnovu i razvoj do 75 miliona američkih dolara za projekat modernizacije i optimizacije državne uprave. Zajam je koncipiran po principu budžetske podrške, predviđen je rok otplate od 17 godina uključujući i period početka u trajanju do pet godina. Istakao bih da je Vlada Republike Srbije 2014. godine usvojila ambiciozan program fiskalne konsolidacije i strukturnih reformi. Ako je početkom 2015. godine potvrđen sklapanjem aranžmana iz predostrožnosti sa MMF-om. Predlog zakona o potvrđivanju okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije potpisan je 27. januara 2016. godine u Parizu i 5. februara 2016. godine u Beogradu. Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2016. godinu odobrilo zaduživanje Republike Srbije kod Banke za razvoj Saveta Evrope do iznosa od 17 miliona evra za projekat izgradnje novih zatvorskih kapaciteta u Kragujevcu. Cilj projekta je obezbeđivanje podrške sprovođenju strategije za reformu sistema i izvršenja zatvorskih sankcija Ministarstva pravde. Zahvaljujem se.
Hvala vam. Reč ima Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, evo, na kraju možemo da kažemo da je prošlost u Srbiji, budžeti sa skrivenim deficitima koji su se vodili preko poslovnih banaka i garancija javnih preduzeća, to jednostavno pripada prošlosti i vreme kada je MMF proterivan iz Srbije. Ono što je ohrabrujuće, a to je što je i ministar na konferenciji za štampu juče rekao, to je da je Srbija praktično sigurna što se tiče situacije da više nikada neće doći do bankrota, što naše javne finansije oporavljamo i što dolazimo u situaciju da pričamo o rastu i razvoju kada imamo praktično 2,7 projektovan rast i razvoj za ovu godinu. Ono što je važno reći da naknadna pamet nekih stranaka koje su govorile o patriotizmu, govori o samo sitno sopstveničkim interesima pojedinaca koji žele jednostavno da ostanu na političkoj sceni sa promašenim pričama koje danas nikada u Srbiji nisu donele, pa ni danas, ne mogu da donesu nešto dobro, a pogotovo kada govorimo o narodu na Kosovu i Metohiji. Tako da kada govorimo o Fondu za Balkan, praktično govorimo o tome da je to odraz jedne odgovorne spoljno političke i regionalne politike Srbije. Na kraju treba reći da zajam, da kada govorimo o Abu Dabiju i podršku Ujedinjenih Emirata koje se odnose na Srbiju, odnosi se ne samo na budžet nego i na započete strukturne reforme, ali govorimo i o podršci određenih centara finansijskih, kada govorim o projektima konkretnim koji se odnose na redefinisanje i efikasnije funkcionisanje javne uprave. Govorimo o konkretnim projektima koje prethodne vlade nisu imale hrabrosti da sprovedu do kraja. Sve to govori i dovodi do toga da svi rezultati pokazuju da Srbija ide u dobrom smeru i Duing biznis lista na kojoj smo došli na 47. mesto, munjevitom brzinom, pokazuje i našu težnju da bez obzira što smo došli do tog mesta, težnja je da uđemo u prvih 30, ali da to prati veliki broj infrastrukturnih projekata kojih u poslednjih 30 godina Srbija nije imala. Na kraju treba reći da ovaj set zakona koji je danas bio na dnevnom redu, nadam se da će i stranke koje su glasale 2009, 2010, 2011. godine za podršku preduzetništvu sigurno će glasati u danu kada budu bili u mogućnosti i nadam se da kada govorimo o zakonima koji podržavaju projekte kao što je Kraljevo biće podržano od strane svih poslanika iz Kraljeva bez obzira koju političku opciju podržavaju,u kom poslaničkom klubu se nalaze. Tako da, mislim da u danu za glasanje zaista ovi zakoni će imati podršku od strane mnogih poslanika, ne samo poslanika vladajuće većine. Mislim da će to pokazati da Srbija zaista prevazilazi određene političke nesuglasice kada su u pitanju političke stranke, pogotovo kada su viši interesi državni u pitanju i neki interesi lokalnih samouprava, ali i kada je borba za jaku i modernu Srbiju pred nama. Hvala
Reč ima ministar Dušan Vujović. Izvolite.
Mnogo smo već vremena potrošili prethodnog dana prošle nedelje i danas u diskusijama manje-više sličnih i istih pitanja. U kratkom obrazloženju dozvolite samo nekoliko napomena. Znači, prvo i osnovno, za svaki od ovih pet kredita koje smo danas gledali ovaj sporazum mislim da može da se kaže da je alternativa da se ne uzme bilo koji od ovih kredita ili da se ne potpiše ovaj sporazum potpuno inferiorna u odnosu na alternativu da se to prihvati. To ne znači da je bilo koja od ovih alternativa idealna, to samo znači da u realnom svetu, u realnim okolnostima u kojima se Srbija nalazi 2,25% za slobodna sredstva budžetske podrške 0,71%, za kredit Svetske banke, koji je ipak usmeren na jednu oblast, mada i on daje budžetsku podršku, ali je ograničen, i vrlo konkurente stope, vrlo niske stope za projekte koji su nam korisni, kao što je zatvor i kao što je naselje za socijalno ugrožene grupe u zemljotresom pogođenom području, da je pravi način da se pozajme sredstva, da dug može da bude dobar drug. Loše upravljanje, loše izveštavanje, ne možemo to da sprečimo time što se nećemo zaduživati pogotovo ako smo nasledili situaciju u kome bez zaduživanja bi bio kolaps. Znači, ako ste nasledili situaciju u kojoj vam je deficit veliki i dug veliki u odnosu na društveni proizvod, bez obzira da li je to na nivou 40% ili 60%, to su iznosi koji ne mogu preko noći da se preokrenu. Prema tome, alternativa u kojoj neki implicite sugerišu da sutra prestanemo da se zadužujemo je jednostavno nemoguće, kao što ne može čovek da prestane da jede da bi smršao, tako ne možemo ni mi da prestanemo da se zadužujemo. Mi smo sad, ono što je najvažnije, mi smo prešli na putanju kontrolisanog smanjenja duga i po ceni i po količini, količini izraženoj kao procena društvenog proizvoda. To je najvažnije. Prema tome, postoji hiljadu kritika svega onoga što radimo. Poslednja kritika koju ću da prihvatim, to je kritika da nam se imputira da smo dozvolili neograničen rast duga. To je potpuno suprotno i zdravom razumu i činjenicama i svemu ostalom. Mi smo preokrenuli dinamiku rasta duga. Pet milijardi koje pominjete u periodu od jula 2012. do aprila 2014. godine su ogromnim delom 3,6 milijardi od pet milijardi zaokruženo, 3,6 milijardi je bio deficit, a ostale su stvari sve poznate stvari koje imamo i danas na grbači, a to je „Srbijagas“ 360 miliona, apeks kredit koji je ovde 250 miliona, to je likvidacija banaka i ostali troškovi 620 miliona itd. To su sve poznati troškovi o kojima smo pričali i to su troškovi koji su bili započeti ranije, samo su se ispoljili u periodu 2012-2014. godina. Setite se, tada smo 2011. godine u septembru, pred izbore, šest meseci pred izbore i 2012. godine uzimali po milijardu evra da bismo zakrpili rupu u kasi, nismo imali para da plaćamo svoje dugove i svi su to znali. I ono što je najgore, najgora stvar je u takvoj situaciji, kad najmanje imate para treba vam najveća likvidnost, pošto su vam mesečni deficiti najveći i niko nema strpljenja. Kad neko vidi da se vidi dno kase će da navali na vas da vratite dugove. Mi smo izašli iz tog perioda, sada nam je potrebna mnogo manja likvidnost. To je privilegija onih koji su dobri. Kolike devizne rezerve imaju razvijene zemlje? Pogledajte. Imaju neuporedivo manje. Kod nas su devizne rezerve jedna trećina društvenog proizvoda. Razvijene zemlje bi to smatrale totalnim bacanjem para. Mi to držimo zato da bismo našim poveriocima dali uverenje da smo dobri, a to plaćamo i sve drugo plaćamo. Plaćamo izlazak iz ove krize. Ponavljam, nije nama povećanje duga slabost. Tražite druge slabosti. Imamo ih dosta. Glavne slabosti su nam to što ne želimo da shvatimo da nismo još izašli iz ove situacije, da ćemo izaći za godinu, dve, ali da se nalazimo na pravom putu. Druga stvar jako važna, isto tako instinkt vam nije na dobrom mestu, a to je izveštavanje. Podržavam potpuno svaku inicijativu i predlog da o svemu što radimo izveštavamo prvo sebe, pa onda parlament, i komitete parlamenta i odbore parlamenta i sve ostale. Imamo tela koja se već dogovaraju o tome da će imati veći stepen transparentnosti. Ne može sutra, ali će biti u određeno vreme, u pravo vreme. Mnogo je veći problem izveštavanja o utrošku sredstava i efektima kod projekata nego kod programa. Programi su ovi za budžet. Kod budžeta nama nije problem nikakav. Mi smo na prošloj sednici to obećali. Suviše je rano sada. Poslaćemo vam listing kada su pare legle, milijarda evra 14. avgusta prošle godine i svaka isplata, to je novac na računu kod Narodne banke i svaka isplata, bilo za plaćanje kamata u dolarima. Rekao sam da se mi ne igramo sa valutnim rizikom. Mi smo to koristili za dolarske obaveze. Nismo menjali strukturu. Prema tome, svaka isplata i kretanje likvidnosti je išlo po mesecima. Dobićete izveštaj bez ikakvih problema. To ima i u Trezoru i u Narodnoj banci. Drugo, to skupljeno za budžet treba da dobijete u završnom računu o budžetu. Mi zbog nekih nasleđenih želja da to bude savršeno perfektno ne dajemo ili ne raspravljamo o tom završnom računu. Ja se sada trudim da napravimo izveštaj u kojem ćemo za sve naše rezerve imati fusnote, objašnjenje, metodologiju i u drugim detaljima. Mislim da ovaj parlament treba i mora da gleda to izvršenje, pošto mislim da su sitnice koje tamo možda mogu da se ispeglaju toliko male u odnosu na sumnju koja nediskutovanje tog budžeta stvara. Ja ću se zalagati da što pre imate pred sobom izveštaj o izvršenju. On će vam pokazati ne samo stanje izvršenja budžeta, nego i stanje oko projektnih zajmova, stanje u svim elementima budžeta. Treće, ove godine ulazimo u naredni korak programskog budžetiranja, gde ćemo određene ključne elemente u budžetu skupiti po programima, da znamo ne samo kako trošimo pare iz budžeta, nego i gde pare završavaju. Primer, iz budžeta finansiramo opremu u zdravstvu. Ovaj parlament i mi treba da znamo da li je ta oprema završila na pravom mestu, da li postoje prostorije, obučeni ljudi, da li postoje pacijenti i koje je to efekte dalo. To ne može odmah, ali možemo da krenemo odmah. I to će biti takođe urađeno. Četvrta stvar, jako važna, i tu još uvek lomimo koplja pošto su iznosi ogromni. Želimo, kao što smo pre dve, tri godine sve one stvari koje se ranije nisu videli i svi oni deficiti o kojima pričamo se ranije nisu videli, pošto smo ih držali ispod te prve linije, mi smo to pomerili iznad te linije. Republički budžet, ako pogledate pre sedam, osam godina je sledio drugu metodologiju, da je gomila tih stvari bila sklonjena sa radara, što bi rekli. Mi smo to sve sada stavili gore i samo pravo servisiranje, vraćanje glavnica ispod linije. Želimo i nešto što je sa strane, nije sklonjeno, pošto se to pojavljuje u budžetu, odnosno u bilansu opšte države, a to su projektni zajmovi, bilansi, odnosno rezultati lokala, Koridori Srbije, Putevi Srbije, lokal itd, sve to utiče na bilans opšte države, ali ovi projekti se ne provode kroz budžet Republike, sem nekog malog dela. Želimo da uz vašu saglasnost proširimo budžet, da u njemu pratimo svaki projektni zajam od momenta odobravanja do momenta povlačenja, praćenja realizacije projekata i efekata. Trenutno, mi to radimo sa strane. Znači, mi ništa ne krijemo, ali je to nekako pasivno. To je član 3. koji ima i garancije, finansiranje, slobodno finansiranje deficita i projekte, ali oni nisu povezani. Morate da znate sve i koji je projekt, kada, gde itd, da bi se povezali. Mi želimo da se to tačno zna gde projekti idu, koga finansiraju i koji su efekti tih projekata. Ovo će zahtevati mnogo veću pripremu, ali mislim da ćemo za godinu, dve, tri biti ponosni, da ćemo znati ko, za šta traži pare. Znači, gomila pitanja koja ovde stoji između redova, vredi li se zadužiti za neki zatvor? E, pa to bi trebalo da bude predmet neke strategije zaduživanja ne samo o iznosima i kamatama, i o tome gde nam trebaju sredstva iz inostranstva, a gde nam ne trebaju. Postoje zemlje u svetu koje su rekle mi ne želimo da se zadužujemo za socijalnu sferu, pošto nam tu postavljate uslove koji nama nisu prihvatljivi, ali želimo da se zadužujemo, recimo, za zatvore, pošto tu dobijete izuzetno povoljne uslove, ostvarujete neke standarde i ciljeve koji su u skladu sa procesima integracije sa Evropom i oni vam pomažu. Znači, tamo gde su dobri uslovi, gde inače mi ne bi smo odmah imali sredstava, to možemo da postignemo. Konačno, moj komentar za to što se vraćam na period posle primene ovog programa, ne zato što sam sebičan i što ne bi želeo da gledam prethodni period i da pišem i da odgovaramo na sva pitanja, na sva pitanja inače odgovaramo, nego zato što je jako važno da, od momenta kada smo krenuli, merimo šta smo uradili u tom periodu. Znači, nije to početak sveta, ali je to početak, nova strana, nova stranica u našem vođenju fiskalne politike, našem vođenju budžeta i svega ostalog. Setite se kako je to bilo. Rešili smo da ćemo morati da uštedimo u prvom koraku na platama i na penzijama. Nismo imali sa kog drugog mesta da pokrenemo taj zamajac reformi. Zašto? Zato što su troškovi operativni bili suviše mali i suviše rigidni, zato što su kamate, koje traže poverioci iz inostranstva bili nedodirljivi, oni bi skočili kada bi smo to pipnuli, zato što kapitalne rashode nismo hteli da diramo. Prema tome, kada smo sklonili te tri stvari, jedino što je ostalo su bile plate i penzije. Postavljate pitanje – zašto? To je krajnje nepopularna mera. To jako dobro znate. Znači, naša procena je bila da radimo nepopularnu meru, kao što lekar radi nepopularnu i tešku operaciju, zato što je alternativa gora i zato što ona nudi izlečenje, izlazak. Zbog toga to radimo i prema tome to je taj balans koji želim da ocenite. Da li smo mogli drugačije? Mi smo smanjili, setite se, minimalno i plate i penzije i sada vraćamo maksimalno koliko prostor dozvoljava i ostajemo na istom putu. Znači, ništa nismo u tome promenili. Da li možemo nešto bolje? Ima gomila stvari koja može bolje. Evo, danas se tu vraćamo, danas smo pričali, sa fondom smo završili i onaj deo koji javnosti nije mnogo poznat, koje su reforme ostale nezavršene. E, o tome pričamo. Imamo neke situacije gde nismo još dovoljno uznapredovali, kao što su reforma obrazovanja, kao što su reforma javne administracije i javnog sektora uopšte, ali i kao što je reforma nekih javnih preduzeća, i to ne samo ovih velikih za koje svi znate, nego gomila malih javnih preduzeća, komunalnih preduzeća koja nisu efikasna, koja jednostavno su navikla da posluju po nekoj svojoj dogovornoj ekonomiji na lokalnom nivou. To nam stvara, prvo, probleme koje ne vidimo, a onda kada se pojave kao Smederevska Palanka, kao Apoteka Pančevo, onda vidimo da imamo kamen koji ne znamo kako da sklonimo, kako da izbacimo iz sistema. Poenta je u tome da nema na reč, nema na poverenje, nego na budžetiranje koje će biti transparentno, da svi znamo unapred, pa tamo gde moramo da intervenišemo da intervenišemo, a ne da pustimo da to curi na sve strane. Ne može se tako upravljati resursima. Znači, kada mi tražimo disciplinu, tražimo je za sebe isto, kao i za sve druge. (Petar Jojić, s mesta: Osam stotina miliona.) Sistem treba to da reši.
Poslaniče, nema dobacivanja.
Naše je da prepoznamo probleme, započnemo procese, a onda će sistem da ponudi rešenje za sve te stvari. Prema tome, želim samo da kažem da se sada nalazimo tačno na dve godine od kako smo počeli da sprovodimo reforme, da imamo do kraja ove godine i sada pripremamo budžet koji će staviti, definisati finale najteže tri godine. Povećanje plata i penzija koje smo dogovorili, koje držimo će biti blago poboljšanje za sve ljude, kao nagrada, pre svega, kao pokazatelj da smo na dobrom putu i kao nagrada za sve ono što smo pretrpeli, sve ono što smo uradili, ali moramo da znamo jednu stvar. Ako ne budemo imali snage da ona mesta gde imamo velike gubitke zatvorimo, onda sve ovo može da iscuri. Znate, kao iz one stare priče, razumete, kofa je bušna. Ako kofa ostane bušna, neće je niko zatvoriti, odnosno niko neće dovoljno vode naliti. Hvala lepo.
Zahvaljujem, ministre. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 3, 4, 5, 6, 7. i 8. dnevnog reda. Nastavak sednice je sutra u 10.00 časova. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika i da imamo uslove za nastavak rada. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju poslanica Gordana Čomić i Aleksandra Jerkov, kao i poslanik Balša Božović. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres po predlozima odluka po tačkama 9. i 10. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su danas na sednici prisutni Zoran Đorđević ministar odbrane, Nenad Nerić državni sekretar u Ministarstvu odbrane, kao i general major Slavoljub Janićijević zamenik komandanta Združene operativne komande Generalštaba Vojske Srbije, pukovnik Milivoje Pajović načelnik Centra za mirovne operacije Generalštaba Vojske Srbije i kapetan bojnog broda Milan Konjikovac načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2016. godini i Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2016. godini. Da li predstavnik predlagača Zoran Đorđević ministar odbrane želi reč? (Branka Stamenković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite.