Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodnih poslanika, te da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Milica Radović, Željko Tomić, Nada Kolundžija. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povodom pretresa u pojedinostima 22. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o jedinstvenom biračkom spisku, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Svetozara Čiplića, ministra za ljudska i manjinska prava, pozvala da sednici prisustvuje i Zoran Petrović, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JEDINSTVENOM BIRAČKOM SPISKU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Vladan Batić, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Sreto Perić, Aleksandar Martinović, Mirko Munjić, Mileta Poskurica, Mićo Rogović, Jelena Budimirović, Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Željko Tomić, Zoran Krasić, Boris Aleksić, Dejan Mirović, Milorad Buha, Zoran Babić, Božidar Delić, Ljiljana Miladinović, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Oto Kišmarton, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta. Amandman su prihvatili Vlada i Odbor za pravosuđe, ali će se o njemu izjašnjavati Skupština u danu za glasanje.
Gospođo Čomić, samo da vam naglasim da ako budem govorila duže od dva minuta biće to vreme ovlašćenog predstavnika. Član 1. predloga ovog zakona kaže u 1. stavu: Jedinstveni birački spisak (u daljem tekstu: birački spisak) jeste javna isprava u kojoj se vodi evidencija državljana Republike Srbije koji imaju biračko pravo. Razlog zbog čega želim da govorim o našem amandmanu, iako ga je Vlada prihvatila, jeste upravo činjenica da Vlada u svom predlogu nije predvidela da jedinstveni birački spisak podrazumeva evidenciju, jedinstvenu evidenciju državljana Republike Srbije i upravo je to bio amandman SRS i dobro je, naravno, da je Vlada prihvatila taj amandman. Kao što bi bilo mnogo dobro da je prihvatila i ostale amandmane SRS iz jednog prostog razloga što je opštepoznata činjenica da se SRS godinama unazad, rekla bih već i decenijama, najiskrenije zalagala za uvođenje jedinstvenog biračkog spiska u izborni sistem Republike Srbije i nadzornog odbora, kao dva elementa koji su apsolutni preduslov za regularnost izbora na teritoriji Republike Srbije. Ono što je ovde interesantno i što treba da se naglasi jeste činjenica da je upravo SRS u oktobru 2000. godine inicirala donošenje Zakona o izboru narodnih poslanika i taj zakon je predvideo i postojanje jedinstvenog biračkog spiska i postojanje nadzornog odbora. Ono što smo postigli te 2000. godine jeste da je SRS oko tog zakona postigla apsolutni konsenzus i učinila nešto što i sa sadašnje distance izgleda gotovo neverovatno, objedinili smo i vlast i opoziciju i vanparlamentarne stranke. Svako ko je postojao na političkoj sceni Srbije u to vreme najiskrenije se zalagao za uvođenje jedinstvenog biračkog spiska u naš izborni sistem. Naglašavam, i nadzornog odbora, o kojem vi dalje ne želite da govorite. Problem je nastao upravo te 2000. godine, nakon onih izbora kada je DOS preuzeo vlast u Republici Srbiji i od tog momenta, predstavnici DOS u RIK zaboravili su da su se do 2000. godine zajedno sa predstavnicima SRS zalagali za jedinstveni birački spisak. Pokušali ste da nametnete u javnosti tezu da zbir biračkih spiskova po opštinama, odnosno lokalnim samoupravama predstavlja jedinstveni birački spisak. Posledice takvog nakaradnog stava su da su u Republici Srbiji svi dosadašnji izbori sa aspekta jedinstvenog biračkog spiska i nadzornog odbora pod opravdanom sumnjom. SRS je posle svakih izbora, naši članovi u RIK izdvajali svoje mišljenje, nisu potpisivali izveštaje i vodili, odnosno pokretali smo ustavne žalbe posle svakih izbora, ali nažalost u Srbiji u ovih poslednjih devet godina ili smo imali režimski Ustavni sud, ili nismo imali, kao što i danas nemamo Ustavni sud. Vi ste, gospodine Čipliću, bili u to vreme u Ustavnom sudu Republike Srbije i znate da smo podnosili te ustavne žalbe i zaista, kao pravnik pre svega, ne mogu da razumem da je neko ko je takođe pravnik mogao da smatra da nepostojanje jedinstvenog biračkog spiska nije razlog za poništavanje izbora. Činjenica da je Milan Marković, koji je inače zadužen za ovaj zakon u ime Vlade Republike Srbije, istina danas ste vi kao dežurni ministar i zaista, što se tiče poslanika SRS, tu činjenicu uvažavamo, jer ste vi čak uspeli aktivno da se uključite o svakom zakonu, iako vas ovako usput dovedu u Skupštinu. Dakle, Milan Marković je rekao daje ažuran i precizan birački spisak osnovni preduslov za regularne, pravno valjane i demokratske izbore. Ovo je odlično rekao i ovo jeste činjenica, ali nam nije jasno zbog čega je gospodin Milan Marković, kada smo ponovili to što je on rekao, zbog čega je od tog momenta krenuo u jednu drugu taktiku, a to je izbegavanje Narodne skupštine i narodnih poslanika, jer smo samo iz ove njegove rečenice izvukli potpuno logičan zaključak - da zapravo nepostojanje ažurnog i preciznog biračkog spiska znači da nije bilo tog preduslova za regularne, pravno valjanje i demokratske izbore. Takođe je rekao gospodin Milan Marković da će jedinstveni birački spisak u značajnoj meri doprineti tačnosti i ažurnosti evidencije birača. Ovo, takođe, samo logičnim zaključivanjem dovodi do toga da i gospodin Milan Marković misli da je nepostojanje biračkog spiska u značajnoj meri doprinelo netačnosti, neažurnosti evidencije birača. Ako imamo netačnu i neažurnu evidenciju birača, onda svakako da to stavlja ozbiljnu senku na svake izbore koje vi nazivate demokratskim. Istina je da je SRS uvek priznavala izborne rezultate, da smo uvek prvi izlazili sa izbornim rezultatima zato što taj posao znamo da radimo i zato što smo uvek poštovali volju grđana, za razliku od svih ostalih u ovom parlamentu koji su tu činjenicu koristili u zavisnosti od toga kada im je to kako politički odgovaralo. Posledica takvog razmišljanja jeste i činjenica da mi i danas u parlamentu imamo 22 poslanika manje nego što ih je SRS osvojila na poslednjim parlamentarnim izborima. Takođe, ono što nije dobro, jeste da vi ni u jednom od ovih zakona kojima, kako Milan Marković kaže, menjate politički sistem u zemlji, ne predviđate postojanje nadzornog odbora, koji takođe postoji regulisan u jednoj od normi Zakona o izboru narodnih poslanika, ali nažalost devet godina unazad ni na jednim izborima nije delovao nadzorni odbor. Šta bi bila njegova uloga? Njegova uloga bi bila upravo kako zakon predviđa - da vodi računa da se predizborna kampanja vodi u skladu sa zakonom, da prati medije, odnosno da natera medije da moraju da poštuju izborni zakon, i ono što je najvažnije, da se u izbornoj tišini ne zloupotrebljava činjenica da stranke koje su na vlasti upravo sa tog aspekta vlasti učestvuju u kampanji tako što se poslednjeg dana u kampanji pojave svi mogući i nemogući ministri, presecaju vrpce, otvaraju puteve i putiće i to onda kao nije izborna kampanja. Kao što sad, evo na opštini Voždovac, svi ste videli da je gospodin Đilas otvorio navodno neku ambulantu u Zucama. Istina, tamo postoji neki objekat, ali je kandidat SRS za predsednika opštine narodni poslanik Bojan Mladenović, sa aktivistima SRS, sutradan otišao i javnost je mogla da vidi u nekim medijima koji su to preneli da je to samo objekat, da je to zgrada koja uopšte nije opremljena i nije pripremljena za funkciju doma zdravlja. To je apsolutna zloupotreba. Kada bismo imali aktivan nadzorni odbor koji bi birala ova skupština, jer tako kaže Zakon o izboru narodnih poslanika, onda ne bismo imali takvih problema. Žao mi je što Milan Marković nije tu, podsetila bih ga na jedno pismo koje je 24. novembra uputio RIK-u. O čemu se radi? RIK je primetila da su na teritoriji KiM apsolutno neažurni birački spiskovi i to ne samo po pitanju upisanog broja birača, gde postoji veliki broj ljudi koji su umrli, a to je problem na celoj teritoriji države Srbije, gde postoje i oni koji su upisani na više mesta, pa onda mogu u toku dana da glasaju na nekoliko biračkih mesta, i zna se da je to praksa DS i da se tako glasa. Da ne govorimo o žutim paketićima koji se nose nekoliko dana ili dan u toku izborne tišine, koji se nose građanima i na koji način se građani najgrublje vređaju i ponižavaju. Nažalost, u situaciji kada ste doveli narod u Srbiji da milion ljudi nema šta da jede i da 300 hiljada dece nema treći obrok, onda je potpuno ljudski razumljivo da neko poklekne i pred tom činjenicom da mu se donese kilogram šećera i kilogram brašna, i litar ulja, i da računa da naredna dva dana ima deci da da šta da jedu, pa da i glasa mimo svoje volje. To je sve ono što je posledica toga što vi, zapravo, ne želite regularne izbore. Dakle, pošto je izborna komisija primetila probleme u biračkim spiskovima takve da je veliki broj građana upisan bez matičnog broja. Sada, gospodine Čipliću, volela bih da čujem vaše mišljenje i kao ministra, pre svega kao bivšeg sudiju Ustavnog suda: da li vi mislite da je regularno da neko može da bude upisan u birački spisak, a da ne postoji njegov matični broj u biračkom spisku? Imamo informaciju da je sinoć bila interesantna rasprava na RIK, to može već da se citira kao anegdota, gde je kolega iz RIK, koji se zove Miodrag Petrović, insistirao da je regularno ako ne postoji matični broj pored imena i prezimena birača, pa je onda član RIK iz SRS pitao tog kolegu i ostale kolege da li bi bilo regularno pre nekoliko godina, dok je, recimo, poznati glumac Miodrag Petrović bio živ i da se slučajno desilo da taj član RIK i taj Miodrag Petrović žive na istoj adresi. Ko bi mogao da utvrdi ko je od njih dvojice, a jedan je samo izašao na biralište, ko bi mogao da utvrdi ko je od njih dvojice toga dana glasao? Dakle, jedinstveni matični broj je nešto što mora da postoji. Interesantno pismo kojim se Milan Marković obratio RIK. Kaže: "Vašim dopisom od 16. novembra 2009. godine obratili ste se Ministarstvu da za državnu upravu i lokalnu samoupravu sa zahtevom za vršenje nadzora za ažurnošću biračkog spiska u opštini Leposavić, Zakonom o izboru narodnog poslanika, pa Službeni glasnik, u članu 23. stav 4." kaže ministar, "propisano je da će ministarstvo nadležno za poslove uprave izvršiti nadzor nad sprovođenjem odredaba ovog zakona koje se odnose na biračke spiskove najkasnije do 20 dana pre dana održavanja izbora. S obzirom na to da su izbori za odbornike SO Leposavić raspisani za 29. novembar 2009. godine, obaveštavamo vas da je prošao zakonom utvrđeni rok za vršenje nadzora nad biračkim spiskom". Dakle, ni reči o tome šta sa biračima koji su bez matičnog broja upisani u birački spisak. Govorila sam i u načelnoj raspravi i poslanici SRS su govorili, mi svaki put na dan održavanja izbora, pošto taj posao, naravno, ozbiljno radimo, imamo dežurstvo pravnika u sedištu SRS i na desetine ljudi nam se, što telefonom, što oni koji žive u Beogradu pojavljuje i kažu - prošli put sam glasao na tom i tom biračkom mestu, sad me nema na biračkom spisku, šta da radim? Dakle, birački spiskovi su, nažalost, sredstvo pomoću kojeg DS može i namešta rezultate. Činjenica da ste u velikom broju opština imali vlast ili ste bili deo vlasti, vi ste tu činjenicu iskoristili da imate biračke spiskove iz gotovo svih opština u Republici Srbiji. Biračke spiskove nameštate kao, naravno,kada su lokalni izbori u pitanju, kao što nameštate izborne jedinice, pa procenjujete gde DS dobro prolazi, pa tu napravite izbornu jedinicu, povežete potpuno nelogična mesta u jednu izbornu jedinicu da biste na toj izbornoj jedinici ostvarili veći broj glasova, odnosno na tom biračkom mestu. Dakle, odlično znamo kakve ste sve malverzacije vršili i kakve malverzacije vršite. Nažalost, ovaj zakon, uzgred rečeno, uopšte nije trebalo da se donosi, gospodine Čipliću, to smo rekli i gospodinu Milanu Markoviću. Postoji Zakon o izboru narodnih poslanika i član 12. tog zakona, koji predviđa postojanje jedinstvenog biračkog spiska. Stvar je samo u tome da je za ovih devet godina trebalo da napravite jedinstveni birački spisak. Vi ni danas niste blizu tog rešavanja tog problema. I dan danas imate ljude koji su upisani u Lazarevcu i u Savskom vencu i istog dana glasaju i u Lazarevcu i u Savskom Vencu. Zašto na biračkom mestu instruišete članove vaših biračkih odbora da ni po živu glavu ne daju birački spisak nekom članu biračkog odbora iz stalnog ili proširenog sastava iz, recimo, SRS. Ne date zato što je birački spisak nešto sa čime vi na biračkom mestu možete da manipulišete. Uz svu kontrolu, uz prisustvo velikog broja članova biračkih odbora vi to možete, zato što radite takve stvari. Znate da smo vam i o tome govorili nakon nekih izbora da vaši ljudi negde ispred biračkog mesta sačekuju birače da im daju popunjen jedan listić i da kad vrati prazan svoj glasački listić da dobije 10 evra, ranije 10 maraka, jer to još iz tog vremena ta praksa postoji. Kada vrati prazan listić koji oni ponovo popunjavaju sa tim jednim glasačkim listićem vrte koliko god hoćete puta i onda mogu da zaokruže nekog ko je umro, a nekome greškom daju dva listića, jer znaju da taj neko ko je umro ne može da se pojavi na biračkom mestu, a oni to unapred znaju zato što su imali i članovi biračkog odbora biračke spiskove i što su mogli da urade sve moguće manipulacije koje su u dnevno-političkom interesu DS. Gospodine Čipliću, najpre, zakon je nakaradan i to ćemo vam u toku rasprave dokazati. Donošenjem ovog zakona samo zadovoljavate formu, jer vama nije stalo do suštine, jer da jeste vi biste postupali po članu 12. Zakona o izboru narodnih poslanika i mi bismo, kao i sve savremene demokratije u svetu, imali čiste biračke spiskove. Suština biračkog spiska, govorili smo to Milanu Markoviću, nije ovo što ste vi ovde predvideli da neko može da prijavi da će u dane izbora umesto u Beogradu boraviti u Leskovcu, pa da će tamo da glasa. Suština jedinstvenog biračkog spiska, gospodine Čipliću, uverena sam da se vi sa time slažete, ali verovatno nećete da kažete da suština biračkog spiska jeste da ako vi glasate u Novom Sadu da bilo gde da se pojavite na bilo kom biračkom mestu u Republici Srbiji, da će stajati u evidenciji da ste upisani u birački spisak u Novom Sadu. Nikako ne bi moglo da se desi da ste upisani u dva biračka mesta i nikako ne bi moglo da se desi da glasaju mrtve duše. Uostalom, afere oko toga i manipulisanje koliki bi zaista bio pravi broj birača u Republici Srbiji kad bi se iščistio taj spisak, to je bilo aktuelnouz svake republičke izbore. Nažalost, biće i posle ovog zakona, jer ovim zakonom ne rešavate problem čije rešavanje bipredstavljalo konačno jednom regularne izbore u Republici Srbiji, pa da svi možemo da kažemo – da, to je volja građana, niko ni na koji način nije manipulisao voljom građana, pa šta građani kažu, njihovu volju svaka ozbiljna stranka, a SRS to jeste, uvek će poštovati. Hvala.
Iskorišćeno je vreme ovlašćene predstavnice poslaničke grupe i tri minuta od vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Pošto se Zakonodavni odbor nije izjasnio, u danu za glasanje ćemo o njemu odlučivati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Žao mi je što je izašao gospodin Čiplić, zato što je gospođa Pop-Lazić podnela amandman u ime poslaničke grupe SRS da se zaista važan deo člana 3. u stavu 2. promeni, tako da se ne da mogućnost, kako je to predlagač ovde napisao, da sadržaj korišćenja, vođenja, ispravljanja i zaključivanje biračkih spiskova i izvođenje delova biračkih spiskova za područje jedinica lokalne samouprave, kao i druga pitanja od značaja, potpuno i tačno vođenje, propisuje ministar nadležan za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Time priznajete, odnosno predlagač zakona, da njemu uopšte nije bio cilj i namera da se u Srbiji, kao što je gospođa Radeta i danas govorila, a što smo potencirali u načelnoj raspravi, da se uspostavi jedinstveni birački spisak. Vi se sećate, gospođo Čomić, kada sam govorila u načelu, evo tu je opet zamenik sekretara, gospodin Pudar, da sam prenela naše iskustvo, nas parlamentaraca, od pre mesec i po dana iz posete Finskoj, ne samo parlamentarne delegacije, već je gospodin Pudar bio kao zamenik sekretara, članovi RIK, ljudi koji rade u RIK, koji su tehnička lica, gde smo se susreli sa jednim sasvim drugačijim iskustvom i nama su tamo eksplicitno postavljali pitanja da li vi imate jedinstveni birački spisak. Rekla sam da nemamo. Posebno sam insistirala na tome da je nemoguće, što su nam tamo kolege i potvrdile da nekakvi izvodi, evo videli ste kroz brojne primere zloupotreba koje su bile, a sada to samo priznaju u naslovu da je nekakav jedinstveni birački spisak nemoguć bez uspostavljanja posebnog državnog organa, kao što imaju oni, kao što ga ima Ruska Federacija, kao što ga imaju mnoge druge države, da se uspostavi jedinstveni birački spisak. Nama je bilo zabranjeno da se sa zamenikom direktora državnog registra, pri poseti tamo i razmeni iskustva, rukujemo, zbog mera bezbednosti. Osim toga, njihov softver je povezan sa MUP. Recite mi molim vas ovde, a videće se kroz ove brojne primere loše napisanog zakona, naročito dela koji se odnosi na ažuriranje podataka koje treba da radi MUP, umesto boravišta i prebivališta, zbog mogućnosti da glasač sada po ovom zakonu glasa i u mestu gde trenutno boravi, da će biti mnogobrojnih zloupotreba. Druga činjenica koja je veoma važna, mnoge primere je spomenula gospođa Radeta, evo iz svoje sredine ću da se nama biračka mesta nalaze u katastrofalnom stanju. Neukost članova biračkih odbora, o tome da i ne govorim. Ovde je taj kolega iz RIK, verovatno nije rekla gospođa Radeta, pripada ovoj ZES koaliciji, dao je takvo tumačenje da je moguće da se glasa bez uvide u jedinstveni matični broj. Isti vam je slučaj po šumadijskim selima. Na biračkim mestima se pojavi čovek i kaže – imali smo slučajeve i iz Raške oblasti, ali evo, i to je slučaj. Žena mi je kod kuće, stara je, bolesna, ne može, evo njene lične karte, neka glasa. U selu Botunje kod Kragujevca, na samo sedam kilometara od grada, to je periferija grada, u mestu gde se odvija izborni proces nalazi se ono furunče gde se članovi biračkih odbora greju, mogu unutra da se nađu samo stalni članovi biračkog odbora. Ovi koji su u proširenom sazivu kažu – malo je mesto, vidite, imamo tu samo ovo jedno grejno telo, vi ostali idite napolje ili prošetajte, ručajte, pa kad se vratite. U centru Kragujevca, u naselju Erdoglija, u soliteru Ipsilon, birački proces se za toliko naselja odvija u jednom kafiću. Ko se nalazi unutra? Samo stalni članovi biračkog odbora i šankerica koja kuva kafu, a vi dobro znate da niko, osim članova biračkog odbora, onih koje je država odredila, ne može da se nalazi na biračkom mestu. Dakle, onima koji su u proširenom sazivu, da li su iz SRS, LDP, DSS, kažu – izađite napolje, nema mesta, a zato je šankerica tu. Ona povremeno obriše šank, skuva kafu, u međuvremenu ubaci neki glasački listić i onda dolazimo u situaciju da kragujevačka Gradska izborna komisija, na svakim izborima, jer to je organ kojem je povereno da se stara o tome, da biračka mesta budu i otvorena i da počne izborni proces na vreme, mora naknadno, dakle, na sednicama da utvrđuje rezultate glasanja. Zašto mi imamo toliki broj nevažećih glasačkih listića? Taj procenat je alarmantan, on je naveden u izveštaju posmatrača Saveta Evrope i OEBS-a. Čak 3% je u ukupnom broju birača. Upravo iz ovih razloga koje je Vjerica spomenula, da nema ažuriranog biračkog spiska, da vama odgovara, jer to je odličan način za manipulaciju. Morala je RIK posle predsedničkih izbora 2007. godine da se sastane, da donese obavezujuće uputstvo za svaki birački odbor u Srbiji, dakle, da obrate pažnju na simptomatično pojavljivanje tolikog broja nevažećih listića. Naknadnom proverom, kada smo mi insistirali, gospodin Todorović i članovi RIK iz SRS i otvarali džakove, ispostavilo se da to uopšte nisu nevažeći. Recimo, u Kragujevcu se dešavalo da birač nedvosmisleno izrazi volju da je to glas za SRS, ali i pored toga, znate, to se dešava, iskusni ljudi znaju, ili dopiše nešto, neku poruku, obično je to poruka kojom se poručuje i daje podrška predsedniku Šešelju. Onaj tamo kaže – šta ovo piše ovde, a to je, inače, izborna lista SRS-Vojislav Šešelj, zaokružen broj 4, ovde je nešto dopisano, ne važi. Naknadno, Gradska izborna komisija ustanovi da je to važeći glasački listić. Mi smo na 16 biračkih mesta u Kragujevcu tako naknadnom proverom i utvrđivanjem potpuno promenili rezultat glasanja. To je bilo pola-pola, pola za Stevanovićevu koaliciju, pola za listu SRS, što za parlamentarne, što za lokalne izbore. Prema tome, gospodine ministre, vi ste videli i sami iz izveštaja Državne revizorske institucije da su najveće zloupotrebe bile, evo, jutros smo čuli na jednoj televiziji, oko 100 miliona evra, za nabavku kompjutera, a nama se kaže da nisu osposobljene jedinice lokalne samouprave da ažurno rade ovaj posao, zato što tehnički nisu opremljene. Sada je ustanovljeno, odnosno, naknadnom proverom će se videti da je najveći lopovluk bio prilikom nabavke opreme, kompjutera, raznih ugovora, raznih manipulacija, a niste sposobni da ustanovite poseban državni organ, registar koji bi vodio računa o tome da svaki birač bude na samo jednom mestu upisan sa svojimtačnim matičnim brojem i da, ako neko tamo klikne na kompjuter, ne svako, nego ovlašćeno lice, pogleda da ga ima u evidenciji i u Subotici i u Kragujevcu, i u Pirotu, i u Surdulici, i u Zrenjaninu, sa njegovim jedinstvenim matičnim brojem i da se on samo jedan jedni put vodi. Osim toga, ustanovljavanjem takvog državnog organa, a vi vidite, vi dajete sva ovlašćenja ministru, što pokušava da ispravi gospođa Pop-Lazić, pa kaže – zakon će to da uredi, ne može ministar nekim svojim propisima, jer vi vidite kako tumače izborne rezultate članovi DS, to je katastrofa. Dakle, jedino na taj način, ako se zakonom precizno uredi ova oblast, mi možemo da se nadamo da ćemo koliko-toliko mi u budućnosti imati regularne izbore. Ovako, samo sam vam iznela nekoliko primera, verujte, vi znate to verovatno i iz svojih sredina, nemoguće je da govorite o potpunoj regularnosti izbornog procesa, a naročito u situaciji kada ne postoji nadzorni organ. Gospođa Elena Božić-Talijan je jedini predsednik Nadzornog odbora od 1990. godine, od prvih višestranačkih izbora, do današnjeg dana, a mi smo insistirali, zapravo naš predsednik, kada su održani oni predsednički izbori, kada se manipulisalo nepostojećim glasovima Šiptara na KiM, da se tada ustanovi nadzorni organ za izbore, kada ste ukinuli i kada ste dali nemogućnost da dalje postoji nadzorni organ za praćenje izbornog procesa, vašim dolaskom na vlast. Prema tome, vi niste bili ni sposobni ni posle izbora, 24. septembra 2000. godine, ni da utvrdite broj birača, ni to da je u tom glasanju za predsednika države Vojislav Koštunica imao veći broj glasova od Slobodana Miloševića, da nije bilo upravo zapisnika sa svakog biračkog mesta SRS, koja je pokazala na svim izbornim procesima od 1992. godine do današnjeg dana, da ima najobučenije, najdisciplinovanije ljude koji rade odgovorno svoj posao u interesu države i regularnog sprovođenja izbornog postupka. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa će se i ovom amandmanu glasati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 5. govori o nadležnosti za upis u birački spisak i kaže da birača koji nije upisan u birački spisak upisuju u birački spisak do njegovog zaključenja opštinska, odnosno gradska uprava, a od njegovog zaključenja, pa sve do 72 časa pre dana izbora, ministarstvo nadležno za upravu. Mi, srpski radikali, mislimo da je rok od 72 časa predug i da to treba da bude 48 časova. Zbog čega? Zato što je naš stav da što većem broju građana treba omogućiti, treba svakom građaninu omogućiti da glasa, ali s obzirom da je činjenica da ima, uslovno rečeno, možda i neodgovornih ili ljudi koji ne znaju šta treba da urade, da treba da provere da li su u biračkom spisku itd, s obzirom na neažurnost i nekomunikaciju između MUP i lokalnih samouprava, što će biti i kada ovaj zakon stupi na snagu, jer tu ništa niste popravili i čovek misli, ako se prijavi da je promenio adresu, da više ne stanuje u Zaječaru, nego u Somboru, on misli da je taj posao završen i kada je u pitanju birački spisak i ne ode da proveri u opštini gde se doselio i ispostavi se na dan izbora da nije upisan u birački spisak. Mi mislimo da ovaj rok mora biti maksimalno skraćen, da bi što veći broj građana mogao da izvrši uvid i da izvrši promenu, a u elektronskoj komunikaciji, kakva postoji, uostalom, vi ste pričali da ne možete da uvedete jedinstven birački spisak jer, ne znam, 10 ili 12 opština u Srbiji nema kompjuter, što je zaista obrazloženje kojem bi se i dete u vrtiću nasmejalo. Ali, ako imamo elektronsku komunikaciju, a imamo, kako vi lepo na Vladi elektronski komunicirate, pa ne morate ni da budete tu, možete mejlovima da se dopisujete, ako imamo takvu komunikaciju, onda zaista ne vidimo razlog da ovaj rok bude ovako dugačak i da ostanu cela tri dana, kada ne može da se vrši nikakva ispravka u biračkom spisku. Zašto sam želela da komentarišem ovaj amandman? Zato što vi kažete – skraćivanje predloženog roka za dostavljanje rešenja o naknadnom upisu dovelo bi u pitanje blagovremeno sprovođenje ovih rešenja u izvodima iz biračkih spiskova i dostavljanje izbornog materijala svim biračima, biračkih odborima kojih, kada se izbori sprovode na celoj teritoriji Republike Srbije, ima preko 8.000. Gospodine Čipliću, ovo je skandal što ste napisali. Gospodine Čipliću, kada se izbori sprovode na celoj teritoriji Republike Srbije, a to je i KiM, onda je 9.200 biračkih mesta u Republici Srbiji. To što zbog trenutnog stanja svako biračko mesto ne može da bude otvoreno to je posebno pitanje, ali da vi napišete da na celoj teritoriji Republike Srbije ima 8.000 biračkih mesta i da apsolutno zanemarite teritoriju KiM to je skandal, gospodine Čipliću. Čak i na delu KiM, gde mogu da se održavaju izbori, da ste to uračunali onda biste rekli da ima 8.400 biračkih mesta, a na celoj teritoriji Republike Srbije 9.200 biračkih mesta. Gospodine Čipliću, na ovaj način vi najpre prihvatanjem Euleksa, pa onda davanje viza osim za građane koji žive na KiM, pa pre toga potpisivanje kojekakvih međunarodnih sporazuma, gde KiM su na izvestan način izdvojeno iz Republike Srbije na ovaj način zapravo, korak po korak, prihvatate činjenicu, da ne kažem, priznajete da KiM nije u sastavu Republike Srbije. Zato je ovo skandal. Za nas, srpske radikale, KiM je bio, sada je i biće sastavni deo Republike Srbije, jeste Republika Srbija. Gospodine Čipliću naučite, na teritoriji Republike Srbije ima 9.200 biračkih mesta. Hvala.
Četiri minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo nemojte shvatiti ništa lično, ali imajući u vidu vaš kapacitet, neću da kažem da ste vi ministar opšte prakse, jeste vi jedan diplomirani pravnik i magistar pravnih nauka, a samo iz razloga što se ovde vrlo često pojavljujete kao predstavnik Vlade želim da dam u prilog svoje skromno mišljenje premijeru. Evo dobre prilike, a objektivno postoje potrebe za to, da se izvrši racionalizacija u Vladi. Pošto, sasvim ozbiljno govorim, uspešno ovde predstavljate Vladu i u ime vašeg ministarstva, Ministarstva za ljudska i manjinska prava, Ministarstva za državnu upravu jednom prilikom, to mi malo nije jasno, ste ovde predstavljali Vladu i kad su na dnevnom redu bili zakoni iz zaštite zdravlja građana Srbije. Hajde da to tretiramo kao objektivna potreba Vlade, ali zaista premijer Mirko Cvetković bi trebao da ima ovo u vidu i da možete uspešno da predstavljate spajanje ministarstava. Ništa ovo nemojte shvatiti lično i nemojte shvatiti da je upereno protiv vas, ali mogli biste da prenesete ovo mišljenje. Da se vratim na amandman koji je SRS podnela na član 6. ovog zakona. Gospođa Vjerica Radeta, kao ovlašćeni predstavnik SRS, kada je govorila o ovom zakonu u raspravi u načelu, rekla je da smatramo da zakon o jedinstvenom biračkom spisku nije ni potreban. Sada ću dati jedan prilog. Svima vama je poznato da u Srbiji nema zakona o venčanju, ali prosto građansko venčanje postoji regulisano drugim zakonom i smatramo da to treba da bude. Isto tako jedinstven birački spisak ne da je potreban nego bez njega nema legalnih izbora i zbog toga bi se morao regulisati savršenije i bolje nego što ste predložili ovim zakonom, izbornim zakonima, kao što smo to imali do sada. U članu 1. uopšte se ne govori šta je materija ovog zakona nego se odmah prelazi na taj jedinstven birački spisak i kaže se da je uslov da bi neko glasao, da bude upisan u jedinstven birački spisak, kao da to do sada nije bilo. I do sada je tako apsolutno takva situacija bila i drugačije se uopšte nije moglo glasati. Iako pripadamo istom poslaničkom klubu i istoj poslaničkoj stranci gospođa Vjerica Radeta i ja, zbog čega insistirate toliko na nadzornom odboru. Jeste on potreban, ali imamo i DRI. Kasnilo se u donošenju i mislim da je država poslednja, ne u regionu nego u Evropi koja je usvojila ovaj zakon. Onda je neko slavodobitno, a pre svih, čini mi se, iz stranke G 17 plus rekao - bravo, uspeli smo, evo sada i mi imamo taj zakon. Kada se vide sada efekti rada, ne ulazim u to, ne želim da prejudiciram šta je tu istina, kada su se videli efekti tog tela, onda je sada malo problem, te da li su četiri izvršioca mogla da kvalitetno obave taj posao, te da li je trebalo samo 14 ministarstava da se iskontroliše, a ne sve korisnike budžeta, pa sasvim sve jedno da su stigli da iskontrolišu i jednog korisnika budžeta. Ako postoje određene nepravilnosti one moraju biti sankcionisane. Naravno, zalažemo se da sve to prođe kroz svoju zakonsku proceduru, a ne ništa unapred, a ne ništa na mestu, koje po zakonu nije predviđeno zato. Gospodine Čipliću, pretpostavljamda sada kao čovek od pravne struke vidite da se dosledno zalažemo za poštovanje svih zakonskih propisa, jer onda pravni sistem ima smisao i ima značaj ako se dosledno poštuju sve njegove odredbe. To što prilikom predlaganja zakonskih predloga vrlo često podnosimo i podnosićemo i dalje amandmane, to je samo naša želja da napravimo to primenljivim, da napravimo mogućnost da to ne ostane mrtvo slovo na papiru. Prihvatili ste određeni broj amandmana, rekao bih veći nego što je to uobičajeno, doduše, od strane samostalnih poslanika, to je apsolutno nebitno, jer prava svakog poslanika su potpuno ista, bez obzira da li pripada opoziciji ili poziciji, jer kada izlazimo na izbore mi unapred ne kažemo bićemo u poziciji ili opoziciji, nego se takmičimo da bi zadobili poverenje građana, da bi onda uradili nešto u njihovom interesu. Prihvaćen je amandman gospodina Vladana Batića na član 2. Bolje je definisao stav 2. člana 2. nego što je to u predlogu zakona, ali iz njegovog predloga koji je Vlada prihvatila izostalo je analiziranje podataka iz biračkog spiska. Smatramo da je neophodno izvršiti analizu podataka koji stoje u biračkom spisku i već sam o tome govorio, pa će morati da se upali i neki alarm, da vidimo za šta je. Navešću nekoliko opština za koje sam apsolutno siguran da je to tako. To je Krupanj, Ljubovija, Mali Zvornik, Loznica, gde nije velika razlika između ukupnog broja stanovnika i onih građana koji imaju biračko pravo. Šta to ukazuje? Ukazuje da se radi o sredinama koje su u privrednom smislu jako zaostale i da o tim delovima, rekao bih, vrlo malo ova Vlada vodi računa. To je u kontinuitetu tako. To nije slučaj danas, to je već duži niz godina i neka vam to nešto znači, a možete na osnovu analize biračkog spiska da utvrdite i da napravite predlog plana kako i na koji način da pokušate da demografsku strukturu, da starosnu strukturu u tim mestima menjate jer, između ostalog, i to jeste svrha ove vlade i izvršne vlasti. Rekli ste da je 8.000 biračkih mesta. Tu ste dobili precizan podatak od predstavnika SRS. Verujte da na mnogo, od 9.200 ili 8.450, ili kako vi kažete 8.000, mnogo biračkih mesta u brdskim, u pasivnim mestima ima ih sa sto, kao što je zakonom utvrđeno minimalan broj, a negde čak i ispod broja sto. Šta vam to ukazuje? Ukazuje da smo jako stara država i da i tu treba jedna intervencija. Ne bi trebalo ovaj zakon shvatiti kao zakon na osnovu kojeg će određen broj ljudi izaći samo na biračka mesta i tamo glasati. Naše mišljenje je i u principu smo da se biračko pravo ostvaruje na osnovu mesta prebivališta, ali uvažavamo nastojanje zakonodavca da se omogući i glasanje po osnovu mesta boravišta. Želimo da svako svaku sumnju u mogućnost zloupotreba na dan glasanja izbegnemo. Zbog toga podnosimo amandmane, a vi to ne prihvatate. Prethodni amandman koji je kolega Petar Jojić podneo, želi samo da ostavi što više mogućnosti da ona lica koja nisu upisana u birački spisak dođu u poziciju da mogu i da glasaju. Poznato nam je zbog pogrešne, neefikasne, loše politike Vlade da veliki broj ljudi ne želi da izađe na izbore, a videli ste da poslednje istraživanje da kaže da je 44% građana Srbije apsolutno nezadovoljno onim što radi sadašnja Vlada. Oni ne žele da izađu na izbore i ne izlaze. Želimo da svaki građanin Srbije koji pokaže želju i volju da izađe na izbore da mu se i omoguće ako je kojim slučajem izostao sa tog biračkog spiska. Znamo da su ti rokovi relativno kratki, ali treba taj rok sa 72 časa skratiti na 48 časova da bi se omogućilo svakom ko može da glasa, jer nije poznat slučaj čoveka kojem je bilo oduzeto pravo glasa i svaki put kada su se održavali izbori, ne govoreći za koga želi da glasa, morao je da plače, jer tog dana je osetio da mnogo manje vredi od drugog čoveka. Znamo kada su izbori i akademik, i čobanin, i poljoprivrednik i univerzitetski profesor podjednako važe i podjednako vrede. Zbog toga predlažemo da se amandmani na član 5. i 6. prihvate, jer će se onda na taj način popraviti kvalitet ovog zakon i omogućiti da se isprave greške koje su do sada postojale. Zahvaljujem.
Sedam minuta i 25 minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
U članu 6. stav 2. tačka na kraju teksta se zamenjuje zapetom i dodaju se reči - sa naznakom gde će glasati. To smo tražili ovim amandmanom. Da vas podsetim, gospodine ministre, da stav 2. glasi - birač koji ima boravište u inostranstvu upisuje se u birački spisak na poslednjem prebivalištu jednog od njegovih roditelja, s tim što se u birački spisak upisuju podaci o njegovom boravištu u inostranstvu. Dakle, koji je cilj i koja je svrha ovog amandmana? Zašto je potrebno da se pored upisivanja u birački spisak podataka o njegovom boravištu u inostranstvu upiše i naznaka gde će on glasati? Ako su namere predlagača ovog zakona iskrene i da bi se sprečila, u meri kojoj je to moguće, svaka mogućnost zloupotrebe i manipulacije, onda treba uneti i ovu klauzulu, treba uneti klauzulu da stoji naznaka gde će birač u inostranstvu glasati. Kako će se ispravnije kontrolisati da li je taj birač baš tamo i glasao? Međutim, postavlja se drugo suštinsko pitanje - da li je devalviranje izborne volje birača, a uostalom devalviranje i tog jedinstvenog biračkog spisaka, ako se nakon procesa, nakon završenih izbora krši izborna volja birača i zloupotrebljava njihova volja? Gospodine ministre, da li ste doživeli ikada ili čuli, ne želim da vas pitam da li ste kao sudija Ustavnog suda uradili neku odluku bez održane sednice? Mislim da je to iluzorno pitanje, ali šta biste rekli o biračkom spisku i o izbornoj volji građana kada bih vam rekao da je jedan sudija u svojstvu predsednika izborne komisije doneo odluku bez održane sednice izborne komisije, o čemu postoje brojni dokazi, na opštu žalost svih, a najviše građana Srbije? Taj sudija je pre neko veče izabran za javnog tužioca Osnovnog tužilaštva u Požegi. Gospodine ministre, kompletnu dokumentaciju imam. Taj sudija u svojstvu predsednika izborne komisije opštine Lučani doneo je odluku da se mandat odbornika dodeli sasvim drugom licu, kažem, bez održavanja sednice izborne komisije. To je sudija Jelena Ćurčić, dosadašnji sudija Opštinskog suda u Guči. Gospodine ministre, direktno kršenje izborne volje građana. Šta nam vredi taj birački spisak u opštini Lučani, kada se to dogodilo? Imam kompletnu dokumentaciju o tome, kompletnu dokumentaciju ćemo dostaviti i nadležnim organima, javnom tužiocu i ostalima, ali šta to vredi kada je i to moguće u državi Srbiji, gospodine ministre? Zahvaljujem.
Minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložili smo amandman tako da se u članu 6. u stavu 3, koji glasi - interno raseljeno lice upisuje se u birački spisak prema mestu u kome je prijavljeno kao interno raseljeno lice - tačka briše i da se dodaju reči ''ili u mestu trenutnog boravka uz naznaku gde glasa''. Vlada je dala sledeće obrazloženje - da se amandman ne prihvata zato što je navodno u suprotnosti sa članom 12. Zakona o prebivalištu i boravištu građana, kojim je utvrđeno da su građani koji borave van mesta svog prebivališta duže od 15 dana dužni da prijave boravište i da se neposredno pre odlaska odjave. Gospodine Čipliću, a i vaše kolege u Vladi, izgleda da zaboravljate činjenicu da status i položaj interno raseljenih lica nije identičan kao kod drugih građana RS, jer je sticajem nesrećnih istorijskih i političkih prilika interno raseljeno lice nažalost u situaciji da ima čak tri mesta u kojima može da živi. Jedno je njegovo prebivalište koje je upisano u ličnu kartu, a koje se nalazi na teritoriji KiM, odnosno na onim delovima KiM gde Srbi nažalost ne mogu da žive, zbog činjenice da šiptarske tzv. privremene institucije, KFOR i Euleks, nisu obezbedili minimalne uslove za normalan život Srba na tim prostorima. Drugo mesto življenja jeste mesto u kome je interno raseljeno lice na teritoriji tzv. uže Srbije prijavljeno. Treća mogućnost jeste da se to lice trenutno nalazi van mesta u kome je upisano kao interno raseljeno lice. Znate da su interno raseljena lica nažalost prinuđena da se snalaze na razne načine, ne bi li obezbedila hleb za sebe i svoju decu i da je moguće da se u danu kada se održavaju izbori nalaze van mesta u kome su inače prijavljena kao interno raseljena lica i da bismo tim licima, da bismo ti građanima RS, koji ponavljam bez svoje krivice ne mogu da žive i da glasaju u mestu svog prebivališta, omogućili da ostvare ovo svoje elementarno građansko i političko pravo, predvideli smo mogućnost da takvo lice glasa i van mesta u kome je inače prijavljeno kao interno raseljeno lice, uz obaveznu naznaku gde glasa. Vlada je to odbila pozivajući se potpuno pogrešno na Zakon o prebivalištu i boravištu građana, koji samo kaže da lica koja borave van mesta svog prebivališta moraju da prijave boravište, ako borave duže od 15 dana. Šta ako borave kraće od 15 dana? To je smisao našeg amandmana, da se građanima RS koji su interno raseljeni, a koji borave van mesta gde su prijavljeni kao interno raseljena lica, kraće od 15 dana, da se i takvim licima omogući da glasaju u mestu u kome se trenutno nalaze, uz obavezno naznačenje gde će takvo lice da glasa. Vlada RS, umesto da prihvati amandman, umesto da omogući tim građanima koji objektivno žive teže i u težoj su situaciji od drugih građana RS, umesto da im omogući da ostvare svoja biračka prava, ona to ne čini, potpuno pogrešno pozivajući se na Zakon o prebivalištu i boravištu građana. Prosto je neverovatno da Vlada Srbije neće da prihvati realnost. Realnost je, nažalost, gospodine ministre, da Srbi koji su trenutno interno raseljeni sa KiM ne mogu da glasaju u mestu svog prebivališta, ne nalaze se uvek u mestu u kome su prijavljeni kao interno raseljena lica, nego verovatno u potrazi za poslom ili potrebi da rešavaju neka druga svoja socijalna prava, nalaze se van mesta u kome su prijavljena kao interno raseljena lica i umesto da tim građanima omogućite da glasaju tamo gde se faktički nalaze, a to može da bude vreme i kraće od 15 dana, vi ste odbijanjem našeg amandmana praktično dobar deo, praktično dobrom delu tih ljudi oduzeli biračko pravo.
Dva minuta i 40 sekundi iskorišćeno vreme poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, ukoliko budem govorio preko dva minuta to će biti na račun ovlašćenog predlagača. Prvo da kažem, uz svo uvažavanje prisutnog ministra, meni je vrlo žao što gospodin Marković nije ovde jer bi to bila dobra prilika da se otvori jedan dijalog o amandmanima i uopšte o ovom zakonu, jer ovaj zakon svakako spada u kategoriju zakona gde je dijalog neophodno potreban. Već sam kazao u raspravi u načelu da DSS smatra da valja doneti zakon o jedinstvenom biračkom spisku a koliko sam pažljivo slušao stavove drugih stranaka mislim da to zapravo niko i ne spori, da treba doneti zakon o jedinstvenom biračkom spisku. Naravno, treba imati na umu dve stvari. Prvo, po mom dubokom uverenju, bez obzira da li je neko danas na vlasti ili u opoziciji mislim da sve ozbiljne političke stranke imaju interesa da zakon o jedinstvenom biračkom spisku bude takav da potpuno onemogući bilo kakve nepravilnosti u postupku izbora, namerne ili ne namerne, sve jedno je, i u tom smislu mislim da vrlo ozbiljno treba razmotriti amandmane koje je podnela ne samo DSS nego i ostale opozicione stranke. Drugo, ovo je specifična vrsta zakona, naime zakoni koji se na bilo koji način bave izborima, bilo da su to izborni zakoni za razne oblike vlasti, bilo da je ovakav jedan zakon o jedinstvenom biračkom spisku. Dakle, ovo su zakoni koje po pravilu ne valja donositi preglasavanjem i valja ih doneti sa najširim mogućim konsenzusom. S obzirom na broj prihvaćenih amandmana, očigledno da predlagači zakona ne haju mnogo za to, rekao bih, izvorno demokratsko pravilo, da u zemlji koja se predstavlja kao demokratska zemlja ovakve zakone stvarno treba donositi sa najvišim konsenzusom a ne prostim preglasavanjem. Mi nismo podneli mnogo amandmana, podneli smo ih samo šest, zapravo četiri jer su dva posledica jednog podnetog, to ćete videti kasnije u raspravi, ali nažalost pet od tih šest amandmana je Vlada odbila da prihvati i ovo je jedan od tih koje je Vlada odbila da prihvati. O čemu se radi? U članu 7. u st. 3, 4, 5. i 6. se definiše postupak ako neko želi da glasa na mestu prebivališta, dakle u mestu boravišta. Mi smatramo da oni koji žive u zemlji treba da glasaju u mestu, isključivo u mestu prebivališta. Naime, mi smo umesto st. 3, 4, 5. i 6. tražili da se uvede samo jedan stav koji bi bio da na zahtev birača u birački spisak se upisuje i podatak o mestu boravišta birača kako bi se biraču mogli dostaviti sve informacije potrebne za glasanje u mestu prebivališta. Dakle, može da se upiše mesto boravišta, ali samo u smislu dostavljanja informacija gde se glasa. Zašto smo protiv glasanja van mesta prebivališta? Prvo, znate šta, ja razumem kada je neka zemlja velika pa s kraja na kraj letite avionom sedam sati onda je to u redu ovakva neka odredba. Mi smo, kao što znate, mala zemlja i od Beograda do Vranja stižete za tri i po sata. Prema tome, nema nikakvog, apsolutno nikakvog razloga da se uvodi ovakva odredba. S druge strane, izbori se ne održavaju svake nedelje, nego se održavaju jednom u četiri godine, nekada je to i tri godine. Prema tome, nije nikakav problem ako neko živi u Čačku a studira u Beogradu da ode do Čačka da glasa. Studenti to uglavnom rade preko vikenda, odlaze kući da ih mame operu i nahrane. Ne samo da mogućnost glasanja van mesta prebivališta otvara sumnju da može doći do raznih zloupotreba, već čak i da ne dolazi do svesnih zloupotreba ja se jako bojim aljkavosti, pogotovu lokalnih administracije. One su i do sada ovakve biračke spiskove i sve što je u vezi sa biračkim spiskovima načelno vodile krajnje aljkavo, pa imate u biračkim spiskovima ljude koji su umrli pre godinu, dve ili pet, a takođe nemate u biračkim spiskovima mlade koji su u međuvremenu napunili 18 godina itd. To svi znamo, svi koji smo pratili izbore svih ovih godina, znamo u kojoj su meri neuredni ti podaci. Očekivati da će sada neko pedantno zapisati i mesto boravišta, a istovremeno izvršiti odgovarajući posao u biračkom spisku, gde je mesto prebivališta, da bi se onemogućilo da neko glasa pre podne u Beogradu, a popodne u Čačku ili negde drugde, lično mislim da je to potpuno nepotrebno i da će uvesti, napraviti jedan potpuni haos. Dakle, stav je DSS kada je reč o građanima koji žive u zemlji van mesta svog prebivališta neko vreme, da ako žele da ostvare svoje pravo za glasanje treba da odu u to mesto na glasanje. Nema nikakve potrebe da se uvodi i mesto boravišta kao mesto na kome građani mogu da glasaju. Ja ću vam reći jedno interno iskustvo DSS. Mi smo za neke naše interne izborne u stranci i, jednom prilikom, probali da omogućimo članstvu da glasaju u mestu boravišta i nastao je potpuni haos. Potpuni haos, verujte mi, pa smo onda brzo od toga odustali. Čak nije bilo nekih motiva da se tu sada, nešto, da kažem vara na kartama itd. – ne, naprosto to nije moglo da se sprovede na uljudan način. Nažalost, ja se bojim da, čak uz najbolju volju, bez obzira na dobre namere predlagača zakona, odnosno smatram da ovu odredbu valja promeniti. Završiću sa time što ću vas podsetiti da za ovih 19 godina višestranačkog života u Srbiji praktično sve relevantne političke partije koje su danas na političkoj sceni bile su i u vlasti i u opoziciji. Naivno je misliti da to tako neće biti i ubuduće – svi će biti i na vlasti i u opoziciji. Prema tome, svima je u interesu, i stvarno je svima u interesu da izborni postupak, koji naravno uključuje i postojanje jedinstvenog biračkog spiska, bude tako uređen da nikome ne padne na pamet da vara na izborima, s jedne strane. S druge strane, svim učesnicima izbora da omogući jedan lak postupak kontrole izbornog postupka, počevši od ovog jedinstvenog biračkog spiska, pa do svih ostalih radnji koje se na izborima dešavaju. Kažem, žao mi je što sada ne možemo da otvorimo dijalog na ovu temu, ali ne sviđa mi se što je tako malo amandmana koji su podneti, mislim da ovde ima dobrih amandmana, ne samo DSS, prihvaćeno, jer to na neki način Ministarstvo pokazuje – da predlagači ovog zakona prosto imaju nameru da jednostavnim preglasavanjem izglasaju ovaj zakon. Ponavljam, ovaj zakon valja izglasati jednim opštim konsenzusom. Dakle, napraviti jedan napor da se sve primedbe koje stranke imaju na ovaj zakon i koje naravno stoje usvoje i na taj način se omogući da se zakon, da tako kažem, prosto dogovori. Po svemu sudeći do toga neće doći i to nažalost ostaje jedna mrlja i uvodi jedno pravilo da će neka sledeća vlast onda opet isto tako po nekoj svojoj meri uređivati biračke spiskove i izborne zakone itd, a to naravno ne valja. Ako imamo ambicija, a valjda imamo, da budemo demokratska zemlja, onda ceo izborni postupak, počevši od jedinstvenog biračkog spiska pa nadalje, mora da bude potpuno transparentan i podložan kontroli i mora biti takav da otklanja svaku moguću sumnju da tu nešto neće biti u redu. Hvala.
Devet minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da amandman koji su predložili poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić treba prihvatiti. Ako postoji elementarna pretpostavka korektnih izbora, onda je to dobar birački spisak. Ako je postojao konsenzus do 2000. godine svih stranaka, sem Socijalističke partije Srbije, postojao je oko jedinstvenog biračkog spiska i tu nije bilo nikakve dileme, jer glavna borba se vodila oko toga da Srbija bude zemlja u kojoj neće moći da se manipuliše na izborima. Nažalost, do 2000. godine činjenica je da to nije bilo moguće. Najdrastičniji primeri krađe na izborima dešavali su se na Kosovu i Metohiji, ali su se dešavali i u drugim mestima u Srbiji. Zato je 2000. godine, posle puča 5. oktobra, bez obzira na suštinske razlike među političkim strankama postignut konsenzus i donet je izborni zakon u kome je jedna od osnovnih stvari bila jedinstven birački spisak, jer ne treba objašnjavati nikome ko je iole na najbenigniji način učestvovao u izborima, jasno mu je šta znači jedinstven birački spisak. Da mu i nije jasno, treba da pogleda zemlje sa dugom demokratskom tradicijom, tamo gde niko i ne pomišlja da krade na izborima, tamo postoji jedinstven birački spisak. Šta se to desilo da devet godina posle promene vlasti u Srbiji mi još uvek nemamo,pre svega, jedinstven birački spisak? To je nešto što objektivno navodi na sumnju da postoji mogućnost manipulacije prilikom izbora. Možemo mi da pričamo šta god hoćemo, ali ima iskustava u državama od nekih republika koje su izašle iz Savezne Republike Jugoslavije, recimo, Crna Gora koja je izašla sa jedinstvenim biračkim spiskom vrlo brzo, pa su tamo utvrdili, recimo, da ima birača koji su rođeni 1164. godine, a da ne govorim o nekim drugim stvarima koje su se našle u tim biračkim spiskovima. Ne kažem da je bila želja vlasti da uradi loš birački spisak ili da na tako drastičan primer možda falsifikuje, ali govorim jednostavno mogućnosti da dođe do greške. Znate, onaj ko unosi podatke, moguće je da napravi grešku i da podatak ne bude unet tačno, ali jedinstven birački spisak i služi da bi se svi problemi vezani za birački spisak otklonili. Prva i osnovna stvar, ono što je nas do 2000. godine, nažalost i posle 2000. godine uvek mučilo, to je problem ljudi koji su ili dva - tri ili više puta upisani u birački spisak, jer nema jedinstvenog biračkog spiska. Postavljam pitanje gospodin Čipliću, koji je bio i sudija Ustavnog suda, da nam kaže gde građani Srbije, kao što su to ostale države, mogu da uđu i da dobiju jedinstveni birački spisak? To što vi ovde navodite da je jedinstven birački spisak povezan spisak svih biračkih spiskova po opštinama, to je suludo. Svaki taj birački spisak po opštinama je odvojen i on je celina za sebe. Da je to stvarno jedinstven birački spisak, pre svega bi omogućili jednu stvar, da ne postoji mogućnost da se neko dva puta nalazi u biračkom spisku. Jednostavno operacija koja se zada vezano za jedinstven matični broj, apsolutno sve one koji su duplo upisani automatski izbacuje. Mi tu mogućnost ovde nemamo. Mi to eventualno imamo na jednoj opštini, tu mogućnost, ali nemamo na nivou Srbije i to je problem. Ko garantuje da jedan birač nije upisan u više opština? Uzmite teoretski, u Beogradu ima 17 opština, znači, jedan birač može da bude upisan u 17 opština i on u toku dana može da glasa na 17 mesta. Takođe, uzmite neke okruge gde su opštine više gradske, odnosno gde je rastojanje manje, pre svega mislim na Vojvodinu, gde je moguće vremenski postići glasanje na više biračkih mesta, odnosno u više opština. To pravo može da se zloupotrebi. Postavlja se pitanje koji je interes vlasti, ako hoće poštene izbore, ako hoće korektne izbore, da to spreči? Koji je motiv? Mi opravdano sumnjamo da je motiv baš zloupotreba mogućnosti da pojedini birači budu upisani na većem broju biračkih mesta, odnosno u više opština. Da ne govorim i to da je moguće i u jednoj opštini da čovek bude na više biračkih mesta, ali tu na neki način može da se spreči, a ovo ne može da se spreči, jer ne postoji jedinstven birački spisak. Sada, em ne postoji jedinstven birački spisak, vi uvodite mogućnost da onog momenta kada se raspišu izbori da se birač prijavi, izrazi svoju želju da li će glasati na mestu prebivališta ili će glasati u mestu boravišta. Recimo, raspišu se izbori i neko kaže biću u Nišu, Vranju i itd, pa ću glasati tamo. Znate kako danas stoji sa istraživanjem javnog mnjenja. Ozbiljni istraživači, ozbiljne firme koje se time bave u stanju su da daju vrlo precizne, sa vrlo malim greškama pretpostavke, otprilike koliko će ljudi izaći na izbore, kakav će biti odnos snaga, odnosno kako će se raspodeliti to biračko telo i na osnovu tih istraživanja vi imate realno mogućnost da kreirate izborne rezultate. Znate, ta istraživanja su u najvećoj meri interna i služe vlasti da bi stekla uvid pre nego što dođe do glasanja kakvo je raspoloženje među biračima. Sama činjenica šta vi već predviđate, kakve novine itd. govori o tome da ste vi svesni da ćeteposle budućih izbora biti u situaciji da ćete prvo morati da kupujete poslanike. Drugo, da već računate na neke koji su i sada u opoziciji, da će vam verovatno prići, a ovo je još dodatna mogućnost da se izborna procedura zloupotrebi. To bi trebalo apsolutno da se spreči, jer ne postoji mogućnost kontrole. Ako ne postoji mogućnost kontrole, automatski postoji mogućnost zloupotrebe. Zamislite bilo koju banku ili bilo koga ko radi sa novcem, ako nema kontrole. Ima li negde takve mogućnosti? Nema. Nema je zato što je to jednostavna stvar, ko god radi sa novcem dolazi u iskušenje, u nekom trenutku, da eventualno zloupotrebi poverenje koje dobija. Zato su kontrole rigorozne. Tako je i na izborima. Znate, to su jednostavne stvari. Neko se plaši, zato što će izgubiti vlast, pa neće imati privilegija, neko se plaši zato što će gubitkom vlasti morati da dođe pod udar zakona, da odgovara za ono što je uradio. Pogledajte sada Izveštaj Državne revizorske komisije. Ovo je prosto neverovatno, koliko je milijardi potrošeno a da se ne zna ni ko, ni kako, ni gde, ni zašto. Stigao je predlog za 2008. godinu završnog računa i odjedanput na volšeban način je to povučeno, nije dato poslanicima. Zašto Izveštaj Državne revizorske komisije nije dat poslanicima? Sećam se 2001. i 2002. godine, kada je DOS došao na vlast, odmah su krenuli neki inspektori, čak je Božidar Đelić angažovao i penzionisane pripadnike vojske koji su se bavili tim poslom, da krenu po ministarstvima, ne bi li našli da li je neko zloupotrebio svoju funkciju, odnosno položaj, da li namerno ili nenamerno su pare trošene u skladu sa budžetom. Mnoge su prijave podignute, niko nije odgovarao zato što nije bilo zloupotreba, ali ovde u ovoj situaciji gde je nekoliko milijardi u pitanju, posebno je jedno ministarstvo prozvano da je trošilo sredstva na nezakonit način. Dok ne budem dobio Izveštaj, neću o tome govoriti, jer nemam uvid. Gospođo Čomić, uvek se trudim, bez obzira što se vi smeškate, da ne iznosim podatke za koje nisam siguran da su tačni. Možda i nisu tačni, ali neko stoji iza tih podataka. Prema tome, i u ovom slučaju hoću jednostavno da dobijem te podatke, pa da na osnovu tih podataka, da se pod hitno otvori rasprava u Skupštini RS. Ali, ovim članom 7. vi na direktan način poručujete građanima Srbije da će uz ovakve mogućnosti da se zloupotrebi izborni proces i govori da vi apsolutno nemate nameru da definitivno otklonite mogućnost zloupotrebe izbornog i predizbornog procesa, odnosno mogućnost krađe na izborima. Ukoliko prihvatite ovaj amandman, nećete vi potpuno to otkloniti, ali ćete bar delimično smanjiti mogućnost da se predizborni i sam izborni proces zloupotrebljava i da neko krade na izborima u ime vas. Podsećam vas na 1996. godinu, na onu koaliciju „Zajedno“, skraćenica „Koza“, kada ste duvali u pištaljke, lupali u šerpe itd, i tada svi oni koji su recimo bili u SPS-u, sećam se Nebojše Čovića, on nije hteo da prihvati odgovornost za ono što je neko radio u ime SPS-a, jer nisu svi krali. Krao je jedan deo, ali podsećam vas i na izbore 2000. godine, na septembarske izbore. Znate, naši članovi izborne komisije su napustili izbornu komisiju jer nisu hteli da prihvate manipulaciju vezanu za podatke sa terena koji su dolazili. Tada se desilo da takođe neki nisu hteli da prihvate to što se radilo na terenu. Objektivno, pretpostavljam da i među žutima ima ljudi koji neće da prihvate da neko u njihovo ime krade, zato što je to navodno interes DS-a. Zašto bi to prihvatio? Hoćete korektnu, poštenu, fer utakmicu, pa ko je bolji, neka pobedi. Dajte nam tu fer i korektnu utakmicu. Omogućite to. Napišite, nemojte da se udarate u grudi i da pričate kako ste pošteni, kako ste za demokratiju, a ovde, crno na belo piše da omogućavate da se izborni proces zloupotrebljava. To je osnovni problem. Vi znate sa kakvim mogućnostima raspolaže opozicija – ograničenim. Kako mi možemo da iskontrolišemo sada rezultate na izborima, kada će tamo biti spisak onih koji glasaju u mestu boravišta, pa oni koji glasaju u mestu prebivališta, pa u zatvoru, u vojsci itd, u inostranstvu, objasnite mi, gospodine Čipliću, kako će i kojim će to mehanizmom biti omogućeno opoziciji da to utvrdi da je zloupotrebljeno? Kako? Na časnu reč? Nemojte, znate, mi to nismo verovali ni onima koji su se kleli u časnu titulu, pa pionirsku itd, jer smo shvatili da se kunu oni koji u suštini nemaju poštenja, pa im je to jedini bio štit. Prema tome, gospodine Čipliću, u ime Vlade prihvatite ovaj amandman. Mislim da će to delimično popraviti ovaj loš zakon vezan za jedinstveni birački spisak. Hvala vam veliko.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 15 minuta i 50 sekundi. Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvaženo predsedništvo, uvažene poslanice, uvaženi poslanici, verujem kao i vi i delim zadovoljstvo što se nalazim pred poslanicima srpske Narodne skupštine. U krajnjoj liniji, kada se postavi pitanje da li resorni ministar mora uvek i da brani zakon, a moram podsetiti ljude, građane, da je Vlada predlagač a da Vlada može prema objektivnim okolnostima, a objektivne okolnosti su i bolest, da odredi ministre koji će zastupati jedan zakon pred parlamentom. U krajnjoj liniji, meni se čini, a čuo sam svu ovu argumentaciju, da ova argumentacija je ona koja jeste za usvajanje ovoga zakona. Da je to argumentacija koja se odnosi na potrebu donošenja i uređenja jedinstvenog biračkog spiska. Možda će vam izgledati neobično, ali, razvijene evropske zemlje ili neke od razvijenih evropskih zemalja razvijene demokratije i nemaju jedinstveni birački spisak. Na primer, Velika Britanija, Holandija, pa čak i Nemačka. Nemačka ima nešto što je zanimljivo i zove se – zbirni birački spisak i ima ga samo zbog toga što ima mešoviti izborni sistem. Jedinstveni birački spisak iz svog onog iskustva parlamentarnog života u Srbiji jeste potreba i u krajnjoj liniji, baš ovaj član 7, na primer, je i prilika da se obezbedi ili omogući građanima da lakše ostvare svoje Ustavom garantovano biračko pravo, a to je da glasaju u mestu boravišta, ne samo u mestu prebivališta. U krajnjoj liniji ovo je jedna privilegija. Naravno, razumljivo je da svako pravo, pa čak i obaveze mogu biti zloupotrebljene. Ova biračka privilegija može biti zloupotrebljena, ali upravo ovi članovi, odnosno stavovi u članu 7. koncipirani su tako da ova privilegija birača bude vrlo transparentna. To su uslovi pod kojima se ta privilegija da se ne glasa u mestu prebivališta, nego u mestu boravišta, da se ona iskoristi. Ko to prati? Prati onaj koji daje autoritet legalnosti, pre svega legalnost izbora. Vrlo je jasno da ako imamo jedinstveni birački spisak, ako ga imamo, a imaćemo ga po ovom zakonu, a o ovom zakonu i raspravljamo, da onda verujemo da će sve mane, svi problemi, najveći broj mana, najveći broj problema kojim su ovim zakonom identifikovani i normirani kao nešto potpuno novo i drugačije, biti otklonjeni iz parlamentarnog života. Ponavljam, Srbija ulazi u krug država sa ovakvim zakonom, u krug država koje imaju jedinstveni birački spisak, a ponavljam da i neke države, razvijene države evropske demokratije, tradicionalne, ugledne demokratije, nemaju jedinstvene biračke spiskove, ali to ne dovodi u pitanje demokratiju. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Todorović, pravo na repliku, pojašnjenje.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, najblaže rečeno, plašim se da uopšte niste razumeli ovu raspravu. Molim vas, ne mislim u pežorativnom smislu. Šteta je zbog toga što nije došao gospodin Milan Marković. Gospodine ministre, mešate babe i žabe, mešate proporcionalne i većinske izbore. Govorite nam da u Engleskoj ne postoji jedinstveni birački spisak. Šta će njima jedinstveni birački spisak? Tamo su većinski izbori. Svaka je jedinica, pa šta će im... prost većinski sistem, bira jedna izborna jedinica, bira se jedan predstavnik i završen posao. Ovde su proporcionalni izbori, ovde je Srbija jedna izborna jedinica. Gospodine Čipliću, da vas podsetim koliko smo se borili da ostvarimo i to pravo, da bude jedna izborna jedinica, jer ste vi zaboravili i to. Sećate li se koliko ih je bilo? Dvadeset sedam, 29, pa sedam, pa ko će više da zapamti sve tepolitičke mape ili izborne mape koje su se krojile prema predviđanjima da bi se pobedilo i da bi se postigao što bolji rezultat. Vi nam sad ovde slavodobitno pričate o tome da je ovo najbolje rešenje za Srbiju. Nije tačno, gospodine Čipliću. Pričate da ćemo ući u red zemalja koje imaju jedinstven birački spisak. Pretpostavljam da logički možete da zaključite i da dođete do zaključka iz onoga što piše. Kaže - u Republici Srbiji kompjuterski se vodi opšti birački spisak po opštinama, kao deo jedinstvenog biračkog spiska. Molim vas, gde je taj jedinstveni spisak gde su sve opštine? Gde, sem što je to naziv zakona? Gospodine Čipliću, to je vrlo jednostavna stvar i meni i građanima Srbije da sad kažete - evo, gospodo poslanici, vi jedinstven birački spisak imate na tom i tom sajtu, uđite na sajt i završili ste posao. Ili, ako je vama to teško, evo, SRS će vrlo rado sve te opštinske biračke spiskove da pretvori u jedinstven birački spisak. Siguran sam da Statistički zavod Srbije za relativno kratko vreme može da izađe sa jedinstvenim biračkim spiskom bez ikakvih problema. Ono što ponovo posebno ističem, najjednostavnije...
Tri minuta.
Evo, završavam. Prvu stvar koju će da izbriše, to će biti duplo upisani, pa onda sve ovo ostalo. Vi na ovakav način samo proširujete mogućnost zloupotrebe nejedinstvenog biračkog spiska.
Zahvaljujem. Da li se neko javlja za reč? Ako ne, na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Narodni poslanik Sreto Perić, vi ste za prethodni amandman? Vraćamo se na pretres u pojedinostima, amandman na član 7. koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Prijavljen je za reč i reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Čomić, da bismo se razumeli, želim repliku da uputim gospodinu Čipliću. U prvim rečenicama svog obraćanja direktno je mene parafrazirao. Ako nemate ništa protiv, u jednom minutu mogu da objasnim o čemu se tu radi. Hvala. Gospodine Čipliću, poslanici SRS insistiraju na jednom, a to je da uvek neko u ime Vlade Republike Srbije bude prisutan ovde kad se raspravlja da li u načelu, da li u pojedinostima. Za danas je suština to, ne ulazimo u to koga će premijer ili prvi zamenik predsednika, dopredsednika, ili kako se već zove, ovlastiti. Samo sam rekao - vi pogotovo imate sve lične kvalifikacije da možete ovaj zakon sasvim uspešno ovde da branite. Moram da kažem, možda ne delim mišljenje svih kolega iz SRS, ali iznosim svoje, nama je zadovoljstvo kada se vi nalazite ovde. Vi imate interaktivnu ulogu u svemu ovde i mi ovde menjamo iskustva, predstavljamo dve apsolutno različite politike u ovom parlamentu. Javnost je naš sud i neka oni to vide i neka se odrede prema tome. Samo sam dao jedan konstruktivan predlog za gospodina Cvetkovića, da bi mogao da razmišlja, a pri tome ništa neozbiljno, nego naprotiv, vrlo odgovorno, da bi mogao da razmišlja o spajanju ministarstava u okviru Vlade da bi bilo to jeftinije za građane Srbije. Već je gospodin Todorović rekao - ovde nema govora o jedinstvenom biračkom spisku. Ovde je prosto sintetički zbir biračkih spiskova po jedinicama lokalnih samouprava. Mi smo u svakom slučaju i svom svojom snagom, tehnikom pravnom i svim, jer ovde sede ljudi koji su startovali možda od članova biračkih odbora, pa do RIK, imaju ogromno iskustvo iz ove oblasti. Mi jesmo za jedinstven birački spisak. Smatramo da ovo može da se reguliše i bez posebnog zakona, ali činjenica da smo podneli određen broj amandman ukazuje da prihvatamo zakon, ali želimo da damo svoj doprinos da on bude što kvalitetniji i da se zloupotreba i manipulacija prilikom sprovođenja izbora svede na najmanju moguću meru, ako to uopšte nije moguće, da se potpuno ukine. Zahvaljujem se, gospođo Čomić. Hvala vam još jednom što se imali razumevanja.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Lidija Dimitrijević želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, radi se o amandmanu na član 7. koji je podneo kolega Boris Aleksić. Da li je tako?
Sada ću pročitati taj amandman, s obzirom da je narodni poslanik Sreto Perić želeo da govori u pretresu po prethodnom amandmanu. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? Lidija Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman koji je kolega Boris Aleksić podneo odnosi se na rok predviđen za upis činjenica o biraču koje se upisuju u birački spisak. Amandmanom je predviđen rok duži nego što je predviđen Predlogom zakona. SRS smatra da je 48 časova pre dana zaključenja biračkog spiska sasvim dovoljan rok i neće uticati na ažurnost i tačnost evidencije birača u Srbiji. To su tehničke stvari koje je moguće brzo uraditi i to ne može ni u kom slučaju da predstavlja problem. Problemi mogu nastati onda kada ih neko unapred osmisli. Kao primer za ovo o čemu govorim, dobro je da se podsetimo jedne masovne pojave iz 2002. godine, koja se dogodila na teritoriji opštine Bujanovac. Na vanrednim izborima za organe SO Bujanovac, velikom broju lica albanske nacionalnosti omogućeno je da glasa, i to na biračkim mestima u planinskim selima, koja su ostala skoro potpuno prazna nakon NATO agresije 1999. godine. Stanovnici tih sela odselili su se u gradove na teritoriji AP KiM, međutim, u vreme izbora glasali su. Cilj je bio preuzimanje lokalne vlasti od strane pripadnika albanske nacionalne manjine. Posledica - izbacivanje Srba iz institucija lokalne samouprave. S obzirom na to da je donošenje ovog zakona predstavljeno kao nešto što će u vrlo značajnoj meri doprineti tačnosti i ažurnosti evidencije birača, znači li to da će opštinska uprava u Bujanovcu na adekvatan način ažurirati birački spisak koji se vodi za tu teritoriju, a koji će biti deo jedinstvenog biračkog spiska, u skladu sa čl. 26. ili 27. ovog predloga zakona, kako bi on predstavljao činjenično stanje o stanovništvu sa pravom glasa? Ovaj će zakon početi da se primenjuje po isteku godinu dana od dana stupanja na snagu, što znači pred kraj naredne 2010. godine, a za 2011. godinu planira se popis stanovništva, za koji je potrebno izdvojiti značajna sredstva. Bilo bi dobro ovim popisom stanovništva utvrditi zapravo gde žive lica koja na izborima glasaju na biračkim mestima u napuštenim planinskim selima. To neće biti lako. Verovatno će mnogi od njih u vreme popisa doći, kako bi bili viđeni na adresi na kojoj je prijavljeno njihovo prebivalište. Neažuriranje biračkog spiska na adekvatan način u sredinama poput Bujanovca proizvodi trajne i neotklonjive posledice i stvara pritiske na Srbe i druge nealbance koji tu žive da tu i ostanu. Da su zloupotrebe biračkog spiska postale redovna pojava, možemo se uveriti na primeru poslednjih izbora 2008. godine. U malim sredinama se obično zna ko kako glasa. U Beloj Palanci, pojedini birači bili su bez ikakvog osnova upisani u birački spisak na biračkom mestu na kome ne glasaju, iako njihova adresa prebivališta uopšte ne pripada tom biračkom mestu. Sve to nije slučajno. Verovatno nije slučajno ni to što se u parlamentu Republike Srbije, kao najvišem zakonodavnom telu, ne poštuju Ustav, zakon i poslovnik o radu. Kada ovo kažem, mislim na neprihvatanje moje i ostavke koleginice Elene Božić-Talijan od strane Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Pozadina ove odluke je pokušaj vladajuće većine da legalizuje nešto što se ne da legalizovati, mislim na dešavanja u vezi sa mandatima SRS. Na osnovu ove pojave u parlamentu, nameće se pitanje - da li su nam onda uopšte potrebni izbori, da li nam je potreban birački spisak? Ovo što se u parlamentu dešava govori samo o tome da vladajuća većina može sve i da za nju izborna volja građana uopšte nije bitna. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mileta Poskurica, Mićo Rogović i Jelena Budimirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, ali će se o njemu Skupština izjašnjavati u danu za glasanje, zbog nedostatka izveštaja Zakonodavnog odbora. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dobro je da je Vlada prihvatila amandman kojim se bliže reguliše ponašanje u danu nakon izbora, u kome neko ko je zaista glasao u mestu svoga boravišta, u inostranstvu ili negde u Srbiji, hoće da ostvari relevantni prigovor. Najčešće to rade političke stranke, zbog toga je i ažurnost biračkog spiska po pravilu najčešće predmet zanimanja političkih stranaka ili tako indukovanih pojedinaca, iako zaista postoje ljudi koji žele da svoju volju sprovedu do kraja, da je principijelno do kraja odrade, provere efikasnost svojih zahteva i onda krenu čak i do biračke komisije, da se tamo raspravljaju po netom održanim rezultatima izbora. Kako je stalo u stavu 5, koji je menjan, značilo je da je trebalo odmah da se brišu podaci o tome da li je neko glasao na mestu prebivališta, u zemlji ili inostranstvu, svojom pređašnjom odlukom. Problem nastaje u tome što se može dogoditi da budu, recimo, izbori na više nivoa. Često ti izbori bivaju tako udešeni, voljom ili željom onoga ko izbore raspisuje, da to bude, recimo, u vreme kada postoji mogućnost masovnog dolaska naših građana koji žive u inostranstvu, recimo, katolički praznici itd, ovo što se dešava krajem decembra, veliki, kada naše ljude, naravno, puštaju sa svojima u vreme kolektivnog odmora i masa njih se nađe u Srbiji, dakle, u mestu svog prebivališta, gde želi da ostvari pravo glasa. Ako bi se striktno primenilo rešenje da amandman nije prihvaćen, značilo bi da tamo gde se naš državljanin, birač, javi, već sutradan, posle održanih izbora, ako je sasvim logično da uprava koja to reguliše nije bila u stanju, fizički, da briše taj podatak, moralo bi, da ne bi bio kažnjen nekom kaznom koja nije drakonska, da se pretvara da je uradio činovnik to i da kaže, da ne povuče spisak - "Nema vas, gospodine, u spisku, mi smo taj spisak, po zakonu, dužni da brišemo. Vaše ime stoji, vi jeste tu". On fizički nije izbrisan, nije skinut iz datoteke, ali on ne može stranci da ga pokaže. Zato je bitno da se na ovaj način samo jedan segment u biračkom procesu, a to je ažurnost biračkog spiska, za koji mi takođe ne verujemo da je jedinstven, nego zbir parcijalnih, pojedinačnih i jedinstvenih biva samo u nekom segmentu petnaestodnevne, odnosno trinaestodnevne intervencije ministarstva, ali to je samo jedinstvenom nalik, jedinstven u osnovi nije. Dobro je da je ovaj amandman prihvaćen. Nemam nameru da se zahvalim ministarstvu, nego konačno da utvrdimo da postoje ljudi koji mogu da uvide svoje greške, kanališu, isprave, da bi se zajednički došlo do nečeg što je dobro, ali treba mnogo amandmana još usvojiti da bi se ovo jedinstvenom nalik u to najviše pretvorilo. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 40 sekundi. Zahvaljujem. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor nema izveštaj, te će se i o ovom amandmanu Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman u ime SRS na član 8. i predložio da se reči "ministar nadležan" zamene rečima "ministarstvo nadležno". Naime, ovo je principijelan stav SRS i mi to uvek u zakonskim propisima koje razmatramo ovde u Skupštini predlažemo, međutim, nemamo razumevanja od strane Vlade. Ono što je bitno naglasiti, to je da je stav SRS da je ovaj zakonski projekat, ovaj predlog zakona, trebalo obuhvatiti tzv. izbornim zakonodavstvom i ugraditi ga, inkorporirati ga u izborno zakonodavstvo, da ne bude u vidu posebnogzakona, ovako kao što ste vi sada predložili. Druga stvar, dužan sam da vas upozorim na određena prava, određene kategorije lica, koja ne mogu ostvariti svoje biračko pravo dugi niz godina. Naime, radi se o izbegličkoj populaciji koja nema biračko pravo, nema biračko pravo zbog toga što su genocidnom politikom, etničkim čišćenjem, oterani sa svojih ognjišta, došli su na ove prostore, na ovim prostorima nemaju državljanstvo, nisu ga dobili. Radi se ovog trenutka o kategoriji preko 90 hiljada izbeglica koje nisu dobile srpsko državljanstvo i koje nemaju ličnu kartu i time ne mogu glasati, ne mogu ostvariti fundamentalno, temeljno ljudsko i političko pravo da biraju i da budu birani. U više navrata, Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu obraćala se Vladi, obraćala se državnim institucijama, pa i nadležnom ministarstvu za ljudska prava, tražeći da ove kategorije stanovništva ostvare to biračko pravo, kao osnovno ljudsko pravo. Nažalost, ovim se krše, kako ustavno pravo Republike Srbije, krše se i odredbe međunarodnog prava, deklaracije organizacije UN o osnovnim pravima i ljudskim slobodama, evropske konvencije o pravima i slobodama i druge odredbe međunarodnog prava. Mene čudi razmišljanje ministra i pozicija Ministarstva za ljudska prava, koje nije učinilo ništa gotovo godinu i po dana u smislu promene stanja i promene odnosa prema izbegličkoj populaciji. Radi se o 90.000 Srba koji ne mogu ostvariti to pravo. Pored toga, moramo ukazati na bar još stotine hiljada Srba koji takođe to pravo ne mogu ostvariti, jer izbeglička populacija koja je izbeglički status dobijala u jednom mestu, a trenutno živi u drugom mestu zbog ekonomskih i socijalnih razloga,često migriraju, odlaze, traže sebi mesto pod suncem i na taj način ne mogu ostvariti to svoje pravo. U obavezi sam da ukažem na odredbe jednog odgovora od strane Ministarstva za ljudska prava, ministra trenutno nema. Kao narodni poslanik i predsednik Republike Srpske Krajine u progonstvu ukazao sam Ministarstvu na kršenje ljudskih prava koje ima izbeglička populacija i ukazao sam na diskriminatorske mere hrvatskih organa prema Srbima u pogledu konvalidacije radnog staža i stanarskog prava. Naime, stanarsko pravo kao temeljno pravo u periodu socijalizma različito je tretirano je u zakonodavstvima Republike Srbije, Republike Hrvatske, BiH. Srbi koji su proterani iz BiH to pravo su ostvarili kao vid imovinskog prava. Hrvati u Hrvatskoj su to pravo ostvarili, međutim, oko 50.000 Srba koji su imali stanarsko pravo u Hrvatskoj to pravo nisu ostvarili. Ukazujem i tražim, to isto traži Vlada Republike Srpske Krajine, mnogobrojna krajiška udruženja koja ukazuju na to osnovno pravo, to je sve vezano uz ovo biračko pravo, jednog trenutka kada ova država promeni politiku prema izbegličkoj populaciji, promeni politiku prema Hrvatskoj, koja diskriminatorskim merama čini sve da onemogući Srbe da ostvare svoja fundamentalna i temeljna prava, uključujući i biračko pravo, promeniće se odnos i prema Srbima i odnos Srba i izbeglica prema ovoj državi i prema hrvatskoj državi. U odgovoru na moje poslaničko pitanje ministar za ljudska prava kaže sledeće. „Republika Srbija, imajući u vidu odredbe Evropske konvencije o ljudskim pravima i o osnovnim slobodama, član 33, može podneti međudržavnu predstavku Evropskom sudu za ljudska prava, ukazujući na eventualnu povredu odredaba konvencije ili protokola uz nju za koju smatra da se može pripisati nekoj drugoj državi potpisnici konvencije“. S obzirom da su potpisnice konvencije i Srbija i Hrvatska, zahtev Vlade Srpske Krajine u progonstvu i moj zahtev kao narodnog poslanika je bio da Ministarstvo za ljudska prava podnese predstavku Evropskom sudu za ljudska prava. Zašto? Zato što je to pravo priznato Srbima u BiH. To pravo su ostvarili Hrvati u Hrvatskoj koji su imali stanarsko pravo, to Srbi pravo nisu ostvarili. To je diskriminacija prema jednoj populacionoj grupi i obaveza je ove države da podnese predstavku, da ukaže na kršenje međunarodnog prava, domaćeg zakonodavstva, koji upućuje na vraćanje ovih prava i da se ta istorijska nepravda koja traje 18 godina ispravi i da pripadne Srbima ono što im iskonski pripada. Pravo na državljanstvo, pravo na priznanje radnog staža, pravo na stanarsko pravo i sva druga ekonomska, socijalna imovinska prava, to su iskonska prava i Srbi moraju to dobiti. Tražimo to od države, da se uključi, da nam pomogne da ta prava ostvarimo. Hvala.
Četiri minuta i 40 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnelanarodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Ne znam gde nam se denuo ministar Čiplić, a trebalo bi da bude ovde, da mu skrenem pažnju da nije dobro pratio, verovatno zato što često izlazi. Rekao je da ga argumentacija poslanika koji govore o amandmanima navodi da zaključak da su poslanici za donošenje ovog zakona. Što se tiče poslanika SRS, to jednostavno nije tačno. Naprotiv, tvrdimo da za jedinstven birački spisak kao institucija, kao kategorija, kako god ga nazvali, postoji regulisan u Zakonu o narodnim poslanicima. Mislimo da je ministarstvo odnosno Vlada Republike Srbije za ovih devet godina imala vremena da recimo jednom uredbom uredi kako bi izgledao jedinstven birački spisak. Zakonski osnov postoji. Gospodin ministar, koji je inače ministar za ljudska i manjinska prava, malopre je ovde rekao da je u srpskom parlamentu, moram da ga podsetim na ustavnu kategoriju, ovo je Narodna skupština Republike Srbije, u kojoj, gospodine Čipliću, pored predstavnika većinskog srpskog naroda, sede i predstavnici većine ili gotovo svih nacionalnih manjina u Srbiji. Član 9. predloga ovog zakona govori o rešenjima na kojima se zasnivaju promene u biračkom spisku. U stavu 2. na koji smo amandmanski intervenisali kaže se – rešenje na kome se zasniva promena u biračkom spisku donosi se po službenoj dužnosti ili na zahtev građana, a na osnovu podataka o matičnim knjigama i drugim službenim evidencijama i javnim ispravama. Mislimo da treba da se kaže da se dodaju reči: službeni evidencijama ministarstva nadležnog za upravu i ministarstva unutrašnjih poslova“. Kažete da se to ne prihvata zato što postoje promene u biračkom spisku koje se vrše na osnovu drugih službenih evidencija, ne samo na osnovu službenih evidencija koje vode ova dva ministarstva (evidencija o poslovnoj sposobnosti, o licima na odsluženju vojnog roka, o licima na izdržavanju zavodskih kazni itd.). Ovo jednostavno nije tačno. Jedina dva ministarstva koja bi trebalo da budu angažovana i da posledica njihove saradnje, na osnovu neke Vladine uredbe bude jedinstven birački spisak, jeste elektronska veza između MUP i Ministarstva za državnu i lokalnu samoupravu. Namerno izbegavate ne samo kroz ovaj član nego i kroz još neke članove, o tome sam govorila i ministru Milanu Markoviću, namerno izbegavate da uvežete kroz ovaj zakon MUP i Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, jer upravo ta veza bi iznedrila jedinstven birački spisak, sada govorim u tehničkom smislu, a vi to namerno nećete i zato niste prihvatili ovaj amandman. Hvala.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnelanarodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se gospodin Čiplić pojavio, očekivao sam da ću dobiti odgovor na jednostavno pitanje – gde građanin Srbije može ili mi kao zainteresovana politička stranka da dođemo do jedinstvenog biračkog spiska? Vrlo jednostavno pitanje i molimo vas da nam odgovorite, posebno zbog toga što do vas sedi čovek koji se bavi ovom problematikom i koji može da vam, ne kažem vam da morate to da znate, ali on sigurno zna i može da vam kaže, da me uputite gde mogu da dođem do jedinstvenog biračkog spiska. Član 10. na najbolji način govori da suštinski između lokalne samouprave, odnosno opštine, i ministarstva i jednog i drugog ne postoji veza. Vi to ne želite da uvažite zato što želite odvojene biračke spiskove po opštinama, po lokalnim samoupravama. Našim amandmanom gospodin Petar Jojić je predložio da se doda 4. stav, gde bi sve promene od strane MUP automatski dovodile do promena u biračkom spisku. Međutim, vi ste to odbacili. Vi i u ovom članu prvom, birački spiskovi se zaključuju pet dana od izbora i te izmene donose u lokalnoj samoupravi, a na tri dana od početka izbora to donosi Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Objasnite mi gde je tu logika? Gde je logika? Zašto jedan te isti posao, prvo da postoje dva roka, drugo da rade dva organa, lokalna samouprava i Ministarstvo? Da je jedinstven birački spisak, onda se to radi na jednom mestu i samo se prosledi. Sada postoje tehničke mogućnosti.Pomogla vam je Evropa da se opremite. Nemojte da nas navodite na zaključak da mislimo da ne želite to da radite, jer ako ne želite onda odmah krećemo sa tim koji su motivi zbog čega to ne želite da radite. Ako ovo obezbeđuje korektne izbore i izbornu proceduru, onda je logično da se zaključi da ne želite korektnu izbornu proceduru, odnosno da na ovakav način dobijate mogućnost da manipulišete izbornim rezultatima preko izborne procedure i to je nešto na čemu se zasniva osnovna stvar kada su u pitanju izbori. Da li postoji mogućnost zloupotrebe, odnosno manipulacije ili ne postoji? Ako je vi sistemski ugradite, onda nam ne ostaje ništa drugo nego da ne samo da sumnjamo nego da smo ubeđeni da na ovakav način pripremate i spremate se da zloupotrebljavate izbornu proceduru. Nažalost, nije ovo samo jedna od mogućnosti. Tu proceduru na sve moguće načine zloupotrebljavate. Gospodine Čipliću, pretpostavljam da ste i član Pokrajinskog odbora DS i da je na nekoj od sednica tog organa vaše stranke doneta odluka da se stotine hiljada tona hrane i hemijskih proizvoda kupi za potrebe domaćinstava, da se pakuju u paketiće i da se u toku izbora, čak i na sam dan izbora ti paketići dele širom Srbije. Imamo otpremnice gde je Bojan Pajtić kao predsednik Pokrajinskog odbora DS Vojvodine potpisao papire. Pitam vas - da li ste vi trgovačka firma? O čemu se radi tu? Kako je moguće da nas ubedite da hoćete poštene izbore i da nećete da ih zloupotrebljavate i preko biračkih spiskova? Ako ih zloupotrebljavate na ovaj način... Magacine smo snimali u kojima se dele paketići, gde se pakuju paketići sa aktivistima DS. Policija je zaustavljala šlepere u kojima su ti paketići prevoženi. Sve je potpuno jasno, očigledno. Međutim, nema rezultata. To je najveći problem sa kojim se suočava naša država i mi kao politička stranka koja želi da na ravnopravan način učestvuje u izborima, da niko ne bude favorizovan na bilo koji način, jer ovo je prosto neverovatno. Pogledajte šta se sada dešava u Beogradu na Voždovcu. Da li to radi Grad Beograd, građani Srbije ili radi Dragan Đilas i DS? Gde god zakopaju ašov, oni trče i objašnjavaju kako to oni omogućavaju. Sa čijim parama? Da li su to pare Dragana Đilasa koje je uzeo preko firmi koje je osnovao od 2003. godine i zaradio milione evra? Imali ste priliku da čujete kako je zloupotrebio položaj i zakon kada je u pitanju izgradnja kuće gde se snima serija "Veliki brat". To je nešto na šta vas upozoravamo. Dajte nam konkretne i korektne odgovore i ono što je najbitnije, zakonska rešenja u kojima se ne dozvoljava mogućnost zloupotrebe vlasti, odnosno manipulacija predizbornom i izbornom procedurom. Hvala vam.
Šest minuta i 35 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvaženi poslaniče, lično smatram da je veoma bitno da se skrate putevi komunikacije kada je reč o promenama u biračkom spisku. Međutim, u članu 11. stav 2. imate tu vezu za koju pledirate da treba da se uspostavi, a ta veza je uspostavljena između dva ministarstva, MUP i ministarstva koje vodi državnu upravu. Zašto se ne prihvata rešenje da MUP obaveštava lokalnu samoupravu? Iz prostog razloga što MUP i lokalna samouprava asistiraju Ministarstvu državne uprave, koje je nadležno za jedinstveni birački spisak. To je kao da dva asistenta čine da dođe do neposredne, brze veze, kada je reč o promenama u jedinstvenom biračkom spisku. Procena zakonodavstva, odnosno zakonodavca, odnosno procena onih koji vode jedinstveni birački spisak je da komunikacija između dva ministarstva, ne samo u domenu zakonitosti rada, nadležnosti na osnovu zakona, može da donese rezultat koji tražite.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodine ministre, odmah ću vas demantovati, zato što ste se pozvali na član 11, a mi između ostalog imamo amandman na taj član, koga će obrazložiti gospodin Mirko Munjić, koji ga je i predložio, jer tražimo da se to uradi kada je u pitanju bilo kakva promena, da se to uradi odmah, a ne posle tri ili pet dana itd. To će objasniti gospodin Munjić. On pokazuje da ne želite da posao oko biračkih spiskova bude čist, nego ostavljate mogućnost manipulacije, jer da ste hteli čisto prihvatili bi naš amandman, a vi to niste uradili. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Čipliću, stvarno ne znam kakav je problem da mi odgovorite na pitanje - gde mogu da vidim taj jedinstveni birački spisak? Dajte mi odgovor. Gde je taj jedinstveni birački spisak? Nemojte da me ubeđujete da je potrebno da pet, šest organa radi jedan te isti posao ili dva organa. Zašto? Zašto to da rade? To je prosto neverovatno. Jedinstvena evidencija podrazumeva mogućnost bolje kontrole. To je elementarno pravilo, gde god da se radi. Imate 100 filijala i zamislite kada bi kontrola bila ograničena na filijale, ko bi to radio? Kada bi se to otkrilo? Ne, postoji jedinstvena kontrola. To je i sa biračkim spiskovima. Jedinstvena evidencija omogućava jedinstvenu kontrolu i za to se zalažemo. Ne da u to bude uključeno 100 njih, nego jedno Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i svi da preko toga idu i onda bi tu stvar bila završena, jer bi iz tog ministarstva se samo prosledilo lokalnim samoupravama i završili bi posao. Ovako, vi to nama uvijate, zavijate, obećavate, pričate, kunete se u poštenje, ali suštinski rezultati su takvi da se izborne procedure i izbori zloupotrebljavaju na raznoraznenačine. Dao sam vam primer konkretan kako se zloupotrebljava. Da li ste imali prilike da čujete, pošto ste pomenuli Englesku, da je na nekim izborima u Engleskoj neka od stranaka, recimo Laburistička stranka ili neki od kandidata, da su njeni aktivisti, odnosno članovi delili pakete širom Engleske? Šta mislite šta se dešava u Engleskoj? Vi ste dobar poznavalac tih prilika. Vi možete da nam kažete. Da li ste čuli, gospodine Čipliću, da li je u Engleskoj na nekim izborima bilo kada neko od učesnika na izborima delio pakete sa hranom, sa hemijskim proizvodima itd? Ja nisam čuo. Da se to radilo, mi bi to gledali i na SNN, odnosno nema svetske televizijske stanice koja to ne bi prenosila kao nešto nezapamćeno i neviđeno. Prema tome, gospodine Čipliću ili prihvatajte amandmane koji vam omogućavaju bar delimično da ispravite ovo ili odgovarajte na jednostavno pitanja koja vam postavljamo. Tako ćete ubediti nas i građane Srbije da stvarno to što govorite je stavno istina. Ovako, moram da priznam, ne verujem vam.
Reč ima ministar gospodin Svetozar Čiplić.
Zaista smatram da možete da verujete kada je reč o JBS. Jedinstveni birački spisak se po postojećem zakonu vodi onako kako je to propisano. To se sada menja. Ne mogu da se odam utisku da je u ovom parlamentu svima stalo da se promeni baš na ovaj način na koji je predloženo, da to znači JBS. Ako govorimo, to mi je bilo bitno da uočim, da nemamo razlike i da na isti način ne razmišljamo, odnosno ako govorimo o tome da se što brže promene u ličnom statusu dovedu do saznanja onog organa koji te promene o ličnom statusu i vodi, onda smatram da je ovo rešenje potpuno prihvatljivo. MUP koji vodi evidenciju, vodi ih po zakonskoj proceduri i u zakonsku svrhu. Ono dostavlja drugom ministarstvu, odnosno znači samo su ministarstva ovlašćena da vode evidencije, a lokalna samouprava to vodi kao posao ministarstva. MUP obaveštava Ministarstvo državne uprave, odnosno ministarstvo koje vodi poslove državne uprave. (Dragan Todorović, s mesta: Kada i u kom roku?) Vrlo jednostavno, odmah se ta promena odražava kod onog ministarstva koje je nadležno za ta pitanja. Tek nakon toga ono obaveštava lokalnu samoupravu. Sasvim je prirodno da onaj čija je to nadležnost prvi za to saznaje i prvi je unosi u svoju evidenciju. Vođenje jedinstvenih biračkih spiskova nije samo pitanje softvera, već je to i pitanje procedure, koja zbog činjenice da u toj proceduri učestvuju MUP, Ministarstvo spoljnih poslova, lokalna samouprava, ona u kojoj neko ima prebivalište i ona u kojoj neko ima boravište, zapravo usložnjava proceduru. Rukovođeni tom činjenicom i ne možemo imati jedinstven birački spisak onako kako bi ga svi najlakše voleli, a to je da se jednim klikom, jednim unosom izvrši promena. To je nemoguće upravo zbog učešća većeg broja državnih organa, organa lokalne samouprave koji vode evidenciju o različitim pitanjima statusa nekog lica, ali se na ovaj način to ubrzava. Nema nijedne države u Evropi u kojoj se na tako pojednostavljen način ne vodi, nego može voditi, jer koji je taj autoritet koji će bez provere da kaže da je došlo do promene u ličnom statusu nekog birača? MUP vodi određenu evidenciju. Organi lokalne samouprave, ajde da ih posmatramo jedinstveno, unutar lokalne samouprave vode određene stvari. Onda je zapravo, čini mi se, to je moje lično ubeđenje, a verujem da ćemo to upravo postići kada ovaj zakon bude izglasan, u sledećoj praksi, najefikasniji put koji nudi i garantuje i proceduru, koja je i logična, i proceduru koja je politička u smislu i zakonitosti i legitimnosti.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Gospodine ministre, evo ja vam se zahvaljujem. Vaš odgovor je suštinski najbolji dokaz za ono što mi tvrdimo i za šta se zalažemo. Dobro je, odnosno vidim da ste na istim pozicijama kao mi, ali neko drugi odlučuje da to ne bude tako kako bi trebalo da bude. Logički je to što vi kažete, jer to stvarno omogućava da se ne zloupotrebljavaju izborne procedure. Sada dolazimo, odnosno vraćam se na onu moju diskusiju - ko je taj ko u vaše ime unapred planira da zloupotrebi ili da ima mogućnost da zloupotrebi izbornu proceduru, odnosno izbore i da izbori ne budu validni? Zašto vi sada u ovom postupku ne eliminišete tu mogućnost? Pazite, gospodine ministre, vi ste rekli jednu stvar koja apsolutno ne stoji, nije logična, "jedinstveni birački spiskovi". Toga nema. Možete da imate jedinstveni lokalni birački spisak za svaku opštinu,ali birački spiskovi ne postoje, već postoji samo jedan jedinstveni birački spisak, jedna evidencija i tu nemamo nikakve dileme. Vi već govorite o tome u množini. Znači, suštinski mi nemamo jedinstven birački spisak. Nepostojanje jedinstvenog biračkog spiska omogućava zloupotrebu. Posebno je važno, teško je utvrditi tu zloupotrebu, zato što nemamo resurse. Nemaju opozicione ili nemaju ni druge političke stranke, sem vlasti, mogućnosti kontrole izborne procedure. Vi se sećate da je 2000. godine jedinstven birački spisak doneo tadašnji šef Službe državne bezbednosti. Jedino je Služba imala jedinstven birački spisak. Nijedan drugi organ u državi Srbiji nije imao taj spisak. Znate li vi koliko smo zajedno isticali problem da postoje ljudi koji imaju nekoliko ili više ličnih karata, gospodine Čipliću? Što vi do sada to niste eliminisali? Opet postavljam pitanje - koji su motivi, što to niste? Evo, vi ste potvrdili da se slažete. Znam još neke ministre koji takođe u razgovoru kažu, apsolutno, jer smo razgovarali i ranije o ovom problemu, isticali taj problem. Sećate kako su neki uzimali one kompakt diskove pa bežali u toalete da bi na taj način dokazali da nema jedinstvenog biračkog spiska i da su zbog toga, između ostalog, rezultati izbora nelegitimni. Vi ne činite ništa da se to spreči, nego dodatno omogućavate da mi i dalje budemo u istoj situaciji. Sprečite to. Jednostavan je način. Posebno je interesantno, da je to mnogo ekonomičnije. Evo, gospodin koji sedi do vas, koji je stručnjak za ovo, profesionalac, on će vam objasniti sve. Mnogo jednostavnije i ekonomičnije je da se to vodi na jednom mestu. Možda se i vodi, neću da grešim dušu, ali ga mi nemamo. Mi ga nemamo, ali onda ako postoji, nekome ko ga ima omogućava da ga zloupotrebljava. To su stvari koje nas navode da vam odmah kažem, bez obzira na vaš stav - ne verujem ovome ko je ovo pisao, ne verujem da hoće poštene i fer izbore. Naprotiv, verujemo da je na ovakav način unapred pripremljena krađa, odnosno friziranje izbornih rezultata. Hvala vam i oprostite na produžetku.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Odbor za pravosuđe i Vlada su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
U članu 11. stav 2. posle reči „člana“ tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči „odmah po upisu promena“. Da samo podsetim zarad javnosti, član 11. stav 2. kaže: „Ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove podatke iz službene evidencije, a o prebivalištu i boravištu građana na kojima se zasnivaju promene na biračkom spisku, dostavlja elektronskim putem, neposredno ministarstvu nadležnom za upravu u roku iz stava 1. ovog člana“. Rok je, da podsetim, tri dana. Dakle, mi smo amandmanom tražili da se ove promene od Ministarstva unutrašnjih poslova ka Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu pošalju odmah, a ne u roku od tri dana. Gospodine ministre, kada kažemo odmah, to nije onog sekunda, to nije ni onog istog minuta, to nije ni onog sata, ali to je tog dana, u toku radnog vremena. Gospodine ministre, siguran sam da imate dovoljan broj godina da se sećate onih starih administrativnih radnika koji su kad upišu podatke u jednu knjigu, ako je taj upis vezan za upis u drugu knjigu, onog časa otvarali tu drugu knjigu i upisivali te podatke. To je ažurno vođenje dokumentacije. Na taj način je trebalo i ovde postupiti. Šta kaže Vlada - zbog obima i broja, kaže, promena bi bila onemogućena, efikasna razmena podataka. Da li to u ministarstvima nema dovoljno službenika za ovo? Da li to Vlada priznaje da im treba još radnika da bi mogao efikasno da se obavi ovaj posao? Da li se to želelo reći ovakvim obrazloženjem? U vezi onog pitanja koje sam malo pre postavio, da se ne bi devalvirali izborni rezultati, da se ne bi devalvirala izborna volja građana, da se ne bi izvršilo devalviranje samog tog jedinstvenog biračkog spiska na koji se preferira, postoje ljudi koji to ne žele da rade, u vezi onoga što sam vam malopre rekao u lokalnoj samoupravi SO Lučani. Nama se, gospodine ministre, u vezi nezakonite odluke koja je doneta od strane izborne komisije SO Lučani i njenog predsednika, a da nije održana sednica izborne komisije, javljaju sekretar izborne komisije, zamenik sekretara izborne komisije, članovi i zamenici članova izborne komisije koji se ograđuju od ove nezakonite odluke. Dakle, oni su predstavnici i drugih političkih partija, gospodine ministre. Dok postoje moćnici koje ne interesuje ni jedinstveni birački spisak, ni izborna volja građana, ovako će nam se dešavati, gospodine ministre, i zalud je donošenje jedinstvenog biračkog spiska ako se ovo ne spreči. Zahvaljujem.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić, Božidar Delić, Mićo Rogović i Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo, Srpska napredna stranka je htela da pišući ovaj amandman poboljša ono što stoji u članu 11, međutim, izgleda da je član 11. nekako najrigidniji za promene. Ako se pažljivo gleda, prihvatili ste amandman gospodina Batića, ali čitajte njega i čitajte Vladin predlog, ne možete da uočite u prvom iščitavanju nikakvu razliku. Sad kad govorim o ovom amandmanu koji smo mi podneli, kao da podnosimo amandman Batićev. Dakle, na taj član koji je u celosti prividno izmenjen. Dakle, nisu hteli u ministarstvu resornog ministra koji je podneo predlog ovakvog zakona ništa da diraju, pre svega u vremenskim i terminskim odrednicama koje su dali, čak ni na nivou, po svemu sudeći, do sad moguće brze komunikacije dvaju ministarstava, Ministarstva policije i Ministarstva uprave. Zašto je tu problem da se nešto sa tri skrati na dva dana, ako je već problem da ne može da se uradi istog dana? Uzmite mnogo konkretnije životne situacije u kojima će građani, posebno sad primenu Zakona o bezbednosti saobraćaja, u kojima će biti jako rigorozni na tehničkim pregledima i želeći da to svi obave ranije, a druga okolnost je u različitim opštinama, jer su različite lokalne takse za registraciju vozila. Svako ko ima nekakav imetak u drugoj opštini može da promeni mesto svog boravka i da iz jedne opštine pređe u drugu. To znači da će po sadašnjem predlogu tri dana trebati od SUP-a, gde se odjaviš, recimo, iz Kragujevca, da odeš do ministarstva. Biće potrebno tri dana da ministar, može u tri dana teorijski, maksimalno, da pošalje lokalnoj upravi da mene skinu, recimo, sa biračkog spiska u Kragujevcu i mogu istog dana od Knića do Kragujevca da odem i da promenim svoje mesto boravišta i da to sad bude Knić. U istom danu oni to unesu u ličnu kartu, sadašnju staru. To se lako unese u jednom danu, ali elektronska informacija koja menja u biračkom spisku mene, gde sam nekad mogao da glasam u Kniću, čak jedno vreme na oba mesta sam mogao da glasam, niko to nije vodio računa, dakle, može da se ta izmena ne može uraditi tri i još tri, šest dana, i šest dana za promenu onoga što će otići iz Knića kao informacija. To može biti nekada, čak i unutar ultra brze regulacije, 15 dana koje ste dali, ultra brze regulacije, gde sve rešava ministarstvo od 15 do minus tri dana do izbora, neće moći da se ažurira taj spisak. Zašto se ne prihvati ovaj amandman kad se definitivno vidi iz člana 19, gde tu provejava da ministarstvo nekako ima jedinstven spisak? Ono fragmentiše jedinstven spisak na lokalne samouprave, gradske i opštinske. Prviput mi u članu 19. otkrivamo da postoji taj fantazmagorični jedinstveni spisak, jer ministarstvo ga ima. Dakle, treba otvoreno reći, mi smo pribavili iz lokalnih samouprava parcijalne segmente i napravili objedinjeni i nazvali ga jedinstvenim, a povremeno ga filujemo. Niti filovanja koje su: one uglavnom od 15 do minus tri dana, gde sve radi ministarstvo uprave. I iz inostranstva i iz lokalnih samouprava potpuno preuzima sve uloge i sve razloge za promenu podataka. Na kraju možete poslanicima i tako da odgovorite. Iz toga vidite, to je spisak jedinstven, a očigledno ga jedinstveno ne vodi ministarstvo nego lokalne samouprave. Drugi problem koji se sad tu javlja, opet je pitanje ažurnosti. Kad zapravo pojedinac, a da ne govorim o službenoj dužnosti tek, stiče mogućnost da vidi šta je i gde je on u biračkom spisku, dan nakon oglašavanja izbora? Tada su lokalne samouprave dužne da istaknu izvode u biračkom spisku, dan oglašavanja izbora i minus jedan. Ako je to tako, trebalo bi svaki građanin teorijski vitalno za to zainteresovan da ode i da na šalteru opštinskom ili na nekom drugom mestu, teško je ti spiskovi da tako izađu a da ih neko ne pocepa, ne pokisnu, ne uništi. Jednom istaknuto više nikom ne odgovara. Masa je mogućnosti da se tu naprave raznorazne zavrzlame i da to ne bude baš sve u redu. Tada će oni moći da vide i da traže elementarne promene, oni koji nisu promenili prezime, koji su promenili adresu. Recimo, žive u istom gradu, a promene adresu itd. Ako to ostane tako, veliki period, masa njih, a po pravilu znate da se na kraju krajeva unutar sedam-osam do deset dana diže i stranačka kampanja i lokalni mediji, biće jako malo vremena ako se ovi rokovi ostave ovakvi kakvi jesu, da se ne produže, i zato mislim da bi bilo logično, ne zarad toga tri sa dva, što bitno menja, ali dan i dan, to su dva, pa za mnoge situacije po dva dana bi značilo promene. Na stranu činjenica da prebivalište, boravište, ta razlika u kontekstu izbora na više nivoa znači apsolutnu kataklizmu. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Povodom člana 11. i zahteva koji smo kao poslanički klub Napred Srbijo SNS-a izneli, da se u stvari skrati rok za unošenje promena sa tri na dva dana i načina na koji je odbijanje amandmana obrazloženo, gde kaže – da se amandman ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana 14. Sad čitam, ovo je amandman na član 11. Kako ste vi ovde naveli amandmane kada ne piše redni broj? Kažem – ako je na član 14, to je naredni amandman, nema logike. Čitajući obrazloženje shvatim da ste vi u stvari mislili da se amandman ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana pod rednim brojem 14. Sad da vam kažem, nisam sitničar, ali nejasnost i način formulacije vremena i obaveza u jedinstvenom biračkom spisku i u ovom zakonu kao tehnici sprovođenja izbora nije beznačajna. Još značajniji je način formulisanja vremena i obaveza ove vlade u onome što se zove mogućnost opredeljivanja birača prilikom sprovođenja izbornog postupka. Da ilustrujem. Juče smo na početku sednice, koja je počela u 11, postavljali poslanička pitanja i pošto je izveštaj Državne revizorske institucije izazvao pažnju javnosti, negde oko 10.30 sam zatražila po članu 235. od predsednice da zakaže sednicu, prekine tekuću, zbog značaja Izveštaja Državne revizorske institucije i tog budžeta i zbog kontrole trošenja sredstava, zbog neponavljanja grešaka kojih ima, da pre usvajanja budžeta za 2010. godinu razmotrimo i Izveštaj koji je uradila Državna revizorska institucija. Tog trenutka, u toku zahteva, javnost Srbije je imala prilike da vidi kada predsednika kaže – ne, ne možemo, zato što je Vlada povukla Predlog završnog računa za 2008. godinu. Pitam kada, gde je dokument? Predsednica odgovara – nisam videla ni ja, ali mi sada javljaju da je to učinjeno. Sinoć, po završetku rada ovde u poslaničkom klubu, pronađen je dokumenat u kojem piše – 30. novembar, gde Vlada na osnovu Poslovnika Skupštine po članu 145. stav 1. kaže da povlači Predlog zakona. Prva primedba – juče je bio 1. decembar. U 10.30 časova, otprilike, predsednica ne zna da je stigao ovaj dokumenat, jer niti je dostavljen njoj, ni nama, imam sve razloge da sumnjam da ovaj dokumenat nije stigao onako kako je zaveden. Kažem, imam razloga da sumnjam jer niko od nas nije znao. Zašto je to važno? Povlačenje završnog računa za 2008. godinu iz procedure znači onemogućavanje Skupštine Republike Srbije da se izjašnjava, da analizira stvar važniju i od biračkog spiska i od svega ostalog. U trenutku kada se izbori sprovode u jednoj opštini, kada su upravo završeni u drugoj, a raspisuju se u trećoj i kada imamo informacije koje neću izneti kao dokumente, da ne bih ugrozila egzistenciju i položaj nekih ljudi, o tome na koji se način finansiraju izbori u režiji vlasti, osnovano pitam – šta vi očekujete, kada nam proceduralno onemogućavate, povlačenjem iz procedure dokumente, da ne možemo da raspravljamo o najvažnijoj stvari? Da vama Poslovnik omogućava, član 145. stav 1, da se predlog zakona može povući do zadnjeg trenutka iz procedure. Znači, pred samo glasanje. Primenjivali ste taj princip za Zakon o budžetskom sistemu i to dva puta, i jednom za Zakon o statistici. Međutim, Predlog zakona koji vi menjate amandmanima po amandmanima, po ustaljenoj praksi do zadnjeg trenutka, ovo može da izdrži bilo koji drugi predlog, ali predlog završnog računa ne može da izdrži ovo poslovničko tumačenje. To je dokumenat koji se odnosi na prošlost, na protekle događaje, na knjigovodstvene isprave, na dokumenat koji je predat Trezoru, odnosno NBS koja je ovlašćena da ovaj dokument primi 28. februara. Je li tako? Nije to predlog nekih odredbi ovakvih i onakvih, pa hajde, odlučili smo da neku materiju regulišemo na drugačiji način. Ne, ovaj zakon ne može da se povuče, menja i briše iz ovog suštinskog razloga, zbog čega i Poslovnik predviđa posebnu proceduru donošenja budžeta, njegovog značaja kao plana, a kao izvršenja, neću više reči trošiti na besmislenost povlačenja, radi korekcije. Šta je još jedan razlog gde vreme o kojem govorite, kao vreme za unošenje promena, neverovatno značajan resurs kome vi pridajete pažnju selektivno, motivisano i interesom koji se zove vršiti vlast po svaku cenu. Državna revizorska institucija, koja je napravila ovaj izveštaj, u konsultatitivnim sastancima, raspravljajući u sastancima u toku revizije sve moguće dileme, ispravke, dogovore, primedbe prihvatala je i radila, jer to nalaže njen poslovnik o radu. I sama sam u ovom domu insistirala na tome, da u javnost ne izađe nijedan dokumenat koji prethodno nije dat ponovo na uvid onima na koje se odnosi, da bi mogli na njega da odgovore, ako primedbe nisu dovoljno osnovane. Međutim, ovde se izlazi sa konstatacijom da je prvo javnost čula primedbe iz izveštaja, insistira se na tome da o izveštaju treba raspravljati u odboru. Odbor nije plenarno zasedanje. Ne vrši se direktan prenos zasedanja. Značaj teme zaslužuje plenarno zasedanje i raspravu u ovom domu, i to hitno, i to što pre. Ovo nije priča radi priče. Ovo mora da bude priča da se greške ne ponove. Zašto? Od 1998. godine, kada je ukinuta Služba društvenog knjigovodstva, uopšte nije važno ko je vodio, država je izgubila obavezu da dostavlja poslanicima i Skupštini reviziju. Znači, kontrolu ovlašćenog, odgovornog i stručnog pregledača načina trošenja novca. Doslovno, od 1999. godine do 27, kada je dostavljen ovaj izveštaj i svečano uručen predsednici, ali ne i nama, ovakvog izveštaja nije bilo u Skupštini. Da smo ga mi kao poslanici, da sam ga ja kao poslanik SNS dobila u četvrtak, kada i predsednica, tvrdim da bih tog istog dana, dok još Vlada nije povukla završni račun, zatražili sednicu Narodne skupštine, zbog značaja teme. Vi ste ga poslanicima dostavili u ponedeljak, da bi tog istog dana već pripremili zahtev za povlačenje, u slučaju da se zatraži rasprava o tome.
Narodna poslanice, slažući se sa ogromnim značajem dokumenta o kojem govorite i stojeći na strani Skupštine koja je donela Zakon o Državnoj revizorskoj instituciji zato da bi bila kontrolisana Vlada, bez ikakve sumnje svih 250 će biti na strani kontrole i nadzora, ali bez odbrane Vlade, molim vas da svu analogiju koju iznosite vezano za izveštaj i završni račun, dovedete u vezu sa jedinstvenim biračkim spiskom, odnosno Predlogom zakona i pretresom po amandmanu na član 11.
Ovaj vaš prekid ću doživeti kao pokušaj da izgubim nit ili koncentraciju, ali je neuspešna. Način na koji dovodim u vezu, po sopstvenom nahođenju, značaj ove teme sa temama o kojima raspravljamo ću ponoviti i na tome izgubiti još par sekundi. Dobronamernost, po kojoj vas inače hvali gospođa Kolundžija, da vi dajete savete opoziciji kako da iskoristi svoja prava, u mom slučaju je suvišna. Govorim o resursu, vreme zbog skraćivanja roka sa tri dana na dva u članu 11. stav 3. koji sam tražila, znači, da se u maksimalno kratkom roku sprovedu promene, dovodeći u vezu značaj odlučivanja birača koji se ovde u ovakvim spiskovima, gde se promene unose, i tu ne možete tehničku pretpostavljati suštini. To obrazlažem. Šta je suština ne raspravljanja o nečemu što predstavlja srž izbora? Dobijanje vlasti jeste raspolaganje novcem. Oni koji su ovde dobili Statut i Zakon o utvrđivanju nadležnosti, imaju mnogo razloga da budu nezadovoljni, iako to naizgled nije tako. Kažu novine da je uzlet vojvođanskog DS pokušao da se umiri donošenjem Statuta, ali odlaganjem Zakona o finansiranju i Zakona o imovini, jer je novac ono čime se u stvari postiže taj uzlet i dobija moć. Što će reći moje komšije, prijatelji i kolege iz DS, nisu ni pametniji, ni lepši, ni sposobniji od onih u Beogradu ili bilo kom gradu, kraju Srbije, ali su imali priličan uticaj na način trošenja novca, čime su taj uzlet mogli da prikažu kao sopstveni uspeh. Na novcu, na moći koja proizlazi iz raspolaganja novcem koji nisi zaradio, ničim nisu Vojvođani iz demokratskog krila, iz krila DS Vojvodine doprineli da se novca više zaradi. Ne, samo su ga više trošili. Predstavljali su odlučivanje o njemu kao svoj dar, svoj poklon. Ali, način kako se on troši, to je predmet ovog budžeta. To nekoga kvalifikuje moćnim, a nešto što treba da kvalifikuje nekog moćnim, pametnim i sposobnim, jeste da omogući svima da zarade, zato što je taj novac osnova na kojoj se dobijaju izbori, propisuju pravila biračkog spiska, zato o tome i govorim i nije ovo moj stav o novcu. Još je Rotšild rekao – dajte mi kontrolu nad novcem i nije me briga ko donosi zakone. Vi to odlično znate. Zašto to omogućava ovaj budžet ovakav i zašto vam smeta rasprava o tome? Zato što mene nećete zavarati da raspravljamo o kafanskim računima i potrošenom novcu za reprezentaciju. To mogu oni drugi površni da rade. Ni koliko su marketinške agencije novca dobile za reklamiranje stranaka, a navodno je to borba protiv nasilja, borba protiv siromaštva i razni tzv. projekti koji su postali osnov za trošenje novca. Mene, kao poslanika SNS, brine što je u prošlogodišnjem završnom računu budžeta ova država isplatila 50 miliona evra garancija dužnicima, od kojih nije izvršila zakonom propisanu obavezu da potražuje, odnosno da regresira isplaćenu garanciju i na pamet joj je ne pada. Ako je u prošloj godini ova država izdala 182 miliona evra garancije, a ako država u prošlogodišnjem završnom računu nije ni od koga tražila, a isplatila je garanciju 50 miliona, šta je moj osnovan strah? Da će sve tako izdate garancije pasti upravo na teret budžeta. Gospođo Čomić, i vi i ja imamo sestre kojima se ponosimo, jer nas mnogo vole i podržavaju. Da li bi moja sestra prihvatila da bude moj garant za moj kredit, pa kad ga ne platim, njenoj banci padne na pamet, to je pravilo, da naplati od garanta kredit, ona isplati moj kredit i uopšte ne kaže - hoćeš li ti meni vratiti pare koje sam ja kao garant morala da isplatim za tebe? Koliko god da ona mene voli ili vas vaša sestra, onaj koji ima porodicu, koji ima odgovornost i odnos prema trošenju novca, zatražiće od onog za koga je garantovao pa isplatio kredit regresno naplaćivanje isplaćenog novca. Zašto država to ne radi? Zbog dužnika ili zbog onih kojima je garant? Ne znam, ali budžet trpi. Koliko kredita smo uzeli takvog tipa koji su u stvari za Republiku Srbiju samo protočni bojler, odnosno prosleđivanje daljim korisnicima, gde je Srbija direktni ili indirektni garant? Da li znate da je Republika Srbija prekoračila 5% vrednosti od ukupnih prihoda koji stižu u budžet, kojima ona može da se zaduži za tekuću nelikvidnost u prilivu budžeta? Nema nijedne osnovne kategorije koja reguliše sistemsko trošenje novca, a da nije prekršena najgrublje u ovom budžetu, ni popisa imovine, ni finansijskih tokova urednih, čak se na negativnim kursnim razlikama koje su navodno razlog za povlačenje budžeta na deponovana sredstva potcenio prihod budžeta u 2008. godini. Srpski, građani Srbije, Vlada je prikazala manje prihoda u budžetu za novac koji leži deponovan na računima na koje dobija kamatu, a reč je o deviznim sredstvima. Jedan deo tih sredstava je ono namenjeno restituciji. Koliko je nezakonito, ne nedomaćinskog, ne onog upitnog, nego direktnih prekršaja zakona, toliko je razloga da se vi snalazite bezuspešno da ne raspravljamo o najvažnijoj temi, a to je život ovih građana, a to je najvredniji resurs u trenutku kada govorimo o izborima. Hvala.
Četrnaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Mileta Poskurica i Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Opet smo kod ovog rigidnog, nepromenljivog, zacementiranog člana, u kojem pokušavamo da bar neke termine promenimo. Ovog puta smo na stavu 3. koji integralno glasi da Ministarstvo nadležno za upravu podatke iz stava 2. ovog člana prosleđuje nadležnim itd. Sada, kako ovde stoji, doduše to sam tek sad video pažljivo čitajući, možda bi to trebalo razmisliti, zakonopredlagač da to uredi, da rediguje, jer ispada po ovome da samo ono što Ministarstvo za unutrašnje poslove dostavlja Ministarstvu uprave, samo je to relevantno da se vrati nazad lokalnim samoupravama. Međutim, ako se vratimo na za njega vezani član 10, vidimo da onih čuvenih 12 dana carovanja Ministarstva za upravu, kada ono donosi sva rešenja kao osnov za izmenu u biračkom spisku, 15 minus tri, u tih 12 dana njemu su u Ministarstvu relevantna rešenja lokalnih gradskih uprava, ono što sadrži stav 1. člana 11. Mislim da je možda trebalo, sad nije predmet amandmanske intervencije, vidim ga tek sada, a predmet intervencije je samo skraćenje roka, tim pre što u stavu 4. se vidi da ti rokovi mogu biti trenutni, dnevne ažurnosti. Ne vidimo razloga zašto nešto ne bi unutar 15 dana, koji jesu najgušći, najžešći, onih 15 dana kada Ministarstvo preuzima na sebe svu odgovornost za ažuriranje spiskova i nisam siguran da će samo u tih 15 dana, minus tri onih tamo kad ne važi, niko ništa ne može da popravi, da će tada baš sve biti vezano za podatke koje dostavlja policija, pa da postoji komunikacija policije i lokalne samouprave, naravno prema horizontali, prema vertikali, na niže institucije, gradske ili opštinske organe koji će voditi računa o ažurnosti. Time se, istina, posredno priznaje i značaj koju ažurnost u vođenju spiska imaju lokalne samouprave, time se priznaje njihova parcijalnost, njihova segmentarnost, a pod upit dovodi taj zamišljeni koncept univerzalnosti biračkog spiska, koji samo odjednom iz neba pa u rebra se može pročitati u članu 19, da on jeste već kao takav jedinstven zasnovan, postavljen, dostavljen od baze prema vrhu. Negde je integrisan u nekom Ercu, nekom sistemu, koji se odatle kako sad menja. Ne znam, ako je tu već sve integrisano na nivou Ministarstva, što se ovih zadnjih 13 dana to sve ponovo vraća na lokal, kad imamo vreme kada se zaključi birački spisak, pa ga Ministarstvo ispravilo i kao zaključenog segmente po lokalnim samoupravama poslalo? Imamo i tu mogućnost. Malo se tu vidi da se i zakonopredlagač, kad čovek čita detaljnije, baš nije najbolje snašao. On vraća podatke unutar izbornog procesa od 90 dana, vraća podatke brzim ritmom od tri dana nazad lokalnim samoupravama, a ima vremena kada oni moraju biti gotovi, definitivni i kada ih Ministarstvo deli kao gotove izvode za jedinice lokalne samouprave. U tom kratkom periodu neposredne i brze nadležnosti mislim da je prilika da se obuhvate i stavke iz stava 1. člana 11, po kome će možda neka od tih koju vrše lokalne, recimo punoletstvo, a ima već ličnu kartu, ne mora preko milicije itd. ili dvojno prezime, ili neko ko će da odjavi umrlog itd, da se već treći izborni ciklus umrla osoba ne pojavljuje na biračkom spisku. Različiti su zahtevi građana koji žele sami da urade, ili pokrenu postupak, pa se to onda mora raditi po službenoj dužnosti. Mislimo da ne bi to ništa bilo tako skandalozno ni da se prihvati ovakav amandman. Doprineo bi racionalizaciji i brzini rada, jer inače se predviđa enormna brzina rada u stavu 4. člana 11. Ne vidim zašto to ne bi bilo utkano sa danom manje u ovo vreme koje će prethoditi do, nadam se, uskoro novih izbora. Ovo je jedini način da promenimo stanje u onom bitnom segmentu za izbore, a to su birački spiskovi. Ono što podrazumeva izborna kampanja, ko zna kad će u Srbiji promeniti, izgleda da praksa ko je na vlasti taj grad radi, zida, ruši, popravlja, otvara ono što je već trebalo da otvori. To ne možemo niti da kritikujemo narodu, ali kritikujemo osionost vlasti, što je negde napravio neki put, ostaće narodu, ali ne treba to koristiti kao poentiranje u kampanjama, čak i ove sednice i šta ko diskutuje na sednicama, predstavljati raznorazne događaje u antimarketinškom smislu za pojedine političke partije. Nešto gde se možemo boriti da građanima pomognemo, da im ukažemo na to da treba da gledaju na političke partije i njihove programe, a ne šta ad hok ko može da uradi u nekoliko dana ili nedelja pred izbore, to je recimo i ovo da im garantujemo jednu sigurnost njihovog opstanka na biračkom spisku koji treba da bude jedinstven, nepromenljiv i da više ne moraju da se brinu da li su dobili onu špagetu, onaj otcepak, onaj poziv, onu pantljičaru, sa kojom izlaze na izbore i prikazuju svoja mesta, pa ih tamo na izbornom mestu najčešće nema. Zahvaljujem.
Tri minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospodine ministre, rekoste - mi mislimo kao vi, vi mislite kao mi, ali je negde ipak zapelo. Gde je zapelo? Zapelo je u bicefalnoj izvršnoj vlasti. Ona više ne funkcioniše po definiciji tako kako bi trebalo. Ne treba potceniti priču o kafanskim računima. Neću apostrofirati ni jedno ministarstvo, savest mi to ne dozvoljava, ali sinoć, predsednik Republike reče: "Nije u redu, puno se jelo i pilo. Moramo vratiti to da se promeni". Ovo su reči koje sam doslovno citirao. Sada priča koju je narodni poslanik Dragan Todorović u vezi ove rasprave ispričao, kako su šleperi vozili hranu i piće i poklanjali, možda može da se potraži tamo, te stoga te troškove i te račune treba ozbiljno prekontrolisati i posvetiti im ozbiljnu pažnju. Nije ovo u nadležnosti predsednika Republike Srbije. To bi trebalo da radi neko drugi. Izgleda da je tu zapelo. Vratiću se na ovaj amandman na član 11. stav 4, koji glasi u Predlogu zakona - od dana kada se raspišu izbori, pa do 72 časa pre dana izbora, organi iz st. 1. i 2, to su MUP i Ministarstvo za državnu upravu, dužni su da sve podatke iz st. 1. i 2, statusne promene, dostavljaju odmah, a najkasnije narednog dana, od dana kada su promene nastupile. Zašto do 72 časa? Ovde pogotovo može da se tumači kao da prestaju sve aktivnosti ova dva ministarstva, u slučaju kada su raspisani izbori. Kada izbori nisu raspisani, oni im odmah, a najdalje u roku od 72 sata, treba da proslede, ali kada se raspišu izbori, ono što je stiglo 72 sata pre održavanja izbora, posle može samo da se registruje u nadležnom ministarstvu, a ne ni u kom slučaju proslediti ga od MUP do ministarstva nadležnog za državnu upravu, a ono jedinicama lokalne samouprave, koje bi posle mogle da asistiraju, kako vi rekoste, u ovom utvrđivanju biračkog spiska. Mi smatramo da ovaj proces i ove aktivnosti treba da teku bez prekida, a pogotovo kada se raspišu izbori. Onda moraju do 24 sata pre održavanja izbora, kako bi sveli i umanjili broj onih koji iz raznih razloga, oni su nekad i subjektivni, tiču se njih, smanjili, da omoguće da koriste svoje aktivno biračko pravo. Aktivno biračko pravo je glasati. To je naša želja i mi smo imali tu intenciju prilikom podnošenja ovih amandmana, a ne nešto drugo. Na kraju, za vas, gospodine ministre, jedno vrlo jednostavno i prosto pitanje. Nadam se da ćete odgovoriti. Zaista, gde možemo da vidimo jedinstven birački spisak? Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćen je minut. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana jeste da se insistira da organi koji su navedeni u članu 11. u st. 1. i 2. odmah dostavljaju sve tražene podatke vezano za promene u biračkom spisku koje se vode po službenoj dužnosti. Vlada nam je predložila da to može da bude i narednog dana od dana kada su promene nastale. SRS smatra da zaista treba da postoji elektronski protok informacija između MUP i Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i elektronski protok informacija između organa lokalne samouprave i nadležnih republičkih ministarstava. Gospodin Čiplić nam je skrenuo pažnju da to tako zaista i piše u članu 11. stav 2, da se informacije dostavljaju i elektronskim putem. Ako je to tako, onda se postavlja pitanje - zbog čega je nemoguće da se te informacije dostavljaju odmah i zašto se čeka naredni dan? Vlada nam je dala jedno prilično paušalno i po malo banalno obrazloženje da to tako treba zbog, kaže se, izuzetno velikog broja promena u periodu od dana raspisivanja izbora do zaključenja biračkog spiska. Zbog toga je predviđena mogućnost dostavljanja tih podataka najkasnije narednog dana od dana nastanka promene. Prvo, ko je izmerio koliko tih promena ima? Verovatno stanje nije isto za svake izbore. Međutim, Vlada, da bi odbila amandman, ona kaže - zbog izuzetno velikog broja promena. Taj broj promena, gospodine ministre, ma koliko izuzetan ili ne izuzetan bio, uopšte ne utiče na činjenicu da se podaci mogu dostavljati odmah jer, prosto, savremena tehnologija vam to omogućava. Ponoviću pitanje koje vam je postavio i gospodin Todorović i gospodin Sreto Perić. Dakle, vi kažete, sada nakon glasanja i usvajanja ovog predloga zakona, imaćemo jedinstven birački spisak. Dobro. Pitam vas - gde narodni poslanici mogu da dobiju taj jedinstven birački spisak? Rado ću vam doneti jedan prazan ce-de ili disketu ili bilo kakav drugi medij koji može da pohranjuje podatke, pa nam dajte taj jedinstven birački spisak. Tog jedinstvenog biračkog spiska, gospodine ministre, nema. Mi imamo fikciju da postoji jedinstven birački spisak. Ceo zakon je pisan tako da postoji fikcija o jedinstvenom biračkom spisku. Njega u realnom životu nema. I dalje ćemo imati skup biračkih spiskova koji se vodi po opštinama, odnosno po gradovima, ali to nije jedinstven birački spisak. Jedinstven birački spisak nije mehanički skup stotinu i nešto biračkih spiskova koji postoje u jedinicama lokalne samouprave u Srbiji. Dakle, vi nama ne nudite jedinstven birački spisak, čak i u onom materijalnom smislu. Ne, vi nama nudite fikciju da postoji jedinstven birački spisak, jedinstvenog biračkog spiska u stvarnosti nema. Postavlja se pitanje - zbog čega mi uopšte raspravljamo o ovom predlogu zakona, kada će stanje manje-više ostati isto kao što je sada, samo će se povećati mogućnosti za izbornu manipulaciju, jer ćete omogućiti građanima da glasaju i van mesta svog prebivališta, odnosno u mestu svog boravišta. Mi već sada imamo, na to je gospodin Šami lepo ukazao, problem u postojećem stanju, gde građani mogu da glasaju samo u mestu svog prebivališta, da ostvare to svoje pravo.Zamislite još kada počnu da se prave posebni spiskovi za građane koji glasaju u mestu svoga boravišta, pa za građane koji glasaju u jedinicama Vojske Srbije, pa za građane koji glasaju u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija, itd. Postavlja se pitanje - ko će uopšte tehnički da sprovede izbore na taj način. Što je mnogo važnije - ko će da iskontroliše legalnost procesa izbora na sam dan izbora? Prosto, ovaj predlog zakona objektivno omogućava čitav niz izbornih manipulacija. Gospodin Todorović vam je lepo rekao da ne možete vi mehanički da upoređujete države jednu sa drugom. Republika Srbija trenutno ima izborni sistem koji je proporcionalan i cela teritorija države je jedna izborna jedinica. Zato nama treba jedinstven birački spisak. U Velikoj Britaniji nije tako. Tamo nema proporcionalnog izbornog sistema. Tamo je prost većinski ili uninominalni sistem. Cela teritorija Velike Britanije, podeljena na onoliko izbornih jedinica koliko ima opština, i svaka opština bira po jednog poslanika u Donji dom britanskog parlamenta. Tamo ni tehnički nije moguće imati jedinstven birački spisak. Kod nas je moguće, ali ga, nažalost, neće biti i kada se ovaj predlog zakona usvoji.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi. Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvaženi poslaniče i uvaženi kolega, lično mislim da, kada govorimo o tome da ceo parlament, pretpostavljam govorimo o državnoj vlasti, i Vlada pokušava da i na primeru jedinstvenog biračkog spiska unapredi državu Srbiju, kao uglednu državu, koja pruža i garantuje sve one standarde građanima Republike Srbije koji su standardi i država EU, a samo zbog toga, jer tim standardima se, na primer u ovom slučaju, izborni proces odvija na transparentniji, legalniji i demokratskiji način, onda verujem da ova argumentacija koju vi dajete, u krajnjoj liniji, jeste argumentacija koja opravdava ovakva zakonska rešenja. Mi se ne razlikujemo puno u onome što tražimo. Razlikujemo se samo u tome da li ova norma kakva je data od strane predlagača može da postigne taj cilj. Mi smatramo da može da postigne taj cilj. Zašto? Ako smo rekli da se veći broj podataka koji se tiču statusa građana vodi u većem broju državnih organa koji ne moraju istovremeno na nivou lokalne samouprave da budu mrežno isto organizovani, onda naravno da ova komunikacija mora da teče brzo, ali baš na ovakav način. Pri tome, nije dovoljna tehnika ili softver, potrebna je i provera toga. Ta provera plus zakonska procedura dovodi do ovakvih rokova. Nemoguće je ono što može da informatika i tehnologija da u ovom smislu, u smislu jednog jedinstvenog biračkog spiska u kome se vode pravo, biračko pravo, Ustavom garantovano pravo, da se to istovremeno i poklopi. Ta tehnologija se koristi, ali činjenica da se u jedinstvenom biračkom spisku vodi evidencija o ljudima koji imaju biračko pravo, mora da ima određenu proceduru, određenu proveru koja nije te brzine kao što je softver. To je jedna stvar. U krajnjoj liniji, kada se kaže odmah, u velikom broju lokalnih samouprava, u velikom broju opštinskih organa uprave dobićete barem sto različitih značenja u tumačenju službenika na šta ih reč "odmah" kao rok obavezuje. Onda je daleko bolje ovako kako je napisano - odmah, a najkasnije, pošto ima "najkasnije" ima završno određenje. Onda nema dileme kako ćeneko poslovati, kako će neko to raditi. U mom izlaganju, kada sam govorio o jedinstvenim biračkim spiskovima i pomenuo neke uređene zemlje, dugotrajne, proverene, stabilne demokratije, spomenuo sam, pored Velike Britanije i Holandiju, spomenuo sam i Nemačku, ali poenta jeu sledećem. Jedinstveni birački spisak je evidencija državljana jedne države koje imaju biračko pravo nezavisno od toga kako ga biraju, pa prema tome i u Velikoj Britaniji i u Holandiji, koja ima drugačiji način izbora, je sasvim moguće, ako je to odluka Vlade ili parlamenta, da se vodi jedinstveni birački spisak o licima koja imaju biračko pravo, nezavisno od toga da li ga izražavaju i ispoljavaju na proporcionalnim ili većinskim izborima. Naprosto, jedinstveni birački spisak je potreban zbog prava da se to pravo ostvari i zbog evidencije državnih organa da to biračko pravo zaštite. To je ključ čitave priče. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada ste počeli da ređate te države koje imaju vrlo stabilan demokratski sistem, čudi me da ste spomenuli Nemačku. Nemačka ima demokratski sistem od 1945. godine, a do tada je bila najmračnija diktatura u istoriji čovečanstva. Za Holandiju mogu da prihvatim da ima nešto dužu demokratsku tradiciju. Nije tačno, gospodine ministre, da u lokalnim samoupravama ljudi neće znači šta znači reč "odmah", jer ste u stvari sami potvrdili koji je to momenat, pa ste rekli, ali je onda objašnjeno, pa se kaže - najkasnije narednog dana od dana kada su nastale promene. Drugim rečima, kada se kaže "odmah" znači istog dana. Tako ste mogli i da napišete - istoga dana u toku radnog vremena nadležni organi dostavljaju te informacije elektronskim putem koje su vezane za promene u biračkom spisku, po službenoj dužnosti. Tu onda nikakvih dilema ne bi bilo. Još jedna stvar koju možda nisam na najbolji način razumeo, ali čini mi se da ste tako rekli, da nije moguće prihvatiti naše amandmane zato što nekomora da proveri tačnost podataka koje su vezane za promenu u biračkom spisku. Ako sam dobro razumeo, to je smisao vaše intervencije. To znači da ne verujemo da organi državne vlasti ne veruju oranima lokalne samouprave i obrnuto. Valjda postoji međusobno poverenje između republičkih organa i organa lokalne samouprave. Gde to piše? U kom to zakonu piše da organ državne vlasti ima pravo da utvrđuje da li je tačan podatak koji mu dostavlja organ lokalne samouprave, a vezan je za lični status građanina? Prvo, te evidencije koje vode i republički organi i organi lokalne samouprave su javne evidencije. Podaci koji su u njima upisani su javni. Isprave koje se izdaju na osnovu tih evidencija su javne isprave, bez obzira na to da li ih je izdalo ministarstvo ili ih je izdala opštinska uprava u Beloj Palanci. Potpuno je identična svaka javna isprava. Ima snagu da se pretpostavlja da je tačno ono što u toj ispravi piše, dok se ne dokaže suprotno. Sada vi kažete - da, ali neko treba da proverava da li je to tačno. Izvinite, gde to piše? To znači da nema međusobnog poverenja između republičkih organa, između njih samih i između republičkih organa i organa lokalne samouprave. Vas sada opštinska uprava u Beloj Palanci obavesti da je došlo do neke promene u ličnom statusu građanina koji je birač, a vi kažete - dobro, ali da proverimo da li je to tačno, pa pozovete tog građanina, pokažite mi ličnu kartu ili dajte mi neki drugi dokument kojim se potvrđuje da je to tačno. Prosto teško da bi država iole uređena tako mogla da funkcioniše. Svi amandmani, gospodine ministre, služe tome da se izbegne mogućnost bilo kakvih zloupotreba. Poređenje Republike Srbije sa, kako vi kažete, stabilnim i uređenim demokratijama je manjkavo iz jednog razloga - političke prilike u Srbiji nisu iste kao političke prilike u Velikoj Britaniji ili u Holandiji ili bilo gde. Gospodine ministre, tamo ne pada napamet vašim kolegama koji sede u britanskoj ili holandskoj vladi da na dan izbora dele paketiće građanima. Za to nisam čuo. Ako ste vi čuli, voleo bih da me obavestite, pa da moje znanje bude bogatije nego što je sada. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Tamo nema kupovine glasova. Tamo nema praznih glasačkih listića koji se iznose sa biračkih mesta. To poređenje je manjkavo zbog toga.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. O njemu, kao i ostalim amandmanima koje su Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili, izjašnjavaćemo se u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Oto Kišmarton, Mileta Poskurica, Zoran Antić i Ljiljana Miladinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Prihvatam ovog amandmana koji je podnela SNS omogućeno je biraču da kada utvrdi da nije zadovoljan odgovorom koji je dobio od lokalne samouprave može da se žali ministarstvu. Time mu je na određeni način dato pravo da ima više vremena da sroči, da je po njegovom nahođenju da nekog nađe, da uradi ozbiljniju žalbu koja bi kao prigovor išla ministarstvu da o njoj reše, jer i posle te odluke očigledno ima pravo da se žali dalje. Dato je vreme da pojedinac, sukobljen i suočen sa nekom brutalnošću lokalne samouprave, može da traži pomoć od ministarstva. Posebno je pitanje, koje ovde nije rešeno, kako će se to dešavati u periodu apsolutne nadležnosti ministarstva, onih 15 minus tri dana. Zaista to ostaje pitanje kako će ovakvi rokovi da važe. To nije jasno. Imam utisak da me ministar nije razumeo kada sam govorio o prethodnom članu, a u vezi sa ovim, jer član 13. je vezan za član 12, posebno je to jedno sa drugim vezano, dakle, u stavu 3. tamo gde se ministarstvo nadležno za upravu, podatke iz stava 2. ovog člana, ne iz stava 1, očekujem da je trebalo da piše stava 1. i 2, pa ostatak rečenice, jer smo tražili skraćenje člana. Zato što kod člana 10, vidite da rešenje donosi ministarstvo, onih 12 dana, nemoguće je da nikada predmet za donošenje i rešenje, razlog donošenja i rešenja neće biti podatak koji sadrži u stavu 1. člana 11. To u stavu 3. člana 11. niste uzeli u obzir nego samo podatke koje daje MUP. Nemoguće je da su samo ti podaci relevantni za ministarstvo da ih prosledi po vertikali jedinicama lokalne samouprave. Upravo se sada uzgred vraćamo i na ovaj predlog, da razmislite o njemu. Da vidite to kasnije, možda ne bi bio problem, dok još možete da intervenišete. Hvala.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Kao i prethodni, i ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu. U danu za glasanje ćemo se izjašnjavati o njemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dan posle raspisivanja izbora opštinska, odnosno gradska uprava koja ažurira birački spisak za područje jedinice lokalne samouprave izlaže deo biračkog spiska za područje jedinice lokalne samouprave na uvid građanima i to oglašava preko sredstava javnog informisanja i po potrebi na drugi način. Mislimo da je ovo – i po potrebi na drugi način potpuno suvišno. Ne znači ništa. To suvišno i to što ne znači ništa smo amandmanom pokušali da dopunimo, da kažemo – na sajtu jedinice lokalne samouprave. Opet vam ponavljam, stalno pričate o raznim zakonima, donosimo Zakon o elektronskom potpisu, elektronskom dokumentu itd, a snebivate se da u ovaj zakon maksimalno angažujete sve te moguće elektronske komunikacije. To je zato što to ne želite. To je zato što nemate odgovor na pitanje – gde može da se izvrši uvid u jedinstven birački spisak? Ne može zato što ni ove parcijalne biračke spiskove, koji će jednog dana, po vašem, da budu jedinstven birački spisak i neće se ni malo razlikovati od ovoga što je na delu već devet godina i ne želite, to je suština, jedinstven birački spisak. Ono što je pitanje – zašto to ne želite? Zato što želite da manipulišete izbornom voljom građana. Pričala sam kada je bio ministar Marković, u opštini Tutin u drugom krugu izbora 2004. godine, predsedničkih, kada je Muamer Zukorlić otvoreno pozvao muslimane na teritoriji Raške oblasti da glasaju za Borisa Tadića, tada koje su se sve manipulacije dešavale na biračkim mestima, između ostalog i zbog nepostojanja jedinstvenog biračkog spiska. Pošto vidim da gospođa Čomić gleda da više nemam vremena, o tome ću nastaviti kada budem po sledećem amandmanu.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. i član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vrlo kratko o ovom amandmanu. On je posledica našeg amandmana na član 7. Naime, da ste, nažalost niste, prihvatili amandman na član 7, u tom slučaju da se zabrani glasanje van mesta prebivališta, ovaj član, kao i ovaj naslov bili bi potpuno nepotrebni. Zato smo i predložili da se brišu. Međutim, još ću jednom da se vratim na ključni amandman koji prethodi ovome, na član 7. nisam želeo tada, gospodine ministre, da ulazim u replike sa vama, ali me niste razumeli. Kazao sam da bi bilo normalno da se ovakav zakon prihvati opštim konsenzusom, ali zato je neophodno da se prihvati većina amandmana koje je opozicija dala. Demokratska stranka Srbije je dala četiri vrlo važna amandmana. To su zapravo dva amandmana. Oba ste glatko odbili i to što konstatujete kako mi otprilike radimo isti posao, to vam otprilike dođe kao kada biste konstatovali da lopov i policajac rade isti posao. Oni rade isti posao, ali jedan krade, a drugi ga sprečava. Inače, gospodine Periću, izvinjavam se, postavili ste pitanje ministru – kako će učesnici izbora da kontrolišu jedinstveni birački spisak. Imam slobodu da vam kažem – nikako. Nikako, jer, a to ćete videti kada budem govorio o amandmanu na član 21, odnosno na predlog novog člana, koji je takođe odbijen, ni na koji način, jer vic jeste u tome. Neko se nada da ako sada sedi na vlasti, onda će moći da kontroliše za svoje potrebe birački spisak, da ga koristi u razne promotivne svrhe i sve ostalo, a niko drugi neće moći da priđe biračkom spisku. Mogu da proverim da li sam kao Zoran Šami na biračkom spisku. To mogu, ali da proverim da li je gospodin Sreto Perić na 15 mesta upisan ne mogu. Na ostalih 14 da dođe neki Zoran Šami da glasa, ne mogu. To je potpuno jasno. Bavio sam se 10 godina prevarama na izborima. Mogu pet disertacija da napišem na tu temu. Mnogo ste naivni ako mislite da vam se odredbe ovog zakona neće obiti o glavu, vama kao stranci. O tom potom. To je ono što sam na početku rekao, trebalo bi svi da imamo interes da se ugrade takvi kontrolišući mehanizmi u ovaj zakon da nikome ne padne na pamet da vara na kartama. Vi to naravno niste želeli. Zahvaljujem, pa će biti prilike još da pričam.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić je prijavljen u elektronskom sistemu. Vaša poslanička grupa nema više vremena. Pravo na repliku na izlaganje poslanika Zorana Šamija.
Gospodine Šami, cenim vas kao ličnost i univerzitetskog profesora. Najmanje sam očekivao da mi vi dajete taj odgovor. On je zaista adekvatan, ali sam takav odgovor očekivao od gospodina Čiplića, od ministra koji nam danas u ime Vlade predstavlja ovaj zakon i odgovara na naše amandmane i trebalo bi ova vlada, a pogotovo ovaj ministar koji trenutno sedi ovde, da ono što ste vi govorili primi k znanju. Priznajete nešto sa zakašnjenjem, doduše, jer ste vi jedno vreme vršili vlast, da je bilo tih grešaka, pogotovo će mi ostati u sećanju vaše reči kada kažete – do sada su svi vladali. Doći će vreme, menjaće se ponovo oni koji će vladati. Ovaj zakon ne donosimo trenutno. Donosimo ga za sledeće prve izbore, predsedničke, parlamentarne, sasvim je svejedno. Donosimo ga za niz neodređenih, za sada nepoznatih izbora. Tako bi bar trebalo da bude. Te s toga, zaista profesore, hvala vama, ali od vas sam najmanje očekivao da mi vi date odgovor, jer on osim što vas cenim, može da mi znači, ali nije adekvatan. Hvala.
Na član 15. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, ali ćemo se o njemu izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 16. Predloga zakona po svom obimu spada u jedan od, kako bih rekao, većih članova. Po suštini, reguliše zahtev naših sugrađana koji borave u inostranstvu, a žele da izraze želju da tamo i glasaju, odnosno po osnovu boravišta, a ne prebivališta. Predložio sam jedan amandman koji je informativnog karaktera, informativne prirode i za divno čudo prihvatili su ga i Vlada i Odbor. Predložio sam ministarstvu nadležnom za upravu da je u obavezi da odmah po raspisivanju izbora tu činjenicu objavi na sajtu ministarstva. Vlada je to prihvatila. To je informativnog karaktera samo i ni jedan drugi amandman koji ima suštinu i želi da skrati neke rokove – ne nalazi za shodno da ga prihvati. Evo, gospodine ministre, dobar primer stav 2. člana 16. koji ukazuje na to da neće biti, a nije ovo jedini stav koji može da se koristi u argumentaciji da mi i dalje nećemo imati JBS. Evo, ja ću ga koristiti s obzirom da smo na području člana 16. i kaže – o zahtev iz stava 1. dakle građanin koji boravi u SAD ili u Ruskoj Federaciji može podneti zahtev da bude upisan u birački spisak u mestu boravišta. Na to se odnosi i o zahtevu iz stava 1. ovog člana rešava Ministarstvo nadležno za upravu o čemu obaveštava nadležnu opštinsku, odnosno gradsku u mestu u kome birač ima prebivališta u zemlji. Stičem utisak da je nadležno Ministarstvo za upravu, dozvoljavam da vi drugačije vidite i komentarišete svakako, odnosno da vrši transmisiju između nekog ko nije u datom momentu, konkretno govorim o članu 16, možda upisan u birački spisak ili ovde jeste, ali želi da glasa na drugim mestu, odnosno ministarstvo nadležno za državnu upravu treba da prihvati samo taj njegov zahtev, da ga prosledi nadležnoj lokalnoj upravi i da ga nadležna lokalna uprava uvrsti u taj spisak i gde je tu jedinstven birački spisak. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su takođe ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman je prihvaćen, pa verovatno stičete utisak da ga ne treba posebno objašnjavati, ali ja to ipak hoću da učinim da bi građani Srbije saznali kakvo mišljenje Vlada Srbije ima o sopstvenom predlogu zakona. Naime, u članu 18. posle reči „birači“ predložio sam da se umesto tačke stavi zapeta i da se dodaju reči „odmah po dobijanju ukupnog broja birača“. Naime, radi se o objavljivanju ukupnog broja birača u „Službenom glasniku RS“. U obrazloženju sam rekao, kratko je obrazloženje, da je predloženo rešenje u članu 18. Predloga zakona neprecizno i nedorečeno. Onda nam Vlada Srbije kaže – amandman se prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana. Dakle, sama Vlada konstatuje i priznaje da je predloženo rešenje neprecizno i nedorečeno. Ako se setite načelne rasprave o Predlogu zakona gospodin Milan Marković je bio maltene smrtno uvređen ako mu narodni poslanik kaže nešto suprotno njegovom mišljenju, odnosno ako kritikuje predložena rešenja, a onda ne prođe nekoliko dana, Vlada Srbije, u kojoj sedi taj isti gospodin ministar, priznaje da su pojedina rešenja u Predlogu zakona neprecizna i nedorečena. Ovde se mi narodni poslanici ubeđujemo kako je Predlog zakona sjajan, prošao je javnu raspravu, eksperti učestvovali u izradi Predloga zakona, obezbeđeni svi mogući i nemogući uslovi za fer i poštene izbore i kada tamo – objavljivanje ukupnog broja birača u „Službenom glasniku RS“, pa evo priznajemo da je rešenje neprecizno i nedorečeno. Dragi građani Republike Srbije, mi raspravljamo o predlozima zakona, a ovo je tipičan primer za takve predloge zakona o kojima čak sopstveni predlagač nema baš visoko mišljenje. Onda možete da zamislite šta će se dešavati kada ovi predlozi zakona postanu zakoni i kada zakoni počnu da se sprovode u vašim životima, odnosno kada vi postanete subjekti ovih i ovakvih nedorečenih i nepreciznih zakona.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ovaj amandman je takođe posledica amandmana na član 7. i ja ću samo da iskoristim još jednom priliku da zamolim predlagača ovog zakona - da još ima vremena da prihvati amandman DSS na član 7. i onda bi automatski prihvatili amandmane i na članove 15. i 19, iz razloga koje sam naveo, a kada budem govorio o sledećem amandmanu na član 21. onda ćete čuti i sve ostalo što sledi, vezano za ovaj zakon. Hvala.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Evo, dame i gospodo, ja samo želim da se zahvalim Vladi što je imala razumevanje i da, u ime Demohrišćanske stranke Srbije, izrazim zadovoljstvo, jer je usvojeno 16 mojih amandmana. Ostalo je nešto članova koje je Vlada imala u izvornom obliku. Naravoučenije – slušajte Vladana Batića, imaćete bolje zakone. Hvala.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 20. u stavu 2. kaže: „RIK uzima u obzir samo ona rešenja ministarstva nadležnog za upravu koja je primila najmanje 48 časova pre dana izbora i na osnovu njih unosi izmene u izvode iz biračkog spiska ili u posebne izvode iz biračkog spiska“. To smo mi predložili da se briše i odmah potom kaže: „utvrđuje i u „Službenom glasniku RS“ objavljuje konačan broj birača u Republici Srbiji, u svakoj jedinici lokalne samouprave i na svakom biračkom mestu“. Ovo smo takođe predložili da se briše. Volela bih sada genija da nam samo na osnovu ovog stava 2. člana 20. objasni – gde je ovde JBS? Ja sam o ovome govorila, gospodine Zorane Petroviću. Sećate se kad se gospodin Milan Marković grdno naljutio. Rekao mi je da ja očigledno nisam čitala zakon koji je na dnevnom redu, jer sam upravo o ovome govorila, o stavu 2. člana 20. Jasno i glasno je, i sada su građani mogli da čuju citat, rečeno da mi zapravo nemamo posle ovog zakona, nećemo imati JBS. Džabe mi, gospodine Čipliću, ceo dan pitamo – gde građanin može da izvrši uvid u JBS? Ja ću sada da kažem ono što bi vi trebalo, jer vi nećete, stidite se – poštovani građani, niti ćete moći izvršiti uvid u JBS, niti će JBS postojati u Republici Srbiji nakon usvajanja ovog zakona. Još poštovani građani da vam objasnim. To nije ništa komplikovano i može da se uradi za dva meseca, ali DS, ovaj režim, to ne želi zato što režim želi da sačuva vlast krađom vaše volje na svim budućim izborima, dragi, poštovani građani Republike Srbije. Hvala.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvažena poslanice, mogu da garantujem da u ovoj sali i u ovoj državi nema nikoga ko bi prekrajao ili se igrao sa izbornom voljom građana. U krajnjoj liniji, ne vidim nijedan dokaz kada neko predlaže zakon o jedinstvenom biračkom spisku da taj ima nekakvu zlu volju. U članu 20. stav 2. radi se o posebnim izvodima i naprosto imam utisak da bi ona idealna situacija koja bi nas sve činila spokojne, u kojima ne bi postojala ni senka sumnje da je nešto što se zove jedinstven birački spisak ipak nešto segmentirano, bila samo u slučaju kada bi jedan organ uprave u čitavoj Republici vodio sve podatke. Tada ne bi postojala potreba ni za međusobnom komunikacijom, sve bi postojalo na jednom mestu. To je nemoguće. Znači, mi u situaciji kada govorimo o jedinstvenom biračkom spisku imamo zakonske procedure, upravne procedure, ako hoćete i elektronske procedure. Sve se one objedinjuju ovde. Član 20. stav 2. govori samo o posebnim izvodima iz biračkog spiska. Prihvatam da možda ne razumem ovu materiju, prihvatam da ne vidim ono što vi vidite u ovom stavu, ali ja svakako u stavu ovog zakona ne mogu da uočim, i pored najbolje volje, da je ovo dokaz da će ovde neko hteti da se igra biračkom voljom, da će hteti da se prekraja biračka volja. Zbog ovoga stava u članu 20, kako, koji je to mehanizam? Ja ga ne vidim. U krajnjoj liniji, ne znači da se to što drugačije mislimo mi ne razumemo, ali je činjenica da na papiru koji vi čitate i ja čitam, koji imamo svi pred sobom, piše ista stvar. Jedinstveni birački spisak, i to je ideja, govori o tome da svi birači koji imaju biračko pravo budu jedinstveno vođeni, da njihova prava, njihovo pravo da izađu na izbore njima bude evidentirano i zaštićeno kroz evidenciju posebnog biračkog spiska, da njima bude dostupan uvid u to i da Republika Srbija uđe u krug država koja ima na transparentan način postavljen jedinstven birački spisak. Ali, ne možemo one procedure koje se međusobnu ukrštaju, koje se koriste, izbrisati, a pošto one postoje i postojaće uvek, sumnjati da zbog njihovog postojanja će doći do zloupotrebe. Naprosto to je tako. Nemam sumnju u rad službenika u organima lokalne samouprave koji to rade. Naprosto ne mogu da sumnjam u njih. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta je prijavljena u elektronskom sistemu. Želite da replicirate ministru? (Da.) Izvolite.
Da razjasnimo malo. Gospodine Čipliću, dozvoljavam da vi možete da zaključite da nisam dovoljno dobar pravnik, da nisam dovoljno pametna, ali ne možete da kažete da ne umem da čitam. Malopre su čuli građani da sam lepo, bez sricanja, pročitala. Davno sam naučila da čitam. Gospodine Čipliću, ako vi tvrdite da će primena ovog zakona iznedriti jedinstven birački spisak u Republici Srbiji, onda vas najlepše molim, odgovorite na pitanje koje vam već dva sata postavljamo: gde će moći da se izvrši uvod u taj jedinstveni birački spisak? Jedinstven birački spisak, ministre Čipliću, ne podrazumeva ni posebne izvode, ni izvode po lokalnim samoupravama. Ubeđena sam, gospodine Čipliću, da vi to znate bolje od gospođe Čomić, vi ste pravnik, ona nije. Zaista bi bilo lepo da čujemo vas kao predstavnika Vlade. Vi ste nekoliko puta ovde rekli da vi garantujete. Vi ste pokazali da mene baš ne cenite, a ja vas cenim, pa vama lično verujem, ali gospodine ministre, ne verujemo Vladi, ne verujemo DS, ne verujemo režimu. Hoćemo to što vi verujete da bude napisano u zakonu. Vi, gospodine ministre, vidite nevidljivo. Vi vidite, u pravu ste kolega Markoviću, stelt jedinstveni birački spisak. Vi možda imate dobru nameru, vi lično, jer tako pokazujete danas ovde, ali kao deo Vlade i kao Vlada nemate takvu nameru. Znate li vi šta se dešava prilikom glasanja, kakvi su birački spiskovi? To će isto ostati po ovom zakonu u inostranstvu. Imamo jedno pismo Republičkoj izbornoj komisiji dostavljeno od stručnih službi. Zna gospodin Veljko Odalović. Imate nepokrivenih dva miliona dinara na ime nekakvih akontacija članovima proširenog sastava biračkih odbora. Ko je slao te članove proširenog sastava, ne postoji, nema evidencije. Da ne govorim još o nekih 10 miliona na ime nekakvih ...
Narodna poslanice, repliku ste dobili za razjašnjavanje sa stavom ministra. Ovo što citirate je deo izbornog procesa.
Evo, izjašnjavam se i striktno po zakonu, i ovo je i te kako vezano za zakon, jer ovi posebni izvodi o kojima govori ovaj član i gospodin Čiplić govore između ostalog i o tom glasanju u belom svetu. I tu će biti zloupotreba, zato što i to neće biti deo jedinstvenog. Znate, ako vi kažete da ćete posebne spiskove objavljivati u "Službenom glasniku", ne možete nikog pametnog, normalnog, živog da ubedite da je to jedinstven. Što niste napisali - objavićemo jedinstven birački spisak, pa će "Službeni glasnik" biti ovako debeo, pa ću ja da listam, listam, listam, pa da se nađem ili ne nađem na pet mesta u biračkom spisku, gospodine Čipliću? Vrlo jednostavno, samo kažite - da, mi hoćemo jedinstven birački spisak, ali mi tvrdimo - ne, vi nećete jedinstveni birački spisak. Zamajavate i građane Srbije i narodne poslanike samo zato što imamo zakon koji se zove Zakon o jedinstvenom biračkom spisku. Hvala.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Biću vrlo kratak, čak i uz opasnost da se ovo smatra privatnom izjavom, naprosto hoću samo da kažem da ne treba da imate opšti utisak da ja vas ne cenim, daleko od toga. U krajnjoj liniji, ja sam svoju zapitanost o svom razumevanju ovog člana apostrofirao, u tom smislu želeći da saznam od cenjenog pravnika i cenjene poslanice vizuru onoga kako vi vidite i onoga kako ja vidim, jer ja u tom stavu tog člana ne vidim mehanizam koji će iskazati da jedinstveni spisak nije jedinstven nego da je segmentaran. U tom smislu je bila moja opaska tada, a obraćanje sada.
Narodni poslanik Srđan Milivojević želi reč. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, čitavog jutra pažljivo pratim raspravu i amandmane koje su moje kolege iz opozicionih stranaka predale na ovaj zakon o jedinstvenom biračkom spisku i mogu slobodno da kažem da imam skromno pravničko znanje, ali sam i ja neke fakultete završio, pa malo poznajem izbornu problematiku i moram da vam kažem sledeće. Pažljivo sam pročitao zakon, zakon je vrlo koncizan, precizan i jasan i predstavlja jasan iskorak, još jedan veliki iskorak ka demokratizaciji našeg društva. Kada ste imali tako dobre amandmane, zaista živim sad u dilemi zašto to znanje koje sada posedujete niste primenili kada ste bili na vlasti, dame i gospodo iz SRS-a, ali razumem poslaničku grupu SRS koja kaže da naš birački spisak nije dobar zato što im ne valjaju rezultati izbora u Leposaviću. Razumem političku stranku koja tvrdi da ne valja zakon koji se tek donosi zbog rezultata izbora koji su se desili pre donošenja zakona. Ne samo u Leposaviću, dobri su rezultati bili za DS u Vrnjačkoj Banji, ali za poslaničku grupu SRS nisu bili, jer je bilo više nevažećih listića u Vrnjačkoj Banji, nego što ih je bilo za poslaničku grupu SRS. Ali, opet, kada razmotrimo sve aspekte ovog zakona, sve primedbe, sve sugestije, moram da kažem da je mnogo amandmana prihvaćeno i da ti amandmani služe da oplemene i unapred zakon. Međutim, činjenica je da neki nisu zadovoljni izbornim rezultatima. Vi možete menjati zakon, možete menjati svoju politiku, ali narod ne možete promeniti. Narod glasa onako kako je iskazao svoju volju u Leposaviću, u Vrnjačkoj Banji i tamo gde god se održavaju vanredni lokalni izbori. Znam da vi niste zadovoljni tim rezultatima. Znam da niste zadovoljni time što je ovde ministar Čiplić. Znam da niste zadovoljni njegovim obrazloženjima, ali bi možda najbolje bilo da svoje nezadovoljstvo ne iskazujete tako što bespotrebno kritikujete jedan zakon, jer u Srbiji izbore definitivno dobijaju birači, a ne brojači, koji slobodno izražavaju svoju volju. Oni koji ne prođu cenzus, imaju mesto u ovoj sali na balkonu, gore. Zato, postarajte se da se ova sala proširi, trebaće vam zbog sledećih izbora. Hvala.
Pravo na repliku, narodna poslanika Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnika poslaničke grupe. Izvolite.
Naravno, veoma kratko, bez namere da se upuštam u repliku sa narodnim poslanikom koji igra pasijans, pa se onda samo probudi da bi čestitao Vladi, ne znam na čemu, ali samo želim da skrenem pažnju zbog javnosti, da je u Zakonu o izboru narodnih poslanika, u članu 12, regulisano postojanje jedinstvenog biračkog spiska i da je za to najzaslužnija SRS. Problem je što režim DS za ovih devet godina nikada nije želeo da napravi jedinstveni birački spisak i što naravno i dalje ne želi da napravi birački spisak. Odatle je i ovo što ste nazvali Zakonom o jedinstvenom biračkom spisku. Malopre sam pokušala, ali nikada nemamo dovoljno vremena da kažemo sve što želimo, da imate izvode iz biračkog spiska, gde postoji čovek sa apsolutno identičnim podacima koji je upisan dva puta i predstavnik DS na biračkom mestu kaže - uzmi dva listića i ide da se nekolik puta, pred svake izbore u opštini, taj neko ide da se briše sa tog biračkog mesta. Kaže - ne, ne možete to da uradite. Neka vas, to nama tako odgovara. Takve probleme smo očekivali da ćete rešiti jednom uredbom koju ćete samo razraditi član 12. Zakona o izboru narodnih poslanika, ali vi to ne želite. I dalje ćemo imati istu vrstu problema, i dalje ćemo imati duplo upisane, i dalje ćemo imati mrtve na biračkim spiskovima. Kada očistite spiskove, mi nikada, mi srpski radikali, nikada se nismo suprotstavljali volji građana. Nikada. Uvek smo poštovali volju građana, ali upravo zbog tih građana želimo da vam skrenemo pažnju da vi prestanete sa kršenjem i krađom volje građana. Volja građana je svetinja i treba da bude svetinja. Građani moraju da svoje izborno pravo i svoju izbornu volju iskažu na demokratski način, ne da vi punite autobuse studentima, pa da ih vozite iz jednog mesta da glasaju na drugo mesto, samo pod uslovom da će vam dati onaj jedan listić koji šeta, gde će se videti da su glasali za DS. Imate takvih primera koliko god hoćete. Imate ljude koji su spremni da to javno kažu, koliko god hoćete. Ali, ako biste imali volju, možda to nije vaša želja, možda je to želja vaših, recimo, lokalnih odbora u Nišu, jer sam Niš uzela za primer, ali hajde, omogućite i vašima i našima i svima, da krše izbornu volju. Donesite zaista jedinstveni birački spisak.
Tri minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Srđan Milivojević koristi vreme poslaničke grupe.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, i dalje smatram da je zakon dobar, a apropo pasijansa, razumem što neki ne igraju pasijans, ipak je to misaona igra i zahteva određene intelektualne napore, kao što je i pisanje amandmana. Znači, misaone aktivnosti. Kamo sreće da se neki igraju na kompjuteru i igraju pasijans, a ne da se igraju našim životima i sudbinama, ili Kosovom. S druge strane, kada govorimo o ovom zakonu, opet moram da podsetim na vreme, kada sada navodno pobuđena savest poslaničke grupe SRS nas podseća kako su se oni uvek borili za prava građana. Pamtim to vreme i pamtim kada je Srbija bila u demokratiji do guše i hvala gospodu bogu to se neće vratiti, jer Srbija ide napred. Danas donosimo jedinstven birački spisak. Svako će tu moći da bude upisan. Svako će moći da koristi svoje biračko pravo u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Svako će moći da bude biran i da bira, ali ponovo podvlačim, zakon možete promeniti, politiku možete promeniti, ali narod ne možete promeniti. Znam da bi možda neki hteli da promene narod u Leposaviću, u Vrnjačkoj Banji itd, gde nisu dobili glasove i razumem njihovo ogorčenje. Fer je izgubiti izbore. Logično je i ljutiti se posle toga. Ali, pre svega budite ljuti na sebe, a ne na DS, zato što vas je pobedila. Zaista nisam kriv što ljudi veruju Borisu Tadiću, DS, zato što veruju u Ustav, zato što veruju da je Leposavić u srcu Srbije, zato što veruju da je DS vodeća snaga ovoga društva i to nesumnjivo pokazujemo na izborima. Jeste važno i na Voždovcu, jeste važno i u Leposaviću. Jeste važno svugde gde se održavaju izbori, da građani slobodno izraze svoju volju i da te izbore dobiju birači, a ne brojači glasova. Mi, uvođenjem jedinstvenog biračkog spiska obezbeđujemo ambijent, da u Srbiji izbore dobijaju birači jednom za svagda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Očekivao sam, gospodine ministre, da ćete bar reći - hvala, poslaniče Batiću, što ste sa vaših 16 amandmana oplemenili, kako reče Srđan Milivojević, ovaj zakon. Hvala, poslaniče Batiću, jer se to nije dogodilo u istoriji ovog parlamenta, predložiću da Vlada prihvati vaš Predlog zakona o denacionalizaciji, otvaranju dosijea, o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima, mislim, korektnosti radi, uvaženi gospodine ministre Čipliću, to od vas očekujem. Ima jedan problem u ovom zakonu koje ni znanje poslanika Batića ne može da popravi, a to je jedinstveni birački spisak kada je reč o dijaspori. To je ozbiljan, ogroman i izuzetno velik i značajan posao. Pomoći ću Vladi, ali za to treba vremena. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović je u elektronskom sistemu registrovan. Nemate pravo na repliku. Pravo na repliku je ostvarila narodna poslanica Vjerica Radeta, kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 101. stav 2. koji kaže ovako - ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslanike ...
Narodni poslaniče, član 101. ne može biti predmet povreda tokom sednica. Zahvaljujem. Narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 21. doda novi naslov i član 21a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, malopre rekoste da možemo da budemo spokojni. Imamo jedan amandman, prihvatite ga, pa ćemo onda biti malo spokojniji. DSS je predložila da se posle člana 21. doda novi naslov i novi član 21a. Naslov glasi - Pravo na uvid dela podataka jedinstvenog biračkog spiska za teritoriju Republike Srbije. Onda sledi član 21a, neću ga celog čitati, ali ću pročitati ono najvažnije - Ministarstvo nadležno za upravu dužno je da na zahtev učesnika izbora, 72 sata pre održavanja izbora, dostavi učesnicima izbora u elektronskoj formi sledeće podatke: 1) spisak matičnih brojeva svih građana upisanih u jedinstveni birački spisak, dakle, matične brojeve(sada se tu razrađuje po kojoj tehnologiji se to čini, to neću čitati); 2) da uz matični broj građana treba navesti i opštinu u kojoj je upisan birački spisak, kao i datum upisa u birački spisak. Šta tražimo ovim amandmanom? Tražimo mogućnost da svaki učesnik izbora može da kontroliše birački spisak, pri tom, ne tražimo imena, ne tražimo ni adrese, sasvim je svejedno da li se iza nekog matičnog broja neko zove Petar Petrović ili na kojoj adresi živi. Ne postoji mogućnost da učesnici izbora ove podatke zloupotrebe na način što će, da kažem, da vrše neku propagandu za svoju stranku itd, nego da ako žele da kontrolišu, mogu svakako, svaki učesnik izbora da napravi neki svoj softver i da proverava razne podatke npr, da li ima više puta upisanih sa istim matičnim brojem, bez obzira kako se zove. Zatim, da li ima mrtvih duša itd. Proveravaju šta god oni žele da proveravaju. Ne vidim nijedan razlog zašto ovo ne bi bilo učinjeno. Dostavite u elektronskoj formi, ne trebaju nam imena, sasvim mi je svejedno kako se neko zove. Jedino mi je bitno i verovatno svima da mogu da provere da li je neko upisan 15 puta, da li ima nekih izmišljenih imena. Vrlo se dobro sećamo 90-ih godina, bila je čitava vojska ljudi koja je izašla sa biračkog mesta na biračko mesto sa lažnim legitimacijama i glasala po 10 ili 15 minuta za onog za koga je trebalo glasati. To je činjenica. To što smo uveli sprejove, to ne znači ništa. Svaka hemija ima svoju protivhemiju i to ne vredi pričati. DSS u suštini je podnela dva važna amandmana. Jedan, da se zabrani glasanje izvan mesta prebivališta i drugi, da se na ovaj način omogući učesnicima izbora da kontrolišu birački spisak. Ministar Marković je prošli put probao da obrazloži zašto ne treba ovo prihvatiti. Kaže – u nekim lokalnim samoupravama imate mogućnost da ukucate matični broj i da dobijete sve podatke. Dobro, to je bar lako rešiti. Uvedite još neku dodatnu šifru u taj postupak lokalne samouprave, da ne može samo na osnovu matičnog broja, da treba i broj lične karte ili već nešto i rešili ste problem. Zašto, stvarno bih voleo da dobijem, ali pravo obrazloženje, zašto se ovako nešto ne bi moglo učesnicima izbora dati? Šta to smeta? Na taj način svako bi mogao da kontroliše biračke spiskove, da hvata nepravilnosti, ako postoje, bez obzira da li postoje namerno ili nenamerno. Čak mislim da ima određenih propusta i nenamernih u biračkom spisku, po prirodi smo dosta aljkavi ljudi i ti koji rade u lokalnim organima su dosta aljkavi i još će proći dosta vode Savom i Dunavom dok se to ne promeni. To što odbijate ovaj amandman ukazuje nešto drugo. Ukazuje da zapravo vi ne biste da neko kontroliše birački spisak, ja drugo obrazloženje ne vidim. Gospodine ministre, imate priliku da nas, kako vi kažete, učinite spokojnim, pa, prihvatite ovaj amandman DSS. Inače, niste me razumeli na početku. Rekao sam da bi bilo jako dobro kada bi ovakva vrsta zakona bila usvojena najširim mogućim konsenzusom i to bi bilo stvarno dobro, onda bi ovakve amandmane i neke druge amandmane i DSS i uopšte opozicije valjalo prihvatiti i onda bi …. Ne bi niko imao problem da za ovaj zakon glasa. Neprihvatanjem ovih amandmana DSS za ovaj zakon svakako glasati neće.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 100. stav 4: „Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta.“ Pokušao bih, gospođo Čomić, da obrazložim u čemu se sastoji povreda Poslovnika koja je učinjena sa vaše strane, ali vi izgleda nastavljate sa starom praksom da poslanicima ne dozvoljavate da iskoriste ta dva minuta i da u ta dva minuta obrazlože u čemu je predsedavajući povredio Poslovnik. Ako vi sa tog mesta morate da branite vaše poslanike koji igraju pasijans…
Narodni poslaniče, član 101. ne može biti predmet procedure i ovo… (Aleksandar Martinović: Ja se pozivam na član 100.) Narodni poslaniče, pozvali ste se na član 100. stav 4. koji govori o obrazlaganju povrede. U prethodnom javljanju ste kao povredu naveli član 101, koji ne može biti predmet povrede procedure, jer odluku o davanju replike donosi predsedavajući. (Aleksandar Martinović: Gde piše da ne može?) Dobili ste reč i povredili član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Zloupotrebljavate pravo iz člana 100. i upozoravam vas da to ne činite. Poslovnička prava su jednaka za sve narodne poslanike. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Narodni poslaniče, Aleksandre Martinoviću, upozorila sam vas da ste već zloupotrebom člana 100. (Aleksandar Martinović: Molim vas, najljubaznije, gde piše?) i prava na reč učinili prekršaj koji mene obavezuje da vam izričem mere opomene, što ne želim, kao ni vi, tako da vas molim da se ponašamo u skladu sa poslovničkim odredbama. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman i o njemu ćemo se izjašnjavati. Narodni poslanik Mićo Rogović je u prijavi i imate reč, pošto imate na raspolaganju još 10 minuta. S obzirom da niste podnosilac ni po ovom, ni po prethodnom amandmanu, onda nema povrede procedure u kom trenutku dobijate reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, konačno je krajnje vreme da se zaista donese ovakav zakon, ali kao što je uvaženi kolega Šami govorio vezano za amandman poslanika DSS na član 21, zaista bi bili spokojni da i pripadnici ostalih stranaka, ne samo vladajuće koalicije, da ste i predloženi amandman, odnosno ono što su poslanici DSS predlogom amandmana na član 21. istakli i prihvatili. U korist svega toga, izneću vam neke argumente. Prethodno završeni izbori u Leposaviću pokazali su da, recimo, matični brojevi prave takve probleme, jer ljudima nekoliko dana pre izbora budu izbrisani matični brojevi, a da ostali podaci ostanu, bez obzira o kojim pripadnicima stranaka se radi. Znači, evidentno je kršenje tih pravila na svim izborima i ja se zaista pitam kako će predstojeći izbori u Kostolcu proteći, s obzirom da se radi prvi put o izborima zakazanim za novonastalu opštinu Kostolac. Na primer, evo jedne situacije. Pre nekoliko minuta, u poslaničku grupu Srpske napredne stranke stigao je poziv jedne građanke sa opštine Voždovac, koja kaže da je u zgradi od 26 stanova pristiglo za glasanje poziv za predstojeće lokalne izbore za 18 umrlih lica iz tog ulaza. Nije ni bitno da li je neko član neke stranke, bitno je da je ovde bilo neophodno prisustvo ministra, jer ministar za upravu je nadležan za sprovođenje ovoga zakona. Ovo je zaista neverovatno da ovakav zakon nema nikakve kaznene odredbe – ni za ljude koji su u lokalnoj samoupravi odgovorni za sprovođenje ovog zakona, ni za ministarstvo nadležno za upravu. Zakon kao zakon ima svoje dobre strane, ali ima i mane. Procedura sprovođenja u praksi zakona i kontrole jedinstvenog biračkog spiska zaista ostaje otvorena, s obzirom na mogućnost privatnog ponašanja svakog od lica koja su zadužena za sprovođenje ovog zakona i s obzirom na nepostojanje nikakvih oblika kaznenih odredbi. Zahvaljujem.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili i ovaj amandman. S obzirom da nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, i o njemu ćemo se izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. I ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. I ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe iupravu. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe iupravu su prihvatili i ovaj amandman. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, amandman na član 30. podneo je i Odbor za pravosuđe iupravu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman Odbora, ali pošto, kao i za prethodno prihvaćene amandmane, nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o svim amandmanima. Da li neko želi reč od članova poslaničkih grupa, ovlašćenih predstavnika, koji još imaju pravo. Izvinjavam se. Na član 30 amandman su podneli narodni poslanici Zoran Šami, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Mi smo podneli amandman potpuno suprotan ovom koji ste malopre pročitali da je prihvaćen. Naime, reč je o članu 30, kratak je, pročitaću ga. Glasi – ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“, a počinje da se primenjuje godinu dana od dana stupanja na snagu. Mi smo dali amandman da se taj rok smanji na šest meseci jer smatramo, ovo nije nikakva mudrost da se izvršeneophodne radnje i da, da tako kažem, u roku od šest meseci zakon stupi na snagu. Nasuprot tome, malo je izgleda i godinu dana, pa je usvojen prethodni amandman, da to bude dve godine. Znači, ovaj zakon će praktično početi da se primenjuje tek od 1. januara 2012. godine, da zaokružim. Ne vidim razlog da uopšte donosimo ovaj zakon. Zašto da ga donosimo, ako već unapred znamo da sledeće dve godine ga nećemo primenjivati? Zašto da ga onda donosimo? Potpuno je besmisleno odlagati primenu zakona za dve godine. To praktično znači, ili neko misli, strašno je siguran da u sledeće dve godine neće biti izbora, ja nisam tako siguran. Nezavisno od svega, ne vidim svrhu donošenja zakona, ako ćemo da počnemo da ga primenjujemo za dve godine. Pri tom, odmah da vam kažem, valjda je to i laicima jasno, da radnje koje su potrebne da se završe, da bi se ovaj zakon počeo da primenjuje, se relativno lako završavaju. Nalazimo se u kompjuterskoj eri. Ovo je pitanje elektronske komunikacije i ništa više od toga. Nije nikakva mudrost da se ovo počne primenjivati ranije. Pošto vidim da nema ni nagoveštaja da će neki ključni amandmani DSS biti prihvaćeni, ponoviću još jednom, i time ću završiti. DSS, nažalost, ne može glasati za ovaj zakon i bojim se, zakon će biti usvojen nadglasavanjem, a rekao sam i još jednom ću ponoviti – ovo je vrsta zakona gde nije dozvoljeno nadglasavanje. Ovakve vrste zakona, kao što su izborni zakoni, itd, moraju se donositi jednim, da kažem, opštim političkim konsenzusom. Hvala.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo na reč, a da nije predstavnik predlagača, želi reč? (Ne.) S obzirom da je ovo bio poslednji amandman u pretresu kojim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o jedinstvenom biračkom spisku u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što odredim pauzu obaveštavam vas, na osnovu člana 85, da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova, do okončanja pretresa o tački koja u tom trenutku bude bila na dnevnom redu. Izvinjavam se, ne do okončanja, nego do nekog logičnog rada, pošto bi okončanje podrazumevalo ukupno vreme za raspravu i za amandmane. Mislim da će jasnije biti da kažemo – ne duže od 60 do 90 minuta nakon 18.00 časova. Sada određujem pauzu od 14.15 do 15.15 časova. U 15.15 časova počinjemo pretres u pojedinostima o Predlogu zakona o ravnopravnosti polova. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, počinjemo rad sednice u popodnevnom delu. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 23. tačke dnevnog reda - Predlog zakona o ravnopravnosti polova, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, pozvala da sednici prisustvuje i Snežana Lakićević-Stojačić, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, i Natalija Mićunović, direktor Uprave za rodnu ravnopravnost u Ministarstvu rada i socijalne politike. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RAVNOPRAVNOSTI POLOVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Paunović-Milosavljević, Jelena Travar-Miljević, Gordana Rajkov, Stojanka Petković, Snežana Stojanović-Plavšić, Milica Vojić-Marković, Aleksandar Pejčić, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Milan Avramović, Slađan Mijaljević, Aleksandra Jerkov, Dragan Stevanović, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Vesna Marjanović, Aleksandra Janković, Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Dragan Čolić, Saša Maksimović, Zoran Antić, Milan Knežević, Elvira Kovač, Božidar Delić, Nataša Mićić, Gordana Čomić, Paja Momčilov, Zoran Krasić, Nataša Jovanović, Zoran Babić, Bojan Mladenović, Dušanka Plećević, Dušan Marić, Oto Kišmarton, Vjerica Radeta, Radica Jocić, Petar Jojić, Aleksandar Martinović, Nataša Vučković, Vladan Jeremić i Radića Ilić, kao i amandmane Odbora za ravnopravnost polova. Primili ste izveštaj Odbora za ravnopravnost polova i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, sa ispravkom od 20.11.2009. godine. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam narodne poslanike o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa za pretres u pojedinostima po ovoj tački dnevnog reda: narodni poslanik Nikola Krpić - poslanička grupa PUPS, narodna poslanica Elvira Kovač - poslanička grupa manjina, narodna poslanica Nataša Mićić - poslanička grupa LDP, narodni poslanik Miletić Mihajlović - poslanička grupa SPS -JS, narodna poslanica Milica Vojić-Marković - poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica, narodni poslanik Milan Knežević - poslanička grupa Napred Srbijo, narodna poslanica Jelena Travar-Miljević - poslanička grupa G17 plus, narodni poslanik Dragan Stevanović - poslanička grupa SRS i narodna poslanica Bojana Stanojević - poslanička grupa ZES. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 1. Predloga zakona o ravnopravnosti polova. Član 1. se odnosi na predmet uređivanja zakona. Predloženim amandmanom posle reči "uređuje se" dodaju se reči "ravnopravnost žena i muškaraca". Vlada nije prihvatila naš amandman sa obrazloženjem da se potpuno jasno radi o jednakim mogućnostima zasnovanim na polu, citiram obrazloženje Vlade. Amandman smo podneli iz više razloga, a jedan od najvažnijih je taj da član 1. nije jasan, jer jednake mogućnosti i ravnopravnost polova nisu isti pojmovi. Niste poštovali Ustav Republike Srbije, član 15, koji jasno definiše ravnopravnost polova i kaže: država jemči ravnopravnost žena i muškaraca i razvija politiku jednakih mogućnosti. Znači, u Ustavu u članu 15. spominje se i ravnopravnost žena i muškaraca i politika jednakih mogućnosti. Da je vaše obrazloženje netačno ukazuje i član 2. u kome navodite šta podrazumeva ravnopravnost polova, zatim član 3. koji govori o tome šta podrazumeva politika jednakih mogućnosti i član 10. koji se odnosi na značenje pojmova, a u stavu 1. tačka 3. definiše jednake mogućnosti. Pokušavate da ovaj predlog zakona provučete na mala vrata, predstavljajući ga kao istorijsku šansu za rešavanje problema ravnopravnosti polova. Međutim, ne znamo da li je ovo predlog zakona o ravnopravnosti polova ili predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. Zašto to kažem? Prihvatanjem amandmana na član 1. tri poslanika vladajuće koalicije, koji ću da citiram i koji se odnosi na član 1. kaže: posle reči "zasnovane na polu" dodaju se reči "i rodu". Dalje, u obrazloženju poslanici navode takođe i u svim drugim članovima Predloga zakona u kojima se pominje reč "pol" u odgovarajućem gramatičkom obliku se dodaju i reči "i rodu". Prihvatanjem ovog amandmana zakon se ne odnosi samo na ravnopravnost polova, već i na rodnu ravnopravnost, pa naslov zakona nije adekvatan. Ustav Republike Srbije ni u jednom svom članu ne pominje rodnu ravnopravnost, nego isključivo govori o polnoj ravnopravnosti. Zato ovaj predlog zakona je protivustavan, pa predlažemo da ga povučete iz procedure, jer ga već od 2000. godine niste doneli i povukli ste prethodnu verziju ovog predloga zakona. Usaglasite ga sa Ustavom Republike Srbije i na taj način ne bi kršili Ustav Republike Srbije i na bolji način bi rešili problem ravnopravnosti polova. Hvala.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, izražavam zadovoljstvo u ime PUPS što će se danas razmatrati amandmani poslanika na Predlog zakona o ravnopravnosti polova na sveobuhvatan način na sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Razmatranjem amandmana o ravnopravnosti polova, uz aktivno učešće svih poslanika, od predlagača zakona, od Vlade Republike Srbije, preko skupštinskog Odbora za ravnopravnost polova, do svakog od stanovnika naše zemlje i šire, na koje se odnose amandmani koji će se danas razmatrati radi poboljšanja teksta zakona o ravnopravnosti polova. Poštovana predsedavajuća, nakon usvajanja zakona o zabrani diskriminacije i donošenja drugih zakona, među njima i ovaj predloženi, koji su po svom karakteru antidiskriminatorni, predstavlja logičan sled stvari. Uključivanje u svetske tokove i kreiranje demokratskog društva jednakih mogućnosti zahteva takav dokument, imajući u vidu da je još 1995. godine, na Četvrtoj svetskoj konferenciji UN, ustanovljeno da se rodna ravnopravnost kao osnovni princip razvojnih programa mora uključiti u sve vidove oblikovanja politike, programa i planiranja projekata, institucionalne strukture i procedure donošenja odluka. Srbija je poslednja zemlja Evrope koja nema ovaj zakon, a kasni i za zemljama iz regiona. Zbog svega ovoga treba pozdraviti konačnu rešenost za usvajanje ovog zakona. Iako se naredni redovi mogu posmatrati kao školski primer pregleda zakona i bavljenje leksikom, smatram da bi trebalo napraviti distinkciju između pola i roda, jer bi u javnosti laici vrlo često bili zbunjeni upotrebom čas ravnopravnosti polova, čas rodne ravnopravnosti. Takođe, treba primetiti da stručnjaci koji se bave ovim pitanjem upotrebljavaju termin "rodna ravnopravnost" uvek kada govore o ovoj temi, a iza toga sledi jednostavno objašnjenje. Ljudi se rađaju kao osobe ženskog ili muškog pola, i kada se govori o polu misli se na njihove biološke, telesne karakteristike na osnovu kojih se razlikuju. Diskriminacija, koja postoji u društvu i koja se ovim predlogom zakona želi eliminisati, nije zasnovana na biološkim karakteristikama, već na rodu. Rod predstavlja društveno oblikovanje biološkog pola žena i muškaraca. Drugim rečima, rod pokazuje na koji način jedno društvo vidi ulogu žene i muškarca i odnosi se na čitav spektar ideja i očekivanja koji se tiču tih uloga. Prema Evropskoj povelji o rodnoj ravnopravnosti na lokalnom nivou ove ideje i očekivanja nisu nešto što se stiče samim rođenjem, već što se kroz proces socijalizacije u porodici, školi i društvu i slično uči i razlikuje između društava i kultura. Samim tim bi pre trebalo govoriti o rodnoj ravnopravnost, nego o ravnopravnosti polova. Još jedna činjenica koja govori u prilog primeni termina "rodna ravnopravnost" je i to što su u njemu uključene i osobe drugačijih rodnih identiteta, a jedan antidiskriminatorni zakon, kakvim se smatra i ovaj predloženi, mora da obuhvati i ovu kategoriju. Dakle, pol je rezervisan za fiziologiju i anatomiju, dok je rod društvena konstrukcija. Evropska povelja koristi pojam "rodna ravnopravnost" i definiše ga na sledeći način - rodna ravnopravnost pretpostavlja da u jednom društvu, zajednici ili organizaciji postoje jednake mogućnosti za žene, muškarce i osobe drugačijih rodnih identiteta da doprinesu kulturnom, političkom, ekonomskom i socijalnom napretku, kao i da imaju jednake mogućnosti da uživaju sve koristi i dobrobiti od napretka jedne zajednice. PUPS smatra da nakon usvajanja novih amandmana i samog zakona, do dana za izglasavanje, predlaže da se ovaj zakon i zove zakon za rodnu ravnopravnost. Hvala lepo.
Iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman sa ispravkom su podneli narodni poslanici Jelena Travar-Miljević, Gordana Rajkov i Stojanka Petković. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman u osnovnom tekstu, ali nisu razmotrili ispravku amandmana. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, u članu 2. stav 3. glasi - odredbe ovog zakona ne mogu se tumačiti na način koji bi doveo do ukidanja i ograničenja nekog postojećeg prava utvrđenog drugim propisima. Naime, smatramo da nema potreba da ovakav stav stoji, pa smo zato predložili njegovo brisanje, ne zato što smatramo da je ovaj stav suprotan našem zakonodavnom sistemu, nego zato što mislimo da logički nema potrebe ovo uopšte uvoditi, zato što je jasno da postoje zakoni, kao što je Zakon protiv diskriminacije i slični zakoni, a ovaj zakon je u toj grupi, u kojima je ovakva stvar sasvim prirodna i normalna. Sada bih nešto drugo rekla, ponukana onim što ste ovde govorili u obrazloženju zbog čega ne prihvatate ovaj amandman. Ovaj zakon ima nekoliko vrlo komplikovanih i nepotrebnih stvari i stvari koje, čini mi se, treba komentarisati. Imate jedan broj odredbi koje uopšte ne mogu da se zovu pravne norme i to je ono što bi trebalo ovde sada izbrisati iz ovog zakona, a ne ovo ubacivati, ovakav stav. Recimo, u članu 14. se kaže - organi javne vlasti treba da nastoje da obezbede zastupljenost 30%. Ovo - treba da nastoji je ono što komentarišemo da je nepotrebno. Morate organe javne vlasti da naterate da rade svoj posao, a ne da nastoje. Zato što to može da bude nešto što oni mogu ili ne moraju i to je ono što je sporno za nas. Takođe, u članu 34. u stavu 1, 2, 3. isto to imate - obrazovne ustanove su dužne da nastoje da ostvare neko pravo. Prosto mi se čini da je to ono što treba komentarisati. To je ono na šta treba da skrećemo pažnju i mi kao poslanici opozicije i vi kao predstavnik Vlade da nam odgovorite, a što se nas tiče ovakav stav nema potrebe da stoji jer je podrazumevajući. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Vrlo kratko. Vaša primedba je na mestu i mi smo prihvatili amandman Odbora. Radi se o članu 14, jer zaista se radi o jedno rogobatnoj sintagmi - treba da nastoje, kada se upotrebljava - dužni su da primene afirmativne mere u skladu sa Zakonom o državnim službenicima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Iskoristila bih ova dva minuta da kažem zašto je dobro da je predlagač prihvatio ovaj naš amandman. Naime, u stavu 3. su nabrojani svi organi koji su dužni da prate ostvarivanje ravnopravnosti zasnovane na polu u svim oblastima društvenog života, primenu međunarodnog standarda i Ustavom zajemčenih prava u ovoj oblasti. U tom nabrajanju se predlagaču potkrala greška. Naime, kada se govori o organima AP, onda se stiče utisak da predlagač gubi iz vida da u RS postoje dve AP i mi smo to uočili i u amandmanu smo ponudili korekciju, tako da će u ovom članu stajati - da su organi autonomnih pokrajina dužni da prate ostvarivanje ravnopravnosti polova itd. Nekako se ova greška u mnogim predlozima zakona potkrade. Nastojimo da te greške ispravljamo. Neka ministarstva razumeju o čemu pričamo, neka ne. Zahvaljujem predlagaču što je prihvatio ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodin Avramović je želeo da precizno od samog početka, u ime poslaničke grupe SRS, uredi zakon o ravnopravnosti polova, zato što ne samo terminološki, već i u stvarnom smislu, mnogo je bolji termin da državni organi javne vlasti razvijaju, a ne kako ste vi napisali vode politiku jednakih mogućnosti. Mi srpski radikali smo se, osvrćući se na ovaj predlog zakona i podnoseći amandmane, osvrnuli na strateške dokumente koje su usvojile mnogobrojne međunarodne organizacije, pre svega na Pekinšku deklaraciju koja je usvojena 1995. godine, zatim na Povelju UN o ljudskim pravima, Opštu deklaraciju o ljudskim pravima i drugim međunarodnim dokumentima u kojima se upotrebljava izraz "razvijanje". U planu za akciju, koja je jasno razrađena i o čemu ću da govorim kasnije, u delovima Pekinške deklaracije, koja se osvrće na svaki segment društvenog, javnog, političkog života, angažovanja žena i muškaraca, a tu se tretiraju i porodična prava i prava dece, upotrebljava izraz "razvijanje". Zbog čega? Ako vi kažete, da aktivno vodite politiku, to znači da je ona već ustanovljena i da je vi samo dalje vodite, a ovaj zakon, zapravo, treba, pozivajući se na sve proklamovane međunarodne standarde i Konvenciju o pravima dece, ne samo samohranih majki, nego uopšte samohranih roditelja, sa čime bi se vi složili, pravnici, da ispravan termin ako je roditelj sam i izdržava svoje dete, dakle razvijanje politike jednakih mogućnosti – jednakih mogućnosti zapošljavanja, jednakih mogućnosti učešća u javnom i društvenom životu, jednakih mogućnosti za suzbijanje svih negativnih pojava u društvu. Mislim da je trebalo to da prihvatite zbog toga što upravo naše društvo treba da dođe u tu situaciju da se razvijaju ti partnerski odnosi između muškaraca i žena. Ne mislim u negom drugom smislu, nego u smislu društvenog napretka, jer bez takve komunikacije i bez aktivnog učešća pre svega muškaraca, ako su u ovom slučaju žene manje zastupljeni pol, što se u našoj poslaničkoj grupi pokazuje kao intencija. Vidite i da je naš ovlašćeni predstavnik naš kolega Dragan Stevanović. Mi ne želimo da imamo, ne daj bože, feministički stav po ovom pitanju. Smatramo da je u Srbiji, kao i u svakom društvu, potreban dijalog između muškaraca i žena, u tom partnerskom odnosu, koleginica poslanika u Narodnoj skupštini, sa vama kao ministrom i eto to je politika razvijanja mogućnosti. Tako vi imate za saradnicu koleginicu Lakićević-Stojačić. Mislim da shvatate u čemu je bila intencija kolege Milana Avramovića – da mi pokažemo čitavoj Srbiji da se ovaj zakon donosi ne zbog nekakvih kvota, nego zbog toga što manje zastupljeni pol treba da se svrstava u svim segmentima našeg života u nekakve procente, da li je to u pitanju zapošljavanje ili politika, mi to sada moramo, da se na neki način obavežu svi organi vlasti da to bar minimum poštuju. Videćemo kasnije da vi tome vrlo fakultativno pristupate, jer kažete „treba da“, a ne znači „da mora“. Mi smo stavili svuda izričiti da to mora, kada je i procenat u pitanju. Opet moram da vas podsetim, to zna vrlo dobro gospođa Čomić, a evo i vas gospodine Ljajiću, da je upravo predsednik naše stranke dr Vojisalav Šešelj insistirao da se prihvati amandman tada predsednika Odbora za ravnopravnost, koleginice Lejle Ruždić, da se manje zastupljeni pol, u ovom slučaju dame, nađu u 30% na listama za lokalne izbore i da budu izabrane u lokalne skupštine. To je u velikoj meri, morate priznati, promenilo i ulogu žena u političkom životu, pa imate i žene koje su na veoma odgovornim funkcijama u organima lokalnih, opštinskih i izvršnih vlasti. Prema tome, ako ovo prihvatite mi ćemo postići svojevrsni konsenzus sada, je li tako, evo jedan kolega poslanik predlaže, srpski radikal, da vodimo politiku razvijanja jednakih mogućnosti i time ćemo da napravimo napredak za čitavo društvo. Da bi se obezbedila puna implementacija, odnosno primena prava, ljudskih prava, prava na rad, prava na život, na poštovanje svega onoga što Ustav garantuje i muškaraca i žena, naše društvo i vlast koja je trenutno u mnogim segmentima neodgovorna kada je u pitanju socijalni status i položaj, kako muškaraca, a pogotovo žena. To ćemo videti kasnije kroz konkretne podatke njihove nažalost umanjene zarade. Da vas podsetim da smo mi u Savetu Evrope u junu upravo usvojili jednu takvu Rezoluciju koja se tiče iskorišćavanja žena po tom osnovu, pa je kolega Dragan Stevanović iznosio podatke da nije Srbija baš najgora u tom smislu, kako su to neki hteli da predstave. Mnoge zemlje koje su članice EU, u koju Srbija sasvim izvesno neće ući pre nego što se takva tvorevina koja se sama urušava raspadne, daleko su iza nas po mnogim pokazateljima. Kada već to nije tako sumorna statistika kada su u pitanju te razlike, mnogo su veće u Velikoj Britaniji, u Finskoj, u Holandiji i u mnogim drugim zemljama, razlika između onoga što u neto iznosu prima žena, a koliko je veći procenat onoga što primaju muškarci. Takođe, kada je u pitanju i segment osiguranja, to smo takođe u toj Rezoluciji Saveta Evrope jednom tačkom tretirali, možete da zamislite da ima takvih primera u toj EU, u kojoj vi kažete da je sve divno i bajno i krasno – da žene koje se nalaze na porodiljskom odsustvu imaju manji procenat osiguranja. S druge strane, mi ovde nemamo mogućnost da žene u jedinicama lokalne samouprave u mnogim gradovima, iako je to njihova obaveza, dobiju onu neophodnu nadoknadu za prvorođeno dete. Ne samo to, nego velika Konferencija o deci koja je održana u Njujorku 1990. godine, kao i o ljudskim pravima 1993. godine o razvoju stanovništva i sveta uopšte i o društvenom razvoju u Kopenhagenu iz 1995. godine, sve sa ciljem postizanja jednakosti i razvijanja, kako se u tim dokumentima kaže. Kako god da prevedete, to je jedina reč sa engleskog na srpski, odnosno poznaju taj termin – „ne vode“, nego „razvijaju“ politiku jednakih mogućnosti. Sada pokušavajući da vas ubedim da sada na licu mesta prihvatite ovaj amandman, da završim ovo izlaganje i time jednostavno uputim poruku kao poslanik SRS čitavoj srpskoj javnosti, i ženama i muškarcima, da mi zaista želimo da programski tako opredeljeni razvijamo politiku jednakih mogućnosti oba pola u našem društvu. Hvala vam.
Osam minuta i 45 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatamo amandman poslanika Avramovića – to je član 3. stav 1.
Konstatujem da je predlagač u toku sednice prihvatio amandman. O njemu, kao i o drugim amandmanima koje je predlagač prihvatio, kao i Odbor, izjašnjavaćemo se u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, ja bih da se zahvalim u ime DSS što ste prihvatili ovaj amandman. Zamolio bih vas da ubuduće slušate sa pažnjom naše amandmane, jer su osnovani i suvisli. Nadam se da ćete danas u toku diskusije prihvatiti takođe određeni broj naših amandmana, kao što rekoh, jer su kvalitetno i dobro napisani, u skladu sa ovim zakonom, a pre svega brane prava žena i muškaraca, gde su negde u manjini. U tom smislu se još jednom zahvaljujem. Nadam se da ćete sa pažnjom slušati naše amandmane i prihvatiti još koji. Hvala.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Podneo sam amandman na član 3. stav 2. da se reč „postizanje“ zameni rečju „postojanje“. Obrazloženje je – amandman se ne prihvata jer se ne radi o jezičkom unapređenju teksta. Naravno, nisam ni mislio da samo jezički unapredim tekst, već ako je moguće malo praktičnije. Dakle, zakon mora da promoviše i propiše onaj najbolji mogući uslov i naravno zaprećene kazne kada se neko ogreši o neki zakon. Ako zakon kaže „postizanje“, to znači da zakon nije dobro zaokružen i decidan i da se može tumačiti vrlo rastegljivo, da je u toku neki proces. To se reguliše kroz određene strategije. Zakoni naravno mogu i da se menjaju kada se dosegne neki viši nivo i u tome jeste prednost, i kada se u društvu dosegne neki viši nivo da se taj nivo i zaštiti određenim zakonima. Naravno, zakoni kada se donesu oni se moraju i sprovoditi. Mi smo svedoci da se naši zakoni baš najbolje i ne sprovode. Recimo, kako ćete uspeti da iskontrolišete ili naterate tajkune, koji su stvarni gospodari Srbije, poput gospodina Miškovića, da izbace jednu klauzulu iz ugovora kada uspostavljaju neki radni odnos sa nekim licem, naročito ženom, a ta klauzula glasi da u sledeće tri godine ne sme ostati u drugom stanju? Naročito u Srbiji, koja je pod belom kugom. Kako mislite njega da naterate da sprovodi ovaj zakon? Dakle, i one zakone koje imamo mi vrlo teško sprovodimo, a ove koje imamo, od njih pravimo neke procese, umesto da ih podržimo na taj način što imamo zaprećene kazne i njih sprovodimo. Naravno, smatramo da je ovo samo još jedan od zakona gde se eurofanatici reklamiraju, jer svojim neradom i nečinjenjem u sprovođenju određenih zakona oni se u stvari bave samo jednom demagogijom i koriste ovakve zakone za samoreklamiranje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Aleksandra Jerkov. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za ravnopravnost polova. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi na član koji je pod naslovom diskriminacija. Nekada se jednostavnost neke forme u principu, jednostavnost neke forme ili neke rečenice u stvari ukaže i definiše njen potpun smisao. Lično mislim da Vlada u ovom članu nije našla adekvatno rešenje, odnosno adekvatnu formu za ovaj termin – diskriminacija. U tom smislu smo hteli da ovaj amandman, ovaj stav i ovu rečenicu pojednostavimo. Vi ste predložili nešto što zvuči ovako: ''Diskriminacija po osnovu pola je svako neopravdano, neposredno ili posredno razlikovanje, isključivanje ili ograničavanje lica, kao i pomaganje u diskriminatorskom postupanju i davanje prvenstva''. Nekako nam je izgledalo u jednom dahu i u jednom cugu rogobatno. Našom rečenicom, odnosno našim predlogom hteli smo da ovo pojednostavimo i predložili smo da to bude: ''Diskriminacija po osnovu pola je svako neopravdano diskriminisanje lica samo zbog toga što je muškog ili ženskog roda''. Možda je i ovo moglo da se definiše na bolji način, ali smo u svakom slučaju smatrali da je adekvatnije rešenje nego što je ono što je predloženo u zakonu. Sa druge strane, ako ste baš hteli detaljno da razvijate ovo, onda ste mogli da se pozovete na jedan od nacrta ranijeg zakona, koji je još kompleksnije razložio i još dalje je u toj analizi otišao, dotakao se nečega čega nema u ovom članu, odnosno u ovom stavu 4. tog člana. Naravno, Vlada je ovo šturo obrazložila – ne prihvata se što ne doprinosi poboljšanju teksta. Mi smo, koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, u načelnoj raspravi pokušali da ukažemo predlagaču zakona dazakon nije dovoljno dobro razrađen. Činilo nam se da će Vlada i predlagač ovog zakona dobiti šansu za taj popravni ispit u postupku rasprave, odnosno njihovog odlučivanja u zauzimanju stava u odnosu na amandmane koje su i predstavnici i SRS i drugih stranaka podneli. Na predloženi zakon došlo je oko stotinu ili preko sto amandmana. Čini mi se da se Vlada baš i nije razmašila činjenicom da je prihvatila svega desetak amandmana. Naravno, ne govorim ovde o odnosu Vlade prema amandmanima prema SRS, ovo je generalno stav u odnosu na amandmane koji su došli i sa strane SRS, ali i svih stranaka koje su pokazale učešća u svemu ovome i da u svemu ovome učestvuju. Čini mi se da nije time pokazan odnos prema strankama. Mislim da smo pokazali i demonstrirali još jedanput odnos da nismo dovoljno zreli da se na jedan potpun, celovit i adekvatan način bavimo ovom materijom. Naravno, još uvek postoji šansa da se neke stvari isprave. Ovde postoji još jedan pristojan broj amandmana koji su došli sa različitih stranaka koje ste objektivno mogli da prihvatite. Mi se nadamo da ćemo u postupku rasprave biti argumentovani, pa da vas ubedimo da ih dodatno prihvatite, kako bi ovo dobilo jednu kompletnu formu. Vratiću se na trenutak na raspravu o ovom malo pre amandmanu, o kojem je govorila gospođica Nataša Jovanović. Vidite, ovde stoji da organi javne vlasti vode aktivnu politiku. Pazite, po Ustavu u obrazloženju kojim ste taj amandman odbili stavili ste da Vlada vodi politiku, a onda i organi javne vlasti vode i sprovode politiku. Ustav jasno definiše da Vlada vodi politiku, a svi oni koji su ispod Vlade tu subordinirani su dužni da je sprovode. Znači, imalo je smisla i u ovom članu ovo što smo predložili, pretpostavljam da ima smisla i u ovom, naravno. Stav Vlade je takav, ja se nadam da ćemo uspeti u daljoj raspravi da snagom argumenata ubedimo da prihvatite još neke amandmane, jer kako je gospođica Jovanović malo pre rekla, zaista nam je bila namera da damo jedan ozbiljan doprinos u usvajanju ovog zakona, da on bude adekvatan kroz svoj normativni deo. Videćemo sad kolika je spremnost Vlade da u tom kontekstu sa nama razgovara i u nama prepozna sagovornika. Hvala.
Dva minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
I moj amandman se takođe odnosi na ovaj stav 2. Kolega Stevanović je pročitao, da nazovem, vašu definiciju o Predlogu zakona, o tome šta je diskriminacija ili šta se smatra diskriminacijom. Ako su već dve poslaničke grupe došle do istog zaključka, da je ovo veoma nerazumljiv stav, odnosno da je ovo sve jedna jako dugačka rečenica i kad stignete do kraja uopšte ne znate šta tu piše i šta se u stvari smatra diskriminacijom. Kolege iz radikalne stranke su vam ponudile jednostavnije rešenje, mi imamo takođe mnogo jednostavnije i razumljivije rešenje, tako da ste praktično sad u situaciji da možete da birate između dve dobre formulacije ili da prihvatite obe, kako bi ovaj stav bio razumljiv. Naš predlog je: ''Diskriminacijom se smatra ako se lošije postupa prema licu koje je tražilo ili namerava da traži pravnu zaštitu od diskriminacije, ili je ponudilo ili namerava da ponudi dokaze o diskriminatorskom postupanju''. Morate priznati da je ovaj predlog i ova formulacija mnogo razumljivija. Kako još da vas ubedim? Na primer, diskriminacija ovde kako je definisana u ovom vašem Predlogu zakona, na primer, nije definicija o tome šta se smatra diskriminacijom iz nedavno usvojenog Zakona o zabrani diskriminacije. Onda, recimo, nemate na takav način određenje u 1. članu Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena koje je Srbija potpisala i ona je, da tako kažem, u obavezi da poštuje i tu konvenciju. Moram reći da me je i obrazloženje zašto ste odbili ovaj amandman prilično zbunilo. Vi kažete – amandman se ne prihvata, upravo je kriterijum postupanja prema drugome jedan od važnijih činilaca na osnovu kojeg se utvrđuje postojanje diskriminacije u ovom slučaju. Ne vidim iz ovog amandmana kojeg smo predložili da se tu ne vidi taj kriterijum. Ako smatrate to što smo izbacili reči „se lošije postupa“, pa da tu nisu navedeni drugi, mislim da se ovde može i te kako podrazumevati da su ti drugi. Znači, to se podrazumeva, ili su drugi zaposleni ili su druge sekretarice, recimo, ili sekretari. Dakle, tu se to može podrazumevati. Hvala.
Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, podneli smo amandman na član 4. na stav 2. i zaista očekujem da posle obrazloženja reagujete tako da amandman prihvatite, jer amandman je u potpunosti ne samo dobronameran, nego i jezički stručan i zbog toga je podnet. Nemamo nikakvu nameru da polemišemo sa zakonodavcem po pitanju namera ovog zakona, ali pazite u članu 4. vi kroz tri stava obrazlažete diskriminaciju. Stav 1. po nama nije bio posebno sporan, jer su neke kolege već stavile amandmane koji mogu da stoje, mogu da budu prihvaćeni, ali ovako određen ili definisan stav 1. nije sporan. U stavu 2. vi kažete ovako - diskriminacijom se smatra, i ako se prema licu neopravdano postupa lošije nego što se postupa, ili bi se postupalo prema drugome, isključivo, ili uglavnom što je tražilo, ili namerava da traži pravnu zaštitu od diskriminacije ili je ponudila ili namerava da ponudi dokaze o diskriminatorskom postupanju. Amandmanom smo tražili da se sintagma - ili bi se postupalo izostavi. Zašto? Zato što je ovo glagolski oblik koji se u gramatici zove potencijal, a on znači mogućnost. On označava nešto što jeste moguće, ali nije dokazano da će se desiti. Govorite o tome da će se zakonommoći sankcionisati neko za koga se pretpostavi da bi nekako postupio. Zakon može da se primeni samo onda, kada se desio čin, kada nešto može da se dokaže, kada je nešto izvršeno. Pogledajte ovaj stav, kada bi se izostavila ova sintagma, on bi dobio potpunu pravnu težinu - diskriminacijom se smatra, iako se prema licu neopravdano postupa lošije, nego što se postupa prema drugome. Jedino tako možete ovo da primenite kao zakon. Nikako drugačije. Uvođenjem ove sintagme u potencijalu, kao glagolskom obliku, vi ovaj stav stavljate van zakona. On postaje forma neke deklaracije, ali ne zakonski stav, stav člana zakona. Samim tim, obesmišljava ovaj član. Molim vas, zaista, da pogledate tu mogućnost, jer je isključivo jezička namera da se dotera ovaj član zakona. Hvala.
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatamo amandman.
Konstatujem da je ministar prihvatio amandman i o njemu će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje, kao i o drugim amandmanima. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
I dalje smo na 4. članu koji se odnosi na diskriminaciju i nadam se, gospodine ministre, da ćete imati razumevanja i za ove amandmane SRS. Ovaj amandman se odnosi na član 4. stav 3, gde smo posle reči "neopravdanom" dodali reči "i nepotrebnim". Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman sa sledećim obrazloženjem. Kaže - navedenom izmenom ne poboljšava se tekst Predloga zakona, jer je razlikovanje, isključivanje i ograničavanje u postupanju uvek neopravdano. Ovo nije obrazloženje, ovo je tekst 4. člana, stav 3, a mi tu nemamo ništa protiv, sa time se slažemo, ali ovaj drugi deo, to se odnosi dalje u obrazloženju - upravo suprotno, ako bi bilo nepotrebno, ne bi došlo do diskriminacije. Smatramo da to nije tačno i kao primer, navešću vam primer diskriminacije u vidu sistemskog nasilja. Pripadnici nekih grupa žive sa znanjem da moraju povremeno iskusiti neprovocirane napade na ličnost ili imovinu, koji nemaju nikakvog motiva. Gospodine ministre, pitala bih vas - da li je nasilje opravdano, odnosno potrebno? Zato smatramo da je trebalo da prihvatite naš amandman, jer se ovom jednom rečju poboljšava ovaj član zakona i na taj način diskriminacija se preciznije definiše. Nedostatak ovog zakona je potreba da ovaj predlog zakona bude u skladu sa već postojećim zakonom, a posebno Zakonom protiv diskriminacije koji smo i usvojili. Znači, ni stav 1, ni 2, ni 3. nisu u skladu sa definicijom diskriminacije koja se nalaze u Predlogu zakona o diskriminaciji. Odredba ovog člana zakona, član 4. stav 3. aludira da je Predlog zakona o ravnopravnosti polova u suprotnosti sa već važećim zakonom o diskriminaciji. Imajući u vidu da je materija koju reguliše član 4. multidisciplinarna i da zadire u zakon o ravnopravnosti, protiv diskriminacije, pravne norme moraju biti usklađene, ne smeju biti u suprotnosti, kako bi se obezbedio pravni kontinuitet i pravna sigurnost, što kod ovog predloga zakona nije slučaj. Hvala.
Iskorišćeno od vremena poslaničke grupe je 55 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u članu 4. podneli amandman gde predviđamo u stavu 3. tačka 1) određene izmene. Umesto da stoji - preduzeta mera nije opravdana zakonitim ili nelegitimnim ciljem, da stoji - preduzeta mera nije u skladu sa zakonom. Kada se piše zakon, on mora da bude takav da ne stvara nedoumice, već da bude potpuno jasan. Gledajući i čitajući zakon, videli smo da ovaj pojam legitimni cilj, nema ga ovde u zakonu, u značenju pojmova. Možda ministar može da nam objasni šta je to legitimni cilj? Mislim da to nije precizno. Ko određuje šta je legitimno, a šta nije legitimno? Mislimo da je to preširoko postavljeno i da bi trebalo prihvatiti ovaj amandman koji je daleko precizniji i daleko preciznije određuje ovu tačku 1, i na taj način poboljšava zakon.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Vidite, kada nemate preciznu definiciju, onda imamo probleme. Kaže ovako - da se pod neopravdanim razlikovanjem, isključivanjem, ograničavanjem i postupanjem ili drugim preduzetim merama, u smislu ovog zakona naročito smatra - ako preduzeta mera nije opravdana zakonitim ili legitimnim ciljem. Naravno, postoji pod 2 - ne postoji srazmera između preduzetih mera i cilja koji se preduzetim merama ostvaruju. Vidite, pošto se ovde radi o bilo kojem postupanju bilo kog državnog organa, daću vam jedan klasičan primer, za svakog razumljiv. Recimo, cilj postupanja MUP tj. policije u okviru MUP prilikom privođenja lica za koje se osnovano sumnja da su počinila krivična dela jeste privođenje tih lica pravdi, odnosno mogućnosti da se prema njima pokrene zakonit postupak u skladu sa odredbama Krivičnog zakonika, odnosno Zakonika o krivičnom postupku, a sve opet na kraju u skladu sa društveno legitimnim ciljem kažnjavanja onih koji su počinili krivično delo. Ovde smo uveli oba pojma - zakoniti cilj i legitimni cilj. Međutim, šta je sa postupkom između? Znate? Nije svaki postupak, nije svako postupanje državnog organa koji ima u vidu zakoniti cilj, istovremeno podrazumevano zakonito. Cela ideja ovde je da moramo zaštiti ljude od diskriminacije, tako što ćemo upozoriti državne organe, da sve vreme postupaju u skaldu sa zakonom, a ne samo sa zakonitim ciljem. Ovde je moguće intervenisati na više načina. Ili prihvatiti naš amandman koji prosto kaže - da preduzeta mera nije zakonita, ili, da se makar odvoje u ovoj rečenici - opravdani, zakoniti i legitimni cilj, u odnosu na zakonito postupanje, ili da se prosto obe stvari stave. To je moglo i ministarstvo da interveniše i da pravi određenu intervenciju unutar samog amandmana. Mogli ste da intervenišete dalje, ako vam ovaj amandman nije bio dovoljan. Drugim rečima, ovo što ste vi napisali, prosto ne pije vodu, jer se stvara utisak, ponavljam još jednom, da državni organi u postupanju, policiju sam naveo kao drastičan primer, mogu rukovodeći se zakonitim i legitimnim ciljem, da eventualno postupaju nezakonito. Nije stvar podrazumevajuća. Ne možemo to podrazumevati. Ako to podrazumevamo, čemu onda smisao zaštite ovog člana, da je to objekat zaštite od diskriminacije? To je ključni problem.
Dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Podnela sam amandman na član 7. koji se odnosi na posebne mere za postizanje ravnopravnosti polova. U članu 7. posle reči: "mogućnost polova" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči "kao i usvajanje posebnih mera za jačanje diskriminisanih grupa i za unapređenje njihovog položaja". Ni ovaj amandman SRS niste usvojili, niste imali sluha, pa nadam se da ću pokušati da vam ovaj amandman obrazložim i da ćete ga možda usvojiti. Volela bih malo da prokomentarišem ovo obrazloženje. U obrazloženju ste napisali: "Iako je predložena dopuna u duhu Predloga zakona, Zakonom o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, propisano je da, na predlog ministarstva nadležnog za poslove zapošljavanja, donosi program aktivne politike zapošljavanja, sa pozitivnim merama pri zapošljavanju manje zastupljenog pola - žena. Obzirom da se ovim predlogom reguliše oblast ravnopravnosti žena i muškaraca, to bi uvođenje diskriminisanih grupa bilo neosnovano". Postizanje ravnopravnosti polova ne sme da bude stvar političke volje, već predstavlja obavezu za svaku vlast. SRS smatra da za obezbeđivanje jednakosti žena i muškaraca je neophodno da se donesu posebne mere i jačanje diskriminisanih grupa koje su socijalno najugroženije, a Vlada je u obrazloženju navela da bi uvođenje diskriminisanih grupa bilo neosnovano. U Zakonu protiv diskriminacije bilo je reči o diskriminisanim grupama, ali ovaj zakon se u svojim članovima oslanja na mnoge druge zakone, tako npr. Zakon protiv nasilja u porodici, Zakon o ravnopravnosti polova, Krivični zakonik. Zašto i u Zakonu o ravnopravnosti polova ne bi trebalo da bude reči o diskriminisanim grupama? Takođe ste naveli u obrazloženju da su manje zastupljeni pol žene. To nije tačno. Sve zavisi na kojim radnim mestima i u kojim sredinama. Amandman štiti najugroženije kategorije, kao što je zaštita samohranih majki i očeva, zaštita osoba sa invaliditetom, uz uvažavanje specifičnih potreba žena i muškaraca, zaštita žena i muškaraca u srednjim godinama, naročito onih koji su ostali bez posla, zaštita i poboljšanje položaja žena i muškaraca u ruralnim područjima i za poboljšanje položaja žena izbeglica i raseljenih lica. Smatram da je donošenje i usvajanje posebnih mera potrebno kao pomoć i osnaživanje diskriminisanih grupa i da, sem u Zakonu protiv diskriminacije i u Zakonu o zapošljavanju, može da stoji i u Zakonu o ravnopravnosti polova. Hvala.
Minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marjanović. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Baš na primeru ovog amandmana se vidi licemerje u Strategiji rodne ravnopravnosti. Da li neko iz Vlade može da mi objasni kakva je razlika između amandmana gospođe Vesne Marjanović i mog amandmana, koji su, praktično, istovetni, imaju isti cilj. Pod pretpostavkom da smo mi ujednačene i po polu i po rodu, ovo je politička diskriminacija. Kako je moguće da dva amandmana potpuno identičnog sadržaja budu tretirana tako da amandman poslanice koja pripada vlasti bude usvojen, a amandman poslanika iz opozicije ne bude usvojen, ako su oni, praktično, istovetni? To je prosto dobro pitanje. Činjenica je da smo ovih dana imali priliku da vidimo kako se sprovodi ta Strategija rodne ravnopravnosti i razvoja jednakih mogućnosti. Naime, u političko-konfliktnoj situaciji koja se ovde dogodila pre neki dan, dve osobe koje su čak ujednačene i po imenu - Gordana, znači Gordana Čomić, potpredsednica i aktuelna predsedavajuća i Gordana Pop-Lazić, nisu došle u neravnopravnu situaciju zbog toga što pripadaju različitom polu, već zato što imaju različite političke opcije. Tu se umešao i jedan predmet ženskog roda - cipela i stvar je tako završena. Zapravo, vi koristite priču o rodnoj ravnopravnosti da bi se dodvorili EU i da biste rekli da imate strategiju za razvijanje jednakih mogućnosti, a te mogućnosti nam ne dajete kao jednake onog trenutka kad naše političko opredeljenje nije u skladu sa onim što vi propagirate. Gospodine Ljajiću, svojevremeno sam vas pitala po kojoj osnovi je napravljena Direkcija za rodnu ravnopravnost, koja kod nas postoji, zašto je direktor upravo ćerka uvaženog profesora Dragoljuba Mićunovića? Zaista nije neverovatno da, pored matematičarke i osobe koja je u Americi završavala i filozofiju, koliko znam, nije bilo nekog ko bi imao iste kvalifikacije, ko bi pripadao ženskom polu i rodu, a jako dobro obavljao dotični posao. Po svemu sudeći, a naročito po onome što smo videli prethodnih dana, vi rodnu ravnopravnost ovako tretirate: Metohija, Srbija, Vojvodina i Raška, to je sve ženskog roda, znači svi će biti ravnopravne kao država i država je ženskog roda. Samo je ostalo pitanje kako ste tu ubacili Kosovo, ali to je verovatno pošto je Kosovo srednjeg roda, podrazumeva se da dete obično ide sa majkom. Znači, namerno želim da do apsurda dovedem vaše dobre namere koje vode u jedan pakao obračuna sa političkim neistomišljenicima, nezavisno od pola. Znači, niko od nas, pogotovo u NS, koja jedina prevazilazi tu kvotu od 30% žena, jer iz naše poslaničke grupe, koja ima devet članova, evo nas tri smo 33% i obično smo uvek prisutne, izražavamo jasno svoja uverenja. Dobro je da nas ima toliko. Isto tako je činjenica da nikada nećemo imati ravnopravni tretman sa poslanicama "žute" osovine, kao što se vidi, recimo, na primeru ovog amandmana, jer ne odgovaramo tom jednoumlju. Mislim da je dobro, zbog žena u Srbiji koje čine 52% biračkog tela, da stvari postavite na drugi način. Biće još amandmana o kojima ću govoriti, gde sam intervenisala. Vi ste ovde na nivou preporuke stavili da je potrebno ispuniti uslov o ravnopravnoj zastupljenosti polova i kvoti od 30%, tako da poslodavci imaju preporuku da poštuju zakonsku dužnost u vezi sa ovim kvotama. Međutim, to je jedna preporuka, deklarativno iznet stav koji u praksi neće značiti ništa. Amandmanima sam reagovala tako što sam, u stvari svuda gde je u Predlogu zakona pisalo "treba da nastoji" promenila i zamenila rečima "dužan je". Zar vi zaista mislite da u Srbiji, u kojoj veći broj žena završava visoke škole, fakultete, ima i veći broj žena doktora nauka, nema dovoljno kvalifikovanog kadra za mnoge poslove i da će te žene koje su i te kako inteligentne i spremne da procene ko o njima stvarno vodi računa, biti zadovoljne time što ćete vi reći - mi smo sada baš uticali na poslodavce, na organe javne vlasti da zaposle otprilike 30% žena. U praksi, to se neće događati, osim ako te žene nemaju uticajne tate, pa se nađu u nekakvim raznim agencijama ili projektima, koje su po pravilu dobro plaćene. Još jedna stvar koja je bitna, ne znam da li ste studirali ovaj problem, ali zastupljenost žene u medijima je drastično manja nego zastupljenost muškaraca. Žene su u medijima zastupljene tako što taj procenat nikad ne prelazi 15%. Kako niste, kad ste već napravili ovaj novi Zakon o javnom informisanju, napravili i nekakvu kvotu za pojavljivanje žene u medijima. Poželjno je da se žene pojavljuju, naročito, ovako kaže – ne prelazi ta kvota 15% u običnim situacijama, ali u situacijama kad se održavaju izbori ili kada se obeležava međunarodni Dan žena, 8. mart, taj procenat je nešto veći. Mediji, naravno, vole da se pojavljuju žene koje su slavne ličnosti, mahom sportistkinje, a istraživanja pokazuju da su žene najprisutnije u rubrikama kulture, crne hronike i zabave. Naravno, u crnoj hronici žene su mahom prisutne kao žrtve nasilja. Ima ih i u politici, ekonomiji, zdravstvu i obrazovanju, ali pre su tretirane kao ono što bi se moglo nazvati „pratećom inteligencijom“, nego osobe koje su samostalne u donošenju političkih odluka. Uz dužno poštovanje i predsednici ove skupštine, i potpredsednici, koja aktuelno predsedava, to je takođe bilo primetno u njihovom slučaju, gde mnoge odluke koje one možda lično i profesionalno ne bi donele, su bile promenjene zavisno od odluka jednog muškarca koji se nalazi na Andrićevom vencu. O ostalim amandmanima, kasnije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Unapred da vam kažem, ako pređem ta dva minuta koliko mi je određeno za amandman, koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Smatrali smo da se u članu 10. stav 2, koji glasi: „Termini kojima su u ovom zakonu označeni položaji, profesije, odnosno zanimanja, izraženi u gramatičkom muškom rodu, podrazumevaju prirodni muški i ženski rod lica na koja se odnose“. Smatramo da je to potpuno nepotrebno u jednom zakonu i predlažemo da se to briše. Zašto smatramo da je to nepotrebno? U poslednje vreme smo primetili da kad god se pred nama nađe neki predlog zakona, imamo sličan stav koji uvek kaže da se taj zakon odnosi kako na muškarce, tako i na žene. To smatram potpuno nepotrebnim, zato što je sasvim logično da se zakoni pišu za građane bilo koje države, u ovom slučaju naši zakoni, na građane Srbije i da se oni odnose i na muškarce i na žene, koji su prirodno građani. Da sam u pravu, potvrđuje poslednji Statut Vojvodine, koji smo imali ovde, a koji kaže u jednom momentu da je to država građana i građanki, a zatim se to dalje podvodi pod građane, što je potpuno normalno i prirodno. Imamo množinu i onda je sasvim normalno da su u pitanju građani i da se ne odnosi nešto samo na žene, a nešto samo na muškarce. Svaki zakon se odnosi i na muškarce i na žene. Sada, ono šta ste vi nama odgovorili – amandman se ne prihvata, nazivi zanimanja i titule žena još uvek nisu normirani, a kad će, ne kažete nam. To je ono – Đekna još nije umrla, a svi jezici naprednih društvenih sredina zahvaćeni su procesom i zahtevima Evropske zajednice da žena bude vidljiva u aktima i zakonima. Ne znam koji su to jezici, a volela bih da mi kažete koji su to jezici naprednih društava i da li smo mi nenapredno društvo? Mogu da se samo pozovem, recimo, na novohrvatski jezik, koji moramo da priznamo svi ovde, da li smo muškarci ili žene, da li smo pripadnici opozicije ili vladajućih partija, zvuči smešno i rogobatno. Stvarno ne bih volela, ne spadam u jezičke čistunce, kako bi izgleda neko hteo da me predstavi, ali ne bih volela da srpski jezik koji je izuzetno kvalitetan i izuzetno bogat jezik bude sveden na nešto čemu smo se smejali do pre neki dan, kada smo govorili o tome kako se kaže na novohrvatskom ovca i slično. Čini mi se, da budemo ozbiljni, moramo da budemo ozbiljni, pred nama je zakon koji je vrlo važan. Ovo je problem koji svako civilizovano društvo mora da rešava. To je politika jednakih mogućnosti i ravnopravnosti polova. Nemojmo da se pravimo da je vrhunac rodne ravnopravnosti jezik, koji vi kažete da je politički korektan jezik. To nije niti problem ravnopravnosti, niti ključni problem rodne ravnopravnosti. Hajde da gledamo sad malo šire, pa da kažemo kakva je pozicija žena na tržištu rada. O tome sam govorila kad sam govorila u načelu, nema potrebe da širim tu priču. Da li će njen problem biti manji ako kažemo da je ona, recimo, nezaposlena psihološkinja? Naravno da neće. Njen problem je sasvim nešto drugo, tako da mi se čini da nema potrebe ubacivati ovakve stvari u zakone, zato što zvuče smešno i zvuče kao jedan dodatak koji je veštački na zakon koji je sasvim prirodan i sve ostalo. Mislimo da treba da se povede računa o tome, jer mi pišemo zakone za Srbiju, ne pišemo ih za neko drugo društvo, da se stalno pozivamo kako to izgleda na nekom drugom mestu. Šta nam smeta da standard koji želimo da dostignemo – dostignemo, da taj standard bude, kako vi kažete, legitimni cilj, a da jezik ostavite više na miru? Da ne pričamo, zamislite kada mi kažete ovako – titule žena još uvek nisu normirane. Da li se pozivate na rečnik koji je nedavno predstavljen? Ne znamo šta ćemo da kažemo na to. Kada će da bude normiran? Onda ćemo da vršimo izmenu zakona kad bude normiran. Ako ne bude normiran, ako ne bude prihvaćen, šta ćemo onda da radimo? Nemojte da svodite ozbiljnu problematiku na nešto što će da bude kritikovano na ovaj način. Hvala.
Dva minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Član 11. se odnosi na jednake mogućnosti u oblasti zapošljavanja, socijalne i zdravstvene politike. U ime SRS podnela sam amandman da se u članu 11. stav 1. posle reči ''po osnovu roda'' dodaju reči ''da se uklone razlike između normativnog i stvarnog položaja žena i muškaraca''. Amandman nije prihvaćen sa obrazloženjem da jezički ne doprinosi preciziranju norme. Naš cilj je bilo suštinsko unapređenje predloga zakona, a ovo, što se tiče jezičkih normi, volela bih da mi neko objasni. Predložen amandman jasnije određuje politiku jednakih mogućnosti, sa ciljem iskorenjivanja ekonomske nejednakosti žene i muškarca. Preduslov ekonomskog razvoja jeste društvena stabilnost, koja je zasnovana na politici jednakih mogućnosti, solidarnosti, socijalnoj inkluziji i društvenoj pravdi. Danas, u vreme ekonomske krize, u Srbiji ima preko 700.000 nezaposlenih. Kada se i ženama i muškarcima svakodnevno preti da će ostati bez posla zbog pogrešne privatizacije, SRS smatra da ukupan razvoj društva zahteva adekvatan populacioni razvoj i zaustavljanje određenih nepovoljnih trendova, kao što su negativan rast stanovništva i svakodnevna otpuštanja. Nije dovoljno samo propisati jednake mogućnosti politikama i zakonima da bi se zaista obezbedile jednake mogućnosti, o tom principu se mora voditi računa pri svakom delu upravljanja ljudskim resursima, pa zato smatramo da ste trebali da prihvatite naš amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Dragan Čolić, Saša Maksimović, Zoran Antić i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, samo ću kratko sada da prokomentarišem. Pošto smo mi kao poslanički klub Napred Srbijo – SNS intervenisali u ovom članu 13, gde smo smatrali da broj od 500 zaposlenih je preveliki broj u ovim ekonomskim uslovima, a pogotovo što smatramo da mala i srednja preduzeća predstavljaju budućnost razvoja naše privrede, da taj broj bude manji i predložili smo amandmanom da bude 100. Da ne čitam obrazloženje, jasno je, odbijen je amandman. Kažem i hteo sam da prokomentarišem da je dobro što je ovaj broj od 500 zaposlenih smanjen na 50, tako da, u stvari, pored mog, odnosno našeg amandmana, i druge poslaničke grupe su dale amandmane na ovaj broj, ali već ste vi u stvari u raspravi u načelu rekli da su amandmani prihvaćeni i da je broj uposlenih 50, tako da sam hteo da prokomentarišem da je to dobro što je usvojeno, baš iz razloga ove ravnopravnosti i zakona koji danas donosimo i o kome razmatramo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Stojanka Petković i Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vesna Marjanović, Aleksandra Janković, Aleksandra Jerkov, Elvira Kovač i zajedno Donka Banović i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman. Narodna skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Član 13. govori o tome kakve su obaveze poslodavaca, tu se propisuje obaveza poslodavca da sačini plan mera za otklanjanje ili ublažavanje neravnomerne zastupljenosti polova, da o tome takođe podnosi i izveštaj. Vi ste dobili od nekoliko poslaničkih grupa praktično iste amandmane i dobro je što ste usvojili ovu ispravku. Kada smo dobili ovaj Predlog zakona, naprosto sam pomislila da vam se potkrala greška u štampanju ili ste greškom dodali još jednu nulu, zato što u predlogu stoji da poslodavac koji ima u radnom odnosu više od 500 zaposlenih na neodređeno vreme, dužan je da usvoji plan mera za otklanjanje ili ublažavanje. Dakle, jako je malo preduzeća u Srbiji koja imaju više od 500 zaposlenih. Mislim da su to u ovom trenutku javna preduzeća, mada znam da se ovaj član odnosi i na njih i da oni moraju da ispune tu obavezu. Kao što reče kolega, budućnost Srbije, kada je u pitanju ekonomija, je u malim i srednjim preduzećima. Nije samo budućnost, nego je to i sadašnjost. Dakle, uglavnom su preduzeća koja su uspešna – mala i srednja. Koliko znam, mislim da je i srednje preduzeće od 50 pa do 100, tako da je jako dobro što ste prihvatili amandman poslanika i ispravili ovu grešku. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Takođe želim da podržim činjenicu da je ovaj amandman usvojen. Podnela sam amandman koji je stavio višu granicu, bojeći se da će biti previše zahtevno, da tako kažem, ako bude broj još niži, međutim, potpuno podržavam ovaj niži broj i podržavam to što je Ministarstvo rešilo, odnosno Vlada rešila da usvoji ovaj broj. Takođe sam bila vođena činjenicom da u mom kraju, recimo, ima jako malo poslodavaca koji imaju preko 500 zaposlenih, mogu sa sigurnošću da kažem i da ih nema, i da samim tim, situacija je slična i u mnogim drugim lokalnim samoupravama, odnosno krajevima Srbije, naročito u onim siromašnim, tako da praktično ne bi mogao da bude sproveden u slučaju da je broj ostao isti kako je bio predviđen zakonom. Moram samo da kažem, mada sam to propustila da kažem ranije, da smatram da nije potrebno da se plan samo usvoji, nego da je potrebno i da se sprovodi, tako da mi ipak nije jasno zašto moj amandman, koji je predvideo i sprovođenje plana, nije prihvaćen. Nekome kažete da treba da usvoji plan, mislim da je potpuno logično da on treba i da ga sprovodi, jer se čak i kasnije ne predviđaju, ali govorićemo o tome kasnije, kada član koji definiše sankcije bude na raspravi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, podržavamo ovaj amandman, jer ovim zakonom su uređena samo pitanja koja se najneposrednije odnose na ostvarivanje ravnopravnosti u oblasti zapošljavanja. Nažalost, ona nisu uređena Zakonom o radu. PUPS vam predlaže da se što pre izvrši usaglašavanje ovoga. PUPS pozdravlja uvođenje evidencije dokumentacije i njeno vođenje o polnoj strukturi zaposlenih i što je Vlada prihvatila amandman narodnih poslanika, da poslodavci koji imaju u radnom odnosu više od 500 zaposlenih, smanji na 50. Zašto podržavamo? Sada de fakto nisu isključena preduzeća sa manjim brojem radnika, a pošto se zna, u Republici Srbiji većina preduzeća spada u ovu grupu. Hvala vam što ste prihvatili ovaj amandman.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćen je jedan minut. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ministre, možda imam moralnu obavezu da branim ovaj zakon, pošto sam manje zastupljen pol u svojoj porodici, dva prema jedan, iz tih razloga sa zadovoljstvom branim pravo i žena, a kao što rekoh, i muškaraca. Naime, činjenica je da ćemo se svi složiti u ovoj skupštini da je ovakav zakon Srbiji i te kako potreban, da je bilo sreće, on bi mogao da se donese i mnogo ranije, da nije bilo vanrednih parlamentarnih izbora. Spada u jedan set antidiskriminatornih zakona. Međutim, ono što kažu pravnici, da određene pravne norme nisu dobro formulisane, nisu pravnog karaktera, pa tako u pojedinim članovimaimamo formulacije: „bilo bi dobro“, „treba da nastojimo“, „podrazumeva se“. Amandmanima smo nešto uklonili, nešto ste vi prihvatili, gospodine ministre, i to je dobro, na taj način smo i pravno regulisali i postavili ovaj zakon. Mi smo uložili amandman na član 13. takođe, gde smo tražili od vas da izbrišemo stav 3. ovog člana, koji kaže – plan mera i izveštaja iz st. 1. i 2. ovog člana poslodavac je dužan da dostavi ministarstvu nadležnom za poslove ravnopravnosti polova. Mi smo hteli na ovaj način da rasteretimo formalnosti poslodavaca. Ako je poslodavac zadužen da obezbedi lične dohotke, sredstva, da obezbedi tržište i da plasira određenu robu na tom tržištu, onda ne treba da se bavi ovim formalnostima. Ovim formalnostima treba da se bavi inspekcija rada. Iz tih razloga, pošto inspekcija rada ima velike nadležnosti, kada je reč o antidiskriminatornim zakonima, s obzirom da inspekcija rada ovde na ovom članu ne radi puno, u tom smislu smo hteli da vam sugerišemo da bi trebalo da prihvatite ovaj naš amandmana, da određene ingerencije date inspekciji rada, a u slučaju da poslodavac koji zapošljava preko 500 radnika ne ispunjava tu obavezu, onda ga treba sigurno kazniti. Zahvaljujem. Inače, još jedno sam hteo da kažem, da sugerišem gospođi Plavšić, ne želim da izazivam repliku, „Zdravlje“ Leskovac je momentalno poslodavac koji zapošljava 720 radnika, međutim, sa tendencijom da se broj radnika smanji. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Božidar Delić, Saša Maksimović, Zoran Antić i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, kolege i ja smo podneli amandman na član 14. i predložili izmenu ovog člana. Prilikom rasprave u načelu smo već izneli stav poslaničkog kluba Napred Srbijo, Srpske napredne stranke, kada je reč o zakonu o ravnopravnosti polova, ali sada ću ga ponoviti. Smatramo da je potrebno donošenje zakona u ovoj oblasti, ali ne ovakvog zakona kako ste nam predložili, koji ima određeni broj suštinskih nedostataka i koji će, ukoliko ne prihvatite određene amandmane, ostati samo mrtvo slovo na papiru. U mnogim članovima, kao što je i član 14, ne prepoznaje se adresatobaveze, što može dovesti do izbegavanja ispunjavanja obaveze, u ovom slučaju organa javne vlasti. Smatramo da organi javne vlasti treba da obezbede zastupljenost manje zastupljenog pola od najmanje 30% u svakoj organizacionoj jedinici na rukovodećim mestima i organima upravljanja i nadzora, a ne da nastoje da obezbede. U mnogim članovima se pominje neobavezujuća formulacija "treba da nastoji", a ne "dužan je". Veoma je velika razlika između nastojanja i obaveze odnosno dužnosti, kada je reč o ispunjavanju odredba zakona. Ovako uopštena jezička formulacija prepušta volji onih na koje se zakon odnosi da postupaju u skladu sa zakonom ili da budu pasivni u sprovođenju ovog zakona. Amandmanom smo predložili preciznije rešenje i smatramo da ga treba prihvatiti. Hvala.
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Pošto na ovaj član zakona ima najviše amandmana koji su, manje-više, iste suštine i osnovna primedba ticala se ove deklarativne norme, došli smo do jednog kompromisnog rešenja na Odboru koje bi moglo da pomiri sve ove amandmane, a da poboljša i kvalitet zakona, pre svega u smislu jedne obavezujuće norme od ove koja je sadržana u članu 14. Dakle, član 14. zakona sada bi glasio: "Ako zastupljenost pola u svakoj organizacionoj jedinici, na rukovodećim mestima i organima upravljanja i nadzora iznosi manje od 30%, organi javne vlasti su dužni da primene afirmativne mere, u skladu sa Zakonom o državnim službenicima i Zakonom o državnoj upravi". Verujemo da će ova formulacija zadovoljiti sve one koji su uložili amandman na ovaj član zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandman na član 14. To je amandman o kome je obrazloženje dao ministar Rasim Ljajić kao amandman koji sintetizuje mnogobrojne amandmane na član 14. Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Takođe sam predložila u ime SRS amandman na član 14. koji se odnosi na jednaku dostupnost polova i položaja. Amandman glasi - u članu 14. reči "treba da nastoje da obezbede" zamenjuju se rečima "dužni su da obezbede". SRS smatra da se organi javne vlasti obavezuju da primenom zakona suštinski rade na unapređenju ravnopravnosti polova, dok predlagač fleksibilnim stavom ostavlja prostor za neodgovornost narušavanja principa ravnopravnosti polova. Ono što je neprihvatljivo u ovom zakonu, a što može da bude predmet različitog tumačenja, a time i predmet zloupotreba i manipulacija je to da norme koje regulišu ljudska prava su neprecizne sa nejasno utvrđenim standardima. Gospodin ministar je odgovorio. Htela sam da ga pitam šta znači "može da zavisi" ili "treba da nastoji" itd. Odgovorio je u formi amandmana Odbora za ravnopravnost polova. SRS smatra da ovakve odredbe koje su neobavezujuće su sklone raznim manipulacijama i zloupotrebama. Međutim, ono što je karakteristično, ovako neobavezujuće odredbe ne nalaze se samo u članu 14, nego se nalaze i u članu 21. i u članu 32, koliko sam pregledala ovaj zakon, pa zato molim ministra da i ove članove uzme u obzir i da razmotri. Obrazloženje Vlade da se ovaj amandman ne prihvata, na primer u članu 14. i u članu 21. su u potpunoj kontradiktornosti, u suprotnosti, iako su predloženi amandmani slični, odnosno reči "treba da nastoje" zamenjuju se rečima "dužni su da obezbede". Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Potpuno se slažem sa koleginicom Gordanom Paunović, jer ovde je problem i sa članom 14. i članom 19, a kasnije i u članu 21. i članu 32. Zaista da bi se u praksi ispoštovala ideja o ravnomernoj zastupljenosti kvote od ovih 30% važno je da organi javne vlasti imaju zakonsku dužnost da se ova kvota ispoštuje, a ne da se ostavi deklarativna mogućnost poštovanja ove obaveze. Ovo što ste pitali, koleginice Paunović, kako razumeti ovo "treba da nastoji", što se mene tiče, meni to izgleda kao ona časna Titova pionirska reč, zaposlićemo 30% žena, a šta će se dogoditi u praksi, to je neka druga priča. Ipak, reči "dužni su" ukazuju na neophodnost poštovanja zakona, kojoj baš i niste skloni, ali smatram da tako treba da bude, uz mogućnost sprovođenja zakonskih sankcija onda kada je došlo do nepoštovanja odredbe o kvotama. U tom smislu čak i kada ne bi zlonamerno tumačili, ove reči "treba da nastoji" mogu da imaju samo karakter apela, proglasa ili nekakve deklaracije, a ne i suštinsku zakonsku obavezu. Svi smo svesni situacije u kojoj se trenutno nalaze građani Srbije, ali je činjenica da stopa nezaposlenosti žena aktuelno je dvostruko veća od stope nezaposlenosti muškaraca, da među zaposlenima je 44% žena, među nezaposlenima 53% žena, da je razlika među platama između žena i muškaraca 16%. Pošto sam našla podatak da u EU postoji razlika od 15%, onda vam se to uklapa u onu priču "Evropa nema alternativu". Ulazimo u EU tako što žene i muškarci imaju razliku u platama 16% u prilog muškaraca. Ne samo da su muškarcima za 16% veće plate, nego plate žena, nego su i mogućnosti žena za samozapošljavanje, pre svega zbog toga što u znatnoj meri nemaju imovinu u vlasništvu i svega 30% imovine se vodi kao vlasništvo žena, nemaju ni mogućnost da dobiju neki kredit ili pokrenu samostalni posao. Podaci takođe pokazuju da iz porodičnih razloga 80% žena napušta posao iz porodičnih razloga. Isto tako, nakon razvoda, među onima kojima se poveravaju deca na samostalno roditeljsko staranje, 80% je žena. Znači, u 80% slučajeva nakon razvoda žene brinu o deci. Nedavno sam čula komentar nekih naših, moglo bi se reći, osrednjih tajkuna, koji tvrde da je idealan profil za zapošljavanje žena do 35 godina starosti i razvedena sa jednim detetom koje naravno izdržava, jer će ona po svaku cenu hteti da zadrži taj posao i koliko god potplaćena bila neće joj pasti napamet da posao izgubi. Utoliko sam pokušavala da amandmanima koje sam podnela na ovaj član, a govoriću o drugim članovima, situaciju ublažim i prosto da napravimo neku vrstu zakonske obaveze poslodavaca da poštuju ono što je nekakav apel i vaše deklarativno zalaganje za rodnu ravnopravnost.
Minut i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 14. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Stojanović-Plavšić, Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Naša intervencija je gotovo istovetna intervenciji koju su imale koleginice iz drugih poslaničkih grupa, što ukazuje na činjenicu da smo zaista bili jedinstveni, da su sve poslaničke grupe bile jedinstvene u tome da treba uvesti obavezu, a ne deklarativnu preporuku u jednom zakonu koji je zaista od suštinske važnosti za poboljšanje položaja žena u Srbiji. Predložile smo da se reči - treba da nastoje menjaju rečima - obavezni su. Smatrali smo da je potrebno da organi javne vlasti budu obavezni da zaposle, obezbede zastupljenost manje zastupljenog pola od najmanje 30% u svakoj organizacionoj jedinici, na rukovodećim mestima i u organima upravljanja i nadzora. Odgovor koji smo dobili od Vlade kaže da bi to bilo suprotno načelu profesionalizacije, što implicira da manje zastupljeni pol, u ovom slučaju žene jer su one najčešće manje zastupljeni pol na mestima rukovođenja, nisu dovoljno profesionalne. To je direktno suprotno svim istraživanjima koja govore da su žene apsolutno dovoljno obučene i dovoljno profesionalne u svim delatnostima kojima se bave. Smatram da profesionalnost ne bi bila ugrožena time što bismo dali obavezu. Naprotiv, da bi se time postiglo ono što je cilj ovog zakona, makar 30%. Ubeđena sam da ima i više dobro obučenih i profesionalnih žena, ali makar 30%. To je zaista minimum za koji smatram da treba da se propiše kao obaveza, kako bismo tako nešto i ostvarili. Neću da ponavljam sve podatke o kojima su koleginice govorile, ali činjenica je da je zastupljenost žena na rukovodećim položajima apsolutno nedopustivo niska i mislim da organi javne vlasti treba da budu prvi koji će demonstrirati volju države da ovo pitanje ovoga puta ovim zakonom i reši. Hvala.
Iskorišćeno je 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 14, na koji je DSS podnela amandman, glasi ovako: Organi javne vlasti treba da nastoje da obezbede zastupljenost manje zastupljenog pola od najmanje 30% u svojoj organizacionoj jedinici, na rukovodećim mestima i u organima upravljanja i nadzora. U redu, apsolutno smo apsolvirali ovo - treba da nastoje. Mislim da nema mesta dalje razgovarati na tu temu, ali sada udahnite duboko, jer će uslediti šok. Naš amandman predviđa da ovaj procenat ne bude 30%, nego 50%. Zašto je sada ovo šok? Zato što smo pažljivim čitanjem ovog zakona osetili da predlagač ne želi ništa bitno da menja u društvu, da je ovaj zakon zapravo jedan fini šlag na torti, lepo zvuči i jako lepo izgleda, ali suštinski ništa neće da menja, čak ni u jezičkom smislu, jer ćete tek normirati nazive. Prvo, ako ćemo da pođemo od toga šta je ravnopravno, 50 prema 50 jeste ravnopravno. Drugo, žene su zastupljene u društvu sa 52%. Dalje, šta smo još želeli da kažemo, a to što smo mi slutili ste vi rekli u odgovoru. Vaš odgovor glasi ovako - amandman se ne prihvata. Standard od 30 do 40% je činjenica kojoj teže razvijena društva EU, tako daje predloženi postotak neprimeren uslovima u kojima se trenutno naše društvo nalazi po pitanju ravnopravnosti polova. Sve ono što smo hteli da čujemo, što smo pretpostavljale, što smo osećale intuitivno i potpuno nam je jasno da se ništa ne želi promeniti suštinski, vi ste ovim odgovorom rekli. Da vam nešto objasnim, ministre, prvo, između 30 i 40% je strašno velika razlika, pogotovo za žene koje su u današnjem društvu u Srbiji zaista na marginama. To je 10%. Da ste napravili iskorak od 1%, pa rekli 31%, mi bismo razumeli. To je iskorak u odnosu na 30%. Šta je već viđeno? Od 2004. godine, kada je Vlada Vojislava Koštunice donela čuveni Zakon o izboru narodnih poslanika i prvu kvotu od 30% koja je bila tada šok, tih 30% je već neka kvota koju je društvo prihvatilo. Ovo društvo se u demokratiji razvija pet godina sledećih. Danas je kraj 2009. godine. U odnosu na taj period, pet i po godina se društvo razvija nekakvim demokratskim procesom, ako ćemo to da zovemo demokratskim procesom. Valjda je naviklo da se za 1% pomeri to poverenje u žene kao radno telo, kao rukovodeće telo, kao bilo šta drugo. Da li je tako? Vi tako ostajete na tome i kažete nam da je to između 30 i 40% optimalno za naše današnje društvo i da tu ne treba da pravimo iskorak, zato što društvo nije prihvatilo to što jeste demokratski proces i ono što Ustav predviđa, razvijanje politike jednakih mogućnosti i ravnopravnost polova. Drugi deo vašeg odgovora ovde, gde kažete da se pozivate ponovo na evropska razvijena društva, je u direktnoj suprotnosti sa onim što sam vam malopre pročitala kada ste mi odgovorili o tome kako ćete normirati jezik. Kažete da imate odgovor u budućnosti. Nazivi za zanimanja i titule žena još uvek nisu normirani. Oni će biti normirani i sada se bavimo predviđanjem kako će to biti, a ovde mi kažete - dostignut je nivo u evropskim zemljama. Tu ćemo stati. Dakle, to licemerje između toga što nam govorite i onoga što piše je nešto što povređuje inteligenciju žena. Sasvim je u redu da se donese zakon. Zaista mislim da zakon treba da bude donet, ali mora suštinski da napravi promenu za 1%, za 0,5%, za bilo koji procenat koji će pomeriti stanje žena u društvu. Ovako kako ste mi napisali, namerno smo išli na tih 50%, svesni smo toga da je i 30% nešto o čemu se danas priča, kao to nije u redu u društvu i slično, jasno pokazuje da između toga što zakon želi, a to je status kvo, prihvatili ste neke amandmane i u redu je, one o mehanizmima, lokalnoj zajednici, sve je to u redu, ali i to što ih niste uneli u zakon pokazuje tendenciju da ostane status kvo. Između tog što će biti za neku godinu, vidimo prostor za ono što se u Srbiji zove licemerje. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Gospodine ministre, podneli smo amandman na član 15. Tal član glasi: Prilikom javnog oglašavanja poslova i uslova za njihovo obavljanje i odlučivanje o izboru lica koja traže zaposlenje i radi zasnivanja radnog odnosa i drugog vida radnog angažovanja, nije dozvoljeno pravljenje razlike po polu, osim ako postoje opravdani razlozi utvrđeni u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad. Tražili smo da se briše ova uslovna rečenica, odnosno isključna rečenica - osim ako postoje opravdani razlozi utvrđeni u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad, i da se iza reči polu stavi tačka, jer smatramo daje samo tako ovaj član 15. potpuno koristan u ovom zakonu, prihvatljiv i primenljiv. Zašto? Prvo, u Zakonu o radu se nigde ne diskriminiše pol. Nema takvih članova u zakonu ili ih barem ja nisam videla. Moraćete da me uputite na to ili uputiti ovim članom na te članove u zakonu na koje se može pozvati poslodavac. Drugo, nedopustivo je da nešto što jeste život uredio, vi zakonom stavljate - kao onu tzv. rupu u zakonu koju će mnogi posle moći da zloupotrebljavaju. Mi znamo da životnom praksom i u životu postoje profesije za koje se muškarci i žene ne opredeljuju, ili se opredeljuju veoma retko. U tom slučaje nemate pravo da ih diskriminišete i onemogućite da dođu do posla. Kako bi to išlo u običnom životu. Ako se neki dečaci opredele da u medicinskoj školi upišu smer akušerska sestra i završe taj smer - imaju pravo da se kasnije u bolnicama zaposle u porodilištima, kao u narodu poznate "babice". Ima i to pravo jer su stručni i kvalifikovani i nemate pravo da ih diskriminišete i ne date im mogućnost da se za tu profesiju opredele, kao što nemate pravo da ženama zabranite da polažu sve kategorije vozačkog ispita i da eventualno, ako neki prevoznik putnika, recimo neka poznata autobuska kuća raspiše konkurs da prima 20 vozača određene kategorije i između 20 prijavljenih kandidata ima pet žena, dve žene koje ispunjavaju sve uslove, zdravstvene i uslove kvalifikacije - nema pravo da ih diskriminiše, jer one imaju pravo to da rade ako to žele. Naravno, samo prirodom zanimanja posla, opterećenja, onog životnog iskustva, onog nasleđa kojeg mi imamo inije slučaj samo Srbije nego čitavog sveta, čitave Evrope - žene i muškarci se za neke profesije ređe, gotovo nikad ili vrlo retko opredeljuju, ali mi to moramo da poštujemo i u zakonu ne smemo da ostavimo jednu ovakvu mogućnost poslodavcu, bilo kakve vrste, da samo na osnovu ovoga kaže da može nekoga da diskriminiše. Ono što volimo da kažemo u šali - žene mogu da rade sve što i muškarci sa jednom prednošću, žene to rade u štiklama.
Minut i 10 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, kao predstavnica LDP, podnela sam tri amandmana na predlog ovog zakona. Dva se odnose na povećanje učešća žena u odlučivanju. Tako sam podnela amandman na član 14. koji se tiče jednake dostupnosti poslova i položaja. Tu sam tražila, kao neke druge kolege i koleginice ovde, da se izmene reči "treba da" obavezom da zaista žene treba da učestvuju sa 30% u svakoj organizacionoj jedici, na rukovodećim mestima i organima upravljanja i nadzora. Drugi amandman se takođe odnosi na povećano učešće žena u organima odlučivanja. Naime, tražila sam procenat od 30% zastupljenosti žena u upravnim i nadzornim odborima. Nijedan od ovih amandmana nažalost nije prihvaćen. Naročito mi je bio važan amandman na član 52. u kome sam tražila da Ministarstvo za rad i zapošljavanje, koje je nadležno za ova pitanja, podnosi najmanje jedanput godišnje izveštaj Narodnoj skupštini. Da li je prihvaćen - nije? Taj amandman nije prihvaćen, Odbor je izmenio tekst, tako da on sada glasi, odnosno ja sam dobila tu neku načelnu, moralnu podršku, pa je Odbor podneo amandman koji glasi - da će Vlada jedanput godišnje da podnosi izveštaj o nadzoru i o onome što je uradila za godinu dana. Naravno, svi smo ovde svesni, a na kraju krajeva imamo i dokaze - evo juče je povučen završni račun Vlade. Ja nemam zaista nikakvih uverenja da će se Vlada zaista baviti time, kada Vlada nije spremna da podnosi završni i finansijski izveštaj za godinu dana. Onda zaista ne vidim nikakvu šansu da će ona biti spremna da jedan takav izveštaj usvoji i prosledi Narodnoj skupštini. Ako ste ga prihvatili u izmenjenom obliku, mislim da je moj predlog bio bolji, zato što je bilo realnije da Ministarstvo podnese jedan takav izveštaj. Mogli bismo na to ministarstvo onda da više utičemo i vršimo pritisak, nego što ćemo to biti u prilici da činimo sa ovom i ovakvom Vladom. Zapravo sva tri amandmana podnela sam zato što smatram da je najvažnije u ovoj zemlji, da bi se popravio položaj žena, pre svega njihovo ekonomsko osnaživanje, a drugo je jedna efikasnija borba protiv nasilja. Zato me raduje činjenica da je prihvaćen amandman kojim je predviđeno da u lokalnim samoupravama postoji institucionalni mehanizam koji će se time baviti. Zbog toga LDP smatra da nije dovoljan samo zakon, jer on može da bude samo okvir, možemo doprineti poboljšanju položaja žena, između ostalog na dva načina, tako što ćemo preko tih lokalnih mehanizama uticati da svaka lokalna samouprava, koliko je to moguće utiče da se formira fond za žensko preduzetništvo, kako bi podstakli brže zapošljavanje žena, pošto znamo da se žene teže zapošljavaju, a lakše gube posao. To je i problem tranzicije. Drugo, što se tiče efikasnije borbe protiv nasilja mi pozdravljamo ove projekte sigurnih kuća, ali smatramo da se to pitanje mora rešavati sistemski. Zato se zalažemo takođe da kroz lokalne samouprave postoje protokoli saradnje između organa, jer sada ne postoji koordinacija i zato se to pitanje neefikasno rešava, između lokalne samouprave, MUP, centra za socijalni rad, doma zdravlja, hitne pomoći i ženskih nevladinih organizacija. Često mi svi ovde znamo te statističke podatke - da svaka treća žena doživljava fizičko nasilje, da svaka druga žena trpi psihičko nasilje. Ja sam pročitala jedan za mene čak zapanjujući zadatak u Izveštaju zaštitnika građana iz 2008. godine - da u Srbiji, gospodine ministre, svake je nedelje, u proseku, jedna žena ubijena i to u 92% slučajeva od strane svojih partnera. Dakle, godišnje 52 žene u ovoj zemlji su ubijene, dakle ono najveće, moguće žrtve koje postoje. Iako je taj podatak sada, odnosno iako to mi gledamo stalno u novinama, ipak mi je prosto zvučao frapantno. Onda sam onako premotala film i neko moje životno iskustvo, pa sam videla da to i nije tako. Ja bih onda ovaj deo rasprave iskoristila, u vezi je sa zakonom, da to i prenesem, smatrajući da ću na taj način dati neki doprinos podizanju svesti o ovom pitanju.Zato što svrha zakona jeste da uređuje ponašanja i da normira društvene odnose, ali svrha zakona jeste pre svega i da pomera granice. Ne mislim da je ovaj zakon dovoljno uradio u tom pogledu. Neke granice jesu pomerene, ali nisu sve. Zato, u vezi sa ovim podatkom i sa nekim mojim iskustvom, prosto sam se setila da sam Osnovnu školu u Užicu završila sa dve devojčice Kovačević, čiji je otac ubio majku, pa potom se i on ubio i odrasle su u domu za nezbrinutu decu. Ne moram da vam govorim koliko su se kasnije u životu napatile zato što nisu imale podršku porodice. Dalje, jedna moja školska drugarica iz Užičke gimnazije je ubijena od strane partnera koji je u stvari patio od postratnog sindroma, to je bilo pre nekoliko godina. Prosto hoću konkretnim primerima da skrenem pažnju da se to dešava tu pored nas, da mi te ljude poznajemo i da tih žrtava može da bude više. Setila sam se, početkom 90-tih godina letovala sam u Budvi, tek je bila otvorena ta Slovenska plaža i upoznala sam jednu finu beogradsku porodicu koja je imala decu uzrasta moje ćerke, pa smo se tako družili za vreme tog letovanja. Prošle godine u novinama sam videla da je sin te porodice ubio oca na spavanju zato što je fizički taj otac zlostavljao svoju suprugu i tog mladića i njegovu sestru. Htela sam ovim zaista da skrenem pažnju koliko je ovo pitanje važno i da još jednom ukažem da nismo dovoljno posvetili pažnju, ni ministarstvo, ni parlament, a samim tim ni mediji o ovom pitanju i da nekako u tome, već sam to jednom spomenula, da mi je žao i da je prosto ironično da gospodin nadležni ministar, gospodin Rasim Ljajić koji ima dve partije, ni u jednoj partiji nijedna potpredsednica nije žena, da od četiri poslanika nijedan nije žena. Prosto, ako vi ne uvažavate te standarde, a rekla sam da se ova pitanja mogu rešavati samo učešćem žena, zato što su one najzainteresovanije za ove probleme i samim tim će uticati da se oni najefikasnije i rešavaju. Još jednom kažem da mi je žao što nije prihvaćen moj amandman na član 52, zato što, gospodine ministre, stvarno mislim da je realnije da Skupština utiče na jedno ministarstvo, da jednom godišnje podnese izveštaj, nego da to čini Vlada. U svakom slučaju, već sam rekla, LDP će podržati ovaj zakon zato što postoje i neka dobra rešenja i neki pomaci, ali mislim da je to moglo da bude mnogo bolje. Hvala.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Meni je žao ako je došlo do nesporazuma jer mislim da je u suštini prihvaćen vaš amandman na član 52, iz prostog razloga što ovde jasno stoji da će ministarstvo nadležno za poslove ravnopravnosti polova podnositi najmanje jednom godišnje izveštaj o stanju zaštite i unapređenja ravnopravnosti polova Vladi i nadležnom odboru Narodne skupštine. Ne može direktno Uprava za rodnu ravnopravnost niti ministarstvo da podnosi izveštaje Skupštini pre nego što podnese taj izveštaj Vladi, ali mislim da suština ovog amandmana, zapravo ovog člana jeste na tragu amandmana koji ste predložili. Takođe, i za član 14. manje-više smo prihvatili amandman Odbora koji opet korespondira sa onim što ste predložili i vi.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Doktor Paja Momčilov je podneo amandman u ime SRS, gde je hteo ne samo da popravi ovaj član zakona, nego da iskoreni diskriminaciju koja je prisutna u našem društvu, gospodine ministre, po osnovu roditeljstva i zapošljavanja u tom smislu. Kolega Stevanović, koji je naš ovlašćeni predstavnik, prokomentarisaće za nas potpuno neprihvatljiv odgovor Vlade povodom neprihvatanja amandmana, a ja ću da se pozovem opet na neke međunarodne konvencije, pre svega na međunarodno pravo, na Konvenciju o pravima deteta, na stav Generalne skupštine UN iz 1992. godine, na stav Ekonomskog saveta UN, koji je osnovao program za akciju za narednih 10 godina i na poslednju Rezoluciju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope koja je usvojena u junu ove godine, za koju smo glasali i mi koji smo bili prisutni na zasedanju, članovi srpske delegacije, a koja se zove – Borba protiv diskriminacije žena prilikom zapošljavanja i na radnom mestu. Ona u svom nazivu nema tu diskriminaciju po osnovu roditeljstva, ali se pominje u tri člana. Evo zbog čega – zbog toga što ne samo da su u pitanju predrasude, kako su to naveli oni koji su pravili izveštaj iz tog našeg Komiteta za ravnopravnost polova u Savetu Evrope, računajući iskustvo svih 47 zemalja članica Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, već zbog toga što su te zloupotrebe moguće zbog nepoštovanja Ustava, a Ustav kaže da je zagarantovano pravo na rad svakome, na zapošljavanje, rađanje i na roditeljstvo i da zbog toga žene u najvećem broju slučajeva imaju problem prilikom napredovanja na poslu, što je želeo dr Paja Momčilov da ispravi u stavu 2. predloženog člana, tako što je zatražio da se posle „roditeljstva“ dodaju reči „usklađivanje porodičnih i profesionalnih odnosa“. Ovi zaista više nego morbidni primeri koje je iznela iz svog iskustva koleginica Mićić upravo govore o tome da u svakom društvu postoje takvi slučajevi. Postoje i oni obrnuti. Podsetio me je kolega Momir Marković na jedan slučaj koji smo danas imali prilike da vidimo u dnevnoj štampi, gde je nasilje pokazano od strane žene prema svom supružniku, to su ljudi u nekim poznim godinama, imaju preko 70 godina. To su zaista tragične stvari, ali mi ne možemo da se osvrćemo na pojedinačne slučajeve, ako vi kažete – mi hoćemo da promenimo to, hoćemo zdravo društvo, hoćemo ekonomski prosperitet, hoćemo demokratiju. To su sve samo deklarativna zalaganja. Da biste to u praksi uradili, morate da suzbijete bahatost i osionost pre svega domaćih tajkuna, poslodavaca koji su budzašto kupili, a pre svega mislim na Miroslava Miškovića, jer najčešće predstavke koje imamo ja i koleginice iz SRS i kolege, što u pisanoj formi, što u kontaktima ličnim sa njima, jeste da se on najbahatije ponaša i krši Zakon o radu i Zakon o porodici, kada je u pitanju roditeljstvo i otpuštanje žena zbog toga što su postale majke ili se spremaju da to učine ili to imaju u najavi. Nije to samo slučaj kod nas, ta usvojena u junu u Savetu Evrope Rezolucija koja kaže da se to pojavljuje u svim zemljama ne isključuje mogućnost da sve zemlje imaju uređenu zakonsku oblast, pa i ovde članom 16. Zakonom o radu i Zakonom o porodičnim odnosima to je izričito zabranjeno i postoje za to neke minimalne sankcije i kazne, ali molim vas, ko će to da nadzire? Kako ćete vi od slučaja do slučaja to da rešavate ako ne budete u članu 16. Zakona to prihvatili kao obavezujuću odredbu? Vi imate razumevanja u jednom delu za nameru dr Paje Momčilova, ali kažete – doći će do zloupotreba. Već se dešavaju te zloupotrebe. Gospodine ministre, objasnite mi, da li je moguće da je toliki procenat obrazovanih žena koje ne mogu da napreduju na poslu i u menadžerstvu, na kraju krajeva u svim segmentima društvenog života, samo zbog činjenice da imaju malu decu ili da imaju obaveze koje se tiče roditeljstva? Vi to kao čovek i otac znate, kao nosilac te uloge u porodici, kao i sve druge kolege, zar to nije zajednička obaveza i žene i muškarca, da usklađuju svoje odnose i da imaju zajedničku odgovornost za ulogu u porodici i za odrastanje dece? Vidite da poslodavci u Srbiji to tako ne gledaju. Nisu u pitanju samo predrasude, ti neki sociološki, kulturološki faktori, nešto što se na Balkanu dešava, pa mi to povlačimo vekovima. Ne, to uopšte nije tačno, zato što nisu u prirodi svojoj, prema svojim suprugama, prema svojim sestrama, drugaricama, kako god hoćete muškarci u Srbiji takvi iSrbi, i svi drugi koji žive ovde, nego su takvi poslodavci koji nisu sankcionisani, koji se iživljavaju nad ženama. I sami znate, imate slučaj najviše zaposlenih žena u sektoru uslužnih delatnosti, pa onih mučenica iz robnih kuća Beograd, koje smo mi u više navrata primali kao delegacija poslanika, da nam govore kako su njihova prava iz oblasti rada zloupotrebljena. Imate slučaj žena koje rade u tekstilnoj industriji i imate slučajeve najviše mladih žena zaposlenih u tim samostalnim trgovinskim radnjama ili u lancima koje pod svojom kontrolom u monopolu drži Miroslav Mišković. Kako se našalio u jednom aforizmu našeg najnovijeg časopisa „Velika Srbija“, kolega Marković, kaže – da, vodi se bitka između „Maksija“, „Delte“ i „Tempa“. Bore se za prevlast na tržištu, u stvari to su sve firme čiji je vlasnik taj vodeći tajkun u Srbiji, Miroslav Mišković. Oni su čak išli toliko daleko, kada su pravili istraživanja od zemlje do zemlje, čak i Srbija nije najgora po tim istraživanjima, nego i mnoge zemlje EU. Rekli su, kako su se izrazili, to sam pominjala, bila je koleginica Stojačić u načelnoj raspravi, uveli su sasvim novi termin, istražujući zašto se to dešava, da zbog roditeljstva žena ne može da napreduje, pa su rekli da postoji tzv. stakleni plafon, ili kako su oni to rekli, uveli jedan novi obrazac tog ponašanja „glasiling“. Po ovom zakonu, vi kažete – to je zabranjeno. Po Zakonu o radu zabranjeno, po Ustavu zabranjeno, zabranjeno po Zakonu o porodici, ali ta žena koja ima sve kvalifikacije da napreduje na tom radnom mestu, zaista nailazi na taj, kako su oni rekli, stakleni plafon, jer ona gore vidi da je otvoreni prostor po svim njenim kvalifikacijama, ali ne može. Jednostavno, stvori se jedna barijera koja to ne dozvoljava. Ako vi hoćete da imamo zdravo društvo, da se povećava natalitet, da se normalno razvijaju deca u ovoj zemlji, kojima su potrebna oba roditelja, ovde govorimo o ugroženim pravima žena, jer su najveći broj slučajeva tih koji se tiču žena, ali ima i muškaraca koji su u istoj situaciji, onda morate da prihvatite kao obavezujuću normu, jer je dr Paja Momčilov, i kao lekar, pre svega, i kao onaj, toliko puta to ističem, koji je u tom roditeljskom lancu i kao ginekolog, akušer i te kako zaslužan za to što novorođenče dođe na svet, i kao predsednik Odbora za zdravlje i porodicu, sagledao na osnovu svega onoga što smo mi na Odboru za zdravlje i porodicu razmatrali, da su to veliki slučajeva zloupotreba. Baš će biti zloupotreba ako se ovo ne stavi u zakon, jer to treba da vam bude imperativ. Ako jedna žena ili ako porodica koja se odlučuje na to, znači, pitaju se i muškarac i žena, u jednom skladnom partnerskom odnosu, u jednoj zdravoj porodici za kakvu se mi zalažemo, i da deca imaju sigurnu budućnost, ako oni zaista žele da imaju zajedničke prihode, da mogu izdržavaju tu decu, molim vas, ko je taj u Srbiji koji kršeći sve ove ustavne i zakonske norme to sme da radi i da ne dozvoljava da se usklađuje ta profesionalna i roditeljska uloga koju jedna žena ili muškarac imaju. Zato, još jednom apelujem na vas da prihvatite, ništa to neće da poremeti vašu koncepciju, ali će umnogome da pomogne i ipak će to da bude obavezujuće i svaki od tih poslodavaca će znati da ne sme tek tako da se igra sa roditeljstvom i sa namerom žene, odnosno žene i muškarca da imaju svoju decu i porodicu.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 10 minuta i 55 sekundi. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Gospodine ministre, iskoristio bih priliku da pokušam u ime SRS da kažem da u ovom obrazloženju, koje ste napisali u mišljenju Vlade, zaista ne možemo da prepoznamo razloge zbog kojih odbijate ovaj amandman. Pogledajte, napisali ste – da ste saglasni sa terminom kojim podnosioci amandmana objašnjavaju razloge itd, ali onda dolazimo do nečega što je jako interesantno, za ovo što je sada predloženo amandmanom kažete – ovako široko definisani elementi usklađivanja porodičnih i profesionalnih odnosa, u ovom trenutku razvoja našeg društva su neprihvatljivi i da bi u praksi mogli dovesti do zloupotreba. Ako možete, i ako ste raspoloženi, voleo bih da nam objasnite šta je to što bi u ovom trenutku bilo u ovom definisanom elementu usklađivanje porodičnih i profesionalnih odnosa neprihvatljivo za ovaj stepen razvoja našeg društva? Pogledajte kako je Vlada kada je ovaj zakon u pitanju opredeljena i spremna da bude selektivna. Ovi termini usklađivanja porodičnih i profesionalnih odnosa su neprimereni stepenu našeg društvenog razvoja, ali je Vlada u nekoliko članova dalje spremna da na istom tom stepenu razvijenosti društva u ovaj normativni deo teksta uključi i stereotipe, i predrasude, i prividno, i neverbalno, i neposredno i posredno razlikovanje itd. Sada se vi pozivate kao na međunarodnu praksu i na neke druge akte i norme. Da se ne pozivamo na obrazloženje kojim ste recimo odbili amandman koji se upravo odnosi na član 31, da vas ne podsećam ranije, kada budemo govorili o tom članu, podsetiću vas na vaše obrazloženje. Na šta se sve opredelili da koristite kao argumente da odbijete ovaj amandman, a u ovom amandmanu, podsećate nas i pokušavate da nam ukažete da mi nismo na nivou, adekvatnom nivou društvenog razvoja, kako bi se adekvatno, za one koji će primenjivati ovaj zakon ili na koje će se ovaj zakon odnositi, možemo da razumemo ovo i da će eventualno doći do zloupotreba. Zaista je ovo neprihvatljivo. Ako zaista niste hteli ovo da prihvatite, mislim da ste mogli da nađete drugačiji način da ovaj amandman odbijete. Ovo zaista nije dovoljno i nije dovoljno snažan argument. Pozivamo vas još jednom da se predomislite i prihvatite ovaj amandman. Zahvaljujem.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je dva minuta i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
U članu 17. posle reči „pol“ dodaju se reči „u svim fazama radnog veka“. Član 17. se inače odnosi na jednaku zaradu za isti rad ili rad jednake vrednosti. Amandman smo predložili, jer proces privatizacije i restruktuiranja preduzeća i javnih službi, najviše je otpušteno žena i muškaraca koji imaju preko 45 godina. Za ove osobe nema drugih mesta u drugim preduzećima. Tako ove osobe koje postaju socijalni slučajeva posle 30 godina radnog staža, mnogi postaju beskućnici, a mnogi obolevaju, jer nemaju ni socijalnu zaštitu, a ni novac da kupe najosnovnije lekove. Gospodine ministre, i vi ste lekar kao i ja, i vi ste u godinama sličnim meni, pa pretpostavljam da bi za vas, kao i za mene bila jedna od najvećih stresova, ne daj bože, neka smrt u porodici, ali i otkaz i prekid radnog staža u ovim godinama, kada se osećamo stvarno i psihički i fizički da možemo ovom društvu najviše da pružimo. Zbog toga smatram da ovaj amandman treba bolje da razmotrite i da pružite šansu ljudima koji su društvu 30 godina dali puno, da ne postanu beskućnici, a to se dešava. Neću da pominjem ono što je govorila gospođa Mićić, ali kao predsednik Odbora za ravnopravnost polova i kao lekar neuropsihijatar, moram da kažem da se zalažem za ovu starosnu kategoriju koja mislim da je jedna od najviše diskriminisanih kategorija. Kažem, stres je jedan od faktora koji ne dovodi samo do kardiovaskularnih oboljenja, do raznih malignih oboljenja, nego i raznih fizičkih oboljenja. Svedoci smo ne samo ubistava koja se javljaju posle nekih stresnih situacija u porodici, nego smo, isto tako, svedoci raznih pokušaja suicida koji se dešavaju posle gubitka posla. Zato smatramo da je ovo humano, a da je amandman koji je SRS predložila adekvatan i da bi se suzbilo i siromaštvo i bolesti i drugi problemi. Mislim da bi trebalo ovaj amandman bolje da razmotrite i da ga prihvatite. Hvala.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je u ime SRS podnela dr Paunović-Milosavljević svakako je trebalo prihvatiti, uostalom kao i druge amandmane SRS, jer je cilj podnošenja ovih amandmana unapređenje teksta Predloga zakona. Naročito je opravdan ovaj amandman, o čemu je dr Paunović-Milosavljević već govorila, šta je to što se dešava našim ljudima u toku svog radnog veka. Samo ću kratko podsetiti na sadržinu oglasa koje bez ikakvog ustručavanja poslodavci objavljuju i u kojima se, između ostalih potrebnih kvalifikacija, navodi da je za to radno mesto potreban muškarac do 40 godina starosti ili mlada devojka privlačne spoljašnosti. Ovaj predlog zakona obrazložen je kao antidiskriminatorni, a ustavni osnov sadržan je u odredbama člana 15. i član 21. Ustava Republike Srbije. Pročitaću sada član 31. stav 3. Ustava, koji kaže: "Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti i psihičkog ili fizičkog invaliditeta". Kao što možemo videti, između ostalog je zabranjena i diskriminacija po osnovu političkog ili drugog uverenja. Svi mi ovde smo svedoci da se u Narodnoj skupštini vrši diskriminacija čitave jedne političke partije - SRS i to tako što se krše prava dva narodna poslanika, moja i koleginice Elene Božić-Talijan. Nebrojano puta do sada sam o tome govorila u ovoj skupštini. Ove godine 31. avgusta uredno su predsedniku Narodne skupštine predate naše ostavke. Svešto nalaže Ustav, zakon i Poslovnik o radu, ispoštovano je. Međutim, naša volja iskazana ovim ostavkama, nije ispoštovana od strane Administrativnog odbora. Prilikom donošenja odluke o neprihvatanju ostavki izmišljena je nova procedura koja važi samo za poslanike SRS. U vezi sa evidentnom diskriminacijom učinjenoj prema meni i Eleni Božić-Talijan, nameće se logično pitanje - zbog čega je predsednik Administrativnog odbora Nenad Konstantinović doneo neispravnu odluku? Da nije možda zbog toga što smo nas dve žene, pa naša volja nije bitna ili prema našem političkom uverenju, pa ono što nalažu Ustav, zakon i Poslovnik nije bitno? Bitan je jedino interes vladajuće većine kojoj odgovara da štiti mandate koji su pripadali SRS i koji bi, kada bi se u Srbiji poštovali Ustav i zakon, i danas pripadali SRS, jer mi smo stranka koja je legalno učestvovala na izborima 2008. godine, sa svojom izbornom listom SRS - dr Vojislav Šešelj. U prepodnevnom delu sednice sam već govorila o tome, ne bih da sada ponavljam, ali činjenica je da vladajuća većina u Narodnoj skupštini ovim svojim postupkom pokušava da legalizuje ono što se legalizovati ne da. Hvala.
Četiri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se dodaje novi naslov i novi član 18. zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Kao što rekoste, mi predlažemo dodavanje novog člana i to na bude na ovom mestu, tako da bi to bio novi član 18, odnosno brojevi bi se promenili. Naslov iznad člana bi glasio: "Vrednovanje kućnog rada" i kaže: "Nezaposleno lice koje nije zdravstveno osigurano po bilo kom drugom osnovu stiče pravo na zdravstveno osiguranje po osnovu rada u kući (vođenje domaćinstva, staranje o deci i ostalim članovima porodice, rad na poljoprivrednim imanju i slično), a sredstva za ove namene obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije". Kolege poslanici iz DSS zaista smatraju da je ovaj zakon taj koji bi morao da prepozna značaj kućnog rada, tako da sam iznenađena da ste odbili. Kamo sreće da smo mi dovoljno bogata država koja bi mogla i umela da vrednuje kućni rad i na taj način što bi osobe, bilo žene ili muškarci, primali i neku vrstu nadoknade za obavljanje kućnog rada. Svesna sam da to u ovom trenutku nije moguće, bojim se da neće i za dugi niz godina biti moguće, ali je onda, ako ništa, moguće da se tim ljudima obezbedi zdravstveno osiguranje, ako ga nisu stekli po nekom drugom osnovu. U obrazloženju zašto je amandman odbijen, predlagač kaže da smatra da se radi o materiji koja je već uređena drugim sistemskim zakonima, te je neosnovano normiranje više struke pravne zaštite u konkretnom slučaju. Ovo obrazloženje nije adekvatno. Zašto? Zato što bi se i čitav ovaj zakon, kao celina i u pojedinačnim članovima, takođe mogao smatrati kao višestruka pravna zaštita. Imate neke članove iz oblasti rada koji su takođe normirani ili regulisani, na primer, Zakonom o radu, a da ne pričam o Ustavu. I Zakon o radu govori o tome da je zabranjena diskriminacija, između ostalog i po osnovu pola. Ako pogledamo član 17. u vašem predlogu, on govori o tome da su svima u procesu rada zagarantovane iste zarade ili jednakost po osnovu rada. Ovo je, takođe, normirano i regulisano Zakonom o radu, tako da su mnogi članovi, u stvari, višestruka zaštita. Mi iz poslaničke grupe uopšte ne smatramo da ovaj zakon nije potreban. Ovaj zakon je potreban. I te kako je potrebna višestruka zaštita zato što se jako malo stvari u društvu promenilo, tako da mislim da bi ovaj amandman trebalo da postane sastavni deo teksta, pogotovo što je zaista socijalno osiguranje regulisano po različitim osnovama, ali u slučaju da se desi da je neko lice propalo kroz tu mrežu različitih zakon ili se nalazi u situaciji da nema socijalno osiguranje, ovaj zakon bi mogao da bude ta poslednja karika, da kažem spas za te ljude. Takođe, pretpostavljam, nisam imala mogućnosti da napravim neku analizu koliko bi takvih ljudi bilo. Mislim da se ne radi o velikom broju i mislim da to uopšte ne bi ugrozilo budžet ili sad bi tu bilo potrebno izdvajanje nekih velikih sredstava. Bilo bi dobro da ovaj zakon prepoznaje značaj kućnog rada, pa bilo da su u pitanju muškarci ili žene. Mislim da nijedan drugi sistemski zakon ne prepoznaje značaj kućnog rada. Ovo bi bila mala satisfakcija za ljude koji vode domaćinstvo, staraju se o deci i o starim licima itd. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Lakićević-Stojačić, sada vama moram da se obratim, jer je ministar izašao, ovaj član zakona je veoma važan zbog toga što je on prvi put u zakonodavstvu naše zemlje definisan u kvalifikovanom Krivičnom zakoniku od 2005. godine: uznemiravanje, seksualno uznemiravanje i seksualno ucenjivanje. On ima dva stava i terminološki je primerenije to hteo kolega Krasić da ga uskladi sa Krivičnim zakonikom. Kao pravnik je tu intervenisao u ime SRS, pa je u članu 18. stavu 1. reči "čini zaposleni prema drugom zaposlenom", kada je u pitanju ta vrsta uznemiravanja i ucenjivanja, zamenio rečima "čine međusobno povezana lica". Mnogo se pričalo o tome i razni primeri su iznošeni i u toj debati i sa skupštinske govornice. Bila je jedna "afera" u tom smislu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kako to da se reši, kako država da stane na put tome. Ovde za ovo učinjeno delo ne mogu da postoje kaznene odredbe u smislu da neko bude kažnjen zbog toga. Potrebno je da se vodi, u stavu 3. ste ovde precizirali, evidencija o toj vrsti uznemiravanja. Verujte, posle ovoliko godina kako sam imala prilike to da pratim i ranije kao član Odbora za ravnopravnost polova, sada je na čelu tog Odbora naša koleginica dr Gordana Paunović-Milosavljević, i na osnovu svih izveštaja uopšte ne postoji jasna strategija država kako ovo da se suzbije, niti postoji neki relevantan izveštaj koliko je ovo učestala pojava, zato što poslodavci ne reaguju kad se tako nešto desi, kako je to ispravnije rekao kolega Krasić - u situaciji među povezanim licima, a ne u odnosu zaposlenog prema zaposlenom. Molim vas da to mnogo ozbiljnije sagledate. Kako može da se deluje i ko je taj ko može da pomogne da se suzbije takva vrsta uznemiravanja i nasilje nad ženama? Upravo muškarci, i oni koji su zaposleni na tom radnom mestu ili sličnom, i oni koji se nalaze na odgovornim funkcijama, a nisu poremećeni, kada moram da upotrebim taj izraz, jer sve ove međunarodne rezolucije koje su donete uključuju taj psihološki faktor. Zašto bi to neko radio? Molim vas, pogledajte, ako postoji neka statistika, ne znam je, ali može da se svrsta u crne hronike, možda vi imate neku evidenciju, nikada do sada nisam mogla da je dobijem. Dobili smo je za neke druge zemlje, opet se pozivam, ali šta da radim, to je neka dvostruka uloga, član sam Komiteta za ravnopravnost polova Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, usvojena je Rezolucija takođe u junu nasilje nad ženama. Izvestilac je bio jedan kolega socijalista iz Švedske, koji je morao da definiše jedan novi termin u okviru nasilja na radnom mestu, nasilja u porodici, nad ženama i decom, pa čak i taj novi termin - nasilje, odnosno zločin iz časti. Hvala bogu, kod nas nije u našoj sredini tako nešto zabeleženo, bar ne pamtim unazad više decenija, možda ove starije kolege da se u nekim sredinama i krajevima Srbije tako nešto dešavalo. U svakom slučaju, mora da se osnaži svaki zaposleni da ne stoji po strani, a pogotovo ako su u pitanju seksualna uznemiravanja žena, da ti muškarci i te kolege, pre svega poslodavci, mnogo više budu motivisani da pomognu tim žrtvama da se izvuku iz te situacije. Niko ne može tako učinjeno i bestijalno delo koje se kažnjava po Krivičnom zakoniku naše zemlje da skloni kao teret sa duše koji može da ima neka mlada žena ili, bez obzira žena u kojim godinama ili muškarac u drugoj situaciji, zato smo stavili - međusobno povezana lica. Ko je taj ko može bilo kojom sankcijom, što zatvorskom kaznom i ti procesi su veoma dugi, a i teško se takve stvari dokazuju, iako je propisano to delo po Krivičnom zakoniku naše zemlje. Upravo i taj izveštaj tog pomenutog kolege govori o tome. Koleginica Radeta i ja smo poslednji put bile na toj sednici Komiteta za ravnopravnost Saveta Evrope u Strazburu u junu, gde su se javljale i kolege i koleginice iz parlamentarnih delegacija drugih zemalja, gde su rekle da u njihovim zemljama postoji ta oblast uređena, da tako kažem, po njihovim krivičnim zakonima, ali da se žrtve veoma retko odlučuju na to, jer nisu podstaknute i nemaju podršku od poslodavaca, od kolega na radnom mestu, od članova šire porodice, da uđu u jedan takav postupak, zato što se boje za sebe. Čak i jedna alineja jedne tačke kaže - ohrabriti nadležne državne organe, ohrabriti države članice Saveta Evrope da se više angažuju u postupku dokazivanja učinjenog dela, kako bi te žrtve imale zaštitu pred međunarodnim sudovima. Dok smo mi to pratile, koleginica Radeta je reagovala u tom izlaganju jednog od izvestilaca po toj rezoluciji i rekla da je moguće da se to uradi, ali da u jednoj državi, ako imate situaciju da se lasom hvataju neki lažni svedoci koji će da svedoče u postupcima pred tzv. Međunarodnim sudom za bivšu Jugoslaviju, odnosno ad hok Tribunala u Hagu, pa se ispostavilo, vidite i sami, da su u pitanju najobičnije izmišljotine i laži koje su se stavljale na teret našem predsedniku dr Vojislavu Šešelju, gde su se pojavljivale i takve neke psihopate koje je on raskrinkao u procesu koji se vodi već sedam godina pred njim, koji su govorili o tim situacijama zlostavljanja i maltretiranja, pa se ispostavilo da to uopšte nije tačno i da lažu, izmišljaju. Ne kažemo da nema tih pojedinačnih slučajeva, ali teret odgovornosti treba svako individualno da podnosi. Isti vam je slučaj ovde. Ne može poslodavac da snosi odgovornost za to što se dešava u tom kolektivu. Na kraju krajeva, i u konfliktnim i u nekonfliktnim situacijama je to moguće, jer imate jednu takvu nezdravu sredinu gde su međuljudski odnosi toliko poremećeni, pa se pojavi neki takav psihopata kome padne na pamet da samo zbog toga što misli da može na taj način ucenjuje ili, kako dalje prvi stav člana 18.kaže - seksualno uznemirava nekoga na svom radnom mestu. Postoji i sasvim normalne situacije u kojima nema toga, nekog rivalstva ili nečega, već se u jednoj sredini jednostavno pojavio i zaposlen je takav koji nije normalan i koji ima problem za psihologe i neuropsihijatre i koji tako nešto radi, a poslodavac ne čini ništa, jednostavno to prećuti. Ako bih vam rekla da je u sredini u kojoj živim, u Kragujevcu, javna tajna da među onima koji su prepoznatljivi u našem gradu, u Kragujevcu, intelektualci, iz sfere i pravosuđa i advokature ili su lekari ili neki drugi ljudi na istaknutim funkcijama, a koji to nasilje čine u svojoj porodici nad svojim ženama, da ne imenujem neke od njih, mada je javna tajna za jednog takvog prepoznatljivog psihopatu, koji čak i hoće da napreduje u jednoj sferi, odnosno u jednoj grani vlasti u našoj zemlji, onda možete da zamislite kako je teško nekoj „običnoj“ ženi, nekom zaposlenom, da dokazuje da se to desilo na radnom mestu, u sredini gde nema nikakvu zaštitu ili gde je niže obrazovne strukture ili gde jednostavno smatra da je sramota da o takvim stvarima govori. Ako to čitav svet prepoznaje kao problem, onda vas zaista molim da kroz neku širu akciju i kroz sankcionisanje i poslodavaca koji ne postupe po stavu 3. ovog člana pokažete da imate jasnu nameru da se takve pojave suzbijaju i da jednostavno to u jednom civilizovanom društvu ne sme da se dešava ili da idemo ka tome u doglednoj budućnosti da se potpuno iskoreni. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 10 minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, mi mislimo da nije dobro da Vlada ne prihvati amandman koji sam podneo u ime SRS. Smatramo da uopšte nije pametno da se usvoji zakon koji u svom članu 18. neće pretrpeti izmene. Mislimo da ste ovaj član 18, ovako kako ste ga definisali, definisali tek radi reda. On je poprilično nedorečen. Pokušaću argumentima da branim ovaj svoj amandman, da vas ubedim da amandman prihvatite, jer ovo zaista visi u vazduhu i ovim pravnu ili bilo koju drugu zaštitu diskriminacije zaposlenih nećete obezbediti. Možda malo površno, u obrisima, ali suštinski, nećete obezbediti zaštitu zaposlenih, ovako kako ste definisali u članu 18, od uznemiravanja, odnosno seksualnog uznemiravanja i seksualnog ucenjivanja. O čemu se ovde radi? Mi smo pokušali pre svega da izmenimo član 2. U našem amandmanu smo dodali da se posle reči „poslodavca“ dodaje zarez i reči „državni organ nadležan za kontrolu primene zakona“. Posle toga, predvideli smo da se dodaju novi st. 3. i 4. koji bi glasili: „U slučaju da poslodavac blagovremeno ne obezbedi efikasnu zaštitu zaposlenom, on ima pravo da prekine rad. Poslodavac nema prava da zaposlenog koji prekine rad, iz razloga navedenih u prethodnom stavu, pozove na disciplinsku ili bilo koju drugu odgovornost.“ Da bih rekao ono što sam nameravao da vam kažem, moram opet da se pozovem na vaše obrazloženje. Ovde kažete da predloženo rešenje, da državni organ nadležan za kontrolu primene zakona bude obavešten od strane zaposlenog kod poslodavca, nije prihvatljivo rešenje i u praksi ne bi bilo efikasno. Ne znam šta je problem da se paralelno sa poslodavcem obaveste nadležni inspekcijski organi? Jako je bitno ovo što ste ovde u zagradi napisali. Sada vas pitam, kao predstavnike ministarstva – kako ćete zaštititi zaposlene ako ih seksualno zlostavljaju poslodavci? Ovde predviđate da je poslodavac i fizičko lice. Sada vas pitam, ovako kako ste vi definisali 18. član, zamislite jedan kiosk koji ima svog gazdu i vlasnika, privatnika, koji zlostavlja svoju radnicu, kome će se ona žaliti? Ako ste već izgradili mehanizme da od seksualnog zlostavljanja ili uznemiravanja štitite zaposlene, kako ćemo ih zaštititi od poslodavca? Sada idete dalje i kažete – znate, ovde može da se dođe do zloupotreba sa ovim prekidom rada. Šta tu može da bude zloupotreba? Ako prihvatite činjenicu da se inspekcijski organi obaveste i da oni blagovremeno reaguju, da oni blagovremeno deluju na ovom problemu, oni će konstatovati da li je neko zloupotrebio ovo ili nije zloupotrebio. Ukoliko je zloupotrebio, svakako da će i disciplinski postupak i svaki drugi postupak protiv zaposlenog biti opravdan, ali ako je zaista došlo do seksualnog uznemiravanja, konstatovaće se ono što treba i onda će oni mehanizmi koje zakon predviđa imati svoj smisao. Ne znam šta to znači – predviđaju drugi zakonski akti, daju mogućnost da se zaposleni brani od poslodavca? To je bilo i ranije. Podsetiću vas, vi ste učestvovali u izradi jednog drugog nacrta ovog zakona. Čini mi se da ste ovaj stav koji sam predložio ovim amandmanom tada branili. Možda niste branili, ali u tom nacrtu zakona je bilo predloženo nešto slično. Tada niste imali ništa protiv ovoga. Ali, sada i za vas i za Vladu je to neprihvatljivo. Sada se postavlja jedno objektivno pitanje – da li sam ja u pravu ili vi koji predstavljate Vladu? Da li sam ja u pravu kada kažem da je veliki broj normi ovog zakona na jedan pogrešan i paušalan način definisan? To nije dobro i mi ne likujemo zbog te činjenice, ali to nam daje za pravo, argumente, da ovaj zakon neće moći u praksi da se primenjuje na adekvatan način. Ako hoćete da date efekte u oblasti afirmacije rodne ravnopravnosti, onda to morate jasno i eksplicitno u zakonu da stavite. Ponovo vas pitam, naravno, ministar nije tu da mi kaže – kako će se štititi zaposleni od svojih poslodavaca? Ako ste predvideli ovaj član ili ako se pozivate na neke druge zakone, onda ovo ovde uopšte niste trebali da pišete. Amandman je smislen, racionalan i nema razloga za sumnju da će dovesti do bilo kakvih zloupotreba i smatramo da Vlada treba da ga prihvati. Zahvaljujem.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema ministra, da i njega pozdravimo, predstavnici Vlade, meni je žao što gospodin ministar sada nije tu, možda bi i prihvatio ovaj amandman, racionalan. Uz jedno korektno objašnjenje, mislim da postoji mogućnost da se ovaj amandman prihvati. Naime, uložili smo amandman na član 18, koji govori o uznemiravanju seksualnom i seksualnom ucenjivanju, jer smo tražili da se briše stav 2. Naime, mnogi poslanici u načelnoj raspravi govorili su, čak su iznosili određene primere, na koji način su poslodavci ucenjivali određene radnike ili radnice, kako god hoćete, da bi oni opstali na tom radnom mestu ili pak napredovali u nekoj hijerarhiji. Član 18. stav 2. kaže – Okolnostima koje ukazuju da je izložen uznemiravanju, seksualnom uznemiravanju ili seksualnom ucenjivanju zaposlenih, pismenim putem obaveštava poslodavca i traži efikasnu zaštitu. Naime, mi smo tražili da se ovaj stav izmeni i da on glasi ovako: ''Ukoliko zaposleni smatra da je izložen uznemiravanju, seksualnom uznemiravanju ili seksualnom ucenjivanju, pisanim putem obaveštava poslodavca ili inspekcijsku službu i traži efikasnu zaštitu''. Zašto inspekciju i službu? Šta će se desiti ako je poslodavac upravo taj koji ucenjuje i uslovljava seksualno radnika? Na koji način će se zaštititi radnik, ako nema drugostepeni organ ili neki nadzorni organ? U tom smislu, predložili smo da inspekcija vrši nadzor ako se požali radnik ili radnica i da oni ustanove da li se radi o seksualnom ucenjivanju ili uslovljavanju. U tom smislu, mislimo da je amandman korektan, da je suvisao i da amandman treba prihvatiti. Obrazloženje koje smo dobili od Vlade ne odgovara i nije dobro. Opet kažem, žao mi je što ministra nema ovde, da prihvati ovaj amandman, jer je amandman izuzetno korektan i suvisao. Hvala.
Da li još neko reč želi? (Da.) Reč želi narodna poslanica Milica Vojić-Marković, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Demokratska stranke Srbije.
Predsedavajuća, ja ću koristiti vreme ovlašćenog predstavnika grupe zato što mislim da smo ušli u jedan vrlo klizav teren i mislim da treba da dobijemo nekoliko informacija koje su važne za dalji rad naš. Hoću da kažem da već nekoliko meseci je u skupštinskoj proceduri zakon koji očigledno ovde nedostaje da bismo danas pričali ovde o ovome o čemu pričamo, a mi se već pozivamo na neke stvari koje su u tom zakonu predložene, zapravo u Predlogu zakona predložene, a to je zakon o zlostavljanju na radu, tzv. mobingu. Meni je zbog toga vrlo važno da podsetim one koji su u mogućnosti da prave dnevne redove sledećih sednica Skupštine da bi bilo vrlo poželjno da smo taj zakon već imali pred nama, da smo ga komentarisali, da je donet i da bismo danas mnogo kvalitetnije radili i određivali ovaj član 18. ovde, ne bismo prosto išli na nepoznati teren i uređivali materiju koja je očigledno data u jednom predlogu zakona, koji su poslanici DSS odradili, jer možemo da govorimo dalje o ovome. Tako da mislim da je vrlo važno i apelujem zbog toga na one koji su u mogućnosti, na predsedništvo naše Skupštine, da sednu i da na sledećoj sednici na dnevnom redu bude zakon o zlostavljanju na radu. Tada bismo mogli da zaokružimo nekakav proces i da kažemo da imamo neke zakone koji se odnose na diskriminaciju, ne one koji se odnose na rad, na zlostavljanje na radu. Ovako smo na klizavom terenu i mislim da čak ni nedostatak ministra neće da popravi tu situaciju prosto zato što ne bi mogao da da adekvatne odgovore, jer se nalaze u nekom zakonu koji će tek biti pred nama.
Minut i 40 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Božidar Delić, Saša Maksimović, Zoran Antić i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo, Srpske napredne stranke, podneli smo amandman na član 19. To je jedan od onih članova koji smo u načelnoj raspravi označili kao članove koji su deklarativni, gde se koriste reči koje nisu zakonske obavezujuće, kao što su reči „treba da nastoje“. Radi javnosti bih pročitao kako glasi stav 1. člana 19, mada sada više i nema TV prenosa: Poslodavac treba da nastoji da u jednom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke ponudi manje zastupljenom polu 30% mesta, odnosno broj mesta proporcionalnom učešću tog pola u ukupnom broju zaposlenih, i da ne čitam ceo stav. Naš amandman se odnosi da se ovaj član menja da reči ''da nastoje'' budu izbrisane i da ta prva rečenica glasi obavezujući ''poslodavac treba da u jednom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke ponudi manje zastupljenom polu 30% mesta itd.'' Kada analiziramo, od 99 podnetih amandmana, a koji su odbijeni, u 27 amandmana, ne samo naše poslaničke grupe nego i drugih, i pozicionih i opozicionih, podnete su primedbe na 27 amandmana na članove zakona koji su deklarativne prirode, kao što sam malopre rekao. Osnovna stvar jeste da se ti članovi odnose na različite oblasti života i rada i da kada se uključe u ceo kontekst zakona daju celom zakonu jedan deklarativni karakter. Čuli smo kod amandmana na član 14, da je ministar rekao da je nađeno kompromisno rešenje i čuli smo kako izgleda, jer je i na taj član zakona bilo oko 15 amandmana i da je nađeno odgovarajuće kompromisno rešenje da bi se prevazišao taj problem. Ovde se dogodila slična situacija i vidim da je Odbor za ravnopravnost polova takođe predložio amandman, gde se član 19. menja, pročitaću ga radi kolega i javnosti. „U svakom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke poslodavac vodi računa o tome da zastupljenost polova odslikava u najvećoj mogućoj meri strukturu zaposlenih kod poslodavca, ili u organizacionoj jedinici za koju se vrši obuka i o tome izveštava u godišnjem izveštaju iz člana 13. stav 2. ovog zakona“. Ukoliko se usvoji ovaj amandman, a verovatno ga je Vlada usvojila, menja se kompletno član 19. Mogu sada samo ukratko da prokomentarišem ovaj deo rečenice „odslikava u najvećoj mogućoj meri strukturu zaposlenih kod poslodavaca ili u organizacionoj jedinici“. Opet je to kompromisno rešenje koje može da se tumači i daje stvarnu subjektivnu komponentu, bilo poslodavcu, bilo organizacionoj jedinici. Moje tumačenje je takvo da i ova korigovana rečenica odnosno ovaj član 19. sigurno nema obavezujući karakter što se tiče stručnog usavršavanja i obuke, tako da ne mislim da je nešto znatno poboljšao. Jeste bolji od ovog deklarativnog člana koji je glasio onako kako sam ga pročitao i bolji je, ali opet postoji prostor za nešto što možda daje subjektivnu procenu. Više puta smo čuli, a i na svom poslu sam svestan da u stručnom obrazovanju sigurno da, i visokom, mislim na fakultete i na više škole, i u srednje, zavisi od stepena obuke. Proporcija stručnosti i kvalifikovanosti muškaraca i žena je približno ista. U medicini ako analiziramo, a svaki segment i svaka oblast koja treba da bude obuhvaćena zakonom, u medicini dominantni kadar su visokokvalifikovani, pa i onaj srednji čini osobe suprotnog pola, žene koje su stručne, kvalitetne, koje profesionalno i na vrhunskom nivou obavljaju svoj posao. Tako je isto i u prosveti, da li je u pitanju srednje, osnovno obrazovanje i da ne nabrajamo, sigurno još mnogo institucija različite vrste, profila, pravnih, ekonomskih, pa čak i mašinskih, elektrotehničkih, da ne nabrajam, tu su muški i ženski pol paritetni u stručnosti, u kvalitetu i u profesionalnom odnosu. Pogotovo sam ovo naveo zbog obrazovanja, stručnom usavršavanju i obuci. Možda je najbolje rešenje bilo da ne bude procenta, da ne bude ovakvog kompromisa, nego jedan pravilan proporcionalno zastupljen odnos, neka rečenica koju bi pravnici mnogo bolje sročili, da tu, ako neće procenat, da utoj rečenici bude jasno da smo proporcionalno u tom delu zastupljeni. Činjenica je da su sada promenjeni. Videćemo kasnije i druge članove koje ćemo kasnije da komentarišemo, koji su takođe deklarativni, po principu treba da nastoje, da li su korigovani, neki jesu, a video sam da neki nisu, a nisu korigovani baš oni koji se odnose na obavezujuće ravnopravno zastupljene procente u organima izvršne vlasti odnosno u upravnim i nadzornim odborima. Pitam se zašto je to, ali komentarisaću kasnije. Hvala.
Pet minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandman na član 19. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman u istovetnom tekstu zajedno su podnele narodne poslanice Snežana Stojanović-Plavšić, Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić i narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, pošto vi predsedavate, pa nema trenutno ko da vas zameni, a amandman smo podnele u istovetnom tekstu i bile smo u pravu, kao i druge koleginice zato što ovo mora da bude obavezujuća odredba za poslodavca, koja u članu 19, kako su to predlagači zakona napisali, treba da nastoji da u jednom ciklusu, čak mislim da je trebalo da intervenišemo i da stoji - u svakom ciklusu stručnog usavršavanja i obrazovanja obezbedi, odnosno ponudi manje zastupljenom polu 30 mesta. Amandmanom koji je u istovetnom tekstu, vaš i moj i koleginice Travar, tražimo da se obaveže poslodavac da je dužan da to uradi, jer obrazovanje i stručno usavršavanje bilo kog pola je valjda osnovno ljudsko pravo i osnova sredstva postizanja ciljeva jednakosti. Nediskriminacija u oblasti obrazovanja je isto tako važna kao i nediskriminacija po bilo kom drugom osnovu, po osnovu zapošljavanja i svih ovihprimera koje smo do sada čuli. Spadamo u zemlju koja ima još uvek tu nesreću da je svaki peti, po zvaničnoj statistici, stanovnik Srbije tek funkcionalno pismen, ali nismo, s obzirom na taj drastičan podatak, u onoj kategoriji zemalja koju tretira izveštaj UN, koji se tiče osnovnog obrazovanja, gde od 960 miliona stanovnika sveta je dve trećine nepismenih žena ili bolje rečeno, oko 60 miliona ženske dece u svetu, to su zvanični podaci UN, nema pristup osnovnom školovanju. Devojčice i dečaci u ranom detinjstvu, a kasnije i ljudi koji žele stručno usavršavanje, odnosno kako ovde predlagač zakona i predviđa, obuku, što ne znači samo usavršavanje u smislu napredovanja u specijalističkim ili akademskim zvanjima, nego kada se kaže odluka misli se na ovaj težak period koji prolazimo, kako biste vi voleli da kažete - u procesu tranzicije, pa ako je većina muškaraca i žena, naročito onih koji imaju osnovnu i srednju školu, to je ono što se tiče obuke, a ostalo bez radnog mesta, odnosno sada je na ulici zato što su ih otpuštali vaši tajkuni, kojima ste dali da takvim Zakonom o privatizaciji pokupuju preduzeća, da ne poštuju socijalne ugovore, ugovore o radu, Zakon o radu i sada ostaju bez posla, kako oni da se prekvalifikuju i da imaju obuku u tom obavezujućem broju, ako kažete da on treba da nastoji? Bio je slučaj, od Vlade RS ustanovljenog, Zastavinog zavoda za zapošljavanje i obrazovanje. Ko je nastojao da se izvrši prekvalifikacija tih radnika? Niko. Oni su posle, kako su govorili Dinkić i Cvetković, kada je bio ministar finansija, a kasnije i premijer, bili balast za državu. Hajde da ih se oslobodimo što pre. Sećate se da su morali da štrajkuju danima, kao i ovi jadni ljudi koji rade uGIK "Prvom maju" Lapovo, pa kao mnogi drugi, tekstilci u Novom Pazaru i tako redom i radnici "Autosaobraćaja" iz Kragujevca, koji su greškom propušteni da se nađu na spisku preduzeća koji imaju deo društvenog kapitala, oni imaju 40% društvenog kapitala i nisu uzeti u obzir u procesu privatizacije. Ko će onda njih, ako ne stavite da je to obavezno, da natera da oni nastoje? Ovi uopšte nisu nastojali. Država je imala direktnu ulogu prilikom formiranja tog famoznog zavoda. Uopšte se nije izvršila prekvalifikacija i kada su došli ovi novi poslodavci, kada je formirano italijansko preduzeće "Fijat automobili", odnosno Fabrika za sklapanje "punta", jer je na dugom štapu novi model, niti su uplatili novac, niti je izvršen aneks ugovora, niti se nazire ta grandiozna proizvodnja Zastavinih automobila. Molim vas, recite mi gde će sada ti ljudi da rade? Oni su dobili tu bednu otpremninu, 200 evra po godini staža, taj socijalni program. Država ih je otpisala. Rekla - ne možemo više da vodimo računa o vama. Nikakav program ni projekat oni nisu imali, a kada su došli Italijani, kroz anketiranje onih koji su sposobni i to samo hiljadu trista radnika su zaposlili sada da sklapaju originalni italijanski proizvod. To znaju i ovi ljudi koji svako veče licitiraju na RTS, pa dobiju, eto, imaju sreće, odnosno učestvuju u tome, jedan automobil "punto", da ni jedan jedini šraf nije proizveden u Srbiji. Šta sada? Zašto nisu mogli ti ljudi da se prekvalifikuju? Oni iz Tapacirnice da rade nešto drugo? Onaj iz Karoserije takođe ili iz Kovačnice, Livnice, koja uopšte ne postoji? Gde će sada ti ljudi? Gde će one žene koje su radile u Fabrici tekstilne industrije "22. decembar"? Vidite gde su završile, na krovu fabrike i pretile da će da izvrše samoubistvo, kao što je onaj mučenik sebi odsekao prst. Prema tome, morate da reagujete da prihvatite da je poslodavac obavezan da u procesu stručnog usavršavanja i obuke u 30% manje zastupljeni pol pošalje na takvu vrstu usavršavanja, odnosno obuke. Pominjala sam one noći kada smo pred kraj govorili u načelnoj raspravi slavne primere naših Srpkinja, kako Milice Stojadinović Srpkinje, koja je 1850. godine napisala, odnosno objavila prvu knjigu poezije i to je inače prvi put da jedna žena u Srbiji objavi svoju knjigu, ali vreme je učinilo svoje i mnogi su zaboravili, razne vlasti koje su se smenjivale, pa se zato, iako se nalazi u tamnici Haškog tribunala, dr Šešelj setio slavne Milice Stojadinović Srpkinje, nalazi se na čelu redakcijskog odbora. Izdavačka kuća "Logos" je prošle godine, to je bio hit na Beogradskom sajmu, objavila njenu knjigu, poezija iz 1850. godine. Ili da govorimo recimo o Dragi Jočić, koja je davne 1871. godine upisala Visoku medicinsku školu, pa kasnije postala i prva žena lekar. Ona nije tražila da joj neko obezbedi stručno usavršavanje i obrazovanje, jer tada je u toj oslobođenoj Srbiji i u Srbiji 19. veka, gde je bilo uglednih i imućnih porodica, njoj pomogla njena porodica. Kao i Mileni Pavlović Barili, čijim se proslavljenim umetničkim radu danas ponose i ove mlade generacije, mnogim ženama je uzor, može da bude i meni i vama, gospođo Lakićević-Stojačić, kao i mnogim damama ovde, i onima koje prate sednice Skupštine. Prema tome, učinite da to ipak za poslodavce bude obavezujuće, jer danas su oslabljene, osiromašene srpske porodice i mnoge od njih, najveći procenat, ne mogu da pruže i ono osnovno, a kamoli da ih o svom trošku, a to je potencijal i među mladićima i devojkama i među mladim muškarcima i ženama u Srbiji, školuju da imaju znanje i da mogu da se usavršavaju i da mogu da napreduju u svojoj karijeri. Hvala.
Iskorišćeno šest minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Ovo je takođe jedan amandman koji je sličan nekim prethodnim, koji govori o tome da poslodavac mora biti obavezan, a ne da treba da nastoji. Zaista mislim da je ova formulacija - treba da nastoji - veoma neobična za jedan zakon, a konsultovala sam mnoge pravnike koji su se sa mnom usaglasili u tome i čak sam koristila rešenja iz nekih drugih zakona, da se zapitam kako bi izgledalo kada bismo recimo pešacima rekli da treba da nastoje da ne prelaze semafor na crveno svetlo. Zaista mislim da je ovo neprihvatljivo. Još jednom pozivam predstavnike Ministarstva, ministra da razmisle dobro o ovome i da prihvate. Da li je prihvaćen? Odlično. Pošto je amandman prihvaćen, onda ću skratiti priču. U svakom slučaju, sigurna sam da usavršavanje jeste jedan od veoma važnih načina da žene poprave svoju poziciju i da je dugotrajno učenje, učenje kroz ceo život i da treba da postane pravilo i u Srbiji. Učenje će omogućiti i stručno usavršavanje. U svakom slučaju da položaj žena bude značajno drugačiji. Meni je drago da su amandmani prihvaćeni, s obzirom da smo iste amandmane ili slične, u svakom slučaju sa istom namerom, podnele koleginice iz više poslaničkih grupa, što govori o tome da smo saglasne potpuno oko tog rešenja. Meni se zaista prvi put, za šest godina poslaničkog staža, desilo da imam isti amandman sa gospođicom Jovanović. Tu se nažalost sličnost završava. Ja se uopšte ne bi složila sa obrazloženjem koje je vezano za "Zastavu". U ime građana Leskovca ja evo nudim građanima Kragujevca razmenu - dajte nam "Zastavu", dajte nam investitore poput "Fijata" i mi ćemo biti mnogo zadovoljniji nego što jesmo u ovom trenutku, imajući u vidu činjenicu da bi to značajno poboljšalo situaciju u našem gradu i nivo zaposlenosti u našem gradu. Do tada naravno moramo se truditi da dodatno učimo i usavršavamo se, a to je sigurno nešto što će omogućiti i ovaj zakon i ovaj amandman, koji je, kako čujem, evo sada prihvaćen. Zahvaljujem.
Hvala, ima repliku gospođica Jovanović.
Koleginice Stojanović-Plavšić, ne vredi da se trampimo - ja vama Kragujevac za Leskovac. Mene iz rane mladosti vezuju najlepše uspomene za Leskovac zato što sam kao devojčica u osnovnoj školi dolazila tamo kada je moj brat bio tamo na odsluženju vojnog roka i znam da imamo tamo porodične prijatelje, a da ne govorim prijateljima srpskim radikalima dr Cvetanoviću, Ljubenoviću i koleginici Lidiji. Mi smo kao jedna velika porodica, razgovaramo o svemu i znam da i vaši sugrađani izuzetno teško žive, kao što žive u Kragujevcu. Ne znam kada ste poslednji put bili u gradu u kome ja živim, ali isključivo sam govorila o onima koji rade u fabrici "Zastava Fijat" automobili, pošto je ova druga ugašena. Oprema je volšebno nestala, sve u delovima izneto. To će tek biti predmet jedne nove afere, ali ne bi da govorim pre nego dobijem sve konkretne podatke od ljudi koji su radili na tom poslu - gde su nestale mašene i opreme, one osnovne linije "Zastavnih" automobila? Ovo što do sada mi imamo nije dalo nikakav podsticaj razvoju grada, ako mislite iz same fabrike automobila, odnosno ni samoj državi ništa od toga, zato što nije uplaćeno do 31. marta ove godine obećanih 200 miliona, po Memorandumu od strane fabrike "Fijat". Odložen je, vi sami znate, Aneks ugovora za januar sledeće godine, pa su rekli da će videti da uplate navodnih 100 miliona. Ne govori se ovde o sklapanju novog "punta dva", originalnog, kako rekoh "Zastavinog" proizvoda, već o mogućnosti da i kroz proizvodnju "punta" mi dobijemo kooperante. Tek danas sam videla u svoj dnevnoj štampi procene italijanskih stručnjaka da su atestiraniproizvodi u Srbiji, za 36 možda komponenti. Tu svakako treba potencirati da je od samog početka kruševački "Trajal" mogao da bude uključen u projekat proizvodnje "punta", kao i "Zastava-elektro" Rača, koju svi vrlo dobro znate. To ne znači ništa lično, već su to primeri koje navodim, a mi bi trebalo u Srbiji, ako hoćemo neku ozbiljnu proizvodnju automobila da imamo, da imamo razvijenu mrežu od najmanje 140 kooperanata, ali ne možemo da imamo zato što su mnoga preduzeća uništena. Prema tome, govorila sam u kontekstu da država u ovom trenutku ima 750 evra po jednom sklopljenom "punto" automobilu, a od toga grad Kragujevac još mnogo manje. Ti razvojni projekti, programi, odnosno ja bih to najviše volela, jer sam rođena Kragujevčanka i naravno iako smo opozicija Stevanovićevoj vlasti, evo završavam mi želimo dobro našim sugrađanima.
Vreme - hvala. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja ima reč. Izvolite.
Mene sada zanima da li je ovaj moj amandman prihvaćen zato što je samo reč zapravo o zameni redosleda reči. Znači, prihvaćen je amandman koleginice Nataše Jovanović, Snežane Stojanović-Plavšić, Jelene Travar-Miljević i Gordana Čomić, s tim što je jedina razlika, umesto ovih reči "treba da nastoji" one kažu "je dužan", a kod mene stoji "dužan je". Znači, nebitno i ja ću se osećati kao da je taj amandman prihvaćen, jer je motiv zapravo bio da se ukaže na ono što jeste nekakva osnovna potreba. Vrlo su često žene za neki posao ili suviše mlade, pa tako i nepreporučljive, zbog trudnoće i porodiljskog odsustva, ili su opet suviše stare, pa se recimo na tržištu rada u Srbiji nalazi 28.500 žena između 50 i 55 godina. Zvanično se kaže da je to teško zapošljiva kategorija. Samo još fali da se produži ova vremenska granica za penzije, pa da stvar dođe do nepodnošljive teškoće postojanja za žene - bez posla, bez mogućnosti da dočekaju penziju, uz starosnu diskriminaciju, što onemogućava stručno usavršavanje i obuku. Međutim, ono što je zanimljivo kod ovih amandmana i ja stvarno ovakav slučaj nisam videla. Na član 19. amandmane su podnele Nataša Jovanović iz SRS, Snežana Stojanović-Plavšić iz G17 plus, Gordana Čomić iz DS, ja, dakle, iz Nove Srbije, a vidim da je i Aleksandra Jerkov iz Lige imala gotovo identičan amandman, kao i mi. Očigledno je, dakle, kada se skinu ti partijski dresovi, ostaje jedna teška zajednička realnost u kojoj se od žena očekuje - da budu inteligentne, mada ne previše i najbolje toliko da mogu da budu pametna pratnja, publika ili logistička podrška muškarcima, pogotovo ako je reč o partnerskim odnosima. Očekuje se da budu - obrazovane, aktivne u društvu, dobre domaćice, predane supruge, lepe, doterane, energične, ali naravno ne i muškobanjaste, nežne, a opet da ne budu kmeze i peče. Žao mi je što gospodin ministar nije tu, jer je on valjda jedini koji spada u taj privilegovani deo...
Gospođo Janković, vreme je kompletno, i poslaničke grupe i po obrazloženju, potrošili ste. Zahvaljujem.
Toliko o ravnopravnosti, o rodnoj ravnopravnosti - hvala.
Nema na čemu. (Nataša Jovanović, sa mesta: Po Poslovniku.) Po kom osnovu gospođice? Po Poslovniku, gospođica Jovanović.
Nemate čega da se bojite, gospodine Novakoviću. Stvar je proceduralne prirode. Ne mogu ovako da komuniciram. Najpre, gospođa Lakićević-Stojačić ne može da mi odgovori zato što nije ovlašćena da govori, a kada je mogla bila je poslanik, koleginica s nama. Vi verovatno, ne znam, reći će vam gospodin Pudar, treba da date obaveštenje i meni i koleginici Stojanović-Plavšić i koleginici Janković - da nije prihvaćen naš amandman i koleginice Čomić, nego amandman Odbora. Ja vas molim da dozvolite da pročitam, jer nije u istovetnom tekstu - da razjasnimo to. Znači, mi smo tražile - da poslodavac je dužan, a u zakonu je stajalo "treba da", da nastoji u jednom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke da ponudi manje zastupljenom polu 30% mesta. Odbor je rekao - u svakom ciklusu, to je ono, ako ste me pratili, što smo rekli da je tu trebalo da intervenišemo, stručnog usavršavanja ili obuke, poslodavac vodi računa o tome da zastupljenost polova oslikava u najvećoj mogućoj meri. Njegova mera nije 30%. Možda je njegova najveća moguća mera 5- 10% i to znači da nije prihvaćen naš amandman. A kaže - odnosno strukturu zaposlenih kod poslodavca ili u organizacionoj jedinici za koju se vrši obuka, i o tome izveštava u godišnjem izveštaju - znači opet nije prihvaćen. "Najveća moguća mera" je tako neodređena. Evo recite vi, gospodine Novakoviću, šta je za vas najveća moguća mera? Najveća moguća mera je, lepo kaže koleginica Jocić, 100%, ali pošto to nije slučaj, mi smo tražile, odnosno najveća moguća mera za nas je bila 30% u ovom trenutku. Kasnije je, kada budemo radili izmene i dopune, tražićemo 50%.
Nema povrede Poslovnika, ali prihvatam ovo razjašnjenje. Istovremeno vas obaveštavam da je amandman prihvaćen - pa bih pročitao: amandman je prihvaćen, i od toga, dakle, ovde je stvorenajedna zabuna i ja se nadam da smo je sada otklonili. Po kom osnovu, izvinjavam se? Reč ima gospođa Stojanović-Plavšić.
Tražim reč po Poslovniku, pošto sam dovedena u zabludu. Mislila sam da je amandman prihvaćen, onda moram zaista da kažem da ne vidim razloga da se prihvati amandman koji kaže da, kako je već koleginica rekla, u najvećoj mogućoj meri opet nastoji... Da, je li tako? Smatram i ostaću pri tome i molim zaista da prenesete ministru da razmisli o prihvatanju ovog amandmana, jer ćemo ga mi izglasati. To je potpuno jasno. Znači, nema razloga, apsolutno nema razloga nikakvog. Vi ste nama u obrazloženju naveli - amandman se ne prihvata, predlagač je predložio opštu deklarativnu, uslovnu, unapred za situacije koje tek treba da se dogode, normu. U pravnom sistemu postoje norme koje nemaju sankciju. Ovo pitanje se konkretno može ceniti sa stanovišta praktičnih posledica, što je predlagača i rukovodilo. Koje praktične posledice? Kakve će to posledice negativne imati neko ako ne pošalje na usavršavanje 30% manje zastupljenog pola i to u odnosu na postojeću zastupljenost u tom organu ili kod poslodavca, ili kako god. Zaista jednostavno ne vidim razlog da se ovakav amandman ne prihvati. Da li ima nekih problema? Pozivam još jednom da razmislite o prihvatanju ovog amandmana. Ne vidim razlog apsolutno da je problem poslati na usavršavanje 30% manje zastupljenog pola. Šta će se to tako strašno desiti ako se na usavršavanje ili prekvalifikaciju ili doobuku poslati 30% manje zastupljenog pola? Podsećam, takođe, na činjenicu da je to zaista vrlo čest sada u Srbiji način da se posao zadrži ili da se do posla uopšte i dođe, što jeste problem za veliki broj žena. Molim vas da razmislite još jednom o ovome.
Vreme za reklamiranje Poslovnika je isteklo, ali potrudili smo se da ovo razjasnimo, pa izgleda da se nismo dovoljno slušali. Po Poslovniku, ali vas molim stvarno po Poslovniku, gospođica Jovanović. Izvolite.
Ja sad stvarno vas molim da ne prejudicirate jer kao da imate neku fobiju i pre neki dan, a sada isto, a posle mi se izvinjavate. Nemojte sada da vas dovodim da mi se za tri dana dva puta izvinjavate. Ne bih to volela, stvarno. Po Poslovniku, član 104, da bismo poštovali dostojanstvo Narodne skupštine. Ja sam vas u neformalnoj komunikaciji, to nije bilo u redu ni sa moje, ni sa vaše strane, kršimo Poslovnik, jer komuniciramo bez mikrofona, ali nisam tu sada pored pa ne mogu da vas pitam, pitala do kada mi danas radimo? Gospođa Čomić, koja vas je ostavila da predsedavate, obavestila je narodne poslanike, gospodine Novakoviću, u 14.15 časova, kada je predsedavala, da ćemo raditi po tački dnevnog reda Zakona o ravnopravnosti polova i posle 18.00 časova, razmatrajući predlog zakona u pojedinostima, ali ne duže, svedok mi je gospodin Pudar, ne, tada je bio gospodin Odalović, izvinjavam se, ne duže od 60, odnosno 90 minuta posle 18.00 časova, pa bih vas sad zamolila, i kao potpredsednika, u skladu sa članom 131. i članom 104, da obavestite narodne poslanike da ćemo večeras najduže raditi do 19.30 časova, kad smo već kod ovih brojki, jer i vi možete slobodno da tumačite šta je to najduže, kao i ovi poslodavci.
Vrlo brzo ću vam odgovoriti, samo da proverimo tačno šta je gospođa Čomić kazala, a to što je kazala, to će tako biti. (Nataša Jovanović, sa mesta: Ne verujete meni?) Ne, ja vam verujem, ali vi niste gospođa Čomić. Dakle, ako je rečeno 90 minuta, radićemo 90 minuta po isteku 18.00 sati. Gospođa Janković reklamira povredu Poslovnika.
Zaista je povređeno dostojanstvo ovog parlamenta. Vi ste, gospodine Novakoviću, kada je obrazlagala koleginica Snežana Stojanović-Plavšić amandman, ona je rekla - ne znam da li je amandman prihvaćen, a po vašem gestovnom govoru, pošto ste radili ovako (poslanica klima glavom u znak odobravanja), a niste Grk, mi smo zaključili da je amandman prihvaćen. Koleginica je naravno iz toga izvukla zaključak da je amandman prihvaćen. Posle tog objašnjenja koleginici Nataši Jovanović ste rekli da bi vi naveli da je amandman prihvaćen i od koga. Time ste na kraju ovde u Skupštini demonstrirali jednu vrstu diskriminacije, i to baš na osnovu pola, jednu rodnu neravnopravnost. Vi kao muškarac sada ostavljate sebi za pravo da nama tumačite kada i u kom slučaju, i na koji način ćemo biti obavešteni o prihvatanju amandmana. Ako ovo (poslanica klima glavom u znak odobravanja) znači neprihvatanje, baš me zanima šta onda znači prihvatanje. Pokazali ste da se ponašate diskriminatorski u odnosu na prisutne podnosioce amandmana i do kraja ste nas samo doveli u konfuziju. Mene ste prekinuli u trenutku kada sam htela da kažem ono što je najvažnije. Drago mi je što se vratio gospodin ministar Ljajić. Ovo važi i za vas, gospodine Novakoviću. Lako je vama, znate, vi imate svoje servise u vidu raznoraznih žena koje vas čekaju kod kuće da vam ispeglaju te košulje i da vam upakuju ta lepa odela koja vas ujutru čekaju. Nije ni čudo da ovde, kada smo skinuli stranačke dresove, postoji saglasnost između žena, jer naša realnost je drukčija. Od nas se očekuje, već sam rekla, da budemo i energične, i pametne, i nežne, da govorimo prihvatljivim rečnikom, da trčimo na štiklama i lomatamo se po raznim kampanjama, jer je to sasvim normalno za žene koje su prihvatile da budu aktivne, a naravno, uz to se očekuje da se stalno obrazujemo, da budemo fenomenalne domaćice, da vodimo računa o deci i da što manje...
Zahvaljujem. Vreme je isteklo, dva minuta. Nema povrede Poslovnika ni ovako, ni onako. Nikakvom pantomimom predsedavajući ili predsedavajuća ne može ni da prihvata, ni da odbija amandman, kao što znate, a ako ne znate sad ću vam dati objašnjenje. Predsedavajući nakon čitanja amandmana, ko ga je podneo, na koji član, obaveštava Skupštinu da li je amandman prihvaćen i od koga. Prema tome, klimanje glavom ili bilo kakvi drugi gestovi apsolutno ne mogu da izazovu nikakve zabune. Da li ste zadovoljni objašnjenjem ili hoćete u danu za glasanje da se Skupština izjasni o tome da li sam povredi Poslovnik?
Gospodine Novakoviću, imam pravo na repliku, nisam govorila o pantomimi, govorila sam o vašem...
Nemate pravo na repliku. Hvala. Danas ćemo raditi do 19.30 časova. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dugo se zadržasmo kod ovog člana 19. Jednu dilemu smo čini mi se rešili, da ''poslodavac treba da nastoji" da to treba da bude zamenjeno. Jer sama reč "nastojati" ne obavezuje nikoga, a mi smo podneli amandman gde govorimo o tome da poslodavac treba da u jednom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke ponudi najmanje 50% mesta i na tome insistiramo. Naš zahtev se provlači od člana 14. Dakle, mi raspravljamo o Predlogu zakona o ravnopravnosti polova. Gospodine ministre, kako može biti ravnopravno 30 i 70%? Ovamo imate dve trećine, a ovamo jednu trećinu. Dakle, stručno usavršavanje je vrlo važna stvar. Bez stručnog usavršavanja nema napretka, uopšte nema napretka u društvu. Mi smatramo da je ovo jedna prava mera. Vi ste nama odgovorili u obrazloženju da se amandman odbija s obzirom na obrazloženje, kao i na amandman pod rednim brojem 28, a to obrazloženje glasi ovako - amandman se ne prihvata, standard od 30-40% je činjenica kojoj teže razvijena društva u EU. Vidite, oni su vama dali jedan rastegljiv pojam od 30 do 40%, a što ste vi zakovali na 30%? Zašto to nije 32, što nije 33, što nije 39,5? Što ne pokažete bar malo dobre volje da se taj procenat poveća? Iz ovoga mogu da zaključim da vi u stvari niste ozbiljno uopšte razmatrali ove amandmane. Nemate volju da menjate zakon. Vi ste to propisali zakonima 30% i to je tako. Ako je to u EU 30 do 40%, pokažite malo da ste za stvarnu ravnopravnost. Povećajte to na 35%, zašto ste tako tvrdog stava? Stvarno sumnjam u neku vašu dobru nameru i iskrenost povodom ovog zakona.
Želite reč? (Da.) Reč ima gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Da, želim reč i iskoristila bih priliku, obzirom da je ministar sada tu, a on je ovlašćen da prihvati amandman tokom rasprave. Sada možete da prihvatite amandman, posle toga nećete više moći. Još jednom želim da naglasim, sada kada ste tu, da ne vidim nikakvog razloga da se onemogući usavršavanje 30% ili 50% ljudima koji su zaposleni, manje zastupljenom polu, i to u odnosu na zastupljenost u organizaciji. Da pojasnim, učestvovala sam u izradi ovog zakona kada je bio u Skupštini u prošlom ili pretprošlom mandatu Skupštine. Znam o čemu se radi, znam kakve bojazni postoje. Kada smo tražili da svaka delegacija ima 30%, onda su nam rekli, šta je sa vojnim delegacijama, recimo, jer tamo nema zaposlenih 30% žena itd? Ovde je zakon rekao u skladu sa brojem zaposlenih. Ako ima 10 zaposlenih žena, u odnosu na to će ići 30%? Uopšte nemate nikakvu bojazan od toga. Zaista ne znam, nešto se čudno sa ovim zakonom dešava. Uverena sam da svi vi podržavate ovo o čemu mi govorimo. Ne znam zašto je došlo do ovakvih nesporazuma, zaista. Kakva je to bojazan, šta stoji iza ovoga? Zaista bih volela da čujem jedno razumno objašnjenje. Ko se to boji toga, da će morati da pošalje na usavršavanje i stručnu obuku ljude koji su manje zastupljeni u određenom procentu? Ko se to boji da zaposli manje zastupljeni pol u procentu od 30%? Šta je to toliko strašno za ovu državu, da manje zastupljeni pol bude, da se otkloni ta barijera? Zaista me interesuje zašto je to toliki problem? Gospodine ministre, pošto ste direktno nadležni, molim vas da razmislite i da nam kažete, šta to stvara tolike probleme u zapošljavanju manje zastupljenog pola? Šta to stvara tolike probleme u prevazilaženju nekih barijera u našem društvu? Ovo društvo se opredelilo da bude drugačije. Zašto je baš kada je ravnopravnost polova u pitanju, ono manje sigurno da želi da bude drugačije? Zašto je problem da imamo više, kao što je koleginica rekla, babica muškaraca? Zašto je problem da imamo više žena pilota? Gospodine ministre, dozvolite da vas obavestim da kompanija JAT ne zapošljava nijednu ženu pilota, a ima žena koje su osposobljene i obučene za to. Mi smo njih primali ovde u Skupštini. Nikada nijedna nije prošla tzv. ispite spremnosti. One rade u kompanijama širom sveta. Ne mogu da rade u Srbiji. Dajte, molim vas, da napravimo jedan pomak u tom smeru i da zaista postavljamo nove norme koje će biti i edukativne, koje će učiti naše mlade, da zaista nije neophodno da babice budu samo žene i da samo piloti budu muškarci. Hajde da napravimo jedan iskorak, molim vas, dok ste ovde, sutra će već biti kasno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Iskorišćeno vreme je 3,15 minuta. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Ljajiću.
Smatrali smo da prihvatanjem amandmana Odbora možemo da napravimo jedan kompromis, da odustanemo od prvobitne formulacije koja je bila u predlogu zakona, a sa druge strane, da ovom fleksibilnom formulacijom omogućimo da i veći procenat od 30%, ukoliko postoje firme i preduzeća, mogu da idu na obuku i stručno usavršavanje. Prema tome, mislim da ste videli i znate kako izgleda ovaj član 19 – u svakom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke, poslodavac vodi računa o tome da zastupljenost polova oslikava u najvećoj mogućoj meri strukturu zaposlenih kod poslodavca ili u organizacionoj jedinici u kojoj se vrši obuka i o tome izveštava u godišnjem izveštaju iz člana 13. stav 2. ovog zakona.
Zahvaljujem. Gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Ovo je replika sada, na ono što je ministar rekao. Bilo bi dobro da je to stvarno tako. Nažalost, imamo iskustvo da najčešće nije [[Predsedavajući: Izvinite, ne može replika. Možete da koristite vreme poslaničke grupe]] Ne može replika? Dobro, onda vreme poslaničke grupe. U najvećem mogućem broju nismo sigurni koji će broj biti. Taj najveći mogući broj može da bude i 10%, 30% je neki evropski standard, dajte da ga zabeležimo kao 30%, pa ako hoće više, neće im to smetati. Verujte, najveći mogući broj je tumačenje koje neko može da da i pravo da to može da bude i 10%. Toga se bojimo, a to je inače uobičajeno.
Hvala. Ministar Ljajić.
Šta ćemo sa firmama ukoliko oni nemaju recimo više od 10% zaposlenih žena? Prema tome, mislim da je ova formulacija dovoljno široka da može da zadovolji i ovo što vi govorite i predlažete.
Zahvaljujem. Završili smo sa ovim krugom replika. Hvala lepo. Izvolite, Snežana Stojanović-Plavšić.
Ako mogu da razjasnim, pošto vidim da je ministar spreman da čuje. Ovde piše – od 30% mesta, odnosno broj mesta proporcionalno učešću tog pola u ukupnom broju zaposlenih kod poslodavca ili u organizacionoj jedinici za koju se vrši obuka, odnosno stručno usavršavanje. Ministre, nemamo taj problem o kome ste govorili – šta ako nema. Znači, proporcionalno broju zaposlenih 30% je dužan da pošalje na usavršavanje. Stvarno mislim da tu nema nikakvog razloga. Ako insistirate u redu, ali ne vidim razlog.
Izvolite, ministre.
Zaista ne insistiram, ali mislim da imamo formalni problem. Prihvatili smo amandman Odbora, tako da razumem i vašu argumentaciju. Ona korespondira sa ovim što stoji u ovom članu 19. koji je prihvaćen na odboru i ne vidim da to može da bude bilo kakva formalna prepreka.
Reč ima gospođa Donka Banović.
Koristiću vreme grupe po ovom amandmanu. Ovo kako stoji u predlogu - nastoji da, ta formulacija i formulacija koja stoji u predlogu odbora su iste. I jedna i druga su potpuno neobavezujuće. Što znači formulacija – u najvećoj mogućoj meri? Ako neko nema nijednog, ne pošalje nijednog člana manje zastupljenog pola, on može, na kritiku zašto to nije urađeno ili zaprećenu kaznu da kaže – ja više nisam mogao. U zakonu lepo piše, ako usvojite taj amandman – u najvećoj mogućoj meri. I formulacija iz predloga i takav prilično loš predlog samog odbora su isti. Oni praktično ništa ne menjaju. Predlažem da prihvatite amandman gospođe Plavšić, koja je odgovorila na pitanje – šta ako nema uopšte zaposlenih 10 žena, ali 30% u odnosu na ukupan broj zaposlenih manje zastupljenog pola. Ako govorimo na primer o vojsci, pa imate samo 10% žena zaposlenih u vojsci, biće 30% od ukupnog broja zaposlenih i onda to nikoga ne ugrožava i ne stvara probleme koji se ne mogu prevazići. Ovim našim amandmanom smo predložili da to bude 50%, pa bi opet bilo 50% od ukupnog broja zaposlenih. Mislim da bi vi trebalo da prihvatite ovaj amandman, inače će se, a mislim da smo se dogovorili kroz ovu diskusiju, a mi ćemo ga izglasati u Skupštini kada bude dan za glasanje.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođica Jovanović.
Gospodine Novaković, pošto se radi o mom amandmanu koji smo podneli u istovetnom tekstu pomenuta koleginica i moja malenkost, u ime SRS, da još nešto kažem, gospodine ministre. Prvi put sam od vas čula pre nekoliko godina za termin tzv. pozitivne diskriminacije, koji ste upotrebili u drugom kontekstu kada je bio donošen Zakon o izboru narodnih poslanika i od vaših drugih kolega. Mi smo vam tada jasno i glasno rekli da je nemoguće da postoji pozitivna i negativna diskriminacija i diskriminacija sama po sebi. Sada vi meni objasnite – da li je diskriminacija to, vi ste objasnili koleginici Plavšić da je nemoguće i da to poslodavac ne može da sprovede zbog toga što nema 30% zaposlenih žena. Za nas koji smo na stalnom radnom odnosu u Narodnoj skupštini to takođe važi, ne bi važila ova odredba, jer postoje neki projekti stručnih usavršavanja poslanika, pa za one koji su na stalnom radu, to ne bi moglo da se sprovede. Naš poslodavac je Narodna skupština Republike Srbije, jer nas još uvek nema u tom procentu, nego 22. Tamo gde postoji ta mogućnost, recimo, u vašem ministarstvu, organ državne uprave, vi ste poslodavac i vi ćete valjda, kao čovek koji imate za najbliže saradnice svoje koleginice, da nastojite da one idu na stručno usavršavanje, a i na obuke koje su im potrebne, ne samo one, nego sve druge. Tamo gde nema, onda ne može da se sprovede taj član zakona. Zato smo, verujte, dovedeni u zabunu, vi ste u tom trenutku bili izašli, neće biti nikakav problem, to nije formalna prepreka, jer kada bude bio dan za glasanje, mi ćemo, kao što reče koleginica Banović, najverovatnije, vidite po izjašnjavanju svih poslaničkih grupa, i činjenica je da smo i iz opozicije i iz vladajućih stranaka podneli amandman, usvojiti ovaj i da to bude obavezujuće. Hvala, gospodine Novakoviću.
Reč ima ministar Ljajić.
Već sam rekao, ukoliko nema formalnih prepreka, mi ćemo prihvatiti ovaj amandman. Nastojali smo da popravimo tekst prihvatanjem amandmana Odbora. Pošto očito to nije dovoljno i pošto poslanici i vlasti i opozicije smatraju da treba dodatno dati jednu obavezujuću formulaciju, prihvatam ovaj amandman.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 21. amandman u istovetnom tekstu podnela je narodni poslanik Elvira Kovač i sa ispravkom zajedno narodni poslanici Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Božidar Delić, Saša Maksimović, Zoran Antić i Zoran Babić. Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović. Izvolite.
Amandman koji smo podneli na član 21. podnet je iz istog razloga kao i prethodni amandmani poslaničke grupe Napred Srbijo, a u cilju da treba da nastojimo da preformulišemo u obavezu ispunjavanja odredaba ovog zakona. Na ovaj član podneto je pet amandmana koje su podneli poslanici različitih poslaničkih grupa, kako opozicije tako i poslanici vladajućih partija. Osim toga, amandman je podneo i Odbor za ravnopravnost polova. Ovde imamo istu situaciju kao i na član 19. Ovaj amandman koji je podneo Odbor takođe je neprecizan, jer kaže da prilikom obrazovanja odbora za kolektivne pregovore, sindikati udruženja poslodavaca, u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad, vode računa o tome da zastupljenost polova oslikava u najvećoj mogućoj meri strukturu njihovih članova. Znači, potpuno je ista situacija, a naš amandman je precizniji, pa predlažem da prihvatite poslaničke grupe Napred Srbijo.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandman na član 21. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar gospodin Ljajić.
Obzirom da imamo više sličnih amandmana, mi prihvatamo ovaj amandman, jer je on analogan i članu 19. Prema tome, po analogiji, prihvatamo ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović-Plavšić, Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Reč ima gospodin Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, predstavnici Vlade, malopre niste bili prisutni, ministre, kada sam obrazlagao amandman na član 18, gde se menja stav 2. Lepo bi bilo da vas obaveste vaše koleginice, nadam se da ćete i taj amandman prihvatiti, jer je suvisao i obrazložen. Kada je reč o amandmanu na član 21, moram dati jedan šlagvort i podsetiti građane Srbije, a i vas, gospodo poslanici, da je 2004. godine donet Zakon o narodnim poslanicima, gde je obavezno da na svakoj listi ima najmanje 30% žena. Analogno tome, odborničke liste na lokalu takođe treba da imaju 30% žena. Imamo u parlamentu 56 žena, imamo pet ministara, imamo četiri poslanice, jednu predsednicu i tri potpredsednice, što je i plod tog zakona. Znači, mi smo dali jedan domaći zadatak i očekivali smo od ovog zakona da razradi ovu materiju i da napravi pomak u demokratizaciji Srbije. Naime, naši amandmani su konzistentni po pitanju normative od 30%, u članu 21. koji govori o kolektivnom pregovaranju, sindikat i udruženje poslodavaca treba da nastoje da prilikom obrazovanja odbora za pregovore, u skladu sa zakonom kojim se uređuje rad, obezbede najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola, odnosno broj predstavnika manje zastupljenog pola proporcionalno učešću tog pola u članstvu u sindikatima u udruženjima poslodavaca. Naime, kao i prethodni amandmani koje su obrazlagali moje kolege iz poslaničke grupe DSS, mi zahtevamo da sebroj 30% briše i da se upiše 50%. Nadam se da ćete prihvatiti ovaj naš amandman jer je izuzetno razložan. Zahvaljujem.
Na član 21. amandman u istovetnom tekstu podnele su narodni poslanici Aleksandra Janković i Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.)
Želela bih odgovor ministra da li je amandman na član 21. prihvaćen. Znači, jeste. Dobro, sada ću da ga obrazložim. Amandman se odnosi na član 21. koji se odnosi na kolektivno pregovaranje i identičan je amandmanu na član 14. Amandman na član 21. glasi: reči „treba da nastoje“ menjaju se rečima „dužni su“. Znači, amandman je prihvaćen i to je dobro. Predloženim amandmanom dali smo konkretan predlog za unapređenje ravnopravnosti polova, dok je predlagač fleksibilnim stavom ostavio prostor za neodgovornost i narušavanje principa ravnopravnosti. Sindikalno organizovanje zaostaje za promenama na tržištu. Zato su sindikati dužni da manje zastupljeni pol u članstvu, prilikom obrazovanja Odbora za pregovore, uključe aktivno, a ne da sindikati i udruženja „treba da nastoje“. Ekonomska ravnopravnost žena i muškaraca neophodna je za postizanje ravnoteže u odnosima muškarac-žena.
Hvala. Reč ima gospođa Janković.
Došla sam ovde da dobijem malo pojačanje od ovih 33% poslaničke grupe Nove Srbije. Hvala vam, gospodine Ljajiću, što ste prihvatili ovaj amandman i što ste pokazali da pravite razliku između ovog "treba da nastoji" i "dužan je". Bilo bi dobro da to objasnite našem predsedavajućem, jer nije isto da li on treba da nastoji da mi da reč ili je dužan da to uradi po Poslovniku ili kada govorimo o određenom amandmanu.
Nastojim da dam reč svakom ko zatraži, jer sam na to dužan. Hvala. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Došli smo konačno na teren podsticanja zapošljavanja žena. Ovaj član je upravo član koji se bavi tom tematikom. Poslanička grupa DSS je podnela amandman upravo zato što je iz teksta zakona primetila da ovde ima dosta deklarativnih zakletvi, a ima malo konkretnih mera. Tek negde u stavu 4. se pominju neke konkretne mere. Zaista smo se dugo spremale za ovu temu, jer smo imali nekoliko predloga, koje smo analizirali, koji su se nalazili u raznim vremenskim periodima u proceduri. Videli smo da postoji mnogo boljih i konkretnijih rešenja. Neke od njih smo ponudili ovde. Čini mi se da je ovaj teren zapošljavanja upravo teren o kome treba malo više da povedemo računa, upravo zato što se položaj žena na tržištu rada od 2000. godine na ovamo znatno pogoršao. Pogoršao se i u odnosu na ono koliko su one imaleprethodnom periodu, recimo negde 90-ih godina zastupljenost ženske radne snage je bilo 70%, 2000. je bilo 58%. Danas nemamo podatke, ali vam tvrdim da su ispod 40%. Ako se poredi položaj žena na tržištu rada i položaj muškarca na tržištu rada, više puta je do sada bilo reči ovde u parlamentu danas u toku rasprave. Te dve stvari ne mogu da se porede i procenti žena u odnosu na muškarca su dramatično niži. Kada se pogleda stopa nezaposlenosti, ona je znatno viša kod žena - 24% prema 16%. Kada je stopa zaposlenosti, muškarci imaju 63, žene 44%. Na formalnom tržištu rada, ako se posmatra kategorija žena, samo su mladi i oni sa niskim nivoom obrazovanja u težem položaju od žena. Sa druge strane, žene ulaze na tržište rada pod potpuno nejednakim uslovima i okolnostima, u proseku duže čekaju na posao od muškarca, bez obzira na stepen stručne spreme, čak i ako imaju više obrazovanja od muškarca. Sa druge strane, o diskriminaciji prilikom zapošljavanja smo više puta govorili i onih žena od 40 godina pa naviše. Iznet je i podatak koji je vrlo zanimljiv i vrlo problematičan što se tiče DSS, jer je skoro 30.000 žena, 28.500 od 50 do 55 godina u situaciji da ne mogu da nađu drugi posao i nemaju šanse da u nekoj doglednoj budućnosti budu ravnopravni građani Srbije, nego su dovedene u poziciju da su ne treća kategorija građana Srbije, nego građani Srbije koji nemaju kategoriju. Dalje, imate situaciju gde su te žene od 40 godina starosti pa naviše u poziciji da će vrlo teško naći posao, ako izgube prethodni posao. Imate sad jednu alarmantnu situaciju da je više od 40% žena tih godina u situaciji da je bez posla. Isto tako, imate jednu diskriminaciju mladih žena koje prvo imaju, da tako kažem, nepristojne uslove da bi se zaposlile. Zatim, imaju situaciju da ne mogu da imaju decu. Iz tih svih okolnosti koje sam navela, mislimo da taj član koji se bavi politikom i podsticanjem zapošljavanja mora da glasi ovako, navešću ga - Nacionalna služba za zapošljavanje donosi svake druge godine program za podsticanje zapošljavanja i samozapošljavanja manje zastupljenog pola. Program iz stava 1. ovog člana sadrži mere i aktivnosti za podsticanje žena koje su bez zaposlenja duže od dve godine. Programom za podsticanje samozapošljavanja žena obrazuju se Garantni fond za poslovnu pomoć, Fond za kreditiranje ženskog preduzetništva i ženske kooperative, služba za profesionalno savetovanje, obuku i stručno usavršavanja, služba za pružanje saveta u oblasti poslovnih finansija. Dodatna sredstva za programe iz stava 2. ovog člana obezbeđuju se i z budžeta Republike Srbije, donacija i drugih izvora. Zaista mislim da je poslednji trenutak da se ovom kategorijom žena koje izgube posao i na birou su duže od dve godine treba neko da se pozabavi. Mislim da je ovo što smo predložili našim amandmanom vrlo konkretno. Ovo je jezik vrlo konkretne akcije, vrlo konkretnih mera i mislim da ga treba prihvatiti. Treba ga prihvatiti ne zato što dolazi od poslanika iz ove stranke, nego zato što će doprineti da se ovaj zakon ovakav kakav jeste pretvori u zakon koji ima nameru da popravi položaj žena u Srbiji. Hvala. Ovo je bilo vreme ovlašćenog predstavnika.
Tri minuta od vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Reč ima gospođica Jovanović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, evo, koleginica Vojić-Marković je ušla u ovu materiju, koja je izuzetno važna, zato što je ovaj proces siromaštva u apsolutnom i relativnom smislu, kako god hoćete da ga tumačite, u našoj zemlji i protekle godine, i činjenica je i da ste i vi pre nekoliko dana rekli da je 700.000 ljudi na granici siromaštva. Neko se zapitao - koliko je ispod granice siromaštva? Evo, kolega Marković kaže on. Moram da vam kažem, a vi to takođe i znate da je surova statistika ne samo kod nas, nego u zemljama zapadno-evropske unije, u koju vi hrlite da uđete uz svo oslovljavanje, uz to što nam otimaju KiM i potcenjuju naše građane, naše sunarodnike iz južne srpske pokrajine da nisu na beloj šengen listi, te u zemljama zapadne Evrope je prisutna ta disproporcija u odnosu na zaposlenost i na siromaštvo među ženama. Čak je neko upotrebio tamo u Skupštini u kojoj je naša delegacija termin - da se feminizuje siromaštvo među zaposlenima. Tako su hteli da kažu da je u tim procentima koji su plod istraživačkog rada naših tamošnjih kolega parlamentaraca taj procenat da su žene manje plaćene od 15, čak do 25% u odnosu na muškarce, neki prosek 17, a u Americi čak i pre ovoga što su napravili, prouzrokovali ovim berzanskim malverzacijama ovu tzv. svetsku ekonomsku krizu, taj procenat se kreće oko 15% da su manje plaćene žene. U Srbiji ne samo da je to problem, nego je problem i taj, naročito kad su u pitanju samohrane majke, što su te porodice koje žene izdržavaju po prirodi siromašnije, zato što one imaju i decu, a deca po zakonu pripadaju ženama, pa su one primorane da prihvate i mnogo slabije plaćene poslove i poslove u veoma mnogo slučajeva koji snose rizik i veći rizik i od povrede na radu i mnogo lošijih uslova itd, naročito u ovoj situaciji kada je ta globalna tržišna ekonomija i u procesu zapošljavanja i tretiranja zaposlenih u našoj zemlji nemilosrdna. Ode žena na posao, recimo, majka je, samohrana majka, ima dete koje je u osnovnoj školi i recimo radi u nekoj finansijskoj instituciji, nekoj banci. Znam za te slučajeve. Ne poštuje se radno vreme. Ako ode ujutru, evo kaže kolega Dragan Stevanović i njegova supruga, ja govorim o nekom konkretnom primeru koji znam, ali hvala bogu, njegova supruga nije samohrana majka, ali govorim za jedan konkretan primer. Dođe ujutru na posao u pola osam i neko misli - aha, lepo je, ti radiš u jednoj od tih banaka koje su preživele. Kad se vraća kući? U sedam sati uveče. Ko vodi računa o detetu? Uzgred da kažem da je to dete odličan đak, da je osoba za primer svojim vršnjacima i u sekcijama, sa svim peticama u školi. Ali, kada će ta majka da utiče na obrazovanje i na vaspitanje tog deteta, ako se ne poštuje njeno radno vreme? Imate mnoge druge slučajeve. Prema tome, ovo su egzaktni podaci da su te starosne granice zapravo čista diskriminacija žena prilikom zapošljavanja, a to jeobuhvatila i ova nacionalna strategija za zapošljavanje i savet u okviru vašeg ministarstva koji je formiran, da su žene preko 40 godina diskriminisane u procesu zapošljavanja. Ispada da one ne vrede nikome i baš koga briga. Znate, vi ste kolateralna šteta u procesu tranzicije, od 40 do 50 godina, niti ste za penziju, ne može niko da vam da novo radno mesto. Mislim da stvarno moraju da se izdvoje budžetska sredstva i da se namenski opredele za manje zastupljeni pol, odnosno za one koje nemaju posao. Ova rezolucija koju sam pomenula, Izveštaj o diskriminaciji o zapošljavanju žena i na radnom mestu, upravo govori o tim podacima, ali pošto je kod nas najveći broj žena sa manjom stručnom spremom otpušteno i one se sada nalaze na Nacionalnom zavodu za zapošljavanje, ima i takvih slučajeva da je to primer i kod onih koji imaju više obrazovanje, i one su onda duplo diskriminisane. Em imaju stručnu kvalifikaciju za određeni položaj, ali onda su diskriminisane zbog toga što imaju preko 40 ili 50 godina, pa nemaju uslova za penziju. Vi morate da vodite računa o tome, gospodine Ljajiću, da će u narednoj godini MMF nastavljati da nas ucenjuje i da nam lupa packe, kao što su krenuli od ove godine. Prvo, stradali su penzioneri. Ovo je prevara sa usklađivanjem penzija na osnovu inflacije koja se prikazuje, na način na koji to odgovara Republičkom zavodu za statistiku, a i vi kada uđete i vaša supruga i vaše koleginice i svi mi u radnju, vidite da je to mnogo više o od prikazanog procenta na godišnjem nivou. Ući ćemo u sve teže probleme. Neće, kažu, i vi ste to objašnjavali u proteklih 15-ak dana, za početak odmah da traže da se pomera ta starosna granica, ko zna koliko me je gospođa pitalo da li ćemo morati da radimo do 65 godine, ali kažu u narednim fazama, eto, to će biti neki od njihovih uslova. Najbolje da se naprave uštede, da se sva ova mafija koja postoji u ovim tzv. agencijama za sve i svašta razjuri, da lepo donesete zakona, da stavite van snage postojanje tih agencija. Oni tamo primaju plate, ne rade ništa, te promocije izvoza, te za ovo, te za ono, oni apsolutno ništa ne rade. I šta ste sad ustanovili, Državna revizorska institucija. Najveće zloupotrebe su uglavnom bile tu, i preko nabavke opreme i raznih specijalizovanih ugovora, troškova koje su oni pravili. Hajde da se lepo uđe u trag tome, da onaj koji je pravio takve zloupotrebe odgovara, a da mi napravimo, kao što mi to i predlažemo članom 22, ovo su sve slični amandmani, zaista jedan fond za zapošljavanje. Ta strategija mora da postoji od strane države i da se pomogne ženama. Ekonomska samostalnost je onda i njihova sigurnost u svakom drugom smislu, jer naročito u ruralnim sredinama, gde majka, domaćica, žena koja nema mogućnost da radi, osim toga, moram da vam kažem, ali to nije samo striktno vaš resor, veliki je greh prema ženama u Srbiji, naročito našim domaćicama i majkama koje žive na selu, što one po automatizmu nemaju materinski, odnosno roditeljski dodatak. To mora da bude stečena kategorija. Znate, dete koje je rođeno na selu, pa ona uplaćuje ili ne uplaćuje, uglavnom su svi morali prinudno da se registruju, ta poljoprivredna stanovništva, ali deca moraju, bez obzira na to da li dolaze iz ovakve ili onakve porodice da imaju dečiji dodatak. To bi morala da bude stečena kategorija. Mi ćemo za to da se borimo u okviru pet zakona. Je l' tako, koleginice Plavšić? Daću vam i mogućnost o tome nešto da kažete. Vidite kako sam solidarna. Kada budemo donosili i paket zakona o pravima dece, pošto ih nemamo, a osnovali smo radnu grupu. Prema tome, nastojte i kao čovek i kao džentlmen, na kraju krajeva, da se borite za to da postoji novac i tamo lupite šakom o sto na Vladi i kažite - hoću pare iz budžeta za zapošljavanje žena, jer nemaju posao, muče se, a cela porodica je na njima i u svakom slučaju najviše su stradale u ovom procesu tzv. tranzicije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima gospodin Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nije tačno da ovo što smo kroz amandman predložili nije u skladu sa pozitivnim propisima koji regulišu oblast zdravstvene zaštite. Čak neću reći da ni ovo što ste vi predložili u zakonu nije u skladu sa pozitivnim propisima. Ali, čini mi se da ono što ste hteli, razumemo šta ste hteli, niste na adekvatan način uredili i niste na adekvatan način predvideli kroz ovaj 24. član zakona. Evo zašto to mislimo. Zbog toga smo predložili ceo novi član 24. i smatramo da je adekvatnije rešenje koje je SRS predložila smislenije i usklađenije sa pozitivnim propisima. Evo zašto. Smatramo da ste ovaj termin zdravstvene zaštite eksploatisali na jedan pogrešan način. Pazite, u prvom stavu člana vi kažete - prilikom ostvarivanja prava na zdravstvenu zaštitu zabranjena je diskriminacija po osnovu pola. Vi ste lekar. Pazite, Republika Srbija obezbeđuje zdravstvenu zaštitu žena, osnivanjem zdravstvenih ustanova na primarnom, sekundarnom, tercijarnom nivou, u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstvena zaštita. Smatramo, pogrešno je reći da se osnivaju ustanove za zdravstvenu zaštitu žena u okviru zdravstvene zaštite žena koju obezbeđuje Republika Srbija. Možete da osnivate posebne ustanove koje će se baviti unapređenjem zdravlja žena, recimo, u reproduktivnom zdravlju, mada se to postavlja kao pitanje, jer problem reproduktivnog zdravlja nije samo pitanje žena, nego je pitanje i muškaraca. Čini mi se da, u skladu sa prvim stavom ovog člana, nemamo prava ni u tom kontekstu da podvajamo zdravstvenu zaštitu u tom kontekstu - žena i muškaraca. Mogli ste i imali ste na nekinačin i obavezu da kroz ovu zdravstvenu zaštitu predvidite posebne mere, da ih nazovete tako, a ne da kažete da zdravstvena zaštita žena obuhvata naročito, znači, da ih definišete kao posebne mere i da na kraju stavite da se one ne smatraju diskriminacijom. To bi bilo potpuno celishodno i adekvatno rešenje. Ovako je neka ili, rekao bih, jedna dobra namera, korektna namera, jednom neadekvatnom formulacijom obesmišljena. Zamoliću vas da saslušate šta smo vam predložili. Prilikom ostvarivanja prava na zdravstvenu zaštitu, zabranjena je diskriminacija po osnovu pola. Republika Srbija, u okviru sistema zdravstvene zaštite i sistema zdravstvenog osiguranja, na tome smo insistirali, da država finansira sistem zdravstvenog osiguranja neke od mera koje će se primenjivatiu ovom kontekstu, obezbeđuje posebne mere zdravstvene zaštite za žene kojima se unapređuje reproduktivno zdravlje žena. Posebne mere zdravstvene zaštite žena podrazumevaju i: savetovanje i obrazovanje u vezi sa planiranjem porodice, pružanje svih zdravstvenih usluga koje su u funkciji planiranja porodice, prevenciju i lečenje teški oboljenja, posebno prisutnih kod žena. Mislimo da je rešenje adekvatnije, sadržajnije, nego rešenje koje je predloženo u zakonu i ništa nećete pogrešiti ako ovo prihvatite. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika jedan minut i 35 sekundi. Ostalo vam je još četiri minuta i 25 sekundi. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Banović.
Mislim da je zahvaljujući ovom našem amandmanu donekle ublažena loša formulacija ovog člana i ovo što je kolega Stevanović govorio, on je potpuno u pravu, a mi smo vam donekle spasili obraz ovim amandmanom, ne znajući ni da postoji ovaj njihov amandman. Naime, mi smo predložili da se u stavu 2. promeni rečenica koja ide: „Republika Srbija obezbeđuje zdravstvenu zaštitu žena i muškaraca osnivanjem zdravstvenih ustanova na primarnom, sekundarnom i tercijalnom nivou“. Kad vas kritikujemo da je ovaj zakon deklarativne prirode, da je veoma uopšten, da ima nekih opštih mesta, da je zdravstvena zaštita jako dobro ili loše, ali je uglavnom regulisana Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, i sad ovo, kada ste usvojili ovaj amandman, praktično govorimo nešto što je uobičajeno i to sve već i postoji. Takođe razumem nameru predlagača da ste tu posebno hteli da istaknete možda ustanove koje bi se bavile zaštitom žena, iako, kao što je rekao gospodin Stevanović, zdravstvena zaštita obuhvata naročito: „prevenciju i rano otkrivanje bolesti“, sada čitam predlog, ali, nažalost, i kod muškaraca treba da postoji prevencija i rano otkrivanje bolesti. Kad je u pitanju reproduktivno zdravlje, jednako treba brinuti o reproduktivnom zdravlju i žena i muškaraca. Ne znam da li znate podatak, ali kada je u pitanju ovo reproduktivno zdravlje, odnos je 50:50. Znači, 50% žena ima problema, ali u 50% slučajeva muškarac. Smatram da ni vi niste hteli da sad mi ovim nekim članovima diskriminišemo muškarce. Isto je i sa planiranjem porodice. Ne planira to samo žena i ne može samo žena da planira porodicu, niti treba. Tu, takođe, mora da bude uključen muškarac. Smatram da ste uradili dobro što ste prihvatili ovaj amandman.
Od vremena poslaničke grupe 35 sekundi. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč Milan Dimitrijević. Izvolite.
Gospodine ministre, ne sporim da ste vi imali dobru nameru sa ovim članom zakona. Ali, pitam se da li ste pratili druge propise u oblasti zdravstva? Na primer, u vezi radnog vremena zdravstvenih ustanova koje pružaju usluge građanima, između ostalih, ženama i deci? To se reguliše potpuno drugim zakonom. Vi ste ovde napisali u obrazloženju zašto ste odbili ovaj amandman da ste mislili na: „druge ustanove koje se bave dodatnim poslovima oko obezbeđivanja zdravstvene i socijalne zaštite žena i dece“. Mi smo predložili da se iz ovog problema izađe na taj način što ćete prihvatiti ovaj amandman kojim bi trebalo stav 1. da se menja i da glasi: „Ustanove socijalne i zdravstvene zaštite dužne su da organizaciju rada i raspored radnog vremena prilagode potrebama korisnika“. Hoću da vam kažem sledeće. Mi smo pre neki dan doneli Zakon o nadležnostima AP Vojvodine. Jedna od tih nadležnosti je i oblast zdravstva, gde se kaže da AP Vojvodina preuzima nadležnosti oko osnivanja zdravstvenih ustanova i ostalog, i regulisanja radnog vremena. To isto važi za grad Beograd, to važi i za Republiku Srbiju. Imamo tri vrste propisa. Smatram da je ovaj propis potpuno nepotreban na ovaj način kako ste naveli. Prihvatite ovaj amandman, da se to odnosi samo na zdravstvene i socijalne ustanove koje se bave problemima žena i dece. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatili smo ovaj amandman.
Zahvaljujem, gospodine Ljajiću. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Plećević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 25. Predloga zakona o ravnopravnosti polova u kome se kaže: ''Ustanove socijalne i zdravstvene zaštite, i druge ustanove koje se bave zaštitom žena i dece, dužne su da organizaciju i raspored radnog vremena prilagode potrebama korisnika“. Moja intervencija u vezi ovog člana se sastoji u tome da na organizaciju rada i rasporeda radnog vremena iz stava 1. ovog člana saglasnost daju i drugi nadležni organi, kao što su Ministarstvo zdravlja, lokalna samouprava, koji su nadležni za njihovo funkcionisanje. U odgovoru Vlade za neprihvatanje amandmana se, između ostalog, kaže da predlagač smatra suvišnim uređivanje samog postupka pribavljanja saglasnosti. Cilj odredbe je da se istakne značaj socijalne i zdravstvene ustanove, odnosno njihove dostupnosti korisnicima u cilju lakšeg ostvarivanja njihovih prava, vodeći prvenstveno računa o radnim obavezama korisnika usluga. Pitam u čemu se umanjuje značaj ovih ustanova i šta je suvišno u tom amandmanu, ako se traži saglasnost ustanova koje su nadležne za njihovo funkcionisanje? Amandmanom se ne traži postupak pribavljanja saglasnosti, već se traži saradnja i usaglašavanje po pitanju radnog vremena i svega ostalog u vezi ovoga. Definisanje radnog vremena i rada ustanova koje se bave socijalnom i zdravstvenom zaštitom nije samo pitanje tih ustanova ili pitanje samo ministarstva nadležnog za te ustanove, to je i stvar lokalne samouprave, recimo, ako je u pitanju dom zdravlja ili na primer neka socijalna ustanova, jer lokalne samouprave najbolje poznaju potrebe svojih korisnika. Hvala.
Hvala, gospođo Plećević. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Stojanović-Plavšić i Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Član 29. govori o nasilju u porodici. Prvi stav glasi da svi članovi porodice imaju jednako pravo na zaštitu od nasilja u porodici. Naša intervencija je da se u tački 2. briše reč „žena“, pa bi ta tačka glasila: „Zbrinjavanju žrtava nasilja, u cilju sprečavanja nasilja i ostvarivanja njihovog prava na život bez nasilja (sigurne kuće i drugo)“. Neosporno je da su žene najveće žrtve porodičnog nasilja. Međutim, postoje i muškarci, a naročito postoje deca, tako da mislim da kada govorimo o kvalitetnom, dobrom zbrinjavanju žrtava nasilja, onda ne treba govoriti samo o ženama, iako znamo da su žene najveće žrtve, međutim, i deca su, a bogami ima i muškaraca. Ako već govorimo o ravnopravnosti polova, onda kada je u pitanju nasilje u porodici, moramo da pokažemo da shvatamo i razumemo da postoji nasilje u porodici i nad muškarcima, a naročito nad decom.
Reč ima ministar gospodin Ljajić.
Mi smo prihvatili isti amandman koji je podneo poslanik Dragan Stevanović, tako da se i ovaj vaš predlog prihvata.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su ga prihvatili. Na član 29. amandman su zajedno podnele narodne poslanice: Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Evo, prilikom razmatranja onog dela koje se tiče uznemiravanja na poslu, ja sam, kada ste bili kratko odsutni gospodine ministre, govorila i o ovoj temi nasilja u porodici, koje je sve više prisutno u javnom medijskom prostoru zato što se ranije očigledno nije puno govorilo o tome, iako smo mi na sednicama Odbora za ravnopravnost polova otkada je on ustanovljen imali te konkretne slučajeve. Nismo uvek mogli da dopremo do javnosti sa konkretnom akcijom. Uloga društva u tome jeste kako sam ja u ime poslaničke grupe SRS predložila da se, ne kako ste vi rekli – organi javne vlasti dužni su da planiraju, organizuju, sprovode i finansiraju mere namenjene podizanju svesti javnosti, nego sam predložila da bude – javne svesti, što je logičnije i jezički. Ovo vam je prvo ne samo rogobatna rečenica, nego ona u suštini ne znači ništa, javna svest je nešto što je uobičajen termin u našem društvu. Kroz sve zakone, i vi kada govorite o bilo čemu što želite da promovišete vi ćete svuda, na svakom mestu, gospodine ministre, da kažete javna svest, nećete da kažete svest javnosti. Tako da mislim da je logično da prihvatite ovaj amandman, a drugo da se i nadovežem na ovaj prihvaćeni amandman kolege Stevanovića, pa i na ovo o čemu je govorila gospođa Donka Banović, ne samo ta medijska i aktivnost i uloga svakog pojedinca u društvu koje treba da ima na suzbijanju nasilja u porodici. Kada se kaže nasilje u porodici, da, misli se nad ženama, pre svega nasilje nad decom. Vi vidite i sami da je u proteklih godinu dana u našim medijima bilo zaista stravičnih priča i slučajeva nasilja nad decom i naročito zbog činjenice da je ovo godina, godina u kojoj smo proslavili ovde i u Domu Narodne skupštine 20 godina od donošenje Konvencije o pravima deteta. Uloga države u tom smislu treba da bude mnogo veća. Žene se zloupotrebljavaju od strane pojedinaca, pa i deca, i kroz trgovinu i kroz razne oblike zlostavljanja, koja nisu dostupne najširoj javnosti, ali uloga društva i same lokalne zajednice u svemu tome mora da bude mnogo veća. Počev od policijskog organa, dakle, na poziv koji treba da utvrdi šta se tamo desilo, a ne da se pojavi neki policajac iz lokalne policijske stanice, u nekoj manjoj sredini, još će da kaže – aha, trebalo je da dobije nekoliko šamara više, nije to dovoljno. Setite se one priče, je l' tako, kada je usvojen ovaj pominjan danas, kodifikovani Zakon o sprečavanju nasilja u porodici 2005. godine, pa kada se počinilac toga zaista teškog krivičnog dela kazni i kada mu se odredi zabrana da priđe toj kući u kojoj je stanovao, bez obzira da li je muškarac ili žena, ali su policijski i sudski statistički podaci takvi da su to uglavnom muškarci, onda su hteli na jednoj televiziji da naprave parodiju, pa su snimili dva meštanina istog sela, da se našale, i jedan kaže – pa dobro, ako je tebi zabranjeno, nije meni. Onda ću ja da idem tamo, a ti ćeš da dođeš ovamo. Šalu na stranu, gospodine Ljajićui gospodine Novakoviću, nije to stvar, kako ovde neko dobacuje, snalaženja u takvoj situaciji, nego ozbiljan problem u našem društvu. Rekla sam vam ne samo kod nas, čak mi nismo na najgoroj lestvici što se toga tiče i od ovih zemalja EU. Obično se taj stepen nasilja, ali se pogrešno, to sam obrazložila nekim konkretnim primerima iz mog grada, vezuje za stepen siromaštva, pa kažu – oni su siromašni, pa nemaju šta da rade. Verujte mi, u sredinama u kojima se ljudi jedva snalaze za život, mnogo se više poštuju i žive kako-tako u toj zajednici i tu decu školuju, i snalaze se i dovijaju na različite načine. Baš se dešava, i to su izveštaji naših kolega parlamentaraca iz raznih zemalja, da je to prisutno u višim intelektualnim krugovima. Neke takve slučajeve koji su javna tajna u mom gradu sam spomenula, naravno ne ad personom, nego sam opisno govorila o tome da to svi znaju i da se takve stvari dešavaju. Zato je potrebno da se javna svest o tome da svi moramo da stanemo na put, a naročito oni u čije ruke dolazi konkretan slučaj, i žrtva pre svega da se zaštiti na način da se obezbedi besplatna pravna pomoć, da se zaštiti u smislu da ima sigurno mesto, sigurni krov nad glavom itd. Mislim da u tom smislu treba, i zbog bolje jezičke formulacije, i što je primereno da prihvatite ovaj amandman i da se javna svest o potrebi sprečavanja nasilja u porodici afirmiše u srpskom društvu. Hvala vam.
Četiri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe ste potrošili. Ovim ćemo da završimo današnji rad. Zahvaljujem na saradnji. Rad nastavljamo sutra, u četvrtak, 3. 12. 2009. godine, u 10.00 sati. Poslanička grupa SRS ima još tri minuta i 45 sekundi i četiri minuta i 25 sekundi ovlašćenog predstavnika. Poslanička grupa DSS ima šest minuta i 45 sekundi vreme ovlašćenog predstavnika i 18 minuta i 40 sekundi poslaničke grupe. Za ostale sutra. Hvala na sugestijama. Vidite kako je dobra koordinacija. Pozdravljam vas. Doviđenja.