Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI (načela) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za urbanizam i građevinarstvo i Zakonodavnog odbora, primićete za nekoliko minuta. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Velimir Ilić, ministar za kapitalne investicije, želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, dobili ste izmene i dopune Zakona o planiranju i izgradnji. Morali smo, pod pritiskom javnosti, mnogih poslaničkih grupa i građana, da ipak izvršimo neke izmene i dopune da bismo određene procese ubrzali i pojednostavili, a možda i usporili. Rađen je jedan zakon koji je bio pod velikim uticajem nekih evropskih zakona. Međutim, dogodilo se da u praksi nismo mogli da to realizujemo i određeni efekti, koji je trebalo da budu znatno bolji, bili su izuzetno loši. Prema tome, morale su se izvršiti određene izmene i dopune Zakona koji je usvojen 2003. godine. Žao mi je što su ove izmene i dopune Zakona jako dugo bile u skupštinskoj proceduri i nisu došle na raspravu, da bismo ranije mogli reagovati da se nekim izmenama i dopunama ipak neki procesi realnije posmatraju, ubrzaju i pojednostave. Vi znate da ima naših građana koji godinama nisu mogli da legalizuju svoje objekte iz nekih razloga za koje oni nisu krivi i odgovorni. Naravno, vrlo je teško legalizovati objekat u Srbiji ako posle 20, 30 godina od izgradnje objekta on nije uspeo da reši pitanje vlasništva i gde do danas, a možda i nikada neće uspeti da se reši na određeni način pitanje vlasništva zemljišta gde se nalazi objekat. Znate, isto tako, da smo imali puno izbeglica i da je došlo do intenzivne gradnje da bi se ti ljudi zbrinuli na raznorazne načine. Više puta smo pokušavali da se ipak uradi nešto, a to je da ljudi koji su napravili kuće mogu dobiti legalan priključak vode, struje, kanalizacije, poštanske usluge i da uredno mogu plaćati obaveze, bez obzira što je objekat u procesu legalizacije. Isto tako, imali smo period koji je istekao. Mnogi naši građani koji žive van i koji nisu tu, ili u nekim zabačenijim mestima, nisu ni učestvovali u pripremi i diskusijama koje su vođene i nisu imali pojma da je istekao rok za legalizaciju. Sada nije postojala tehnička mogućnost da oni uđu u proces legalizacije. Prema tome, ove dopune su pripremljene da bi se ovaj proces ubrzao, pojednostavio, a uz sve ovo sledi jedan pravilnik koji će znatno ubrzati određene procese. Vi znate da izlažemo građane izuzetno velikim troškovima godinama, da oni moraju da rade projekte objekata u kojima žive 20, 30 godina i da ih na taj način kažnjavamo, jer oni moraju da rade projekat kuće u kojoj žive, da rade vodovodne instalacije, kanalizacione, i to formalno da predaju, a stvarno stanje u objektu nema nikakve veze sa onim što je predato u određenom projektu. Dešava se da objekti koji nemaju, na primer, armirane betonske ploče u projektima se pojavljuju i to nije pravo stanje na terenu. Mnoge agencije uzimaju silni novac građanima da bi im napravili određenu dokumentaciju. To ćemo regulisati kroz ove pravilnike, da bismo ovaj proces pojednostavili i pojeftinili. Cilj nije da određene sredine dođu do određenih sredstava u gradovima, već je cilj da uknjižimo objekte da bi naši građani mogli da imaju svoju imovinu i da koriste raznorazne kredite, da daju imovinu pod hipoteke itd. Ovaj proces želimo da pojednostavimo, ubrzamo i da napravimo ipak nešto što je realno za naše uslove. Ponavljam, vrlo je nezgodno da čovek koji je napravio kuću svojom mukom i znojem godinama ne može da dobije regularan priključak struje, a takav slučaj imamo u Smederevu, jer jedno čitavo naselje je bez struje godinama. Jednostavno, Elektrodistribucija ne želi da im da priključak dok ne nabave tu dokumentaciju, a pitanje je kada to oni mogu sve regularno uraditi. Jednostavno, mnogi naslednici koji su godinama van zemlje neće da dođu i da daju svoju saglasnost; tako blokiraju određeni objekat i ko zna da li će ikada moći takvi objekti da se legalizuju. Prema tome, ove izmene i dopune su u cilju poboljšanja i nadam se da ćete ih prihvatiti, jer su u interesu pojednostavljenja procedure i da pomognemo našim građanima da ovaj posao završe što pre i kvalitetnije. Hvala vam.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smo na Odboru razmatrali ovaj predlog zakona. Odbor je većinom glasova dao podršku ovim izmenama. Odbor je praktično jednoglasno došao do zaključka da zakon koji je donet pre nekoliko godina, pod, najblaže rečeno, interesantnim okolnostima, a to ste vi rekli za skupštinskom govornicom, nije ispunio najveći deo očekivanja. U mnogim segmentima i najveći deo onih novina koje je taj zakon izneo, a i po pitanju drugačijeg pristupa planiranju, drugačijeg pristupa organizaciji inženjera u ovoj zemlji, koji su važni u ovom procesu, vezano za inženjersku komoru i mnoge druge aspekte, kao i za sve one segmente koji je trebalo da ubrzaju proceduru prilikom dobijanja građevinskih dozvola, prilikom urbanističkih planova, Zakon, praktično, ni na jedno od tih pitanja nije odgovorio i nije napravio nikakve pomake u tim oblastima. Stav Odbora je jednoglasan – neophodno je, za ovu izuzetno važnu oblast za dalji razvoj naše zemlje i za uređenje života svih naših građana, da se donese nov zakon. Tu je Odbor preuzeo inicijativu, najbolje bi bilo da Odbor zajedno sa ministarstvom napravi jednu radnu grupu, jer je Skupština pokazala da je u stanju da donosi zakone, ali smo mi apsolutno sigurni da bez novog zakona ni značajnih pomaka u ovoj oblasti neće biti. Hvala.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, ovlašćeni predstavnik SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za ovaj predlog zakona vezano je mnogo papira, pa treba da složim da bih mogla da krenem, a počeću od predloga SRS za stavljanje van snage Zakona o planiranju i izgradnji. To smo radili dva puta: i u vreme prethodne vlade, na čiji predlog je donet zakon koji vi danas pokušavate, videćete, reći ću vam kako neuspešno, da ispravite; i u vreme od kada postoji ova vlada Vojislava Koštunice. Vrlo je interesantno da je i jedna i druga vlada odbila naš predlog. Prvi put imamo mišljenje Vlade koje je potpisao tada potpredsednik Miodrag Isakov, pa onda imamo i 17. januara 2005. godine takođe mišljenje Vlade, potpisao je Miroljub Labus, potpredsednik. Zašto ovo upoređujem? Da ne čitam i jedno i drugo mišljenje, maltene su identična, ali je interesantan poslednji stav u mišljenju one vlade Zorana Živkovića i ove vlade Vojislava Koštunice. Kaže nama ova vlada (gospodine ministre, vi kažete da zakon ne valja, možda niste bili tu kada su ovo dogovarali) – iz svega iznetog proizlazi da su zakonom čije se stavljanje van snage predlaže (a mi smo tražili stavljanje van snage ovog zakona) stvoreni uslovi za bržu i efikasniju izgradnju objekata, za racionalnije uređenje prostora i korišćenje građevinskog zemljišta, kao jednog od osnovnih resursa države. Takođe su stvoreni uslovi za efikasnu i organizovanu legalizaciju svih onih objekata koji su izgrađeni bespravno i njihov upis u javne knjige o nepokretnostima, s tim što je pojednostavljena procedura izdavanja odobrenja za izgradnju i bitno smanjen broj saglasnosti koji se pribavlja u postupku koji prethodi izdavanju odobrenja za izgradnju. Dakle, ista ovakva rečenica je i u mišljenju one prethodne vlade, a vi ste, ministre, malopre demantovali ovo što je potpredsednik Vlade Labus potpisao, jer ste sami rekli da upravo zato što nisu ispunjeni svi ovi uslovi, za koje i mi tvrdimo da nisu ispunjeni, predlažete izmene i dopune ovog zakona. Naravno, komunikacija u Vladi je problem Vojislava Koštunice, ali nažalost, obija se građanima o leđa. Malo ću da se vratim u vreme kada je donet Zakon o planiranju i izgradnji, kada smo se mi ubili objašnjavajući sa ove govornice tadašnjim predstavnicima Vlade da donose neustavan i neprimenjiv zakon. Vi ni u jednom ni u drugom delu u ovim vašim izmenama i dopunama Zakona niste ništa promenili, i dalje imate neustavan zakon. Ministre, pitajte vaše pravnike u Ministarstvu da li u našem Ustavu postoje kategorije zemljišta koje predviđa ovaj zakon. Vi, inače, kao i svi ministri u Vladi Vojislava Koštunice, idete obrnutim redom i mislite da ustav države treba da se pravi na osnovu zakona koji se neustavno u međuvremenu donesu, pa da se onda sve to sakupi i da se ubaci u ustav. U normalnim pravnim državama, ministre, najpre se donosi ustav, pa se sa ustavom usklađuju svi propisi koji su niži od ustava, a svi su niži od ustava. Naravno, država Srbija ima Ustav i svi zakoni koji dođu pred ovaj parlament moraju da budu u skladu sa tim ustavom, sve dok se ne donese neki novi ili dok se amandmanima ne izmeni ovaj postojeći. Tvrdili smo tada da zakon koji se donosi neće doprineti legalizaciji objekata izgrađenih bez građevinske dozvole. Tvrdimo to i danas. Šta se desilo? Mi smo u SRS vodili jednu veliku akciju, išli smo od kuće do kuće, tražili smo potpise građana za stavljanje van snage tog zakona koji je donet u onom bivšem sazivu. Prikupili smo milion potpisa građana širom Srbije koji su bili saglasni da se taj zakon stavi van snage, zato što nije mogao da reši probleme građana, svih onih koji imaju objekte bez građevinske dozvole. Onda je Nenad Bogdanović, sada govorim o teritoriji Zemuna,pratio aktiviste SRS; mi smo bili na Altini jednog dana, sutradan je dolazio Nenad Bogdanović sa svojom "žutovizijom" Studio B i onda je objašnjavao tamo pred desetak građana, uglavnom svojih saradnika koje je vodio sa sobom, kako su radikali krivi za nastanak divljih naselja. Vidim da i vi koristite taj izraz, pa vas pitam da li mislite da tamo žive divljaci, ako su u pitanju ljudi koji nemaju građevinsku dozvolu na objektima u kojima žive. Tada smo tvrdili, a i sada vam tvrdimo, mada ste vi to u ovom obrazloženju demantovali, da je većina objekata izgrađena bez građevinske dozvole zbog lošeg rada administracije, od republičke do opštinske. Složićete se, ministre, građani nisu dužni to da trpe, ako vi niste u stanju, ili gradska vlada Beograda, da donesete odgovarajuće regulacione planove; građani nisu za to krivi i ne moraju zbog toga da žive, dve-tri generacije, u jednoj kući, ako imaju svoje građevinske placeve na kojima mogu da izgrade kuće i da, naravno, ne čekaju trapavu i presporu administraciju, kakvu danas u Srbiji imamo. Takođe je veliki broj objekata bez građevinske dozvole izgrađen od strane ljudi koji su vrlo siromašni, koji te objekte rade godinama, pa i decenijama, koji nisu u stanju da ispune sve ove vaše uslove – da im radove izvode licencirani građevinski radnici, od zidara, od onog pomoćnika zidara, do građevinskog inženjera, jer to su ljudi koji jedan drugome pomažu, onaj zna da zida, onaj zna da stavlja pločice, onaj da razvodi struju, pomažu se i na taj način grade te svoje kuće. Bilo bi lepo, ministre, da ste svesni u kakvoj državi živite, da ste svesni da naši građani nemaju sredstava da plate sve vaše namete i dažbine. Lako je vama kada vi sa pola budžeta (gospodine, ostavite ministra da me sluša) krenete po Srbiji, pa dođete u Smederevo i bez stida i srama stanete, a "Palma plus" prenosi i gledaju vas građani preko kablovske televizije, i kažete – ako u Smederevu, dragi građani, glasate za našeg Sašu (a vaš Saša je predstavnik DSS-a), dobićete ne znam koliko kilometara asfalta i koliko kilometara vodovoda, a ako ne glasate za našeg Sašu, dragi građani, i dalje ćete gaziti blato. Da li je vama Srbiju tata ostavio u nasleđe, ministre, da vi možete tako parama ovih građana da raspolažete, da će tamo gde se glasa za vašeg kandidata ljudi gaziti asfalt, a tamo gde se glasa za nekog drugog gaziće blato. Da li imate takva ovlašćenja da odete u Kraljevo, u neko selo i da kažete da ćete napraviti aerodrom ljudima do kojih ne može da se dođe ni "ladom nivom", a kamoli da mogu da im sleću avioni; ili da u drugom selu u Kraljevu kažete – napraviću most, a čovek koji je pored vas, iz mesne zajednice, iz vaše stranke, šapuće vam – ministre, mi nemamo reku. A vi kažete – ma, napravićemo dva mosta, šta je jedan most. Čovek jadan sagnu glavu i pred svojim seljacima ispadne smešan. Smejte se, ovo je sve istina. Tako se smejao i Nenad Bogdanović, tako se smejao i Boris Tadić kada smo pričali o ovom problemu. Pa je Nenad Bogdanović, kada nas je pratio, kada smo vodili ovu akciju za prikupljanje potpisa za stavljanje van snage ovog Zakona o planiranju i izgradnji, koji je najinteresantniji građanima Srbije zbog legalizacije objekata bez građevinske dozvole, došao na Altinu i rekao da je Altina divlje naselje zahvaljujući Srpskoj radikalnoj stranci. On, naravno, nema pojma kada je Altina nastala, ne zna da je Altina naselje isparcelisano u vreme kada je Nebojša Čović bio gradonačelnik Beograda i da je tada od PKB-a to zemljište preko gradske skupštine prodavano i parcelisano i da je tada nastalo to naselje. Onda dođe u naselje Busije i u naselje Grmovac, kaže – vidite šta su vam radikali uradili, dali su vam skoro džabe placeve, a sada nemate struju, vodu, infrastrukturu. A gde je tu uloga Nenada Bogdanovića? U Busijama je doveden, zahvaljujući Srpskoj radikalnoj stranci, i primarni vod struje, i voda do centra naselja. Zlatan Jovanović je bio zamenik ministra za energetiku u to vreme i odlično zna taj deo posla, kako smo radili. I šta se desilo? Kada je promenjena vlast, onda su krenuli od kuće do kuće i pokrali taj narod, uzeli su im po 500 maraka u to vreme da im navodno dovedu struju, koja je već bila plaćena. Šta su uradili u naselju Grmovac? Svete se tim ljudima zato što znaju da će glasati i da su glasali za Srpsku radikalnu stranku. Šest trafostanica smo obezbedili za naselje Grmovac i one su volšebno nestale zahvaljujući vlasti Nenada Bogdanovića i Borisa Tadića. To je način na koji su radili oni i na koji radite i vi. Vi ste sada samo produžili rok. Mi smo tvrdili građanima Srbije... Naravno, nismo ih upućivali da ne podnose zahtev za legalizaciju objekata bez građevinske dozvole, jer nismo smeli da preuzmemo odgovornost da zbog takve naše akcije neko od građana ostane bez kuće, da iz inata dođu nadležni gradski i opštinski organi i da poruše tim ljudima kuće. Ali, upozoravali smo građane da je onaj famozni rok od 13. novembra smišljen samo da bi se u republički budžet u to vreme slili silni milioni. Mi smo u to vreme i računali, ne znam tačno koliko je to, ali ogromni milioni dinara, jer je tada bila akcija sa nivoa Republike, kažu: građani, samo podnesite zahtev za legalizaciju, ništa vam ne treba od dokumentacije, samo napišite – imam objekat na toj i toj adresi, tražim da mi se legalizuje. Samo molimo nemojte da zaboravite da platite taksu, jednu za opštinski nivo, drugu za republički nivo. I tada je naravno većina građana, šta će ljudi, uplašeni od rušenja kojim ste im pretili, podnela te zahteve i od onda do danas se ništa nije promenilo. A vi ste, ministre Iliću, obećavali u izbornoj kampanji (i sve ovo što sada pričam vi ste pričali u izbornoj kampanji) i tvrdili ste da su građani prevareni, da ćete vi kada budete vlast značajno da smanjite troškove vezane za legalizaciju objekata bez građevinske dozvole. I šta ste uradili – niste ništa. Mi danas u Opštini Zemun imamo dve komisije za legalizaciju koje rade svakodnevno i zaista veliki broj građana dobije rešenje o legalizaciji objekata. Ali, šta se dešava? Ti građani stanu tu, jer je to samo prva faza, nemaju pare da plate ono što Nenad Bogdanović traži na ime legalizacije i oni faktički i dalje imaju nelegalizovane objekte. I dalje tvrdimo da je jedino ispravan predlog da se ovaj zakon ovakav kakav je stavi apsolutno van snage i da, gospodine ministre, angažujete službe da urade jedan ozbiljan tekst zakona koji će zaista doprineti pojednostavljenju dobijanja dozvola za gradnju i, što je još bitnije, pojednostavljivanju i pojeftinjenju legalizacije objekata građenih bezgrađevinske dozvole. Koliko vam je dobar ovaj vaš predlog najbolje govori činjenica koliko imate amandmana od strane stranaka koje podržavaju Vladu. To je valjda prvi znak. Isti slučaj, našla sam beleške, bio je kada smo govorili o tekstu zakona koji danas ispravljate; i tada smo upozoravali onu vladu da im je to jedno od merila koliko loš zakon predlažu. Nisu nam verovali, ali, evo, sada su u prilici da se uvere. U ovom obrazloženju zakona između ostalog ste nam rekli: "Važenje privremenih pravila građenja ovim nacrtom zakona je ograničeno jer se u praksi pokazalo da se planiranje i uređenje prostora u Republici odvija uglavnom na osnovu privremenih pravila koja nemaju svojstvo urbanističkog plana. Ograničavanjem važenja privremenih pravila građenja opštinama je omogućeno da u tom dodatnom roku donesu potrebne urbanističke planove." Samo bih volela da znam odakle je ovo prepisano kada govorite o nacrtu zakona, a mi ovde raspravljamo o predlogu zakona. I kakve veze ima ovo što ste napisali sa stvarnim stanjem, sa izdavanjem urbanističkih uslova, sa planskom gradnjom? Šta ste u okviru vašeg ministarstva uradili da se zaista ova stvar na pravi način reši, da Srbija bude pokrivena urbanističkim planovima? Vi niste na vlasti mesec, dva ili tri dana, pa da to ne mogu da vas pitam, mogu da vas pitam zato što ste stalno u kampanji ponavljali kako vam trebaju planovi, kako vam trebaju projekti da biste mogli da radite svoje velike i pametne ideje. Pa valjda ste za tri godine mogli da uradite i planove i projekte i da zaista ovaj posao krene na pravi način. Šta ste uradili u ovom zakonu? Naravno, vidim da neću imati vremena da govorim pojedinačno o članovima ovog zakona, moje kolege i ja govorićemo o pojedinostima, ali postoje neki članovi koji moraju biti spomenuti. Recimo, član 27, koji govori o članu 84. osnovnog teksta Zakona. Predložili ste: "Pravo korišćenja iz stava 1. ovog člana koje je preneto na osnovu ugovora iz stava 5. ovog člana je u prometu", a stav 1. je: "Na neizgrađenom ostalom građevinskom zemljištu u državnoj svojini pravo korišćenja ima raniji sopstvenik, zakonski naslednik, kao i lica na koja je raniji sopstvenik preneo pravo korišćenja, u skladu sa zakonom". Ovaj član zakona vam je u koliziji sa gotovo svim članovima zakona, gospodine ministre, i potpuno gubi smisao ovo što ste predložili ukoliko ne prihvatite naš amandman da ovu nebulozu brisanjem tog člana koliko-toliko umanjite. Član 21, mi smo predložili novi stav, odnosi se na član 58. osnovnog zakona. Član 58. osnovnog zakona govori o aktu o urbanističkim uslovima za izgradnju objekta, pa ste vi ovde dodali jedan novi stav gde kažete: "Za izgradnju telekomunikacionih objekata na području za koje nije predviđena izrada urbanističkog plana, odnosno za koje nije donet urbanistički plan ili urbanističkim planom nije predviđena izgradnja te vrste objekata, izdaje se akt o urbanističkim uslovima u skladu sa uslovima organa" itd. To je u redu i to treba da stoji. Nerazumljivo je zašto ste na ovaj način predvideli samo telekomunikacione objekte. Zašto se niste setili da se ovo odnosi i na izgradnju energetskih i svih drugih objekata, da konačno zakonom regulišete, da prevaziđemo onaj uobičajeni problem u Srbiji da se jedna ulica kopa pet puta zato što prvi put nema dozvolu za postavljanje telekomunikacionih kablova, drugi put nema za struju, treći put za gasovod itd. Dakle, svi su nam amandmani vrlo praktični i konkretni, sa zaista krajnjim ciljem i krajnjom namerom da ovaj zakon koliko-toliko uljudimo, da bismo pomogli građanima Srbije. Sve ovo su nepotpuna i vrlo loša rešenja i predlažem vam, ministre, da se ne zamajavamo. Vi možete da izađete sada i da pričate kako ste uradili veliku stvar, jer ste predložili zakon kojim rešavate pitanje gradnje, legalne i one bez građevinske dozvole. Niste to uradili. Povucite ovaj predlog, uradite ozbiljan predlog, pa ćemo da raspravljamo o njemu sa namerom da pomognemo građanima Srbije.
Reč ima ministar za kapitalne investicije gospodin Velimir Ilić.
Poštovani narodni poslanici, došao sam da nešto, što smo i u startu rekli, što je predloženo pre godinu i po dana i danas je došlo u proceduru popravimo, dovedemo u red. Naravno, pripremaju se još izmene zakona, koje će kasnije biti kompletan zakon. Znači, da popravimo nešto. Meni je jako žao što ovo nije došlo pre godinu i po dana na skupštinsko zasedanje, bilo bi možda mnogo više olakšanih poslova i legalizacije objekata. Jako mi smeta da ovde pričamo neke priče – napravićemo reku, most. To su neki štosevi iz '45, '46. To nije ozbiljna priča za jednog ozbiljnog poslanika. Mi moramo da shvatimo da želimo ozbiljno da raspravljamo. Zahvaljujem se i radikalnoj stranci i svima vama koji ste dali amandmane. Prihvaćeno je oko 40 - 50 posto amandmana SRS, jer smo želeli zajednički da popravimo ovo. Videćete, prihvatili smo sve ono što doprinosi poboljšanju i ubrzanju nekog procesa da ovo odradimo. Vi znate da mi imamo i neke međunarodne obaveze, da smo iskoristili jedan kredit Svetske banke za jedinstven katastar na nivou Srbije da bi se ovi procesi ubrzali i pojednostavili, da se radi na sređivanju katastra Srbije. Meni je drago da se to sad radi na nivou države i da se u taj projekat ulaže 31 milion dolara. Tačno je da dajemo za telekomunikacione objekte neku skraćenu proceduru, ali to je ako se stavi neki predajnik na neku planinu da se poboljša signal itd. To ne može biti u nekoj posebnoj proceduri. To ne može da se radi sa hidrocentralom po skraćenoj, ubrzanoj proceduri. Ako se napuni jezero, videli ste sada Ćelije kod Kruševca, ako počne da kliza zemljište koje može da ugrozi trećinu države itd. To su specijalni objekti i ne možemo imati iste aršine. Želeo bih da dodam da smo ovim izmenama učinili da u pojedinim sredinama, malim opštinama, kao što su Blace, Brus, Trgovište, Bosilegrad, Dimitrovgrad itd, mogu objekte da rade i ljudi sa višom stručnom spremom, jer u tim područjima nema diplomiranih inženjera iz određenih oblasti i morali bi građani da plaćaju izuzetno skupe usluge nekih agencija u velikim gradovima, koje bi formalno potpisivale nešto, kontrolisale i nadzirale. Prema tome, želeli smo ovo da dovedemo u red, da ubrzamo neke procese. Sve što je bilo predloženo, a da je u ovoj funkciji, mi smo prihvatili. Ponavljam, 40 i nešto posto amandmana SRS smo usvojili baš zbog toga što smo shvatili da će poboljšati neke procese koji su u toku. Evo, još jednom vam se zahvaljujem i kažem da vodimo jednu ozbiljnu raspravu. Biće vremena za kampanju, pa ćemo pričati. Naš cilj u Ministarstvu je da niko u Srbiji ne gazi blato. Verujte, trudiću se da nema blata u Srbiji, da svi dobiju asfalt u XXI veku. To je sasvim normalno. Prema tome, prihvatamo sve sugestije, sve primedbe koje su opravdane, ali ne želimo da uđemo u neka sitna prepucavanja.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva, svaki inženjer, pa i ja, kao arhitekta, naravno da svoju posebnu poslaničku ulogu vidimo u izradi, ispravkama i donošenju ovakvog zakona. Naravno da smo se u proces rada na ovom zakonu uključili na nama najintenzivniji mogući način. U tom smislu bih želela da kažem nekoliko činjenica o ulozi stranke G17 plus u nastanku ovog zakona. Kada smo pre nešto više od dve godine ušli u ovu skupštinu, mi poslanici stranke G17 plus, kroz resorni odbor, poimence želim da pomenem gospodina Milankova i sebe, kao i gospodina Homana, inicirali smo postupak izmene i donošenja novog zakona o planiranju i izgradnji. Na našu inicijativu, kroz resorni odbor, formirana je jedna interstranačka grupa, telo koje je pri Ministarstvu za kapitalne investicije učestvovalo u prvoj fazi i sagledavanju nedostataka postojećeg zakona, u tom trenutku zakona koji je donet 2003. godine, te smo ne samo sa predstavnicima parlamenta, nego i sa najistaknutijim stručnjacima, kako stranke G17 plus, tako i vanstranačkim ličnostima, pokušali da damo svoj doprinos kako bi ovaj zakon bio što funkcionalniji. Na moju veliku žalost, to radno telo je imalo svega nekoliko sastanaka. Mislim da je posle Ministarstvo samo nastavilo izradu ovog predloga zakona. Mislim da bi možda bilo dobro da je to radno telo u kontinuitetu, zajedno sa Ministarstvom, nastavilo i radilo. Mislim da bi ove primedbe koje stranka G17 plus danas ima možda bile i otklonjene. U svakom slučaju, želim da pohvalim donošenje ovog zakona. Slažem se sa gospodinom ministrom da je možda on malo zakasnio. Utoliko mislim da je, s obzirom da smo ga dugo čekali, možda trebalo da bude u međuvremenu nešto dorađen i korigovan. Ono što ovom zakonu nedostaje, a radno telo je predlagalo, to je što se nedovoljno bavio problemom statusa zemljišta i problemom imovine. Najbolje znate da je u postupku gradnje baš to ono što najviše nedostaje ovoj zemlji i to je ono što nas sputava u nešto masovnijoj gradnji. Nažalost, moramo priznati, to je ono što najčešće ograničava bilo domaće, bilo strane investitore da investiraju svoja sredstva u gradnju. Koliko je bitna gradnja, to ne treba ponavljati. Svima nam je interes da ciklus novog građenja otvorimo. Znamo koliko to privrednih grana povlači za sobom. Takođe znamo koliko je to novih radnih mesta u najmanje 20 oblasti proizvodnje. Na početku ću da kažem nešto što smatram pozitivnim u ovom zakonu. Mislim da je ovaj zakon realno sagledao rokove u procesu donošenja planske dokumentacije. To je ono što nam je do sada trebalo i zbog čega smo do sada čekali nedostajuće planove, kako bismo bili u mogućnosti da podnosimo zahteve i odobrenja za gradnju. Mislim da je kroz ovaj zakon ispravljena uloga Agencije za prostorno planiranje. Mislim da joj je dat odgovarajući značaj i da je, kao najvažnija planerska kuća, sada dobila na značaju. Mislim da će to podstaći sve ono što iz toga sledi. Mislim da je afirmacija uglednih stručnjaka i profesije pri formiranju planskih komisija ono što štiti struku i s obzirom da stranka G17 plus prevashodno favorizuje profesionalnost, mislim da je to jedna od najvažnijih uloga ovoga zakona. Sa druge strane, pobrojaću i primedbe na ovaj zakon; mislim da je u jednom segmentu on zapravo uradio i suprotno. Takođe, želim da pohvalim što realno vrednuje mogućnosti građana u procesu legalizacije. Vi znate da smo se u stranci G17 plus, ja posebno, zalagali za realan postupak legalizacije. Postupak legalizacije je zapravo, ukratko rečeno, abolicija svih onih koji su bespravno gradili, ali prethodni zakon je pravedno sagledao da su u 90-tim godinama građani bili u nemogućnosti da po uzoru na svoje roditelje stiču nekretnine, bilo što će dobijati u svojim preduzećima nekretnine ili će imati mogućnosti podizanja odgovarajućih kredita. Zbog nepravde koja je načinjena generaciji koja u to vreme trebalo da se kući, prethodni zakon je pravedno razmišljao o tome da abolira sve one koji su svojim sredstvima mukotrpno gradili i mislim da u tom smislu nismo imali nikakvih dilema. Mislim da je ovo ministarstvo realno i ispravno sagledalo da je segment legalizacije u prethodnom zakonu manjkav u sferi rokova. To je zapravo bila prva primedba i prvi predlog koji je stranka G17 plus podnela u trenutku kada je ušla u ovu skupštinu. Ovim zakonom se to koriguje. Nažalost, kada o njemu govorimo sa dve godine zakašnjenja, malo smo obesmislili sve te rokove, ali činjenica da je prethodni zakon, trenutno važeći zakon, propisao nerealan rok prijavljivanja i, što je još gore, nerealan rok obrade uprave tih zahteva, dovela nas je sada u situaciju da možemo da kažemo da je pre tri godine neka legalizacije započeta, a mislim da se nažalost jako malo odmaklo u tom postupku. Mislim da nije zgoreg pomenuti još nekoliko pozitivnih stvari. Osim što zakon daje mogućnost ispravke nekakvih nepravdi u prethodnom postupku kroz donošenje podzakonskih akata, mene ohrabruje obećanje predstavnika ministarstava sa kojima smo sarađivali u ovih nekoliko godina da će zapravo te ispravke sada i uslediti. Da bismo sproveli najpozitivnije iz prethodnog zakona, da bismo one segmente koje ovaj zakon predlaže i koriguje sproveli u delo, mislim da nam najviše nedostaju podzakonska akta. Da podsetim samo koliko je bila besmislena uredba i poslovnik koji je definisao kako će se primenjivati postupak legalizacije. Da podsetim na tragičan obim dokumentacije koju su zahtevali organi lokalne uprave tako što su primenjivali postupak u procesu primene Zakona o legalizaciji. Naravno, znamo, i ministar je danas pomenuo, koliko je bilo nemoguće, a u krajnjoj liniji koliko je bilo skupo izraditi maltene nove građevinske projekte, sa segmentima statike, instalacijama vodovoda, elektrike, za objekte koji su građeni pre 20 i 30 godina. Utoliko nestrpljivo očekujemo taj novi podzakonski akt koji bi trebalo da usledi posle donošenja ovog zakona. Prvo bih, radi poštovanja svoje sopstvene profesije, radi poštovanja javnosti, istakla neke elemente koje smatram negativnim u ovom zakonu. Naravno da ćemo mi kroz amandmane, a u danu za glasanje i kroz lobiranje svojih kolega narodnih poslanika, pokušati da te delove na koje ću sada ukazati popravimo. U uvodnom izlaganju sam rekla, i to smatram najvećim nedostatkom ovog zakona, da se predlog izmene zakona nije dovoljno bavio imovinom. Mislim da je status zemljišta nešto što će nas i dalje sprečavati da mnogo više gradimo i da treba što hitnije da pristupimo izradi jednog sveobuhvatnog zakona. Takođe zameramo što je uloga Komore ostala ovakva kakva jeste. Odlično znate da sam u trenutku kada sam postala narodni poslanik krenula u borbu za afirmaciju ugleda tog udruženja. Nažalost, u trenutku kada smo ušli u Skupštinu pri zahtevu da dobijemo izveštaj iz Komore naš resorni odbor je dobio informaciju o tome kako su se sticala i trošila sredstva svih inženjera Srbije. Znamo da su isti ljudi u tom trenutku vodili Komoru, bili predsednici, direktori i jedini koji su zapravo isplaćivani po osnovu honorara za, moram priznati, besmisleno jednostavne, ali nažalost vrlo skupe projekte. Uz mukotrpnu borbu i uz aktiviranje cele struke, onoliko koliko je stranka G17 plus mogla to da uradi, a moram da priznam sa značajnim rezultatima, mi smo tu komoru uspeli da dovedemo do Skupštine, iako je po statutu to bila obaveza, ali niko o tome nije razmišljao. Komora je doživela neko svoje presvlačenje, došli su neki novi ljudi, ali stranka G17 plus nemoćna je da kontroliše novo rukovodstvo. Naše saznanje je, mene kao arhitekte, kao inženjera sa licencom, da i dalje u toj komori postoje značajna sredstva, i dalje se za afirmaciju struke kroz Komoru nije uradilo ništa. Takođe mislim da je sve što Komora može da pruži dobro poznato predstavnicima i novom rukovodstvu ove komore, ali nije pružilo, ukazivali smo ranije, ukazujemo i sada. Želim da kažem možda koju reč više, s obzirom da je to moglo biti predmet ovog zakona, nadležno resorno ministarstvo, u ovom slučaju Ministarstvo za kapitalne investicije, u poziciji je da utiče na izmenu statuta Komore, takođe je u poziciji da izvrši kontrolu poslovanja rada Komore. Kroz skupštinski resorni odbor mi smo postigli dogovor šta će to sve inicirati Ministarstvo, a šta će Komora morati da položi kao račun prvo Ministarstvu, a onda naravno svim narodnim poslanicima kao predstavnicima svih građana Srbije. Mislim da segment u ovom zakonu koji tretira postupak legalizacije i dalje ima jednu manjkavost, a to je da je sada otvorio novi ciklus prijavljivanja za postupak legalizacije. Ne bi bilo sporno pomoći građanima koji su bespravno gradili, a za to su imali neke svoje otežavajuće životne okolnosti kao pozitivan razlog. Naravno, to ću uvek da podržim. Mislim da sam u prethodne tri godine održala stotinak što predavanja, što tribina na temu legalizacije sa jednim jedinim ciljem, a to je da pomognem građanima u procesu prijavljivanja za postupak legalizacije, da ih ohrabrim i da im dam uputstva kako to da urade ili pak da ono što je negativno u prethodnom zakonu u postupku legalizacije zajednički iskritikujemo i pokušamo da dođemo do dobrog rešenja. Ovo što ova izmena zakona predlaže, a odnosi se na postupak legalizacije, to je davanje novog roka od tri meseca građanima koji su bespravno gradili do stupanja na snagu prethodnog zakona, a to je 13. maj 2003. godine, da pristupe novom ciklusu postupka legalizacije. Mogu da razumem koji su bili motivi Ministarstva. Osnovni motivi su bili što je praksa u međuvremenu pokazala da je određeni broj građana iz nekih svojih privatnih razloga možda bio u nemogućnosti da podnese zahtev za postupak legalizacije. To nekada može biti bolest, nekada neznanje, nekada odsustvo i boravak u inostranstvu. Ali, kako je prethodni proces legalizacije zapravo najviše pogodovao urbanističkoj mafiji i svim ljudima koji su gradili za tržište, obogatili se, gradili na mestima gde nije bilo dozvoljeno graditi, gradili van dozvola za gradnje, u to vreme građevinskih dozvola, osim što su stekli ogroman imetak oni su u problem zapravo stavili one koji su kupili te nekretnine i stanove. Znamo da prethodni zakon poznaje institut onog ko ima nekretninu, a ne institut onog ko je gradio nekretninu. Predlog ovog zakona to nije izmenio. Mi smo zapravo prethodnim zakonom, a i ovim zakonom na izvestan način sankcionisali onoga ko poseduje nekretninu, a ne onog ko je prekršio zakon gradeći van odgovarajućih dozvola. Sa ove govornice apelujem da svi organi lokalne uprave pokušaju da kontrolišu mogućnost zloupotrebe izmena ovog zakona, koje će se odnositi na otvaranje novog ciklusa legalizacije, jer već na sam pomen da ovakav zakon ulazi u proceduru verovatno većina vas narodnih poslanika, a i većina građana koji možda slušaju i gledaju ovaj prenos zna da su zapravo oni koji znaju kako se zloupotrebljava zakon krenuli bespravno da grade, računajući da će uz nekakve svedoke ili u nekakvom postupku, uz uvek prisutnu korupciju, legalizovati taj svoj novi predmet legalizacije i tu svoju novu nekretninu. Još jedan negativan segment ovog zakona je što nije dovoljno hrabro krenuo u postupak decentralizacije. Znate da zapravo savremeni zakoni najviše poznaju i priznaju volju samog građanina. Mislim da je tu trebalo mnogo hrabrije da krenemo ka građanima, da oni u procesu koji se odnosi na gradnju imaju svoju odgovarajuću, demokratski stečenu ulogu. U prvom delu, iznoseći pozitivne delove zakona, pohvalila sam segmente koji se odnose na hrabrost da se uradi nešto po pitanju afirmacije struke, ali postoje segmenti u kojima se zapravo malo obezvređuje struka i mislim da ćemo kroz analizu amandmana malo više o tome govoriti. Takođe mislim da nije dobra izmena koja se odnosi na dostupnost akta o uređenju, jer mislim da je zakon koji smo doneli o dostupnosti informacija baš i bio verifikovan kroz mogućnost da svaki građanin dobije informaciju šta se na određenoj lokaciji gradi. Ovim zakonom to pravo je ostavljeno samo onima koji ili poseduju korist ili su vlasnici ili korisnici na zemljištu. Takođe mislim da imovina ne bi trebalo da bude predmet koji obrađuju planovi. Da ne zamaram skup i one koji nisu profesionalci za sve to, mislim da bi trebalo malo više poštovanja, respekta prema imovini. Malo ću više reći o ulozi stranke G17 plus u donošenju ovog zakona. Stranka G17 plus je podnela 17 amandmana u izuzetno kvalitetnoj saradnji sa Ministarstvom. Neke od tih amandmana smo povukli, uz obećanje da će možda naše primedbe biti predmet novog zakona. Takođe smo, uz izuzetno razumevanje Ministarstva, dobili saglasnost na nekoliko amandmana. Imamo i onu treću kategoriju, u kojoj se nismo složili, a za šta će predstavnici stranke G17 plus probati da u narednom periodu uspešno lobiraju kod svojih kolega poslanika da podrže i tih nekoliko amandmana. Ono što je bilo prioritetno stranci G17 plus i našim amandmanima je da se maksimalno ojača uloga skupštine, mislim na skupštine lokalnih uprava, a to je da imaju dvostepeni uvid u donošenju planskih dokumenata. Znači, kada se postupi po primedbama da skupština još jednom ima pravo da ima uvid u te izmene i da tako verifikuje izmenjene planove. To je nešto što nam je prihvaćeno i mislim da je afirmacija struke licenciranih inženjera u odnosu na organe uprave i na službenike, koji najčešće mogu imati čak i srednju školu, a bili su po ovom zakonu u mogućnosti da vraćaju i kvalifikuju ono što radi licencirani inženjer. To je sada ispravljeno i zahvaljujem se Ministarstvu na tim izmenama. Samo bih želela na kraju svog obraćanja, a naravno kroz amandmane ću dosta toga još reći, da pozovemo Ministarstvo, a ovih dana sam pozivala sa tom temom sa više mesta i Ministarstvo i javnost – s obzirom da znamo da na računu Inženjerske komore ima negde 2,2 miliona evra, da su to sredstva koja se apsolutno ne troše ni na kakvu namenu, predlog stranke G17 plus, Vladimira Milankova i moj je da Ministarstvo zatraži na sve moguće institucionalne načine da Inženjerska komora donira sve projekte sanacije na svim klizištima u Srbiji. Tu inicijativu ćemo i pismeno uputiti Ministarstvu. Želim da kažem da su inženjeri svih vrsta po Srbiji izuzetno nezaposleni. S obzirom da posla nema, da smo siti istih inženjera i beogradizacije, koliko god ja bila inženjer i arhitekta iz Beograda od rođenja do danas, ali naravno cela Srbija je sita jedne grupe inženjera koji putuju po celoj Srbiji i projektuju, od klizišta, prostornih planova, velikih projekata, mostova. S obzirom na to da svi inženjeri kroz svoju godišnju članarinu daju sredstva u Inženjersku komoru, mislim da je red da Inženjerska komora krene ka tim inženjerima, da se raspišu konkursi, ali pod hitno, to je nešto što Inženjerska komora mora da uradi danas, jer klizišta... A poslanici stranke G17 plus su već treću nedelju zaredom obilazili sva klizišta po Srbiji, snimili smo, daćemo Ministarstvu na uvid sve ono što smo snimili i predložili. Još jedanput, pozivam vas da zatražite od Komore da donira projekte klizišta, ona za to ima jako mnogo sredstava i, naravno, da to ne budu opet inženjeri iz Beograda koji će time ostvariti nekakve poslovne koristi, već da to po pravilu, a na osnovu konkursa, budu inženjeri iz te lokalne uprave ili iz najbližih mesta. Zahvaljujem se i s obzirom da je dvadesetak minuta već prošlo, nadam se da ćemo kroz raspravu o amandmanima učiniti da ovaj zakon bude što bolji.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, G17 plus i SPS. Reč ima narodni poslanik Dragan M. Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Uvažene kolege poslanici, uvaženi predsedniče, poštovani predstavnici Vlade, pred nama je zakon o izmenama Zakona o planiranju i izgradnji. On je stigao u Skupštinu pre godinu i po dana i tada je možda imao nekakvog smisla kao takav, kao zakon o izmenama, jer verovatno novo ministarstvo nije moglo da sagleda pogubne posledice lošeg zakona iz 2003. godine. Predsednik Odbora za urbanizam i izgradnju je na moj predlog... Odbor je usvojio zahtev da se radi potpuno novi zakon. To je jedino rešenje da se eliminiše ovaj pogubni zakon iz 2003. godine. Reći ću i zašto mora. Prvo, ovaj zakon je donet, reče predsednik Odbora, ali on to blago, pošto je tada bio verovatno član koalicije, taj zakon je donet pod čudnim okolnostima. Ja ću da prevedem šta znači to. Donet je u vreme vanrednog stanja. Zakon o gradnji donet je u vreme vanrednog stanja. Na koji način? Tako što je u dnevni red uvršćen u petak u 20 časova, a rok za podnošenje amandmana bio je 24,00, tako da nijedan amandman opozicije nije razmatran. Bilo je 40 amandmana vladajuće koalicije, a posle ću da objasnim i kakvih, iz raznih interesnih grupa, počev od onih iz Vojvodine koji su davali široka ovlašćenja vojvođanskim strukturama, do onih usko interesnih koje su posle generisale mafijaške strukture u građevinskoj mafiji. Zakon je donet u vanrednim uslovima, na način kada opozicija nije mogla da podnese ni jedan jedini amandman, a Socijalistička partija Srbije je tada imala 26 amandmana, od kojih je sigurno 24 sadržano u sadašnjim izmenama, jer smo tada imali i bivšeg ministra građevine i bivšeg zamenika ministra građevine sa velikim iskustvom, koji su znali šta treba raditi. Zašto je zakon loš? On je donet u vreme velike političke ostrašćenosti, što je nanelo ogromnu štetu kasnijem delovanju zakona. Evo šta hoću da kažem, članom 15. tada je prostorni plan Srbije degradiran, a prostorni plan je donet 1996. godine, posle sedam godina rada na prostornom planiranju. Nosilac poslova prostornog plana bila je institucija za arhitekturu i urbanizam, a uključeni su svi subjekti i svako ko je nešto znao o tome, od Akademije nauka, preko svih inženjerskih struktura. Njegov rok trajanja bio je 20 godina i mi mislimo da je bio izvanredan za te uslove. On je iz nekih, onima koji su to uradili znanih razloga stavljen van snage. Druga pogubna stvar koja se desila u planiranju je jedan član zakona koji je nalagao preispitivanje urbanističkih planova gradova. Verujte mi, tada je pedesetak gradova imalo gotove urbanističke planove. Znam za Kruševac, on je imao gotov urbanistički plan koji je prošao sve strukture: prošao je ministarstva, komisije, javnu raspravu. Zakon je predviđao preispitivanje urbanističkih planova. Kao, socijalisti i radikali, koji su bili pre toga, nisu znali šta rade, a nisu to radili oni, to su radili eminentni stručnjaci. Videće se da su i nove planove radili isti ljudi. Znači, tada je naloženo preispitivanje svih planova i mnogi gradovi su zamrznuti i ostali su bez urbanističkih planova, koji su osnova za regulacione planove, odnosno za ozbiljnu gradnju. Treća stvar zbog koje ovaj zakon ovako loše izgleda, pored političke ostrašćenosti, pored toga što je donet u vanrednim uslovima, jeste katastrofalan uticaj lobija na njegovo donošenje, odnosno uticaj tadašnjih začetaka, a ja to ne umem fino da kažem, kao što je rekao Rade, dosta sam grub, građevinske mafije na, neću da kažem Beograda, ali podrazumeva se, na njegovo donošenje. Zašto to kažem? Zakon je predvideo određena rešenja kojima je onima koji su pre toga imali neke monopole dao apsolutne monopole u nekim oblastima, odnosno iznedrio je neke institucije, što se sada sa distance vidi. Sada je i G17 video, i gospođa Branka Bošnjak, da je to jedno društvo koje okuplja uglavnom ove koje iz milošte zovu "žuti". Oni su bili dosta pametni za njihovu stvar, oni su kroz ostvarenje takvih institucija zadržali vlast i posle vlasti, odnosno zadržani su centri finansijske moći. Mogu da vas informišem da je sada u Inženjerskoj komori skoro cela struktura smenjenih zamenika i pomoćnika ministara iz prethodne vlade, iz prethodnog ministarstva koje je predlagalo zakon. Šta oni rade? Oni daju licence. A da biste dobili licencu, da ja sada ovde to ne objašnjavam, morate da se legitimišete na jedan način i da platite na drugi način. Reče gospođa Bošnjak, inženjerska komora danas na računu ima oročenih 195 miliona dinara, a radi bez poštovanja statuta koji treba da kontroliše i da daje saglasnost ministarstvo, i radi šta hoće. To je centar moći Demokratske stranke. Ne samo ta komora. Gospođa Branka je predložila preispitivanje statuta; nije to dovoljno, moramo ovde u Skupštini da donesemo zakon o komorama da bismo sprečili jedno veliko zlo. Napraviću digresiju, pogledajte Privrednu komoru Srbije, to je u svim komorama, Privredna komora Srbije je sedište Demokratske stranke, sa ogromnim prihodima. Tu po automatizmu, a nigde na svetu ne postoji obaveza članstva u privrednoj komori, svaki privredni subjekat koji se registruje mora da bude član Privredne komore i skida mu se komorski doprinos. Oni imaju milione, da ne kažem milijarde, a služe objektivno, svi vidimo svakog dana na televiziji, kao propagandna mašina DS, vode predsednika Tadića, juče u Leskovcu; napravili su vertikalu po gradovima i oni su u stvari vlast, a da nisu faktički na vlasti, jer imaju ogromnu finansijsku moć. Mislim da će u najskorije vreme SPS dati predlog, ako neće niko drugi, predlagač zakona o komorama, gde moramo da definišemo to na način kako je to svuda u svetu. Idemo ka Evropi, pričamo o evropskim zakonima, nigde u Evropi ne postoji obavezno članstvo u komori. To je interesna organizacija, a pogotovo privredna komora, to je interesna organizacija gde pristupate ako imate neki interes. Svaki zakon mora da uređuje oblast na koju se odnosi, mora da definiše odnose i da sprečava korupciju. Međutim, ovaj zakon iz 2003. godine je generisao korupciju. U stvari, on je napravio sistemsku korupciju, odnosno postojeće jezgro građevinske mafije apsolutno je proširio, mislim pre svega na investitore, na one koji grade. U žargonu rečeno, tzv. bele kragne; vi sada imate u praksi, šta, postoje ljudi sa tašnom i mašnom koji imaju firme za realizaciju, odnosno obezbeđenje papira za izgradnju. Znači, ne možete ništa da uradite ako se ne obratite tome. To je jedan veliki lanac (jer mafija jeste nešto gde učestvuju i predstavnici državne administracije), gde bez velikih sredstava, a zavisno od veličine objekta, ne možete da dobijete papire. To plaćaju građani Srbije, zato je cena kvadrata 1.800 evra, jer onaj ko plati mora da ukalkuliše to u cenu. Mislim da izmenama zakona moramo da eliminišemo ove pojave, a to može da se eliminiše pre svega skidanjem monopola. Malopre sam govorio o licenci. Tu je situacija apsurdna: imate određeni broj ljudi koji zbog posedovanja licence... Jesam za afirmaciju struke, ali mnogi gradovi u Srbiji nemaju licencirane inženjere, tako da postoji ogroman broj ljudi koji prodaju potpis; da bi bio rukovodilac gradilišta mora da bude licencirani i diplomirani inžinjer. On sigurno ne može da bude, po zakonu fizike, na hiljadu mesta odjednom. Kada bi se napravila ozbiljnija kontrola videlo bi se da on uopšte ne ide na gradilišta, već da samo prodaje svoj potpis, što velikom broju ljudi donosi ogromne prihode. Prethodni zakon je na indirektan način to omogućio. On je ogroman broj ljudi, preko 10.000 ljudi, sa višom školskom spremom potpuno izbacio sa posla. Praksa govori, a imam gore u kancelariji hiljade fotografija sa stotinama rešenja gde su ljudi sa višom školskom spremom bili rukovodioci gradilišta; počev od objekta NIS-a u Novom Sadu, preko mnogih drugih grandioznih objekata, šefovi, odnosno rukovodioci gradnje su bili ljudi sa višom školskom spremom. Gospođa Branka Bošnjak neće sigurno da se složi sa mnom u tome, ali praksa pokazuje da su to ljudi koji iza sebe imaju rezultate. Sve ovo što je napravljeno u ovoj zemlji, bez obzira na visinu, raspon –rukovodioci gradilišta bili su uglavnom ljudi sa višom školskom spremom. Prethodnim zakonom oni su ostavljeni bez posla. Mi smo imali amandmane, imala je i Srpska radikalna stranka amandmane, imao je i G17 nešto na tu temu – na Odboru smo uspeli da to objedinimo i da damo amandman Odbora, koji će verovatno biti usvojen – da te ljude vratimo u život i da mogu da projektuju i grade i na zgradama spratnosti do četiri sprata i da mogu da rukovode radom na putevima, ulicama, unutrašnjim instalacijama. Znači, sve ono što su oni godinama već i gradili. Nije to ništa novo, to su ljudi koji imaju višegodišnje iskustvo i mogu da rade. Stavljeni su zakonom van snage, da bi neki drugi... Jer, praksa pokazuje drugo: pođite na bilo koje gradilište i tu ćete da nađete čoveka sa višom školom, samo je onaj ko ima licencu potpisao. Smem da se zakunem da nigde na gradilištu, retko, možda negde i nađete nekoga ko je potpisao a da je rukovodilac gradilišta. Šta zakon još mora da uredi? Mora da uredi gradnju i ono što nas sve muči, a to je legalizacija. Prethodni zakon to ni u jednoj varijanti nije omogućio. Mogu da vam kažem da je samo 4% podnetih zahteva za legalizaciju realizovano, iz prostog razloga što je opet to vezano. Nije slučajno bio predviđen projekat zgrade koju legalizujete, a u kojoj živite 30 godina, pa vam neko da neki projekat koji nema veze sa tom vašom zgradom, a to opet košta 1.000 evra i to može da radi neko ko je privilegovan, odnosno nalazi se u krugovima koji to rade. Nisam za davanje ovlašćenja ministrima, u principu sam protiv, ali mislim da je dobro ovde što će se doneti podzakonski akt kojim će ministar da uredi uslove legalizacije i gde neće sigurno biti potreban projekat. Većina ljudi sa kojima sam razgovarao ne legalizuje baš zbog potrebe projekta – treba da plati 1.000 evra projekat, a košta ga 600 evra legalizacija. Mislim da se zakon nije bavio zemljištem, jer sem legalizacije moramo da omogućimo uslove za gradnju. Ja sam imao velika iskustva u tome, dugo sam radio kao predsednik opštine, pa sam po 15 garnitura menjao godišnje onih koji daju dozvole, mislio sam da se tu generiše nešto zbog čega ljudi ne dobijaju dozvole. Međutim, mnogo je veliki problem, i zakon to slabo pokušava da reši, u zemljištu, preko vlasništva, govorila je gospođa Branka, i drugih problema koji su vezani za katastar zemljišta. Nas poslanike su ubeđivali da će nekim specijalnim metodama, tako su nam govorili, da mi ne znamo ništa, da će to laserski iz aviona da se reši za šest meseci, a još uvek je katastar zemljišta u Srbiji ogroman problem, čitava naselja, čitavi gradovi nisu uknjiženi. Međutim, ono što praktično možemo da otklonimo, to su smetnje koje se javljaju u toku gradnje. Navešću par primera, da malo i ljudi u Ministarstvu razmisle o tome. Pitanje preparcelacije – imao sam situaciju gde dva brata, pošto sam obilazio terene, žive na jednoj parceli i kada odete vidite da su to dva nezavisna domaćinstva sa dovoljnom površinom da budu dva placa. Jedan ima kuću, drugi ima kuću. Jedan je napravio neku šupu koja je crvena, a ovaj podnese zahtev za gradnju, urbanistički može da se diže sprat, ali mu kažu – ne možete, na parceli 1054 postoji objekat koji je nelegalan. On ode kod brata, kaže – brate, da legalizuješ, a vi znate da u Srbiji braća obično retko govore, ovaj drugi neće da legalizuje, ovaj ne može da zida, a on šta će, gradi divlje. Ili, famozna preizgrađenost zemljišta, koja se u organima bukvalno sprovodi; imate tri ara placa, imate kuću od 100 kvadrata, ženi vam se sin, hoćete da dignete sprat, odete u opštinu, a oni kažu – ne možete, ako pravite sprat izgrađenost parcele prelazi određeni procenat, to ne može. Šta će čovek, pogleda, pa makar i išao u zatvor, počne da gradi bespravno. U tim delovima zakon mora da se prilagođava životu, a ne da bude van života, odnosno da donosimo neke standarde koji verovatno jesu i evropski, ali za ove naše uslove možda još mnogo godina neće biti primenjeni. Socijalistička partija Srbije će podržati ove promene, iz prostog razloga što smatramo da je bolje da izmenimo ovaj loš zakon, da ga malo popravimo, nego da ostane da važi ovaj stari. Mislim da će Odbor insistirati na dve stvari: na donošenju zakona o komorama i na donošenju novog zakona o gradnji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Milankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi u Srbiji izgleda nemamo priliku da često govorimo o zakonima koji su od interesa za građane ove zemlje u ovoj Narodnoj skupštini. Da vas podsetim, pre više od godinu i po dana poslanička grupa SRS podnela je zahtev da se na dnevnom redu nađe zakon o prestanku važenja Zakona o planiranju i izgradnji. Smatrali smo da ono što biste vi nazivali, ili ono što narod naziva, ili mi, kako god hoćete, zakon o legalizaciji, da je nešto što predstavlja samo teret, akt kojim se stvaraju uslovi i mogućnost za još veću korupciju i veći kriminal nego što je postojao ranije, ali taj predlog srpskih radikala nikada se nije našao na dnevnom redu. Dakle, voljom rukovodstva Narodne skupštine, odnosno vladajuće većine, nikada im nije palo na pamet da kažu – hajde, pa ćemo bar da kažemo da se ne slažemo sa radikalima, pa ćemo da odbijemo njihov predlog i saopštimo javnosti da imamo idealan zakon ili popravljiv zakon. Mislimo da taj zakon nije popravljiv i očigledno je da će poslanička grupa SRS biti jedina poslanička grupa koja će biti protiv ovog zakona. Mi smo protiv njega iz mnogo razloga, zato što se ni ovim izmenama i dopunama, odnosno dopunama kako se to sada samo kaže, ništa ne popravlja, ne poboljšava, samo se u pojedinim delovima samog zakona, rekao bih, korupcija podstiče. Posebno u onom delu gde se kaže da je moguće da se dozvoljava i izdaju dozvole, ako je to od strateškog značaja, za, recimo, kablove, pa će to da koriste RATEL, DS i predstavnici Vlade Srbije i za sopstveno bogaćenje i za dalje razaranje Srbije, ali zato nešto slično nije predviđeno kada je to od interesa za narod i građane Srbije, kada su u pitanju gas, električna energija itd. Istovremeno, da vidimo šta se to u Srbiji zbivalo i kakve smo to efekte postigli Zakonom o planiranju i izgradnji, za koji smo odmah rekli da će doneti katastrofalne efekte za život običnih ljudi. Naime, donošenjem Zakona krenuli su veliki problemi, velika buka i muka za građane Srbije. Ima na stotine hiljada objekata koje neko naziva bespravnim, a u kojima ljudi žive zato što nisu imali gde drugo da žive, zato što je to jedini način da skuće svoju decu, svoje porodice, jedini način da žive životom dostojnim čoveka. Neko im je rekao – mi ćemo sada da uzmemo bagere, buldožere... Ne znam čime se to sve ruši, nisam ekspert, vi ste majstori za to, pokušali ste i televiziju da srušite, pa ste uspeli da je zapalite, pokušali ste i Skupštinu da rušite tim mašinerijama, pa ste tu svakako neuporedivo uspešniji od nas koji bismo takve mašine da koristimo za poslove od interesa za građane Srbije. Molio bih vas da zamolite gospodina Vlaovića da isključi telefon ili bar da ga utiša. Ne smeta mi, razgovarajte telefonom, ali ga bar utišajte, zato što me dekoncentrišete. (Mika Vlaović, sa mesta: Vi ste suviše fini pa nikoga ne ometate, izvinjavam se.) Nemam ništa protiv da mi dobacujete, ali me dekoncentriše vaš telefon. (Mika Vlaović, sa mesta: Vi nikome ne dobacujete?)
Gospodine Vučiću, nastavite.
Dakle, dobili smo veliku medijsku bitku u kojoj ste građane plašili – stižu vam buldožeri, bageri, u Beogradu Bogdanovićevi, a ovamo nečiji drugi, rušiće sve živo ako se ne plati, a lokalne samouprave i gradovi će da određuju kolike će takse da budu u skladu sa onim što je sam zakon predvideo. Određeno je prvo, dajte, platite nekih 6.750 dinara, a ljudi ne znaju za šta to plaćaju. To su platili računajući da će moći to da legalizuju. Kako to ide dalje za one pred kojima je ta muka još, treba da čuju. Recimo, u opštini Zemun, gde je veliki broj stanovnika, mislim da je to druga po veličini od beogradskih opština, ljudi dolaze da legalizuju svoj objekat i oni misle da je kriva opština Zemun... (Predsedavajući: Izvinjavam se, zaista, molim vas, isključite telefone.) Ne smeta mi to što čitate novine, lepo je što čitate novine, ja ih obično ujutru pročitam, u šest sati. Razumem i više poštujem one iz poslaničke većine, a oni su zaista u 90% napuste salu, a nekima izgleda sala služi samo za telefonske razgovore i za čitanje novina. Šta da vam ja radim; ali, ako mislite da ćete da me isprovocirate na neku žešću reakciju, nećete. Tada je krenula otimačina para od građana i stotine hiljada ljudi je prijavilo svoje objekte, doneli pare, a ne znaju za šta su doneli pare. Sada hoće da idu preko opština da legalizuju u opštini Zemun, dođu ljudi i kažu – mi čekamo toliko i toliko vremena, i računaju, krive opštinske vlasti zato što su neažurni, zato što su lenji da iznose njihove predmete pred komisije. Znate li kakva je procedura? Da biste dovukli sve članove komisije, tri člana komisije, moraju da vam budu predstavnici grada Beograda, a oni neće ako je cena njihovog dolaska 500 dinara, nego traže cenu od 1200 dinara, kako su im neke druge opštine priznale. Kada je to tako, onda mu ne pada na pamet da se pojavi u toj opštini i nema razgovora o legalizaciji objekata, onoga što je interes običnih ljudi da bi mogli da imaju, pa da kažu – imamo svoju imovinu, legalizovanu, hoću da i moja deca imaju šansu da nešto po tom pitanju urade. Ne mogu da verujem da nikome ne pada na pamet da nešto uradi po pitanju interesa svih građana u ovoj zemlji. Naveo sam primer opštine Zemun, to je svuda u Srbiji na isti način. Zašto? Zato što će lokalni službenici i politički čelnici da otimaju pare i samo je pitanje – pa vidi, majstore, možemo mi tebi i preko reda da sredimo, posebno za one velike objekte, posebno za objekte velikih i uglednih, pod znacima navoda, biznismena, možemo sve to da uredimo. Ali za to morate da dođete da nam platite milion evra, evo milion evra, pošto to plaćate državi, platićete manje, negde oko 600.000, ali na tih 600.000 – 200.000 nama u džep. Je l′ to tako? Jeste. To svi znate, znate. Pa što to ne menjate, što se po tom pitanju nije ništa promenilo, što zakonom nije jasno preciziran ceo postupak i kako da građani što brže reše taj problem? Veomaprosta računica, da ne pravimo veliku filozofiju ni oko čega. U Beogradu, recimo, ima oko 200.000 bespravnih objekata. Da uzmete da je prosečno 100 kvadratnih metara taj objekat. To mu dođe 20 miliona kvadrata, da uzmete po najnižoj mogućoj ceni prosečno, neka ide po 30 evra, svako će da vam plati toliko po kvadratu, evo ima i za svoju decu, za svoje unuke, rešio sam jedan veliki problem, konačno sam se skućio. Da pomognete i onoj sirotinji, i običnim ljudima, ljudima srednjeg staleža, a ne samo onima najbogatijima i sebi lično. Ali, koliko je to para za državu? To je samo na nivou grada Beograda 600 miliona evra, mislim da sam dobro izračunao. Hej ljudi, za 600 miliona evra ste rešili problem građanima Beograda, samo Beograda, pa računajte, od toga može da procveta cela Srbija. Znate šta je 600 miliona evra, evo tresu vam se gaće zbog deset miliona dolara koje vam hoće - neće daju, hoće - neće daju. Da li ćete da hapsite Mladića zbog deset miliona dolara? Ovo je 600 miliona evra naših rezervi, ljudi, koje država može da uoči i napravi na bilo koji način. Ne sekiram se za te što dobacuju, i ne treba da se sekirate, zato što njih ne interesuje ništa. Njih ne interesuje... Pa nema veze što je danas tu. Oni znaju ... Pa nije mu valjda i tata došao? Znate, pošto mu je tata došao, imam nešto i za tatu. Ne bih, ali kažete došao mu je tata. Je l′ imaš nešto da kažeš? (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, molim vas zaista da ne ulazimo u neku privatnu raspravu, a imam već signal da je taj otac o kome pričate pokojni.) Ne pričam o tom ocu, pričam o ideološkom, pošto nisam ni znao ko je dobacivao, nisam ni video, neko ko viče - alo, pa maše rukama, preti odozgo. Znam da imate vlast, mnogo ste jaki i moćni. Mnogo ste jaki, mnogo miliona ste pokrali, svašta ste učinili protiv Srbije i njenih građana. Nemojte da mislite da će svi da vas se plaše. E, za tog vašeg ideološkog tatu imam nešto. To je ministar za kapitalne investicije, a to se tiče i vas, gospodine Mihailoviću, pošto ste vi u Upravnom odboru ŽTP-a, pa vas molim da mi pokažete, doneo sam papire, da mi pokažete... A prvo je trebalo da vaspitate onog gore koji je došao zbog ideološkog tate da ne čita novine na sednici, jer građani Srbije ga nisu poslali u ovu salu da čita novine, nego ako ima nešto pametno da kaže. Ne sećam se da je ikada izašao za ovu govornicu da bilo šta kaže. Da, on ne čita novine, on se informiše, izvinjavam se. Doneo sam ovde putni nalog, gospodine Mihailoviću. Siguran sam da je bio u vašim rukama, pošto ste i vi član Upravnog odbora. Vi znate, ja samo dokumentima raspolažem, ne želim da pričam ništa. Reč je o radnoj organizaciji ŽTP Beograd, OUR taj i taj, RJ Sekcija za vuču vozova. Znate, železnica kada stanu vozovi ima rezervne autobuse kojima će da preveze putnike od tog i tog mesta, i ništa čudno ne bi bilo, ovo je putni nalog za Dragana i Zorana, relacija Beograd-Čačak, marka autobusa IK-308 broj sedišta 31/1, registarski broj 644022, oznaka područja gde je autobus registrovan BG, evo imam kopiju dokumenta. Dalje imamo sve, znači Topčider - Makiš - crkva Svetog Marka - Čačak - crkva Svetog Marka - Makiš od 10,00 pa povratak 22,45. Reč je o održavanju sednice glavnog odbora stranke ideološkog tate ovog što čita novine. Dakle, pare građana Srbije sutrošene za sednice glavnog odbora, a evo vama dokaz i tahograf ovde, izvolite molim vas, kompletna dokumentacija i za ideološkog tatu i za čitača novina u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ja ovo ne bih ni rekao da niste bili onoliko drski i da niste počeli da dobacujete, ne bi mi na pamet palo. Ovako sam vam pokvario čitanje novina, šta da vam radim. Pretpostavljam da je ovo čuo i javni tužilac, a računam i vi kao član Upravnog odbora, gospodine Mihailoviću, da ste upoznati sa tim. Nisu vas upoznali? Evo, gospodine Mihailoviću, izvolite. (Predsedavajući: Hvala.) Da nastavim sa ovim što se tiče ove ozbiljnije bande, žute bande koja je zaokupila sve i potkupila mnoge iz vladajuće koalicije. Naime, danas u gradu Beogradu imate nekoliko advokata bliskih nekim političkim strankama koji završavaju sve poslove. Jedan je vaš, prezime mu je Komatina, a dvojica su "žuti": Šebek i Todorović. Da uđete kod njih u kancelariju... Inače, imaju nekakve funkcije, predsednici su upravnih odbora u Beogradu, da li od Poslovnog prostora, ali oni nogom otvaraju sva vrata u Skupštini grada. Kako? Skupili se lopovi, jedina ideološka zajednička crta, jedini zajednički ideološki imenitelj im je da otmu građanima Beograda sve što mogu. Da uđete u njihovu kancelariju morate da izdvojite 10.000 - 20.000 evra samo da bi vas primili, da bi vam završili bilo koji posao. A to je za ove male poslove tzv. posliće. Znate kako ti: burazeru, dođi, kažu, imam jedan poslić da završimo. I onda tako završavaju te posliće. E, da bismo mi mogli nešto da uradimo za građane Srbije, da bi građani Srbije mogli da imaju neku korist od zakona, da bi im se imovina legalizovala, da bi se ti objekti legalizovali, a ne da bi bili ucenjeni time koliko će da im otme para... A da završim kako to izgleda kada se završi pred opštinskim komisijama uz prisustvo predstavnika grada, znači i kada ih umilostivite da dođu, pa im platite, jer su nezadovoljni što je opština donela cenu od 500 umesto 1.200 dinara za njihov dolazak. Pa, kada se umilostive da dođu i onda nije gotovo, jer kad dobijete rešenje od skupštine opštine, u ovom slučaju recimo Skupština opštine Zemun, e posle toga morate da idete da se isprsite, da tresnete pare kod gazda Neše. Mora kod gazda Neše, da on otme pare da bi rešenje bilo konačno. Da, da znate vi to, može usput, znate, kompenzacija za neki poslić i sa ovim vašim da se reši, ali onda mora gazda Neši malo više od drugog dela. I od drugog, nego šta, treba para i za pumpe i ženine i za sve drugo, treba para i za novine. Videli ste danas jedne njihove. Novi nameštaj, to su sitnice, to nije, 20 - 30.000 evra, to su sitnice. Gledajte, imate neverovatne stvari u ovoj zemlji – da nama drže predavanja predstavnici Demokratske stranke na svakom mestu, i nekih drugih političkih stranaka. To je ona banda, gospođo Bošnjak, o kojoj smo zajedno govorili u izbornoj kampanji. Ne da se nije promenila, nego je samo ojačala, učvrstila se. Kao, recimo za Nemanjinu, što znate, radovi vrede 3-3,5 miliona evra, plaćeno 8, a ima još 2,5 da bude plaćeno. To je ono što znate i vi, a znam da znate, to je ono što znam i ja, što znaju svi građani Beograda. Da li je to tačno? Vi se bolje razumete, nego ja. Nećete da kažete. Hoćete da vam kažem koje im firme rade? Kaže: MSTNI, italijanska firma. Rekao bi neko, došli Italijani da nam rade, ljubi ih majka. Kakvi crni Italijani. To se krije da narod ne bi provalio. Sve domaći kumovi rade, a iza italijanska firma. Da li je tako? Jeste, bre, znate da jeste. Kao da mi ne znamo da je to tako. Jeste tako. Italijana nije ni videlo. Nijedan nije došao ni u turistički obilazak. Odela jesu italijanska. Možda su po italijanskim modelima nazvali tu italijansku firmu. Moje je "Zekstrino". Oni su ti koji nam kažu da treba da se borimo protiv korupcije i kriminala, a odu i zovu svoje novinare, pošto su napravili svoje novine, koje su tobož profesionalne i objektivne, pa nam jedan od njih pre neki dan kaže – spreman sam fekalnom motkom da bijem poslanike. Vi mu kažete – dobro, čekamo te mi, mali smo, ja sam i tetka, i baba, i žena, i dete, pošto valjda misli da time vređa, pošto je mnogo hrabar i jak taj fekalni savetnik predsednika Demokratske stranke. Pošto ste mnogo jaki, vi im kažete – čekamo vas, dođite sa tom motkom, može ta motka i protiv vas da se okrene. Onda njihov urednik, lični urednik Dragana Đilasa i fekalnog savetnika, postavlja pitanje – a lično vam je pretio Aleksandar Vučić? Čime, time što sam rekao – ti hoćeš motkom da biješ nas, a mi ćemo da budemo tu, nećemo da se sklanjamo. Ne znam šta da vam kažem. Spremili smo mi dosta hlorisane, čiste vode iz jednog nacionalnog parka. Morali smo malo i hlora da ubacimo, pa ćemo lepo da operemo i očistimo i predsednika Republike, njegove fekalne savetnike, iste takve direktore koji kažu – mnogo smo uspešni što smo zaradili za godinu dana pet miliona evra. To je profit, izvinjavam se, radili su više. Mislite da to ne može da se opere? Možda ćemo još nešto morati da stavimo sem hlorisane vode. Pogledajte vi tu vrstu bezobrazluka. Da vas pitam da li ima neko od vas da je prijavio profit od pet miliona evra? Da li ste vi svi glupi? Da ne kažem vi, ja, svi glupi. Koliko je to pet miliona evra? Da li to stane u ovu salu? Gde to drži čovek? Da li banka ima toliki trezor da može da stane pet miliona evra? Koja je to banka u ovoj zemlji da može da joj stane pet miliona evra? Za to mu treba vila na Dedinju od 300 kvadrata, samo da bi to stavio. Dakle, mi se ovde suočavamo sa problemom banditizma, velikom korupcijom i velikim bandama. Te velike "žute" bande su rešile da rade šta im je volja i da još poštene ljude optužuju za kriminal. Tako oni odu sa predstavnicima ove lopovske televizije što su je ukrali od naroda i države za 68.000 evra, kada su zabranili ljudima i da učestvuju na licitaciji i na svemu drugom, direktno iz Vlade Zorana Đinđića. Zvao je i rekao Rodićevom sinu da ne sme da se pojavi, da ne sme da digne ruku, jer će ruku da mu odseku. Da li ste čuli za to? Kako niste, kad sam vam ja to govorio odavde više puta. Njemu su hteli ruku za televiziju, a onome da dođe u Popovac slučajno i da im pokvari biznis hteli su glavu da odseku. Direktna je poruka iz kabineta bila – ako se pojaviš u Popovcu odseći ćemo ti glavu. Ovomje bila poruka da će ruku da mu odseku. Ako se pojavi neko za neke novine, izgleda da će noge da mu odseku. Onda se još drznu ti koljači, što seku ruke, noge, glave, za tender i licitacije, pa kažu svom uredniku – sad ti mene pitaj kako on to meni preti. Šta da vam kažem. Svemu tome će neko u ovoj zemlji morati da se suprotstavi. Nažalost, očigledno je da je danas SRS usamljena, ali ćemo se suprotstavljati. Možete da kupujete novine, televizije, da radite šta hoćete i koliko hoćete, suprotstavljaćemo se, jer se bauk slobode i istine širi Srbijom i to nećete moći da zaustavite. Taj problem koji imate danas i zašto vas ujedinjuju sve ponovo u isti koš, one o kojima ste govorili da su ubice i da su najgori kriminalci, ujedinjuju vas samo iz jednog razloga, a taj razlog je taj što znate: ukoliko dođu radikali, neće moći Olimpijski komitet da bude kao glavni odbor DS-a, neće moće Privredna komora Srbije da bude kao glavni odbor DS-a, neće moći pola preduzeća da vam budu izvršni odbori DS-a i vaših stranaka, pa se svi podelili, svi dobili svoje plate, svoja primanja i ne znam ni ja kakva čuda. To neće moći. Onda će i gospodin Mihailović da bude upoznat sa ovakvim papirima sa kojima smo ga danas upoznali, i mnogi drugi. To su stvari koje će u Srbiji morati da se promene kad radikali budu pobedili. Pošto vi to znate i znate da više banda neće moći da tovari u kamione, zato ste se tako udružili po svaku cenu i pokušavate to da sprečite. Obaveštavam vas da u tome nećete uspeti. Obaveštavam vas da ćemo se boriti svim političkim dozvoljenim i demokratskim sredstvima, borićemo se svim srcem za slobodu svog naroda i protiv vaše pljačke, protiv otimačine "žutih" i svih ostalih u ovoj zemlji. Za tu slobodu, za normalnu Srbiju i za normalnu državu izborićemo se, zato što pljačka, otimačina i lopovluk nikada nisu bili imanentni ni srpskom narodu ni našem društvu. Vi ste to uveli kao praksu, kao najnormalnije, a onda još da najveći lopovi treba da gone poštene ljude. I sa tim ćemo da prekinemo. Džabe vam kupljeni novinari i urednici, novine i televizije, ne znam ni ja šta sve. Kažem vam, imali ste toliko vremena, šest godina ste na vlasti svi zajedno, sem SRS, svih vas ima, da ste imali bilo šta, odavno biste nas obesili na Terazijama. Niste. Imate još vremena. Hapsite ako možete, ako imate za šta. I logore biste otvarali da možete. Mi to nećemo. Garantujemo vam da ćemo politički da vas čuvamo, mazimo i pazimo kao malo vode na dlanu, jer će taman toliko i da vas ostane u Narodnoj skupštini Republike Srbije posle sledećih izbora.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, replika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, dugujem izvinjenje nekim poslanicima i građanima Srbije. Jeste mi dva puta zvonio mobilni telefon – nikada za dve godine od kada sam u Skupštini nikoga nisam zvao sa mobilnog, dok su to oni koji mi prigovaraju činili – imam prijatelja koji je u bolnici na intenzivnoj nezi i zato držim uključen telefon da mi jave da li je živ i da li je umro. Vi, gospodine Vučiću, imate najmanje prava da nekog učite kulturi u ovoj skupštini. Redak je govornik iz druge stranke kojem niste dobacivali. Mnogo puta ste sa ove govornice rekli – svi ste vi na ovoj strani lopovi. Bacite kamen na mene ako ste pošteni, ono što reče Hristos. Vi ste dobili stan u Beogradu, a hiljade ljudi u Srbiji otišlo je u penziju pa nije dobilo stan. Vi ste političar, trebalo je da budete realni pa da to odbijete. Moja celokupna imovina, iako mi je deda bio domaćin, vredi manje od vašeg stana, a ovde prosipate priču o poštenju.
Povredu Poslovnika verovatno tražite, pošto je bila replika? Lično imate repliku.
Nemojte da plačete, gospodine Vlaoviću, skoro da ste me rasplakali kada ste izašli za govornicu. Ja sam, pošto ste to milioniti put ponovili, kao i vaše žute kolege, dobio od države tačno 61 kvadrat; to sam dobio od države, kao i mnogi drugi. To ste rekli hiljadu puta. Gospodine Vlaoviću, gospodin Koštunica je dobio 200 kvadrata u centru Beograda, tačnije 204 kvadrata, izvinite, i to u komunističko vreme. Ali, neću o gospodinu Koštunici, ja ću o vama, neću ni o Đinđiću, ja ću o vama, pošto kažete kao Hristos baci kamen. Šta ste vi završili, gospodine Vlaoviću? Kakve veze sa naftom imate? Šta radite u upravnom odboru? Sipate u traktor, pa sada treba da budete u upravnom odboru Naftne industrije. Da li je to vaš posao? Piše u zakonu da mora da bude visoka stručna sprema, a može i kada nije visoka stručna sprema, jer mora Mika da se namiri, pa je slučajno Karić kod vas dolazio. Što nije kod mene došao da mi nešto nudi? Baš vas našao. Nije meni bila namera da vam nešto posebno kažem, osim što ste me zaista dekoncentrisali zvonjavom telefona. Što se tiče dobacivanja, jedan sam od onih koji najmanje dobacuju i trudim se da čak i svojim prijateljima kažem da to s vremena na vreme ne čine, iako je to normalno da se radi. Rekao sam, dobacujte šta god hoćete i kako god hoćete. Mislim da nisam bio nijednom nepristojan sa govornice. Što se tiče lopova, ako imate da sam ukrao nešto negde, odmah da idem u zatvor. Ja kažem za te vaše i ponavljam, nisam rekao – ti si, Vlaoviću, ukrao to i to, ali ti si, Hamoviću, ukrao to i to i svi ti koji su vezani za vašu vladu i koji su vezani za vašu vlast, jednako kao i ovi koji su vezani za Borisa Tadića, jesu lopovi i kriminalci i moraju da idu u zatvor. To je suština stvari. Tu je suštinska razlika i ništa posebno. Da li sam to rekao, Prorokoviću? Nisam. Kada pogrešim spreman sam da kažem izvinite (jednom je Marković bio u pravu kada sam dobio opomenu) i odmah izađem i kažem da je to u redu, ali kada nije u redu onda nije u redu. Ja sam kriv, zamisli, strašno kakav je onaj Vučić zlikovac, on opominje čoveka što mu zvoni telefon, a on čeka poziv zato što mu je neko na intenzivnoj nezi. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Kriv sam što nisam znao da li ima prijatelje na intenzivnoj nezi ili nema. Da li je to bio cilj? Stvarno me je dekoncentrisalo. Znaju moji saradnici, moji prijatelji, ništa me ne izluđuje nego kada zvoni mobilni telefon na nekom sastanku, to znaju svi iz SRS. Ja njima kažem kada zvoni moj telefon slučajno da ga istog trenutka isključe. Neću da ostane ništa nerazjašnjeno, volim da imam dobre odnose sa mojim komšijom u poslaničkim klupama. Dakle, stojim iza reči koje izgovorim i spreman sam za njih da odgovaram na svakom mestu. Ono što jeste naš problem, da ne pričam dalje, u upravnim odborima ovakvim ili onakvim, bilo čijim... A uzgred, niko iz SRS nije član nijednog upravnog odbora nijednog javnog preduzeća, niti bilo čega drugog, iako nam je to nudio svojevremeno Vojislav Koštunica. Odbili smo to, nismo hteli u tome da učestvujemo zato što smo znali da to uvek u nekom trenutku, ukoliko se neko iz opozicije toga prihvati, može da bude razlog za korumpiranje i za nešto drugo. Mogu ovde da vam govorim o primerima. Ne mogu da objašnjavam nekima koji nešto ne mogu da razumeju. Kada je jedan plus jedan jednako dva on viče tri i mnogo je pametan, ja mu ne mogu ništa. Neki su bežali sa časova matematike u prvom osnovne. Dakle, moja je ideja sledeća: da mi kontrolišemo kao opozicija ono što vlast radi; vaš je posao da se ljutite kada vas opozicija napada i to nastavite da radite, ali ako imate nešto drugo da mi kažete, ne ono što ste milion puta pomenuli, videli ste jutros, nisam hteo, ali došao sam sa jednim novim papirom. Nešto novo se pojavilo. Ako imate još nešto da mi kažete kažite mi nešto novo, nemojte ono što ste milijardu puta ponovili, valjda da dokazujete kako je to najveća nečast ili ne znam ni ja šta sve. Jeste, zato što ja nemam 500.000 evra da plaćam na rate za godinu dana, kao što neki koji su pošteni imaju, pa ne daju ni da pitam. Nemam ni 50.000, ni 10.000 nemam, nemam ništa od toga i ponosan sam na to što nisam krao i što nisam sposoban da zaradim pola miliona evra za vile na Dedinju, Senjaku i drugim mestima. U tome se razlikujem od takvih.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, po Poslovniku.
Dame i gospodo, notorna je laž da je Koštunica dobio stan od nekoga, notorna laž.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, replika.
Zahvaljujem se uvaženom kolegi što mi je dao mogućnost da iznesem neke svoje stavove po pitanju korupcije. Naravno, činjenica je da je moj boravak i angažman u politici isključivo i jedino motivisan borbom protiv korupcije, a naravno potvrđen je i u mnogim mišljenjima koje vi ovde iskazujete. Takođe, i moj trenutni angažman u gradskoj skupštini, član sam gradskog veća u Beogradu, zaista je isključivo motivisan kontrolom u sektoru urbanizma. Moram da kažem da, naravno, zloupotreba ima, ali nikada nisam ranije, niti ću ubuduće to iznositi bilo za govornicom, bilo u medijima. Moje je da kada nešto prepoznam na odgovarajući način procesuiram. Javila sam se zbog toga što ukoliko ovo ne bih izrekla, ćutke bih se saglasila sa onim što je izrečeno, da znam nešto o zloupotrebama, milionima i proneverama na projektu koji ste pomenuli. Moja bi obaveza zaista bila da adekvatno reagujem i zaista vas pozivam, molim vas da meni lično date podatke o tome. Ukoliko bilo kakvih osnova za to ima, zaista vas najiskrenije uveravam da o saznanjima koje ste rekli, a naveli ste da mislite da ja o tome nešto znam, zaista te podatke nemam. Još jednom vas molim da mi date podatke o tome; uveravam vas, obavestiću vas kada procesuiramo o rezultatima i onome što uradimo.
Replika, narodni poslanik Mika Vlaović.
Tačno je, gospodine Vučiću, da imam osmogodišnju školu, ne zato što sam bio glup, bio sam odličan đak bez četvorke u osmogodišnjoj školi. Pošto je mojoj porodici bila oduzeta zemlja i nisu imali uslova da me dalje školuju ostao sam zemljoradnik i pošten i time se ponosim. Mogao sam da završim fakultet i školu, mnogo ljudi je uz crvenu knjižicu i trkačkim školama, večernjim i fakultetima, za sto maraka i sa nekim dinarom u indeksu završilo i fakultet. To što sam u upravnom odboru, ima 70 zaposlenih, ako sam mogao da vodim poljoprivredu i 90 jutara zemlje i 50-60 u zakup, bez po muke mogu da radim i da kontrolišem u tom upravnom odboru rad, to je transport cevovodima, nema tu neke velike tehnike. Nešto drugo, nisam ja to tražio. Voleo bih da pomenutog Karića nikada u životu ni čuo, ni video nisam, ni sreo ga. Došao je kod mene i, smatram da je to i čast i pošten odnos, odbio sam ga i javno rekao šta mi je nudio i osujetio njegov cilj da sruši jednu poštenu vladu Vojislava Koštunice i da ponovo dođu na vlast tajkuni, kojima i on pripada.
Replika na izlaganje gospodina Simonovića.
Dakle, nemam šta da komentarišem, da kažem bilo šta na ono što je izgovorio gospodin Simonović javljajući se po Poslovniku. Moram da pitam da li ga je roda donela? Kako se to dogodilo tamo, na koji način? (Velimir Simonović, sa mesta: Objasniću.) A objasnićete? Nećete da objašnjavate, zato što ja to znam bolje od vas, a nije mi tema i nisam ni hteo da vam kažem, nego samo da objasnim kako to može da izgleda kada to tako hoćete. Samo da vam kažem nešto, gospodine Vlaoviću. Kažete, završili ste osmogodišnju školu. Nisam ni znao, pojma nisam imao. Mogli ste da završite i četiri razreda osnovne škole. Članovi moje familije su završili četiri razreda osnovne škole, ali ne mislim da je to nešto loše. Pošteno i vredno su radili i zarađivali čitavog života, ali sa četiri razreda ili osam razreda osnovne škole nisu bili u upravnim odborima Naftne industrije Srbije ili bilo čega drugog. To je jedina razlika. Oni su obrađivali zemlju, a u upravne odbore se nisu mešali. Nemam ništa protiv toga što ste u upravnom odboru i ne sumnjam da biste mogli da radite. Ima samo jedan problem u tome, jedan jedini. Znate koji? Zakon. U zakonu kaže da ne možete, a vi kažete – baš me briga za zakon, kada mi možemo. Ne vi, nego kaže neko ko priča o legalizmu. Završio sam sa vama, nemam šta posebno da vam kažem. Nemojte da prebacujete ljudima – neko je mogao 100 maraka. Da li sam ja ubacivao nekome 100 maraka u indeks? Da li ima neko? Da li ima neko, možda ima, možda nema. Sigurno da ima, ali ne znam da li ste to na mene mislili. Niste. Nemam šta više da vam kažem. Gospođo Bošnjak, što se tiče onoga o čemu ste pričali, vi ste u kampanji govorili o kriminalu i korupciji isto kao i ja. U kampanji smo zajednički govorili o kriminalu i korupciji u Skupštini grada. Kada smo bili na duelu, nisam imao nijednu stvar u kojoj sam se od vas razlikovao, ako se sećate. Bili smo na radijskom duelu, a gotovo da se ni u čemu po pitanju rešavanja komunalnih problema i velikih gradskih problema nismo razlikovali, posebno u odnosu na ono što je činila gradska vlast do tada, i gradonačelnik i svi ostali. Šta se to u međuvremenu promenilo? To što ste postali član gradskog veća, to što ništa od obećanja koja su data u prethodnom periodu nije napravljeno. Da li treba vas da podsećam na obećanja gradske uprave, onih koji su bili kandidati, koji su rekli da će da pokrenu izgradnju metroa, da će za manje od šest meseci da krene izgradnja mosta preko Save, da se istovremeno za tri godine planira izgradnja mosta preko Dunava. Gde su ti mostovi? Gde su te podzemne železničke stanice? Gde je bilo šta od toga, sem onoga gde mogu da se otmu pare, da se ugrade ili da stave u sopstvene džepove? Znam da vi znate da govorim istinu. Svi znaju da je to istina. Ja vama mogu da kažem, a ja ću da donosim onome kada me budu pitali, ali znate li da tužiocu nije dovoljan dokaz ni to što mu se dostavi kao nalaz budžetske inspekcije koji potpiše Božidar Đelić? (Predsednik: Vreme.) Završavam, gospodine predsedniče. Nije dovoljno ni to. Desetine miliona evra, šta me briga, koga to interesuje. Govorite o putnim troškovima poslanika; samo jednom advokatu u Skupštini grada isplatili ste pet puta više nego što su troškovi za 15 poslanika, i plate i putni troškovi i sve ostalo. Samo jednoj advokatskoj kancelariji, zato što je taj dužan i taj obavlja najprljavije poslove za Skupštinu grada i učestvuje u uništavanju interesa građana. Borba SRS neće biti laka. Vi se ljutite, vi se durite. Vaši napadi će biti sve žešći, u to sam siguran. Ja to vidim, u vreme Miloševićeve sahrane mogli smo da vidimo kako će da izgledaju mediji, mogli smo da vidimo kako ih na isti način kontrolišu nevladine organizacije, DS, DSS i svi drugi. Da vas pitam da mi kažete, evo vas, gospodine Prorokoviću, pošto ne vidim Aligrudića ovde, pitam vas, vi ste zamenik, kažite mi kako biste se vi osećali da se, recimo, ne daj bože, nešto loše dogodi Vojislavu Koštunici, da tražite minut ćutanja a da mi sedimo u sali? Pitam vas da li mislite da bismo mi mogli to da uradimo? Da li mislite da bismo posle toga mogli po našim novinama i televizijama da govorimo da je to normalno i lepo, a da su minuti sramote za one koji su, zamislite, ludaci pa ustali na minut ćutanja? Da li je to ta kampanja? Pitam vas kako biste reagovali da se mi tako ponašamo za Vojislava Koštunicu. Samo vas to pitam i ništa drugo. I da li mislite da bismo mi tako reagovali, a ne bismo, jer nismo tako reagovali ni za onoga o kojem mislimo i mnogo lošije, kao što je bio Zoran Đinđić, zato što to tako... I tada sam video kakva će hajka i haranga da krene protiv svih onih koji se od vas budu razlikovali. Pripremili smo se za to i pripremaćemo se za to. Jasno mi je sada kako će da izgleda izborna kampanja: svi na jednu stranu i svi protiv SRS. Samo jedno nemojte da zaboravite. Mi ne potcenjujemo broj birača koji ćete vi svi zajedno da osvojite. Nemojte da potcenjujete da li nešto veći, nadamo se da će biti nešto veći deo Srbije koji će da glasa za slobodu, koji će da glasa protiv kriminala, protiv korupcije i koji će svoje poverenje da da srpskim radikalima. Nemojte da zaboravljate da taj deo Srbije nije mali, već ogroman i, na vašu žalost, na žalost vaših medija, svakoga dana sve veći i veći.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Ako sam dobro shvatio, smatrate da ste po Poslovniku pogrešno protumačeni. Ovo je bila replika na vaše izlaganje. Izvolite, gospodine Simonoviću.
Duboko sam ubeđen, gospodine Vučiću, da vi znate da Koštunica nije ništa dobio od države. Zato me čudi da takvu laž iznosite ovde. Ja nisam ni ovlašćen, a nema ni potrebe da objašnjavam. Znam kako je Koštunica, čekajte polako, kazaću vam, ja znam kako je stanovao Koštunica na Bajlonijevoj pijaci, znam kako je došao u Jovanovu ulicu. To su čisto porodična nasleđa i vi lažete, gospodine Vučiću.
Gospodine Simonoviću, samo birajte reči, i jedni i drugi. Govorim o izlaganju za govornicom. Izvolite, gospodine Vučiću, za govornicu. Molim vas, gospodine Simonoviću... Ne, budite ljubazni, predsednik ili predsedavajući vodi računa o održavanju reda. Ako ne može, postoje sredstva. Dakle, može sigurno, jer ovde sede odgovorni poslanici. Samo sam vas upozorio na reč na koju upozoravam sve. Molim vas, gospodine Vučiću, naravno da ću da upozoravam, jer to je moj posao ... (Aleksandar Vučić: Ne morate.) ... ja ću svoj posao da radim, a vi sada izvolite repliku.
Prvo, ne želim da dovodim gospodina Simonovića u tešku situaciju, njega razumem. Nemam nikakav problem, ne želim da ga vređam i ne želim da koristim takve reče kakve on koristi. Valjda ga je uvredilo... Pa, hteli ste da se obračunavate valjda s Markovićem, što vam je rekao da izvadite ruke iz džepa. Vi ovde samo što ne psujete, samo što nas ne bijete, teško vam je kada vam samo čovek kaže da izvadite ruku iz džepa. (Velimir Simonović: Ja psujem? A za to ćemo kasnije.) Nemojte da se ljutite, samo su vas to zamolili poslanici, nemojte da se sekirate. Želim nešto da vam kažem, govorio sam o načinu na koji je dobio; jeste, ali od koga je dobijen stan – od komunističke države, zato što je bio sudija, zašto to ne kažete, i to 204 kvadrata. Pričate mi o tome i o tome. Jeste, ja znam, ali vam to nikada ne bih rekao da ne tražite to na ovakav način da vam izgovaram, zato što su stotine hiljada ljudi to dobijali i nije to problem. Kada govorite o lažima, spreman sam da razgovaram o lažima. Pošto smo ustanovili da sam saopštio istinu i da ništa nisam slagao, jer taj stan nije donela roda, nego ga je donelo komunističko društvo koje je delilo narodu stanove, nekom veće, nekom manje, zaslužnim sudijama 200 kvadrata, a drugima manje itd. Kažem, da niste bili takvi, da niste na tome insistirali, zaista nikad ne bih o tome govorio i ne brinite, nikada vam neću uzvratiti istim rečima, cenjeni profesore, na pamet mi ne pada, po tome ćemo morati da se razlikujemo. Mene sekira jedna stvar: kako to da kada vam neko nešto kaže, toliko vas zaboli da morate tako da reagujete? Vi samo što nas niste po Terazijama kačili od kada ste došli na vlast. Nema stvari koju niste izgovorili za nas, naše porodice, nema stvari koju niste smislili na najgori mogući način protiv bilo koga od nas. Ne postoji ta stvar koju niste izgovorili i ne postoji ta stvar koju niste u svojim novinama i preko svojih prljavih televizija objavljivali. To je stvar koju vas ja pitam. Pa ste pričali o stanu Tomislava Nikolića, pa ste mu oteli onaj stan da bi mogao da kupi manji stan, pa vam i taj sada smeta, od 90 kvadrata. Hoćete da iselite? Hajde iselite. Hoćete li još malo o tome da pričate? Da li imate nešto drugo? (Velimir Simonović: Imam.) Nemate.
Molim vas.
Imate Vuka Hamovića, gospodine profesore, sa desetinama miliona evra koji su pokradeni od građana Srbije, a koje podržavate i držite na vlasti, njega imate profesore, imate ih koliko hoćete.
Molim vas bez dobacivanja, omogućite poslaniku da govori.
Nije Drašković, 700 stanova je podelio, a 700 stanova bilo je ukupno podeljeno preko Skupštine grada, on i njegova porodica oko 120, nemojte, nije 700. U koaliciji ste i lepo vam je, pa kritikujete sistem i ovakav i onakav, pa – dajte molim vas, socijalisti, hajde podržite nas da vladamo još malo. Kada nećete vi socijalisti, hajde onda malo vi žuti nas podržite, hajde malo svi da nas podrže zato što sada treba da hapsite po Srbiji. Vi ste svi moralne gromade i niko ništa ne sme da vam kaže, pa ćete da izlazite i da govorite da neko laže, samo zato što je rekao istinu, jer je vaš idol povređen na ovakav i onakav način.
Završite, gospodine Vučiću.
Izvinite, postoje i drugi ljudi, postoje i drugi koji hoće da čuju nešto normalno i o sebi i o svojoj porodici, a ne samo da slušaju gluposti. Kada mi neko kaže – doći ću motkom da vas bijem u Skupštinu, a mi kažemo – pa dobro, dođi, evo čekaćemo te tu i tu, a da vi kažete – pa izvinite, mi pretimo.
Molim vas bez dobacivanja, a vas, gospodine Vučiću, molim da završite.
To pitanje sam postavio gospodinu Prorokoviću, a postavljam ga i gospodinu Aligrudiću – kako biste se, gospodine Aligrudiću, osećali da uđem u salu... Dobar dan, a za nas je dan odavno počeo radni, dobro došli. Mi imamo za vas jedno pitanje: kako biste se osećali da se, ne daj bože, dogodi nešto Vojislavu Koštunici i da vi tražite minut ćutanja, a da mi sedimo u sali? Samo na to tražim odgovor. Mi ćemo, naravno, da stojimo za bilo koga, bilo kada, ne daj bože, da se dogodi. Pitam vas kako biste se osećali, i ništa drugo, nijedno drugo pitanje, samo me to interesuje. To nije politička činjenica. Pitam vas za ljudsku činjenicu, ni za šta drugo. Vi, profesore, možete da vređate koliko hoćete, tim uvredama vređate sebe, jer to od vas niko u ovoj Narodnoj skupštini nije očekivao nikada, ali dobro je da ste i vi pokazali svoje lice. U svakom slučaju, dobro je da smo ustanovili šta je prava istina i koliko u kvadraturi ta istina iznosi. Hvala najlepše.
Hvala vama. Naravno, izvolite, narodni poslanik Simonović. Izvolite, profesore.
Ako je do istine, želim da vam kažem sledeću stvar: nije dobio ništa Koštunica, niti njegov otac, od komunističkog režima. Naprotiv, taj politički režim je majci gospodina Koštunice oduzeo kuću, koja nije vraćena. Prema tome, samo sam konstatovao da ste vi ovde izneli jednu laž, i ništa drugo. Samo se pitam, gospodine predsedniče, kada vi ili bilo ko predsedava, da li postoji neki način da nas zaštitite od ovolikih uvreda koje doživljavamo od pet-šest poslanika SRS. Mi dve godine slušamo strašne uvrede i trpimo to.
Hvala vam. Daću vam reč po Poslovniku, samo da odgovorim; znate da po Poslovniku čim zatraži dobiće reč. Dakle, jedini način na koji Narodna skupština može da se zaštiti jeste da poslanici imaju samopoštovanje, po članu 104, da čuvaju dostojanstvo Skupštine i da se obraćaju jedni drugima sa dostojanstvom. Sve ostalo, kao što znate, jesu mere upozorenja, pokušaj da ljudi još jednom shvate da su ih građani ovde birali, Naravno da zastupaju svoje stranačke stavove, ali da doprinose, a to mogu poslanici svih stranaka. Zbilja nemam nameru, razumem šta ste pitali, gospodine Simonoviću, da procenjujem kada je ko iz koje stranke nešto rekao. Dakle, svi poslanici mogu da doprinose zakonima, jer je to spor, ali jedini put da se na zakonit način društvo promeni. Verujem da su svi sposobni da to poštuju. Naravno, ponekad se strasti uzburkaju i onda se iznesu različite reči. Molim sve da se u tim trenucima ljudi nepotrebno ne vređaju, jer niti je moguće za govornicom proglasiti istinu, niti je moguće za govornicom tvrditi, a da to ne vređa dostojanstvo onih koji su glasali, da je neko lažov, lopov ili kriminalac. Zbog toga vodim računa da upozorim poslanike na vreme. Prvo po Poslovniku, izvolite.
Poštovani predsedniče, po članu 104. nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica ni ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Predsednik Vlade je, naravno, jedna od važnih institucija u Srbiji. Moramo odgovorno da iznosimo određene ocene kada govorimo o svakoj instituciji u Srbiji, pa i o predsedniku Vlade. Ono što znam ja i što zna najveći broj poslanika DSS-a, a nismo se nadali da će se ikada takva rasprava otvarati ovde, a moram da kažem i vama, gospodine Vučiću, a i javnosti u Srbiji – ono što mi znamo je da je gospodin Koštunica najveći deo svog života proživeo u zgradi Skadarske 1 u Beogradu. To je kuća dede Vojislava Koštunice, po majci. Najveći deo te zgrade vlast je 1945. godine oduzela, pa je živeo u tom jednom stanu u kome je ostao da živi i taj stan je sada zamenio za istu tu kvadraturu koju ima. Mi ne znamo da je država Vojislavu Koštunici dala stan od 200 kvadrata. Molim vas da tu odluku Vlade ili bilo kog državnog organa ovde donesete i kažete da je Vojislav Koštunica dobio nekakav stan. Molim vas da to pokažete. Da li vas to vređa? Molim vas, imamo pravo da zaštitimo integritet svakoga od nas, pa i predsednika Vlade, nemojte da se ljutite zbog toga. Mi vas nećemo napadati i nemamo razloga da vas napadamo, pa vas molimo da se tim intrigama, izmišljotinama ne služimo. Nema potrebe. (Aleksandar Vučić: Vi ste počeli sa tim.) Ako je to uradio, izvinjavam se u njegovo ime. Nemojte vi to koristiti i to što radite...
Molim vas, pre toga sam najavio repliku gospodina Vučića. Još jednom vas upozoravam, podaci o imovini funkcionera su javno dostupni, a nije u redu ni na jedan način da se iz političkih razloga ovde vrši istraga, poreklo od pre 20, 30 ili 40 godina, otkud znam kada je ko od vas dobio stan i od koga. Nije u redu da se o tome priča za govornicom, jer time oduzimamo mogućnost da govorimo o zakonima, a za to se svi zalažemo. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemojte da mi pretite, gospodine Aligrudiću, i ne morate da mi pretite time što ćete da vičete ostalima – sada udarajte kako znate i umete, hoćete da se krljate, hoćete rat ili ovako ili onako. Nemojte to da radite. Imate pravo na repliku, daću vam i ceo dan. Ne plašim vas se, čoveče, ni vas ni cele vlade, ni svega što možete da uradite, svega što možete da napravite. Možete da radite šta hoćete, vi ćete da vređate ovde, da izgovarate najgore moguće stvari, a on će da govori – lažeš, on će da govori o stanovima. A vi ste svete krave, ljubi vas majka, pa vama niko ne sme ništa da kaže, a vladaćete kako god hoćete i koliko god hoćete, pa sada zamislite, ne smete da nam kažete ništa. Smemo, sada ćemo jedno po jedno, natenane, ko vlada u Srbiji i na koji način vlada, i ko kako, preko kojih ministarstava koga kupuje, ko su kriminalci, ko su biznismeni i na koji način Srbijom upravljaju, a vi kažite, ako su ti kriminalci radikali ili ako mi držimo te kriminalce, onda ćemo da idemo u zatvor,ja vam dajem tu priliku. Sada ću ja natenane, pošto vi kažete, sada ćete vi da krljate, sada ćete vi da rasturate, sada rasturajte. Broj jedan kriminalac režima DSS, Vuk Hamović, šta radi i čime se bavi? Ko ga drži? Vidim sada hoće i frekvencije televizijske da dobije. Na koji način radi? Uzgred, rekao sam istinu što se tiče stana Vojislava Koštunice, kao što ste vi lagali za moj stan i stan Tomislava Nikolića. (Velimir Simonović, sa mesta: Nisam ništa lagao.)
Molim vas, bez dobacivanja. Gospodine Vučiću, slobodno izlažite redom u okviru replike, ali vas molim da vodite računa o vremenu...
Ja slobodno, ne mislite valjda ...
Naravno, vodite računa o vremenu, jer moram da štitim sve poslanike i ne mogu svaki put da vam dozvolim da prekoračite po tri minuta replike...
...još jedino da skoče na mene da me biju, ne znam šta drugo da rade. Jesam uplašen, već mi preti ovaj savetnik za fekalna pitanja Borisa Tadića da će da dođe motkom da me izbacuje, preti mi sada Aligrudić, prete mi odavde, prete mi odande, ja ne znam šta još da uradim. Računam da neće niko da me sklanja sa govornice.
Samo poštujte Poslovnik i vodite računa o vremenu. Sve je u redu.
Ne brinem ja, ovo što mi dobacuju me ne sekira uopšte. Rekao sam suštu istinu i, to sam vam rekao, u to ne bih nikada ulazio da niste postali prljavci kao i žuti i počeli da iznosite laži sa ove govornice, a vi se durite, gospodine Aligrudiću, koliko hoćete. Prvo pitajte ko je bio prvi da takve stvari pokrene, a ko onda na tome dobija. Hoćemo li da idemo dalje da govorimo o kriminalcima, da govorimo o ljudima koji su direktno vezani za režim DSS i za one koji danas upravljaju, koliko li ih je, gospodine Aligrudiću, ovih silnih biznismena, ne znate? Dobro, ne znate, ne znaju ni građani Srbije. Samo, jedan drži banke, jedan drži struju, jedan drži naftu, jedan ne znam ni šta drži, kada sve držite, e, žuti vam uzeše nešto malo oko sporta, tamo gde ima te mafije, to drže žuti, a vi sada gledajte, kako god hoćete. Mi smo u opoziciji, nama ništa nije ostalo, a neće ni vama kada vas budemo pobedili, kada te kriminalce budemo počistili. (Vukosav Tomašević, sa mesta: Malo sutra.)
Molim vas, bez dobacivanja.
Tako da ti kriminalci... Da li malo sutra ili puno sutra, ne znam, ali to će da vam bude na izborima; da li je to sutra, prekosutra ili za pola godine, svejedno je, na izborima će da vam bude.
Hvala vam. Izvolite, reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Evo čistog dokaza da od Skupštine nije teško napraviti cirkus. Dakle, i tako se uvek zna i vrlo lako je odrediti ko to čini, jedino što je do sada neka vrsta skrupula postojala kada je reč o DSS, a očigledno od danas toga nema. Prema tome, ako je neki poslanik nešto i rekao, ja nikome ne negiram pravo da na to reaguje, ali da se kasnije u međusobnim replikama sa drugim poslanicima pravi cirkus oko ovakvog pitanja, to je nešto što je za mene krajnje neprihvatljivo. Može da postoji vaše mišljenje o tome da vi sve znate kada je reč o kriminalcima, da imate sve moguće informacije, koje ni tužilaštvo ni policija nemaju. Ja vam svakako priznajem da imate te neke sposobnosti, koje očigledno ni državni organi ne mogu da imaju, i na kraju krajeva, verujem vam da ste podnosili krivične prijave, kao što sigurno jeste, za razne ljude u ovoj zemlji, koje jesu ili nisu utemeljene, to može da se vidi u krivičnim postupcima. Problem je, međutim, što se niko u ovoj zemlji (a za to sam se zalagao i van granica ove zemlje, ali nažalost, to nije bilo moguće politički sprovesti do kraja) ne može smatrati krivim dok se pravosnažnom sudskom presudom to ne dokaže. Prema tome, bilo ko iz redova SRS ili DSS protiv koga postoji podneta krivična prijava nije kriv dok mu se pravosnažnom sudskom presudom tako nešto ne dokaže. Ako govorimo o kriminalcima, mi tada dajemo političku kvalifikaciju, gospodine Vučiću, na osnovu nečega što mislimo da smo u pravu, a ne mora biti da je tačno. Vi niste čuli iz redova DSS, kada je reč o bilo kojoj drugoj stranci, pa čak ni o Demokratskoj stranci, sa kojom imamo prilično sporova i problema, kada je reč o kvalifikaciji i takvim stvarima, da iznosimo ovakvu vrstu ocena kvalifikacija. Još ranije sam rekao da je to pitanje političkog manira i to je ono što se vidi sa ove govornice. Vi nastavite tako, a mi ćemo drugačije; dakle, tu nemamo razloga da se sporimo. Ovde u mojoj ruci, što ćete videti posle, nalaze se krivične prijave nekih ljudi koji su danas narodni poslanici. Te krivične prijave podneli su nadležni državni organi na osnovu podataka koje su tada imali. Ali, ja neću reći ni za koga su te prijave, ni šta je u pitanju, ali prosto mogu da kažem sledeće: da upravo zato, i džaba se javljate za repliku, mislim da to ne može biti predmet rasprave u Skupštini Srbije. A pomenuo sam da to postoji samo iz razloga da bih pokušao da oponiram vama i da pokažem koliko je besmisleno da nabrajate imena ljudi koje, recimo, ja uopšte ne poznajem. Znači, maločas ste izgovorili ime Vuka Hamovića, a za njega sam čuo kao što su čuli i drugi građani Srbije, ja tog čoveka ne znam, znači, nemam pojma. Drugo, ovo što piše i što je predmet ovih krivičnih prijava, to je nešto što ne može biti razlog da se bilo kome ikada skine imunitet u ovoj skupštini Srbije ukoliko se nalazi na listi poslaničke grupe koja ima respekt i podršku građana. Prema tome, to je ono što je osnovna stvar. Da ne govorim o onim drugim stvarima koje vi napominjete. Prema tome, najlepše vas molim da se manemo ćorava posla i prozivamo kriminalce u tuđim redovima, jer to mi pre svega nikada nismo radili, pa vas molim da to ni vi ne činite. Drugo, postoje poslanici u našoj stranci koji su u stanju da neki put izgovore nešto što i možda prelazi granicu nečijeg ukusa, ali to je njihova individualna stvar. Vaše je pravo, ako je reč o vama lično, kada ste prozvani, da reagujete, ali vas najlepše molim da diskusiju koja se ovde vodi ne prenosimo na nivo poslaničkih grupa i političkih stranaka, jer mislim da je to krajnje neprilično. U tom smislu pozivam vas da se vratimo na tačku dnevnog reda i da nastavimo razgovor o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Hvala vam.
Hvala vama. Molim vas, dakle, sve je u redu, još jednom, da bi bilo jasnije u odnosu na ono što je pitao gospodin Simonović – prema članu 105, o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine onim što mu stoji na raspolaganju, ali takođe, na osnovu člana 111, ako predsednik Narodne skupštine redovnim merama ne može da održi red na sednici, odrediće pauzu u trajanju potrebnom da se uspostavi red. Iskreno se nadam da za tim neće biti potrebe, jer će o tome voditi računa narodni poslanici. Gospodine Krasiću, da li ste ostali pri svom javljanju po Poslovniku? Odustajete? Hvala vam. Izvolite, gospodine Vučiću, replika.
Ja sam ovo shvatio, videli ste kako naša država danas funkcioniše. Nemam ništa protiv toga, vi ste sa nama ušli u sukob? Nas ste krenuli da napadate, daj neka mi donese krivičnu prijavu, sada ću ja da izađem za govornicu. Evo ja neću da govorim o drugima, ja ću da govorim o sebi, gospodine Aligrudiću. Protiv mene ima jedno 40 krivičnih prijava, što krivičnih prijava, što optužnica, što tužbi. Znate li koje su? Teško da ću baš svaku da zapamtim. Ja to ne krijem uopšte. Pa dobro, nisam ni ja baš naročito pametan, ne mogu baš svaku da zapamtim. Imam sedam tužbi Caneta Subotića, imam nekoliko Vuka Hamovića. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Je l′ vi znate ko je Vuk Hamović?)
Molim vas bez dobacivanja, i vi gospodine Krasiću i vi gospodine Aligrudiću. Hvala vam.
Krasić, čoveče, sada nije reč rekao. Ali, ja nemam ništa protiv. A onda kaže – nije kriv ni zbog toga; je l′ zbog onoga što je Đelić podnosio za bonove što su radnici dobijali, pa ustanovili još u istrazi kako su samo oni dobijali ne znam šta? Nego za šta? Šta ne znate kada ste dobili, znam ja, pa evo to vam kažem. Živanka Radovančeva, nesrećnog, zamalo da osude što su radnici dobijali bonove. Hoćete da vam kažem kako to izgleda? Evo ovako: podele se bonovi za devet meseci radnicima u iznosu od 1.300.000 u 12 meseci, od toga im podele u naše vreme 300.000 za radnike, a u vreme prelazne vlade gde učestvuje vaš ministar, DOS-ov, socijalistički i SPO-ov podele 900.000, njih ne gone, nas gone. Pa nismo mi to za nas uzimali, nego radnici. Pa je Krasić delio svom rođenom bratu nešto, a nema čovek rođenog brata. E to su radili, i to je ono čime se vi bavite. Je l′ to ono što ćete da nam pričate, je l′ to ono čime ćete da pretite ovde? Ajde bre, pa povedite te postupke, da vidimo šta ćete da radite. Što ih nema? Na takav i takav način, je li, pa ćete da pretite hapšenjima. Kakve ste demokrate, kada vam kažu nešto politički protivnici, vi ćete da hapsite, je li? Živi smo se preplašili, neću moći noćas da spavam od vas i vaših krivičnih prijava. Obećavam vam, gospodine Aligrudiću, pošto ste sada pokazali kakvi ste i pokazali ste svoje pravo lice i kao stranka i kao sistem... Kako odmah stiže iz izvršnih organa vlasti, i sudova, tužilaštava; a doneli smo, pa ćemo mi sada vas da plašimo. Niste nas uplašili, ni najmanje. E, sada ću oštrije i jasnije da vam govorim, jače nego ikada, šta mislim o vašoj vlasti. A za posle podne vam pripremam veliko iznenađenje. Donosim vam ovakav štos, ali ne krivičnih prijava za bonove za radnike, nego krivičnih prijava za bonove za ljude iz vlasti. Onda će to malo da se razlikuje, a onda će ljudi imati prilike šta da slušaju. Vaših krivičnih prijava se ne bojim, nekoliko postupaka mi je pri kraju, uskoro očekujem i presude, mogu da budu i ovakve i onakve, a ne plašim se ni vaših zatvora. Ali, bogami, čuvajte se pravde, a ne toga da vam šefovi poslaničkih grupa kao Čeda Jovanović, i vi, čitate ovde i pokušavate da uplašite političke protivnike. To je toliko bedno i toliko jadno, a da vas podsetim, tog koji je to isto radio kao i vi danas, juče ste privodili. Siguran sam da se to vama nikada neće desiti, ali sam takođe siguran da će doći jedna istinski demokratska vlast koja neće time da plaši svoje političke protivnike, ali će da hapsi kriminalce, gospodine Aligrudiću, u to budite sigurni.
Hvala. Izvolite, gospodine Aligrudiću. Izvolite repliku.
Je l′ vidite kako izgleda tipična zamena teza? Dakle, ja kažem jedno, a čovek na to odgovara nešto sasvim drugo, što ja nisam rekao, i postiže svoj politički efekat. Ja sam upravo izgovorio sve ono suprotno o čemu je govorio gospodin Aleksandar Vučić. Govorio sam o tome da upravo sa ove govornice ne treba da se drugi ljudi pozivaju za bilo šta, da to nije predmet rasprave u ovoj skupštini. Pokazivao sam to samo iz jednog razloga, da postoji milion takvih stvari, i od ranijeg režima i od onih pre toga, da moguće da i fizička lica podnose privatno krivične prijave protiv drugih ljudi i da to nije stvar koja može da bilo koga obavezuje bez pravosnažne sudske presude. To je poenta moje poruke bila. A vi ste od ovoga napravili cirkus. Naravno, zbog toga sam do sada i pokazao kako je to irelevantno za nas, a ne da bilo koga plašimo, gospodine Vučiću, vrlo dobro znate da niko od nas nema kapacitet da bilo koga hapsi, niti smo mi bilo koga privodili juče ili prekjuče. Niti narodni poslanici to rade, niti im je u funkciji, u sistemu podele vlasti da tako šta čine. To ne možete činiti ni vi, to ne možemo činiti ni mi u vladajućoj koaliciji. Ali vidite, vama je potreban bilo kakav razlog da biste izašli za govornicu i da biste produžili svoju politički agitaciju. Ja vama to ne sporim, ali verovatno je ovo jedno od poslednjih javljanja poslanika Demokratske stranke Srbije povodom vaših izjava. Znači, vi možete od sada nadalje da pričate šta god hoćete, mi jednostavno nećemo ući u ono što vi priželjkujete, a to je izvesna vrsna konflikta koja je potpuno na pogrešnom nivou, koja nema veze sa tačkom dnevnog reda koju danas imamo i sastoji se od igre pokvarenih telefona. Dakle, vi meni pričate jedno, ja vama pričam drugo, uopšte ne govorimo o istoj stvari, a onda kada izađete za govornicu, uz puno smeha, širenja ruku i naravno samouverenosti, govorite da sam rekao nešto što izgovorio nisam. Na kraju krajeva, moguće je i tako razgovarati, ali ćete tako izgleda razgovarati samo sami sa sobom, pošto sa mnom dalje nećete.
Hvala vam, gospodine Aligrudiću. Po članu 105, deset minuta pauze da se smire strasti, i padeži i optužbe, a nastavićemo odmah posle deset minuta, nema razloga. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Pre prekida za repliku se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić, za repliku na izlaganje gospodina Aligrudića.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle dana pretnji predstavnika najviših vlasti u Srbiji jedinim opozicionim predstavnicima u našoj zemlji, dakle, posle dana pritisaka, objašnjenja kako će motkom da rešavaju ponovo stvari, činjenica da se tim argumentima služi dovoljno govori o vlasti, dovoljno govori i o kabinetu predsednika Republike, ali i o Vladi Republike Srbije, koja se, valjda u svojoj nemoći, istim sredstvima služi. Nemam ništa protiv činjenice da prete motkama, i motke su za ljude, čak i onakve kakve savetnik za fekalna pitanja gospodina Tadića... Sam se tako nazvao, on je čovek rekao, citiram – to je motka umočena u nekakvu biološku supstancu, neprijatnog mirisa ili ne znam kakva već, pa računam da se specijalizovao, jer ja nikad ne bih mogao tako uspešno i lepo da smislim do ovoga danas, gde smo doživeli da ne sme ništa da se kaže o našem političkom protivniku. Jer, vi smete da izgovorite sve što vam padne na pamet o Aleksandru Vučiću ili o bilo kom drugom srpskom radikalu, što je uobičajeno, što je normalno, što je lepo da po novinama pišete šta vam je volja i kako vam je volja, ali ako vam neko nešto odgovori i pomene vam Vojislava Koštunicu ili bilo koga drugog, tog trenutka kreće "krljanje" i "rasturanje". Ovo je bio citat, poštovani građani i poštovani narodni poslanici. Onda vi mislite da to "krljanje" ide sa nečim, nego ide sa onim što su pričali već šest, sedam godina, ništa novo, uobičajeno i od "krljanja" ne ostade ništa. Mi smemo da pričamo i mi smo o tome govorili ovde stotinu puta. Mi smo govorili o načinu na koji to funkcioniše. Gospodine Aligrudiću, do danas sam vas cenio, niste mogli da nađete ni jednu jedinu stvar, iako smo politički protivnici, da sam rekao nešto o vama lično loše ili o nekim drugim ljudima iz vaše stranke. Gospodine Aligrudiću, tražim od vas, kao što i ja otvoreno izađem i kažem, ja nisam sudija, nisam ni tužilac, ali mislim, na osnovu onoga što posedujem ili imam, da su ti i ti kriminalci i ne plašim se da to izgovorim, a ja vas pitam, gospodine Aligrudiću, pošto ste za "krljanje" i "rasturanje" sve to pročitali, pitam vas da li je Aleksandar Vučić krao pare ili bilo šta drugo, bilo ko od poslanika ili predstavnika SRS? Ako jeste, izađite i kažite. Ako vi to kažete, neću izlaziti da vam odgovaram. Ako kažete da je to istina, ovog trenutka ću da napustim Narodnu skupštinu i više neću biti poslanik. Vama ostavljam to. Imate priliku to da kažete, ako je to istina, samo da kažete šta je u pitanju, da li smo krali glasove, da li smo krali pare, da li smo krali bilo šta? Ja vama jasno kažem imenom i prezimenom za koga mislim i šta mislim. Čak se trudim da ne odgovaram na najteže uvrede koje dođu od gospodina Simonovića i nekih drugih, zato što razumem gospodina Simonovića, njegovu povređenost itd. Pitam vas da mi to kažete. Što se mene tiče, nastaviću o kriminalcima da govorim sve najgore. Možda će kriminalci i da se obračunaju sa nama, možda će da rade šta god hoće i kako god hoće, možda će oni najgori kriminalci u Srbiji ponovo da dođu na vlast, uz vašu podršku, na ovaj ili onaj način, svašta je moguće, možda će ponovo da hapse nevine ljude, možda ponovo 13.000 ljudi. Nisam hteo da vas pitam, da li mislite na one kriminalce, ne za krivične prijave, nego za one koji su bili hapšeni, da su kriminalci? Ne da to nisam rekao i da ne bih rekao, nego mislim da nisu. To otvoreno kažem. (Predsednik: Molim vas, završite.) Da mi neko kaže da je Aca Tomić kriminalac, pljunuću ga u lice, smešno mi je to. Vi izlazite ovde i – sada ću da ga uplašim. Neću večeras da spavam zbog toga. Jedino što mogu da vam kažem, verovatno i ostali radikali, garantujem vam jednu stvar: protiv onih ljudi o kojima smo govorili nastavićemo hajku pravde i hajku istine, zato što je kriminalcima mesto u zatvoru, a ne poštenim ljudima. Gospodine Aligrudiću, to je naš odgovor na vaše "krljanje" i "rasturanje", kakvo ste nam najavili. Ta borba protiv kriminala mora u Srbiji da bude jača nego ikada. Mi srpski radikali protiv korupcije i kriminala znaćemo i te kako da se izborimo.
Po Poslovniku, gospodin Aligrudić.
Član 104. Kada s nekim polemišem, uvek volim da pođem od onoga u čemu sam saglasan, jer je to nekako najlepše. S ovim poslednjim sam saglasan. Dužnost ovog društva ili države je da se bori protiv svakog vida kriminala, naročito organizovanog kriminala u državi. Nema potrebe barem da neko mene, kao poslanika, podseća na to. Ja sam to shvatio kao svoju dužnost od početka, samo je pitanje kolika je moja moć da na to utičem iz ovih klupa. Naravno, postoje oni državni organi u sistemu podele vlasti koji imaju veću odgovornost za tako nešto. Kao i ranije, tako ih i sada pozivam da učine sve što je moguće da svakog za koga postoje osnovi sumnje ispitaju, a za koga postoji osnovana sumnja, da se protiv njega podnese krivična prijava. Međutim, kada ovde upotrebljavate izraze kao što su "krljanje" ili nešto drugo, to nisu izrazi upotrebljeni za ovom govornicom; vi ste to možda čuli u kuloarima ili u skupštinskim klupama. Možda su izgovoreni i sa moje strane u nekom drugom kontekstu, ali nikako (mislim da tu imamo pogrešno razumevanje stvari i samo zbog toga sam se javio) u kontekstu koji ste vi želeli da prikažete ili kako ste to pogrešno doživeli. Na koncu, nikada nisam u ovom parlamentu nikoga nazivao kriminalcem. Nikada mi ne pada na pamet do to činim prema bilo kom poslaniku u Narodnoj skupštini, ne zbog toga da li smem ili ne smem, pošto se pokazalo da ovde nikakvog straha od toga ne treba imati, jer nikakve posledice ne mogu za to nikoga stići, nego prosto zbog toga što to ne želim, što to nisam ja. Postoji samo jedna osoba za koju sam se usudio da pređem tu granicu do sada, kada je o tome reč i kada je reč o jednoj posebnoj vrsti kriminala, a koja se tiče ovog doma direktno, a to je mešetarenje Bogoljuba Karića u parlamentari život Srbije, za šta smo do sada videli da je postiglo određeni efekat, naravno, nedovoljan da bi se izmenila politička realnost na izborima, ali da je to čovek pokušavao da uradi. Mi smo tada reagovali i ja sam tada, priznajem, prešao ovu granicu, ovaj limit o kome govorim kao o svom principu, ali sam imao jako, jako dobar razlog za to, jer se taj razlog ticao direktno ovog doma, ovog saziva parlamenta i svih nas koji ovde sedimo. Znači, nikada van tog konteksta ne bih upotrebio takvu vrstu kvalifikacije. Odmah da vam kažem, ni dan-danas mi zbog toga nije žao, kada je reč o gospodinu Bogoljubu Kariću i njegovim kriminalno motivisanim političkim porivima.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Milankov, pa narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodine predsedniče, uvaženi članovi Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, nakon sat i po vremena bespotrebne rasprave opet je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Osnovni zakon donet je u proleće 2003. godine, a pre toga istovetan zakon je bio donesen u ovoj skupštini 1996. godine. To samo govori da je ova oblast koju hoćemo ponovo da regulišemo vrlo bitna društvena oblast i da je, kako je neki nazivaju, zamajac privrede Srbije. Zamajac privrede Srbije, ne bez osnova zato što je, setimo se, pred raspad nekadašnje SFRJ 900.000 ljudi živelo na račun građevinarstva i oblasti koje prate građevinarstvo, kao što su proizvodnja građevinskih materijala i druge uslužne delatnosti. Njih ima čak stotinak. Samo da pomenem da je krajem 80-tih i početkom 90-tih obim sredstava koji se ostvarivao od ove delatnosti bio ravan obimu sredstava koje je ondašnja Jugoslavija ostvarivala od turizma, a to nisu bila mala sredstva. Pad aktivnosti u građevinarstvu beleži se tokom 90-tih godina i da ne poredimo ratne godine početkom 90-tih godina. Druga polovina 90-tih godina, statistika kaže, bar u stanogradnji, da se gradilo oko 5.000-7.000 stambenih jedinica uSrbiji, da je gradnja objekata javne namene skroz stala, tako da se građevinarstvo našlo u dosta nepovoljnom položaju. Nakon 90-tih godina, donošenjem zakona, u poslednje dve-tri godine... Samo ću radi usporedbe dati podatak da je danas i u poslednje dve-tri godine nivo izgrađenih stambenih jedinica u Srbiji između 14.000 i 16.000. Nažalost, polovina od toga jeste u Beogradu i to je ono što su danas pomenuli mnogi narodni poslanici pre mene, da se borimo za to da bude bolje dispergovano, da se boljitak od građevinarstva i urbanizma oseti i u ostalim delovima Srbije. U poslednje dve-tri godine počeo je intenzivni razvoj drumskog saobraćaja, telekomunikacija, a svi vi primećujete ulepšavanje i uređenje naročito centralnih gradskih ulica, trgova, i to je zaista veliki pomak u odnosu na poslednjih deset godina. Ovaj zakon je poboljšao tu investicionu klimu, dao sigurnost u oblasti građevinarstva, međutim problem koji svakako postoji jeste imovinsko-pravni status gradskog građevinskog zemljišta i neuređen registar, odnosno katastar nepokretnosti. U razgovoru sa kolegama i predstavnicima ministarstva te oblasti ćemo rešiti zajedničkim snagama, kroz zakon koji će vrlo uskoro biti pred ovom skupštinom, a to je zakon o gradskom građevinskom zemljištu. Normalno, za uređenje katastra treba mnogo ljudi iz struke, a i novi fondovi za te namene. Zakon iz 2003. godine je možda zakasnio sa donošenjem, kao što su možda zakasnele izmene i dopune Zakona koje dolaze na dnevni red tek 2006. godine. Samo ću vam reći da je zakon iz 2003. godine predvideo 19 podzakonskih akata. Od tih 19 podzakonskih akata samo je pet doneto, i to jeste jedna od manjkavosti tog osnovnog zakona. Međutim, taj osnovni zakon je doneo dosta dobroga, inovacija u osnivanju strukovne organizacije - Inženjerske komore, u uspostavljanju Agencije za prostorno planiranje. Doneo je novine da planske i urbanističke planove mogu raditi privatna ovlašćena lica i agencije; određeni su rokovi za pokrivanje planskom dokumentacijom određenih područja i regiona, međutim i sami znamo da su ti rokovi propisani kao nerealni i to je loša osobina tog zakona. Zakon iz 2003. godine uveo je praksu prava prometa, odnosno prometa pravom nad korišćenjem gradskog građevinskog zemljišta. To je uveliko u funkciji u celoj Srbiji. Pokrenuta je procedura za legalizaciju, jer toliko bespravno izgrađenih objekata u Srbiji postoji i našao se modus za adekvatno rešenje tog problema i, ono što nije nebitno, tu su krivične sankcije za izvršioce, odnosno za graditelje bespravnih objekata u Srbiji. Ono što je loše u zakonu iz 2003. godine, a svakako ima dosta loših efekata tog zakona, to je da se prvobitno nije napravio registar tih nelegalno izgrađenih objekata, pa je prethodni ministar licitirao sa cifrom između 700.000 do milion takvih objekata, da bi zahtev podnelo samo 400.000 investitora. Ono što je mnogo bitno, Agencija za prostorno planiranje nije dala toliko efekta, pošto ni sama nije dobro zaživela, došlo je do začepljenja rada te agencije, a ona je dosta bitna i nadam se da će ovim izmenama i dopunama ona profunkcionisati u pravom smislu. Kao što sam naveo, podzakonska akta nisu doneta i to je zbunjivalo ne samo ljude iz struke, građevinare, nego je to zbunjivalo i one kojima je životno bitan bio naročito segment Zakona o legalizaciji. Oživljavanje planskih dokumenata nije adekvatno kako je planirano zakonom. Stostruka nadoknada za korišćenje gradskog građevinskog zemljišta za ljude koji su podneli zahtev gotovo nigde nije naplaćena, ni u lokalnoj samoupravi, mada se to kosi sa Ustavom i zakonom, jer je izvorna nadležnost lokalne samouprave gazdovanje gradskim građevinskim zemljištem. Ono što je mnogo bitno i boli većinu građana koji imaju bespravno izgrađene objekte jeste status tih objekata u smislu komunalnih priključaka. Tu su javna preduzeća koja vrše isporuku sanitarne vode, električne energije, na svoju ruku i svoju odgovornost ocenjivala, pošto je isto predviđena kaznena odredba ukoliko to rade; kao što smo čuli malopre, u Smederevu se takvi objekti nisu priključivali na struju, vodu i ostale komunalne pravce, a u većini slučajeva jesu. To je neko rešenje koje je bilo ad hok i koje se ne može prepustiti takvom slučaju. Ono što 52 intervencije izmena i dopuna donose u osnovnom zakonu iz 2003. godine: zasnivaju se na boljoj organizaciji i efikasnijem radu Agencije za prostorno planiranje, odnose se na sam sadržaj urbanističkih planova i projekata, zatim na veću mogućnost učestvovanja kako šire javnosti, tako i stručne javnosti, kroz uvid u plansku dokumentaciju. Te primedbe koje građani daju kroz uvid u plansku dokumentaciju idu pred odbornike lokalne samouprave i to se dalje razmatra. Normalno, proširena je strukovna mogućnost da i ljudi sa višom stručnom spremom učestvuju u rukovođenju i da budu neposredni šefovi na gradilištu, što je svakako novina i to im je bilo uskraćeno za poslednje tri godine. (Predsednik: Molim vas, molim poslanike malo tiše, ako postoje neophodni razgovori, ne moraju da se obave u sali. Molim vas omogućite govorniku da se čuje.) Znači, nastavak procesa legalizacije bespravno podignutih objekata. Da budem tu i deskriptivan pa da kažem da ovakav vid legalizacije bespravno podignutih objekata postoji u Evropi samo kod nas i u Turskoj, da nekako sve ostale zemlje u regionu, pa čak i Bugarska i Rumunija, nisu dopustile toliki obim bespravno izgrađenih objekata. Trenutno samo mi i Turci imamo ovaj problem koji treba da rešavamo na ovakav način i pred nama je velika dilema kako ovaj veliki životni problem, koji muči blizu milion stanovnika Srbije, da se reši. Mislim da se ovim izmenama dopušta jedan prihvatljiv modalitet i za struku i za građane. Sada bih govorio o efektima koje bi trebalo da donesu ove izmene i dopune, a to je svakako da se pojednostave procedure i da su one određenije, u smislu toga da građani znaju kako da postupaju pred organima pred kojima podnose zahteve. To je jedan od efekata zakona, da građani mogu intervenisati i u otklanjanju nedostataka planske dokumentacije. To je jedna sigurnost, naročito kada se radi o prostornim planovima, gde država vrši kontrolu i nadzor tih dokumenata, a to se posebno odnosi... Prostorni planovi pokrivaju, opet da se vratim na velike komunalne infrastrukturne objekte, a to je drumski saobraćaj, a to je svakako bilo do sada kamen spoticanja. Samo ću vam reći da izgradnja mnogih putnih pravaca nije početa, iako su i budžetski pokriveni i pokriveni su tehničkom dokumentacijom, baš iz ovih razloga. Bolja klima za investitore i sigurnost u građenju jeste srž ovih izmena i dopuna. Na nama je da pratimo efekte ovog zakona na terenu i da uveliko učestvujemo, i kao poslanici i kao struka, u kreiranju novog zakona, jer moramo na vreme reagovati ukoliko se jave nepravilnosti i ako efekti ovog zakona ne daju željene rezultate.
Hvala vama, gospodine Milankov. Došlo je do određenih promena u redosledu. Umesto narodnog poslanika Branislava Rankića, koji neće učestvovati, biće narodni poslanik Miloš Dišić. Umesto narodnog poslanika Rajka Baralića, koji će možda kasnije ako ostane vremena, narodni poslanik Milisav Petronijević. Onda po tom redosledu sada. Reč ima prvo narodni poslanik Zlatan Jovanović, pa narodni poslanik Milisav Petronijević, pa potom narodni poslanik Miloš Dišić. Još jedno obaveštenje o načinu rada. Danas ćemo raditi do završetka načelnog pretresa pete tačke dnevnog reda – zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu, a u petak, ako uspemo sutra da završimo raspravu, dve načelne rasprave, u tom slučaju neće biti sednice i sednica će onda biti nastavljena u ponedeljak, da biste mogli da planirate svoje aktivnosti.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ministar nije prisutan, jer sam želeo nešto lično da uputim ministru kao članu Vlade. Naime, predlog koji je pred nama i koji danas razmatramo je stigao u Skupštinu 21. oktobra 2005. godine. Znači, šest meseci je ovo u proceduri, a ministar kaže da se radi o vrlo značajnom i važnom zakonu, pa me interesuje zašto to nije došlo na dnevni red mnogo ranije. Postoji i za to obrazloženje. Naime, nekoliko prethodnih meseci Vlada Republike Srbije je provela na terenu. Nije radila svoj posao, radila je po selima u kraljevačkoj i smederevskoj opštini, gde su bili raspisani lokalni izbori, gde je trebalo po svaku cenu doneti pobedu svom kandidatu. Ministar Ilić je obilazio sela po Smederevu i Kraljevu, obećavao sve i svašta ili, da budem precizniji, obmanjivao građane da će im uraditi i ono što ni oni sami nisu mogli da sanjaju. To je stara praksa gospodina Ilića, jer je i ranije, krajem 2001. godine, na dopunskim izborima u jednom selu u opštini Bajina Bašta došao da bi promovisao svog kandidata, pa obećao tamo ljudima put. Kandidat je pobedio, a ministar se više nije pojavio, niti je nešto od tog puta bilo. Druga stvar koja je ovde interesantna jeste veliki broj amandmana koji je podnet od strane jedne stranke koja je u vladajućoj većini, koja je u skupštinskoj većini. G17 plus je podnela 16 amandmana sa istim tekstom – briše se. Šesnaest članova predloženih izmena zakona oni izgleda brišu i mene interesuje kako ćete uspeti da uopšte izglasate ovakav predlog zakona ako ni deo vaše koalicije nije za ovo, ako se nešto ne promeni do samog čina glasanja. Daću nekoliko načelnih primedaba na ovaj predlog. Čuli ste da SRS neće glasati za ovo, ali ćemo reći ono što po našem mišljenju nije dobro i što bi trebalo svakako promeniti. Prvo, ovaj postojeći Zakon o planiranju i izgradnji je predvideo da se u roku od šest meseci od donošenja zakona (a negde 2003. godine u novembru je istekao taj rok) donesu, odnosno usvoje prostorni planovi u opštinama. Znači, da sve opštine usvoje svoje prostorne planove da bi se na osnovu njih moglo dalje ići u izradu urbanističkih planova za pojedine lokacije za koje opština proceni da treba raditi urbanističke planove. Mene interesuje da li Vlada, odnosno Ministarstvo ima podatke koliko je opština uopšte do sada usvojilo prostorne planove, jer sumnjam da veliki broj opština uopšte nije uradio prostorne planove, a da su krenuli u izradu urbanističkih planova. Mislim da to nije logično i mislim da je trebalo ići ovim redom koji je zakon predvideo: prvo napraviti prostorne planove u svakoj opštini, uz saglasnost sa Prostornim planom Republike Srbije, a zatim krenuti u izradu urbanističkih planova za pojedina područja za koja opština proceni da treba raditi ove urbanističke planove. Naime, i član 170. postojećeg Zakona kaže da na području na kome se ne radi urbanistički plan opštinska uprava izdaje urbanističke uslove u skladu sa prostornim planom, prema prostornom planu izdaje urbanističke uslove. Interesuje me sada kako će se izdati urbanistički uslovi ako ne postoji uopšte taj prostorni plan. Znači, zona područja gde nije predviđena izrada urbanističkog plana. Ostaje nejasno da li je propisan neki novi rok za izradu prostornog plana za opštine. Ovde se ne pominje nigde. U postojećem zakonu ostaje i dalje šest meseci. Da li tih šest meseci važi od usvajanja ovih izmena ili je taj rok već istekao i da li onda ostaju te opštine koje to nisu uradile bez prostornih planova, jer je drugi stav ovog člana brisan, kojim je ostavljena nadležnost Ministarstvu da uradi prostorne planove za opštine koje taj posao nisu završile. Takođe, želim da napomenem jedan problem koji se pojavljuje verovatno u više opština na terenu, a to je problem međuopštinske saradnje pri izradi ovih planskih dokumenata. Naime, mnoge opštine imaju problem da je naselje, turističko mesto na granici dveju opština; treba raditi jedan zajednički plan za to naselje ili turističko mesto, a ne da svaka opština radi za sebe, bez ikakve koordinacije. To se, nažalost, dešava. Navešću primer planine Tare, odnosno naselja Kaluđerske bare, gde je put koji prolazi kroz centar naselja granica između dve opštine, između opštine Bajina Bašta i opštine Užice. Taj put je razdvojio dve opštine, ali taj put je u stvari i centar turističkog naselja, mesta. Opština Bajina Bašta radi regulacioni plan za svoj deo, a opština Užice ne radi za svoj deo. Kako uskladiti razvoj tog turističkog mesta, ako ne postoji dogovor i saradnja između ove dve opštine? Mislim da bi u Vladi i Ministarstvu trebalo da se preduzmu neke mere da se to usaglasi, uskladi, ali to nije urađeno, jer očigledno je opština Bajina Bašta u završnoj fazi usvajanja regulacionog plana za naselje Kaluđerske bare. Ono što takođe želim da ovde istaknem kao primedbu, kaže ovako, član 8. ovog predloga: "Na prostorni plan opštine, pre objavljivanja, pribavlja se saglasnost ministra nadležnog za poslove prostornog planiranja, radi utvrđivanja usklađenosti tog plana sa drugim planskim dokumentima, ovim zakonom i propisima donetim na osnovu zakona." Interesuje me sada kako će jedan ministar, taman i da je stručan, što ovaj nije, moći da proveri, usaglasi i uskladi prostorne planove za 150 ili više opština, koliko ih imamo u Srbiji. Mislim da je to i fizički nemoguće, a da ne pričamo o samoj stručnosti ministra. Naime, ovaj posao kontrole i usaglašavanja može da se obavi i na posredan način, preko komisije za planove, u kojoj ministar ima određeni broj članova koje on imenuje i koji treba upravo da zastupaju interese Republike Srbije i da kontrolišu da li su planovi opština u saglasnosti sa prostornim planom Republike Srbije. Na kraju, postoji urbanistička inspekcija koja može da interveniše u svakom od tih slučajeva. U članu 12. stoji: "Predsednik i članovi komisije", a govorimo o komisiji za planove koju svaka opština treba da ima, "imenuju se iz reda uglednih stručnjaka za oblast prostornog planiranja i urbanizma i drugih oblasti koje su od značaja za obavljanje stručnih poslova u oblasti planiranja i uređenja prostora i izgradnje. Jednu trećinu članova komisije imenuje ministar nadležan za poslove urbanizma i građevinarstva" itd. Moram da kažem da postoje problemi na terenu, u opštinama, jer u malim opštinama ne postoji dovoljno stručnih kadrova u samoj opštini da bi se imenovali iz te sredine. Ministar imenuje tu trećinu članova komisije iz susednih opština. Šta se dešava? Ti ljudi nisu dovoljno motivisani i zainteresovani da učestvuju u radu tih komisija i onda se komisija svede na onaj politički deo koji je imenovala dotična matična opština. Taj deo komisije je uglavnom politički. Imenuje ga skupštinska većina, nije dovoljno kompetentan i stručan da može da donosi validne odluke. Ovo postoji kao problem i taj problem treba rešiti, a na koji način ne znam, ali Ministarstvo mora da nađe odgovor da li su ti ljudi dovoljno motivisani ili nisu, kao i da prati njihovo prisustvo tim sednicama komisije za planove, pa ako ne dolaze da ih promeni i da nađe druge ljude koji će biti motivisani da dolaze na sednice komisije. Već sam rekao, u malim opštinama, a verovatno je to u svim opštinama, onaj deo komisije koji imenuje lokalna uprava je uglavnom politički. Možda je trebalo i u tom smislu nešto reći, pa da to, iako su politički, budu ljudi koji su stručni za ove poslove. Imamo primere da su ljudi koji nemaju nikakve veze sa ovom strukom u tim komisijama, jer su deo one vladajuće većine koja vrši vlast u lokalnim sredinama. Član 18. govori o komisiji koja, posle javne rasprave i javnog uvida u planove koji su izloženi u lokalnim sredinama, treba da podnese izveštaj o primedbama koje su upućene od strane građana ili drugih zainteresovanih lica. Ono što meni nije logično ovde, menja se stav postojećeg zakona, u članu 53; bilo je tamo predviđeno da sve primedbe ulaze u izveštaj i da se komisija izjašnjava, odnosno da daje stav o svakoj primedbi. Međutim, sada u izveštaj komisije ulaze samo prihvaćene primedbe i daje se stav po tim primedbama. Taj stav je jasan čim su prihvaćene, a mislim da je bolje i pametnije ono što je u postojećem zakonu – da sve primedbe koje su upućene od strane građana i zainteresovanih lica uđu u izveštaj, a komisija će se izjasniti o njima i dati stavove koje prihvata, a koje ne prihvata. Član 22. predloga izmena odnosi se na član 59; govori se o urbanističkim uslovima, o prigovoru i žalbi na rešenje, nigde se ne pominje rok. Dolazimo opet u situaciju da će administracija da razvlači i odugovlači ove procedure, što je loše i što treba promeniti. Svuda gde se odnosi na organe lokalne samouprave, ili republičke, treba dati rokove za pojedine radnje, da bi ovaj posao tekao što brže. Sledeća stvar odnosi se na legalizaciju. Naime, intencija je postojećeg i ovog zakona da se legalizuju objekti koje je moguće legalizovati, a koji su izgrađeni bez neophodnih dokumenata i bez dozvole za izgradnju. Ono što ovde nije dobro jeste što je data procedura kako se podnose zahtevi, dati su rokovi u kojima organi odgovaraju na zahteve, međutim, nije preciziran rok za izdavanje dozvole za izgradnju, odnosno upotrebu. Svi drugi rokovi su precizirani, ali ovaj rok, kada do toga dođe i kada se kompletna procedura ispoštuje, rok za izdavanje dozvole bilo za izgradnju ili za upotrebu, nije preciziran. Opet kažem, ostaje mogućnost da se taj postupak razvlači u nedogled. Moram gospođi Bošnjak na neki način da repliciram, rekla je da je legalizacija abolicija. Nije legalizacija abolicija. Legalizacijom se dobijaju papiri ili dozvola za ono što je rađeno bez dozvola, ali ne dobija se to bez određene naknade. Građani za to plaćaju naknadu i u većini slučajeva nije njihova krivica što su bili prinuđeni da to urade bez dozvole. U većini slučajeva je krivica organa lokalne samouprave ili nekih drugih organa koji su bili nadležni ili je trebalo da neke prethodne radnje završe i da imaju urbanističke planove na osnovu kojih će odgovarajuće dozvole izdavati, a to nisu uradili. Znači, legalizacija je samo dodeljivanje odgovarajućih papira ljudima, uz odgovarajuću naknadu, niko to neće dobiti besplatno. Na samom kraju, članom 51. se na neki način omogućava građanima koji nisu podneli zahtev za legalizaciju u roku koji je dao osnovni zakon da to učine. Međutim, mislim da je sasvim svrsishodno, i Srpska radikalna stranka je podnela amandman u tom smislu, da se taj rok produži do dana usvajanja ovih izmena. Možda je neko iz opravdanih razloga ostao pa nije u roku do 13. novembra 2003. godine podneo zahtev za legalizaciju, zašto mu sada to uskratiti ako već govorimo o nekim mogućnostima da se građanima pomogne, da svi koji su sporni i nemaju odobrenje za izgradnju to učine u roku do usvajanja zakona. Na kraju krajeva, juče smo govorili ovde o zakonu o amnestiji, gde su amnestirani ljudi, odnosno mladići koji su izbegavali služenje vojske, izbegavali te obaveze koje su propisane zakonom. Postoje građani prvog reda, jer se oslobađaju bilo kakve odgovornosti, a sada ovde ne dozvoljavamo građanima koji nisu podneli zahtev samo do određenog datuma i oni to ne mogu više nikada učiniti. Dajte da im pružimo još jednu šansu, da ovaj rok produžimo do dana usvajanja ovog zakona, ovih izmena i da i građani koji to nisu uradili u onom roku iz prethodnog zakona mogu to sada da urade. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Jovanoviću. Kao što smo rekli, prvo po Poslovniku narodni poslanik Ivica Dačić, a potom narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovani predsedniče, poštovani građani Srbije, poštovani narodni poslanici, nadam se da smo mi raščistili, mada još nismo krivično i pravno i formalno, sa onim aferama Bodrum i glasanje iz Soluna, iz Bodruma, ali ja bih zamolio, gospodine predsedniče, da za trenutak zastanete i da konstatujemo jednu činjenicu. Na vašem monitoru sa desne strane u 16. redu je neko kao ovde prisutan, a toga nema u sali; Nataša Mićić, njeno ime je evidentirano da je u sali. Znači, molim vas da utvrdite, ko veruje ili ne veruje neka pogleda, tražim da se u ovom momentu utvrdi na osnovu elektronske evidencije da li je Nataša Mićić u sali i kako je moguće da je ona u sali, a trenutno je nema, niti je njena kartica ubačena u jedinicu za ubacivanje kartica. Gospodine predsedniče, molim vas, ako je neko navikao... Nadam se, vi ste to obećali i ja vama verujem, da se nikada više neće ponoviti afera Bodrum i afera Solun. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Dačiću. Molim vas, samo trenutak, potpuno razumem da ste po Poslovniku podsetili na ono o čemu sam ja čitao u novinama, a kasnije je to sudski konstatovano – da je u vreme glasanja bilo zloupotreba kartica u prethodnom sazivu. Mislim da je sasvim jasno da se to nije događalo i da se neće događati dokle god odgovorni ljudi vode računa, a to su šefovi svih poslaničkih grupa i rukovodstvo Skupštine. Ali, molim vas, danas nije nikakav dan za glasanje. U 16. redu, budite ljubazni, ja gledam napred, a govorim o stvarima koje se dešavaju iza vas, vi koji gledate ovde, tako je, gospođa Mićić je ušla pre desetak minuta i ja pozdravljam gest gospodina Dragana Jovanovića koji joj je ustupio mesto da sedne, pretpostavljam zato što ona uobičajeno sedi na tom mestu. Svi znamo da u danima kada nije dan za glasanje, često, jer se ne poništava glasanjem, ostaju vidljivo kao prisutne kartice, molim vas, ali to ni na jedan način ne utiče na rad Skupštine. To je prva stvar. Druga stvar, takođe molim, proverite, možete da pročitate čija je to kartica bila ubačena, ali je vrlo važno posle identifikacije prilikom ulaska u salu za sednice, što je obaveza po Poslovniku, posle utvrđivanja kvoruma od 84 da bi počeo radni dan, nije neophodno ni držati ni ne držati kartice, na to je više puta upozoreno od strane više poslanika, a najčešće, mislim, onih poslanika kojima su ostali dobacivali - ubacite karticu, ubacite karticu. Dakle, to ne utiče ni na jedan način na rad, te nemam razloga da prekidam sada rad i da se to utvrđuje. Prvo se javio po Poslovniku gospodin Vučić, izvolite. (Ivica Dačić, sa mesta: Morate da me pitate da li sam zadovoljan objašnjenjem.) Oprostite, da li ste zadovoljni, ali bih vas rado pitao da ste vi meni izgovorili koji je član Poslovnika povređen, a pošto to niste, ne znam po čemu. (Ivica Dačić, sa mesta: Prekršen je ceo Poslovnik.) Dobro, hvala. Zadovoljni ste? Hvala. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, znamo o čemu je reč, nije druga kartica ubačena; reći ću sa ove govornice o čemu je reč zbog javnosti i zbog građana Srbije, zbog inače neverovatnih izmišljotina koje se pojavljuju u medijima koje kontrolišu "žuti" i šta oni rade. Dakle, gospodine predsedniče Narodne skupštine, dogodila se sledeća stvar. Nataša Mićić je ušla u salu za sednice Narodne skupštine Republike Srbije, ubacila karticu, što je inače svejedno, ali dok ne ubaci karticu ne može da podigne dnevnicu, pa je došla da podigne dnevnicu. Ubacila je karticu i odmah je izašla napolje. Ali, šta se dogodilo dalje, ponela je i karticu, ali na koji način je izvukla karticu. Sadaono što obični građani ne znaju, što im možda neće biti jasno. Kada samo uzmete i izvučete karticu ovako, vi više niste registrovani u poslaničkoj jedinici, ali ako izvlačite polako i oslanjajući je na zidove poslaničke jedinice, ostaće kao da je tu. Zašto oni to rade? Recimo, kada su pravili analizu ko je od poslanika koliko tu, ispalo je, na primer... Mi smo u opoziciji, pa kartice uglavnom i ne ubacujemo, a oni su računali po karticama u poslaničkoj jedinici koliko smo vremena proveli u ovoj sali. Moja kartica skoro nikada nije tu, sem kada se javim baš za reč, tako da bi se reklo da sam možda pet minuta u Skupštini proveo od početka ovog mandata. Onda je ispalo da su Šutanovac, ovi ili oni proveli više u Skupštini nego mi, a više sam proveo za govornicom, recimo, ja, da ne pričam koliko Toma Nikolić ili Vjerica, Nataša, Moma i ostali koji izlaze i govore, nego svi oni iz Demokratske stranke zajedno u Skupštini. Ali, oni urade na sledeći način: polako izvuku karticu i ispada kao da sve vreme sede ovde, iako su im poslaničke klupe prazne. Mi ne ubacujemo kartice i onda njihove prljave novine kažu – radikala nema u sali, oni ne rade ništa, a oni njihovi se ubiše radeći. To je suština prevare. Morao sam da izađem, ne zato što ste vi povredili Poslovnik u ovom trenutku, već da kažem kako i kakvim se sve prljavim trikovima služe i kakvim su sve podvalama u stanju da se služe, a onda pitaju neke naše narodne poslanike, ljudi čitaju novine, pa kažu – pa vi nikada niste u Skupštini, pa ovi vaši protivnici stalno rade. Znate kako rade? Dođe na minut, ubaci karticu, polako je izvuče, kao da je cedi, izađe napolje, ceo dan ga nema u sali, pojma nema šta je na dnevnom redu, pojma nema da li smo se mi ovde pobili, svađali, radili ovako ili onako, veze blage nema. On je radio ceo dan, a mi smo radili pet minuta, zato što smo opozicija i zato što ne ubacujemo kartice. Čak su se i tim trikovima preko svojih prljavih medija služili, zato što nema stvari kojom neće da se služe ne bi li napakostili svojim političkim protivnicima. Nema prljavštine koju nisu u stanju da naprave, koju nisu u stanju da urade. To je nešto što zaista mora da naiđe na najgoru osudu. Vidite, vi ste, gospodine predsedniče, prekjuče osudili kao fašističku izjavu savetnika za fekalna pitanja Borisa Tadića koji je pretio motkama. Molim vas, ništa smešno nisam rekao, čovek se sam tako predstavio, čovek je sam insistirao na tome da bude za to zadužen; osim toga, predstavio se i kao batinaš, on će da dođe da bije poslanike motkom. Čuli ste moju reakciju, gospodine predsedniče, kada sam se usaglasio sa vašim mišljenjem da je to jedna fašistička izjava, ja sam čak uz to rekao – dobro, ako je toliko hrabar savetnik za fekalna pitanja, neka dođe ispred Narodne skupštine, neka nas tuče motkom. Onda su oni pozvali svoje novinare i urednike i rekli im – sada ti napiši kako je Vučić njemu fizički pretio. Nije Vučić pretio motkama, ni fekalnim ni nefekalnim, nego on. Ja sam samo rekao da ću da se branim, pa kaže, on ne udara ženu i decu. Ja sam i baba, i tetka, i žena i dete, šta god hoćete; neće valjda ženu i decu da bije, nije valjda mislio u parlamentu da bije ženu i decu, ne znam na šta čovek misli. To su ti podli trikovi kojima se oni služe, to su te prljavštine, to je ono što rade bedni mali crvi, naravno, metaforično govoreći. To jedino što su u stanju da rade, nije važno koje su boje, najčešće su žuti, ali ima ih i drugih boja. Oni koji su se iz one motke izvukli, gospodine predsedniče, tako mi bar liči. Evo, još jednom da im kažem, nije dobro, ja neću na te dečije načine da im odgovaram, pošto celu noć smišljaju te svoje jadne odgovore, tako i tako, neću da im odgovaram. Samo hoću da im kažem, a i vama ovde: onaj ko misli da batinama rešava nešto, da spaljivanjem televizije i Skupštine nastavlja u Srbiji, onaj ko misli da se na takav način obračunava sa političkim protivnicima, da krlja, rastura ili ne znam ni ja šta, neće dobro da prođe. Svaka motka, nažalost, ima dva kraja. Možda i na sreću, kako god hoćete. (Predsednik: Molim vas, privodite kraju izlaganje.) Privodim kraju, gospodine predsedniče. Pozivam vas, gospodine Markoviću, da nastavimo zajedničkim snagama da se obračunavamo sa prevarantima, podlacima, ali i sa fašističkom ideologijom koja se širi iz zgrade preko puta, jer ja sam se u potpunosti složio sa vašom izjavom. Zaista mislim da moramo da stanemo na put fašizmu i da to moramo ozbiljno da shvatimo, makar u pitanju bio i samo savetnik za fekalna pitanja. Jer, fašistička izjava je fašistička izjava i to moramo zajedno da pobedimo. Očekujem punu vašu podršku, gospodine Markoviću, a u tom smislu i prestanak ovakvih trikova Demokratske stranke i nekih drugih poslanika, gde će tobož javnosti da se predstavljaju da nešto rade, a ne rade ništa. Jedino su došli po dnevnicu i ništa više.
Nekoliko stvari, kao razjašnjenje. Razumem, za govornicom se izgovaraju i šalju političke poruke. Ono što je svim poslanicima jasno, nadam se da je i građanima jasno, jeste da ovde u Skupštini sede, ne samo na sednici, dakle sede predstavnici građana. Zato se ovo zove Narodna skupština. Više puta smo rekli, molim vas, na svu sreću, narod u Srbiji se razlikuje i ima pravo, zato postoji sloboda govora, da zastupa različita mišljenja i da glasa po sopstvenoj savesti. Naravno, ako je jasno građanima, i prilikom prenosa i prilikom javnih nastupa, šta i kako zastupaju poslanici, oni mogu to mišljenje da promene. Na rukovodstvu Skupštine, dakle predstavnicima stručnih službi, predsedniku koji predstavlja sve vas, jeste da stvara i da se stara o ravnopravnim uslovima za rad. U odnosu na to moguće je sve ovo što vi kažete, ali ravnopravni su uslovi da svuda u zgradi na svoj način poslanici odlučuju da rade. Ne pominjem imena poslaničkih grupa, ali ako treba jasno kažem: iste uslove ima i predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke gospodin Dušan Petrović, i potpredsednik, odnosno zamenik predsednika poslaničke grupe Demokratske stranke gospodin Goran Svilanović i članovi poslaničke grupe i članovi koji su tu grupu, kao što se dešavalo i sa drugim poslaničkim grupama, napustili i sada su nezavisni poslanici, kao što je gospođa Mićić. U odnosu na to, svi oni, kao i svi poslanici ostalih poslaničkih grupa, ostvaruju svoja prava, ili zastupaju svoju poslaničku grupu, onda su to predsednik ili zamenik predsednika poslaničke grupe, dakle, gospodin Petrović ili gospodin Svilanović, oni se u odnosu na to pojavljuju, zastupaju, isto kao gospodin Nikolić ili gospodin Vučić, ili gospodin Aligrudić ili gospodin Proroković. Naprosto, svaka stranka i poslanička grupa je obezbedila, i to je jasno regulisano. Ne može predsednik Skupštine da reaguje na to šta piše po novinama, dakle, to su narodni poslanici trenutno odsutni, ali moje je da pojasnim, moguće je, sasvim je moguće da postoji motivacija o kojoj vi govorite, ali ja ne mogu o tome da vodim računa. Samo kažem da je gospođa Mićić, video sam, ušla malopre, to nije uticalo na rad Skupštine, ni na glasanje; gospodin Jovanović, kao njen stariji i višegodišnji kolega, joj je ustupio mesto, ja mu se na tome, kao na džentlmenskom gestu, zahvaljujem. Da li je tom prilikom i ubacila karticu ili nije, nije bitno, jer glasanje, sem jutros kada je kontrolisano, tokom dana ne utiče na rad Skupštine. Evo, to možete da vidite sada. Naravno, svi vi znate, evo, da li želite kvorum. I kao što vidite, dokle god se ne ubace kartice, samo oni koji su prisutni neće biti vidljivo, u 16. redu, kao što vidite, u ovom trenutku nema kartice. Tokom glasanja, jer ste se svi vi složili i ja samo zastupam vaše mišljenje, neće više nikada biti krađe glasova u parlamentu. Prema tome, tokom glasanja se posle svakog glasanja poništava prisustvo kartice i vidljive su samo one kartice gde su poslanici stvarno prisutni. I ja vam se na tome zahvaljujem. Kada su pitanju različite izjave, još jednom kažem, nisam davao komentare ničijih konkretnih izjava, jer ih lično nisam čuo i ne znam u kom svojstvu su date. Moje je da verujem ili ne verujem na reč, pa sam zato proveravao i lično vas pitao da li citirate ili parafrazirate, pa ste mi vi rekli da citirate. U odnosu na to, nezavisno od funkcije i porekla, svi oni koji žele da rasture Narodnu skupštinu, ne na način na koji se menja sastav Narodne skupštine - izborima, nego na neki prisilan način, davali te izjave u svojstvu građana, funkcionera, oni se zalažu za to da se na nelegalan i nasilan način prekine parlamentarna demokratija. Vi dobro znate, parlamentarna demokratija se onda uvek zamenjuje nečijom diktaturom ili autoritarnošću, a parlamentarna demokratija, to sada deca u školi uče, mnogi od nas nisu to učili, jeste najmanje loš od svih sistema vlasti. I ovo društvo se opredelilo, sve demokratski orijentisane stranke, a to su sve stranke koje su u ovom parlamentu, jer su na demokratski način ovde predstavljene, da nikada više ne probamo nešto što je čest izazov – ajmo začas u diktaturu; to onda vodi direktno u fašizam. To direktno vodi u uništavanje naroda koji žive na jednoj teritoriji i koji ne žive. Mislim da smo ovo razjasnili, nema razloga, molim vas imajte razumevanja, gospodine Dačiću. Završićemo prepodnevni rad ako nije presudno važno. Jeste, dobro. Dakle, daćemo onda reč gospodinu Dačiću, a posle ovog, ja se nadam opšterazumljivog, pojašnjenja i vama poslanicima i građanima, biće data pauza, pa će posle reči gospodina Dačića rad biti nastavljen danas u 15,00 časova. Izvolite, gospodine Dačiću.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Nisam imao uopšte nameru da previše uznemirim duhove ovde. Hteo sam samo da konstatujem nešto što se ovde desilo. Uopšte nisam imao nameru da kažem da se nešto nelegalno dešava u ovoj skupštini od strane onog ko predsedava Skupštinom, samo sam želeo da konstatujem činjenicu... I, želim ovde da vas pohvalim da ste vi jedan politički čarobnjak, jer ste jednim potezom, znači odjednom Nataša Mićić, koja je bila prisutna u sali, odjednom je nestala iz sale. U svakom slučaju, hteo sam samo da pripomognem da se zna. Nataša Mićić je bila predsednica ovog parlamenta, Nataša Mićić je uvela vanredno stanje u Srbiji; ako se Nataša Mićić danas služi time da je prisutna u sali, a u stvari nije, što su svi mogli da vide, a nadam se da su i televizijske kamere to snimile, onda je to potvrda šta se sve radilo. Kada to može da radi kada sedi u 16. redu i kada nije na vlasti, šta su tek radili kada je radila na vašem mestu i kada su bili na vlasti. Hvala vam što ste dozvoli da zloupotrebim ovo vreme, ja nisam zloupotrebio govornicu, mislim da sam ovim što sam rekao doprineo da parlament radi u skladu sa Poslovnikom i zakonom. Hvala vam puno.
Hvala vama, hvala svima na razumevanju. Dakle, još jednom, nadam se da sve što ste rekli i nije uvredljivo, jer je moja obaveza da branim narodnog poslanika gospođu Mićić, a jedina kartica koja je uvek upaljena jeste na broju jedan. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, jedno obaveštenje, pošto se i dalje držimo istog pravila da se prvo obaveštavaju poslanici, a potom javnost, o onome što se tiče rada Skupštine. Pre sat vremena sam dobio pismo u kome kandidat, uz svu zahvalnost i počastvovanost, za ombudsmana, koji je predložen, u skladu sa zakonom, na inicijativu DSS, Odboru za ustavna pitanja, a vašom odlukom je ova tačka uvrštena u dnevni red, jer je Skupštini stalo da se što pre uspostavi ova institucija, gospodin Janković iz ličnih razloga odustaje od ove kandidature, tako da će u rasporedu tačaka ova tačka biti povučena sada sa dnevnog reda. Koristim i ovu priliku da insistiram, kao i prethodnih meseci, u odnosu na sve poslaničke grupe u parlamentu, da u skladu sa zakonom hitno, jer su probijeni rokovi, predlože novog kandidata, da bi Skupština mogla da uspostavi još jednu instituciju. Nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, potom narodni poslanik Miloš Dišić, pa narodni poslanik Miljko Četrović, pa narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, koji je na dnevnom redu, imaće našu podršku. Uz to, želim da istaknem sledeće, imajući u vidu razloge koji su ovde izneti za donošenje ovog zakona, a oni su: da se stvori zakonski osnov za utvrđivanje realnih rokova za donošenje prostornog plana u opštini i urbanističkih planova, da se utvrdi njihova usklađenost sa zakonom i propisima donetim na osnovu zakona i u vezi sa tim pojača odgovornost državnih organa i službi, da se propišu primereni rokovi za sprovođenje postupka legalizacije bespravno izgrađenih objekata – razlozi nisu sporni i ove promene, što se nas tiče, nisu sporne. Želim da istaknem, a ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda gospodin Dragan Jovanović je izneo veoma detaljno razloge zbog kojih treba doneti novi zakon, da ove promene nisu sporne, ali one nisu dovoljne. Jedan veoma loš zakon ne može se popraviti malim, pa makar i dobrim promenama. Prema tome, podržavamo ovaj predlog nadležnog odbora da se pristupi izradi novog zakona. S obzirom na kratkoću vremena koje stoji pred ovom poslaničkom grupom, iskoristiću priliku da u ovoj raspravi u načelu samo istaknem dva razloga za ove promene, da se osvrnem na njih, a detaljnije ćemo o tome govoriti kad bude bila rasprava o pojedinostima, odnosno rasprava o amandmanima. Želim da podržim promenu predviđenu članom 19. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, kojim je predviđeno pribavljanje saglasnosti nadležnog ministra na generalni plan koji se donosi za gradove, i to pre njegovog stupanja na snagu, odnosno objavljivanja. Mislim da ima puno razloga za to, a navešću samo jedan primer. Generalni urbanistički plan je ozbiljan akt, veoma značajan, koji se donosi za nekoliko decenija i ne može se sa njim igrati. Mi u Beogradu imamo primer da je generalni urbanistički plan Beograda donet sa važnošću do 2021. godine. Šta se onda dogodi u praksi? Vlasnik Beograda gospodin Nenad Bogdanović raspiše konkurs za projektovanje mosta na mestu gde nije predviđeno generalnim urbanističkim planom. Naime, generalnim urbanističkim planom za grad Beograd predviđeno je da trasa tzv. unutrašnjeg magistralnog prstena, koji... Jedino što je sigurno u Beogradu, to je da je izazvao podele u stručnoj javnosti; još uvek niko ne zna šta će on da donese i koliko će da košta, da li će to otići na milijardu evra, koliko će trebati para da se on sprovede, u koju svrhu se sprovodi, koliko će trebati para da se izgradi, koliko će trebati para da se raseli i po trasi koja je tamo predviđena, ali tako je predviđeno generalnim urbanističkim planom – da trasa unutrašnjeg magistralnog prstena ide preko najniže prevlake na čukaričkom rukavcu, to je jedan deo Ade ciganlije. Dakle, na stranu to što je interes i Beograda i Srbije spoljni magistralni prsten, obilaznica oko Beograda koja treba da razreši problem saobraćaja u Beogradu, jer se danas u njega ne može ni ući ni izaći, interes tih vlasti je bio unutrašnji magistralni prsten. Neka je i tako. Predviđeno je da ide preko najniže prevlake na čukaričkom rukavcu. Već sam rekao, gospodin Nenad Bogdanović raspiše konkurs za izradu projekta mosta, ali preko špica Ade ciganlije, ne na toj trasi. Kad to sve lepo uradi, naravno, to je most koji je predviđen da se uradi i koji će koštati pedesetak miliona evra koje će Beograđani morati da plate, bez provizije, bez prilaznih konstrukcija itd. Pošto to nije u skladu sa generalnim urbanističkim planom, to znači da je bespravno, a to je predmet i ovog zakona, onda on uhvati i izmeni generalni urbanistički plan, pa sad pomeri trasu unutrašnjeg magistralnog prstena da ide preko špica Ade. Iz tih razloga smatramo da treba tu uvesti red i kontrolu, da ne može da se donosi i menja kako kome padne na pamet. Još nešto, predložili smo u jednom amandmanu da se u članu 28. dodaju još neke tačke koje daju mogućnost, odnosno obavezuju da odobrenje za izgradnju daje ministarstvo. Zašto smo to uradili? Recimo, baš zbog tog mosta. Nije logično da takva jedna građevina, koja košta toliko mnogo para koje će Beograđani platiti, nema sve potrebne papire, počev od studije opravdanosti, pa nadalje. Nije logično da se za to već diže kredit od evropskih banaka, a da država ne sagleda i ne da odobrenje za izgradnju. Drugo pitanje je pitanje vezano za bespravnu gradnju. Mislim da izmene ovog zakona pomeraju rokove za legalizaciju objekata, što nije sporno, nadležnost za izdavanje odobrenja i priprema podzakonskih akata koji treba da se donesu, ali mislimo da to nije dovoljno za rešavanje ovog problema. I ovaj zakon koji je donet 2003. godine, koji je samo poslužio za promociju Demokratske stranke, a naneo ogromnu štetu, u stvari je stvorio mogućnost lokalne samouprave, konkretno na primeru Beograda, da ogromnim administriranjem, taksama, preskupom potrebnom i nepotrebnom dokumentacijom postupak prijavljivanja za legalizaciju pretvori u pljačku. Oni su tako doživeli legalizaciju Beograda; dakle, jednostavno da se od građana pokupi novac, i to je za njih bio postupak legalizacije. Naravno, postojao je ogroman strah, sećam se tih dana kada je bila jurnjava građana kako da spasu sebe iz tih kandži, krajem 2003. godine. Dobro je što se to sada menja, ali nije dovoljno. Smatramo da je legalizacija ozbiljan postupak, koji se mora dobro osmisliti, koji se zakonom kvalitetno mora urediti i pažljivo realizovati po fazama, počev od rešavanja imovinsko-pravnih odnosa na zemljištu, preko urbanizma i nadalje, a izmene ovog zakona nisu zadrle u tu temu. Iz tih razloga je potrebno doneti nov zakon. Mislimo da mora da se iznađe rešenje kako da se olakša postupak, propiše šta je neophodno za prijavu i to oslobodi nepotrebnih troškova i umanji cenu, pogotovo za one građane koji su izgradnjom bespravnih objekata rešavali krov nad glavom za koji su preko samodoprinosa ili na drugi način učestvovali u izgradnji i opremanju infrastrukture. Oni koji nisu uspeli da na drugi način reše svoje stambeno pitanje moraju se razdvojiti od bogataša koji su bespravno podizali vile i tržne centru na najekskluzivnijim gradskim lokacijama. Dakle, mora taj problem u celini da se rešava na način kako sam predložio. Stoga, bez obzira što ćemo glasati za izmene i dopune ovog zakona, podržavamo pristup da se donese celovit zakon o planiranju i izgradnji.
Reč ima narodni poslanik Miloš Dišić.
Poštovani narodni poslanici, pred nama je izmena Zakona o planiranju i izgradnji. Neću po članovima, to je Zlatan Jovanović izuzetno dobro obrazlagao. Samo želim da kažem da ovaj zakon i svi zakoni do sada u celini nisu bili dobri i ništa dobro građanima Srbije nisu doneli, osim što su doneli muke i probleme. Pričaću o nekim drugim stvarima koje su ipak vezane za ovaj zakon i tiču se i ovog ministarstva i Republike Srbije. Da bi građani Srbije imali neku korist od svih zakona koji se donose ovde i koje narodni poslanici izglasavaju treba da budu izuzetno dobri i da služe u tu svrhu, da građani ipak osete neki boljitak što se tiče samih zakona. Očito, od kada je ova vlast došla i formirala svoju vladu takvih zakona nema i građani Srbije u većoj meri to ne osećaju na svojim leđima, osim što sam rekao da imaju samo više problema i muka. Ovaj zakon ne nudi neka velika rešenja, nego u jednom svom delu upravo nudi kriminal, a ja ću vam kroz primer lokalne vlasti u opštini Inđija reći na koji način. Rekao sam da nema ničega osim kriminala; najveću korist od zakona može da izvuče građevinska mafija, koja je sada jedna od najjačih mafija u zemlji, pored one koju je gospodin Aleksandar Vučić u svom govoru spomenuo, energetske mafije i ostale mafije koja vlada ovom zemljom, a i vašom vladom koju ste formirali. Prošle nedelje sam se javio ovde i govorio o gospodinu Mlađanu Dinkiću. Upravo ovih dana on je bio u Inđiji, i tu moram najviše da se zadržim. U Inđiji se dešavaju čudne stvari. Omogućio im je Mlađan Dinkić da te stvari prikriju na neki čudan način, vanzakonito, i u razgovoru sa ljudima ići će krivične prijave protiv same Vlade i države. Šta se dešavalo? U opštini Inđija ruše se neki objekti, a i ovim zakonom se preciziralo šta sve treba da se uradi, pa se čak pominju kaznene odredbe iz člana 155. koje su vezane za sam zakon, pa se pominje ovde po stavkama iz kojih razloga slede kazne ako se nešto ne uradi po zakonu. U opštini Inđija se ruše objekti u kojima su smeštena tri javna komunalna preduzeća. Ti objekti su pod zaštitom države i nije dobijena saglasnost od Republike Srbije, niti od Zavoda koji treba da izda dozvolu za rušenje ovih objekata. Uvidevši da ne može da dobije dozvolu za rušenje objekata gospodin predsednik opštine, a ni njegov javni pravobranilac nije potpisao takvu saglasnost, drznuo se da to sam uradi. Ovih dana ti objekti se ruše. Gospodin Dinkić je bio prošle nedelje u Inđiji i čak se, zamislite, drznuo da blokadu jednog računa koju je doneo Viši trgovinski sud u Sremskoj Mitrovici preko predsednika Opštinskog suda u Inđiji skine. Omogućio je lokalnoj samoupravi da može nesmetano da radi prljave poslove i da se bavi takvim stvarima koje su direktno protiv zakona i Ustava. Pitao sam ga da li je možda bio na ručku, kao radnik iz Ministarstva koji je otišao da kontroliše budžet u opštini Inđija, koga su dovozili na ručak, upravo lokalna samouprava iz Inđija. Jeste, za divno čudo, imam informaciju da je gospodin Dinkić bio sa gospodinom Ješićem na ručku, a da je pomenuti predsednik opštine izašao na kolenima posle tog ručka. Nije mogao da prati gospodina Dinkića u daljim aktivnostima, ali ovo se desilo zaista i ovo je istina. Pokazaću vam tužbu firme "Putogradnja inženjering" gde je tužila Republiku Srbiju zbog kršenja zakona. Pitam ministarstvo iz ove oblasti šta će uraditi po ovim pitanjima ako se ustanovi da zaista nisu pribavljene potrebne saglasnosti oko rušenja ovih zgrada u samom centru Inđije. Te objekte je trebalo da kupi "Merkator", prodato je kao neizgrađeno građevinsko zemljište, prethodno su morale da se ruše četiri zgrade i da se "Merkatoru" proda po nekoj bagatelnoj ceni kao neizgrađeno građevinsko zemljište. Molim da ovakvim stvarima stanete na put, jer ovim niti dobija Vlada, niti građani Inđije, a to je u strogom centru grada. Da li je moguće da megamarket može 100 metara od centra Inđije da se pravi, ili će tu biti nešto drugo? Ovo su istinite stvari i ja vas samo molim da to proverite. Sa ove govornice sam pre mesec ili dva tražio da proverite kako su dobijeni tenderi za rušenje pojedinih objekata, odnosno fabrike nameštaja u Inđiji, gde nije bio raspisan konkurs o rušenju javnih preduzeća, ni ovih, ni onih prethodnih za koje sam pitao i nikakav odgovor nisam dobio. Nemojte da dozvolite kao Mlađan Dinkić da ode i završava to u restoranima, jer kafana je čudo, kafana je takva da može svašta da uradi. Ako se držimo legalizma, principa, zakonitosti, onda te stvari moraju da se rade na neki drugi način. Sprečite zloupotrebu službenog položaja u opštini Inđija, spasite dobra koja su zakonom zaštićena, a ona su već skoro do temelja porušena ovih dana. Ako već donosimo ovakve zakone, molim vas da se pridržavamo ovih odredbi. SRS neće glasati za ovaj zakon, jer znamo da nije dobar, u suštini nijedan vaš zakon nije dobar, vi ćete imati većinu, izglasaćete, ali se držite ovoga što ste predvideli. To je jedini način da ova država na neki način može da radi svoj posao i da građani veruju. Samo kroz institucije vlasti možemo da vam verujemo, a to je da poštujete zakone koje sami donosite.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani narodni poslanici, ministra Velimira Ilića nema, on je verovatno kratko dao obrazloženje izmene i dopune Zakona i otišao je da proveri da li brdo u Popovićima i dalje klizi i da li ona veza za bukvu funkcioniše, pošto je u izbornoj kampanji u januaru ove godine rekao da će to brdo biti zaustavljeno i sanirano to klizište, ali kada su nastale ove katastrofe širom Srbije sa klizištima onda je mudro rekao da nijedno klizište niko ne može da zaustaviti. Verovatno mu stručnjaci iz CIP-a nisu objasnili u izbornoj kampanji da se klizišta vrlo teško zaustavljaju, ali je trebalo prevariti građane opštine Kraljevo da glasaju za kandidata Nove Srbije, a kandidat Nove Srbije je bio Velimir Ilić. Obećao je milijardu i po dinara da uloži u opštinu Kraljevo, i Ministarstvo za kapitalne investicije. Srpska radikalna stranka i ja kao kandidat vodili smo ozbiljnu i odgovornu kampanju i biće nam drago ako Ministarstvo i Velimir Ilić ulože tih milijardu i po dinara u opštinu Kraljevo. To je doprinos i SRS i mene kao kandidata, jer smo sa ozbiljnom i odgovornom kampanjom naterali Velimira Ilića da obeća milijardu i po dinara ulaganja u opštinu Kraljevo. Sada se vraćam na predlog izmena i dopuna Zakona. Gledajući Zakon o planiranju i izgradnji, koji je donet još maja 2003. godine, i pogubne posledice njegove primene, pokušajem ove vlade i ministra za kapitalne investicije sa predlogom za izmene i dopune Zakona ništa dobro neće se dogoditi za mnoge građane Srbije koji su vezani za direktnu i indirektnu primenu odredaba ovog zakona. Svedoci smo da ovaj zakon, izuzetno loš zakon, sa izuzetno lošim odredbama, nije ni primenjivan. Nažalost, od 25 podzakonskih akata, 19 nije doneto za dve i više godina. Onda možemo da vidimo kako je zakon primenjivan. Primena ovog zakona je u suštini donela haos i anarhiju, i kriminal odgovornih ljudi, počev od lokalnih vlasti do Ministarstva i Vlade Republike Srbije. Zakonom su stavljeni van snage generalni urbanistički planovi, uvedena su prinudna pravila građenja, a ta pravila su donela kriminal u gradnji u centrima gradova. Očit primer je Kraljevo, gde je tzv. urbanistička ili građevinska mafija, zavisi kako je ko naziva, u sprezi sa čelnicima lokalne vlasti, a nažalost i sa čelnicima ili odgovornim ljudima u Ministarstvu za kapitalne investicije. Oteli su najuži centar grada u Kraljevu, a to se događa i širom Srbije. Evo, i primer Beograda. Iz mnogih primera se vidi da se nešto što je najskuplje u svetu kao resurs, gradsko građevinsko zemljište, u bescenje ili bez ikakve nadoknade oduzima od građana, od onih koji žive u susedstvu, grade se poslovno-stambeni objekti, pokriva se sto posto prostora, bez parkinga, bez dvorišta i bez ikakve infrastrukture. Na čiju štetu? Na štetu prevashodno susednih stanara, žitelja celog grada i cele opštine, jer sve te posledice plaćaju svi građani odgovarajuće lokalne samouprave ili odgovarajuće opštine na prostoru gde žive. Posledice su preteške: od infrastrukture koja nije prilagođena izgradnji tih na desetine novih poslovno-stambenih objekata, a sa druge strane te posledice ostaju ne za deset, dvadeset, već stotinu godina, jer niko ne može te objekte pomeriti, niti skloniti odatle. Druga posledica je što ti tzv. "investitori" – ja odajem poštovanje stvarnim i pravim investitorima u oblasti građevinarstva, imajući u vidu šta povlači građenje objekata, ali mnogi sadašnji investitori u Srbiji su bivši sankcijski i ratni profiteri – sada kroz investiranje u gradnju poslovnih i stambenih objekata peru prljavi novac koji su stekli kriminalnim radnjama u švercu nafte, duvana i drugih proizvoda. Sada je legalizacija ili ozakonjenje najprljavijeg novca koji je stican nekoliko godina unazad. Oni su privilegovani i uz pomoć svog uticaja ili vlasti ili novca, direktno u sprezi sa čelnicima lokalnih vlasti, ponovo primer u Kraljevu, oni sada određuju gde će se šta graditi, na koji će se način graditi. Generalni urbanistički planovi su stavljeni van snage, iako po osnovnim odredbama zakona nije izričito to navedeno. Regulacioni planovi nisu doneti. Kada se pogleda obrazloženje ili razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, iako je ovde rečeno da je zakon u proceduri skoro godinu i po dana, vidimo po datumu akta kada je Vlada poslala Narodnoj skupštini zakon, a to je 21. oktobar 2005. godine, da ne stoji ova činjenica o godinu i po dana. Da ima iole ozbiljnosti i odgovornosti Vlade Republike Srbije, ministra za kapitalne investicije, ne bi se čekalo faktički da se haos, anarhija, kriminal događa u oblasti planiranja i izgradnje. Planiranje i izgradnja u jednoj državi, u državi Srbiji, faktički su vezani za mnoge ljude, za one čiji objekti nisu legalizovani, koji su silom prilika morali da izgrade svoje kuće bez odgovarajuće dozvole. U nekom ranijem periodu ona vlast DOS-a je preko lokalnih vlasti pokušala da politički profitira, navodno obećavajući brzu, jeftinu legalizaciju, a u suštini to je bila prevara i pokušaj pljačke većine tih građana koji su silom prilika morali da izgrade kuće bez dozvola. Nije tu u pitanju 10, 20 hiljada građana. Po nekim procenama, nažalost država i nema nikakve validne podatke koliko je bespravno izgrađenih objekata kada su u pitanju kuće, govori se o 700.000 do milion tih kuća ili objekata; a sada pomnožite, nije to jedan član domaćinstva, da li je dva ili tri, koliko je sada članova tih domaćinstava koji žive u takvim objektima. Nije tačna tvrdnja da se na neki način u ovim izmenama i dopunama Zakona olakšava mogućnost legalizacije tih tzv. bespravno izgrađenih objekata. Nažalost, članom 48, pogotovo članom 49. ista je situacija i ponovo se ostavlja lokalnim samoupravama da to pitanje reše. Pitanje legalizacije je pitanje ili problem države Srbije. Tu država Srbija mora da reši izričitim zakonskim odredbama da to bude najlakše, najbrže i najjeftinije za sve koji su došli u situaciju, ne svojom krivicom, da žive u takvim kućama koje nemaju legalnu dozvolu, a prate ih i druge štetne posledice zato što nemaju tu legalnu dozvolu 10, 20 ili 30 godina. Ne može se to više odlagati po bilo koju cenu. Zato i član 48. i član 49. zakona ne olakšavaju položaj građanima – oni treba da ponovo podnose neke zahteve, da ponovo imaju neke troškove, a da efekat ostane isti, kao što je bio 2003, 2004, da ne govorim 2005. godine; sa tim se stalo, bez obzira što se jedan dobar deo građana prijavio za legalizaciju, ali nikakvi postupci nisu sprovedeni i nije došlo do legalizacije. Komisije za planove opštinskih lokalnih vlasti faktički doprinose ovom haosu – način na koji se one formiraju, niti su stručne, niti odgovorne, niti od kvalifikovanih ljudi. To je problem širom Srbije, to je problem i u Kraljevu. Mi u Kraljevu imamo člana komisije koji je šumarski inženjer, člana komisije koji je diplomirani građevinski tehničar. A Kraljevo, kao grad sa preko 130.000 stanovnika, gde imamo i arhitekata i građevinskih inženjera, nije bilo u situaciji da dobije stručnu, odgovornu komisiju za planove. Šta još otežava rad komisije za planove? To su ova tri člana koje navodno po zakonu delegira Ministarstvo za kapitalne investicije. Ta tri člana, u suštini, rade ono što rade i članovi komisije koje bira opštinska skupština, rade u interesu ovih tzv. investitora, pa se grubo krše i postojeći planovi i regulacioni planovi, koji se teškom mukom donose. Evo, u Kraljevu su uz tešku muku doneta dva regulaciona plana za najuži centar grada. Šta smo dobili? Dobili smo da regulacioni planovi samo treba da sankcionišu ili da potvrde ono što je nezakonito, nelegalno i kriminalno urađeno u najužem centru grada. Nažalost, ti regulacioni planovi, jedan i dva, za centar grada faktički nisu prava slika ili realno stanje onoga što je na prostoru centra grada. Da bi se sakrili kriminal, zloupotrebe i pljačke građevinskog zemljišta, pljačke novca građana opštine Kraljevo, kao i građana države Srbije, nisu ucrtani objekti onako kakvo je pravo stanje na terenu. Jer, data je dozvola, urbanistički akt, za tri, četiri sprata, a nazidana su još dva ili tri sprata sa potkrovljem, pa čak i podrumi su pretvoreni u poslovni prostor. Eto pljačke i otimačine, kada su u pitanju obaveze prema opštini i obaveze prema državi. Tu niko nije položio račune, niko nije odgovarao ni kada je u pitanju građevinska inspekcija, urbanistička inspekcija, ali niko iz Ministarstva za kapitalne investicije... Ministarstvo za kapitalne investicije preko upravnog postupka za osporavanje urbanističkih akata, odnosno dozvola pomaže da dođe do svih ovih zloupotreba. Ta sprega ministarstva sa čelnicima lokalne vlasti, sa tzv. investitorima, odnosno urbanističkim i građevinskim mafijašima, očigledna je svuda u Srbiji, a pogotovo u Kraljevu. Kao odgovorna odbornička grupa pokušali smo više puta na lokalnoj skupštini opštine Kraljevo da iniciramo i da stavimo na dnevni red ovako haotično stanje u opštini Kraljevo, ali nažalost većinska vlast, koja je ista kao i u Vladi Republike Srbije, sačinjena od istih stranaka, nije želela odgovorno da raspravlja o ovom preteškom problemu i zloupotrebi. Čak i inspektori MUP-a za privredni kriminal, pošto je bilo više naših istupanja u lokalnoj skupštini i sijaset dokumenata koje smo dobili kao odbornička grupa SRS... Pokušala je preko dva inspektora da navodno analizira materijale i činjenice, ali verovatno pod pritiskom okružnog javnog tužioca i verovatno ministra za kapitalne investicije nije došlo do pokretanja nikakvog krivičnog postupka i nikakve odgovornosti za zloupotrebe, za kršenje zakona direktno i za kriminal koji se događa u najužem centru grada, a sada se proširuje i na prigradska naselja. Ovakva izmena zakona neće doprineti u ovom haosu, anarhiji i kriminalu kada je u pitanju planiranje i izgradnja u Srbiji. Nažalost, nastaviće se dalje, jer i sami ovde kažete da će važiti još godinu dana, nastaviće se ovo što se do sada događalo. U tom smislu i kao čovek i kao poslanik SRS ni na koji način ne mogu da podržim ovakve izmene i dopune Zakona. Ovaj zakon treba iz korena da se menja i da se donesu jasna i precizna pravila, precizne norme, koje ne može niko na svoj način tumačiti, i da se direktnom primenom tih normi i kontrolom u primeni tih normi od Vlade Republike Srbije i Ministarstva za kapitalne investicije jedanput ipak zavede red kada je u pitanju planiranje i izgradnja u Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, naravno.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam kratku repliku na izlaganje prethodnog kolege. Do sada sam imao razloga da razmišljam zbog čega je izgubio tako katastrofalno u Kraljevu. Sada mi je još jasnije. On još uvek ne zna ko je bio kandidat Nove Srbije u Kraljevu, pa je svoju oštru kritiku i kampanju usmerio u pogrešnom pravcu. Moram da izvestim, pošto gospodin Četrović još uvek ne zna, da je kandidat Nove Srbije u Kraljevu dr Miloš Babić; on je pobedio četiri prema jedan. Toliko o građanima Kraljeva, pošto se pozivate na građane Kraljeva i šta su oni mislili o vama kao kandidatu SRS. Kako će da radi gospodin Miloš Babić, to ćemo da vidimo u narednom periodu. A, isto kako su vama presudili građani Kraljeva, tako će presuditi i njemu – kako bude radio, tako će i glasati. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Markićeviću. Po Poslovniku, narodni poslanik Miljko Četrović.
Nisam bez razloga rekao da je Velimir Ilić bio kandidat. Dr Miloš Babić formalno jeste bio kandidat Nove Srbije za predsednika opštine Kraljevo. Celokupnu kampanju i sva obećanja... Dva puta širom opštine Kraljevo obišao je Velimir Ilić, sva sela opštine Kraljevo i obećao 2, 5, 10, 20 miliona. Evo, u drugoj prilici, kada bude po amandmanima, doneću šta je Velimir Ilić obećao u selu gde živim, u Ratini. Radi se o milijardu i po dinara ukupno. Gledajući kako sada funkcioniše predsednik opštine Kraljevo, ne mogu da očekujem ništa dobro. Građani opštine Kraljevo će oceniti i prosuditi. Prošlo je 45 dana od izbora i drugog kruga, predsednik opštine dr Miloš Babić nije predložio svog zamenika, nema sednice SO, nastala je potpuna paraliza lokalne vlasti. Mi ćemo sačekati, ponovo ću da kažem, kao odgovorna odbornička grupa, tri meseca, daćemo ona tri meseca izabranom predsedniku opštine Kraljevo da vidimo šta će pokrenuti i šta će uraditi. Posle toga, celokupan spisak za milijardu i po dinara biće mu svakodnevno na neki način prezentiran i biće opominjan šta je gde obećano i šta je urađeno.
Zahvaljujem se gospodinu Četroviću. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a neka se za diskusiju pripremi narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, danas, pre nego što je krenula rasprava, ministar je obrazlažući ove dopune zakona rekao, pošto ima dosta kritike kako se to radi u Srbiji, da će on da se bori da u Srbiji nema blata. Podržavam ministra u tom delu, mora da zna da u svim opštinama ima blata, ali ne samo da pravi ulice tamo gde je Nova Srbija na vlasti; u jednoj opštini napravi 50 kilometara, a u drugoj ni kvadratni santimetar. Tako je to, ali da mi pređemo na zakon. Imali smo do sada u ovom delu zakon koji je pravio ministar Šumarac, a u praksi se pokazalo da zakon ne funkcioniše i da nije dobar, da i dalje ima zloupotrebe itd. Danas idemo da ispravimo taj zakon, koji se u praksi pokazao da nije dobar, sa ovim izmenama koje smo danas dobili i o kojima danas raspravljamo. Ova rasprava je upravo pokazala da u ovom delu ima mnogo problema. Teško ćemo mi građanima objasniti da ovde nam problema što se tiče izgradnje lokala, dobijanja dozvola za zidanje višespratnica itd, ali mislim da u tom delu pored ovog ministarstva treba da učestvuju i druga ministarstva. Mislim da će ovo biti promašen zakon ako se ne uključe svi i ukoliko se iz ove mafije, pošto kažu da u građevinarstvu ima mafije, ne uhapsi javno pet ljudi, nijedan zakon neće pomoći Srbiji. Dalje, ministar reče, dopune zakona će da ubrzaju legalizaciju i cilj je da ovaj zakon ubrza tu legalizaciju. To je obećanje sa prethodnih izbora – kada mi dođemo sve ćemo da legalizujemo itd. Nemamo mi ništa od toga. Danas kada želimo to da popravimo, mi kažemo – ovaj zakon ne može to da popravi, nego ćemo da donesemo naknadno uredbu. Zašto usvajamo zakon, zašto ne stavite sve u zakon da reši ove probleme? Sada će Skupština da usvoji zakone, sešće neko, ministar ili pomoćnik ministra, i napraviće neku uredbu po kojoj će da se ide i u kojim pravcima. Proces legalizacije treba ubrzati, pojevtiniti, to je svima jasno, ali ne vidim iz ovih dopuna da ćemo da dođemo do toga. Nije mi jasno zašto država ne iskoristi raspoloženje građana da legalizuju svoje objekte. Legalizacija je, u stvari – dva puta praviš jednu istu kuću; jednom je napraviš pre 30 godina, a sada koliko ona vredi, toliko još moraš da daš državi i da opet imaš staru kuću od 30 godina. Kakvi projekti, ovde se razgovara o projektima za legalizaciju, napravljena je kuća pre 30 godina i sada će jedan projekat da košta 1000 evra i doći će stručnjak – gde idu kablovi kroz staru kuću; pa to ne zna ni onaj što je gradio, ni onaj što je postavljao kablove u kući. Koje je to rešenje, kakav je to cilj? Možda treba ići sa nekim snimanjem, nikla su naselja, u nizu ima mnogo kuća u jednom naselju, sada ćemo mi sve to da iscrtamo, pa ćemo da nacrtamo da kablovi idu po zidovima, a oni idu po plafonima itd. Vi sada u našim stambenim projektima ne možete da se snađete, da nađete instalaciju, ljudi muče muku, razbijaju po pola kuće, a mi ćemo da legalizujemo tamo što je sirotinja napravila kuće u naseljima. Nemojte da mislite da će tu mnogo para da se uzme i da idete sa nekim cenama, jer svi oni koji su imali para imaju vile na Dedinju, uzeli su stanove po 200 ili 300 kvadrata. Oni koji nemaju pravili su siromašne kuće po tim krajevima, po njivama itd. Nema tu mnogo para i ne treba se zanositi nekom cenom, nego treba na najprostiji način omogućiti ljudima da legalizuju, jer tu se radi o radnicima, siromašnim poljoprivrednicima. Bilo je dosta reči da ima mafije u izgradnji, priča se o nekoj beogradskoj građevinskoj mafiji, a ovde, sem u ovoj sali, kada si na ulici, kada je tema građevina, svi pričaju da u beogradske kancelarije bez 10.000 evra ne smeš da pođeš. Znači, nema nikakve dozvole. Oko ovih lokala, kažu, 10.000 evra da staneš i da budeš na tom spisku, ali ne dobijaš ni garanciju da ćeš dobiti lokal, nego samo da uđeš na spisak i to ti je 10.000 evra. Ukoliko želimo da jednom u ovoj državi povučemo crtu, da rešimo velika pitanja, da se ta problematika reši, treba napraviti efikasan zakon. Vidim da se i kod ovog zakona pozivate na to da su to neki standardi evropski, a kako gledam zakon mislim da ne liči mnogo na Evropu. Prema tome, ako je cilj ovog zakona da ubrza legalizaciju, da povučemo crtu, da se legalizuje sve što je izgrađeno do sada, da se krene sa novim zakonima, predlažem vam da odmah počnete sa izradom novog zakona, a ovo sa nekom uredbom ako može, jer znam da se u mnogim slučajevima radi kako se dogovore određeni ljudi i predlažem da napravite neku uredbu i da omogućite ljudima da legalizuju ono što su izgradili pre 30 ili 40 godina. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospodinu Periću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Dame i gospodo narodni poslanici, prilikom poslednjih desetak gostovanja ministra za kapitalne investicije u ovoj sali primetio sam da kada god mene najave da izlazim ministra nema. Od jutros je verovatno video spisak, pa je video da sam i ja na spisku i otišao je. Doduše, razumem ministra, s obzirom da nema pojma kako drugačije da zaustavi sva ova klizišta po Srbiji, možda pridržava neko brdo. Postoji način, obavestite ga, da se klizišta zaustave, da se saniraju, a da se pri tom ne pridržava brdo. Ili je možda otišao da otvori još neki tender, ko veli, primiču se izbori, a ostalo je još tendera. Ali, neću danas da govorim o autoputu Horgoš - Požega i o kriminalu gde je umešan i ministar Ilić, govoriću kada budemo govorili o zakonu o davanju kontragarancije, odnosno ovog puta Beograd - Novi Sad, to ćemo sutra, i mislim da će on sutra doći, pa ću ga pitati kako to država gradi put, most, a on daje izgrađen most. Neću da ga pitam danas, i da je tu ne bih ga pitao, koliko je platio one vozove, koliko je platio remont vozova i koliko se tu ugradio. Ima jedna tačka dnevnog reda, pa ćemo i o tom pitanju da razgovaramo i nadam se da će biti tu. Pre nego što pređem na sve ovo moram da odgovorim na jednu opasku poslanika iz njegove političke stranke. Kada sam juče prošao tu pitaju me da li su sabrana dela profesora dr Vojislava Šešelja u mojoj torbi. Prof. dr Vojislav Šešelj ima toliko napisanih knjiga da ne mogu da stanu u deset kofera, a sabrana dela i nedela Velje Ilića uredno MUP slaže u registratore, pa ćemo jednom da ih čitamo posle izbora. Hajde da pređemo na zakon. Nadam se da dok mu mandat još traje kapitalni ministar ili ministar kapitalac, kako god hoćete, neće ići u Ameriku, jer sećam se, onaj ministar za građevinarstvo Šumarac ode u Ameriku sa brkovima, a vrati se bez brkova, obrijali ga tamo. Pošto Velja Ilić nema brkove, ne znam šta bi mu skinuli. Da počnemo od predloga za izmenu i dopunu člana 2. ovog zakona, Šumarčevog zakona, koji Velja Ilić pokušava da dovede u red, pa nam je u članu 2. Ministarstvo lepo objasnilo pojedine pojmove u ovom predlogu zakona. Pa kaže: "Javna površina jeste prostor utvrđen planom za objekte čije je korišćenje, odnosno izgradnja od opšteg interesa, u skladu sa propisima" i tako dalje. I šta ovo traži u jednom zakonu o građevini? "Javni objekti od opšteg interesa", objasni nam ministar šta su javni. Objasni nam šta je regulacija – "jeste utvrđivanje regulacionih i urbanističkih uslova uređenja prostora na osnovu plana, odnosno na osnovu pravila urbanističke struke". Šta je nivelacija? "Nivelacija jeste utvrđivanje nivelacionih tehničkih uslova uređenja prostora na osnovu plana" i tako dalje. Stepen ili indeks zauzetosti... Ovaj član 2. više liči na neki leksikon, nego na član zakona. Koliko će građanima Srbije posle usvajanja ovog člana 2. u ovom predlogu zakona biti lakše da izgrade, da legalizuju, da sviju krov nad glavom i sebi i porodici? To je neverovatno. Mislim, možda će primetiti. Pa nam objasni ministar šta je grad. Kaže ovako: "Grad jeste naselje koje je kao grad utvrđeno zakonom." Onda kaže: "Naselje jeste izgrađeni funkcionalno objedinjen prostor na kome su obezbeđeni uslovi za život i rad i zadovoljavanje zajedničkih potreba stanovnika." Onda nam objasni šta je selo. Pa kaže: "Selo jeste naselje čije se stanovništvo pretežno bavi poljoprivredom, a nije sedište opštine." Pitajte ministra, da objasni sutradan, da ne postavljam sada poslaničko pitanje – a po čemu to selo ne može da bude sedište opštine? Pa je l′ imate u Beogradu – gradska opština Surčin, Surčin je selo. Velja izgleda sa Bogdanovićem nije razgovarao po ovom pitanju. Ili Surčin ne može da bude opština ili ova vaša formulacija ne važi, bar ovaj zadnji deo. Onda: "Gradsko naselje jeste naselje sa elementima gradskog karaktera koje ima razvijene proizvodne i uslužne delatnosti, a kao takvo je određeno prostornim planom." Baš me zanima koji su to elementi gradskog karaktera koji ne mogu da se nađu u selu. Da li je to kanalizacija, vodovod, neka mala industrija, šta je to što daje gradski karakter? Da li je to stambena zgrada? I, dolazimo do nečega što bogami ni ja nisam znao, a verujem da ni vi nećete znati kada vam pročitam: "NUTS je nomenklatura statističkih teritorijalnih jedinica po standardima Evropske unije, odnosno statističkog zavoda Evropske unije u Luksemburgu." NUTS ima četiri do pet miliona stanovnika, odnosno karakter federalne jedinice. A onda NUTS 2, ovo je bio NUTS 1, ima jedan do četiri miliona stanovnika, a onda kaže NUTS 3 ima sto hiljada do milion stanovnika i NUTS 4 ima deset hiljada do sto hiljada stanovnika, a NUTS 5, što bi se reklo NUTS-ić neki mali, ima ispod deset hiljada stanovnika. Gospodo iz Ministarstva, pa koga vi ovde zafrkavate? "NUTS je nomenklatura statističkih teritorijalnih jedinica po standardima Evropske unije", a ja se pitam, dame i gospodo narodni poslanici, kako smo bre mi živeli otkako su prvi sišli s drveta pa do današnjeg dana na ovoj teritoriji, a nismo bili kategorizovani po NUTS-u? Objasni nam ministar šta je lokacija, pa regulaciona linija, pa građevinska linija, pa građevinski rejon, pa izgradnja objekta. Šta je to izgradnja objekta? Ja sam mislio do sada da je to zidanje. Ispade, po ministru: "skup radnji koji obuhvata: prethodne radove, izradu tehničke dokumentacije za izgradnju objekta, kontrolu tehničke dokumentacije, pripremne radove za građenje, građenje objekta i stručni nadzor u toku građenja objekta". Šta je idejni projekt, glavni projekt, izvođački projekt i tako dalje i tako dalje... Da bismo kod člana 5. utvrdili da se formira agencija; čuvene agencije koje se provlače u svakom zakonu do sada ne bi li se još neko posle u međuvremenu učlanio u Novu Srbiju, zaposlio u neku od agencija. Ni jednog jedinog slova, dame i gospodo narodni poslanici, o onome što građene Srbije muči – legalizacija izgrađenih objekata bez građevinske dozvole, neću da kažem divljih objekata, to neka govore ovi iz vladajuće garniture. Ni jednog jedinog slova. S druge strane, u ovom prethodnom zakonu je tako zamršena ta legalizacija da bukvalno ništa ne može da se uradi. Vi ste čuli jutros kada je narodni poslanik gospodin Aleksandar Vučić govorio o legalizaciji u Zemunu, koliko je predmeta završeno u prvom delu i onaj drugi deo čeka, jer nekome ko je u gradu ne pada na pamet da završi posao legalizacije. Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka sigurno neće glasati za ovaj zakon, možda bi za ovaj NUTS, ali samo njega da izdvojite.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, a da se za diskusiju pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, bio sam u Skupštini kada se glasalo za taj pomenuti zakon koji je gospodin Šumarac predložio u Skupštini i glasao sam za njega; i tada sam ga branio i hoću da obrazložim zašto je on neophodan. Sada ću u ovoj diskusiji u načelu pokušati da objasnim sa par rečenica koliko je to značajno, a vidim po samim diskusijama da smo se uglavnom svi složili da taj zakon treba da prihvatimo. Prvo da kažem, svaka država uradi prostorni plan, to je najviši akt posle Ustava, po meni u rangu Ustava. Znači, reguliše svoju teritoriju, kaže gde će šta biti, gde šta planira dugoročno, razmišlja o tome kako da uredi taj prostor na kome sprovodi vlast i kojim raspolaže. Tu su i vodotokovi, i vazdušni prostor, i šume, i gradovi i sela, što ste vi spominjali, i sve to tu spada. Svi ovi planovi koji idu posle, iza toga plana se usklađuju i pokušavaju da se urede. Podsetiću vas, ja sam iz Vojvodine, i samo da vam kažem: pre 250 godina, kada je počela da se uređuje Vojvodina, napravljeni su urbanistički planovi i naše ulice su ušorene pod pravim uglom, znači istok - zapad, crkve u centru sela, preko opštine i da vam ne objašnjavam, možete i sada videti. Znači, 250 godina stoje tako izgrađene ulice kako ih je neko zamislio pre 250 godina. Ta država koju smo nazivali trula Austrougarska, ili ne znam kakva, neuređena, ostavila nam je uređene i sređene urbanističke planove, ili kako ih sada zovemo regulacioni planovi ili kako smo im već dali imena. Znalo se tačno koliko je okućnica, gde se nalazi kuća, gde se nalazi đubrište, gde se nalazi deo bašte i tako dalje. Znači, to se propisalo, koliko je gront, oni koji znaju, tačno se to znalo i tačno se radilo po planu. I sada najmanje ima te divlje gradnje, bespravne gradnje u Vojvodini, upravo tamo gde je to bilo najbolje uređeno. Upravo vlast unazad 50 godina nije vodila brigu o tome. Imala je zakone, ali se držala onako zakona kako im je propisivao njihov vođa, a to je – držite se zakona kao pijan plota. Znači, zakoni su bili pisani, ali se niko njih nije pridržavao. Podsetiću vas šta je gospodin Šumarac rekao prilikom donošenja tog zakona – Novi Beograd je poljana. I, nemojmo ovde lamentirati nad onima koji treba da plate, koji su izgradili sebi krov nad glavom i koji treba da plate komunalije ili legalizuju. To nije problem, vi ovde pravite politički marketing. Problem je što je 50 godina ta oblast, koja je bila regulisana kakvim-takvim zakonima, totalno zapuštena, zakorovljena, uništena. Stvorio se ambijent da nemate obavezu to da uradite, da ne kršite zakon. To bi bilo kao kad bi sad stvorili ambijent da kad nekome nešto ukradeš, eto, nisi kriv. Mislim da je to strašno zapušteno. Objekti su, nažalost, izgrađeni tako kako su izgrađeni, neki možda sa nekim regulacijama, a u poslednje vreme, dok ste vi bili isključivo na vlasti, to je postalo strašno. Okoline gradova su dobile favele, ljudi su gradili gde je ko stigao, zato što su znali da neće biti sankcija i da će se to legalizovati, znali su da imaju podršku vlasti za to što rade. Ne pričam o onim ljudima koji su dizali krov nad glavom, ti nesretnici imaju taj problem, ali naći ćemo za njih rešenje i predlog. Pričam o onim tajkunima koji su gradili velelepne objekte. Umesto da ste im dali neke lokacije u gradovima, da su ulepšali gradove i arhitekturu, oni su pravili favele. Sada možete na putu ka Zrenjaninu videti da su objekti po 45o u odnosu na put, jer nije urađena parcelacija i nije urađena ta nivelaciona kota, o kojoj si ti pričao i koju si hteo da ismeješ. Dobro bi bilo da naučiš o tim pojmovima, kad već izlaziš. Znači, urađeno je baš onako kako je ko hteo. Na svu sreću, nemamo puno divlje gradnje, one koja se nikada ne može legalizovati. U totalnom javašluku kako je građeno, kuće su pravljene van tih regulacionih linija o kojima ti pričaš, pravljene su komšiji na brazdu, i sada se tuže, a ne možemo mu kuću srušiti. Imaćemo nemali problem, 50 godina je ta situacija bila zapuštena, ne zbog onih malih ljudi o kojima pričate, nego upravo zbog drugih situacija. Teško će se uraditi legalizacija, teško ćemo u Evropu. Mi smo bili Evropa. Pričam vam da smo pre 250 godina imali uređena sva urbanistička naselja. Bili smo Evropa, a sada nismo. Mi ćemo možda i 500 godina gledati tako izgrađene kuće koje ste vi dozvolili. Mi sada pokušavamo nekim zakonima to da dovedemo u red. Zato će G17 plus glasati za ovaj zakon i očekuje od vas saradnju, da ga poboljšate nekim amandmanima. Drago nam je da su i gospoda iz SPS-a shvatila da je zakon značajan, a to što vi tražite da se zakon stavi van snage, to je komično. To što je urađeno, to je duže od jedne vlasti, od jedne vlade. Upravo ste nam ostavili u nasledstvo jedan težak javašluk [[Momir Marković, sa mesta: Koliko traje replika?]] Nije replika. Možda ćeš eventualno ti imati repliku, ako budeš hteo. (Predsedavajući: Gospodine Mihajlov, nemojte sa "ti", nego sa "vi".) Što se tiče one priče koju ste vi hteli da otvorite, gde će stvarno neki ljudi imati problem sa legalizacijom, to treba da uradi lokalna samouprava i to nije veliki napor. Stvarno su naselja izgrađena u to vreme totalno nestandardno i teško ih je urbanizovati, uske su ulice i da ne elaboriram koji su sve tu problemi. Još u narednih, ako budem pesimista, sto godina ćemo imati probleme da sve to dovedemo u neki kakav-takav red, pošto je sve uneređeno bilo. Zato vas molim da ovaj zakon prihvatimo sa tim poboljšanjima koja vi predlažete i koja su korisna. Nije samo bitno da zakon prihvatimo, bitno je da stvorimo ambijent da se zakon mora poštovati. Vi ste stvorili ambijent da se zakon ne mora poštovati. Ako stvarno dobro mislite ovoj zemlji i mislite da možemo ući u Evropu, moramo poštovati te standarde, Momo, kojima si se ti podsmehivao. Ne da moramo, nego hoćemo, želimo da poštujemo, jer smo pre 250 godina to bili. Zbog toga G17 plus podržava ovaj zakon, ne kaže da je najbolji na svetu, jer zna u kojim uslovima dolazi. Sigurno da nije Sveto pismo. Gde vidimo da nešto nedostaje, spremni smo da ga poboljšamo, ako treba i nov zakon da se piše, ali hoćemo da idemo napred i hoćemo da se jednom ponašamo kao pravi građani, da znamo da imamo građansku obavezu da poštujemo propise. Jedna država radi zbog toga da bi olakšala život svojim građanima.
Zahvaljujem se gospodinu Mihajlovu. Naravno, nismo živeli u Evropi, živeli smo u Austrougarskoj, taj deo Srbije, tako da znamo gde smo. Tek ćemo živeti. Gospodin Marković, replika.
Molim predsedavajućeg da ubuduće ovom čoveku daje reč samo pre podne. Popodne je već kasno, ispadaju mu beli miševi iz džepova. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik koji je govorio pre mene je branio ovaj zakon koji Velja Ilić menja ovim izmenama i dopunama. Pomenuti narodni poslanik kad god se istrezni promeni partiju. Do sada ih je promenio, bar koliko ja znam, osam, devet. Ima šanse svih 352, koliko ih ima registrovanih, osim SRS.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a nakon toga narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje, pre svega morao je da ima za cilj popravljanje jednog diskriminatorskog zakona koji je donet u aprilu 2004. godine, koji je donela vlast DS, pre svega. Demokratska stranka je tada, kao nosilac vlasti u prethodnoj vladi, važećim zakonom stavila van snage sve prethodne zakone koji su uređivali oblast građevinarstva i urbanizma, a na taj način je prekinut svaki kontinuitet u razvoju zakonodavstva iz te oblasti. Demokrate su pod imenom reformi stvorile potpuni haos u važnoj oblasti razvoja društva, naročito u urbanim sredinama. Dakle, ako govorimo o Predlogu, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini, o izmenama i dopunama zakona, koji je imao jedan sasvim drugačiji cilj, taj predlog izmena i dopuna zakona morao je da bude jasan i da na jedan precizan način reguliše zakonodavstvo u ovoj materiji koja je veoma važna za celokupno naše društvo i Republiku Srbiju. Samo ću reći da je prethodnim Zakonom o planiranju i uređenju prostora iz 1995. godine propisano da se teritorija Republike Srbije uređuje kao jedinstvena celina. To je bio osnovni princip na kome su se zasnivala zakonska rešenja, sa ciljem da se obezbedi jedinstveno vođenje dugoročne politike uređenja teritorije Republike Srbije. U to vreme je ministar Šumarac bio u Vladi Republike Srbije. Čak i posle donošenja zakona napisan je jedan komentar od dotične gospođe Slavice Mirić, koja je radila u Ministarstvu, zbog čega je gospođa Mirić dobila otkaz, jer je taksativno navela u tom komentaru šta u tom zakonu nije bilo dobro. Taj zakon donet je samo iz jednog razloga, kao što su mnogi govornici, a naročito poslanici SRS za ovom govornicom govorili, i Srpska radikalna stranka je podnela 15 amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Znači, Demokratska stranka je sa pozivanjem na reforme i navodno sa usklađivanjem zakonodavstva sa svetom, kako oni kažu, sa evropskim zakonodavstvom u ovoj oblasti, na potpuno neprirodan način prekinula kontinuitet u razvoju zakonodavstva, a nisu uzimali u obzir stvarnu situaciju u kojoj ne postoji jasna strategija i planska politika. Da je to tačno i da je tako govore nam pokazatelji, da se urbanistički zavodi nisu bavili svojom osnovnom delatnošću, a to je planiranje, nego su reketirali celo društvo nekoliko godina unazad. Znači, Srbija je jedna od retkih zemalja u regionu koja nema razrađene regulacione planove, a naravno da bi trebalo da ih ima. Zašto je formirana Agencija za planiranje, kao jedna farsa, pre svega, stvara se nova baza za delovanje političke i urbanističke mafije, a poznato je šta su radili pojedinci u proteklom periodu, naročito oni koji su povezani sa Demokratskom strankom, pa i strankama vladajuće koaliciji DSS i G17 plus. Bezmalo u svakom gradu u Srbiji poznati su nosioci tih struktura i interesnih grupa povezanih sa lokalnom vlašću Demokratske stranke pre svega. Možemo da navedemo primer Beograda i beogradskih opština, to je potpuno jasno. Gotovo da nema opštine u Beogradu, gde vlada Demokratska stranka, uz pomoć vas iz DSS i G17 plus, koji ste im u svemu ovome dali podršku... Svaka opština u Beogradu u kojoj vladaju demokrate jeste opština u kojoj vladaju mito i korupcija i tu se vrše prevare lokalnih moćnika po grbači građana Republike Srbije. Pitanje legalizacije bespravno izgrađenih objekata je jedno od ključnih pitanja koje je postojeći zakon trebalo da reši, a ne rešava ga i ne reguliše ga na pravi način. Osiromašeno stanovništvo Republike Srbije, koje jedva preživljava, po važećem zakonu treba da prati, kako vi to kažete, evropske standarde i da plaća abnormalne cene za gradsko građevinsko zemljište, koje su inače sami građani uređivali u nedostatku planske regulative i planskih dokumenata. Zakon o planiranju i izgradnji koji je donela prethodna vlada i ove izmene i dopune Zakona neće ubrzati proceduru dobijanja dozvole za izgradnju, nego je proces, kao što je u prethodnom zakonu taj proces oko dobijanja dozvole dupliran, znači, novi status koji je dat idejnom projektu i idejnom rešenju još je više ugrozio projektante, a građanima Srbije udvostručio plaćanje. Kada bi se sprovela nezvanična anketa na pojedinim opštinama, npr. uzeću u obzir opštine u Beogradu gde vlada Demokratska stranka, kao što su opštine Čukarica, Voždovac, Palilula, Novi Beograd, Stari grad, Zvezdara, bila bi potpuno saglediva snaga zakona o planiranju i izgradnji, kao i snaga korupcije koja vlada u tim opštinama. Nedopustivo je da zakon osniva Agenciju za prostorno planiranje, kao i Inženjersku komoru i tretira ih kao privatna preduzeća kroz koje pojedinci profitiraju, a građani Srbije će biti ugroženi raznim vidovima plaćanja taksi i uvođenja licenci, npr. preko Inženjerske komore koja u sadašnjim uslovima ne unapređuje inženjersku struku, što je trebalo da bude cilj. Na taj način se dovodi u pitanje da li je jedini cilj plaćanje godišnje članarine, a da to nije tako Inženjerska komora bi donela osnovni pravilnik o vrednovanju inženjerskog posla. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji nema jasne koncepcije da se postojeći zakon izmeni i jasno precizira, da precizira pojedine delove koji se moraju menjati u cilju preciznog definisanja normi, propisa i standarda, kao i mehanizme za njihovu primenu. Dakle, primarna uloga Zakona o planiranju i izgradnji je uloga nadzora i kontrole nad izgradnjom, a imajući u vidu obezbeđenje i zaštitu privatnog i javnog interesa Republike Srbije i njenih građana. Srpska radikalna stranka je podnela, kao što sam rekao, niz amandmana na predlog Vlade Republike Srbije sa ciljem da se zakon popravi. Međutim, ne možemo da budemo zadovoljni ovim predlogom izmena i dopuna zakona, jer on ne rešava pitanje oblasti građevinarstva i urbanizma na onaj način kako ste morali da učinite. Drugo, ušli ste u treću godinu vlasti, a ovaj predlog zakona ste morali da predložite Narodnoj skupštini sa potpunim izmenama postojećeg i važećeg zakona kada ste formirali Vladu. Znači, vi iz vladajuće koalicije ste ovu oblast morali da regulišete daleko ranije. Ne postoji nijedan razlog da to ozbiljna vlada ne može da učini. Postoji samo jedan razlog da to ne može da učini – zato što niste imali jasan program i ciljeve kada ste preuzeli vlast na nivou Republike. Zbog svega toga, što tako radite, građani Srbije će vas na sledećim lokalnim i republičkim izborima kazniti. Srpska radikalna stranka, o kojoj su govorili pojedini govornici iz vladajuće koalicije, kada su govorili o lokalnoj vlasti, svoje znanje i program primenjivala je još u vreme kada smo prvi put u Beogradu vladali u opštini Zemun i kada je predsednik opštine Zemun bio predsednik SRS dr Vojislav Šešelj. Znači, vi možete da pričate šta god hoćete, mi smo u vreme sankcija, posle bombardovanja uspeli da popravimo objekte porušene od strane NATO pakta, a vi ste ga podržavali i, što je suština cele priče, u kampanji 2000. godine pre 5. oktobra ismejavali ste mostove tako što su vaši članovi i simpatizeri pravili mostove od stiropora. Šta u Beogradu vlast DS, DSS, G17 plus i gradonačelnik Bogdanović rade? Pričaju o nekom unutrašnjem prstenu, ne žele da čuju ni članove Akademije nauka koji su se odredili prema planu kako misle da sređuju Beograd. Znači, cilj je da građani u Srbiji imaju regulisane zakone na način koji će omogućiti da rešavaju svoje probleme. Kao vladajuća koalicija to ste bili dužni da uradite i to je bila vaša obaveza. Srpska radikalna stranka će glasati protiv ovog predloga izmena i dopuna Zakona o planiranju i izgradnji, jer taj predlog zakona ne vrši potrebne promene u postojećem diskriminatorskom zakonu koji je doneo vaš koalicioni partner u Beogradu - Demokratska stranka kada je bila na vlasti na republičkom nivou, jedan zakon koji je imao za cilj, od strane tadašnje vlasti, da građane Srbije zavije u crno. Oni su samo imali za cilj da svoje interesne grupe promovišu tim zakonom i, na kraju krajeva, da izvrše najveću pljačku u Srbiji naplatom svih mogućih taksi koje su planirali itd. To su rekli pojedini poslanici iz vladajuće koalicije, ali ne može mi nikako biti jasno da ste predložili izmene i dopune zakona čisto kozmetičke prirode, sa malo izmena. Pokušali smo da popravimo ovaj predlog izmena i dopuna zakona, koliko je to moguće, ali glasaćemo protiv vašeg zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa potom narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, ako ostane dovoljno vremena. Osam minuta je još na raspolaganju.
Naravno, mi ćemo povodom amandmana da iskoristimo priliku da što konkretnije pričamo o nekim rešenjima koja se nude u ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama. Samo bih da nastavim tamo gde je gospodin Jovanović pre podne stao, kada je pokušao da objasni pod kojim uslovima je donet Zakon o planiranju i izgradnji. Nijedan cilj nije ostvaren ovim zakonom, niti da se u roku od 45 dana dobije građevinska dozvola, da se krene sa gradnjom, niti da se srede urbanistički planovi, ništa od toga što je obećao Šumarac nije ostvareno. Desila se jedna, prividno skrivena, a u stvari jasna opstrukcija svih propisa iz oblasti planiranja i izgradnje, kako bi se otvorio prostor za funkcionisanje mafije koja je sa preprodaje ukradenih kola, barem što se tiče polovine ovih velikih investitora u Beogradu, došla u situaciju da preprodaje stanove. Javna tajna, idite u Sekretarijat za urbanizam, pa ćete da čujete. Ako želite da dobijete što pre, zna se – sto evra po kvadratu, što se sekirate, to će da plati onaj ko treba da kupi stambeni ili poslovni prostor. Naravno, imamo najskuplji stambeni i poslovni prostor, pogotovo u Beogradu, a slična je situacija i u drugim mestima, samo što se radi o sistemu velikih brojeva, pa se javljaju Ali-babe, Dejani, Rusi, drugi Dejani, Ljuba Anđelković, cela Čukarička padina. I dan-danas komanduje Nebojša Čović i to svi znaju. Sada da se vratimo na Predlog zakona. Neko je obećao, kada je došao na vlast, da će brzo da se promeni ovaj zakon, pa ga je brzo promenio, odnosno predložio promenu posle dve godine, ali njemu se ne menja ovaj zakon. I ovaj što ga nema, voleo bih malo da zapliva u ovim mutnim vodama ovog i ovakvog zakona, a zakon je loš i ne daj bože da vi pravite novi zakon, ja vam garantujem da će biti još gori. Da biste znali da su srpski radikali u pravu potražite stenogram sednice koja je održana u maju 2003. godine, pa ćete da se upoznate, da saznate činjenicu da smo tada rekli da će Šumarčev zakon da bude ovakav kakav jeste. Tu ima još nekih poslanika koji su se oštro suprotstavili radikalima, kao i danas što se oštro suprotstavljaju, ubeđujući da je to evropski, dobar zakon, a od toga nije ispalo ništa. Ispala je samo katastrofa za raznorazne mafijaše. Samo da vas podsetim, podsetite vašeg ministra: i te 2003. godine sam rekao šta se radi prema Lisičjem potoku, šta se radi sa onom šumom. Šumarski fakultet oštro je protestovao, napravljeno novo naselje. Šta radi opština Savski venac? Od Čovića preko Vuka Draškovića; svi urbanistički planovi su oni koje je radio Čović ili su počeli izgradnju u njegovo vreme. Imamo kontinuitet mafije i to svi znaju. Ako hoćete brzo da završite, zna se cena, zna se adresa. Sada, u toj nezasitosti, javljaju se i opštinski javni pravobranioci, pa ste imali jednu ženu do pre nekoliko godina u Zemunu koja falsifikuje dokumentaciju, pa traži ponavljanje postupka da bi se poništila građevinska dozvola, jer tražila je 80 hiljada evra od čoveka, i to se sve zna i to ide dalje. I Velimiru Iliću odgovara takav zakon, jer umesto Mire sad je Velja. Umesto Pere Đoka, ali je svejedno isto i to je svima jasno, najjasnije što može da bude. Mi smo ranije imali nekoliko zakona koji su regulisali ovu oblast. Imali smo zakon o građevinskom zemljištu. Taj zakon ne postoji više, postoji nekoliko odredbi u Zakonu o planiranju i izgradnji koje tretiraju gradsko građevinsko zemljište. Na kakav način? Na pogrešan način, a ovaj pogrešan način nam je predstavljen kao nešto epohalno, jer navodno u Ustavu Republike Srbije postoji mogućnost da se stekne i pravo svojine na građevinskom zemljištu. Zbog toga je onaj Parivodić u Vladi i još neki, radi povraćaja neke imovine. Bajka obična, koja se priča ljudima, koja lepo zvuči, a u praksi nje nema. Da li su opštine donele, u skladu sa rokom koji je propisan članom 84. ili tako nekim, 83, u pogledu određivanja tog građevinskog zemljišta? Nijedna opština to nije ispoštovala. Čemu onda zakon? Imali smo dobar zakon o planiranju. Verovatno je trebalo još pet, šest odredbi u onom zakonu da se promeni. Nije se pristupilo tome, nego pravljenju jednog omnibus zakona sa mnogo gorim odredbama. U onom zakonu su se licencirale građevinske firme, a po ovom zakonu licenciraju se ljudi. Javna je tajna u Beogradu da jedan licencirani inženjer 15 gradilišta drži, a on samo na papiru zna adrese, nikada u životu nije bio na gradilištu. Znate li to vi iz Ministarstva? Inženjerska komora, Šumarac pokupio ove sa fudbala, sa fakulteta. Šumarac, koji u životu nije projektovao garažu, poznat po tome što je Gorici Gajević nosio jogurt dok su bili na fakultetu, izvinjavam se Gorici što upotrebljavam njeno ime. Beznačajna ličnost, nikakav stručnjak, greškom profesor. Ovlašćen sam da kažem da je greškom profesor i to pričaju njegove kolege o njemu. Sada su oni koji su školovani da bi bili šefovi gradilišta, da bi vodili izgradnju objekata, tzv. pogonski inženjeri, postali višak radne snage, izgubili pravo na rad. I, brže-bolje ovaj Vučetićev Ustavni sud pre deset dana je doneo odluku, ocenjuje ustavnost odredbe zakona, meni se čini član 117, koji se tiče tih ljudi sa višom školskom spremom, i rekao je – pa, Skupština je bila ovlašćena na drugi način to da propiše. Imamo Inženjersku komoru od koje nema nikakve koristi. Oni čak nemaju ni izdavačku delatnost, imaju velike pare koje ne smeju da troše, ali to može da posluži kao dobar depozit za DS. To je činjenica. Naravno da Demokratskoj stranci odgovara da ne bude u Skupštini, ona je vlast u ovoj zemlji. Ona ne diže ruke, ona ne glasa, neki drugi podržavaju, ali završavaju posao. Gradite nešto u Beogradu ako niste član Demokratske stranke. Nema šanse. Iz jedne advokatske kancelarije treći advokat se povlači i šalje se za gradskog sekretara za urbanizam, a on čovek pojma nema o urbanizmu. To se sve zna. Odakle vam ideja da u Beogradu drugostepeni organ koji rešava po žalbi bude na nivou grada? Po čemu se Beograd razlikuje od Bele Palanke? Koja je tu ravnopravnost građana? Šta grad? Pa šta ako je grad Beograd? Vi zakonom dajete ista prava svakom građaninu: i onome u Beloj Palanci, i onome u Subotici i onome u Beogradu. Ako onaj u Subotici piše žalbu i o njemu rešava Ministarstvo, i o žalbi koja se piše u Beogradu ima da rešava Ministarstvo. A ne, vi ste napravili parcelaciju. Vas ne interesuje grad, vi prepuštate to gradu, čistite ruke, a iživljavate se na ljudima u Subotici, Beloj Palanci, Trgovištu itd. Gospodine Markoviću, samo još jedna rečenica. Moram da vas podsetim da je 1994. godine donet Zakon o prestanku važenja Zakona o nadziđivanju objekata i zahvaljujući SPO-u, u to vreme moćnoj stranci, u tom jednom članu je stajalo da ostaje i dalje na snazi Zakon o nadziđivanju u onim slučajevima gde je doneto prvostepeno rešenje, a u predlogu tadašnjeg ministarstva je bilo pravosnažno rešenje. Sada pogledajte preko vaše inspekcije koje su zloupotrebe u Srbiji na osnovu zakona koji je prestao da važi pre 13 godina. I dan-danas se vrši nadziđivanje. Oni koji su kritikovali taj zakon obilato ga danas koriste. Pogledajte opštinu Zvezdara. Sada je vama jasno zašto radikal na Zvezdari ne može da bude predsednik opštine, nego mora koalicija demokratskog bloka, da ne bi izašlo na videlo i koje su fantom firme i šta se sve radi. Danas najuzorniji graditelji u ovoj Srbiji nemaju mehanizaciju, mašine, nemaju ništa. Imaju tašnu, mašnu, advokata, člansku kartu Demokratske stranke. Ovom izmenom i dopunom ovog zakona vi to ne sprečavate, nego podržavate. Zato nećemo da glasamo za taj zakon.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RUDARSTVU (načela) Vi ste sada slobodni, pa neka uđe ministar Naumov, molim vas. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska radikalna stranka – jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta i 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 43 minuta 12 sekundi, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 – 20 minuta 24 sekunde, poslanička grupa Za evropsku Srbiju – šest minuta, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO, tri nezavisna poslanika po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pre nego što dam reč predstavniku predlagača obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa za ovu tačku dnevnog reda: za SRS Branislav Rankić, a za SPS Dragan S. Jovanović. Podsećam vas da ćemo danas raditi samo do završetka, nadam se samo, načelnog pretresa ove tačke dnevnog reda. Hvala. Da li predstavnik predlagača ministar Radomir Naumov želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima ministar Naumov.
Gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, u proteklih nekoliko decenija, može se reći od sredine 20. veka pa do poslednje decenije, rudarstvo i geološko istraživanje mineralnih sirovina su ostvarili značajan nivo razvoja. Otvoreni su brojni rudnici metala, nemetala, površinski kopovi lignita. Pušten je u rad za našu zemlju značajan broj naftnih bušotina. Sve je ovo dalo snažan zamah i drugim granama industrije, posebno metalskog kompleksa, hemijske industrije, građevinske operative, kao i drugih privrednih grana koje se oslanjaju na mineralne sirovinske komplekse. Međutim, u poslednjoj deceniji u 20. veku iz poznatih razloga došlo je do zamiranja rudničke proizvodnje brojnih sirovina, kao i do desetkovanja proizvodnje obojenih i plemenitih metala: bakra, olova, cinka, zlata, srebra. Uzroci, naravno, leže u intenzivnom iscrpljivanju kvalitetnih, a za eksploataciju povoljnih rudnih rezervi. To bi rekli s jedne strane. Takođe, dolazi do sniženja troškova proizvodnje u uslovima ekonomske izolacije, drastično se smanjuje obim investiranja u eksploataciju i istraživanje ležišta, odnosno ulaganja u prospekcijske i detaljne istražne radove. Nemogućnost investiranja dovela je do ubrzanog raubovanja postojećih mašina, postrojenja, kao i samih ležišta. Sve se ovo negativno odražavalo i na balans između otkopanih i novopronađenih rudnih rezervi, pa je i rudnička proizvodnja vršena na račun poznatih rezervi, a to je dovelo do njihovog drastičnog smanjenja. Međutim, vreme u kojem živimo nameće da povučemo odlučne i brze korake u cilju prevazilaženja ovakvog stanja u mineralno-sirovinskom sektoru, kako bismo i u budućnosti obezbedili dovoljno sirovina i energije pre svega iz domaćih izvora. Time ćemo stvoriti uslove za nesmetan rast i razvoj industrije, kao i zemlje u celini. U tom cilju, Ministarstvo rudarstva i energetike čini velike napore radi privlačenja domaćih i stranih ulaganja u ovu kapitalnu intenzivnu granu industrije. Radi privlačenja neophodnih investicija u geološka istraživanja mineralnih sirovina raspisani su i uspešno okončani tenderi za koncesije za istraživanja i eksploataciju bornih minerala, kao i tri koncesije za istraživanje i eksploataciju bakra, zlata i prateće mineralizacije na prostoru Crnog vrha kod Bora. Pored toga, godišnje se izda oko 70 odobrenja za detaljna geološka istraživanja svih vrsta sirovina. Velike investicije u oblasti putne i građevinske infrastrukture dovele su do otvaranja novih i obnovljivih postojećih rezervi na više desetina kamenoloma, tehničkog i arhitektonskog kamena. Jedan od preduslova ostvarenja visoko postavljenih ciljeva u Ministarstvu rudarstva i energetike, a to je potpuna obnova rudarskog sektora uz oslanjanje na privatnu inicijativu, svakako leži u prilagođavanju aktuelne zakonske i podzakonske regulative savremenom načinu organizacije i upravljanja mineralno-sirovinskim kompleksom u novonastalim uslovima tržišne privrede i konkurencije. Pokazalo se da je kao neophodnu meru potrebno izvršiti određena poboljšanja aktuelnog Zakona o rudarstvu iz 1995. godine i sa njim u vezi više pravilnika i podzakonskih akata. Takođe, pokazalo se da je potrebno izvršiti i osavremenjavanje rada državne uprave putem osnivanja agencije za rudarstvo, kao stručno-tehničke institucije koja na svoja pleća treba da prihvati sve brojnije poslove koji proizilaze iz ovako postavljenog koncepta rudarske privrede. Gospodo narodni poslanici, kao što sam rekao, aktuelni Zakon o rudarstvu je u osnovi dobro postavljen i na savremen način tretira oblast rudarstva i omogućava razvoj mineralnog sektora na tržišnim osnovama. Međutim, u primeni ovog zakona Ministarstvo je uočilo određene nedostatke i nepreciznosti. Zbog navedenih činjenica, Vlada Republike Srbije je usvojila predlog za izmene i dopune ovog zakona, koji se sada nalazi pred vama. Koje su osnovne izmene i dopune Zakona o rudarstvu? Pre svega, naknada za korišćenje mineralnih sirovina. Predlaže se izmena člana 16. kojim se reguliše naknada za korišćenje mineralnih sirovina, kako bi naplata postala sprovodljiva, jer je u ovom postojećem zakonu neprecizno formulisano. Novi predlog sadrži svetska iskustva u vezi sa načinom obračuna naknade i precizira njenu relativnu visinu, odnosno procenat te naknade. Potreba za preciziranjem visine naknade u Zakonu o rudarstvu proizilazi iz nužnosti poznavanja relevantnih elemenata fiskalne politike i još u ranoj fazi geoloških istraživanja, kao i u toku donošenja odluke o otvaranju rudnika od strane privrednih činilaca koji investiraju u ovu oblast. Sredstva od naknade su većim delom sredstva budžeta Republike Srbije - 60%, a manjim delom budžetska sredstva opštine - 40%, pa ta sredstva koja su podeljena u ovom odnosu će se slivati u ove budžete. Deo sredstava će se slivati u budžet AP Vojvodina. Razlog za to je u činjenici da se većina rudnika u našoj zemlji nalazi na devastiranim područjima, te se sredstvima pospešuje rad lokalnih samouprava. Takođe, stupanjem na snagu ovog zakona prestaje da važi Zakon o korišćenju dobara od opšteg interesa, u vezi sa naknadom za korišćenje uglja, nafte i prirodnog gasa. Druga ključna izmena postojećeg zakona je u osnivanju agencije za rudarstvo. Agencija za rudarstvo će imati sledeće poslove: izrada bilansa svih mineralnih sirovina, priprema podzakonskih akata i pravilnika o tehničkim normativima, priprema strategije u upravljanju rudarskim sektorom, pružanje informacija privrednim subjektima i promovisanje investiranja u rudarstvu, sprovođenje naplate naknade za korišćenje mineralnih sirovina, izdavanje licenci. Od pobrojanih, ove prve tri, dakle, radi se o nekim pripremama i zadacima za podzakonske akte, odnose se u stvari na zadatke koji su se decenijama izvršavali na saveznom nivou. Osnivanjem državne zajednice Srbija i Crna Gora sprovođenje ovih tehničkih poslova prešlo je pod ingerenciju Ministarstva rudarstva i energetike Republike Srbije. Naplata i kontrola naplate naknade za korišćenje mineralnih sirovina je obiman i složen posao koji zahteva specifična znanja, veštinu i tehničku opremljenost kako bi se ovaj posao mogao efikasno obavljati. Rudarska struka je, prelazim na onaj deo gde su licence, jedna od retkih tehničkih struka gde nije uveden sistem licenci. Zbog velike specifičnosti i složenosti problematike, smatramo da je najbolje rešenje da se administrativni posao izdavanja licenci poveri nezavisnoj i stručnoj instituciji kakva je agencija za rudarstvo. Predviđa se da agencija zapošljava najviše do 15 ljudi, uključujući i odeljenje u AP Vojvodini, i to stručnjaka pretežno rudarskog i ekonomskog smera. Osnivanjem agencije za rudarstvo rad državne uprave u oblasti rudarstva će tako u celini postati efikasniji i transparentniji. Kada su licence u pitanju, namera je, dakle, da se kroz izmene ovog zakona stvori okvir za uvođenje tog sistema licenci i time se u domenu struke jača sistem odgovornosti. Predviđaju se licence za izvođenje rudarskih radova i nadzor nad rudarskim radovima, licence za projektovanje rudarskih projekata i licence za vršenje tehničke kontrole. Nadalje se bliže utvrđuju i uslovi za izdavanje i ukidanje odobrenja za eksploataciju. Umesto tzv. projekta eksploatacije, kao jednog od neophodnih osnova za izdavanje odobrenja,po novom predlogu se zahteva studija izvodljivosti. Podzakonski akt kojim se reguliše sadržina studije izvodljivosti biće donet odmah po usvajanju ovih izmena i dopuna Zakona o rudarstvu. Preduzeće kome je izdato odobrenje i Ministarstvo zaključiće ugovor kojim se bliže definišu prava i obaveze vezane za proces eksploatacije, a naročito prava i obaveze u pogledu preduzimanja mera na obezbeđivanju opšte sigurnosti, zaštite okoline, kao i drugih mera pre eksploatacije određenih mineralnih sirovina. Samo odobrenje prestaje da važi: na zahtev preduzeća, trajnom obustavom vršenja eksploatacije, istekom roka na koji se daje mineralna sirovina na korišćenje ili raskidom ugovora. Takođe, težimo da se izmenama i dopunama Zakona bliže urede uslovi za eksploataciju mineralnih sirovina za sopstvene potrebe. Na taj način, povećana je dozvoljena količina lomljenog kamena, ukrasnog kamena, peska, šljunka, gline, ali su pooštreni uslovi izdavanja odobrenja i kontrole. U odnosu na postojeće rešenje pravi se distinkcija između pravnog i fizičkog lica koje eksploatiše pobrojane sirovine za sopstvene potrebe, u smislu količina. Konačno, jedna od bitnih izmena je ukidanje članova 14. i 15, i to iz načela pravne sigurnosti ulaganja. Ova pravna načela važe u svim granama industrije i u svim državama sveta gde postoji vladavina prava, stoga ne postoji opravdanje za odstupanje od ovih načela u slučaju mineralnog sektora. U konkretnom slučaju to znači da pravo eksploatacije stiče isključivo investitor koji je izvršio geološka istraživanja, bez raspisivanja tendera i prava na naknadu uloženih sredstava. U realnim uslovima tržišne privrede preduzeća ne investiraju ogromna finansijska sredstva u geološka istraživanja mineralnih sirovina radi zadovoljenja neke stručne radoznalosti o građi i sastavu zemljine kore, već radi otkrivanja novih i proširenja postojećih rezervi, a eksploatacija i profit su krajnji cilj svakog preduzeća. Pomenuti članovi postojećeg zakona se do sada nisu primenjivali iz očiglednih razloga. Na kraju, sam proces i tendera i ostalih zahteva kada je u pitanju ovaj postupak se inače nalazi u Zakonu o koncesijama. Dakle, aktuelni Zakon o rudarstvu, naglašavam, nije loš, ali iz razloga neprimenjivosti bitnih elemenata kao što je naplata, odnosno naknada za eksploataciju mineralnih sirovina, potrebno ga je izmeniti, usavršiti u skladu sa praksom u drugim zemljama i tendencijama koje inače u rudarskoj struci postoje. Hvalalepo.
Hvala vama, gospodine Naumov. Prvo pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Prvi se javio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS Dragan S. Jovanović, a potom gospodin Branislav Rankić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege, poslanička grupa SPS će podržati ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o rudarstvu iz tri racionalna razloga. Prvi razlog je što se radi o osnovnom zakonu koji je dobar i kvalitetno uređuje ovu oblast, drugi razlog je što imamo predlog izmena i dopuna koje za cilj imaju da poboljšaju primenjivost ovog zakona i njegovu operativniju primenu i treći razlog je što naša poslanička grupa pozitivno ocenjuje jedan kontinuitet aktivnosti Ministarstva rudarstva i energetike. Da podsetim, još od donošenja Zakona o energetici i donošenja Strategije energetskog razvoja Republike Srbije do 2015. godine, to je jedina strategija koja je doneta u ovoj skupštini; i da napomenem jednu negativnu pojavu, a to je da do danas nemamo usvojenu strategiju privrednog razvoja, tako da je i energetska strategija usvojena na jedan komplikovani način, a to je alternativno, u zavisnosti od više elemenata koje ova strategija nije dala. Da se vratimo zakonu. Zakon o rudarstvu svakako predstavlja strateški dokument koji uređuje jednu izuzetno važnu oblast u Republici i cenim da sve ove izmene i dopune treba da imaju za posledicu konačno i tako potrebno stvaranje uslova za veće investiranje generalno u Republici, a naročito u ovoj oblasti na koju se naslanjaju i mnoge druge oblasti koje mogu da svoje aktivnosti vežu za poslove rudarstva. Rudarstvo je delatnost koja je širom Srbije prisutna; ovog momenta imamo oko 200 lokacija u Republici na kojima se eksploatiše bilo ruda, bilo nafta, bilo šta drugo. U svakom slučaju, preko 20.000 porodica u ovom momentu u Republici živi od ove oblasti, ako ne i više. I, imamo sigurno stotinak mesta na kojima se trenutno vrše razna istraživanja iz ove oblasti. Oblast rudarstva bih želeo, samo u nekoliko rečenica, da posmatram baš sa ove tačke, a to je energetika. Znamo da našu baznu primarnu energiju ili bazne energetske rezerve u skoro 99% čine resursi uglja, a nešto manje od toga, oko 92%, čine tzv. niskokvalitetni ligniti, kojima naša zemlja obiluje. Naravno, isto je poznato da od te količine koja iznosi oko 13 milijardi tona uglja, tek negde oko 14% se vezuje za kolubarski ugljeni basen, a tek negde oko 3,3% za kostolački basen. Želeo bih da napomenem da se iz tih rezervi u našoj Republici proizvodi više od polovine ukupno proizvedene električne energije. Ovo napominjem zato što kasnije želim nekoliko reči da kažem na tu temu, pa prosto da pozicioniram tu delatnost u tom smislu. Čuli smo koji su osnovni predlozi izmena i dopuna ovog zakona. Ono što bih želeo da napomenem, i da možda čak i na par određenih dilema ukažem, pre svega se odnosi na regulisanje plaćanja nadoknade za korišćenje mineralnih sirovina, kao i uređenje prava i obaveza preduzeća kojima se izdaje odobrenje za eksploataciju mineralnih sirovina. Mislim da je agencija koja će se formirati u velikoj meri slična agencijama koje smo već formirali i da su joj zadaci slični, ali vredi pomenuti da se jedan od osnovnih zadataka odnosi na pitanja izrade strategije upravljanja i razvoja mineralnih sirovina u Republici Srbiji, i to dovoljno govori o tome koliko je ta oblast značajna. Međutim, želim da kažem samo nekoliko reči o ovom pitanju naknade. U predlogu izmena imamo da će te naknade da se kreću od 1% do 5% na obračunsku vrednost ukupnog prihoda, znači 1% za ugalj, 5% za nemetalične sirovine i sirovine namenjene za građevinske materijale, a druge oblasti se kreću između ovih graničnih vrednosti od 1% do 5%. Želim da ukažem na jednu moguću posledicu koju vidim, a pre svega se odnosi na veća preduzeća ili privredna društva koja će se u budućnosti u primeni ovog zakona stavljati u tretman njegovih odredbi. Pre svega želim da citiram stav 1. člana 16. gde se objašnjava kako će se na bazi ukupnih prihoda određivati naknada. Tu piše sledeće: "Ukupan prihod iz stava 2. ovog člana predstavlja iznos koji preduzeće ostvaruje od iskorišćenih ili prodatih mineralnih sirovina, određen na osnovu načela uzročnosti prihoda i rashoda, u skladu sa opšteprihvaćenim međunarodnim standardima i realnom tržišnom vrednošću mineralnog proizvoda koje koristi preduzeće." Dosta je jasno šta piše u ovom stavu, međutim, želim da ukažem na sledeće: treba reći i imati jasno saznanje da mi ovog momenta u domenu rada privrednih društava kojima je vlasnik država nemamo još uvek mogućnosti tržišnog poslovanja. Konkretno mislim na proizvodnju električne energije gde smo rekli da očekujemo da u narednih par godina tržište proradi, to čak definišemo i kao svoju obavezu, ali realno gledano, to u praksi nije slučaj. Svedoci smo da se proizvod, odnosno električna energija i dalje dosta striktno drži pod kontrolom države. Šta se iz toga događa? Ono što sam na početku rekao kroz brojke, evo recimo, primer površinskih kopova Kolubare. Opšte je poznato da se tamo godišnje iskopa preko 25 miliona tona uglja, radi se o velikim količinama i oni jedinicu svog proizvoda vrednuju iz cene jednog kilovat-sata električne energije. Nikako ne možemo reći da za njih važe opštepriznati i opšteprihvaćeni međunarodni standardi, jer je cena njihovog proizvoda još uvek ispod svakog nivoa međunarodno priznatih cena. Znači, njihov ukupni prihod se formira na bazi još uvek državno kontrolisanih cena, pa i sama naknada koja će se procentualno određivati u odnosu na ukupan prihod ima takvu karakteristiku. Nisam siguran da li neka druga preduzeća koja će u primeni ovog zakona dobiti odobrenja za eksploataciju mineralnih sirovina neće moći da svoje cene konstituišu, ponovo pominjem, po opšteprihvaćenim međunarodnim standardima. Verovatno da hoće. I to je ta neravnopravnost na koju ukazujem i mislim da će se ona odnositi na štetu naših najvećih proizvođača i naših najvećih privrednih društava koja će koristiti mineralne sirovine. Drugo što bih u tom smislu želeo da kažem jeste činjenica da je u ovoj raspodeli naknada predloženo da to bude odnos 60:40%. Mi smo danas imali Odbor za industriju na kome smo razgovarali i mislim da amandman koji je podnet na ovaj deo izmena i dopuna, da taj odnos bude 50:50, ima smisla; kada bude rasprava o amandmanima verovatno ćemo nešto više o tome reći. Zašto ima smisla? Svedoci smo da se ipak najveći problemi po sredinu javljaju baš u onim opštinama i područjima na kojima se vrši neposredna eksploatacija mineralnih sirovina i mislim da je dosta realno da se u najmanju ruku 50% od naknade koja je definisana ostavlja u toj sredini koja se tim sredstvima može planirati neke svoje druge pravce razvoja ili nešto drugo. U svakom slučaju, na ovaj način se lokalna samouprava stavlja pred jedan viši nivo odgovornosti da raspolaže sa tim sredstvima prema svojim planovima i programima. Ne bih sada da kažem da je zakon koji više neće važiti, a koji se tiče tih naknada koja su ova preduzeća davala, to je taj zakon o korišćenju dobara ili kako se već zove, bio dosta neuređen i da smo tu imali veliko šarenilo u izdvajanju tih sredstava, a naročito u njihovim namenama. Ovo ocenjujem kao pozitivnu izmenu, za koju mislim da je treba podržati da bude u ovom odnosu 50:50%. Želim da kažem samo par reči o zadnjem stavu koji stoji u ovom članu, a koji upućuje na način raspodele ovih sredstava. Moram da kažem da mi u velikoj meri nije jasno na šta se misli, voleo bih da ministar, ako bude našao za shodno, to malo pojasni. Piše sledeće: "Način plaćanja naknade iz ovog člana bliže određuje ministar sporazumno sa ministrom nadležnim za finansije." Mislio sam da je kvalitet ovog člana upravo u tome što oblast plaćanja ove naknade uređuje na način da se primenom zakona kroz jedan automatizam rešava ovo dosta krupno pitanje. Upućivanje na dogovaranje ministara po mom mišljenju značajno umanjuje kvalitet samog zakona. Ako je stvar dogovora, onda se ostavlja mogućnost da se rešava od slučaja do slučaja, što mislim da nije dobro. Možda nisam na pravi način razumeo ovaj stav, ali u najmanju ruku nejasno zvuči i imam utisak da se ne uklapa u kvalitet samog člana. Želeo bih samo da primetim još da po pitanju brisanja članova 14. i 15, koje je ministar maločas u svom izlaganju objasnio, takođe postoji jedna dilema. Naime, ti članovi su uređivali oblast odobravanja eksploatacije mineralnih sirovina. To se uređivalo na način da se raspisuju tenderi i da se prikupljaju ponude, a da one organizacije i preduzeća koja su imala pravo istraživanja pod jednakim uslovima učestvuju u takmičenju za dobijanje prava na eksploataciju, a ukoliko neko drugi dobije to pravo, onda oni imaju pravo i mogućnost da svoja sredstva traže nazad. Nije ni to tako loše bilo uređeno, ali slažem se da to u ovim novonastalim uslovima može da predstavlja određeno usporavanje samog procesa. Međutim, tu sad postoji jedan drugi splet okolnosti, za koji mislim da komplikuje ukupni posao. Naime, pravo na istraživanje je predmet regulisanja drugog zakona, a radi se o Zakonu o geološkim istraživanjima. Sada imamo situaciju koja gotovo može da bude i apsurdna. Znači, jedan zakon uređuje pitanje istraživanja. Dođe organizacija, strana institucija koja uloži u istraživanje velika finansijska sredstva i dobije određene rezultate i traži pravo na eksploataciju, a odobrenje za eksploataciju se daje na bazi ovog Zakona o rudarstvu o kome danas razgovaramo. Teoretski je moguće da Ministarstvo za rudarstvo i energetiku ili sa pozicije ovog zakona da čak i ne znamo da je neko dobio pravo na istraživanje, što u praksi verovatno nije slučaj, ali pričam čisto o formalnim pojavama, pa da nam se tek sutra to preduzeće ili ta institucija pojavljuje sa zahtevom za odobrenje za eksploataciju. Moja preporuka ministru i Ministarstvu je da se o tome još malo razmisli. Mislim da ovaj Zakon o geološkim istraživanjima treba na neki način prisajediniti ovoj zakonskoj regulativi, da centralizujemo i da na jednom mestu imamo sve procedure i sve postupke koji se tiču ove oblasti i da se na jedinstven način prilazi tom problemu. Neću sada da trošim puno vremena na to, ali po štampi smo videli, što je dobro i afirmativno, da smo prvu koncesiju na istraživanje i eksploataciju, posle 70 godina, već imali i da britansko-australijska firma "Rio Tinto", o kojoj se dosta već pisalo, u istraživanja ulaže preko 20 miliona evra i da se radi još o nekih 120 miliona evra koji treba da se investiraju u izgradnju rudnika i postrojenja za proizvodnju rafinisane borne kiseline u prahu i da je to investicija koja će sutra da otvori stotine radnih mesta. Pojava je krajnje afirmativna, ali mislim da u formalnom odnosu ima prostora da se razmišlja da se ta zakonska regulativa približi jednom zakonu, s obzirom da se on odnosi na problem u celini. Još jednom ponavljam da će poslanička grupa SPS, uz sve ove primedbe o kojima mislim da ima mesta za razgovor, podržati ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar nam je naveo uglavnom tri razloga zbog kojih se predlažu izmene i dopune Zakona o rudarstvu iz 1995. godine. Po mišljenju SRS, zaista jedan od razloga jeste uvođenje agencije i to je ono što je novo u odnosu na postojeći zakon. Takođe je novo licenciranje, odnosno tri vrste licenci koje bi izdavala agencija. Jedan broj članova je izbrisan, a neki su redefinisani i uglavnom je to redefinisanje članova urađeno sa manje stručnosti nego što je to u postojećem zakonu. Naime, o čemu se radi? Nedostaci postojećeg zakona jesu pre svega u tome što oblast pripreme mineralnih sirovina nije obradio i ona je sadržana samo u jednom članu gde se definiše šta je to priprema mineralnih sirovina, dok je eksploataciji mineralnih sirovina posvećeno dosta članova zakona, čitavo jedno poglavlje. Podsetiću ministra da su smerovi na rudarskom fakultetu eksploatacija mineralnih sirovina i priprema mineralnih sirovina potpuno ravnopravni, da se tu izučavaju predmeti koji su potpuno različiti i da eksploatacija mineralnih sirovina predstavlja eksploataciju i vađenje mineralnih sirovina do onog trenutka dok ne krenu u proces pripreme za dalje metalurške postupke, uglavnom. Rudari kažu PMS, LMS, a kad se kaže PMS, pre svega se misli na flotaciju u rudarskom žargonu. Dakle, neshvatljivo je da i prethodni zakon i ovaj imaju samo jedan član koji se odnosi na pripremu mineralnih sirovina. Uzgred, ono kako je bila definisana priprema mineralnih sirovina po postojećem zakonu je bilo mnogo bolje rešeno, jer ste vi izmenama ovog člana u kome govorite šta je to priprema mineralnih sirovina uveli i pojam peletizacije i ukrupnjavanja. Podsetiću vas da je to čist metalurški postupak i da od onog trenutka kad flotacija proizvede koncentrat, dalja njegova prerada predstavlja metalurgiju, a zbog ulaganja u određene metalurške agregate, na primer u železari u Smederevu, koncentrat nije podesan, pa se on na mašinama za peletizaciju ili za ukrupnjavanje vrši peletizacija da se stvore peleti koji su pogodni za produvavanje, da bi došlo do procesa pretapanja koncentrata. Dakle, ne znam koji su stručnjaci stajali iza ovoga da vam predlože da u proces pripreme mineralnih sirovina stavite i ova dva tehnološka procesa. Ono što je takođe novo u ovom zakonu jeste da je predlagač zakona izbrisao pojam "rudno blago" i zamenio ga pojmom "mineralne sirovine". Reći ću vam da su to dva različita pojma, pre svega zbog toga što nešto od rudnog blaga tek u drugoj fazi prerade postaje mineralna sirovina. To je primer nafte. Tek kad se izvadi i krene u drugu fazu, ona postaje mineralna sirovina, a do tada je to rudno blago. Da niste ni vi sigurni u to da li je to baš trebalo ili nije, evo vam u obrazloženju, u razlozima za donošenje zakona, gde vi govorite o rudnom blagu. Dakle, izbrisali ste ga iz prvog člana i njegovu definiciju zamenili mineralnim sirovinama, ali kada govorite o razlozima za donošenje zakona o izmenama i dopunama ovog zakona vi koristite pojam "rudno blago", naravno, zbog saznanja da ne možete to uvek zameniti pojmom "mineralne sirovine". Takođe ste ovde naveli da je ovo priprema, podloga za izdavanje koncesije. Imamo Zakon o koncesijama i bez ovih izmena. Ovde se ništa ne govori o koncesijama. Naravno, zbog ovih izmena neće doći ni do povećanja broja koncesija koje će izdavati Republika Srbija, niti do smanjenja, jer je to regulisano nekim drugim zakonima. I bez ovih izmena, vidite i sami da smo za tri lokacije na Crnom vrhu kod Bora, praktično, raspisali koncesije. Usput ću vam reći da se jedna od tih lokacija nalazi na naseljenom području, a to je deo levo od Borskog jezera, gde je ogroman broj vikendica. Mislim da je predsednik Skupštine već dobio desetak hiljada potpisa građana Bora koji će oštro protestovati protiv toga, a ovih dana će se u Boru držati stručni skupovi povodom toga da izdajete koncesije na naseljenim područjima, što ne bi smelo da se radi. Rekli ste da je u poslednjih nekoliko decenija, pogotovo u poslednjih desetak ili petnaestak godina, došlo do pada aktivnosti u ovom sektoru. Na primeru RTB Bor ću vam reći da je od 2001. godine došlo do drastičnog pada svih aktivnosti u oblasti rudarstva. Kada već govorimo o tome šta se desilo posle 2000. godine moram vam navesti primer da je do tada mesečna proizvodnja, čak u vreme bombardovanja, kada je zemlja bila pod sankcijama, u RTB Bor iz sopstvenih rezervi iznosila oko 30.000 tona bakra mesečno. Danas je to negde oko 3.000 tona, pri čemu je najveća količina tog bakra dobijena iz uvoza i koncentrata, dok je do 2000. godine samo jedna četvrtina predstavljala uvozni koncentrat. Da vam kažem u ciframa, a posle ću vam reći zašto navodim cifre, koliko je to važno. Tada je cena bakra bila oko 1.600 dolara na londonskoj berzi, a danas je prešla 5.000 dolara. Po proizvodnji koju je nekada imao RTB Bor iz domaćih koncentrata, sa ljudima koji su tamo bili zaposleni pre procesa restrukturiranja (koji je, usput da kažem, potpuno protivzakonito uveden u RTB Bor i o tome postoji odluka Ustavnog suda, ja sam ovde govorio), mi bismo, po tadašnjim uslovima, a po ovoj ceni, mogli da računamo da bismo godišnje iz sopstvenih rezervi mogli da ostvarimo ukupan prihod od 540 miliona dolara. Gospodine ministre, ko je to odlučio u Vladi Republike Srbije, u prethodnoj vladi i u ovoj, da se država odrekne više od pola milijarde dolara, tako ogromnog deviznog prihoda, time što na jedan perfidan način urušava praktično funkcionisanje celokupnog RTB Bor, pre svega zbog toga što je došlo do revolucije kriznih štabova, dovođenja nesposobnih i nestručnih na poslove koje su do tada obavljali stručni i sposobni ljudi, i to je druga stvar zbog koje ovaj zakon, nažalost, sa svim izmenama neće dati nikakav efekat. Usput, u Boru je raširena priča o budućoj privatizaciji RTB Bor i mogu vam reći da lokalna televizija naravno o tome ništa ne informiše, štampano javno glasilo lokalno nemamo, niko iz Vlade ne nalazi za shodno da obavesti, a tamo se šire glasine, niko ne zna. Generalni direktor RTB, koga imenuje Vlada, kaže da će biti raspisano 1. marta; 1. mart je prošao, a nije raspisano; neko govori 1. maja, neki govore 1. juna i to tako traje od 2000. godine, odnosno 2001. godine, od uvođenja procesa restrukturiranja. Zašto je Ustavni sud doneo odluku da je taj proces nezakonito sproveden u RTB Bor, a osnovna posledica tog procesa jeste da je više od 5.000 ljudi ostalo bez posla sa minimalnim otpremninama? Zbog toga što se restrukturiranje sprovodi u onim sistemima čija dugovanja prevazilaze vrednost i u sistemima gde je bio raspisan tender za privatizaciju, a niko se nije pojavio na tom tenderu. U Boru nije bio ni jedan ni drugi slučaj, ali eto, neko je svojom voljom, da bi mogao tamo da imenuje članove odbora, pošto su upravni organi suspendovani, iz tadašnje i sadašnje vlasti, i da bi mogao da kontroliše šta se dešava sa RTB Bor... Voleo bih da postavim u formi poslaničkog pitanja, da mi neko odgovori zašto Institut za bakar u Boru, koji je redovno beležio proizvodnju zlata u RTB Bor do oktobra 2000. godine, od oktobra više nema nikakve podatke o proizvodnji zlata, kao ni podatke o tome šta se sa tim zlatom dešava. Na žalost Republike Srbije, nekoliko ljudi iz Demokratske stranke, čiji je čovek direktor Instituta za bakar u Boru, te podatke sigurno imaju i žalosno je što ih kriju od javnosti, bili bi veoma zanimljivi. Šta vam zameramo u menjanju, pored ovoga što ste izbegli termin "rudno blago", iako ste ga kasnije upotrebili u izmeni nekih definicija. U članu 2, gde vam je opisano šta je rudno blago, naveli ste da su to organske sirovine u čvrstom, tečnom i gasovitom stanju. U osnovnoj školi deca nauče da postoje tri osnovna agregatna stanja: čvrsto, tečno i gasovito, ali kasnije kroz školovanje, pogotovo u tehničkim strukama, sazna se da postoji plastično stanje, da postoji stanje plazme, da postoje neka druga stanja, pa i materijali u rastresitom obliku. To ste imali u postojećem predlogu zakona i brisali ste, što je mnogo pogodnija, šira i kvalitetnija definicija od ove koju ste stavili, nažalost, objašnjavajući šta su mineralne sirovine. Takođe ću vam reći da u oblasti metalurgije postoji čitav jedan predmet koji izučava preradu metala u plastičnom stanju. Plastično stanje je agregatno stanje, nije trebalo da ga brišete u zakonu, jer ta podela je veoma loša. Rekao sam već da ste ovde naveli nešto u pripremi mineralnih sirovina što svakako tu ne spada, ali ste zato u članu 7. izostavili nešto što oni koji su se bavili rudarstvom znaju, a to su ljudi koji su godinama otvarali rudnike po svetu i po Srbiji. Radi se o tome da ste izbacili razradu kao jedan deo u toku rudarskih radova. Pročitaću ceo član da bi bilo jasnije: "Rudarskim radovima, u smislu ovog zakona, smatraju se radovi na: izradi bušotina; u bušotinama i na izradi svih horizontalnih, kosih i vertikalnih jamskih prostorija; rekonstrukciji rudarskih objekata, postrojenja i uređaja; otvaranju, razradi i eksploataciji ležišta...". Vi ste umesto "otvaranju, razradi" stavili "pripremi, otvaranju". Znači, izbegli ste razradu, a oni koji se bave ovim poslom kažu da je to jedan od najvažnijih delova u obavljanju rudarskih radova. Takođe ste izbacili u članu 8; umesto "objekti, postrojenja i uređaji" stavili ste samo "objekti i postrojenja". Uređaj je nešto što može pripadati postrojenju, a ne mora, ali takođe ima svoje mesto u ukupnom procesu u rudarskim ili u bilo kojim drugim radovima. Onda u članu 10. imate jednu veoma rogobatnu definiciju koju zaista srpski jezik ne poznaje i koliko god sam pokušavao da je shvatim nisam uspeo. Imali ste jednu lepu definiciju u kojoj se kaže: "Preduzeće, odnosno drugo pravno lice koje vrši eksploataciju mineralnih sirovina dužno je da istovremeno sa eksploatacijom vrši i istraživanja radi obnavljanja rezervi mineralnih sirovina...". To je bilo potpuno jasno, ali vi ste ovo "istraživanja radi obnavljanja rezervi mineralnih sirovina" izbrisali i napisali "doistraživanja radi inoviranja stanja rezervi". Verujte, kada sam pričao sa onima koji su rudarski inženjeri rekli su da ovo ne razumeju, šta je to "doistraživanja radi inoviranja stanja rezervi". Odnosno, ako razumeju, ne slažu se sa takvim pojmom. Izbačen je član 15. Zašto? "Davanje mineralnih sirovina na korišćenje vrši se javnim nadmetanjem ili prikupljanjem ponuda." Šta je tu loše, ako se već daju mineralne sirovine na korišćenje, predviđeno je zakonom da se vrši javno nadmetanje ili prikupljanje ponuda; zašto ste to brisali i na koji će se način to sada raditi? Da li će sada neko iz Vlade reći da tu nema nadmetanja, nema prikupljanja ponuda, određuje se taj i taj za određivanje nekih poslova? To takođe nije dobro. Niste dobro definisali u članu 16a zakona oko podele sredstava koja treba da pripadnu lokalnoj samoupravi i Republici na ime sredstava koja se dobijaju od naknade za korišćenje mineralnih sirovina, gde ste taj procenat promenili, što je dobro, u korist lokalne samouprave 40%, a u korist Republike 60%. Međutim, kada je u pitanju autonomna pokrajina kažete da su 40% prihodi Republike, a 60% prihodi autonomne pokrajine. U autonomnoj pokrajini postoje jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se vrši eksploatacija mineralnih sirovina. Recimo, ako se vrši u jednoj opštini, onda nije jasno da li će ta opština dobiti 40% kao što dobijaju u Republici Srbiji ili će autonomna pokrajina doneti odluku da recimo kaže da se podeli, pa vama 30, nama 30. Onda to ne bi bilo dobro, jer bi zakon bio diskriminatorski prema opštinama u Srbiji. Onda bi neke opštine koje su u centralnom delu Srbije dobile 40%, a ove druge ne bi. Znači, ovde je trebalo da navedete ako Republika ima 40%, 40% će prihoda imati i opština kao jedinica lokalne samouprave, a 20% ako ste voljni da se odreknete biće praktično prihodi u budžetu autonomne pokrajine. Podsetiću vas, gospodine ministre, da je naše rudarstvo u opadanju. I, ako budete bili u situaciji, obratite se direktoru Kinoteke; mislim da oni imaju filmove s početka prošlog veka gde je Srbija praktično sastavljena od goleti, nema šume, gde su Povlen, Maljen i druge planine u zapadnoj Srbiji gole, gde je Srbija bila izložena eroziji i klizištima. Naravno, za stotinak godina to se stanje popravilo. Zašto? Zato što je tada počelo intenzivno da se radi na otvaranju rudnika u Srbiji i što je jedan broj rudnika sa podzemnom eksploatacijom, pre svega rudnika uglja, uspeo da nadomesti i korišćenje šuma za ogrev. Međutim, već godinama se tvrdi da se podzemna eksploatacija rudnika uglja ne isplati, da država ne može tu ništa da subvencioniše i onda dolazimo u situaciju da se besomučno seku šume, da Srbija praktično ulazi ponovo u period kada će naše planine ili proplanci biti ogoljeni i kada ćemo imati ponovo problema, a već se sa njima srećemo, kao što su klizišta. Zašto bi agencija izdavala licence za obavljanje određenih poslova u rudarstvu – to je moglo da se reši na drugačiji način. Agencija nije morala tu da postoji. Meni je veoma zanimljivo da među članovima Inženjerske komore Srbije ne postoje inženjeri rudarstva. Dakle, imam pred sobom papir; između ostalog, Inženjerska komora Republike Srbije izdaje licence za odgovorne izvođače radova, gde su nabrojani i planirani inženjeri arhitekture, mašinstva, saobraćaja, šumarstva, hidrogeologije, građevinski inženjeri, diplomirani inženjeri elektrotehnike, inženjeri geodezije, diplomirani inženjeri geologije, ali inženjera rudarstva nema nigde. Odgovorni projektanti, takođe je navedeno od inženjera mašinstva, geodezije, šumarstva itd, ali inženjera rudarstva nema nigde. Zašto inženjeri rudarstva nisu članovi Inženjerske komore Republike Srbije? Voleo bih da se raspitate. I, ako Inženjerska komora može izdavati licence svima onima za određene radove, ovde su i odgovorni izvođači, odgovorni projektanti, zašto to ne bi moglo i za inženjere rudarstva? Kada su u pitanju članovi Inženjerske komore koji su svrstani po ovom abecednom redu, imate odgovorne planere, gde takođe nema inženjera rudarstva, odgovorne urbaniste, gde takođe nema, odgovorne projektante, gde nema inženjera rudarstva i odgovorne izvođače radova, gde takođe nema inženjera rudarstva. Sve u svemu, ovaj zakon neće ništa doprineti da stanje u rudarstvu bude bolje. Ni ovaj prethodni to nije uradio. Da li ga usvojili ili ne usvojili, stanje u rudarstvu će biti ovakvo kakvo jeste, zato što rudarstvo ne može funkcionisati samo kao privredna grana i zato što je usko povezano sa celokupnim privrednim aktivnostima u jednom društvu. Da bi mogao neko da koristi proizvode rudarstva, ili ono što je naknadna posledica tokom prerade u rudarstvu, morao bi da ima novac za to, morala bi da bude veća upošljenost, morali bi drugi privredni subjekti da rade. Onda bismo došli u situaciju da zaista možemo da oporavimo i rudarstvo i da jedan broj onih rudnika koji su nekada radili, a sada su zatvoreni... Uzgred rečeno, sedam jama radi sa podzemnom eksploatacijom, dva površinska kopa. Imate jedan aktivan rudnik metala u Milanovcu i RTB Bor, rudnik bakra i nemetala u Boru. Imate eksperimentalni rudnik, tzv. nodularna eksploatacija ili podvodna u Kovinu, koji je u eksperimentalnoj fazi, a ostalo je mrtvo more kada je u pitanju rudarstvo. Žalosno je, setite se rudnika Zajača kod Loznice, rudnika olova i cinka kod Ljubovije i velikog broja drugih rudnika koji su uspešno radili i gde su ljudi prehranjivali porodice, sada je to u fazi stajanja. Vi znate da se uglavnom u jamskoj eksploataciji, kada su u pitanju rudnici metala, često radi sa agresivnim sredinama koje nagrizaju mašine i uređaje, i ako se ostavi jedan period van funkcije posle toga možete sve to da stavite u staro gvožđe, a naša želja je da rudarstvo oporavimo, jer veliki broj porodica u Srbiji od toga živi.
Hvala vama, gospodine Rankiću. Gospodine Rankiću, ono poslaničko pitanje je upućeno direktno ministru. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SPS i SRS. Pre nego što dam reč prvom sa liste prijavljenih govornika Milisavu Petronijeviću, posle koga će imati reč Rodoljub Gačević, pa Nataša Jovanović, dajem po Poslovniku, na osnovu člana 93. Poslovnika, reč narodnom poslaniku Branislavu Stevanoviću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da moja opština Lazarevac živi, svi zaposleni u Kolubari, od rudarstva i energetike, naravno da bi trebalo da definišem predlog ovog zakona. Želim da ukažem na neke primedbe što se tiče ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Naime, posebnu pažnju bih skrenuo na član 16, gde se kaže – naknade koje se izdvajaju, pet posto; to su izuzetno velika sredstva u pitanju. Od tih sredstava naravno da treba veliki deo da se izdvoji i za rekultivaciju degradiranog zemljišta. U Kolubari, nažalost, moram da kažem i to, nešto više od šest hiljada hektara degradiranog zemljišta nije rekultivisano, tako da je užasno pogledati na šta sve to liči. U ovom predlogu sada je nešto veći procenat izdvajanja tih sredstava, što je dobar predlog, međutim, od tih sredstava za Republiku treba da se izdvoji 60 posto, a 40 posto za lokalnu samoupravu. U lokalnoj samoupravi bilo je sada na SO Lazarevac rasprave gde se govorilo o sredstvima, koje mesne zajednice šta dobijaju itd. Tu ima velike nepravde u tom smislu što se godinama ta sredstva zloupotrebljavaju i ne koriste se u one prave svrhe – da se ekološki zagađene sredine zaštite i da se uradi nešto za tu opštinu i za lokalnu samoupravu, naravno, ako se ima u vidu kakvo je zdravstveno stanje ljudi u opštini Lazarevac, kakvih sve bolesti ima i koliko je bolesnih građana. Prema tome, treba više ulagati u ekološke probleme, a manje sredstava da završava u ličnim džepovima; neophodno je da tu postoji daleko veća kontrola nego što je do sada bila. Treba napomenuti i to što po ovom predlogu privatna lica na čijem imanju ima nalazišta uglja, nemetala ili nekih drugih dragocenih materija mogu da vrše eksploataciju toga. Mislim da to u ovom predlogu nije precizno definisano i mislim da bi ipak trebalo da država ima veću kontrolu da se ne bi uveo neki veći haos u ovu oblast. Takođe imam zamerke na ovaj predlog zato što se ovde pominje obrada peska i šodera i još nekih materija koje su više vezane za neku drugu materiju nego za rudarstvo; mislim da je ovo suvišno u ovom predlogu zakona. Znamo da se najveća nalazišta uglja nalaze na Kosovu i Metohiji i da se sve ovo što se dešava oko Kosova i Metohije naravno radi iz interesa da se preuzme u materijalnom smislu, da se to okupira, pa postavljam pitanje gospodinu ministru – kako će Vlada da reši probleme vezane za ta nalazišta uglja, uopšte vezano za kompletan energetski sistem, kako ćemo da funkcionišemo? Da li ćemo imati kao domaćini pravo po ovom zakonu i po svim zakonima, evropskim i svetskim pravilima da raspolažemo svojom imovinom? Takođe, jedno od pitanja bilo bi, mnogo puta se pominje i manipuliše od pojedinih ministara, da li će biti nastavka radova na Kolubari B. Moje konkretno poslaničko pitanje je – da li će biti nastavak radova na Kolubari B i kada? Bilo je planirano, pošto ima rezervi uglja za period 50-60 godina, pošto je pitanju bila termoelektrana i da se gradi na ugalj, a postoji mogućnost da bude kombinovano gas i ugalj, što nije isključivo i imamo za daleko duži period nego što je 50-60 godina. Takođe, hteo bih da skrenem pažnju ... (Predsednik: Vreme.) Pošto mi vreme ne dozvoljava, koristiću priliku kada budu amandmani, pa ćemo još.
Izvinite, gospodine Stevanoviću, hoćete li poslaničko pitanje da se izdvoji iz stenograma i da se preda kao poslaničko pitanje ili ste ga samo uputili?
Zvanično upućujem ova dva pitanja, vezano za Kosovo i Metohiju i za Kolubaru B. Molio bih da mi se to pismeno uradi.
U redu. Zato sam pitao malopre i gospodina Rankića. U tom slučaju, iz stenograma ćete sutra pre podne dobiti formulisano i proverićete formulaciju. Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite, gospodine Petronijeviću. Potom narodni poslanici Rodoljub Gačević, Nataša Jovanović, Ljubomir Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, stav SPS-a o predloženim izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu izneo je gospodin Dragan Jovanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, stručno i kompetentno. Iz toga se može izvući zaključak, kojim je on završio svoju diskusiju, da će poslaničke grupa SPS podržati izmene i dopune ovog zakona. S obzirom na to da je kolega Dragan Jovanović izneo sve detalje iz svih uglova i naš odnos prema izmenama ovog zakona, zadržaću vašu pažnju samo na jednom delu. Veoma uvažavajući potrebu uređivanja uslova i načina eksploatacije rudnog blaga, radi efikasnijeg obavljanja delatnosti eksploatacije mineralnih sirovina, svoju pažnju ću usmeriti na drugi deo koji ovaj zakon reguliše, a to je naknada za korišćenje mineralnih sirovina. Već se iz ovih razloga za donošenje zakona da videti da se pridaje poseban značaj tome. Bez obzira što će primenom ovog zakona troškovi poslovanja i preduzeća biti veći, mada i to može biti relativno. Mislim da je mnogo veći i važniji efekat što će se primenom ovog zakona, člana koji se odnosi na naknadu za korišćenje mineralnih sirovina, ostvarivati prihod u onim opštinama u kojima se koriste, eksploatišu mineralne sirovine. Ima razloga mnogo. Bez obzira što je prethodni zakon takođe uređivao naknadu za korišćenje mineralnih sirovina... Doduše, kada je u pitanju visina, on je to preneo na Vladu; Vlada je svojom uredbom, čini mi se 2002. godine, odredila, konkretno ću govoriti o uglju, 3% za široku potrošnju, a 2% za drugo. Bez obzira što je već zakonom iz 1995. godine, a mislim da je to bio dobar zakon, utvrđen odnos sredstava koja pripadaju Republici - 80%, odnosno opštini 20%, imamo činjenicu da to jednostavno nije primenjivo. Džaba nama procenti, džabe nam odnosi, ako se to ne primenjuje. Prvo pitanje koje se odnosi na ovaj deo zakona vezan za naknade za eksploataciju mineralnih sirovina je – nije dozvoljeno više da se ne primenjuje, inače bi bilo besmisleno da donosimo zakon, da uređujemo odnose itd. Ima veoma mnogo razloga zbog čega treba opštinama u kojima se vrši eksploatacija mineralnih sirovina isplaćivati tu naknadu. Uzeću primer Kolubare. Područja opštine Lazarevac i delimično Uba i Lajkovca poseduju značajne energetske potencijale na bazi kojih su razvijeni veliki površinski kopovi za eksploataciju uglja, i naravno snažan termoenergetski sistem "Nikola Tesla" A i B i Veliki Crljeni. To je lepo. Ali, to ogromno područje je pretrpelo i trpi stalno veliku štetu. Dakle, uvažavamo opravdanost i potrebu razvoja toliko velikih potencijala, i kopova i termoenergetskih sistema, ali na tom području je zemljište kompletno izraubovano, degradirano. Čitava naselja se iseljavaju, groblja se iseljavaju, izraubovana je infrastruktura, ti putevi više nisu ni sokaci i veoma se opasno degradira životna sredina. Pravično je da te opštine imaju naknadu za to, da ne kažem odštetu. Podaci su frapantni; svakodnevno se izlučuju velike količine gasova, pepela, prašine i otpadnih voda koje zagađuju vazduh, zemljište, podzemne i površinske vode. Vi ćete da me pitate – a šta ostaje? Ništa. I vazduh, i zemljište, i vode, i jedne i druge. Deponije se ne tretiraju na pravi način, pa uvek kada je nepovoljan pravac vetra celo područje zasipa velikim količinama pepela. Ugrožena su čitava naselja, dakle, ne samo onaj deo gde se vrši otkop uglja, nego sva okolna naselja. Naravno, vi ćete reći – pa, deo tih sredstava treba da bude i nadoknađen primenom Zakona o zaštiti životne sredine. To nije sporno, naravno da smo to podržali i to treba, ali govorim o ovom delu koji se odnosi na naknadu za eksploataciju mineralnih sirovina. Recimo, problemi se javljaju sa jalovištem, fekalnim vodama, ugljenom prašinom, otpadnim vodama. Celo područje je crna tačka ekologije u Srbiji. Dakle, s jedne strane svakako imamo potrebu za velikim potencijalima za proizvodnju uglja, termoenergetskim potencijalima za proizvodnju električne energije, ali isto tako ova država ima obavezu da tim opštinama vrati deo sredstava koja se dobijaju na račun eksploatacije mineralnih sirovina, zbog sebe i sopstvenog razvoja. Opet, kada sam malopre rekao, relativna je stvar da li će biti veći troškovi, ti troškovi će samo biti unapred određeni da se može planirati poslovanje. Inače, oni su delimično bili, ali stihijski, onako kako ko ima uticaj. Nije sporna ni "Kolubara", ni "Tesla", oni su pomagali to područje, ali to je nešto drugo. A još gore je kada se politika umeša, pa to postane pitanje političkog marketinga. Evo vam primer u Obrenovcu: opštinsku vlast vrši DS; ona pozove generalnog direktora TE "Nikola Tesla" i kaže da im treba neki vodovod u nekom selu, a on kaže – u redu, napravićemo. Oni naprave, dođe Nenad Bogdanović, otvori taj vodovod i celu priču dovede do besmisla, osim marketinga. Prema tome, gospodine ministre, u vašoj delatnosti, u oblasti koju vi pokrivate, najviše u EPS-u, i dalje glavne poluge drže ljudi iz DS-a, jako su gadljivi na ovu vladu i na ovu vlast. Sada će bar primenom ovog zakona ta materija biti uređena i znaće se koliko treba da se da, kako treba da se da. I tu imamo jedno pitanje, a ja prosto želim da vašu pažnju zadržim na tome, jer mislim da je to manjkavost ovog predloga. Naime, članom 16. predviđeno je da ta naknada u visini od 60% pripada Republici Srbiji, a 40% opštini na kojoj se vrši eksploatacija mineralnih sirovina. Naravno da apsolutno podržavam onaj predlog da taj odnos bude 50:50%, kako sam čuo danas u toku ove rasprave, ali i takav odnos je vodio računa kada je u pitanju Vojvodina, iskazao specifičnosti AP Vojvodine. Čak ne znam da li je dovoljno sve to opravdano, ali ni to mi nije jasno, ni to nije pitanje. Ovde je pitanje zašto nije iskazana specifičnost Beograda, iz kog razloga? Beograd, prema Zakonu o lokalnoj samoupravi, ostvaruje te funkcije opštine, dakle, Beograd je opština. Opština Lazarevac nema funkcije opštine, ona je gradska opština u Beogradu. Ovakvo rešenje kako je predviđeno ovim zakonom biće takvo da tih 40%, ili daj bože onih 50%, ide vlasniku Beograda Nenadu Bogdanoviću, ne ide opštini Lazarevac. Moguće je, naravno, da kada se bude utvrđivao prihod... Oprostite, Lazarevac je gradska opština i bilo bi pošteno, na račun korišćenja mineralnih sirovina i eksploatacije, da ta naknada pripadne toj opštini, u ovom slučaju, preciznije, gradskoj opštini Lazarevac. Kako, ministre, da rešimo to pitanje, jer ovde nema te kategorije gradske opštine? Vi verovatno možete da kažete – znate šta, podrazumeva se da će to da bude ta opština. U Beogradu se ništa ne podrazumeva, u Beogradu vlast funkcioniše po principu - Nenad Bogdanović je gazda, a onim drugima šta pripadne, zavisno od toga ko je na vlasti u kojoj od gradskih opština; ako su demokrate na vlasti, dobiće više, a ako nisu, dobiće manje. Smisao ovog zakona jeste da se obešteti ona opština na kojoj se sve degradira, na kojoj se degradira životna sredina, raubuje lokalna infrastruktura, na kojoj se uništava zemljište, naselja i sve ostalo. Time se, u stvari, i toj opštini stavlja odgovornost na vrat da brine o budućnosti opštine korišćenjem tih sredstava, da brine ne samo o razvoju lokalne infrastrukture, vode, kanalizacije, puteva, nego da brine i o budućnosti opštine kada jednog dana nestane eksploatacija uglja. Prosto postavljam pitanje, pošto su i ovde predviđeni neki podzakonski akti gde će dva ministra, a ne znam zašto onaj drugi ministar, o tome da donesu podzakonski akt, da obavezno povedu računa da se nađe mogućnost ili neka se uloži amandman u toku same ove rasprave, sasvim je svejedno, to Vlada može da uradi, ali meni je bitno da se mi razumemo. Opštini Lazarevac, gradskoj opštini, treba da bude to prioritet, a ne Beogradu, pa će onda da vide kako će i koliko toga dati Lazarevcu. Dakle, da ne dužim dalje, suština čitave ove moje priče: od 1995. do 2006. godine, 11 godina kako funkcioniše Zakon o rudarstvu; za sve to vreme ne plaća se naknada. Ovo što sam navodio kao primer ne računam, jer to nije naknada, to zavisi kako ko gde uspe da se snađe. Suština je da tim opštinama treba dati obavezno sve to, jer one trpe najveću štetu i suština je, konačno, da to dobije opština, makar bila i gradska opština, kao što je slučaj sa opštinom Lazarevac u Beogradu. Naravno, ponavljam na kraju, poslanička grupa SPS će podržati izmene i dopune ovog zakona, a insistiramo na odgovoru na ovo, kada je u pitanju status gradske opštine, odnosno sredstva koja treba da pripadaju gradskoj opštini, a ne opštini.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, a zatim narodni poslanik Nataša Jovanović, Ljubomir Kragović, pa dalje Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre smo čuli obrazloženje gospodina ministra, razloge za izmene i dopune Zakona o rudarstvu. Verujem u to da ima i novootvorenih rudnika u Srbiji, ali sam ubeđen da ima mnogo više zatvorenih rudnika u Srbiji, i to neuporedivo više nego što ima otvorenih rudnika. Drugo, da je oprema u rudarstvu veoma zastarela, da je u lošem stanju ima razloga, i u to verujem i potpuno sam ubeđen u sve to, ali stanje u tom pogledu ne može se poboljšati uvođenjem nove terminologije u rudarstvu. Pa, da počnem sa ovim terminima koji su meni kao inženjeru tehnologije ipak nejasni i čudni i samo stvaraju lošu sliku, više je to neko zamagljivanje cele terminologije i cele oblasti. Kaže, reči "rudno blago" zamenjuju se rečima "mineralnih sirovina". Sećam se jedne definicije još iz gimnazije koja kaže – ruda je mineral iz koga se na ekonomičan način dobija metal. Bez tog prideva "na ekonomičan način", mineral je samo potencijalna ruda, a tek sa ovim definisanjem je ruda, jer gvožđa ima i u salati, ali salata nije ruda gvožđa. U ovoj oblasti se kaže – mineralne sirovine su i ugljovodonici u zemlji u gasovitom stanju. Za moje pojmove, za moja shvatanja, za shvatanja svih ranijih starijih generacija je nerazumljivo to da su i gasovi minerali. Znam da minerali mogu biti u gasovitom stanju, ali na Suncu, na Alfa Kentauru, na Sirijusu, gde su temperature milion stepeni, ali u ovozemaljskim uslovima to ne može biti ruda. Ovde govorimo o zemaljskim, a ne vanzemaljskim uslovima eksploatacije rude. Pored ovoga, mislim da nije ni stvarni cilj da se donese zakon onako kako je upravo rečeno i da se nešto poboljša, već je više to stavljeno ovako usput, izmena terminologije, u ambalaži jedno, a glavni cilj je u stvari stvaranje ovih agencija kao posebnih organizacija itd. Dakle, ono što bi se reklo "igraj oko odžina jorgana" da se ovo uvede kao glavni cilj i razlog. Evo da pročitam i ovo što piše – agencija i popis tih poslova, šta to u stvari čini agencija. Ne vidim nikakav razlog za to uvođenje. Postoji ministarstvo, možda ipak ima svoje službe koje sve ove poslove mogu da obavljaju. To je, recimo, tačka 2) – praćenje i prognoziranje trendova proizvodnje i cena berzanskih i drugih proizvoda. Prognoziranje? Pa nije agencija ni sportska prognoza, odnosno kladionica, niti je to neka meteorološka služba. Zašto se ne kaže praćenje i predviđanje, ako već nešto hoće da se izmeni, nego neka terminologija koja ne znam čemu služi, samo ovako da bi se napravio neki osećaj da je nešto izmenjeno, nešto doneseno itd. Tačka 4) kaže – pružanje informacija o međunarodnim kretanjima i najboljoj... šta ja znam. O međunarodnim kretanjima ništa ne stoji, kakvim kretanjima, kojim kretanjima, ne postoji nijedna reč koja bi ovo definisala, odredila, da ima odrednica neka da kažete kretanjima čega. Kad se govori o pravima fizičkih lica da koriste neke mineralne sirovine, kamen, šljunak, pesak itd., fizička lica znači mogu da koriste do 300 metara kubnih; ta dimenzija kubnih metara je jasna, ali ništa ne stoji ovde na koji period. Da li se to odnosi na jednu godinu, da lipo svakom podnošenju zahteva, znači ako se podnese zahtev onda se razmatra, pa se donosi odluka, pa kada se iscrpi ukoliko je neko prihvatio to itd, plati porez, u stvari bez ikakve naknade za lične potrebe, e onda da se može to ponovo obnoviti i doneti se ponovo neka druga odluka. Ili se to smatra jednom u životu? Nije ničim određeno, da bi bilo nešto jasnije, preciznije. Ako se već želi nešto pojasniti ili u nekom zakonu izmene napraviti, neka to bude zaista i određeno. Usput, nije na odmet napomenuti i neke greške. Recimo, na strani 2. kaže "peletizacija i briketiranje"; valjda se misli na paletizaciju. Ali, da ne bi opet dalje otišao tekst negde na ovakav način i ovakav spoj slova ipak treba da se to i zameni. Dalje u članu 15. kaže se: "Način plaćanja naknade iz ovog člana bliže određuje ministar sporazumno sa ministrom nadležnim za finansije." Ako se želelo nešto iskomplikovati mislim da je ovo na dobrom putu, jer ovde ne stoji koji ministar. Određuje ministar, ne stoji nigde koji ministar, ali pretpostavljam da je ministar za rude i tako dalje. Čisto sumnjam da će to proći bez nekog arbitra, da će se oni moći dogovoriti. Mislim da ovo samo komplikujemo. Zašto se za to ne odredi ministar za rudarstvo. To ima ko će pratiti koliko je dalje plaćanje, šta će se završiti itd. Znači, to bi moglo tako da se uradi i mislim da bi bilo mnogo bolje i jednostavnije da se tako napiše. U članu 16a, možda nisam dovoljno dobro razumeo, ali ako se kaže da od nadoknade za korišćenje rudnog bogatstva 60% ide Republici, a 40% opštini na čijoj se teritoriji vrši eksploatacija, a kada je u pitanju autonomna pokrajina onda obrnuto, 40% za Republiku, a 60% za autonomnu pokrajinu, meni nije jasno da li išta ostaje nadležnoj opštini na čijoj se teritoriji vrši eksploatacija, ili se to možda uređuje posebnim odnosima između autonomne pokrajine i opštine, ili se tu našlo neko rešenje oko dalje nadoknade tih poreza po tom pitanju. Dakle, što se tiče ovog predloga, razumeo bih izmene da su one u cilju novih investicija i privlačenja novih investitora iz inostranstva ili, recimo, novih koncesija i tako dalje. Međutim, ovo što je napisano i sva ova obrazloženja nemaju nikakvu realnu podlogu za sve to, ništa se ne postiže. Mislim da je ovo obmanjivanje i zamagljivanje, da mnoge stvari nisu urađene kako treba i da to treba izmeniti. Radije bih se odlučio na to, recimo, da se donese neki zakon koji će predviđati sledeće stvari: da se zakonom zabranjuje otvaranje rudnika koji su opasni po životnu sredinu, recimo nikla ili kadmijuma. O tome sam čitao u novinama prošle godine, bila je neka buka oko toga negde, Tara ili Mokra Gora, za koncesiju je bila zainteresovana neka engleska firma, da će u krugu od sto kilometara biti zagađena sredina, da neće moći da opstane ni biljni ni životinjski svet, da će to biti pustinja, nešto kao Sahara. Pretpostavljam da to niko nije pisao napamet. Dakle, takve stvari treba zakonom zabraniti, ne samo to davanje koncesija nekome, nego i bilo kakvo korišćenje u naše domaće svrhe.
Hvala vam, gospodine Gačeviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potom Ljubomir Kragović, Zlatan Jovanović, Radiša Ilić. Izvolite, gospođice Jovanović.
Hvala, gospodine predsedniče, mada mi nismo na takmičenju za Pesmu Evrovizije, na koju neće ići Srbija i Crna Gora ove godine, da morate četiri-pet imena unapred da najavljujete. Dovoljno je da kažete sledeći, sada je to kolega Kragović posle mene.
Izvinite molim vas, moram da pojasnim poslanicima, mnogi su pomislili kao i vi. Po novom Poslovniku veliki broj poslanika, pošto nije neophodno da budu na sednici, prati na monitorima, i ja već nekoliko meseci navodim više od jednog sledećeg govornika, da bi mogli na miru da se pripreme i da rasporede svoje vreme. To je naprosto stvar kolegijalnosti, ništa više od toga. Hvala vam. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče, mada vidite i sami da je lista preostalih govornika sa liste poslanika SRS. Svi su, hvala bogu, živi i zdravi, u sali, i čekaju ko zapete puške da kažu šta ne valja u ovom zakonu, a zakon je zaista katastrofa. Smatramo da je zakonsko rešenje čije izmene se sada vrše daleko bolje od predloženog i ne možemo da verujemo da ministar Naumov, kao neko ko je posle petooktobarskog puča najpre bio u koalicionoj vlasti sa Zoranom Đinđićem, Demokratskom strankom i sa tom celom žutom mafijaškom klikom, a posle toga se kao predsednik upravnog odbora EPS-a navodno distancirao od njih, sada poseže za još radikalnijim merama, ali ne u pozitivnom smislu, nego u potpuno negativnom, kada je u pitanju Zakon o rudarstvu. Neverovatno je, gospodine Naumov, da se vi niste nijednom rečju pobunili, da niste protestovali kao ministar na konferenciji za novinare, kada već danas rekoste koliko je važan ovaj zakon, a uputili ste ga kao ministar, odnosno Vlada Republike Srbije još 25. oktobra 2005. godine Skupštini na razmatranje. Kako je i kojom brzinom došao zakon na dnevni red, takvo nam je i stanje u rudarstvu u Srbiji. Što reče uvaženi kolega inženjer gospodin Rankić, ne samo da se ništa nije promenilo unazad šest godina, nego se tome ne vidi kraj. Ono što nam je preostalo od naših rudnih bogatstava... To namerno kažem zato što tendenciozno niko od vas, od resornih ministara iz Vlade Republike Srbije, kada obrazlaže neki zakon ne spominje drugu autonomnu pokrajinu, Kosovo i Metohiju, već samo Vojvodinu. Verovatno je pripremljen teren i po ranije usvojenom Zakonu o koncesijama i po Zakonu o privrednim društvima. Sada ovakvim ukidanjem članova 14. i 15. prethodnog zakona i osnivanjem agencije za mafijaški lobi koji će najpre... I da vam kažem kako se ispravno govori – RTB Bor, ne "Bora", kako vi kažete kad odete u Bor, nego Bor. Da li je to vaš lapsus ili ste ubeđeni da je to Bora, nije, to je Bor. Što se tiče rudarstva i globalne politike koja se vodila unazad 50 ili više godina, velike su greške pravljene. U ono vreme brozomanije, u ono komunističko vreme one bivše SFRJ, uglavnom su se tadašnji upravljački kadrovi ili veliki direktori u našim rudarskim kompleksima oslanjali na činjenicu da su mogućnosti eksploatacije ogromne. Poput Hamovića i Lazarevića danas ili ovog vašeg bivšeg Zorana Drakulića, koji se sada bavi muljanjem i uvozom bakra i sirovina iz Ukrajine, sumnjivog kvaliteta, kao i preradom u Boru, mnogi od tih komunističkih kadrova su se još tada, a onda su ti isti neokomunisti nastavili tako da rade od 2000. godine, obogatili na muci rudara tako što su koristi svoje pozicije, kroz Londonsku berzu, pre svega kroz trgovinu tonama i tonama bakra, da zarade za sebe, za svoje pajtaše. Moram opet da spomenem slučaj čuvenog Miodraga Savićevića, koji je i javno priznao, pošto ga je DOS posle 5. oktobra doveo na vlast, da je u menadžerskom kiksu jednog dana prokockao 20 miliona dolara državnih para, kockajući se našim bakrom iz RTB Bor i nikada do današnjeg dana nije za to odgovarao, kao ni mnogi drugi koji su sada te rudare i članove njihovih porodica ostavili na cedilu. Ono što je egzaktan podatak, a što verovatno nije stigao da spomene gospodin Rankić, imala sam tu priliku da posetim i Bor i Majdanpek i da zajedno sa njim, koji je ujedno i predsednik našeg okružnog odbora tamo, obiđem sva ta mesta i danas izuzetno siromašne građane Bora, jeste nešto o čemu mi je on još pre nekoliko godina govorio. Kada sam otišla tamo i pitala ga – u tom procesu restrukturiranja, koji je utvrdila Đinđićeva vlada, Vlahović i ostali ministri, gde će da se nađe Bor i građani Bora, on mi je rekao da verovatno od toga neće da bude ništa, jer se priprema teren za raznorazne lobije koji dolaze da kupe RTB Bor. Pojavljivali su se "Rio Tinto", australijsko-engleska kompanija, "Debis" iz Nemačke, "Dandi" iz Kanade, koji je dobio koncesije na Crnom vrhu, kao i već pomenuti Drakulić, koji se kao ekskluzivac... A ko zna koliko će sad takvih ekskluzivaca da bude, pošto ste ukinuli članove 14. i 15. osnovnog zakona, koji će moći da rade šta im je volja i da na narodnoj i rudarskoj muci, pre svega, pljačkajući rudno bogatstvo naše zemlje, stiču ogromne zarade. Podatak iz jednog elaborata još iz 1931-1932, koji su radili nemački stručnjaci, o čemu je on meni još tada govorio, jeste da pored ovih poznatih kopova i basena, koji je sada zatvoren i radi na ivici, od kojeg je moglo da se prihoduje, kao što je on to i sam rekao u svom izlaganju, pola milijardi dolara godišnje, postoji mogućnost za otvaranje još najmanje 7-8 kopova oko Bora i na Staroj planini. Ne samo da vi nikada niste izašli sa tim podatkom, nego i prethodni ministar i ministri pre vas, jer koga to uopšte briga. Najbolje je tako, mafija dođe, pokupi svoje i otpuste se radnici s posla, rudari ostanu bez kore hleba. Onda se seti, a sećate se tih reči i Đinđića i njegovih ministara iz Vlade, neko od ovih "žutih" mafijaša da poruči rudarima u Boru da mogu da se bave proizvodnjom kikirikija, pa je otvoren jedan pogon za proizvodnju nameštaja, pa su im se razne alternative nudile. Ne samo da RTB Bor može da radi punim kapacitetom sa prihodom od pola milijardi dolara, kao što reče kolega Rankić, koji je došao tamo da živi i koji je želeo najbolje kao inženjer, i školovao se na tamošnjem rudarskom fakultetu, da pruži tom gradu, kao i mnogi drugi koji su došli, izuzetni stručnjaci iz te oblasti, već postoje mogućnosti za još 7-8 kopova koji nisu otvoreni i o kojima niko ne razmišlja. Tako vam je sa svim potencijalom koji zemlja ima, i u naučnom smislu i u radnom potencijalu. Samo da vas podsetim na neverovatnu katastrofu koja je zadesila pojedine krajeve Srbije, kada se već govori o eroziji zemljišta i o ovoj nesreći oko poplava. Vi znate da je u dnevnoj štampi jedan od profesora sa rudarskog fakulteta (opet pravim paralelu, šta će da rade sad ti naučni radnici sa tri instituta i dva fakulteta u Boru i Beogradu, kada agencija sve preuzima na sebe) rekao da je izumeo svojevrsni patent kojim je na mnogim lokalitetima, mislim u Italiji i u nekim drugim oblastima u Evropi, uspeo da kroz postavljanje nekih strujnih kola, kroz rastresanje zemljišta, predupredi da dođe do klizišta. Rekao je lepo čovek da ne samo njegovo znanje, koje je neiskorišćeno, zaista se izvinjavam profesoru ako prati prenos, zaboravila sam prezime, nego i drugih njegovih kolega koji su se bavili tim pitanjem, nije interesovalo Vladu Republike Srbije, nego kaže da kad su prva klizišta krenula brzopotezno ste ga zvali telefonom, vaše ministarstvo i ovog "kapitalca" Velje, ali kasno je bilo zato što, po onoj narodnoj "bolje sprečiti nego lečiti", o svemu mora na vreme da se misli. Ne misli se dobro, zato što i vi niste u svom izlaganju, niti to radi bilo koji ministar iz Vlade, spomenuli te frapantne podatke o našim rudnim, odnosno mineralnim nalazištima koja se nalaze na okupiranom Kosovu i Metohiji. Šta sa time? Gospodine ministre, ako je opštepoznata činjenica da je TE "Obilić" ranije, dok je bila pod ingerencijom EPS-a, što sada nije, jer je potpuno izopštena iz našeg elektroenergetskog sistema, jer je pod okupacijom, tamo je upravljački menadžment neki Irac... Šiptari ne da nemaju pojma da pokrenu punim kapacitetom pogone, već tendenciozno šiptarski separatisti i teroristi, koji su sad izvršna vlast, isključuju Srbima struju na po dva, tri ili već šest meseci. Bolje je postaviti pitanje kada Srbi na Kosovu i Metohiji imaju struju, a ne kada je nemaju. Zašto se o tome ne govori? Zašto je potrebno da hvalite na ovakav način Zakon o rudarstvu i da osnivate agenciju za ovih preostalih sedam kopova u Srbiji, kada vas ne zanimaju nova nalazišta, kada vas očigledno ne zanima šta će da bude sa Borom i kada vas ne zanima, o čemu je malopre jedan kolega govorio, kako će to opština Lazarevac da prihoduje, kada je zaista to tako po statutu grada Beograda, da i ta opština, zemunska i svaka beogradska opština ima status proširene mesne zajednice i sve će da ide u ovu mafijašku Bogdanovićevu lopovsku kasu. Ono što želim danas da istaknem i da iskoristim priliku, pošto ste došli, a mi smo podneli mnogobrojne amandmane i naročito skrećemo pažnju javnosti na činjenicu da ne postoji više sistem prikupljanja ponuda i aplikacija za korišćenje nalazišta, jer ste ukinuli te članove zakona. Gospodine ministre, želim da vam kažem, danas je bilo o tome reči kada se govorilo o "Kolubari", da je potpuno netačna informacija sa kojom ste vi i vaše ministarstvo izašli u javnost, i nadležni u EPS-u, o poskupljenju električne energije. Nije prvoaprilska šala, nego je novi tarifni sistem stupio na snagu 1. aprila. Ne samo nove cene, nego i novi tarifni sistem. Eksperti iz redova SRS zaposleni u Elektroprivredi Srbije su ovih dana izračunali da to izgleda ovako: visoki napon, znači onaj od 110.000 volti koji koristi srpska privreda, upropašćena i pod prethodnom dosovskom i vašom vlašću – poskupljenje od 22%. Gde ćete goru informaciju za javnost i za privredu? Vi ste čak išli korak dalje, gospodine ministre, pa ste rekli, naravno svesni ste toga i ne preduzimate ništa, jer je vaša stranka i celokupna Koštuničina vlada omogućila Hamoviću i Lazareviću da se bogate krađom i preprodajom struje, gde ćete goru poruku za građane i za privredu uopšte, nego da kažete – ne može više država da se bavi nikakvim subvencijama i da tretira cenu kilovat-sata kao socijalnu kategoriju, već moramo da pređemo na tržišne uslove i da cena bude mnogo viša kako bi se proizvodnja isplatila. Vi treba prvo da se pozabavite, gospodine ministre – a pre vas gospodin Marković, koji do dana današnjeg pred narodne poslanike nije dostavio izveštaj o radu Anketnog odbora i o pljački građana koju su počinili Hamović i Lazarević – najpre činjenicom da taj mafijaški dvojac to i dalje radi, da Drakulić radi i to u Boru, o čemu sam malopre govorila, da se ko zna koliko još Hamovića i Lazarevića i ovih iz Demokratske stranke i celog nekadašnjeg DOS-a nesmetano bogati. Rudarski posao je težak i ti vredni ljudi su danas prinuđeni, kao ovih 7.000 nezaposlenih u Boru, da žive od neke crkavice, od neke bedne socijalne pomoći, dok se grupica i šačica mafijaša bogati. Da li onda za vas kada donosite ovakav zakon postoji nekakva vizija za taj istočni deo Srbije? Da li ste imali taj podatak koji ima kolega Rankić, od ljudi sa tri instituta i fakulteta u Boru, da postoje još mnoga neotvorena i stvarna nalazišta bakra? Da li je za vas normalno da se jedan deo države kao što je Kosovo i Metohija na takav način prepusti NATO okupatorima i šiptarskim banditima koji sada drže vlast tamo, a da niste bili u mogućnosti da reagujete pravovremeno i da Srbima obezbedite struju, i da se izvrši ovakvo novo tarifiranje? Građani to ne znaju, ja moram da im kažem pre nego što ih to neprijatno ne iznenađenje, nego taj šok stigne sa prvim narednim obračunima: promenjen je odnos između zelene i plave zone. Umesto ranijih 600 kilovat-sati u zelenoj zoni, to je sada od 1. aprila 350 kilovata, a u plavoj je ostalo 1.600. Na toj razlici između zelene i plave zone, kada se izračuna prosečna potrošnja jednog domaćinstva, što su uradili ekonomisti koji su zaposleni u Elektroprivredi Srbije, a iz SRS su, poskupljenje nije 15,14% za domaćinstva, kao što ste vi rekli, nego 19,8% plus PDV. Ovo ne samo da je izuzetno poražavajuće stanje za građane Bora, za građane cele Srbije, nego ovaj zakon i sve ono što ste kao ministar do sada uradili, i ova vlada, pokazuje da vi nemate stratešku nacionalnu viziju ni šta ćete u oblasti rudarstva, ni šta ćete u drugim oblastima privrede i kako da se suočite sa tim problemima koji nisu vaše nasleđe nego ste im aminovali onda kada ste bili deo koalicione dosovske vlade. Zato smatramo, i zbog rešenja koja smo ponudili podnošenjem velikog broja amandmana i na ovaj zakon, da je zaista vreme da građani Bora, koji će doduše uskoro... I verovatno ćete vi tada da potrčite zajedno sa Veljom Ilićem i celom Vladom, očekujem da će i sam Koštunica da se pojavi pet puta u Boru, pošto se bira predsednik opštine, da obećavate kule i gradove. Kada odete recite da je to RTB Bor, a ne Bora. Ali, za građane cele Srbije i za ljude koji shvataju da vi apsolutno ništa ne možete da unapredite ni u srpskoj privredi, ni u sektoru koji vi vodite, najbolje je rešenje da što pre idemo na izbore i da stručni i odgovorni ljudi, koji će i u ovom sektoru da se obračunavaju sa mafijom, a srpski radikali su, dođu na vlast.
Obaveštavam, kao što sam pre dve godine poslao izveštaj i to sva tri svim narodnim poslanicima i narodni poslanici ih imaju pred sobom, isto tako obaveštavam da će sledeći imati reč narodni poslanik Ljubomir Kragović, pa narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog izmena i dopuna Zakona o rudarstvu je jedna kozmetička šminka kojom se u stvari ništa konkretnije neće dogoditi, nikakvog boljitka neće biti za oblast rudarstva u Srbiji. Citiraću ministra, na početku je istakao da su rudarstvo i geološka istraživanja u poslednjih deset godina dali velike rezultate, a potom sledeća rečenica – u poslednjoj deceniji dolazi do zamrzavanja proizvodnje zbog nezadovoljavajućih nalazišta, zbog procenta rude u koncentratima itd. To su dve rečenice, jedna drugu isključuje. S jedne strane boljitak i veliki napredak, a sa druge strane zatvaranje i katanci. Ovo je verovatno ideja da se opravda zašto danas ne radi Bor, zašto ne radi Trepča u Kosovskoj Mitrovici. Čuli smo od više kolega, a pogotovo od gospodina Rankića, zašto ne radi Bor, razlog je 5. oktobar, razlog su krizni štabovi i danas Bor tavori, a ja ću vas podsetiti zašto ne radi Trepča. Trepča je radila, gospodine ministre, i kada su Šiptari napustili kombinat Trepča. Ostalo je malo Srba, ali oni su uspeli da nadomeste i čak da udvostruče proizvodnju. Trepča je radila i za vreme bombardovanja, a sve je prestalo kada je došao okupator, kada je došla navodna mirovna misija pod nazivom "milosrdni anđeo" i nema više eksploatacije rude u kombinatu Trepča. Drugo, hteo bih nešto da vas pitam, ministre – ko vam je zabranio da pomenete reči Kosovo i Metohija? Jer, u zakonu stoji: član taj, opština, lokalna samouprava i Vojvodina; ni jednom jedinom rečenicom ne pominjete Kosovo i Metohiju, kao da se ne nalazi u državi Srbiji. To vam zameram kao narodni poslanik sa Kosova i Metohije. Želeo bih da vas podsetim da postoje mnoga rudna bogatstva upravo na teritoriji Kosova i Metohije. Pre svega Trepča sa svojim rudnicima bila je najveći proizvođač olova i cinka u Evropi, druga u svetu sa proizvodnjom pratećih metala, srebra, zlata, raznih legura i gotovih proizvoda. Danas ne radi ništa, zahvaljujući pre svega okupatorima. Postoji Termoelektrana u Obiliću, naučnici kažu da ima lignita za stogodišnju eksploataciju. Nalazište ima vrednost preko 30 milijardi dolara, a kada se iskoristi taj lignit u proizvodnji električne energije vrednost tog nalazišta prelazi 50 milijardi dolara samo na jednoj lokaciji oko Obilića. To su sve cifre koje upravo govore zašto je Kosovo i Metohija danas pod okupacijom. Ako pretpostavimo da su utrošili pet milijardi dolara da bi bombardovali Srbiju, verovatno će samo iz Obilića izvući 50 i time opravdati svoja sredstva; da ne pominjem ostale rudnike, kao rudnik nikla u Glogovcu itd. Želim da podsetim sve vas ovde da je kombinat Trepča pedesetih godina prošlog veka učestvovao sa 20 posto budžeta tadašnje SFRJ. Svi se sećamo, pa onda koliko je Trepča bila jaka, onih parola šiptarskih separatista, studenata kada su bojkotovali i kada su se zatvarali u rudnike – "Trepča radi Beograd se gradi". Jedan resurs na koji Srbija ne sme da zaboravi i o kome mora da vodi računa kako bi se taj resurs kad-tad počeo eksploatisati i doneo boljitak ne samo stanovnicima Kosovske Mitrovice, Zvečana i okoline, nego i celoj državi Srbiji. Šta se ovde konkretno menja u Zakonu o rudarstvu? Menjaju se samo dve stavke. Jedna je nadoknada, i to jedna promena samo dve cifre. Ranije je bilo 80 procenata ide Republici Srbiji, 20 procenata lokalnim samoupravama ili skupštinama opština, a sada se menja tako da stoji da je 60% Republici Srbiji, 40% lokalnoj samoupravi. Druga varijanta: 40% Republici Srbiji, a 60% AP Vojvodini, a ne pominje se nigde Kosovo i Metohija. Ovde dolazi do zabune i postavljam pitanje u čemu je razlika između lokalne samouprave u Vojvodini i u Srbiji ili bilo gde drugo. Valjda je jedan isti Zakon o lokalnoj samoupravi, trebalo bi isto da važi. I zašto odvajanje ovih 60 procenata AP Vojvodini? Pitanje je, ako znamo kakav je trenutno sastav vlasti u Vojvodini, da li će ta sredstva da se proslede do lokalnih samouprava gde se vrši ta eksploatacija. Drugi razlog je otvaranje agencije za rudarstvo. Jedna agencija koja je suvišna, koja će samo još opteretiti građane Srbije, u kojoj će posao naći partijski drugovi trenutno vladajuće garniture. Zaboravljate da imamo i rudarski fakultet i rudarski institut, koji su mogli sve te poslove, uz naloge ministra za rudarstvo, da sprovedu. Ova agencija je samo jedan suvišan aparat koji želi da optereti budžet Republike Srbije. Na kraju, želeo bih jednu stvar da iznesem, a to je problem što Srbi na Kosovu i Metohiji i dan-danas nemaju električnu energiju. To je jako složen problem, ali zamislite sebe da tri dana nemate struju i onda ćete videti kako je teško živeti. Postoje razni napori da vi to uradite, pokušavali ste; s jedne strane čujemo da ima otpora od ove organizacije koja je formirana na Kosovu i Metohiji, tzv. KEK, a s druge strane Ministarstvo rudarstva, i onda dolazi do nekog navodnog prepucavanja, oni su uvezli struju iz Bugarske, ne da Ministarstvo rudarstva da se prenese ta struja; Ministarstvo Srbije nudi struju, oni neće da je uzmu. Ne znam, ono što je glavno, što se čuje, to je da struje nema zato što se ne plaća. Bolje da Ministarstvo izdvoji sredstva da plati Srbima struju na Kosovu i Metohiji, nego da formira agenciju za rudarstvo. Preporučio bih vam da se ubuduće time pozabavite, bez obzira što je prošla zima, struja je neophodna za život, nje i sada nema, jako su velike restrikcije, malo je imamo i da više pažnje usmerite kako bi omogućili da Srbi na Kosovu i Metohiji bar imaju struje, ako ništa drugo, 12 od 24 sata.
Zlatan Jovanović ima reč, a potom Radiša Ilić, Veroljub Arsić, pa Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u predloženim izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu prepoznao sam nekoliko, po meni, ključnih stvari. Prva je agencija za rudarstvo koja do sada nije postojala, koja se obrazuje ovim predlogom zakona. Koliko sam uspeo da sagledam iz ovoga što je napisano u Predlogu zakona, ova agencija je došla nekako kao kolateralna šteta ili reda radi da imamo i ovde neku agenciju, jer ne vidim neke stvarne ingerencije, nadležnosti. Naravno da će doći kao budžetski potrošač na teret građana Srbije, na teret budžeta, ali još jednom kažem – ne vidim koje su njene konkretne nadležnosti koje ovaj zakon propisuje. Počećemo redom. Agencija obavlja poslove koji se odnose na: 1) učestvovanje u izradi strategije upravljanja i razvoja mineralnih sirovina Republike Srbije. To znači da je deo nekog tima i nekog procesa. Pod 2) praćenje i prognoziranje trendova proizvodnje i cena berzanskih i drugih mineralnih sirovina u zemlji i inostranstvu. Opet praćenje znači prognoziranje, nešto što nije konkretno. Tačka 3) učestvovanje u izradi bilansa rezervi svih mineralnih sirovina. Opet je neko učestvovanje bez konkretnog zadatka. Tačka 4) pružanje verovatno informacija, verovatno je štamparska greška, o međunarodnim kretanjima i najboljoj praksi u oblasti rudarstva. Znači, nešto što je jedna fakultativna delatnost ili neobavezna. Tačka 5) ponovo učestvovanje u organizovanju seminara i promotivnih aktivnosti iz oblasti rudarstva, pružanje konsultantskih usluga i periodično izdavanje informatora iz domena svoje delatnosti. Jedan propagandni posao. Tačka 6) opet učestvovanje u pripremi dokumentacije za davanje koncesija na eksploataciju i istraživanje mineralnih sirovina; tačka 7) opet učestvovanje u pripremi podzakonskih akata i pravilnika o tehničkim normativima i drugih tehničkih propisa; 8) promovisanje ulaganja u mineralne sirovine Republike Srbije. Ništa konkretno. Konačno, tačka 9) je nešto što je konkretno. Znači, jedina konkretna stvar u ovom predlogu, odnosno u ovom opisu posla agencije – izdavanje licenci u skladu sa ovim zakonom. Znači, za izdavanje licenci građani Republike Srbije će morati da odvoje pozamašna sredstva za rad ove agencije. S druge strane, u ovom predlogu zakona nigde se dalje ova agencija ne pominje u smislu njene organizacije, strukture, ko će upravljati ovom agencijom, da li je to upravni odbor, savet, nadzorni odbor itd. Hoću da kažem kolike su razlike kod predlagača zakona: u jednom predlogu koji smo danas imali na dnevnom redu definisano je zakonom ko rukovodi radom agencije, i direktor i upravni odbor, čak i iznos naknade koju članovi upravnog odbora primaju za svoj rad u agenciji; ovde se to više nigde ne pominje i ne pominje se ni ko će urediti i u kom vremenskom roku ova pitanja. Ostalo je nejasno izlaganje ministra. On je rekao da, pored ovih poslova, agencija vrši kontrolu naplate naknade za eksploataciju mineralnih sirovina. Nigde nisam video ovde kontrolu naplate ove naknade, tako da ne znam da li imam pravi tekst predloga zakona, ono što je ministar obrazlagao. Druga stvar koja je po meni ključna, to su ove famozne naknade o kojima se priča. Nije to ništa novo i ključno u suštinskom smislu, jer i postojeći zakon je predviđao naknade za korišćenje mineralnih sirovina. Postojeći zakon je propisao odnos naknade koja ide Republici i lokalnim samoupravama. Bio je nepovoljniji od ovog koji se ovde predlaže po lokalnu samoupravu. Ovo je nešto što je kvalitetnije u odnosu na postojeći zakon, ali ostaje pitanje zašto se postojeći zakon nije primenjivao. Ko vam garantuje da će se ovim zakonom uspostaviti red u oblasti naplate ovih naknada? Imali smo zakon koji je davao mogućnost da se uvedu naknade i da se vrši naplata tih naknada. Zašto to od 1995. godine do sada nije zaživelo, bar ja ne znam, ili je vrlo simbolično zaživelo? Nije uopšte zaživelo. To je pitanje: zbog čega nije ispoštovan postojeći zakon? On je ostavio mogućnost, precizirao odnose i naknade koje idu lokalnoj samoupravi i Republici, ali to niko nije primenjivao. Ko nam sada garantuje da će ista vlada koja nije ispoštovala prethodni zakon poštovati odredbe ovog zakona koji predlaže danas? Nejasni su mi ovi iznosi naknada u procentima od ukupnog prihoda, pa 1%, pa 3% itd. Mislim da to nije najsrećnije rešenje, da nije najpametnije ovo definisano. Trebalo je definisati na neki drugi način, a pogotovo ovaj sledeći stav 3, koji je i gospodin Jovanović pročitao. Ponoviću, čini mi se da je vrlo bitno da se ovo naglasi ovde. U stavu 3. stoji – ukupan prihod, na osnovu koga se obračunava iznos naknade, predstavlja iznos koji preduzeće ostvaruje od iskorišćenih ili prodatih mineralnih sirovina, određen na osnovu načela uzročnosti prihoda i rashoda, u skladu sa opšteprihvaćenim međunarodnim standardima i realnom tržišnom vrednošću mineralnih proizvoda koje koristi preduzeće. Mislim da je to prilično konfuzna, nejasna, nerazumljiva definicija i da je trebalo na precizniji, konkretniji i jasniji način propisati iznose naknada. Ko će i po kojoj metodologiji utvrditi koliki je taj ukupan prihod koji preduzeće ostvaruje eksploatacijom pojedinih mineralnih sirovina? Rekao sam već, ovaj odnos iznosa naknade koji je propisan ovim predlogom, 60% za Republiku, 40% za lokalnu samoupravu, za opštine, bolji je od onog koji je bio u postojećem zakonu, ali naravno da nije najsrećnije rešenje, jer bi ipak trebalo više sredstava da ostane lokalnim sredinama, pošto su one na neki način najugroženije postojanjem eksploatacije nekih sirovina na svojoj teritoriji. Razumeo sam ovaj stav 2. u članu 16a da kada se radi o eksploataciji mineralnih sirovina AP Vojvodine onda je drugačiji odnos. U stvari, tamo je Republika oštećena u odnosu... Razumemo se da se radi o Vojvodini i da o tome ovde ne raspravljamo. Ovde je Republika oštećena. Ovde su sredstva koja su prihod Republike manja nego u centralnoj Srbiji. Dobiće isti iznos, ali će Republika dobiti manji. Zašto se to radi? Ako imamo de fakto situaciju da imamo jednu autonomnu pokrajinu pod kontrolom Srbije, ovo je ustupak Vojvodini. Zbog čega se pravi taj ustupak? Koje se nadležnosti ovim zakonom prenose na Vojvodinu? Samo se nadzor nad sprovođenjem zakona u članu 12. prenosi na Vojvodinu na teritoriji AP Vojvodina i po tom osnovu ona dobija više nego Republika Srbija od naknada za eksploataciju mineralnih sirovina na teritoriji Vojvodine. Mislim da je ovo dodvoravanje Čanku i Demokratskoj stranci u Vojvodini, da budem precizan, autonomašima u Vojvodini, i ništa drugo nije u pitanju. Sledeća stvar, član 17a Predloga zakona kaže – preduzeće kome je izdato odobrenje za eksploataciju i Ministarstvo zaključuju ugovor kojim se bliže određuju prava i obaveze vezane za eksploataciju mineralnih sirovina, a naročito: visina naknade, rokovi, način i uslovi plaćanja naknade za korišćenje mineralnih sirovina, prava i obaveze u pogledu preduzimanja mera na obezbeđenju opšte sigurnosti, zaštite okoline itd. Nije mi jasno zašto nisu precizirani uslovi i zašto se ostavlja Ministarstvu da pravi ugovor sa onim ko vrši eksploataciju, sa preduzećem koje je dobilo odobrenje, jer to po meni otvara prostor za sumnju. Sumnjam da će preduzeća biti u različitoj poziciji, u zavisnosti od političke pripadnosti, opredeljenosti itd. Trebalo je zakonom precizirati sve te uslove, pa da svi budu u istom položaju, a ne sada prema nekim ličnim afinitetima, simpatijama. Neko će dobiti povoljnije, a neko nepovoljnije uslove kod Ministarstva. Ovo nije dobro. Poslednja stvar koja spada u one ključne je član 46. Predloga, u kome stoji: "Zakon o plaćanju i usmeravanju sredstava naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa u proizvodnji električne energije i proizvodnji nafte i gasa prestaje da važi po isteku roka od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona." To je onaj čuveni zakon o renti, kako mi to na terenu kažemo. To je zakon koji je bio bitan za nekoliko opština u Srbiji. Znači, nije se odnosio na sve opštine. Odnosio se na opštine gde je bilo proizvodnje električne energije, nafte i gasa. Mislim da ovo nije dobro i reći ću vam zašto. Ako se ukine ovaj zakon koji je donet 1990. godine i koji je, da budemo i tu precizni, počeo da se primenjuje tek možda krajem prošle decenije, mnoge opštine će ostati uskraćene za značajna sredstva. To nije dobro. Konkretno ću da navedem primer Bajine Bašte, opštine koja na svojoj teritoriji ima dve hidrocentrale: Perućac i reverzibilnu; u ovoj budžetskoj godini ima prihod po ovom osnovu, po ovom zakonu, od nešto više od 30 miliona dinara. To je 10% budžeta opštine Bajina Bašta i to su značajna sredstva. Nisu ta sredstva tek tako određena i utvrđena i taj zakon nije donet bez nekog opravdanja. Ima svoje opravdanje. U opštini Bajina Bašta klima je promenjena zbog postojanja dve velike akumulacije, dva velika jezera. To je automatski dovelo i do promene zdravstvenog biltena stanovništva. Slično je i u Obrenovcu i u drugim opštinama gde postoji proizvodnja električne energije, bilo od hidropotencijala, bilo od uglja, gde postoji proizvodnja gasa i nafte. U obrazloženju za ovakvu meru stoji da se to čini, jer je odredbom Zakona o rudarstvu regulisano i pitanje plaćanja naknade za eksploataciju mineralnih sirovina, kao rudnog blaga od opšteg interesa. Ne može ova naknada za korišćenje mineralnih sirovina da zameni rentu. Zašto? Zato što voda nije mineralna sirovina. Bajina Bašta nema rudnik i neće dobiti po osnovu naknade za korišćenje mineralnih sirovina nijedan dinar, a izgubiće 30 miliona dinara iz rente. S druge strane, postoji problem u Obrenovcu i Lazarevcu. Ako sam dobro shvatio, a možda nisam, pa me ispravite, Lazarevac će dobiti naknadu po osnovu toga što se na njegovoj teritoriji nalaze kopovi. U Obrenovcu je termoelektrana koja koristi taj ugalj, i dim i prašinu, odnosno pepeo gutaju građani Obrenovca, a oni od ove naknade nemaju ništa. Da li je to u redu? Molim vas, mislim da ovo nije dobro, da je ovo neko prelomio preko kolena, bez sagledavanja pravih posledica koje će nastati, i da bi ovo trebalo sprečiti. Ne znam, ostaje mi samo pitanje – da li je ovo neko iz nehata, nemarnosti ili nepotpunog sagledavanja posledica uradio, ili je ovo zahtev Evropske unije, da se ova preduzeća koja su proizvođači električne energije maksimalno rasterete svih obaveza pred neku buduću privatizaciju. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, pa narodni poslanici Veroljub Arsić, pa Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada se, evo, setila da nešto menja u rudarstvu, naravno, na štetu samih rudara. Kada kažem rudara, mislim pre svega na sve zaposlene u rudarskoj industriji. Sada je izgleda najbitnije za državu da preimenuje "rudno blago" u "mineralne sirovine", ili da se osnuje još jedna u nizu agencija koja će naravno da crpi sredstva iz budžeta, odnosno od građana Srbije. Kada smo već kod agencije, čije se osnivanje predviđa članom 12, postavlja se s pravom pitanje čemu onda dva instituta za rudarstvo, čemu ugalj projekat, čemu dva rudarska fakulteta, u Beogradu i Boru, i čemu organ za rudarstvo pri Ministarstvu, ako sada Vlada, odnosno Ministarstvo formira ovu agenciju. S obzirom da su predviđeni poslovi agencije za rudarstvo ranije bili u delokrugu rada maločas pomenutih institucija, s pravom se pitamo koja je svrha što Vlada formira još jednu agenciju. Rudari su, naravno, bili potrebni DOS-u 2000. godine radi ispunjenja političkih ciljeva, svi se toga sećamo, a posle toga su ih svi zaboravili. Setimo se samo Kolubare, pa brižnog Čovića, jednog od tadašnjih lidera DOS-a, koji je od tada do danas promenio nekoliko stranaka i mentora. Rudari su ubrzo shvatili kuda ih ovaj evropejski krnji DOS vodi. Danas u rudarskim preduzećima imamo samo dve stvari koje su aktuelne: kada te otpuštaju, ove ili sledeće godine, i kolika ti je otpremnina. Ono što je ostalo van rudarskog okna razvlači se preko sumnjivih tendera, i to u bescenje. Ne zaboravimo da su u pitanju rudarska odmarališta, mehanizacija, poslovni prostor i stambeni objekti. Dovoljno je samo da odete u neko rudarsko naselje i znaćete kako rudari žive. Idite u Senjski rudnik, u Resavicu, u Baljevac na Ibru, i znaćete kakav je rezultat vladine politike koja se reflektuje na ovu grupaciju stanovništva. Ovu vladu i ovo ministarstvo su upravo rudari teško isprozivali pre mesec dana na protestu ispred zgrade Vlade Srbije. Nekoliko stotina rudara rudnika sa podzemnom eksploatacijom, sa belim šlemovima, sa iscepanim radničkim, od uglja crnim odelima, morali su da napuste posao da bi došli ovde u Beograd da traže pravdu. Rudari danas rade u otežanim uslovima rada; izostaje modernizacija sredstava za rad i sistema bezbednosti u jamama, u koje poslednjih godina ništa nije ulagano, jer se tamo radi kao pre 50 godina. Vi, gospodine ministre, i vaš kolega gospodin Lalović niste uplatili doprinose za PIO rudarima, i to za period za 2004. i 2005. godinu, dakle za vreme ministrovanja. Zbog tog propusta, ako tako mogu da kažem, mnogi rudari nisu mogli da odu u penziju. Da li sam u pravu, gospodine ministre? Zato su i došli, besni i na Vladu i na vas, ministre, da im vratite ono što ste im uskratili i što im po zakonu pripada... (Nataša Jovanović, sa mesta: Kolega, molim vas da prekinete na momenat, imam jednu veoma važnu informaciju; da li može po Poslovniku?)
Da li ste završili? Poslanica vam daje znak, hvala vam.
Da li mogu da nastavim?
Nastavićete kasnije. Izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Izvinjavam se, gospodine Markoviću, kolega Ilić, poslanik SRS, verovatno razume da imam, jer ovo nikada ranije nisam uradila, da saopštim nešto veoma važno srpskoj javnosti, ministru koji je ovde, nekolicini poslanika iz vladajuće strukture i naravno svima onima koji prate skupštinski prenos. Danas popodne počela su hapšenja članova porodice generala Ratka Mladića. Uhapšeni su Miroslav Jegrić i Vuko Jegrić, šuraci Ratka Mladića, koji apsolutno nikakve kontakte godinama unazad nemaju sa srpskim herojem, proslavljenim srpskim generalom, na čiju ste porodicu, bliže i dalje rođake krenuli danas. Takođe su uhapšeni i njegovi rođaci pod nadimcima Kiko i izvesni Branko, pretresaju im se stanovi, ljudima je policija danas upala u stanove i to verovatno čine u širem krugu njegove porodice u ovom trenutku. Na njegovog sina, koji ima jednu malu radionicu, odnosno garažu, finansijska policija je danas po nalogu vrha vlasti Srbije počela da vrši neverovatnu finansijsku presiju. Treba da vas je sramota što u trenutku kada se sve ovo dešava i kada nevini ljudi stradaju, kada pokušavate da se dodvorite zlikovcima poput Karle del Ponte i svima onima koji su vaši mentori, raspravljate o zakonu koji ama baš nikakve veze nema sa sudbinom i boljom budućnošću srpskog naroda. Sa druge strane, juče ste govorili hvalospeve o onima, koje hoćete da pomilujete zakonom o amnestiji, koji su izbegli da brane srpsku zemlju i da služe vojni rok. To treba da vam služi na čast. Ali, budite sigurni, zbog ove informacije i zbog ovoga što radite porodici Ratka Mladića, njegovim bližim i daljim rođacima, narod Srbije će, to ne mora više niko da vam govori, da se podigne na noge. Sada moram da kažem jasno i glasno da Vlada Vojislava Koštunice mora što pre da ode, jer ovakva bruka i sramota i ovo što radite, sa ponižavanjem Srbije, srpskih heroja i srpskog naroda, više ne može da se trpi. Izvinite, kolega Iliću.
Hvala vam, gospođice Jovanović. Nisam shvatio po kom članu Poslovnika, ali svejedno. U svakom slučaju, iskreno se nadam da od ovoga što je rečeno za govornicom nisu svi podaci tačni, jer bi to značilo, ako sam ja vas dobro shvatio, način na koji ste izneli podatke, da bismo imali svi razloga za zabrinutost. Iskreno se nadam da nisu, ali vrlo brzo ćemo svi znati tačne informacije. Vrlo dobro znate da ja ne mogu drugačije, sem na osnovu informacija, a ne osnovu vesti, dojava ili izjava za govornicom, išta da preduzmem, pa između ostalog... Molim vas, nemojte, već ste dva puta prekinuli poslanika, ovo je stvarno izuzetak koji nikada nisam uradio, dakle, molim vas da dozvolite poslaniku da završi, pa ćete kasnije. Izvolite, gospodine Iliću.
Informacija je bila bitna i trebalo je da je čuju građani Srbije. U članu 13. i dalje se bavite eksploatacijom mineralnih sirovina, kako vi to kažete, na zemljištu u svojini, kako za preduzeća tako i za fizička lica. Problemi koji tu nastanu obično se kreću od degradiranja životne sredine, izostanka rekultivacije, jer posle eksploatacije ostanu ogromne rupe koje zjape i koje se obično pretvaraju u javne deponije. Količine koje se ovde navode kao limit pri eksploataciji obično se premašuju i to niko ne kontroliše ozbiljno. Ima li primera da je neko od tih privatnika koji se bave ovom delatnošću bio kažnjen za ozbiljniji privredni prestup ili za kršenje Zakona o zaštiti životne sredine? Srbija je poznata po nalazištima mnogih retkih elemenata i mineralnih sirovina i upravo je to razlog za veliko interesovanje stranih kompanija za geološka istraživanja i eksploataciju našeg prirodnog bogatstva. Setimo se samo afere oko nalazišta rude nikla i bora; da nije bilo žestokog otpora javnosti zbog zakulisnih radnji Vlade i, čini mi se, engleske kompanije oko otvaranja rudnika u srcu Srbije, za posledicu bismo imali uništenje prirodnog ambijenta desetine kilometara u krugu. Zato se i ovim izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu želi da se pojednostavljenjem nekih zakonskih odredbi otvori put stranim investitorima za eksploataciju našeg prirodnog bogatstva. Ono što bih još pomenuo povodom ovog zakona tiče se koncesija koje su pojedine kompanije dobile za određeni vremenski period. Mislim pre svega na cementare koje koriste rudu laporca, zatim na "Jelen Do" i još neke koje su u proteklih nekoliko godina dobile za vlasnika stranu kompaniju. Građani Srbije se sa pravom pitaju na koliko godina su dobijene koncesije za korišćenje privrednog bogatstva Srbije, ko prati količinu iskopane rude i da li ona adekvatno odgovara količini ukupnog proizvoda. Po zakonu, od ukupno ostvarenih sredstava od naknade za korišćenje mineralnih sirovina lokalnoj samoupravi pripada 40%. Pitanje je da li opštine koje imaju na svojoj teritoriji ovakve slučajeve dobijaju ovu predviđenu naknadu. Ovo je bukvalno prepisano zakonsko rešenje iz Zakona o zaštiti životne sredine. U članu 27, u kome se govori o uprošćenim rudarskim projektima, u tački 5) se kaže – za izradu pojedinačnih bušotina za naftu, gas i podzemne vode, kao i za nadzemne objekte za eksploataciju, pripremu i transport nafte, gasa i podzemne vode. Da li se to vi, gospodine ministre, spremate za trgovinu vodom, s obzirom da se dobro zna kakva će potražnja za pijaćom vodom biti u svetu za desetak godina? Ovaj član ukazuje na to da će nam voda kao sporedni nusproizvod biti ipak isplativa investicija, mada se na neki način mešate u druge resore, koji bi taj zlatni rudnik rado iskoristili. I na kraju, jedna zanimljivost, nema direktne veze sa vašim ministarstvom, ali se pominje rudarska oprema. Ovo je zanimljivost koju su mi nedavno preneli bivši radnici čuvene Fabrike štofa u Paraćinu koja je već skoro deset godina u stečaju, dok je jedan manji deo odlukom Trgovinskog suda prodat stranom kupcu. Dakle, u zaključnom listu za 2004. godinu pominje se namenski kredit, znači za štofaru govorim, u iznosu od 470 miliona, 472.942 dinara, za potrebe opreme rudnika uglja, metala i nemetala, a naredni kredit za građevinske objekte rudnika uglja metala i nemetala. Prosto neverovatno, izgleda da je došlo zadnje vreme kada štofare kupuju rudarsku opremu, valjda da iskopavaju vunu. Imao bih jedno poslaničko pitanje u sklopu ove teme, ovo da se pribeleži: da li postoji ugovor o koncesiji između Vlade Srbije i kompanije Holcim Srbija do septembra 2005. godine (to je znači bila Fabrika cementa "Novi Popovac" u Popovcu), s obzirom da ova kompanija eksploatiše rudu laporca za potrebe svoje proizvodnje, i na koliko je godina taj koncesioni ugovor zaključen ukoliko postoji? I, koliko je u 2005. godini kompanija Holcim Srbija, na ime naknade za korišćenje mineralnih sirovina, platila Republici Srbiji, odnosno opštini Paraćin, a na osnovu Zakona o zaštiti životne sredine donetog krajem 2004. godine, u odnosu 60:40% kao što se predviđa ovim pomenutim zakonom? Zahvaljujem.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Markoviću, pozivam se na član 100. i član 104. Poslovnika koji ste vi pisali. Uvredljivo je za ovu Narodnu skupštinu da mi ovde raspravljamo o jednom zakonu, a da se pre nekoliko sati, a i u ovom trenutku, hapsi porodica generala Ratka Mladića u Srbiji. Gospođica Jovanović je od vas maločas tražila obaveštenje da li je ta informacija tačna. Pošto niste u mogućnosti da proverite to odmah, predložio bih vam da prekinete ovu sednicu, jer ovo deluje zaista omalovažavajuće, i za ovaj skromni broj poslanika ovde i za one građane koji možda prate ovaj televizijski prenos. Jer, mi ne bismo mogli da speremo sa svojih imena tu ljagu da sedimo ovde i da raspravljamo i da menjamo onu staru srpsku izreku – rani sina pa šalji u vojsku, u – rani sina pa šalji u rudnik. Molim vas da prekinete ovu raspravu, ionako ste zakazali nastavak sutra u 10,00 a vi proverite da li je ovo tačno, jer ovo što se radi, prema ovim informacijama koje imamo, radi se na jedan brutalan način. Molim vas, danas je april, nije 28. jun 2001. godine. Valjda se razlikujete od onih koje ste kritikovali tokom ove izborne kampanje. Ili prekidajte sednicu ili obezbedite neku informaciju, ali nemojte da nas omalovažavate da mi ovde sada glumimo kao da je sve u najboljem redu u ovoj našoj državi, a sve se raspada. Juče ste jasno rekli, rehabilituju se izdajnici, rehabilituje se ono što je najgore u našem društvu, amnestira se sve i svašta, gasi se naša vojska, potpukovnici i pukovnici se šalju u penziju po nalogu atlantskog saveza u Jugoslaviji koji vodi kadrovsku politiku u našoj vojsci. Mi nemamo, ljudi, onda državu. Ako vi nastavite posle ove reklamacije sa sednicom, to je uvreda za poslanike SRS i mi ćemo da napustimo ovaj rad jer ne možemo da radimo u ovakvim uslovima.
Hvala vam na jasno izraženom stavu, gospodine Krasiću. Upravo po članu 100. radim i radimo svi, poštovanje dostojanstva Narodne skupštine podrazumeva da između ostalog vodimo računa o činjenicama. Vrlo dobro znate, kao i ja, da su se često na dnevnicima svih televizija pojavljivale neke vesti; dan-danas po novinama, pa i o Skupštini pišu neke vesti, ali dostojanstvo podrazumeva da neko ko vodi Skupštinu i predsedava njome to radi na osnovu informacija i ni na jedan način ne očekujte da nešto za šta nema proverenih informacija utiče na njegov rad. A lični odgovor vam je, vrlo dobro znate, tokom bombardovanja ja sam radio svoj posao dok su bombe padale, jer odgovorni ljudi rade svoj posao. Ako misle da ne mogu, oni naravno prekinu. Vi znate, kao što ste sami najavili, narodni poslanici o tome sami odlučuju. Nemam pravo da ja odlučim na osnovu informacija koje nemam. Čim budem imao tačne informacije, ako postoje, povodom vesti koje ste rekli, onda ću ih naravno preneti poslanicima i u odnosu na to ću postupiti. Ali, razumite me, ne mogu na osnovu onoga što govornici izjave za govornicom, ne sumnjajući odakle su njihove informacije. Po Poslovniku prvo sada narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođice Jovanović.
Gospodine Markoviću, nikada nikome od srpskih radikala nije palo na pamet da se poigrava sa ovakvim stvarima i, nažalost, sa činjenicom da su šuraci Ratka Mladića, ponoviću ponovo, Miroslav Jegrić i Vuko Jegrić, i njegovi dalji članovi porodice danas na najbrutalniji način privedeni i uhapšeni, hapšenje se vrši dalje. I, da je vršen pritisak na njegovog sina celoga dana da izda i potkaže svog sopstvenog oca. To vaše licemerje u ovakvoj situaciji prevazilazi granicu. Vi kažete, da imate informaciju da je tačno ovo što ja poručujem srpskoj javnosti, vi biste učinili nešto. Članove porodice Ratka Mladića hapsi vaša vlast, gospodine Markoviću. Vi, Koštunica, Boris Tadić i svi koji ste spremni da služite Haškom tribunalu ste bruka i sramota za srpski narod. Pozivam poslanike Srpske radikalne stranke da napustimo za danas skupštinsko zasedanje. Nemamo nameru da razgovaramo o ovom predlogu zakona u situaciji kada vi lovite srpske junake i srpske glave. Hvala.
Hvala, gospođice Jovanović. Pretpostavljam da imate poverenja u vesti koje ste dobili, da niste želeli nikoga da uvredite netačnim kvalifikacijama, već da je to naprosto način izražavanja. Pošto očito od prijavljenih govornika za reč više niko nije prisutan u sali, pitam da li želi reč još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Ne. Hvala. Zaključujem načelni pretres. Nastavak je sutra u 10,00 načelnom raspravom objedinjenih tačaka dnevnog reda. Hvala vam najlepše i molim vas da svi odgovorno radite svoj posao.