Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 160 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milica Radović i Dragan Šormaz. Pošto je Narodna skupština završila pretres o svim tačkama dnevnog reda, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2010. GODINU, SA PREDLOZIMA ODLUKA O DAVANjU SAGLASNOSTI NA FINANSIJSKE PLANOVE ZA 2010. GODINU: a) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, b) Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, v) Nacionalne službe za zapošljavanje. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 8) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština usvaja budžet većinom glasova svih narodnih poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, u načelu. Od 131 narodnog poslanika, 127 za, četiri protiv. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam da je narodni poslanik Stefan Zankov pisanim putem povukao amandman na član 7. razdeo 23. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Željko Tomić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podnela poslanik Donka Banović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nikola Lazić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo" . Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 131 poslanika, 126 za. Amandman je prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Mašić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman. Izjašnjavamo se o amandmanu Vlade. Od 131 poslanika, za ovaj amandman je glasalo 126. Amandman je prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Željko Tomić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Od 131 poslanika, 12 je glasalo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. razdeo 1. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. razdeo 1, 3, 9. i 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. razdeo 1. amandman je podneo Milan Avramović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Jelena Budimirović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Izjašnjavamo se o amandmanu gospodina Mladenovića. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Vučeta Tošković. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Miloš Radulović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Judita Popović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Ljiljana Miladinović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Kenan Hajdarević. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 129 poslanika, 127 je glasalo za. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Donka Banović. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo Milovan Radovanović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo Miroslav Markićević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Arsen Đurić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Milica Vojić-Marković. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Srđan Milivojević. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 130 poslanika, 127 je za. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Oto Kišmarton. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 130 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Zoran Mašić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Radoslav Mojsilović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Saša Dujović. Od 130 poslanika, 8 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo Vladimir Milentijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Knežević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Svetlana Stojanović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Riza Halimi. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, sa ispravkom. Od 130 poslanika, za 127. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momo Čolaković. Od 130 poslanika, za 10. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 131 poslanika, 127 za. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Saša Maksimović. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Željko Tomić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Nikola Lazić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Dimitrijević. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Od 130 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Miroslav Petković. Od 130 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Od 130 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Od 130 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Od 130 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milutin Jeličić, Radoslav Mojsilović i Aleksandra Janković. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić, narodni poslanik Nenad Popović i zajedno narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Jovan Palalić i narodni poslanik Nenad Popović. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Od 131 narodnog poslanika, niko nije glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo poslanik Zoran Šami. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman. Od 131 poslanika, 126 je glasalo za amandman. Amandman je prihvaćen. Na član 14. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević, poslanik Aleksandar Martinović i narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman. Od 131 poslanika, 126 za. Amandman je prihvaćen. Na član 17. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman. Od 131 poslanika, 126 za. Amandman je prihvaćen. Na član 18. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podneo poslanik Zoran Šami. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman. Gospodo poslanici, molim vas, izjašnjavamo se, traje glasanje. Od 131 poslanika, 127 za. Amandman je prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Krasić i Miroslav Petković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo Milovan Radovanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman su zajedno podneli poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman su zajedno podneli poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo poslanik Zoran Šami. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 26. amandman, u istovetnom tekstu, amandman su podneli narodni poslanici: Zlata Đerić i Miroslav Markićević, zatim narodni poslanik Milorad Buha, narodni poslanik Nenad Popović, narodni poslanik Miloš Radulović i zajedno narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 28. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 28. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 131 poslanika, 126 za. Amandman je prihvaćen. Na član 29. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 31. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nenad Popović i zajedno narodni poslanici: Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 34. amandman u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Petar Jojić i narodni poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 34. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 34. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman je podneo poslanik Zoran Nikolić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 37. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 131 poslanika, 127 za. Amandman je prihvaćen. Na član 38. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 38. amandman je podneo poslanik Nenad Popović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 132 poslanika, 126 za. Amandman je prihvaćen. Na član 39. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Od 132 poslanika, 127 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 40. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 131 poslanika, dva su glasala za. Amandman nije prihvaćen. Na član 41. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Radojko Obradović i narodni poslanik Milorad Buha. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 42. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Od 132 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 43. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 43. amandman je podneo poslanik Zoran Nikolić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 44. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 44. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 45. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 47. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 48. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Od 131 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić i Veroljub Arsić. Od 132 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 49. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Od 133 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Gospodo narodni poslanici, podsećam vas da je članom 49. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i druga akta stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona Vlada je navela da se naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona sastoje u potrebi da se obezbedi nesmetano funkcionisanje i finansiranje državnih organa i organizacija. Stoga je, radi obezbeđenja finansiranja, ostvarivanja prava i dužnosti Republike, utvrđenih Ustavom i zakonom, potrebno da se omogući nesmetano izvršavanje rashoda, obzirom da fiskalna godina počinje 1. januara 2010. godine. U slučaju da se zakon donese 31. decembra 2009. godine, bila bi dovedena u pitanje redovna dinamika izvršenja rashoda Republike, a time izvršenje funkcije i nadležnosti Republike. Posebno bi bilo ugroženo finansiranje penzija, socijalnih davanja i obezbeđenje sredstava za isplatu plata u javnim službama i državnim organima, to jest od 1. januara 2010. godine, kada i počinje budžetska godina prema Zakonu o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Od 143 poslanika, za predlog je glasalo 127. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila o roku, a takođe je, poštovani narodni poslanici, usvojeno više amandmana na tekst predloga zakona od kojih neki zahtevaju tehničko usaglašavanje pojedinih odredaba predloga zakona sa usvojenim amandmanima. Naime, prema odredbi člana 5. Zakona o budžetskom sistemu, budžetski prihodi i primanja moraju biti u ravnoteži sa budžetskim rashodima i izdacima. Nekim od usvojenih amandmana izvršene su promene u delu budžeta kojim se uređuju rashodi i izdaci, što nije praćeno i odgovarajućim tehničkim usaglašavanjem odredaba kojima se uređuju prihodi i primanja budžeta. Imajući i to u vidu, predlažem da služba Narodne skupštine, pre dostavljanja zakona na objavljivanje, u saradnji sa odgovarajućom službom Vlade, izvrši ovo tehničko usaglašavanje teksta zakona sa usvojenim amandmanima. Stavljam na glasanje ovaj predlog i molim narodne poslanike da se o njemu izjasne. Od 143 poslanika, za ovaj predlog je glasalo 126. Narodna skupština je prihvatila predlog. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, u celini. Za 127, od 144 narodna poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu. Pošto smo... Molim vas, nismo završili, sačekajte. Pošto smo usvojili Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka kojima Narodna skupština Republike Srbije daje saglasnost na finansiranje planova za 2010. godinu – Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Nacionalne službe za zapošljavanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, za 2010. godinu. Od 131 poslanika, 131 je glasao za. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2010. godinu. Stavljam na glasanje Prelog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, za 2010. godinu. Molim, izjasnite se. Od 131 poslanika, za predlog je glasalo 129. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda zavoda za zdravstveno osiguranje, za 2010. godinu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2010. godinu. Od 131 poslanika, za je glasalo svih 131. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje, za 2010. godinu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju u načelu. Od 130 poslanika, za predlog zakona glasalo je svih 130. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv zakona amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić, Mićo Rogović i Zoran Antić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić, Nebojša Ranđelović i Slobodan Maraš. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Novi član 1a predložili su narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić zajedno. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman na član 2. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju u celini. Od 130 poslanika, 128 je glasalo za. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FINANSIJSKOJ PODRŠCI PORODICI SA DECOM Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona u načelu. Od 130 poslanika, 128 je glasalo za. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Mićo Rogović i Zoran Antić i narodni poslanik Milisav Petronijević. Od 130 poslanika, 8 je glasalo za. Amandman nije prihvaćen Na član 5. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman, sa ispravkom, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Mićo Rogović i Zoran Antić i narodni poslanik Milisav Petronijević. Od 130 poslanika, 11 je glasalo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman su zajedno podneli poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Od 130 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman, u istovetnom tekstu, podnela je narodni poslanik Lidija Dimitrijević i, sa ispravkom, zajedno narodni poslanici Mićo Rogović i Zoran Antić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, u celini. Od 130 poslanika, 130 su za. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREUZIMANjU AKCIONARSKIH DRUŠTAVA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, u načelu. Od 130 poslanika, 128 su za. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Božidar Delić, Mićo Rogović i Zoran Antić i zajedno narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Stefan Zankov. Od 130 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Stefan Zankov. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanik Mirko Munjić i narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Stefan Zankov. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Podsećam vas da je članom 5. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona, Vlada je navela da se naročito opravdani razlozi za ranije stupanje ovog zakona na snagu, saglasno članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije sastoje u potrebi da što pre stupi na snagu, kako bi se izbegle značajne negativne posledice, koje bi se ogledale, pre svega, u nemogućnosti brze realizacije pregovora sa međunarodnim investitorima koji su u toku, a koji podrazumevaju raspolaganje akcijama u vlasništvu Republike Srbije, što bi se sve odrazilo i na produbljivanje krize na finansijskom tržištu, kao i privredu u celini. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Od 130 poslanika, 129 je glasalo za. Narodna skupština je posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, u celini. Od 130 poslanika, 128 je glasalo za. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM DUGU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, u načelu. Od 130 poslanika, 128 su za. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Zoran Antić. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, u celini. Od 130 poslanika, 129 su za. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O OSIGURANjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam Predlog zakona o izmeni Zakona o osiguranju, u načelu. Od 130 poslanika, za 127. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić, Mićo Rogović i Zoran Antić. Od 130 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo Milovan Radovanović. Od 130 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Podsećam da je članom 2. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakon i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona Vlada je navela naročito opravdane razloge da zakon stupi na snagu pre osmog dana od dana objavljivanja, a koji se sastoje u tome što postojeći rok iz člana 234. Zakona o osiguranju ističe 31. decembra 2009. godine, pa stupanje na snagu Zakona o izmeni Zakona o osiguranju narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS", odnosno do 31. decembra 2009. godine, sprečava eventualnu neusklađenost zakonskih rokova, što čini naročito opravdane razloge, u smislu člana 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, za ranije stupanje na snagu zakona. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Od 130 poslanika, za 128. Narodna skupština je utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o osiguranju, u celini. Od 130 poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o osiguranju. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O ZAJMU IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I MEĐUNARODNE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (DRUGI PROGRAMSKI ZAJAM ZA RAZVOJ PRIVATNOG I FINANSIJSKOG SEKTORA) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i IBRD (Drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora), u načelu. Od 130 poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 3. amandman je podnela Vlada. Podsećam vas da je amandmanom Vlade na član 3. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju amandmana na član 3. Predloga zakona, Vlada je navela da je neophodno ranije stupanje na snagu navedenog zakona iz razloga koji proizilaze iz činjenice da je za potrebe finansiranja budžeta i održavanja likvidnosti neophodno da se sredstva po osnovu navedenog zajma povuku do kraja 2009. godine. Imajući u vidu navedeno, napominjem da će Narodna skupština odlučivanjem o amandmanu istovremeno utvrditi da li postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 130 poslanika, za 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila amandman i na taj način je utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona od Ustavom utvrđenog roka. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora), u celini. Od 130 poslanika, za je glasalo 130. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora). Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O ZAJMU IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I MEĐUNARODNE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (PROGRAMSKI ZAJAM ZA RAZVOJ JAVNIH FINANSIJA) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Programski zajam za razvoj javnih finansija), u načelu. Od 130 poslanika, za 130. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu, koji je podnela Vlada. Na član 3. amandman je podnela Vlada. Podsećam vas da je amandmanom Vlade na član 3. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju amandmana na član 3. Predloga zakona, Vlada je navela da je neophodno ranije stupanje na snagu navedenog zakona iz razloga koji proizilaze iz činjenice da je za potrebe finansiranja budžeta i održavanja likvidnosti neophodno da se sredstva po osnovu navedenog zajma povuku do kraja 2009. godine. Imajući u vidu navedeno, napominjem da će Narodna skupština odlučivanjem o amandmanu Vlade istovremeno utvrditi da li postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 130 poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila ovaj amandman i na taj način je utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona od Ustavom utvrđenog roka. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Programski zajam za razvoj javnih finansija), u celini. Od 130 poslanika, za 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (Programski zajam za razvoj javnih finansija). Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O ZAJMU (K10) IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (K10) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, u celini. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo 129. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU FINANSIJSKOG UGOVORA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I EVROPSKE INVESTICIONE BANKE AUTOPUT KORIDOR 10 (E-75) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke Autoput Koridor 10 (E-75), u celini. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU FINANSIJSKOG UGOVORA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I EVROPSKE INVESTICIONE BANKE "ZAJAM ZA OPŠTINSKU I REGIONALNU INFRASTRUKTURU B" Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, stavljam na glasanje Predlog zakona u celini. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽENjU REPUBLIKE SRBIJE KOD EUROBANK EFG A.D. BEOGRAD Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 4) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje javno zaduživanje većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje o Predlogu zakona u načelu. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo svih 130 poslanika. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo 128. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG a.d. Beograd, u celini. Od 130 narodnih poslanika, za je glasalo 129. Narodna skupština je većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG a.d. Beograd. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o POVREDAMA POSLOVNIKA na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100. st. 6. i 10. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, Narodna skupština će se, bez pretresa, o tome izjasniti u danu za glasanje. Narodni poslanik Zoran Krasić, na sednici 11. decembra 2009. godine, u 16 časova i 46 minuta, ukazao je na povredu čl. 90. i 91. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Od 129 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Narodna skupština je odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Vjerica Radeta, na sednici 12. decembra 2009. godine, u 19 časova i 48 minuta, ukazala je na povredu člana 101. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Od 129 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Narodna skupština je odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Maraš, na sednici 16. decembra 2009. godine, u 17 časova i tri minuta, ukazao je na povredu člana 104. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređeni navedeni član Poslovnika. Od 129 narodnih poslanika, niko nije glasao za. Narodna skupština je odlučila da nije povređeni navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem Šestu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. (Sednica je završena u 14.00 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE SEDMA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 21. decembar 2009. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 14.00 časova. Predsedava Slavica Đukić-Dejanović, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Sedmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 160 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju narodni poslanici Milica Radović i Dragan Šormaz. Saglasno članu 84. stav 2. i članu 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala izuzetno za ponedeljak, kao i u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. i članu 92. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje nadnevni red akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave. Vlada je predložila, da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, koji je podnela Narodnoj skupštini 11. decembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 130 narodih poslanika, za je glasalo 127. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima. Stavljam predlog na glasanje. Konstatujem da je od 129 poslanika za ovaj predlog glasalo 128, odnosno da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Molim izjašnjenje. Od 129 poslanika, za je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Erste GCIB Finance I.B.V. Amsterdam, sa Erste Banka.d. Novi Sad kao agentom, Marfin Bank a.d. Beograd i Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, koji je podnela Narodnoj skupštini 11. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 129 poslanika, za je glasalo devetoro. Konstatujem da ovaj predlog nije prihvaćen. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti, koji je podnela Narodnoj skupštini 14. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 129 poslanika, za je glasalo 128. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o amnestiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 17. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 129 poslanika, niko za. Ovaj predlog nije prihvaćen. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o zaštiti od požara. Molim izjašnjenje. Od 129 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, koji je podnela 17. decembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 131 poslanika, za je glasalo 127. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru sudija na trogodišnji mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti, koji je podneo Narodnoj skupštini 17. decembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 131 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Državno veće tužilaca je predložilo da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podnelo Narodnoj skupštini 17. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 131 poslanika, za je glasalo 127. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o vanrednim situacijama, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Od 131 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o upravnim sporovima, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 131 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 132 poslanika, za je glasalo 128. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Od 132 poslanika, za je glasalo 128. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 132 poslanika, za je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra 2009. godine. Od 132 poslanika, za je glasalo 128. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana. Molim izjašnjenje. Od 132 poslanika, za je glasalo dvoje. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća. Molim izjašnjenje. Od 132 poslanika, za je glasalo troje. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Vlatko Ratković, na osnovu člana 90. stav 3, člana 142. stav 2. i člana 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o vanrednim situacijama; Predlogu zakona o zaštiti od požara; Predlogu zakona o izmenama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku; Predlogu zakona o upravnim sporovima; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama; Predlogu zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti; Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Izrael o ukidanju viza za njihove državljane (tačke 1-10. i 23. predloženog dnevnog reda); 2. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu¸ Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju (tačke 11-13. i 24. predloženog dnevnog reda); 3. zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke za izbor sudija na trogodišnji mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti, koji je podneo Visoki savet sudstva, Predlogu odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podnelo Državno veće tužilaca, Zahtevu za prestanak dužnosti sudije Ustavnog suda Republike Srbije, koji je podnela mr Stanka Milanović, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, Predlogu odluke o razrešenju javnog tužioca, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, Predlogu odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, Predlogu kandidata za izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnih fakulteta, koji su podneli dekani pravnih fakulteta u Republici Srbiji na zajedničkoj sednici, Listi kandidata za izbor tri člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, koji su podneli ovlašćeni predlagači (tačke 14-22. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog i molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Molim vas da pogledate svoje ekrane na poslaničkim jedinicama. Videćete da je za 122, od 135 koji su se izjasnili, pa konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 92. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Od 134 narodna poslanika, 129 narodnih poslanika je prihvatilo ovaj predlog. Molim službu da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o vanrednim situacijama, 2. Predlog zakona o zaštiti od požara, 3. Predlog zakona o izmenama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, 6. Predlog zakona o upravnim sporovima, 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, 8. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, 9. Predlog zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti, 10. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija, 11. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, 12. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, 13. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre, 14. Predlog odluke za izbor sudija na trogodišnji mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti, 15. Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca, 16. Zahtev za prestanak dužnosti sudije Ustavnog suda Republike Srbije, 17. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti (broj 118-2984/09), 18. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti (broj 118-3451/09), 19. Predlog odluke o razrešenju javnog tužioca, 20. Predlog odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca, 21. Predlog kandidata za izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnih fakulteta, 22. Lista kandidata za izbor tri člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, 23. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Izrael o ukidanju viza za njihove državljane, 24. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O VANREDNIM SITUACIJAMA (zajednički načelni i jedinstveni pretres 1-10. i 23. tačke dnevnog reda) Obaveštavam vas da sam, povodom razmatranja 1-10. i 23. tačke dnevnog reda sednice, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova, Vladana Jović i Bratislav Đokić, pomoćnici ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Momirka Marinković, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Ivan Zarev, načelnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, Violeta Palić, viši pravni savetnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Vladimir Ćeklić, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i Miroslav Panić iz Bezbednosno-informativne agencije. Gospodin Miloš Aligrudić se javio za reč. Izvolite.
Reklamiram povredu člana 104. Reći ću u čemu se sastoji, po meni, narušavanje dostojanstva i ugleda Narodne skupštine. Kada se vi, kao predsedavajuća, usudite da bez ikakve griže savesti i problema stavite na glasanje predlog za spajanje tačaka dnevnog reda, kakav je učinjen od strane Vlatka Ratkovića i vladajuće većine koja se tako dogovorila, u kojoj imate zakon o vanrednim situacijama, zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Srbije i Izraela o ukidanju viza, zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, pa zatim zakon o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima itd., i sve to u okviru jednog načelnog pretresa, gde se ne da ništa na valjan način raspraviti (nijedna od ovih tačaka dnevnog reda se ne može na valjan način raspraviti i ući u suštinu bilo čega od svega ovoga), da se u petak sazove ova sednica, da imamo pauzu koja se sastoji od vikenda u kojem je jedna od najvećih srpskih slava Sveti Nikola, gde niko ne može na valjan način da se pripremi, sem vladajuće većine koju ni ne zanimaju amandmani na predloge zakona o onome što je na dnevnom redu, kada narušite načelo raspravnosti u ovom domu – nema većeg rušenja dostojanstva ovog doma od toga. Ne postoji ništa što može na eksplicitniji način da naruši dostojanstvo i proceduru rasprave u Narodnoj skupštini od ovoga što ste vi učinili maločas. Nemam drugačiji način da na ovo reagujem, sem ovako. Zaista smatram da, ako išta može da naruši dostojanstvo ovog doma, to je ovaj postupak koji ste vi maločas učinili. Šta može više od toga narušiti dostojanstvo? Čitava ideja, reč parlamentarizam, od latinskog „parlare“ (govoriti), ovde je ubijena. Vi ovde nemate ništa od parlamenta nakon ovoga što ste napravili. Potpuno su nesrodne stvari. Kakve veze ima zakon o ukidanju viza Izraelcima sa upravnim sporovima?
Vreme. Po mojoj oceni, ovde nema povrede Poslovnika, koju bi morao učiniti neko tokom sednice a da ja nisam na to reagovala. Vi ste, zapravo, govorili o stavu Skupštine koja se izjasnila o spajanju tačaka dnevnog reda. Dakle, nema povrede procedure, ali ako niste zadovoljni, Skupština se o tome može izjasniti. Tražite da se Skupština izjasni? (Da.) Skupština će se o tome izjasniti. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 1-10. i jedinstveni pretres o predlogu zakona iz dnevnog reda pod tačkom 23, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupne vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da je raspodeljeno na sledeći način: Poslanička grupa ''Za evropsku Srbiju'' – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa ''Nova Srbija'' – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da je poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica za predstavnika poslaničke grupe po tačkama 1-10. i tačku 23. ovog našeg zasedanja ovlastila gospodina Željka Tomića, narodnog poslanika. Niko drugi se nije u pismenoj formi za sada izjasnio. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine,otvaram zajednički pretres o Predlogu zakona o vanrednim situacijama, Predlogu zakona o zaštiti od požara, Predlogu zakona o izmenama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, Predlogu zakona o upravnim sporovima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, Predlogu zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti, Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija i jedinstven pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Izrael o ukidanju viza za njihove državljane. Da li predstavnik predlagača gospodin Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Dačiću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na ova dva zakona koji su u nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, dozvolite mi da povodom vizne liberalizacije, koja je stupila na scenu 19. decembra ove godine, uputim zahvalnost i čestitke vama, narodnim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Da nije bilo Narodne skupštine Republike Srbije, nikada ne bi bili izglasani zakoni koji su bili neophodni za prelazak tzv. mape puta do vizne liberalizacije. Nadam se i siguran sam da će i u daljem toku pristupanja Srbije Evropskoj uniji Narodna skupština Republike Srbije imati nezaobilaznu i veoma važnu ulogu. Kada je reč o zakonima koji su na dnevnom redu, u poslednjih 30 godina višestruko je povećan broj katastrofa u svetu, kao i razarajući efekat koji one imaju na društvo i okolinu. Katastrofe najsnažnije pogađaju zemlje u razvoju, s obzirom na to da su one najranjivije i imaju najmanje kapaciteta da se sa njima izbore. Globalno otopljavanje i klimatske promene rezultiraju intenzivnim i čestim pojavama velikih i katastrofalnih požara, poplava, suša, olujnih vetrova, zemljotresa. Klimatske promene doprinose i ubrzanom uništavanju životne sredine, sa posledicama opasnim po zdravlje ljudi, opstanak mnogih prirodnih vrsta i kulturne baštine. Ipak, neke katastrofe mogu biti izbegnute. Postoje načini da se umanje rizici i da se ograniče posledice, npr. ako se prepoznaju osnovni uzroci ranjivosti društva i ako se ojačaju kapaciteti društva da se sa njima izbore. Oblast smanjenja rizika od katastrofa obuhvata spremnost, ublažavanje i prevenciju i za cilj ima jačanje otpornosti na katastrofe, a potpomognuto je znanjem o tome kako da se upravlja rizikom, kako da se jačaju kapaciteti i iskoristi nova tehnologija. Efikasno smanjenje rizika od katastrofa može u velikoj meri smanjiti broj ljudskih žrtava i materijalnu štetu. Studije eminentnih međunarodnih institucija su pokazale da svaki evro uložen u preventivu i smanjenje rizika od katastrofa četvorostruko umanjuje izdvajanje za odgovor na vanredne situacije. Politička posvećenost je ključna za uzdizanje oblasti smanjenja rizika od katastrofa na svim nivoima. UN i EU podržavaju zemlje u razvoju da prihvate koncept smanjenja rizika od katastrofa i implementiraju tzv. ''Hjogo okvir'', dokument u kome je UN razvio programsku politiku za oblast smanjenja rizika od katastrofa, odnosno elementarnih nepogoda i tehničko-tehnoloških nesreća. Dokument ''Hjogo okvir'' za delovanje od 2005. do 2015. godine, jačanje otpornosti nacija i zajednica na katastrofe usvojilo je 168 država na Svetskoj konferenciji UN u Japanu, održanoj u januaru 2005. godine. Smanjenje rizika od katastrofa zahteva snažnu institucionalnu osnovu, koja se može postići kroz jačanje kapaciteta, dobro upravljanje, promociju odgovarajućih programskih politika i zakonodavstva, olakšani protok informacija i efikasne koordinacione mehanizme. Upravo će usvajanje nove zakonske regulative omogućiti da oblast smanjenja rizika od katastrofa i zaštita i spasavanje na nacionalnom i lokalnom nivou postanu prioritet, sa snažnom institucionalnom osnovom za implementaciju, što je prioritet broj jedan ''Hjogo okvira''. Vlada Republike Srbije je prepoznala potrebu da unapredi sistem prevencije, zaštite i spasavanja i odgovora u slučaju katastrofa, odnosno civilnih vanrednih situacija. Realizacijom Zaključka Vlade od 5. marta ove godine preduzete su aktivnosti za formiranje jedinstvene službe za zaštitu i spasavanje u vanrednim situacijama. Tako je Sektor za zaštitu i spasavanje MUP-a reorganizovan u Sektor za vanredne situacije, u čiji sastav ulaze i zaposleni u Upravi za vanredne situacije Ministarstva odbrane, kao i određeni broj zaposlenih u Ministarstvu zaštite životne sredine. Na ovaj način se u Srbiji uspostavlja integrisan sistem zaštite u vanrednim situacijama, što će ujedno predstavljati realizaciju preovlađujuće evropske ideje o načinu funkcionisanja službi koje se bave ovim pitanjem. Zajedničkim naporima predstavnika MUP i Ministarstva odbrane pripremljen je Nacrt zakona o vanrednim situacijama, koji doprinosi daljem napredovanju Srbije, jer našim građanima pruža zaštitu i bezbednost na sličan način kako to rade druge moderne evropske zemlje. Zakon koji je pred vama na prvo mesto stavlja građane i njihovu bezbednost, jer ovim zakonom razvijamo istrajan, efikasan i transparentan mehanizam za delovanje u vanrednim situacijama, koji će koristiti svi nivoi uprave, lokalni i nacionalni. Zakon o vanrednim situacijama nam pomaže na putu ka evropskim integracijama, jer ovaj zakon uspostavlja standarde i sistem savremenog upravljanja vanrednim situacijama, u skladu sa međunarodnim normama. Iskustva iz dosadašnjih kriznih situacija su pokazala da je primena važećih propisa u ovoj oblasti dovela do problema u jedinstvenom funkcionisanju svih relevantnih službi u vanrednim situacijama, prvenstveno zbog podeljene nadležnosti između pojedinih ministarstava i drugih organa državne uprave. U Republici Srbiji, važeće norme koje se nalaze u Zakonu o zaštiti od požara iz 1988. godine i elementarnih nepogoda iz 1977. godine, a koje pretežno regulišu način organizovanja sistema za zaštitu i spasavanje, i zbog toga povlače mnoga pitanja u tumačenju i primeni trenutno važećeg zakona, s obzirom na to da je teško utvrditi na koje se subjekte odnose prava i obaveze predviđene zakonom, jer se radi o privrednim subjektima koji, pravno gledano, ne postoje, zbog potpuno izmenjenog načina organizacije privrednih društava i promenjenog dominantnog oblika svojine privrednih društava i drugih pravnih lica. Osim u pomenutom Zakonu o zaštiti od požara i elementarnih nepogoda, oblast koja se odnosi na zaštitu od prirodnih i drugih nepogoda nalazi se delom i u Zakonu o odbrani, deo o načinu organizovanja civilne zaštite i pojedinačno u drugim zakonima. Takav način nejedinstvenog regulisanja oblasti upravljanja u vanrednim situacijama znatno otežava mogućnosti delovanja, jer je potrebno udovoljiti procedurama različitih državnih organa, a time i ugrožava blagovremenost reagovanja u vanrednim situacijama, što je nedopustivo za tako osetljivu oblast. Dalji razlozi koji opravdavaju zakonsko regulisanje ovog pitanja u periodu tranzicionih promena u društvu su svakako i harmonizacija propisa sa propisima zemalja EU. Pravne norme međunarodnog prava, kao i nacionalni propisi pojedinih zemalja članica EU, svakako predstavljaju najviši standard u normiranju onih oblasti koje za predmet imaju zaštitu osnovnih vrednosti, kao što su ljudski život, integritet, prirodna okolina i svojina, te bi se usvajanjem ovog zakona koji je usklađen sa navedenim pravilima dostigao najviši stepen bezbednosti građana u datim okolnostima. Ključno pitanje za stvaranje uslova za efikasnu zaštitu građana i materijalnih dobara u vanrednim situacijama je upravo donošenje zakonskog okvira koji bi stvorio osnov za sveobuhvatno rešavanje svih pitanja u vezi sa efikasnim odgovorom u slučaju vanrednih situacija i omogućio donošenje podzakonskih akata i tehničkih propisa kojima bi se bliže definisala zakonom propisana pravila. Srbija se u proteklih deestak godina suočila sa posledicama katastrofalnih požara i eksplozija, i u tom pogledu nema nikakve dileme da požar predstavlja jedan od najvećih rizika po bezbednost građana, njihove imovine i kulturne baštine. Upravo na osnovu tih činjenica stvorili su se uslovi da se postojeći zakonski okvir, star više od 20 godina, promeni, a država dobije efikasniji odgovor na izazove u ovoj oblasti. Mnogo je razloga koji su uticali da se izmeni zakon, a nije se tome pristupilo ranije: nedefinisan položaj službe zaštite od požara, nedostatak finansijskih sredstava, nedovoljno precizirana veza u domenu planiranja izgradnje itd. Međutim, u poslednjih godinu dana, u sklopu čitavog niza poteza preduzetih u cilju stvaranja integrisanog sistema zaštite građana u vanrednim situacijama, stvoren je ambijent povoljan za donošenje jednog ovako važnog zakonskog akta. Naravno, prilikom njegove izrade uzeta su u obzir iskustva kako zemalja u regionu, tako i u zemljama EU. Mesto i uloga vatrogasno-spasilačkih jedinica se posle dugog vremenskog perioda precizno definiše, uz stvaranje mogućnosti da u vremenu koje dolazi, a uz ispunjenje odgovarajućih materijalnih i finansijskih uslova, dođe do decentralizacije ove službe, na šta upućuje ne samo Zakon o lokalnoj samoupravi, nego i Ustav Republike Srbije. U želji da ne ponove greške koje su neke zemlje napravile čineći ishitrene poteze u oblasti decentralizacije, Srbija je u ovom slučaju postupila oprezno, prepoznajući potrebu da se u okviru lokalne samouprave najpre moraju stvoriti materijalni uslovi kako bi vatrogasno-spasilačke jedinice mogle da nastave uspešno funkcionisanje. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u odredbi člana 97. tačka 17) kojom je utvrđeno da Republika Srbija uređuje i druge odnose od interesa za Republiku Srbiju, u skladu sa Ustavom. Osnovni tekst važećeg Zakona o zaštiti od požara usvojen je 1988. godine, a sve njegove izmene i dopune nisu suštinski izmenile koncept zakona. Tako su osnovni nosioci zaštite od požara danas nepostojeći organizacioni oblici, koji su bili prilagođeni nekadašnjem ustavu Socijalističke Republike Srbije. Analizom kako pojedinih rešenja tako i zakona u celini došlo se do zaključka da je potrebno pripremiti novi zakon, a sve u cilju usklađivanja sa novim ustavnim odredbama, kao i usklađivanja sa propisima EU. Imajući u vidu rezultate prethodne analize, ocenjeno je da donošenjem ovog zakona treba da se stvori osnov za efikasniju zaštitu ljudi i materijalnih dobara, urede podzakonski propisi, omogući efikasnija primena tehničkih propisa, bolje uredi organizacija i osposobljavanje vatrogasnih i spasilačkih jedinica, pojača odgovornost subjekata zaštite od požara i urede druga pitanja. Usvajanjem novog zakona o zaštiti od požara značajno bi unapredilo ovu oblast, podiglo nivo bezbednosti ljudi, materijalnih dobara i kulturne baštine i omogućilo uvođenje novih tehničkih mera, primerenih savremenom svetu. Cilj novog zakona je celovito i pravilno definisanje sistema zaštite od požara, njegovih subjekata, obaveze subjekta i načela koja se odnose na zaštitu, prevenciju, stalno podizanje svesti građana i javnosti, saradnja, solidarnost i odgovornost. Od novog zakona o zaštiti od požara najviše koristi imaće upravo građani Republike Srbije, kroz povećanu sigurnost života i materijalnih dobara, ali i svi privredni subjekti, privredna društva, preduzetnici i javna preduzeća, kao i druga pravna lica, tako što će im obaveze iz oblasti zaštite od požara biti jasnije i, konačno, državni organi, organi autonomne pokrajine i organi lokalne samouprave, kroz bolje uređivanje međusobnih odnosa i rada. Dame i gospodo, oblast o kojoj danas raspravljamo iz nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, oblast zaštite od posledica vanrednih situacija i zaštite od požara od izuzetnog je značaja i prevazilazi dnevnopolitičke odnose na političkoj sceni u Srbiji. Imajući sve to u vidu, pozivam vas na stručnu raspravu kada je reč o ovim pitanjima. Spremni smo da sagledamo i uvažimo sve primedbe, jer ovaj zakon nisu pisali političari, već ljudi koji se bave ovom strukom. U tom smislu, jedno je sigurno - Srbiji je neophodno i potrebno da ima ovakav zakonska rešenja, jer o ovim pitanjima uglavnom se setimo da raspravljamo onda kada već bude kasno, onda kada već uslede posledice od katastrofa i požara. Zato vas pozivam da posle rasprave, sagledavanja amandmana koji su predloženi, podržite ove zakonske projekte u interesu građana Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospođa Snežana Malović, ministar pravde.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku ove objedinjene rasprave dala bih nekoliko uvodnih napomena o šest zakona koje je predložila Vlada Republike Srbije, a koje je pripremilo Ministarstvo pravde. Istakla bih njihov veliki značaj za građane Srbije, kao i za efikasniji rad pravosudnih organa u Republici Srbiji. Na početku bih predstavila novine u zakonu o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Važeći zakon je na sveobuhvatan način uredio materiju sprečavanja nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Njegove norme utvrđuju širok spektar kako preventivnih, tako i represivnih mera za sprečavanje nasilja na sportskim priredbama. Međutim, sve veći broj incidenata sa elementima nasilja na sportskim priredbama iziskuje potrebu donošenja ovog zakona, kako bi se borba protiv nasilja na sportskim priredbama učinila još intenzivnijom i efikasnijom. Velike sportske manifestacije su u svakom slučaju potencijalna mogućnost za ozbiljno narušavanje javnog reda i mira i eskalaciju sukoba, praćenog oštećenjem i uništenjem imovine, opreme i sredstava, kao i lakšim telesnim povredama, ali u najtežem slučaju i smrću učesnika na sportskim priredbama. Predloženim izmenama i dopunama ovog zakona pooštrava se odgovornost svih učesnika sportske priredbe i uvodi restriktivnija kaznena politika, preciziraju se već postojeće i uvode nove obaveze i odgovornosti organizatora i učesnika na sportskim priredbama i nadležnosti MUP-a, a sve u cilju efikasnije i delotvornije borbe protiv huliganizma. Takođe se ovim izmenama i dopunama stvara pravni osnov za uređivanje redarske službe, koja je zadužena za fizičko obezbeđenje i održavanje reda na sportskoj priredbi i proširuju se ovlašćenja redarima u cilju njihove zaštite. Predložena rešenja predstavljaju polaznu osnovu za sistematsku borbu države, njenih organa i sportskih organizacija protiv nasilja na sportskim priredbama. Pored toga, proširuje se izmena zakona i na slučajeve nasilja i nedoličnog ponašanja koja se ne dešavaju na samoj sportskoj priredbi, ali su neposredno vezani za sportske priredbe. Isto tako, produžava se vremenski interval održavanja sportske priredbe na dva časa pre početka i dva časa nakon završetka sportske priredbe, odnosno na četiri časa pre početka i četiri časa posle završetka sportske priredbe povećanog rizika. Ovim se primena odredaba zakona proširuje i na sprečavanje onih akata nasilja i nedoličnog ponašanja za koje se u praksi pokazalo da se događaju znatno pre otpočinjanja i nakon završetka sportske priredbe. Često se događalo da je do ispoljavanja nasilničkog ponašanja dolazilo u terminu koji je prethodio vremenu od jednog časa od otpočinjanja sportske priredbe ili jednog časa nakon završetka. Akti nasilničkog ponašanja koji su izvršeni pre i posle zakonom utvrđenog vremenskog perioda nisu se mogli tretirati kao akti nasilja na sportskim priredbama. Utvrđuje se obaveza organizatora sportske priredbe da obrazuje redarsku službu. Na već postojeća ovlašćenja redarske službe uvodi se i ovlašćenje da pripadnik redarske službe može da upotrebi fizičku snagu radi izvršenja svojih zadataka. O upotrebi fizički snage redar je dužan da sačini pismeni izveštaj i podnese ga organizatoru, koji je dužan da ga prosledi policiji. Predviđa se i izmena u pogledu propisivanja obaveze da ulaznice za sportsku priredbu budu numerisane, kako bi se organizator sprečio da u prodaju pusti veći broj ulaznica od raspoloživog kapaciteta. Ograničava se i broj ulaznica koje jedno lice može da kupi i zabranjuje preprodaja ulaznica. Pored toga, predviđa se da se ulaznice za sportske priredbe povećanog rizika mogu prodavati samo licima koja imaju identifikacioni dokument. Takođe se propisuje da se na dan održavanja sportske priredbe povećanog rizika ulaznice prodaju samo u sportskom objektu u kome se sportska priredba održava ili u njegovoj neposrednoj blizini. Uvodi se i obaveza organizatora da na sportskoj priredbi povećanog rizika obezbedi prostor za rad dežurnog sudije i javnog tužioca, kao i odgovarajuću prostoriju za bezbedno zadržavanje učesnika sportske priredbe koji se protivpravno ponaša. Posebnu novinu predstavlja odgovornost za prekršaje organizatora sportske priredbe ako redarska služba ne obavlja poslove za koje je zakonom ovlašćena, kao i prekršaje u vezi sa prodajom ulaznica. Pored toga, značajno je istaći da su, u skladu sa predloženim izmenama Zakona o prekršaju, znatno povećane novčane kazne, koje za pravno lice iznose od milion do dva miliona dinara, a za fizičko i odgovorno lice 50.000-150.000 dinara. Kada su u pitanju prekršaji, za fizička lica propisano je obavezno izricanje zaštitne mere zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama za učinioce prekršaja. Takođe su, u skladu sa predloženim izmenama Zakona o prekršajima, značajno povećane novčane kazne, koje za fizičko lice sada iznose 50.000-150.000 dinara. Imajući u vidu navedene izmene, neophodno je izvršiti izmene i dopune važećeg Krivičnog zakonika, a sve u cilju kako bi se borba protiv nasilja na sportskim priredbama učinila još intenzivnijom i efikasnijom. Poslednjim izmenama i dopunama Krivičnog zakonika iz septembra 2009. godine, Krivični zakonik dopunjen je odredbom člana 344a, kojim je uneto krivično delo - nasilničko ponašanje na sportskoj priredbi, a koje je ranije bilo propisano u Zakonu o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Imajući u vidu gore navedeno, neophodno je da se Krivični zakonik dopuni propisivanjem mere bezbednosti zabrane prisustva na određenim sportskim priredbama, kojom će se utvrditi nova sankcija u cilju efikasnije borbe za sprečavanje nasilja na sportskim priredbama. Ova mera se izriče kada je to neophodno radi zaštite opšte bezbednosti. Učinilac krivičnog dela kome je ova mera bezbednosti izrečena, dužan je da se pre početka održavanja određenih sportskih priredbi javi u policijsku stanicu i da boravi u stanici za vreme održavanja sportske priredbe. Vreme trajanja ove mere ne može biti kraće od jedne, niti duže od pet godina, s tim što se vreme provedeno na izržavanju kazne zatvora ne uračunava u vreme trajanja ove mere. Ako je mera bezbednosti izrečena uz uslovnu osudu, u slučaju prekršaja mere bezbednosti sud opoziva uslovnu osudu. Pored toga, dopunjuje se odredba člana 344a Krivičnog zakonika kojom je propisano krivično delo - nasilničko ponašanje na sportskoj priredbi, tako što se određuje da će se učiniocu ovog krivičnog dela obavezno izreći mera bezbednosti i zabrana prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Jedan od razloga za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima je potreba da se pooštre sankcije za prekršaje, imajući u vidu da su postojeće propisane kazne, kako za fizička tako i za pravna lica, nedovoljna da postignu svrhu kažnjavanja za učinjene prekršaje. Drugi razlog za donošenje zakona je potreba da se izmene pojedine odredbe ovog zakona u cilju efikasnijeg vođenja prekršajnog postupka i usklađivanja sa poslednjim izmenama Zakonika o krivičnom postupku, koji se supsidijarno primenjuje u prekršajnom postupku. Treći razlog predstavlja, kao što sam već rekla, neophodnost da se Zakon o prekršajima usaglasi sa predloženim izmenama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama i odredbama novog Zakona o bezbednosti saobraćaja. Treba istaći da predložene izmene zakona predstavljaju još jedan korak u reformi pravosuđa, budući da primena Zakona o prekršajima počinje od 1. januara 2010. godine, kada sa radom otpočinju i prekršajni sudovi, koji po prvi put deo pravosudnog sistema Republike Srbije. Predlogom zakona povećava se visina novčane kazne za prekršaje. Za fizička lica predlaže se da raspon bude 5.000-150.000 dinara, umesto dosadašnjih 500-50.000. Za pravna lica predlaže se da kazna za prekršaje može biti propisana u rasponu od sto hiljada do dva miliona dinara, umesto dosadašnjih od deset hiljada do milion dinara. Isto tako, skraćuju se rokovi za naplatu novčane kazne za prekršaje, tako da ovaj rok ne može biti duži od tri meseca, za razliku od važećeg rešenja, prema kome rok za naplatu novčane kazne ne može biti duži od šest meseci. Redukovane su i mogućnosti za ublažavanje kazne, pa se prema predloženom rešenju propisana kazna samo izuzetno može ublažiti, i to samo na način što se može izreći kazna ispod najmanje mere kazne koja je propisana za određeni prekršaj. Izvršeno je i usaglašavanje novčane vrednosti jednog dana zatvora sa rešenjem iz Krivičnog zakonika, tako što je vrednost jednog dana zatvora utvrđena u iznosu od hiljadu dinara. Kao što sam rekla, u ovom zakonu reguliše se zaštitna mera zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama, koja je iz razloga celishodnosti uneta u Zakon o prekršajima, a prema važećem rešenju je propisana u Zakonu o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. U pogledu izmena vezanih za prekršajni postupak, propisuje se da prekršajni sud sudi u veću sastavljenom od troje sudija u slučaju kada se odlučuje o žalbama na odluke organa uprave u prekršajnom postupku. Pooštravaju se kazne za povredu procesne discipline, i to za pravno lice - neodređivanje predstavnika u postupku, za svedoka - za nedolazak i odbijanje svedočenja, za veštaka koji neopravdano odbije da veštači i za lica koja ometaju izvođenje radnji u postupku. Preciziraju se određena pravila postupka u vezi sa dostavljanjem pismena. U prekršajni postupak se uvodi novi institut - sporazum o priznanju krivice. Ovaj institut je uveden iz razloga efikasnosti prekršajnog postupka, a rešenja koja su sadržana prate rešenja iz poslednjih izmena Zakonika o krivičnom postupku, kojim je ovaj institut uveden u krivični postupak. Radi usklađivanja sa poslednjim izmenama Zakonika o krivičnom postupku, napomenula bih da se iz Zakona o prekršajima briše - vanredni pravni lek i zahtev za ispitivanje pravosnažne presude. Predlogom zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti stvara se pravni osnov za poseban način overavanja ugovora o prometu nepokretnosti i vođenja posebne evidencije o overavanju ovih ugovora, a u cilju sprečavanja mogućnosti višestruke prodaje iste nepokretnosti i prevare savesnih kupaca. Konkretno, predviđa se da se overavanje potpisa na ugovoru o prometu nepokretnosti može izvršiti samo u osnovnom sudu na čijoj se teritoriji nalazi nepokretnost. Pored toga, daje se ovlašćenje i obaveza službenom licu da odbije overavanje potpisa na ugovoru o prometu nepokretnosti ukoliko utvrdi da su već overeni potpisi na drugom ugovoru o prometu iste nepokretnosti čiji je prodavac isto lice. Radi zaštite prava ugovarača na rešenje o odbijanju overavanja potpisa dozvoljena je žalba sudiji. Takođe je predviđeno i vođenje posebne evidencije u sudu o ugovorima o prometu nepokretnosti koji su podneti radi overavanja potpisa ugovarača. Predlogom zakona određuje se i rok za donošenje podzakonskog akta kojim će se bliže urediti vođenje posebne evidencije o ugovorima o prometu nepokretnosti koji su podneti radi overavanja potpisa ugovarača. Zakon o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija je donet 1977. godine. Na osnovu ovog zakona u pojedinim zavodima osnovano je ukupno osam privrednih jedinica. Sadašnja normativna situacija je takva da navedeni zakon nije usaglašen ni sa jednim propisom koji reguliše obavljanje privrednih jedinica u državnim organima. Pored toga, činjenica je da su radna mesta zaposlenih u privrednim jedinicama sistematizovana u okviru akta o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u službama za obuku i upošljavanje u pojedinim zavodima, tako da privredne jedinice faktički nemaju zaposlene. Takođe, Zakon o izvršenju krivičnih sankcija precizno uređuje poslove i rad službe za obuku i upošljavanje u zavodima, kao i rad osuđenih lica, tako da su sa navedenim zakonom odredbe Zakona o organizaciji i poslovanju privrednih jedinica ustanova za izvršenje krivičnih sankcija u direktnoj suprotnosti. Iz svih navedenih razloga neophodno je doneti zakon o prestanku važenja ovog zakona, a takođe je neophodno istovremeno urediti i preuzimanje prava i obaveza, sredstava, imovine, dokumentacije i arhive privrednih jedinica. Donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku predlaže se prvenstveno iz razloga potrebe da se odredbe važećeg zakona usklade sa Ustavom Republike Srbije. Takođe, vrši se i neophodno usklađivanje Zakona o parničnom postupku sa drugim zakonima koji su u vezi sa ovim zakonom, npr. Porodičnim zakonom. Pored toga, zakonom se vrše i određene izmene Zakona o parničnom postupku koje su neophodne iz razloga njegovog usklađivanja sa novim zakonima koji uređuju organizaciju sudova u Republici Srbiji, a imajući u vidu razgraničenje nadležnosti između osnovnih i viših sudova u građanskopravnim sporovima. Ovim zakonom predložene su samo neophodne i hitne izmene i dopune Zakona o parničnom postupku, dok će u daljem procesu reforme građansko procesnog prava u Republici Srbiji u toku naredne godine biti predložene sveobuhvatne izmene kako Zakona o parničnom postupku, tako i drugih procesnih zakona u oblasti građanskog prava, pre svega Zakona o izvršnom postupku i Zakona o vanparničnom postupku. Među najvažnijim novinama u parničnom postupku koje se predlažu istakla bih sledeće: proširuje se mogućnost suđenja od strane sudije pojedinca u parničnom postupku i to na taj način što se povećava vrednost spora u kojem može da sudi sudija pojedinac, a takođe se proširuje i mogućnost suđenja od strane sudije pojedinca na osnovu sporazuma stranaka. Utvrđuje se da u drugom stepenu uvek sudi veće sastavljeno od troje sudija. Pored toga, propisuje se da Vrhovni kasacioni sud uvek odlučuje u veću od troje sudija, a što je u skladu sa odredbama novog Zakona o uređenju sudova. Proširuju se razlozi za nedopuštenost zahteva za isključenje ili izuzeće. Pored postojećih razloga za nedopuštenost predloga za isključenje ili izuzeće sudije, uvedeni su i novi razlozi i to kad stranka zahteva isključenje ili izuzeće sudije koji ne postupa u tom predmetu, kao i u slučaju zahteva za isključenje ili izuzeće predsednika suda. Uvodi se mogućnost da sudijski pomoćnici mogu samostalno da preduzimaju radnje radi organizovanja pripremnog ročišta ili prvog ročišta za glavnu raspravu, kao i da obavljaju poslove prethodnog ispitivanja tužbe. Predviđa se obaveza suda da donese odluku da se ponovo ne saslušavaju stranke, svedoci, veštaci, kao i da se ne vrše novi uviđaji, već da se pročitaju zapisnici o izvođenju ovih dokaza u slučaju kada se ročište drži pred izmenjenim većem, odnosno sudijom pojedincem. Utvrđuje se da u slučaju gde je prvostepena presuda već jedanput bila ukinuta, drugostepeni sud ne može ukinuti presudu i uputiti predmet prvostepenom sudu na ponovno suđenje. Menjaju se uslovi za izjavljivanje revizije. Protiv presude donesene u drugom stepenu, revizija nije dozvoljena ako vrednost predmeta spora pobijanog dela pravosnažne presude ne prelazi dinarsku protivvrednost 100.000 evra na dan podnošenja tužbe. Pored toga, revizija je uvek dozvoljena kada je to posebnim zakonom određeno. Uveden je još jedan razlog za ponavljanje postupka iz razloga usklađivanja sa Zakonom o Ustavnom sudu, pa je predviđeno da se može tražiti ponavljanje postupka iako je u postupku po ustavnoj žalbi Ustavni sud utvrdio povredu ljudskog ili manjinskog prava i slobode zajamčene Ustavom u parničnom postupku. Povećan je novčani iznos sa 100.000 dinara na 2.000 evra u dinarskoj protivvrednosti u slučaju kada sud izdaje platni nalog protiv tuženog zbog dospelog potraživanja koje ne prelazi navedeni iznos. Izmenjen je novčani iznos kojim se utvrđuje spor male vrednosti, i to sa 100.000 dinara na 3.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Revizija u privrednim sporovima dozvoljena je ako vrednost predmeta spora pobijanog dela pravosnažne presude prelazi iznos od 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, umesto važećeg rešenja od dva i po miliona dinara. U pogledu novčanog iznosa za sporove male vrednosti u privrednim sporovima - tako što je utvrđeno da su to sporovi u kojima tužbeni zahtev ne prelazi dinarsku protivvrednost 30.000 evra u odnosu na važeći iznos od 300.000 dinara. Na kraju, želela bih svima vama da zahvalim na pažnji i da izrazim nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima predloženi zakoni biti usvojeni.
Zahvaljujem, gospođo ministar. U skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavamda će poslaničku grupu SRS u raspravi po tačkama 1-10. i 23. Sedme sednice predstavljati narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanici koji su na sednici Zakonodavnog odbora izdvojili svoje mišljenje, a to su Vjerica Radeta, Petar Jojić i Sreto Perić, žele reč? (Da.) Gospođa Radeta želi. Izvolite.
Dame i gospodo, bez obzira na to što je u skladu sa naslovom ovog prvog Predloga zakona o vanrednim situacijama režim Srbiju doveo na svim nivoima u vanrednu situaciju, ne možemo da nađemo opravdanje za ovakav način sazivanja sednice Narodne skupštine niti Zakonodavnog odbora. Ne možemo da nađemo opravdanje niti pravni osnov u našem poslovniku za ovakvo spajanje tačaka dnevnog reda. O 11 tačaka dnevnog reda mi treba da raspravljamo. Vas dvoje ministara, kao predstavnika Vlade, potrošili ste svako po dvadesetak minuta, i sad gledajte kako bi jedna poslanička grupa mogla da rasporedi vreme da govori o ovim predlozima. Ponašate se kao da su vam ovo potpuno nebitni zakonski predlozi i da su na dnevnom redu samo reda radi. Na najgrublji mogući način se vređa dostojanstvo Narodne skupštine i vi iz Vlade ste, zahvaljujući činjenici da vam je to dozvolila skupštinska većina, parlament pretvorili u protočni bojler. To nije dobro i to ne može dati nikakve rezultate. Ukratko ću prokomentarisati ove predloge zakona, i Krivičnog zakonika i Zakona o parničnom postupku i Zakona o prekršajima. Ono što smo čuli na Zakonodavnom odboru zaista nas je šokiralo. Potpuno nelogično, suprotno pravničkoj logici, obrazloženo nam je na tom odboru da se, recimo, Krivični zakonik menja da bi se uskladio sa Porodičnim zakonom, pa da se, a i vi ste to, gospođo Malović, rekli, Zakon o prekršajima menja da bi se uskladio sa Zakonom o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama. Dakle, vi radite potpuno suprotno pravnoj logici i pravnoj nauci. Valjda bi trebalo da Krivični zakonik bude zakon sa kojim se usklađuju svi ostali zakoni u kojima je moguće da se neprimenom tog zakona izvrši krivično delo. A vi od Krivičnog zakonika pravite komediju tako što u svakom zakonu, i mi vas redovno upozoravamo na to i skrećemo vam pažnju da, ako hoćete da uradite jedan dobar posao i ostanete upamćeni po nečem pozitivnom dok vam traje mandat, treba da pripremite kodifikaciju Krivičnog zakonika, a ne da svakih mesec ili dva dana menjamo Krivični zakonik zato što je nekome palo na pamet da opet u nekom drugom zakonu smisli neko krivično delo koje nije već obuhvaćeno Krivičnim zakonikom. Slična situacija je i sa Zakonom o parničnom postupku. To bi trebalo da bude najvažniji zakon kada je u pitanju parnični postupak, jer važnijeg i nema, a vi nikako da smislite jedan tekst koji bi važio bar dve sezone. Neozbiljno je, gospođo Malović. Hoćete li da se podsetimo da smo prošle godine 28. decembra raspravljali o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku? Danas je 21. decembar. Svaku godinu završavamo izmenama ovog zakona. To nije dobro i to ne može nikako doprineti jačanju pravne države. Naprotiv, sve ovo što radite vodi u anarhiju, upravo kao i vaša reforma pravosuđa. Sećate se da ste se ovde zaklinjali da nijedan dan neće biti nikakvih problema u pravosuđu zbog promena sudija, reizbora itd. Pre nekoliko dana ste izašli i molili građane Srbije za strpljenje, jer do 1. februara sudovi neće moći da rade. Sad vas mi pozivamo da nam kažete zbog čega. Mi smo vas upozoravali na sve šta može da se desi i šta će da se desi ako ne prihvatite naše sugestije, a vi ih niste prihvatili. Danas imamo kolaps u pravosuđu, a upravo smo vam tvrdili da će to i da se desi. Vi ste građane zamolili da se strpe do početka februara. Tvrdim vam da neće biti reda ni do 1. maja.
Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, ovaj saziv na najbolji način pokazuje nemoć ove vlade. Kako može da pokaže na bolji način nego što to mogu poslanici SRS? Može tako što ovde stoji naziv akata koje treba usvojiti, vreme kad su oni stigli u skupštinsku proceduru. Iz toga se vidi da je Predlog zakona o vanrednim situacijama u skupštinsku proceduru stigao u petak, kada su poslanici završili radni dan. Predlog zakona o zaštiti od požara takođe dan ranije. I mnogi od ovih zakona su stigli 17. i 18. decembra. Nama to nije predstavljalo problem da se aktivno uključimo u raspravu po ovim zakonskim predlozima, ali sigurno je da će kvalitetna rasprava vezana i za amandmane i za druge primedbe koje bi trebalo uvažiti - izostati. Zatim, nedopustivo je spajanje zakonskih predloga, ukupno 11, gde ima i sporazuma, u okviru 1. tačke koja će se voditi objedinjeno na ovom zasedanju. Gospodine ministre Dačiću, vi ste uglavnom na najstručniji način pokušali da objasnite prva dva predloga zakona, ali ste rekli da ove predloge zakona nisu pisali političari, nego stručnjaci. Nemojte više, čini mi se da ste to više puta u svojim diskusijama iznosili. Ima ljudi koji su i političari i par ekselans stručnjaci. Jedan od takvih sedi ispred mene, dr Paja Momčilov. On je izuzetan stručnjak u oblasti medicine, to kažu njegove kolege, to piše i periodična štampa, ja to samo potvrđujem, ali je čovek i političar. Nemojte to više osporavati. Mi se bavimo i politikom, ali ovde ima izuzetno stručnih ljudi, koji o tome mogu svakako kvalitetno da govore. U raspravi u načelu ćemo govoriti o konkretnim zakonskim predlozima, a sada još nekoliko osvrta vezano za ono što je osnovna zamerka predstavnika SRS. Sankcije su u pravnoj teoriji podeljene na apsolutno određene, apsolutno neodređene i relativno određene. Do sada su se, najpre u SFRJ a potom i u Srbiji, primenjivale sankcije koje su bile relativno određene. Izražavamo sumnju da ćemo vrlo brzo doći u situaciju da u Srbiji primenjujemo apsolutno neodređene sankcije. Šta to znači? Da one neće biti propisane ni u svom minimumu, ni u svom maksimumu, ni po vrsti, nego će ih organi koji treba da ih primenjuju primenjivati po slobodnom nahođenju. Umesto da imamo kodifikovan krivični zakonik, mi imamo disperziju krivičnih dela, pa ni ljudi koji se ozbiljnije bave strukom, i to ovom pravničkom, ne mogu da se snađu. Nedavno smo imali da predsednik Republike Srbije, kao čovek koji potpisuje ukaz o proglašenju određenog zakona, nije znao da je nešto u zakonu predviđeno kao prekršaj. Ako to on nije znao, šta očekujete od najvećeg broja građana Srbije, da mogu da upoznaju zakone ili bar njihov sadržaj? A nepoznavanje zakonskih propisa svakako šteti. Povedite malo računa o onima koji su vas birali, čijom zaslugom vi sedite tu. Nemojte samo da pokušavate da što duže ostanete na vlasti, da vam je to primarni cilj. Ne možete ni vi, konačno, biti zadovoljni s tim što ćete reći da je u ovoj protekloj, odnosno 2009. godini, usvojeno toliko zakonskih propisa. Ako njih krši prvi čovek ove države, onaj ko potpisuje ukaz, onda nema mesta vašim hvalama koliko je zakona usvojeno u određenoj godini. Što se tiče Predloga zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti, gospođa Malović je rekla da imamo situaciju u praksi, što je potpuno i apsolutno tačno, da se određene nepokretnosti u Beogradu, a verovatno i u drugim gradovima, prodaju po desetak i više puta. Ali, vi ste se setili da menjate neke zakonske propise kad su mnoge majke zakukale, umesto samo da su se oni primenjivali. Izostaje sistemska kontrola primene propisa u pravnom sistemu Srbije. A stiče se utisak da ste svesno i namerno ostavljali nedefinisane određene stvari, da bi jednostavno opet sistemski bilo moguće zloupotrebljavati i kršiti određene zakone i da bi oni mali činovnici došli u poziciju da krše zakon i ne smeju da kažu i da ukažu jer vide da to njihovi šefovi, njihovi predstavnici u znatno većoj meri ... (Predsednik: Vreme.)
Čedomir Jovanović reklamira povredu Poslovnika, kao i gospodin Todorović, koji će posle dobiti reč. Gospodine Nikoliću, da li ga i vi reklamirate? (Ne.) Gospodin Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, član 27. Mislim da su ovo i suviše ozbiljne teme za ovako neodgovoran odnos prvo parlamenta prema njima. Skandalozno je da mi raspravljamo o zakonima kojima se praktično menjaju zakoni iz 1977, 1988, 1996. godine, da se nisu sastali odbori, pre svega mislim na Odbor za bezbednost, da mi nismo u prilici da zajedno radimo, ne na samom zakonu, nego na podizanju svesti u društvu. Zakon o vanrednoj situaciji, zakon o zaštiti od požara, veoma su važni zakoni, potrebni našem društvu. Je l' treba da se podsećamo, od klizišta u Novoj Varoši, preko poplave u Užicu i Požegi, onog što se dešavalo u Vojvodini kada se izlije Tisa, sa svim elementarnim nepogodama, Užice - eksplozija? Kakvi će biti efekti ovog zakona kad mi kao poslanici...? Pogledajte koliko nas je ovde u sali. Nijedan amandman nismo napisali, zato što ne želimo da pišemo amandmane bez prilike da razgovaramo sa ljudima koji su zakon predložili parlamentu. Jedini amandman smo napisali na Krivični zakonik. Mislim da će se ministarka složiti u vezi sa tim. Jako su važna pitanja o kojima mi ovde raspravljamo, a uopšte ne znam zašto na ovakav način. Kako će lokalna samouprava reagovati kad ovaj zakon stupi na snagu? Da li je svesna svoje odgovornosti? Da li su privredna društva svesna svoje odgovornosti? Industrijska zona je na kilometar i po od centra grada. Da li će ljudi koji tamo rade biti svesni obaveza koje prate ovaj zakon ako na ovakav način mi o njima raspravljamo, ako Odbor čak nije ni zasedao? Garantujem da 90% poslanika nije pročitalo zakon, koji je došao u Skupštinu u petak. Ako imamo 13 minuta za sve ove zakone - zaštita od požara, vanredne situacije, upravni spor, sprečavanje sukoba, Krivični zakonik. Je l' mi to šaljemo poruku društvu da ovo nisu važne teme? Ko onda treba da pogleda u oči porodicama koje su uništene u nesrećama, kada im je uništena imovina ili kada stradaju ljudski životi? To ćete vi onda, ministre, da odete tamo u ponoć i slegnete ramenima i kažete - šta da radimo, nema para, takva je situacija. Interesuje me samo da li je to moralo na ovakav način da se uradi, da ostanemo bez prilike da ozbiljno razgovaramo o tome.
Vreme. Vi, zapravo, ukazujete na dnevni red, pre nego na formalnu povredu procedure. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, koji takođe reklamira Poslovnik.
Mogao bih slobodno da prijavim i repliku, s obzirom da sam prozvan kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, ali mislim da primedba nije upućena na pravu adresu. Što se tiče sednice Odbora, u članu 77, a javio sam se zbog člana 77, kaže se - obaveštenje o datumu, mestu održavanja i predlogu dnevnog reda sednice odbora dostavlja se svim narodnim poslanicima, poslaničkim grupama i Vladi najmanje pet dana pre održavanja sednice odbora. Kako da se zakaže sednica Odbora za odbranu i bezbednost kad je materijal za tri zakona za koja je nadležan Odbor za odbranu i bezbednost dostavljen u petak, posle odlaska svih poslanika iz Skupštine Republike Srbije, stavljen je na sajt Skupštine Republike Srbije u subotu, na Svetog Nikolu, i očigledno je čak, evo i po scenariju ovde, da Skupština uopšte nije ni imala nameru da se sednica Odbora za odbranu i bezbednost održi. Logično je bilo da ova tri zakona... Ova dva su izuzetno važna, a ovaj treći, vezan za Bezbednosno-informativnu agenciju, samo je tehničke prirode. To pokazuje suštinu načina rada, funkcionisanja Skupštine Republike Srbije, pre svega DS. Oni su bili tu dok je trebalo dizati ruku, odnosno glasati, a sad ih ima ukupno troje. Sada nema, sem tri poslanika, ni jednog jedinog poslanika DS. Kako očekujete da se zakaže sednica Odbora? Zar očekujete da kršimo Poslovnik? Ne, mi ćemo raditi isključivo u skladu sa Poslovnikom, ali bi ipak trebalo da padnu i maske, koje sve vreme pokušava vladajuća većina da stavi i da obmane građane Srbije o tome kako navodno želi da se rasprava iz Skupštine preseli u odbore. To nije tačno. Najbolje ste imali prilike da vidite kako to nije tačno pred usvajanje budžeta, jednog od najvažnijih zakona u toku godine. U jednom danu pet ili šest odbora nije moglo da bude održano zato što na sednicama tih odbora nije bilo većine, od strane poslanika vladajuće većine. Zbog čega? Zato što oni i ne žele da se održe sednice odbora. Jer, da žele, njihovi poslanici bi došli, kao što dolaze kad treba nešto da se izglasa. Evo, danas su uspeli da ih ''navataju'' da dođu da glasaju, da završe to, i posle toga odmah da se pokupe i izađu iz sale. I ubuduće, što se tiče Odbora za odbranu i bezbednost, sednice će se zakazivati isključivo po Poslovniku, a to podrazumeva da materijal dobijamo na vreme, kako bi poslanici mogli da prouče predloge zakona i na osnovu toga, jednostavno, da daju doprinos, svoje primedbe, kako bi eventualno pokušali da poboljšaju (Predsednik: Vreme), završavam, te predloge koji stižu u Skupštinu Srbije.
Pošto je u pitanju hitan postupak, rokovi nisu ti koji ste vi izneli. Gospodin Petar Jojić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče predloženih zakona, mogu da kažem da stručna javnost ovo mora da vidi i čuje, da se predlozi zakona dostavljaju narodnim poslanicima dan ili dva pre zasedanja, a da je u pitanju preko dvadeset zakona. Gde to ima? Ne radi se ovde o lovu i ribolovu. Ne, dame i gospodo. Gospodo ministri, trebalo je da ovi zakoni dođu pred Narodnu skupštinu još pre najmanje deset dana, da bi narodni poslanici bili upoznati sa njihovom sadržinom, i s druge strane, da uporede ovo što se predlaže od strane nadležnih ministarstava sa uporednim pravom i važećim zakonskim normama, tj. propisima. Kada je u pitanju izmena i dopuna Krivičnog zakonika, moram reći da se ovde pokušava da se na najgrublji način krše osnovna ljudska prava i da se, u svakom slučaju, vrši određena diskriminacija. Jer, ovo nije u saglasnosti sa Poveljom UN, sa Rezolucijom i Paktom o ljudskim pravima čoveka, nije u skladu sa Ustavom. Ograničavate prava građanima, dajete sebi za pravo određenim resorima da mogu primenjivati norme određenih zakona kao što je to bilo za vreme Informbiroa ili "Sablje". Da vas podsetim, za vreme "Sablje", 2003. godine uhapšeno je 12.500 ljudi i privedeno u prostorije organa unutrašnjih poslova. Postavljam pitanje nadležnom Ministarstvu pravde i nadležnom ministru za unutrašnje poslove, da mi daju odgovor – od 12.500 privedenih, neki su zadržani, koliko je osuđeno? To je jedna stvar. S druge strane, ne možete sebi dozvoliti, bar ovo je demokratija, navodno, to što je radio Broz. Kada je Broz kretao u Novi Sad ili Zagreb, znalo se, tri dana pre nego što će stići u Novi Sad ili Sarajevo ili Ljubljanu ili Pančevo ili Niš, državni neprijatelji koje je UDBA stavljala na crnu listu bili su dužni da sa ćebetom dođu u Okružni zatvor i leže sve dok se Broz ne udalji sto ili dvesta kilometara od grada u kome je boravio. Ovo se odnosi na ovaj predlog izmena i dopuna Krivičnog zakonika. Molim vas, ne možete vi na ovaj način ljude prisiljavati da oni moraju da se jave u policiju, da moraju biti zadržani, da moraju da podnose izveštaje u svakom slučaju kada to vlast zatraži. Ako je u pitanju kršenje javnog reda i mira ili ugrožavanje bezbednosti građana, onda nadležni državni organ, tj. policija, ima odrešene ruke, prema Zakoniku o Krivičnom postupku, prema Zakonu o policiji i drugim propisima, da preduzima odgovarajuće mere. Taj, ako je počinio krivično delo, ima da odgovara i da mu se izrekne odgovarajuća zakonska sankcija. Ovako se prividno stvara jedna slika i baca se prašina javnosti u oči. Tobože, evo, ugroziše državu, ugroziše čak i njen teritorijalni integritet. Međutim, zna se ko može doći i ko ne može doći, i koji razlozi i privremene mere mogu da budu izrečene. Što se tiče Zakona o parničnom postupku, gospođo ministre Malović, vi ste mnogo zakoračili i izašli iz okvira hitnosti radi usaglašavanja sa Ustavom Republike Srbije. Mogli ste, ali to je moglo da bude pet-šest članova, a ne 53. Zašto? Vi sada uvodite jedan institut. Sudskog pomoćnika pretvarate da bude sudija. On preduzima, po ovom vašem predlogu, određene procesne radnje. On ne može da donosi odluke. On ne može da uzima izjave. On ne može da učestvuje u žalbenom postupku. Prema tome, doživeli smo ovo što smo doživeli. Neki to nazivaju egzekucionom reformom u pravosuđu. Da li će ona biti takva ili neće, to će upravo pokazati vreme.
Vreme, gospodine Jojiću. Zahvaljujem. Među predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa najpre se javio gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, gospođo Malović ...
Gospodine Jovanoviću, izvinite, daću vam reč iz početka, samo da vas, u skladu sa članom 85, obavestim da ćemo danas raditi do završetka načelne rasprave i nakon 18.00 časova. Idemo iz početka. Molim vas samo da se ponovo prijavite.
Da li važi onaj uvod od malopre? Nema potrebe da ponavljam. Zahvaljujem. Na početku, prvo, veliki protest. Postoje neke teme u kojima, uprkos svim podelama u političkom životu, ovaj parlament pokazuje pristojan razvoj. Bez obzira na vlade koje su se, recimo, pojavljivale sa ambicijom da reše problem nasilja na sportskim takmičenjima, ovde je uvek postojala podrška za te zakone – i 2003. i 2007. godine i u ovom trenutku. Mislim da je isti slučaj i sa zakonom o vanrednim situacijama i zakonom o zaštiti od požara. Prosto, na ovaj način ne možemo ozbiljno da razgovaramo. Možda je, recimo, potrebno više sredstava za finansiranje efikasne zaštite od požara. Tamo ste definisali neke kriterijume, norme - pola litre, takse i šta ja znam. Mi, jednostavno, nismo bili u prilici da sa vama razgovaramo pa da tražimo možda da se poveća izdvajanje u te svrhe. Jer, kada se desi požar u "Laundžu" u Novom Sadu ili kada se zapali "Imlek" ovde u Beogradu, onda svi shvatimo koliko su zapravo ti problemi ozbiljni, a tih 20 godina histerije u kojoj smo živeli je odvuklo pažnju društva u suprotnom pravcu od onoga kojim bi trebalo da se bavimo. Što se tiče zakona o upravnom sporu, na njemu se puno radilo. Aktuelni važeći zakon je prevaziđen, iz 1996. je godine. Ali, nažalost, nema prostora da se o tome ozbiljno razgovara. Šta je prvo što želimo da kažemo o zakonu o vanrednim situacijama? Gospodine Dačiću, vi ste nekako preko toga prešli. Naime, nas veoma interesuje karakter te baze u Nišu. To je baza koju zajednički, kroz partnerstvo naše zemlje i Rusije, razvija i za nju je resorno odgovorno vaše ministarstvo. Ovde u zakonu, u poglavlju XII. Međunarodna saradnja, to je član 140, tačka 7) kaže - usklađivanjem delovanja snaga za zaštitu i spasavanje drugih država na teritoriji Republike Srbije. Nekako, vi u svom obraćanju parlamentu niste pomenuli tu bazu u Nišu, a nama je ona veoma važna. Prosto, mi smo stranka koja vrlo jasno promoviše politiku saradnje u regionu. Naravno, politiku jasnog partnerstva sa NATO-om, efikasnog sprovođenja i realizacije programa iz Partnerstva za mir. Nemamo ništa protiv saradnje sa Ruskom Federacijom, ali bismo želeli, kada je na dnevnom redu tako važna tema kao što je zakon o vanrednim situacijama, da onda čujemo od vas nešto više o toj bazi koja se gradi u Nišu. Kada se bavimo analizom tog političkog pitanja, onda mnogo više informacija dobijamo od predstavnika druge države nego od naše. Mada su ove poslednje koje smo dobili dosta konfuzne, pa ministar za vanredne situacije Ruske Federacije gospodin Šojgu u vašem prisustvu kaže - pitajte predsednika, a vi kažete - to je za vanredne situacije. Ne zna se ko je inicirao to, kakva je potreba, koliko to košta. Govori se o pružanju podrške nekim drugim državama u regionu. Da li se nešto u međuvremenu na tome uradilo, da li je neko to od nas tražio? Mislim da je važno definisati tako bitna pitanja na odgovoran način, da bi se suzio prostor za spekulacije. Mislim da ćemo mi na poslaničkoj grupi, pošto zajednički izanaliziramo i jedan i drugi zakon, doneti odluku da podržimo i zakon o vanrednim situacijama i zakon o zaštiti od požara, ali u ovom trenutku ne mogu tako nešto da garantujem, nismo bili u prilici da o tome razgovaramo. Očigledno je da za takvim zakonima postoji potreba. To je više nego jasno. Jedna oblast je uređena zakonom iz 1988. godine, to je Zakon o zaštiti od požara. A Zakon o elementarnim nepogodama je iz 1977. godine, pre 32 godine, pa je još i nefunkcionalan jer je delom za to bilo nadležno, pošto je tako bila organizovana država, Ministarstvo odbrane. To se sad sve nalazi na jednom mestu. Jedino možemo da se nadamo da su ljudi koji to rade kod vas u ministarstvu taj posao uradili na najbolji način, da su imali podršku međunarodnih organizacija. Vidimo da se tu pominju Ujedinjene nacije, neke njihove strategije, i to je ono što je dobro. Dobro je i što će Skupština imati priliku da usvaja strategiju. Ovde su se pojavljivala i ministarstva koja su strategiju prebacivala na Vladu. Jeste paradoksalno da medijsku strategiju definiše Vlada, a strategiju odbrane ili strategiju postupanja u vanrednim situacijama definiše Skupština. Ali, to samo govori o tom neskladu koji postoji u vladajućoj koaliciji u odnosu prema parlamentu. Ne možemo previše da govorimo o ovom zakonu, osim da postoji očigledna potreba za njim. Da li je na neophodan nivo podignuta svest? Bojim se da nije. Parlament je prvi dokaz toga. Nisam siguran da privredna društva u Srbiji znaju koliko ovaj zakon uvećava njihovu odgovornost, da li sami građani, lokalne samouprave, imaju svest o tome. Da li svi oni koji su dužni da se staraju o zaštiti kanala Dunav-Tisa-Dunav, o Dunavu i rečnim tokovima u zemlji znaju koliko ovaj zakon menja njihovu odgovornost, da li je Ministarstvo finansija ukalkulisalo u budžet za narednu godinu troškove koji podrazumevaju efikasnu primenu ovog zakona? To susve otvorena pitanja. Ako je tako ovde u Skupštini, bojim se da ćemo se mi i dalje baviti posledicama, i to je najveći problem. Tako dolazimo i do zakona o sprečavanju nasilja na stadionima, tj. na sportskim priredbama. Opet se bavimo posledicama, gospodine Dačiću. To je naš zajednički problem. Nasilje je oblik života u Srbiji. Nasilje je ukorenjeno duboko u porodici. Imate podatak da je 70% dece žrtve nasilja u porodici. Žene su žrtve nasilja u porodici. Nasilje izvire iz našeg javnog života, ono je prisutno u politici, u školi i onda se samo manifestuje na stadionu. Ne može da bude jedini instrument rešavanja tog problema policija ili sudija koji će imati kancelariju na stadionu. Možete da privedete troje, petoro, desetoro navijača koji nekoga vređaju na stadionu, koji prete nekome, ugrožavaju mu život, ali šta će se desiti kada njih 10.000 to bude uradilo na sledećoj utakmici? To je naš zajednički problem. Mi smo dužni i odgovorni, kao ljudi koji se bave politikom, za sređivanje i rešavanje tog problema. Ali, zašto je na stadionu zabranjeno nešto što je dozvoljeno na političkom skupu? To je takođe naš problem. Zato smo predložili, gospođo Malović, ne znam da li ste bili u prilici da vidite uopšte, amandman na član 344a Krivičnog zakonika. Vi ste izmenama tog člana praktično definisali sankcije za one koji vrše nasilje na sportskoj manifestaciji, a mi smo proširili to i na javne skupove. Znate, apsolutno je nemoguće rešiti problem nasilja ukoliko ga posmatramo izolovano. On se samo manifestuje na stadionu, a oni koji su učesnici u tom nasilju dolaze sa drugih adresa, to nasilje primenjuju nekažnjeno na nekom drugom mestu. Doći će opet Parada ponosa, ali to ne može da bude policijsko pitanje. Ako imate vladike koji pokazuju otvorenu netrpeljivost prema tome, ako imate političke stranke koje pokazuju netrpeljivost prema tome, ako imate organizacije građana koje otvoreno pozivaju na nasilje, onda policija tu nema šta da radi. Jer, policija može da deluje samo kada do nasilja dođe. Tu nam je potrebno ministarstvo obrazovanja, ministarstvo socijalne politike, pa onda moramo da vidimo šta ćemo da radimo sa lokalnim samoupravama. Mi u gradu Beogradu pokušavamo da afirmišemo ideju zajedničkog delovanja na prevenciji, a ne na sankciji. Te mere sankcije su uspele u društvima koja su prethodno osudila nasilje kao oblik delovanja. Bio je potreban Hejsel da bi Engleska odbacila nasilje, a onda su oni koji su odbili te društvene konvencije lako sankcionisani. Ne postoji nijedan policajac ili redar na stadionu koji može da spreči 10.000 ljudi koji odluče da uđu na teren. Znači, prethodno je društvo shvatilo zašto je to pogrešno. Mislimo da nije dobro ignorisati otvoreno pozivanje na nasilje i vršenje nasilja izvan stadiona, a na stadionu tako nešto sankcionisati. Parole koje se čuju na stadionima su parole koje su praktično lajtmotivi politike koja je bila dominantna prethodnih 20 godina u Srbiji. Na stadionu je kažnjivo skandirati "ubij, zakolji, da Šiptar ne postoji" i "nož, žica, Srebrenica" i to će policija morati da sankcioniše posle ovoga. Ali, šta ćemo sa političkim skupovima koji se organizuju i na kojima je to nešto što se samo po sebi podrazumeva? Imali smo pre godinu dana organizovan skup u centru Beograda koji je doveo do otvorenog sukoba građana i policije. Skup je organizovan u znak podrške osobi koja je optužena za najteže ratne zločine i koja je u skladu sa zakonima ove zemlje uhapšena. Niko od organizatora tog skupa nije odgovarao, a učesnici tog skupa su oni koji su se preselili posle toga na tribine. U međuvremenu su organizatori shvatili koliko je to pogrešno i nikuda ne vodi pa ne žele više time da se bave, ali su posledice ostale. Lako je nekome da se presvuče i preko noći promeni ime partije, ali navijači ne prelaze sa severa na jug tako lako. O tome moramo da razgovaramo i time treba da se bavimo. Što se tiče izmena zakona o sprečavanju nasilja, apsolutno to podržavamo. To je, praktično, tehničkog karaktera. Ako je država odlučila da se sa tim obračuna, onda treba učiniti sve kako bi ona bila efikasna u toj borbi. Te mere koje se donose manje ili više proizlaze iz nekih iskustava drugih država koje su prošle kroz slične probleme i to samo po sebi ne može da bude sporno. Ali, nas interesuje ovaj član 344 i ideja da se nasilje spreči na stadionu. Želeli bismo da se nasilje vrlo jasno osudi na svakom javnom skupu, naravno i na sportskim skupovima, ali i na svakom drugom, prema pripadnicima svih drugih skupina. Da li su to "Žene u crnom",da li su to ljudi koji žele da organizuju Paradu ponosa, da li su to oni koji u ime porodice organizuju proteste i demonstracije u Beogradu, ali mi moramo da osudimo nasilje kao nasilje, a potom njegove pojavne oblike da sankcionišemo u skladu sa težinom i karakterom, pa će negde biti potreban sudija, to je recimo slučaj sa stadionom, nema potrebe da sudija bude na nekoj tribini, ali na toj tribini svakome mora biti jasno da će država efikasno reagovati kako bi to nasilje bilo sprečeno. To nije problem policije. Ako to svedemo na problem policije, nigde nećemo stići. To je mnogo više problem onih institucija našeg društva koje su zakazale, koje su potpuno zanemarile svoju funkciju ili koje su uskraćene za pravo da se ozbiljno bave svojim poslom, da bismo na kraju mi, kao poslanici, dobili 18-godišnjake koji u svom životu nisu imali prilike da žive ništa drugo osim života prepunog nasilja. Škole i reforma škole, afirmisanje profesora, učitelja, nastavnika, afirmisanje znanja, pomeranje univerziteta u centar našeg javnog života sa periferije na kojoj se nalazi, pa onda razumevanje značaja crkve. Znamo da se okupimo na sprovodu, pa poštujemo crkvu na sprovodu Patrijarha, ali nisam siguran da oni koji su ime crkve prethodnih 20 godina govorili da su slušali svog Patrijarha tokom tih 20 godina. Ako može Amfilohije da vrši verbalno nasilje prema delu našeg društva, zašto onda to ne može neko drugi da uradi, neko anoniman, pripadnik neke recimo navijačke grupe ili neke desničarske organizacije ili neke stranke? O tome se radi i o tome moramo otvoreno govoriti da bi ovi zakoni bili efikasni. Što se tiče zakona o upravnom sporu, to je jako važan zakon, od fundamentalnog značaja za naše društvo. Mi se, praktično, tek sada učimo normalnom životu. Ljudi u ovoj zemlji imaju pravo da reaguju i da traže zaštitu svojih prava ukoliko smatraju da su ona povređena odlukom nekog organa lokalne samouprave, autonomne pokrajine, Republike i to se ovim zakonom usklađuje sa moderno organizovanim državama, društvima i to je ono što je samo po sebi dobro. Nažalost, sve je palo ovako u Skupštinu, imamo svi zajedno 13 minuta o tome da pričamo i nemamo prilike da uverimo građane u značaj odluka koje donosimo. Ovako ćete vi, gospodine Dačiću, opet biti dužni da položite račun što niste reagovali kada taksisti blokiraju Beograd. A kada taksisti blokiraju Beograd, vi ne reagujete. Niste reagovali ni kada su studenti blokirali Beograd. Niste reagovali ni kada su radnici blokirali prugu. A pošto nema na papiru kada je dozvoljeno blokirati međunarodnu prugu a kada nije, kada je dozvoljeno blokirati centar Beograda a kada ne, vi ne možete za to da budete odgovorni. Za to moraju da budu odgovorni oni koji su dužni da definišu šta je red, pa da onda od vas traže odgovornost zbog toga što taj red ne štitite. Ali, to je tema za mnogo ozbiljniju raspravu i razgovore. Jer, ukoliko država pokaže nesposobnost da definiše red, a potom vaše ministarstvo taj red da štiti, ljudi će početi sami da se staraju o redu. A osammiliona ljudi je osam miliona autentičnog doživljaja reda. To je ono što treba da promenimo. Kada se ministar pojavi pa podrži radnike koji blokiraju prugu deset dana, onda i neki taksista očekuje da će se pojaviti sutra neki novi ministar koji će podržati njega, pa studenti očekuju da će se pojaviti treći ministar koji će podržati njih i onda ostvarujemo svoja prava mimo zakona i mimo institucija, pre svega računajući na slabost države da na to reaguje. Tako će se ta slabost preneti i na navijače, pa će nešto biti dozvoljeno navijačima „Zvezde“ a ne navijačima „Partizana“, biće dozvoljeno navijačima „Vojvodine“ a ne navijačima „Rada“ i onda sve to zajedno obesmišljava ono što treba da bude suština našeg zajedničkog rada, a to je modernizacija države. Imate podršku za nešto tako i ovo su zakoni koji imaju jako malo politike. Mnogo politike ima kada se bavimo posledicama nesposobnosti države da obezbedi primenu ovih zakona i to je onda naš zajednički problem. Kada se setimo svega kroz šta smo prošli, onda ne možemo da izbegnemo činjenicu da je neodgovorna politika uzrok svih problema sa kojima se sada suočavamo i koje pokušavamo da rešimo. Pa, pošto je to tako, prvo moramo otvoreno da govorimo o politici kao o uzroku, a onda da pokažemo izlaz iz problema i da povedemo te ljude iz tog problema, da im pokažemo još neko mesto gde oni mogu da se okupe i da se osećaju vredno i značajno, osim stadiona i tribine na kojoj su izjednačeni u pravima i u obavezama, recimo, prema klubu. To je naša zajednička dužnost. Ako tu dužnost ispunimo, onda smo uradili svi zajedno veliki posao. Ako vi u tome pogrešite, vi ćete i nama suziti mogućnost da budemo uspešni, jer će se kompromitovati jedan važan posao. Godine 2003. smo predložili zakon o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama. Godine 2007. smo ga takođe podržali. Tada je ministar Jočić branio taj zakon, rekli smo da to želimo zajedno da uradimo. I tada smo govorili da ne može policija sama taj problem da reši, i sada vas upozoravamo. Ovo nije samo problem policije, ovo je mnogo širi problem, problem koji se eksponira kroz nasilje na stadionima, a izražen je, samo nije tako uočen, i u svim drugim segmentima našeg života. Nasilje je postalo tako izraženo na poslu, u školi, u porodici, u svakom segmentu našeg života, da se ne može izolovati samo na stadionima i rešiti mimo svega drugog. Zakon o zaštiti od požara, zakon o vanrednim situacijama – potrebni su novi zakoni. Niste ništa rekli o toj bazi u Nišu, gospodine Dačiću. Bilo bi lepo da nam kažete nešto o njoj, šta je to, da li je to platforma za povratak Rusije i njeno vojno prisustvo u ovom delu posle deset godina ili ne, da li je to noga u vratima NATO-a koja su počela ovde da se otvaraju, tj. vratima prošlosti koje želimo da zatvorimo. To takođe treba da nam kažete. Naravno, želimo da imamo sigurnu državu. Ko god može u tome da nam pomogne, neka nam pomogne. Dužni smo da pomažemo drugima i oni su nama pomagali, naravno pre svega onima koji žive sa nama u regionu, ali to mora biti jasno definisano i vi ste dužni da to uradite, s obzirom da je u okviru nadležnosti vašeg ministarstva. Ovako je ostala pravna mogućnost u zakonu, ali niste ništa rekli o prvom konkretnom pokušaju, a to je ta baza u Nišu. Zakon o upravnom sporu je potreban. Zakon o BIA - to su tehničke izmene. O ovim drugim zakonima neću stići da kažem ništa do kraja svog vremena. Zakon o prometu nepokretnosti - vrlo dobro znate šta je problem sa tim zakonom. Možemo da tražimo tu vrstu podataka koja do sada nije tražena, ali kako ćemo da obezbedimo tako nešto? Čime će se to dokazivati? Čime će onaj sudski pisar koji zatraži – dajte mi dokaz da stan nije nepokretnost stavljena već u neku vrstu prometa, to moći da proveri? Da li su kompjuterski sistemi funkcionalni, da li su uspostavljeni, kada će biti uspostavljeni? To je ozbiljan problem. Ljudi kupuju stanove koji su pre toga prodati ko zna koliko puta. Mislim da smo o ovome takođe morali više da razgovaramo. Ovim se pokazuje osećaj države za jedan životni problem ljudi, ali je sve to ostalo po strani. Mi bismo to voleli da podržimo, samo kada biste nam dali malo više činjenica na osnovu kojih bismo bili uvereni da podržavamo jedan efikasan i primenljiv zakon, a ne samo zakon koji ukazuje na potrebu rešavanja konkretnog problema u našem društvu. Toliko. Učestvovaćemo u raspravi i vrlo rado ćemo glasati za ove zakone o kojima sam govorio, naravno ne pod uslovom, nego bi bilo dobro i poželjno da nam date još argumenata za tu podršku.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega Tomislav Nikolić.
Poštovano predsedništvo, poštovani prvi potpredsedniče Vlade, poštovani ministre pravde gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj set predloga zakona koji imamo pred sobom je veoma značajan. Možda su i opravdane konstruktivne primedbe nekih opozicionih poslanika, ali takođe ta argumentacija govori upravo u prilog tezi da je bilo veoma važno da se ovi zakoni donesu u roku koji je jasno kalendarski definisan, jer ovo mora, praktično, biti završeno do 31. decembra ove godine. Naravno, prva dva zakona, koja su usko vezana, a to su Predlog zakona o vanrednim situacijama i Predlog zakona o zaštiti od požara, jesu zakoni o kojima su Vlada Republike Srbije i resorna ministarstva, pre svega Ministarstvo unutrašnjih poslova ali i Ministarstvo odbrane, preduzeli mere još u martu ove godine, kada je donet zaključak o pokretanju ove aktivnosti, a zatim je u septembru donet i Akcioni plan za formiranje jedinstvene službe za vanredne situacije u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova. Naravno, postojeća zakonska regulativa jeste neadekvatna, s obzirom na to da znamo da je zakon o elementarnim nepogodama iz 1977. godine, zakon koji tretira zaštitu od požara je iz 1988. godine i nisu predviđeni svi oni kapaciteti koji mogu da prate ove novonastale okolnosti i situaciju u kojoj se i mi kao država nalazimo u domenu rešavanja ovih problema. Sama činjenica da je postojeća zakonska regulativa zastarela izaziva inertnost i nejasnoću po pitanju nadležnosti, u odnosu na to ko je taj koji treba da tretira ova pitanja, a ona su zaista od životne važnosti (ponekad dovode i do smrtnih ishoda). Imali smo, nažalost, veoma skoro i poplave i požare, i sasvim je jasno da je ovaj integrisani sistem zaštite preko potreban kako bismo ne samo upodobili našu regulativu i harmonizovali je sa evropskim standardima, već i kako bismo zaštitili i naše građane i materijalna dobra i praktično se osposobili da rešavamo ova pitanja punim kapacitetom. Ono što je takođe razlog da se donese nov sistemski pristup jeste neravnoteža koja je nastala u klimatskim promenama, ne samo kod nas nego i u svetu, i ubrzani tehničko-tehnološki razvoj, koji dovodi do novih rizika u ovom domenu. Zato je važno da su ova dva predloga zakona ugledala svetlost dana, da su vrlo nijansirano, mudro bili pripremani, da je postojala potpuna saradnja resornih ministarstava i da su, pre svega, na njima radili, kao što je i rekao ministar unutrašnjih poslova, upravo stručni ljudi, koji se ovom problematikom bave duži niz godina. Naravno, intencija samog zakona jeste da ovaj sistem zaštite i spasavanja bude integrisan, jedinstven, da se sprovede efikasna zaštita građana i materijalnih dobara, a MUP dobija veoma važnu ulogu u ovom domenu i po pitanju akta koje treba da donese država ili sam ovaj dom. MUP predlaže nacrt nacionalne strategije za smanjenje rizika, zaštitu i spasavanje, kao što daje i nacrte za dugoročne, srednjoročne i kratkoročne planove u ovom domenu, koji se gradiraju po godinama za koje se ti planovi prave, dakle na deset, pet i jednu godinu. Takođe je važno da MUP vrši nadzor nad primenom ovog zakona i nad radom onih privrednih subjekata koji su možda i najrizičniji u ovom domenu. Ono što jeste kompatibilno i uvodi nas u korespondenciju i korelaciju sa evropskim standardima jeste, pored toga što je deo sistema kao i ranije civilna zaštita, pre svega značajno formiranje službe osmatranja, obaveštavanja i uzbunjivanja, koju čine republički operativni centri i onaj famozni broj 112, koji će biti na raspolaganju svim građanima naše zemlje i stranim državljanima koji se nađu na teritoriji naše zemlje a nađu se u nekom problemu povodom ovih tema koje danas razmatramo. Ono što je takođe veoma bitno jesu kaznene odredbe koje ovaj zakon tretira i definiše, koje po mom ličnom mišljenju treba da imaju preventivnu funkciju i da upute one koji krše ove odredbe da bi praktično trebalo mnogo više da povedu računa o tome šta može da bude ishod neodgovornog ponašanja u domenu poslova kojima se bave. Četiri su najvažnija efekta ovog zakona o vanrednim situacijama. Prvi put se formira jedinstvena služba za vanredne situacije, što će umnogome olakšati neutralisanje svih negativnih efekata onoga što mogu da donesu elementarne nepogode, požari ili bilo šta drugo sa čim se sučeljavamo, praktično, dnevno, kao i svaka druga država. Uspostavlja se i definiše jasno mesto lokalne samouprave i predsednika opština u ovom domenu. U ranijim periodima bili smo svedoci da je bilo teško kada su nas pogađale elementarne nepogode, ali se, na sreću, vrlo brzo postizala koordinacija između lokalnih samouprava, Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova, koji su sanirali sve štete koje su se tada desile. Uvodi se i nov način finansiranja. Pored budžeta Republike Srbije, budžeta teritorijalnih autonomija i budžeta lokalnih samouprava, tu imamo predviđen i budžetski fond za vanredne situacije, koji će se upravo puniti od naplate kazni koje će dobijati oni koji se budu neodgovorno ponašali prema ovoj sferi zaštite. Što se tiče zakona o zaštiti od požara, rekao sam da je prethodni zakon bio donet 1988. godine, da se od tada (naravno, evolucija je u pitanju) dosta stvari izdešavalo i da je važno da i ovaj zakon, zajedno sa zakonom o vanrednim situacijama, bude donet. Sam zakon afirmiše načela zaštite, prevencije, stalnosti, kontinuiranog rada na zaštiti od požara, jačanja svesti javnosti, dakle obaveze da se o svemu tome što se, ne daj bože, može desiti, obavesti javnost i da se afirmišu načela saradnje, kako lokalne tako i međunarodne, i afirmiše načelo odgovornosti. Intencija primene ovog zakona jeste i osposobljavanje vatrogasno-spasilačkih i vatrogasnih jedinica i stvaranje uslova da one mogu mnogo efikasnije da se bave zaštitom ljudi i materijalnih dobara. Takođe je važno da ovaj zakon definiše da strategiju zaštite od požara donosi Vlada Republike Srbije, a da sanacione planove donose subjekti zaštite od požara, i zakon vrlo jasno i taksativno navodi koji su to subjekti zaštite od požara. MUP obavlja veoma značajne poslove iz delokruga svog rada na ovom planu, kao što to čini i Ministarstvo odbrane, u skladu sa zakonom i svojom pozicijom. Što se tiče ova dva zakona, naravno da će poslanička grupa SPS-JS podržati ovaj evidentno učinjen napor da se jedno ovako značajno pitanje razreši, pre svega od strane onih koji su stručni, kvalifikovani i vlasni da o tome donesu nacrt ili predlog zakona, a da ne uđemo u zamku da o ovom pitanju pričamo na politički način ili da ga politizujemo. Što se tiče predloga zakona iz resora pravosuđa, svi oni su, mora se reći, preko potrebni i takođe vezani s određenim rokovima i upodobljavanjem sa određenim drugim zakonskim predlozima i zato je važno da se i oni donesu. Verovatno najveću pažnju građana i svih koji su zainteresovani za to izaziva Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Imali smo ovaj zakon donet još 2003. godine, inoviran 2007. godine, i evidentno je da je ovo društveno nepoželjno ponašanje, pošast koja u kontinuitetu postoji u srpskom društvu i kojom se država mora pozabaviti ne na pojednostavljen, nego na sistemski način, koji će razrešiti ovo pitanje. Zato je važna sistemska borba protiv nasilja, naravno i na sportskim priredbama i na stadionima, ali je ona takođe važna u svakom segmentu društvenog bitisanja kako ne bi to nedolično ponašanje i nasilje na stadionima bio praktično proizvod nečega na šta nismo kao društvo obratili pažnju na nekom drugom mestu. Važno je da je intencija predlagača pozitivna, da se želi efikasnija borba na slamanju nasilja i huliganizma, koja će biti pre svega delotvorna i efikasna, ali je takođe važno da se ne može rešenje ovog problema staviti isključivo na pleća sportskim organizacija, sportskim klubovima i MUP-u, jer bi to onda bio pogrešan pristup. Zato je važno da i svi nadležni pravosudni organi i čitava država i društvo i Vlada budu uključeni, kako bi se na adekvatan način izborili sa ovim, kako bismo uspeli da postavimo fetiš odlaska na sportska dešavanja, na utakmice, da mogu čitave porodice da odu tamo i osećaju se bezbedno i mirno. Siguran sam da svi ovde jesu navijači nekog kluba. Važno je da razdvojimo armiju navijača, kojih je 90% ili 95%, siguran sam, časnih, čestitih zaljubljenika u sport i u klubove za koje navijaju, od huligana koji čine neka nedopuštena i krivična dela za koja moraju biti sankcionisani. Zato je važno da povedemo računa da ovde nije samo suština da lečimo posledicu, nego da ustanovimo šta je uzrok svega ovogašto se dešava i na sportskim borilištima i da mnogo više računa povedemo o prevenciji, a da ta prevencija ne bude isključivo stroža kaznena politika, nego da se pozabavimo ovim problemom, kao što su se pozabavila mnoga razvijenija i modernija društva, koja su i pored toga što su moderna i razvijena, imala maltene i mnogo teže probleme u ovom domenu. Što se tiče drugih tačaka u ovom setu predloženih zakona, moram da istaknem jedno tehničko pitanje koje je zaista tehničko, a odnosi se na zakon o izmenama i dopunama Zakona o BIA. Tretira jedno veoma osetljivo pitanje i zato je važno da ne dozvolimo da se stvori jedan vakuum u kome nećemo znati koji je nadležni sud koji će po predlogu BIA sprovoditi neke veoma osetljive aktivnosti, gde će se praktično odstupati od načela nepovredivosti tajnih pisama i drugih sredstava opštenja. Zato je važno takođe, upravo u prilog onome što su opozicioni poslanici rekli, da se određene izmene zakona donesu u roku koji neće dozvoliti da se jedan ovakav vakuum stvori. Na kraju, SPS, odnosno poslanička grupa SPS-JS, daće podršku svim predloženim zakonima iz ovog seta tačaka, kojih ima 11, koje možda izgledaju veoma brojno, ali mislim da je, ukoliko ne želimo da politizujemo ovu tematiku, vrlo lako i dovoljno je vremena da se kaže ono što svako misli o ovim konkretnim zakonskim predlozima.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama je izazvao najveću pažnju javnosti, ostali se nekako provlače uz njega, a zaista je veoma bitno da o ovom zakonu svako kaže iskreno ne samo ono što misli, nego i to koliko je doprineo sam, svojim delovanjem ili delovanjem svojih prijatelja, delovanjem svoje političke stranke, trčanjem za jeftinim političkim poenima, da dođe do ovakve situacije. Ne bih voleo da posle ove sednice ostane utisak da nam nije valjao zakon, pa je bilo potrebno da se izmene neke njegove odredbe kako bismo konačno obezbedili da sportske priredbe budu sportske priredbe. Sad da vam kažem, gospodine ministre unutrašnjih poslova, možete vi da se dičite viznom liberalizacijom zato što ste napravili dobar obrazac za pasoš koliko god hoćete, ali dok ja ne budem mogao da odvedem svoje unuke na sportsku priredbu, dok deca u Srbiji ne budu odrastala uz sportske priredbe, dok ne znaju draži sportskog nadmetanja, dok im idoli ne budu sportisti koji se bore da svojim talentom, treningom, boljim rezultatima ostvare sve u životu, vi ćete biti potpuno neuspešan ministar. Ne samo vi, nemam ništa lično protiv vas, mislim na službu, na policiju, u kojoj se menjaju ministri, a ogromna većina zaposlenih učestvuje u svemu onome što nam se dešava. Nije kriv dosadašnji zakon, krivo je dosadašnje naše ponašanje, ponašanje političara. U ovoj Srbiji sve može da se reguliše ako to žele političari i sve može da bude u haosu ako to žele političari. Šta je smetalo dosadašnjem predlogu zakona? Šta je to bitno izmenjeno, osim što je trebalo smisliti izmene da bi se govorilo o zakonu kojim će konačno da bude nešto uređeno? A i same te izmene same po sebi nisu dobre, zato što su otišle predaleko.Sa onim prvim, blažim izmenama mogla je da se sredi situacija na sportskim priredbama, ponavljam, da ste to hteli i da nije bilo udvaranja navijačkim grupama ili ko zna kome sve ne. Uostalom, dostavite nam spisak ministara, zamenika, sekretara, članova političkih stranaka, posebno glavnih odbora i već kako se to gde zove koji su u upravama klubova, pa ću vam reći ko je najodgovorniji za stanje na sportskim priredbama. Pre mesec dana sam prisustvovao tužnoj sceni. Navijači ''Rada'' idu na utakmicu u grupi i velika grupa policajaca ih obezbeđuje da stignu do stadiona. Tamo će da naprave lom, ali je bitno da stignu mirno i bezbedno, da se zaustavi saobraćaj, da niko ne sme da prolazi dok prolazi grupa uvaženih navijača, koje sad optužujete da su dileri droge, da su ovi, da su oni. Šta će identifikovani dileri droge u grupama navijača, šta će oni na slobodi? Šta će otmičari na slobodi? Kad treba da nam pomognete ili mi vama da pomognemo da bude donet ovaj zakon, vi nas upozoravate da su među tim grupama navijača veliki prestupnici, veliki kriminalci. Pa, drugi zakoni njih gone. Ne može neko da bude sprečen da uđe na sportsku priredbu zato što je diler droge. Iako je diler droge, može isto mirno da se ponaša na utakmici dok ne bude uhapšen zbog tog dilovanja droge. Nije on vandal na stadionu zato što diluje drogu. Diler droge se krije od javnosti, nema ga nigde, on to obavlja tajno. Šta je sad skoro besmisleno u ovom predlogu zakona? Zamislite izmenu člana 2. Do sada je sportski savez, sportsko društvo, sportska organizacija, klub bio dužan da vrši kontrolu nad sprovođenjem mera utvrđenih ovim zakonom, a sada lišavate odgovornosti sve klubove, sve saveze i prebacujete je direktno na organizatora. Sada može da se desi da grupa navijača jednog kluba dođe na neku besmislenu utakmicu koja se igra na stadionu njihovih rivala, da tamo naprave strašan eksces i da taj stadion bude zabranjen godinu dana za korišćenje. Klub nije odgovoran, a nije mogao ni da preduzme mere. Kažnjen je samo zato što je, još od kad ste vi počeli, ne vi, gospodine ministre, od kada je DOS počeo da menja ove zakone, policija potpuno isključena iz svega ovoga. Nema više odgovornosti policije, nego ako neko plati policiju, ona će doći da čuva red i mir na stadionu. A dužan je organizator. I kako čuva organizator? Videli smo, upale policajca. Kako čuva organizator? Ginu ljudi. A ko je taj organizator koji to može da obezbedi osim policije? Zašto iz budžeta izdržavamo policiju ako nema dužnost da obezbedi mir na sportskim priredbama? Vi kažete da se pod nasiljem podrazumeva fizički obračun između učesnika na sportskoj priredbi. Da niste ministar, da ste otišli na sportsku priredbu i da vas neko napadne da vas tuče zato što navijate za drugi klub, da li biste rizikovali da budete u zatvoru zato što se branite? Ili je bolje da odete u bolnicu kad vas neko udara motkom dok ste se vi pokrili preko glave? Kako mogu oba učesnika da budu kriva za neki obračun? Šta ako je neko napadnut pa mora da se brani? Vi ste ovde predvideli za redara pravo da bije narod, a građanin ne sme da učestvuje u tuči u kojoj brani svoje dete jer su ga napali i možda zgazili, preturili, prevrnuli, jer dolazi u situaciju da ga je posmatrao dežurni sudija odozgo i zaključio da je on učesnik i da je podjednako kriv kao onaj ko je izazvao ili napao. Kažete da je nasilje i nedolično ponašanje unošenje u sportski objekat obeležja kojima se izaziva mržnja ili netrpeljivost koja može da dovede do fizičkog sukoba. Svako obeležje jednog kluba izaziva mržnju kod navijača drugog kluba. U redu je što ste odredili da je to kad se vređaju nacionalna, rasna, verska opredeljenja, ali šta sad to znači da se izazove mržnja? Kad vam protivnik povede sa 1:0, vi ga mrzite, ne volite ga. Ako razvijete svoje zastave zato što vodite, onda ste, znači, izazvali mržnju kod ljudi koji gube sa 1:0. Ne može navijanje da bude izazivanje mržnje, a može da bude dobar povod da svi odu u zatvor. Možda je najlakše odvesti sve u zatvor. Mi ionako nemamo gledalaca na sportskim priredbama, zato što niste bili u stanju da obezbedite bezbednost. Jedino se u Srbiji sve utakmice igraju pred praznim gledalištem. Jedino kod košarke pazite, pošto su visoke kazne iz EU, pa i ne dozvolite da dođe do bilo kakvog ekscesa. Tu više ne leti ni papirić na teren. A na ove naše domaće utakmice više niko normalan i ne ide. Ide ko je spreman da se tuče ili onaj ko ide u ložu, potpuno zaštićenu. Rizikuje da mu tamo svašta dobacuju i viču, a oni rizikuju kad vam dobace neumesne izraze da su kod vas izazvali mržnju i da mogu da idu u zatvor. Kaže - prilikom obavljanja poslova fizičkog obezbeđenja i održavanja reda na sportskoj priredbi, redarska služba je dužna da zabrani, odvoji, obezbedi, onemogući... Kako? Da stane pred grupu navijača i kaže - ne možete da uđete na stadion? Šta to izaziva? Odmah tuču. Oni se tuku sa interventnom policijom, kako neće sa redarom? Pregaziće ga, a vi ga žrtvujete. Da bi oni potom bili osuđeni za teško krivično delo, on će da strada, jer on je redar. Koji zakon štiti tog redara? Gde su te firme koje ovde pominjete, koje se bave nekakvim obezbeđenjem, regulisane zakonom? Pogledajte koliko ljudi nosi pištolje i automatsko oružje na ulicama Beograda obučeni u neke uniforme i voze se nekim blindiranim kolima. Kojim je to zakonom regulisano? Šta ako uzmu da pucaju, šta ako posumnjaju da neko hoće da im otme taj novac koji oni kao čuvaju? Šta ako ubiju nekog, pa čak i onog ko je hteo da otme novac? Koja služba njih štiti? Koju su oni to službu izvršavali? Kažete - redar je ovlašćen da upotrebi fizičku snagu ako na drugi način ne može da odbije (trebalo je da kažete odbije, a ne odbiti) napad usmeren na oštećenje ili uništenje imovine, sredstava ili opreme. Napad usmeren – znači, ne napad kojim je izvršeno oštećenje, nego može da bije ako posumnja da ovaj hoće da razbije staklo. Ko to? Redar. Prošao obuku u ministarstvu policije. Al' ovo je najlepše, kaže - na sportskim priredbama povećanog rizika organizator je dužan da ostvari saradnju s predstavnicima klubova navijača radi međusobne razmene informacija. E, baš. Pa, oni to sad rade. Oni sad razmenjuju informacije. Oni im sad kažu gde su im ostavili petarde, u kom redu, pod kojim sedištem, na kom ulazu. Oni sada razmenjuju informacije. Da li su vama potrebne informacije koje će organizator da razmenjuje sa onima protiv kojih se mi ovim zakonom borimo? Kakvi su oni davaoci informacija organizatoru sportske priredbe? Sada o pretvaranju sportskih objekata u zatvor. Izvinite, molim vas. Šta je dužan da obezbedi organizator? Odgovarajući prostor za dežurnog sudiju, javnog tužioca i ovlašćeno lice ministarstva nadležnog za održavanje javnog reda i mira na sportskoj priredbi, sa kog imaju jasan pregled sportskog terena i gledališta i pristup opremi iz tačke 7. ovog stava. Oprema - to je ona prostorija, onaj zatvor, znači tajni prolaz da imaju. Sada vas pitam, gospodine ministre, otišla je ministar pravde – koji je to sudija koji će da prisustvuje događaju kome će da sudi? Otkad to sudija sudi na osnovu ličnog uvida u događaj? Onda to nije nepristrasni sudija, onda on ne sluša onoga ko tuži i onoga ko se brani, nego nosi svoj stav. Može li onaj ko je svedok da sudi u nekom događaju? Ne može, gospodine ministre. Sudija ne sme da prisustvuje toj sceni. Javni tužilac da prisustvuje utakmici! Hoće li imati dvoglede? Hoće li imati neke video-bimove, uvećane, gde će oni da identifikuju lica? Znači, ako policajac privede lice i kaže - učestvovao je u tuči, javni tužilac će da kaže - nije, gledao sam, nije. Ili će da potvrdi. Ako potvrđuje, što gleda? A onda će svi da idu u zatvor na stadionu. Prostorija za bezbedno zadržavanje učesnika sportske priredbe, koji se protivpravno ponaša, kao i lica kojima je izrečena mera bezbednosti, odnosno zaštitna mera zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama, a zatečena na sportskom objektu. Kako da uđe kada mu je zabranjeno? Provukao se? Promakao policiji i obezbeđenju? Na kilometar udaljenosti sad već imate ograničenje privrednim subjektima da obavljaju svoju delatnost, ne smeju u prodavnici da prodaju alkohol. On zna kad je neka utakmica. On zna koliko objekata tu ima, u kojoj školskoj sali se odigrava neka sportska utakmica. A šta ako je tu negde u hotelu svadba? Gosti će da prekinu da piju četiri sata pre utakmice, za vreme utakmice i četiri sata posle utakmice? Jer tako naredio zakonodavac. Jer je taj objekat, taj restoran, taj hotel, ta sala za izdavanje u krugu koji je zaštićen za vreme održavanja utakmice. Još sam negde video nešto u šta su čak umešane i školske sale, ali nije bitno. Vreme za pripreme za diskusije po ovim zakonima koje ste sve strpali u jedan koš je zaista bilo izuzetno ograničeno. U ime SNS želim da vam kažem da smo spremni da sarađujemo potpuno, kakav god zakon vam ovde treba, dobar zakon, da bude donet, da bismo konačno obezbedili da odlazak na sportske priredbe bude izlet, da kao u razvijenim demokratijama, porodice nasleđuju mesto na tribinama, da to bude relikvija, da stadioni budu puni 1. januara tekuće godine, sve karte rasprodate. Onda nema ni tapkaroša, ni ograničenja. Maloletno lice ispod 16 godina ne sme da uđe samo na stadion. Možda može da vozi onaj motorčić do 50 kubika, a ne sme da uđe na stadion. Pa onda ne sme da ide samo ulicom. Ako maloletno lice ispod 16 godina ne sme da ode na stadion samo, onda ne sme samo ni da pređe pešački prelaz. Zašto ne sme maloletno lice samo da ode na stadion? Sa 16 godina on već ima devojku, a ona ima momka. Ali, ne može da ode na sportsku priredbu, zato što tako kaže zakon. Mora da ima neku identifikaciju. Svako kada kupuje kartu za sportsku priredbu mora da ima identifikaciju kod sebe. Možete li još stroži da budete? Hajde da vidimo rezultate. Gospodine ministre, posle kog vremena ćete, ako se sve ovo nastavi, podneti ostavku? To višenema smisla. Kako da vam verujem da ćete to da sredite kada ste naleteli na okupljanje jedne političke stranke kada je policajac ubio čoveka? Koliko će da ih ubije na stadionu? Vi ćete to da opravdate. Lako ćete vi da nađete. Prvo, nećete naći ko je, jer to policija štiti, a drugo, naći ćete i opravdanje - ugrožen život, to su huligani, to su narko-dileri. Bolje bi bilo da ste došli u ovu skupštinu da tražite pomoć da sprovedete zakon, bio je odličan. I onaj pre njega je bio odličan. Sve ste rigidniji prema normalnim ljudima. Sada se svako plaši da uđe u kola, svako se plaši da pešice ide ulicama, zbog zakona koje ste doneli, a za koje Srbija nije pripremljena. Vi se upoređujete sa Zapadnom Evropom. Tamo sa autoputa siđeš samo kilometar ili dva dok si u nekom naseljenom mestu, a ovde, gospodine ministre, kada pođete iz Kragujevca do Kraljeva, ako je i jedan kamion ispred vas, cela kolona će ići za njim, jer on ide između 60 i 80, to je maksimalna brzina. Nema više preticanja. Nema više ničega. Nećete vi spasiti nijedan život na taj način. Sada će ludaci da pretiču kolone. Znači, spremite vi Srbiju za drakonske mere. Neće vam biti potrebne uopšte. Drakonskim merama Srbija se ne uređuje. Ovo nisu poslednja afrička plemena koja jedu ljude, pa daj što stroži zakon. Daj da ga hapsimo na sportskoj priredbi. Ako kaže ''ua Partizan''ili ''ua Zvezda'', izazvao je mržnju. Ovo je civilizovan narod. Sa ovim narodom treba da se ponašate civilizovano, kao vlast koja nije od Boga nego od naroda. Dao vam narod poluge vlasti u ruke da bijete narod? Neće to narod da trpi. Dobro razmislite o svemu što radite. Isterajte svoje ljude iz klubova. Nije im tamo mesto. Gde se politika umeša u sport, tu prestaje sport, tupočinje novac - kupovine, prodaje. I retki su vam oni u fudbalu koji se time nisu bavili. Hajde, navedite mi jednog rukovodioca u klubu koji to nije uradio ili nekog iz uprave koji se s time nije saglasio. Važna je titula ili je važno dobro prodati nekog igrača. Na gledaoce više i niko ne misli. Inače, kako žive ti klubovi bez ijednog gledaoca? Da se možda ne bave uvozom i izvozom kao privilegovani subjekti? Da im to ne omogućavaju možda članovi uprava koji su ili u Vladi ili čine vladajuću većinu u Srbiji? Da nije izvor svih zala ovde, u ovoj skupštini? Među nama samima koji to sve gledamo i odobravamo i koji biramo takve kakvi smo mi. Niste vi ništa gori od mene, nisam ja ništa bolji od vas. Ovde treba neko ko uopšte neće da misli na sebe, na svoju stranku, nego na državu. Inače, kakav je to zakon koji će sprovoditi jedan ministar koji navija za Partizan i drugi koji navija za Zvezdu? Ko će tu da bude privilegovaniji od uhvaćenih navijača? (Predsedavajuća:Dvadeset minuta) Završavam, izvinjavam se. Što se nas tiče, Demokratska stranka, njeni sateliti, njeni korisni partneri od nas nemaju podršku ni za šta. Mi se trudimo, pošto vidimo da pripremate vanredne izbore, da vas pobedimo na tim vanrednim izborima i zato mislim da ovaj zakon možda neće ni stići do primene promene vlasti.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri i saradnici, poštovane kolege dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je već počela da nam priređuje novogodišnje čarolije nakaznim spajanjem nespojivih tačaka dnevnog reda. Nisam želeo da se javim po Poslovniku, nego ću baš da iskoristim ovo vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe DSS da vam napomenem, a i zbog gledalaca, zbog građana Srbije, šta ste vi uradili. Vi ste, naime, dnevni red grupisali u tri grupe, u proseku po osam-devet zakona, negde i više, i u ovoj grupi danas pričamo u isto vreme o Predlogu zakona o izmenama Zakona o BIA, bez obzira koliko su u pitanju samo tehničke izmene, nebitno, Predlogu zakona o prometu nepokretnosti i o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Izraelu o ukidanju viza za njihove državljane. Zbog građana, vredi pokazati nešto što oni nemaju priliku da vide, a mi poslanici ovde imamo - to je redosled narodnih poslanika koji govore. Danas će 20 poslanika govoriti u načelnoj raspravi. Ovde piše da je 18 poslanika protiv, doduše sa znakom pitanja, a dva govornika će biti za. Međutim, već je šef jedne poslaničke grupe rekao da će podržati zakone koji su danas na dnevnom redu, a ovde piše da će njegova stranka glasati protiv. E toliko, da ni vi ne znate šta radite, da ni vi ne znate kako ćemo mi poslanici da se ponašamo. Dalje, u drugoj grupi ste spojili izmene i dopune Zakona o računovodstvu i reviziji sa potvrđivanjem Sporazuma Srbije i Slovenije o socijalnom osiguranju. Da li će Mirko Cvetković, predsednik Vlade Srbije, ovim zakonom o računovodstvu da nešto učini onim računovođama koji su mu krivi za sve povodom izveštaja DRI ili ne, da li on hoće da se obračuna s njima - mislim da 90% poslanika nije stiglo ni da pogleda taj zakon, iz razloga koji su već navedeni do sada. Ili, birate sudije na trogodišnji mandat u sudovima na tako morbidan način da ste čak predložili jednog čoveka iz Požege koji je preminuo. Prosto neverovatno. Plašim se da bi mi, poslanici s jedne strane, i nadam se, vi sa druge strane, trebalo da se udružimo, da napravimo konsenzus i da napravimo zakon o sprečavanju nasilja Vlade Republike Srbije nad narodnim poslanicima. Jer, na ovakav način niti možemo valjano da se pripremimo, niti možemo valjano da diskutujemo. Kao i moj prethodnik, izabrao sam da najviše govorim o Zakonu o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama, a moje kolege iz poslaničke grupe DSS će kako u načelnoj raspravi, tako i u raspravi o amandmanima govoriti o ovim drugim tačkama dnevnog reda. Ovo je treći put da se Narodna skupština Republike Srbije, a i Vlada Srbije bavi ovom tematikom. Mislim da je ovo potpuno nepotrebno donet zakon. Zašto? Da me niko pogrešno ne shvati, samo zbog primene. Naime, mnogo sam se obradovao kada sam pred sobom, pred nama ovde poslanicima, video dva ministra - ministra unutrašnjih poslova i ministra pravosuđa, odnosno ministarstava sile, ali kada sam primetio da je gospođa Malović, ministar pravde, obrazlagala ovaj zakon, a ne gospodin Dačić, ministar unutrašnjih poslova, shvatio sam da ću morati njoj da postavim neka pitanja jer je ona ovlašćeni predstavnik. Tako sam razumeo. Međutim, ona je napustila zgradu Narodne skupštine Republike Srbije, pa ćete vi, gospodine Dačiću, nadam se, bar pokušati da odgovorite na neka pitanja. Samo jedna primedba, ali velika. Zašto se uopšte donosi ovaj zakon? Zašto se samo nije primenjivao dosadašnji zakon? Samo da se dosledno primenjivao. Daću vam nekoliko primera, možda iz malo dalje prošlosti, ne toliko bliske budućnosti, ne kažem, ali govorim o principu. U članu 4. postojećeg zakona piše šta se podrazumeva pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem, pa se kaže - bacanje na sportski teren ili u gledalište predmeta koji mogu da ugroze život, fizički integritet lica ili imovinu. Vidite, da se to primenjivalo u slučaju jednog visokog funkcionera DS-a, kada je bacao stolicu na teren na neke igrače koji mu se valjda nisu dopadali... To je bio direktor "Parking servisa", zaboravio sam kako se zove. Da, Žika Anđelković, tako je. Zakon se nikada nije mogao primeniti na njega. Iz političkih razloga? Iz kojih razloga? Gospodine ministre, vi ste godinu i po dana ministar. Tačka 10) istog člana pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem se smatra i unošenje u sportski objekat, odnosno korišćenje pirotehničkih sredstava i drugih predmeta i sredstava kojima može da se ugrozi bezbednost učesnika u sportskoj priredbi ili ometa njen tok. Šta to znači? Crno na belo - ne sme da se upotrebljava pirotehnika na sportskim priredbama. Za vaš jednoipogodišnji mandat koliko je baklji upaljeno na fudbalskim stadionima i drugim sportskim dvoranama širom Srbije, i koliko je ličnosti samo zbog paljenja baklji odgovaralo? Pazite, samo zbog paljenja. Ne govorim uopšte o bacanju na teren ili nečem drugom. Jednostavno, pirotehnika, po zakonu, ne sme da se upotrebljava ni na koji način. Ali, vidite, to je to, što mi u društvu nismo sredili situaciju, pa onda doživljavamo od jednog istog sportskog komentatora da kaže - pogledajte kako je predivna atmosfera na stadionu, stotine upaljenih baklji, predivan ambijent, da bi samo par nedelja posle nekih incidenata koji su se u međuvremenu dogodili bilo – evo, huligani opet palili baklje. Da li je paljenje baklje kriminal, odnosno kršenje zakona ili nije? Ili je, recimo, jedan lep način da se proslavi određena pobeda ili da se predstavi neka navijačka grupa? Zakon, nažalost, kaže da ne sme da se pirotehnika upotrebljava. Na hiljade baklji je za jednu i po godinu, koliko ste vi ministar, upaljeno. Govorim vam da samo treba primenjivati zakon. Imate i najsvežiji slučaj, policija je uhapsila jednog navijača fudbalskog kluba ''Partizan'' samo zato što je pevao pesmu određenog sadržaja. Pouzdano znam da taj čovek nije kriminalac, nije narko diler, nije ubica, nije razbojnik itd. Samo je pevao tu pesmu. Zašto onda niste uhapsili sve igrače košarkaškog kluba ''Partizan'' kada su sličnu pesmu, vrlo vulgarnog, vrlo neprijatnog sadržaja pevali u proslavi pobede nad ''Efes Pilsenom'' iz Turske? Šta to znači, da neki navijač koji zapeva nešto grubog sadržaja treba da ide u zatvor, a zaštićen je vrhunski sportista i dobar košarkaš ako isto to radi? Čime je zaštićen? Zakonom nije. Nečim drugim. E, to je to. Zato se Žika Anđelković i drugi mogu osećati komotnije, a neki drugi to ne mogu. Mi smo podneli četiri amandmana na ovaj zakon, i to da bismo neke nebulozne predloge učinili jasnijim i da vam kažemo o čemu se radi. Član 4. menja se i glasi, pa u tački 10) sad dodajete nešto novo, da se pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem na sportskim priredbama podrazumeva i nošenje navijačkih šalova, kapa ili drugih predmeta u nameri da se skriva identitet lica. Evo, zamislite jednu hipotetičku situaciju, da je koliko večeras jedna lepa, važna fudbalska utakmica i da ode nas četiri-pet hiljada na tu utakmicu. Pa, svi bismo bili u šalovima i kapama. A otkud vi znate da li ja hoću da krijem identitet ili se samo štitim od zimoće, od minus 20 ili minus 10-15? Mi smo amandmanom predložili da glasi samo - "skrivanje identiteta prilikom pokušaja izazivanja nereda". Da li uspešnog ili neuspešnog izazivanja nereda, to nije bitno, ali skrivanje identiteta tokom nereda, a ne - "nošenje navijačkih šalova, kapa ili drugih predmeta, u nameri da se skriva identitet lica". Dok vi otkrijete nameru, ima da se zapali cela hala, ima da se sruši stadion ako ... (figurativno govorim). Nejasnoća ima dosta. Nismo želeli da cepamo dlaku na nekoliko delova, ali kod ovog poslednjeg amandmana moram da priznam da smo se malo i našalili sa predlagačem ovog zakona. To ćete čuti iz ovoga što ću sada da kažem. To je član 13. stav 1. Vi menjate prethodni zakon i predlažete da član 18. ovako glasi: "Zabranjena je prodaja ili konzumiranje alkoholnih pića u sportskom objektu i na udaljenosti do jednog kilometra od njega u Beogradu, Kragujevcu, Nišu i Novom Sadu, a u ostalim mestima do 300 metara za vreme održavanja sportske priredbe". Ne pre i posle. E, sada je, dragi građani Srbije, dragi navijači, dragi posetioci sportskih priredbi, konačno dozvoljeno da se pre utakmice pije. Ovde piše samo za vreme održavanja sportske priredbe. Ne lezi vraže. Niste vi to napisali zbog događaja pre sportske priredbe, nego zbog onog što se posle događa. Sećate se ko je sve pijuckao šampanjac posle jednog uspeha naše fudbalske reprezentacije. Sada smo iz važećeg zakona izbrisali da se kažnjava ''posle'', ali smo izbrisali i ono "pre", pa će tako sada silne navijačke grupe, razni "alkantrazi" i "belgrejd bojsi" moći da se napijaju do mile volje pre utakmice. Za vreme utakmice će prestati, ali će zato mrtvi pijani moći da rade šta god im duša poželi dok ih policija ministra Dačića ne istera sa stadiona i prisutni tužioci i sudije im ne odrede kazne zatvora i sl. Našim amandmanom dodajemo stav 2. koji glasi: "Konzumiranje alkoholnih pića kod kojih količina alkohola ne prelazi 12,5% po litru, u vremenu tri časa od završetka sportske priredbe dozvoljeno je isključivo u zatvorenim prostorijama organizatora sportske priredbe". Borise Tadiću, pij slobodno, nazdravljaj sa svima, sa svojim kolegama. Evo, mi želimo svojim amandmanom da doprinesemo tome i nadam se da ćete prihvatiti ovaj amandman. Nema tu izazivanja nasilja, to je samo da se proslavi nešto što treba nazdraviti čašom, nadam se vrednog šampanjca, ukusnog i lepog. Mi ne pričamo o prodaji, nego samo o konzumaciji. Ponavljam, samo je trebalo primenjivati postojeći zakon, ništa više od toga. Mnoštvo predmeta je ubačeno u razne sportske hale, na sportske stadione, mnoštvo pirotehnike je paljeno, a sve je to nedozvoljeno. Niko nikada nije reagovao. I sada mislite da je dramatičan i grozan slučaj ubistva francuskog navijača samo zato što je nosio majicu svoje navijačke grupe, koji je na odvratan način ubijen u Beogradu. Ili mislite da ćete, na osnovu TV emisije jednog novinara istraživača, nekim stvarima koje ste samo kozmetički popravili, a suštinski niste ništa, vratiti red... U stvari, nećete ga vratiti jer ga nikada nije ni bilo na stadionima. Na tribinama sam 30 godina. Na prvoj utakmici na koju sam u životu otišao zatekao sam velike nerede. To je bilo 1979. godine, derbi Partizan - Crvena Zvezda. Veliki su ulični neredi bili preko celog dana. Tako da nemojte da predstavljamo huliganizam kao nešto novo. To je oduvek bilo na fudbalskim terenima i bogami u celoj Evropi. Nadam se da ćemo mi kao društvo biti svesni i iznaći snage i hrabrosti da izađemo svi zajedno na kraj sa onima koji prave velike probleme. Pored gospodina Dačića su saradnici koji su takođe učestvovali u izradi zakona 2007. godine. Nije se ništa mnogo promenilo. Ubistava navijača je bilo i u proteklim decenijama, i 70-ih i 80-ih i 90-ih i sada, 2000-ih. To je nešto što se dešava. To ne može niko da opravda, ali se, jednostavno, dešava. Ovakvim zakonima to nećete sprečiti. Ne ovde u Srbiji, nigde. To je pojava sa kojom se samo valja na dobar način izboriti, da se to suzbije u što je moguće većoj meri, a pobediti huliganizam - to je isto kao i pobediti kriminal. Kriminal je oduvek postojao i postojaće. Nadam se da tim novinarima istraživačima emisije o navodnim ubicama, dilerima itd. koji ne završavaju u zatvoru neće više služiti za perfidne i pokvarene priče protiv političkih snaga i stranaka koje im ne znam na koje sve načine bodu oči svojim postojanjem. Nego, da se svi mi, kao društvo, uključimo u borbu protiv huliganizma na sportskim terenima. Tu ćete uvek imati podršku DSS-a. Podsetiću vas koliko se i naš potpredsednik i bivši ministar unutrašnjih poslova Dragan Jočić borio protiv toga i kakve je sve stvari trpeo zbog načina na koji se borio protiv huligana. Nemojte da vas podsećam na one morbidne stvari koje je doživljavao. Ali, neki novinari istraživači toga ne žele da se sete. Ne žele da se sete ni bivšeg ministra prosvete Slobodana Vuksanovića, koji je smogao snage da lično dođe na tribinu među one najokorelije navijače i sa njima prati utakmicu, u cilju da bi sve bilo u najboljem redu. To su dokazi da DSS u svakom slučaju podržava ovako nešto, ali pukim kozmetičkim izmenama i frazama nećete ništa postići. Poštujte zakon koji postoji. Izglasajte i ovaj zakon, ali ga poštujte. Zaista ga poštujte. I neka plati ceh i sportista i političar i ubica i bilo ko. Zakon mora biti isti za sve.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Narodni poslanik Velimir Ilić, pa narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, jako mi je žao što će današnji dan biti upamćen kao dan kada je ova vlada, koja je trenutno u Srbiji, izgubila skupštinsku većinu. Kada pogledamo sve ovo, ove zakone koji su u proceduri i današnje usvajanje budžeta, vidimo da Vlada više nema podršku političkih opcija koje čine većinu u ovom parlamentu. Veoma je ružno kada ne znamo koje su političke opcije podržale određeni zakon, kao što je Zakon o budžetu, i ko stoji iza tog zakona i ko snosi odgovornost za taj zakon. Ne možemo raditi ovako, da nahvatamo neke ''slobodne strelce'' na hodniku, poslanike za koje ne znamo ni čiji su, ni odakle oni u parlamentu, ni ko ih je ovde postavio da daju podršku da ''prođe'' budžet. I proći će neki zakoni poput ovih, i proći će mnogi zakoni, kao što je Statut Vojvodine, potpuno neustavan, a još veća bruka će da ispadne ako Ustavni sud potvrdi da je to ustavno, a svi znamo da je protivustavno i da je to kršenje Ustava Republike Srbije, a mnogi u Vladi, posebno ministri i sam premijer i predsednik države stoje iza takvih projekata. Danas u objedinjenoj raspravi imamo set od 11 zakona koji nikakve veze nemaju. Jednostavno, neko je odlučio da se u jednoj raspravi, koja će trajati po poslaničkim grupama što kraće, sve to objedini u jedan politički, da ne kažem zakonski bućkuriš, koji se mora usvojiti. Oni poslanici koji se skrpe, dođu ovde, jednostavno će to izglasati u paketu i Srbija će dobiti neke zakone koji će tobože rešavati neki problem. Svaki zakon koji se usvoji je novih stotina problema, novih hiljadu problema. Tako će biti i sa ovim zakonima. Hiljade stvari nisu definisane, a donosi se zakon kojim nastaje problem svih nas i ne znamo kako taj problem prevazići. Evo, slušali smo ovde razne rasprave, koje su već počele, a sigurno ćemo čuti i poslanike šta će reći o svemu ovome, osim onog što su rekli šefovi poslaničkih grupa ili ovlašćena lica, ali mi je jako ružno kada prisustvujem raspravi gde neko definiše sportsko borilište kao mesto visokog rizika, kao mesto opasno po život. Molim vas, teramo decu u sport, teramo omladinu u sport, mi smo odrasli na sportskim igralištima, terenima, u sportskim halama, na tribinama. To su nam možda najlepši doživljaji u životu, kada smo navijali i bodrili. I ponosimo se time. A evo sad, sportsko borilište, zamislite, stadion Zvezde, stadion Partizana - mesto opasno po život. Tako se definiše i potrebno je doneti posebne zakonske mere da bismo nekoga zaštitili. Vrši se diskriminacija. Ovde je jedan od kolega govorio, zamislite, dete može da upravlja motorom do 50 kubika, a ne može da ide da gleda rukometnu, košarkašku ili fudbalsku utakmicu u komšiluku. Mora da ga vodi mama. Pa, kako će da se oseća dečak od 16 godina? Ja imam petoro dece, znam mentalitet dece odlično. Da ga mama vodi, da sedi pored njega na tribinama dok on navija za svoj voljeni klub? Ne mora to da bude samo fudbal. Košarka, rukomet, karate, odbojka - nije bitno šta će gledati. I zamislite sada, mamin sin, ima da se smeju deca. Ili mamina ćerka, moraju mama i tata da je povedu i da stoje pored, da prstom upozoravaju dete kako da navija i kako da se ponaša. Smešno je što parlament o ovome raspravlja. Imamo dobre zakone, koje je samo trebalo primenjivati. Ali ja osećam nešto drugo. Osećam veliko nezadovoljstvo u narodu. I mi želimo kroz ove zakone da zaplašimo Srbiju, da prestane da se okuplja. Sećate li se kada je donesen Statut Vojvodine? Sedam dana pre toga se vodila kampanja da nema okupljanja, da grip hara, da ljudi umiru, ako se skupi više od pet ljudi - katastrofa. O tome se non-stop razgovaralo na državnim medijima. Čim je usvojen zakon, nije se niko okupio, nije bilo protesta itd., odmah dozvoliše okupljanja. Više niko ne priča o gripu, više ga niko ni ne pominje. Još ova Miškovićeva vakcina sad kako je stigla, nema potrebe (a vidite, niko neće ni da se vakciniše), niko o tome više ne razgovara, a pre toga - specijalne emisije, razgovori itd. Čovek uzeo dobru proviziju, uradio dobar posao za sebe i svoje prijatelje. Naravno, videsmo Tomicu Milosavljevića prvog, zavrnu čovek rukav i onda priča prestade. Tako će biti i oko svega ovoga. Neko ne želi okupljanja, boji se revolta mladih koji ne mogu da se zaposle. A rešenje za mlade ljude je posao, plata, stanovi, da mogu da obezbede egzistenciju, da zasnuju porodicu i neka navijaju, neka idu na utakmice. Ali revolt je, revolt protiv onih koji su nesposobni, sede i ne dozvoljavaju ljudima da se normalno organizuju. Revolt je protiv svega ovoga što se događa sada a pojedinci tolerišu. Mene iritira kada izađe premijer i kaže - ova vlada radi, čista desetka. Meni se samo nešto u glavi zavrti i kažem - da li je normalan. A tako i mnogim građanima. Pa, ne može nikad da bude čista desetka, pa i da je najbolja vlada. Ne postoji vlada koja tako može da radi. Pričamo o merama, pričamo da se 700.000 ljudi hrani na kazanu, svaki deseti Srbin se hrani na kazanu. I to je desetka? To je nula, i to mora da se zna. Pričamo o odnosu u sportu. Ko su ti ljudi koji prave incidente? Dajte imena i prezimena. Ne možemo da kažemo da sva srpska mladost ide, napada, ratuje, da su svi huligani i ne znam… Kad čujem reč huligan, muka mi je, verujte. Toliko mladih, toliko drugova i drugarica moje dece, koji se nalaze trenutno i po raznoraznim takmičenjima i po gradovima i u diskotekama i svugde, to su pristojna deca. Ima huligana, ali su oni mahom ubacivani. Ne optužujem sadašnjeg ministra policije, ali nekada se to radilo. Na proteste, na skupove su se upućivali huligani, koji su radili za novac, da naprave incident da se sutra neko optuži. Ubace se za novac huligani da pokvare utakmicu i da se suspenduje stadion određenog kluba. I to se radi. To se i danas radi.Pitamo se da li su dva poslanika iz nekih političkih partija, koji su danas glasali, poslati od tih partija da glasaju za budžet a partije se smeškaju i to su unovčile, ili su to oni samoinicijativno uradili. To je pitanje za istražne organe. Kako mogu ljudi da kažu - idemo mi, to je naša...? Kako odbornici po gradovima to isto rade? Kako se to toleriše? To je najopasniji način podmićivanja, korupcije itd. Pitamo se ko toleriše neke zakone koji su primenjivi u praksi, a sad ćemo donositi nove. Ko toleriše jednog čoveka u Braničevskom okrugu, koji ima dve klanice, koji je otišao i jadne seljake po selima Braničevskog okruga i širom Srbije izvarao, uzeo im stoku za klanje? Samo jednog seljaka je prevario za 51.000 evra. Izdao im priznanice, sve preveo na nekoga i on tobože nema ništa. Ima kapitala koliko hoćete, ali pred pravosuđem je goli golja, koji nema hleba da jede. I ne može da se izvrši sudska presuda, da naplate preko dva miliona evra seljaci iz tri-četiri sela koji su dali stoku. On i dalje vara narod u Srbiji, a u pravosuđu kažu - jeste, presude su izvršne, al' su neizvršive, nema čovek ništa. A on ima šta hoćete, vile, automobile, kamione. Zamislite, ima klanicu od milion i po evra. Nikome ne pada na pamet da kaže - čoveče, prestani da varaš narod. Da ga neko privede, da ga uhapsi, da mu oduzme tu imovinu, da proda i isplati one koji su prevareni. Presude su izvršne, ali ne mogu da se naplate jer čovek nema ništa svoje. Kako može da posluje čovek koji nema dinara, koji nema ništa? Kako može da mu se dozvoli da svesno vara narod? E sad, da se vratim na ove nerede na sportskim takmičenjima. Kako može klub koji jedva preživljava, koji ne može da opstane, da plaća redarsku službu koja je skupa, koja je hiljade evra za jedno takmičenje? Iz kojih sredstava? Na koji način? Kako može neki redar, goloruk, da zaustavi tamo, ako se napuni neki stadion sutra, masu navijača? To mora da radi policija. Policija je za to plaćena i dužna je da to odradi na korektan način. Ne možemo mi sada štititi pojedinca kao belog medveda. Samo nađemo jednog, fokusiramo i štitimo ga, svi ga štitimo (da ne pominjem sada koga, cela država samo o tome priča). A drugi niko nije zaštićen. Drugog možete da prebijete i da niko ne odgovara. Čak će neko možda da bude i nagrađen. A možda je to neko uradio i za novac. Prema tome, neko će doživeti teške povrede, neko će završiti i smrću i ništa se neće dogoditi, ali zato ćemo nekoga fokusirati i stalno pokazivati javnosti kako je čovek oštećen. Sećam se odlično, u Kraljevu je jednom pretučen general ili pukovnik avijacije sa aerodroma „Lađevci“. Prebili ga policajci kao mačku jer se suprotstavio jednom policajcu i rekao da neće da napusti neko mesto. Dok su utvrdili, sve je to trajalo, a čovek je bio unakažen. Mislim da se preziva Kuprešanin, general ili pukovnik avijacije. Posle su padala izvinjenja, sve je to dolazilo na red, ali čovek je prebijen. Zašto? Zato što se suprotstavio nekoj nepravdi. I neki tamo, koji je posle bio suspendovan... E, ja sam toga koji ga je prebio, jer sam bio slučajno učesnik, video sad nedavno u obezbeđenju kod predsednika Republike. Sada je on u obezbeđenju predsednika Republike. Možemo da proverimo. Doduše, taj Kuprešanin je živ i zdrav, mislim da me možda i sluša, ali toga, koji je prebio i polomio čoveka, nedavno sam video na jednoj manifestaciji (mislim da se nisam prevario) – avanzovao čovek. Šta se sada tu događa? Da li mi kroz ove zakone želimo neke da zaštitimo, da neke oslobodimo odgovornosti? Sad pričamo ovde o merama zaštite u vanrednim situacijama i donosimo zakon. To je dobro, ali neki koji su naneli štetu Srbiji i koji preventivno nisu otklonili određene uzročnike velikih elementarnih nepogoda, a uzeli velike pare i potrošili, ne odgovaraju. Kako ćemo da gledamo sada gospodina Pajtića, koji je sa Kapitalnim fondom Vojvodine potrošio pare koje su namenski bile predviđene za velike kapitalne investicije u Vojvodini? Na primer, zaštita od poplava. Pare su potrošene, zaštita nije urađena. E, sad ćemo opet da pravimo. Ja sam jednom pravio Jašu Tomić, gospodo, i silna sela, ali sad su pare potrošene u izbornoj kampanji, a reke nisu sređene ponovo. Veliki je sneg, biće opet poplava. Ko će da odgovara što posao nije urađen, a pare su potrošene? Sećam se odlično da je neka vlada prebacila, jer su Vojvođani insistirali, da to sada ne radi Srbija nego da može da radi Kapitalni fond Vojvodine. Sećam se odlično da su povučena sredstva za sanaciju Pančevačkog mosta i rečeno - to je u Vojvodini, i da se prebaci u Kapitalni fond Vojvodine. Za Pančevački most je rečeno da je na ivici rušenja, da je, ako nastanu visoki vodostaji, veliki udari vode u stubove mosta itd., ugrožen zbog korozije i svega toga. Pare su potrošene, most nesaniran. Digla se bila velika priča - most je ugrožen, pada. Gazela ugrožena, takođe pare potrošene. Kreditna linija neiskorišćena, troši se, a posao nije urađen. I ko će za to sve da odgovara? Otprilike - niko. Da li se sećate da milijarde štete Srbiji nanosi grad zbog preleta aviona? Rečeno je da ćemo preći na novi sistem protivgradne zaštite i za to su opredeljena sredstva. Rečeno je da Vojska ima avione koji su slobodni i da može da se vrši savremena protivgradna zaštita. I? Ne vrši se i dalje, zbog preleta, a grad uništava krovove, razbija crepove. Vodio sam nekada u Vladi ove mere zaštite. Šta smo radili? Milijarde smo davali za ove štete koje nastaju. Sada niko ne preduzima ništa da se preventivno deluje u ovim slučajevima. Neko veče gledamo emisiju, mislim da se zvala „Monitor“. Seljak priča da mu je propala ovca na mostu u Rači. Ja sam, kao ministar, napravio most u Rači, ali nisu navozi napravljeni i most nije pušten. Zašto? Došla je direktiva da Kapitalni fond Vojvodine traži da se prebace pare da on to završi, jer to je Srem i ne može Vlada Srbije da završi most, nego mora Vojvodina, jer se on nalazi u Sremu. Naravno, pare su potrošene, a most nije završen. Da li je bruka za ovu Srbiju da se most, potpuno napravljen i izgrađen, ne pusti u saobraćaj zato što ne postoje navozi sa sremske strane? Pare su potrošene, navozi nisu urađeni i idemo na most koji je potpuno šupalj i koji ugrožava bezbednost građana. I sutra, ako se obruši, bude veliki vodostaj na Savi, ko će te štete da plati? Sećam se odlično, upozorio sam jednog visokog funkcionera sadašnje vlade da će biti obrušen tunel Straževica, kada se radio, da će nastati šteta, kad su prestala sredstava iz NIP da se uplaćuju, i da će biti mrtvih. Dva radnika su poginula posle tri dana. Postoji zapisnik, može da se proveri. Mi ništa preventivno ne radimo. Tek kada se dogodi, onda je uka, buka, trčimo. Da li je izmešten, pitam ministra Vojske, onaj magacin kod Paraćina? Nije izmešten, a bilo je rečeno da mora hitno da se izmesti jer ugrožava saobraćaj. Kolike su štete samo nastale kada je danima bio zatvoren autoput, kada se saobraćaj prebacio na lokalne puteve koji su potpuno razbijeni itd. I niz drugih stvari, koje se ne otklanjaju. Da ne pričam o klizištima, da ne pričam o bruci koja se događa svake godine. Svake godine u Vlasotincu jedna rečica poplavi iste kuće i svake godine se ljudima pomaže i poprave se kuće. Svake godine ti ljudi imaju velike štete, a potrebno je samo 500 metara nasipa. Ja sam radio i uradio jedno 80%. Ali ne vredi, kada ne završite dva metra, vi isto imate poplavu. Posao mora da se dovede do kraja jer će voda tu da probije i da poplavi opet isto naselje. Kako sad možemo pričati o merama zaštite ako preventivno ne otklonimo nešto što se svake godine ponavlja i donosi milionske štete? I da ne nabrajam dalje. Prema tome, molim vas da postojeće zakone poštujete. Kako je moguće, gospodo ministri, da izgori bolnica koja je nedavno rekonstruisana i da se zapali instalacija koja je bila stara nekoliko meseci? Kako je moguće? Znam da je u viziti bila Svetska banka, jer su bili kod mene (Predsednik: Vreme.) i razgovarali smo, da vide gde je ta oprema u koju su ulagali. Jednostavno, sumnjam ...
Prošlo je 20 minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od mojih kolega, pričaću o predlogu zakona koji je u političkom i društvenom smislu daleko manje atraktivan, ali sigurno nije najmanje važan. Reč je o Predlogu zakona o upravnim sporovima. Moram da dam samo jedan kratak osvrt na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama. Naime, želim da obavestim gospodu ministre da se protiv jednog mladog čoveka iz Aranđelovca, Ivana Ivanovića, vodi prava medijska hajka. On je veroučitelj i veronauku predaje u pet osnovnih škola u Aranđelovcu. Učestvovao je u toj famoznoj emisiji "Insajder". Nije reč ni o kakvom huliganu, ni o kakvom kriminalcu. Reč je o mladom, nacionalno svesnom čoveku, koji je javno pred kamerama priznao da voli i Srbiju i Ratka Mladića i Radovana Karadžića, ali da smatra da zbog toga ne treba da bude stavljen na stub srama. Ovih dana se škole u Aranđelovcu u kojima on predaje veronauku nalaze pod pritiskom da tog mladog čoveka isteraju na ulicu, pa vas molim, gospodo iz Vlade, budući da ste protiv nasilja, da sprečite i ovu vrstu mentalnog, odnosno političkog nasilja nad građanima Srbije koji samo javno izražavaju svoje mišljenje. Što se tiče Predloga zakona o upravnim sporovima, nacrt tog zakona je, po informacijama koje ima SRS, urađen još 2004. godine. Od 2004. godine pa do danas taj zakon se uglavnom nalazi po fiokama raznih ministara koji su se smenjivali u resoru za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Očekivali smo da će za tih pet godina ovaj predlog zakona da doživi neke pozitivne promene u odnosu na onaj dokument koji je još uvek bio u fazi nacrta. Nažalost, to se nije desilo. Predlog zakona o upravnim sporovima je izuzetno važan akt. Zakon o upravnim sporovima je jedan od tih tzv. procesnih zakona. On ima isti značaj kao Zakon o parničnom postupku, kao Zakon o krivičnom postupku, kao Zakon o opštem upravnom postupku i u najmanju ruku je nekorektno da se ovaj važan zakon, a svaki procesni zakon direktno tangira ljudska prava i slobode, poslanicima dostavlja u potaji, nekoliko časova pred početak slave Svetog Nikole, u petak uveče, kada su svi poslanici otišli kućama, a već danas se o tom zakonu govori u Narodnoj skupštini. Gospodine ministre, vama ću se obraćati, biću toliko slobodan, jer verujem da ste najkompetentniji da o ovom zakonu govorite. Prvo, nejasno je zašto se zakon zove ovako kako se zove. Zove se – zakon o upravnim sporovima. Dakle, termin upravni spor koristi se u množini, a u svim ostalim odredbama Predloga zakona upravni spor se koristi u jednini. Je l' onda nije logično, čisto u nomotehničkom smislu, da se predlog zakona zove Predlog zakona o upravnom sporu? Dalje, u članu 2. kažete: ''U upravnom sporu sud odlučuje na osnovu zakona i u razumnom roku, na podlozi činjenica utvrđenih na usmenoj javnoj raspravi''. Ovakva norma, gospodine ministre, manjkava je iz najmanje dva razloga. Prvo, termin razuman rok, kao pravni standard u praksi, predstavlja vrlo rastegljiv pojam i može da znači različite stvari, u zavisnosti od toga ko zakon primenjuje. Tipičan primer do koje mere termin razuman rok može da se zloupotrebljava u praksi jeste upravo slučaj Vojislava Šešelja. Haški tribunal je obavezan da sudi u razumnom roku, a taj razuman rok u slučaju Vojislava Šešelja iznosi već punih sedam godina. Ne mora čovek da bude pravnik, jasno je da je ovde razuman rok davno prekoračen. Kakva prava ima čovek na čiju štetu se to dešava? Nema nikakva prava. Ako ste hteli, gospodine ministre, da vam Upravni sud deluje efikasno, da deluje brzo, onda ste morali da odredite rok u kome je Upravni sud dužan da donese presudu. Mi smo vam u jednom od naših amandmana predložili da to bude 90 dana od dana podnošenja uredne tužbe. I onda je svima jasno - 90 dana je 90 dana. To nije ni razumno ni nerazumno. Jednostavno, to je fiksni rok. Svako zna kad rok počinje i kada se rok završava. I to je način da naterate taj upravni sud, koji od prvog januara treba da počne da funkcioniše, da deluje efikasno. Onda kažete - ''na podlozi činjenica utvrđenih na usmenoj javnoj raspravi'', a u članu 33. normirate slučajeve kada usmena javna rasprava nije obavezna. To nije logično. Dakle, ovde ne treba da piše da sud odlučuje na podlozi činjenica utvrđenih u javnoj raspravi, nego na podlozi činjenica utvrđenih u toku postupka. Pa će u nekim slučajevima to biti na raspravi, a u nekim drugim slučajevima van rasprave. U članu 3. kažete da je predmet upravnom spora zakonitost konačnog upravnog akta, i u tome se slažemo. Onda u stavu 2. i u stavu 3. definišete neke slučajeve koji su slični upravnom aktu, neke akte koji imaju mnogo toga zajedničkog sa upravnim aktom, ali nisu upravni akti. To su konačni pojedinačni akti kojima se rešava o pravima i obavezama fizičkih i pravnih lica. Sada se samo postavlja pitanje – zašto izričito niste napisali da su u pitanju pojedinačni pravni akti koji nemaju karakter upravnog akta? Zašto vam to govorim? Da bi se formirala ujednačena sudska praksa. Sada imate, gospodine ministre, slučajeve da različiti sudovi različito tretiraju te pojedinačne akte koji su bliski upravnom aktu ali nisu upravni akti. Recimo, to su akti o izboru, odnosno postavljenju na funkciju. Za neke sudove su to upravni akti, za neke sudove to nisu upravni akti. Stav pravne teorije je da to, zapravo, nisu upravni akti. Ali je onda trebalo, u cilju ujednačene sudske prakse, da tako i napišete u Predlogu zakona – da je reč o pojedinačnim pravnim aktima kojima se odlučuje o pravima i obavezama pravnih subjekata, ali da oni nemaju karakter upravnog akta. I onda u praksi nema nikakve dileme oko toga da li je jedan takav akt upravni akt ili nije. Vi ste to, iz meni nepoznatih razloga, propustili da uradite. U članu 4. definišete pojam upravnog akta. Složićete se sa mnom, gospodine ministre, da je to pomalo neuobičajeno, zato što se upravni akti ne donose po proceduri koja je propisana ovim zakonom, nego po proceduri koja je propisana Zakonom o opštem upravnom postupku. Ako je igde bilo mesta za definiciju upravnog akta, pa valjda po zakonu po kome se upravni akti donose, dakle u Zakonu o opštem upravnom postupku. Dobro, vi ste se opredelili da definiciju upravnog akta date u Zakonu o upravnim sporovima. To je i do sada bio slučaj, po zakonu iz 1996. godine. Ali, ona definicija iz 1996. godine bila je mnogo jasnija i preciznija od ove. Sad pogledajte na koji način definišete upravni akt:''Upravni akt, u smislu ovog zakona, jeste pravni pojedinačni akt kojim nadležni organ, neposrednom primenom propisa, rešava o određenom pravu ili obavezi fizičkog, pravnog ili drugog nosioca prava i obaveza kojima se rešava u upravnom postupku, a koje nema svojstvo pravnog ili fizičkog lica u upravnoj stvari''. Sumnjam, gospodine ministre, da ovu definiciju možete da ponovite. Ona je do te mere rogobatna i nejasna da bez gledanja u tekst zakona to ne može niko da učini. A podsećam vas da će ovu definiciju, u najmanju ruku, morati da uče studenti na pravnim fakultetima, moraće da uče oni koji se pripremaju za polaganje pravosudnog ispita, polaznici ove vaše famozne Pravosudne akademije. Čik neka ponove kako glasi definicija upravnog akta, a to je jedna od najvažnijih definicija u oblasti prava. Mi smo vam predložili jednu mnogo jednostavniju i lakšu, a isto toliko tačnu definiciju: ''Upravni akt, u smislu ovog zakona, jeste pojedinačni pravni akt kojim nadležni organ javne vlasti, neposrednom primenom propisa, rešava o određenom pravu ili obavezi fizičkog ili pravnog lica, odnosno druge stranke u upravnoj stvari''. Sve ono što ste vi rekli u članu 4. kažemo i mi, ali na način koji je daleko bliži onima koji ovaj zakon treba da primenjuju. U članu 5. definišete opet jedan pojam koji je važan i za teoriju i za sudsku praksu, a to je pojam upravne stvari: ''Upravna stvar, u smislu ovog zakona, jeste pojedinačna nesporna situacija od javnog interesa u kojoj neposredno iz pravnih propisa proizlazi potreba da se autoritativno pravno uredi u skladu sa zakonom''. Ova definicija je, gospodine ministre, kontradiktorna, jer kažete da je u pitanju situacija koja je pojedinačna, a mora na autoritativan način da se uredi. Kad nešto uređujete, onda je to opšta situacija, onda je to normativni akt, onda se ne radi o pojedinačnoj situaciji i onda nije trebalo da kažete - autoritativno pravno uredi, nego - autoritativno pravno odredi. To su dve potpuno različite stvari. Onda, ima jedna odredba, gospodine ministre, koja je meni zaista neverovatna. U članu 6. Predloga zakona vi definišete šta se podrazumeva pod pojmom nadležnog organa. Pazite sad šta su za vas nadležni organi: državni organi, organi autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, privredna društva, javna i druga preduzeća, ustanove, organizacije i - slušajte dobro, vi koji ćete da primenjujete ovaj zakon - pojedinci, kao i posebni organi, kada u vršenju javnih ovlašćenja rešavaju u upravnim stvarima. Mogu da volim ili ne volim ovu vladu koliko hoću, ali gospodine ministre, u kom se to demokratskom društvu nadležnim organom javne vlasti smatraju pojedinci? U kojim će to situacijama pojedinci, dakle fizička lica, građani, moći da donose upravne akte? Gde to ima? Ovo je presedan. Ovog nema apsolutno nigde, ni u jednoj državi, ni u jednom pravnom sistemu na svetu. Ovo morate da izbrišete. Ovo je bruka od koje neće moći da se opere niko ko je na bilo koji način učestvovao u izradi ovog zakona. U članu 7, gospodine ministre, krije se jedna protivustavnost. Kažete - protiv presude donete u upravnom sporu ne može se izjaviti žalba. Tako ste napisali. Podsećam vas šta piše u članu 36. Ustava Republike Srbije, stav 2: ''Svako ima pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu''. Fundamentalna je stvar u bilo kom procesnom zakonu da onaj ko učestvuje u postupku ima pravo da izjavi žalbu. Kako na drugačiji način da štiti svoja prava nego kroz žalbu? Ustav garantuje pravo na žalbu. Pravo na žalbu garantuju svi demokratski ustavi u svetu. Međutim, evo, u zakonu o upravnim sporovima ovo pravo na žalbu se negira. Onda imate član 22, gospodine ministre. Naravno, zbog kratkoće vremena, ne mogu da govorim o svim anomalijama u ovom predlogu, ali osvrnuću se samo na neke koje najviše bodu oči. Član 22. stav 1 - tužba mora da sadrži ime i prezime, adresu i mesto stanovanja. Objasnite mi, gospodine ministre, u čemu je razlika između adrese i mesta stanovanja? Koliko znam, adresa podrazumeva mesto u kome čovek živi, ulicu u kojoj živi i kućni broj. Valjda je to adresa. Vi kažete - treba da sadrži adresu i mesto stanovanja. Objasnite mi gde prestaje adresa, a gde počinje mesto stanovanja i obrnuto. Prosto, to nije moguće. U članu 23. stav 2. kažete ovako - po zahtevu tužioca, sud može odložiti izvršenje konačnog upravnog akta kojim je meritorno odlučeno u upravnoj stvari. Gospodine ministre, svaki konačan upravni akt je odluka kojom je meritorno odlučeno. Ne postoje upravni akti kojima je meritorno odlučeno i upravni akti kojima nije meritorno odlučeno. Bez potrebe opterećujete tekst predloga zakona rečima koje se podrazumevaju. Čim je jedan akt konačan, čim je upravni akt, naravno da se njime nešto meritorno rešava. Dakle, ovo ''kojim je meritorno odlučeno u upravnoj stvari'' vam ne treba. Ne znam ko vam je rekao da to stavite u Predlog zakona, ali to vam zaista ne treba. U članu 23. stav 3. kažete - izuzetno stranka iz upravnog postupka može tražiti od suda odlaganje izvršenja upravnog akta i pre podnošenja tužbe, pa pod tačkom 1) - u slučaju hitnosti. Šta vam to znači? Ovo može u praksi da izazove jako velike zloupotrebe. Sud će u jednoj situaciji da kaže - ovo je hitno, ovo nije hitno. Hitno za koga? Za stranku, za organ koji je doneo upravni akt, za sud, za zainteresovano lice? Sa kog aspekta se tumači pojam hitnosti? Ovo morate da izbrišete, jer ovo zaista u praksi može da dovede do velike štete i velikih zloupotreba. Član 24. stav 2. Ovo je zaista neverovatna stvar. Zaista sam se trudio da uđem u dubinu ovog zakona, ali verujete mi, neke stvari ovde ili ne razumem ili su one do te mere komplikovane da ja, kao ne baš naročito pametan čovek, to ne mogu da shvatim. ''Tužba se može podneti i radi utvrđenja da je tuženi ponovio svoj raniji akt koji je već poništen presudom, kao i radi utvrđenja nezakonitosti donetog akta koji je bez pravnog dejstva''. Izgleda, gospodine ministre, da mi nismo studirali po istom pravnom režimu. Nigde nisam čuo, verujte mi, za četiri godine studiranja pravnog fakulteta, da postoje upravni akti koji nemaju pravno dejstvo. Takvi pravni akti ne postoje. Samim tim što je jedan akt pravni akt, bez obzira da li je upravni, on ima neko pravno dejstvo. Ne postoje upravni akti i uopšte ne postoje pravni akti bez pravnog dejstva. Dakle, ovo je apsolutno nemoguće da se desi. Onda kažete - može se podneti tužba radi utvrđenja da je tuženi ponovio svoj raniji akt koji je već poništen presudom. To, ministre, ne može, zato što ste napisali u članu 7. Predloga zakona - presuda doneta u upravnom sporu je obavezujuća. Ne može da se desi. Prosto, zakonom je eliminisana takva mogućnost da upravni sud poništi upravni akt, pa organ koji je doneo taj poništeni upravni akt praktično donese akt u istovetnom sadržaju. To ste eliminisali u članu 7, kada ste rekli da je presuda obavezujuća. Sad se postavlja pitanje zašto normirate nešto što ne može da se desi. Imate još od rimskog prava ono načelo da se pravom definiše ono što biva, a ne ono što ne biva. A vi definišete ono što ne može da se desi u praksi ni teorijski ni praktično. U članu 25. stav 1. kažete ovako - ako je tužba nepotpuna ili nerazumljiva, sudija pojedinac pozvaće tužioca, pazite ovo - neposredno ili preko drugog suda. Preko kog suda, kad upravnim sporovima u prvom stepenu sudi Upravni sud, jedan upravni sud za teritoriju cele Republike? Nismo usvojili sistem po kome imamo više upravnih sudova, nego jedan jedini upravni sud. Kako će taj jedan upravni sud da traži od nekog drugog suda? Ne postoji drugi upravni sud. Možda ste mislili na pravnu pomoć, pa da zamolite neki drugi sud? To nije moguće, jer je Upravni sud sud posebne nadležnosti. Kako će sad Upravni sud da zamoli Osnovni sud u Kikindi da nešto uradi ili ne uradi kad oni sude potpuno različite sporove? Dakle, ovo ''preko drugog suda'' je pravni nonses i ovo morate da izbrišete, gospodine ministre, iz Predloga zakona. Ovo sve govori da je zakon rađen na brzinu, da je rađen prilično traljavo i da vas izgleda mnogo i ne zanima kakav je kvalitet zakona, nego - ajde da ga donesemo, šta nas briga kako će onaj koji sutra bude morao da ga primenjuje da lupa glavu. Ovo je jedan banalan primer, ali pokazuje do koje mere ste bili aljkavi. U članu 29. stav 1. vi kažete ovako - ako tuženi za vreme sudskog postupka... Pazite, za vreme sudskog postupka! Valjda je elementarna stvar, to uče studenti, sudski postupak je skup procesnih radnji koje teku, smenjuju se jedna za drugom. Valjda je osnovna stvar nomotehnike da se kaže - ako tuženi u toku sudskog postupka nešto uradi ili ne uradi, a ne za vreme sudskog postupka. Zakonodavni odbor, koliko sam informisan, sada radi jedinstvena metodološka pravila za izradu zakona. Tu lepo piše kako treba da se koriste termini. Dakle, umesto ovog ''za vreme'', upotrebite standardni termin - u toku postupka. Nažalost, nemam još mnogo vremena, ali evo gospodine ministre, još jedna krupna slabost. U članu 49, pazite dobro, vi predviđate zahtev za preispitivanje sudske odluke. Ko može da ga podnese? Stranka i nadležni javni tužilac. A u članu 50. kako može da se podnese. Kaže - zahtev se predaje Vrhovnom kasacionom sudu, preko punomoćnika iz reda advokata. Ovo je suprotno Ustavu Republike Srbije. Svako može samostalno da odlučuje kako će da učestvuje u nekom postupku, da li sam ili će da angažuje advokata. Još je veća slabost Predloga zakona kada kažete da nadležni javni tužilac mora da angažuje punomoćnika iz reda advokata. U kojoj to državi na svetu ima da državni organ angažuje privatno lice da mu podnese zahtev za preispitivanje sudske odluke? Toga nema nigde, gospodine ministre, u svetu. Ako ovaj zakon bude čitao neko od vaših prijatelja iz EU, smejaće se. Ali ne samo vama, smejaće se i Narodnoj skupštini. Nema te države u EU gde javni tužilac traži od advokata – idi predaj mi zahtev za preispitivanje sudske odluke. Šta to znači? Da javni je tužilac pravno nepismen, da ne zna kako se sastavlja zahtev i kome treba da se predaje. Ovo je, naravno, protivustavno i sa stanovišta fizičkih lica. Zašto, recimo, vi, gospodine ministre, kao diplomirani pravnik, sutra, ako se nađete u situaciji da podnesete zahtev, ne biste to mogli samostalno da učinite? U čemu je problem da napišete zahtev i da ga predate Vrhovnom kasacionom sudu? Kao da je za to potrebno ne znam ni ja kakvo znanje. Ne, vi sad obavezujete i fizička i pravna lica da moraju da angažuju advokata. Naravno, ovo je samo jedan set primedbi koje imamo na (Predsednik: Vreme.) Predlog zakona o upravnim sporovima i zbog svega ovoga mi za ovaj zakon nećemo moći da glasamo.
Gospodo narodni poslanici, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SPS-JS, ''Nova Srbija'', LDP, „Napred, Srbijo“, DSS - Vojislav Koštunica i SRS. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici Vlade, pred nama je set od 11 izuzetno važnih zakonskih predloga. Na samom početku još jednom želim da istaknem da će, što je, između ostalog, već rečeno u uvodnom izlaganju, poslanička grupa SPS-JS u Danu za glasanje podržati svih 11 zakonskih predloga. U svom izlaganju imaću na umu, pre svega, vreme koje na raspolaganju ima poslanički klub SPS-JS. Imajući na umu to da će kolega iz poslaničkog kluba govoriti u nastavku rasprave u načelu, ja ću akcenat u svom izlaganju staviti na dva zakonska predloga - Predlog zakona o vanrednim situacijama i Predlog zakona o zaštiti od požara. Naravno, kao što je već, između ostalog, rečeno, podržavamo nameru predlagača da se zakonski uredi i reguliše jedna izuzetno važna oblast, koja je do sada regulisana zakonom koji je star 32 godine. Ova namera države svakako predstavlja novu etapu, fazu ili vreme u kojem se država postavlja na odgovoran način prema ovom pitanju, tako da to pre svega osete građani Republike Srbije. Naravno, mislim i na zaštitu života građana Republike Srbije, ali i na zaštitu njihove imovine. Takođe želim da kažem da sam ubeđen da je odabran zapravo jedini, najbolji i pravi način da se dođe do ovako kvalitetnog zakonskog predloga, kroz široku javnu raspravu koja je trajala, čini mi se, 30 dana, odnosno mesec dana, javnu raspravu u kojoj su učestvovali i predstavnici lokalne samouprave, odnosno privredni subjekti i predstavnici nevladinog sektora, što je takođe od izuzetne važnosti. Usvajanjem ovog zakonskog predloga Srbija će svakako dobiti jedan moderan zakon, koji će biti i brži i efikasniji odgovor na vanredne situacije i koji će biti garant bolje i efikasnije bezbednosti građana. Inače, kao što smo mogli čuti, implementacija ovog zakona je, treba još jednom istaći, uslov da Srbija nastavi put evropskih integracija, odnosno preduslov da Srbija uđe u EU. Naravno da podržavamo i suštinski cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, da se u celoj državi uspostavi jedinstven sistem za reagovanje u vanrednim situacijama, jer je to jedini način da se i pravovremeno i blagovremeno reaguje i da se spasu ljudski životi i materijalna i kulturna dobra. To je moguće učiniti jedino sprovođenjem mera u kojima moraju da učestvuju sve raspoložive snage, sve ono čime raspolažemo. Kada službe budu objedinjene, reakcija države će biti daleko efikasnija i u slučaju poplava i u slučaju požara i u slučaju zemljotresa i drugih nesreća. Dakle, već je rečeno u uvodnim izlaganjima da evropski i svetski standardi u ovoj oblasti počivaju na decentralizovanom delovanju. Usvajanjem ovog zakonskog predloga i kod nas se uvode ovi standardi, odnosno osniva se integrisani centrali organ, a prenose se nadležnosti na lokalne samouprave, koje postaju ključni faktor u ovom izuzetno važnom poslu. Ono što je suštinski jako važno i što se postiže usvajanjem ovog zakona jeste da se uspostavlja čvrsta veza između sektora za vanredne situacije, kao službe koja prvi put objedinjuje sve snage Republike Srbije, dakle stvoren je jedan, kao što sam već rekao, integrisan sistem zaštite građana u vanrednim situacijama, i uspostavljena je njegova čvrsta veza sa lokalnom samoupravom. Ubeđen sam da je to jedini pravi način funkcionisanja u vanrednim situacijama. Nakon usvajanja ovog zakona lokalne samouprave će biti veoma bitan, veoma važan segment, odnosno servis za organizovanje u vanrednim situacijama. Naravno, u skladu sa zakonom, gradovi će, kao što smo i mogli čuti, imati definisane odgovornosti i ovlašćenja kada je reč o upravljanju vanrednim situacijama, a gradonačelnici i predsednici opština ovim zakonom dobiće definisanu ulogu, ali se podrazumeva da moraju da uključe celokupne lokalne samouprave, javna preduzeća, privredne subjekte itd. Ovim zakonom će zapravo biti dat, koliko sam mogao da shvatim, okvir i obaveze, a lokalne samouprave će naknadno da konkretizuju zakon u zavisnosti od svojih karakteristika. Ovim zakonom građani, različita udruženja, privatna i javna preduzeća, dakle svi postaju deo sistema i najvažniji su korisnici, što je takođe od izuzetnog značaja. Svakako, najveći posao sledi nakon usvajanja ovog zakonskog predloga, a to je praktično uspostavljanje ovog veoma važnog i veoma bitnog sistema. Mislim da se svi možemo složiti u konstataciji i stavu da je ovaj zakon zaista potreban našoj zemlji, kako bismo već naredne godine mogli, kao država, da damo jedinstven odgovor kada je reč o vanrednim situacijama, a ne da se to čini kao u proteklom vremenskom periodu, u zavisnosti od slučaja do slučaja, od lokalne samouprave do lokalne samouprave, od sredine do sredine, od grada do grada. Poslanička grupa SPS-JS će podržati ovaj zakonski predlog, ali i Predlog zakona o zaštiti od požara, jer želimo da u tom pogledu Srbija već od iduće godine dobije efikasniji sistem zaštite, koji će poboljšati i ekonomsku sigurnost i stabilnost u Srbiji. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti od požara, veoma ću kratko reći na samom kraju, potpuno je jasno da ovaj zakonski predlog na dosta bolji način rešava pitanje zaštite od požara, uvodi se novi modalitet zaštite od požara, koji nije ranije postojao, i nakon 21 godine uvodi se konačno red u ovoj oblasti. Na samom kraju želim još jednom da istaknem potpuno jasno i precizno – potreban nam je integrisan sistem, koji će obezbediti sve službe koje se bave pomenutom problematikom, tako da postojeće resurse, ono čime raspolažemo kao država, možemo koristiti u ovu svrhu i na efikasniji i racionalniji način.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana predsednice Narodne skupštine, želeo bih pre diskusije (da mi ne uračunate u vreme) da reklamiram Poslovnik, član 87, jer niko od članova Vlade nije prisutan. S obzirom na izuzetno kratko vreme koje imamo za obrazlaganje različitih zakona, molio bih vas da date pauzu.
Nastavite sa radom. Saradnici ministara su ovde, a ministri su u zgradi. Trenutno su na kratkom dogovoru i ubrzo će se vratiti.
Dobro, kada je već tako, onda želim da građanima Srbije kažem da su danas pred nama predlozi zakona koji su potpuno nespojivi, kako su u više situacija predstavnici poslaničkih grupa isticali, da bi bilo možda logično da su ovi zakoni o parničnom postupku, upravnim sporovima i krivični objedinjeni sa onima koji će primenjivati nosioci pravosudnih funkcija koji su izabrani. Čini mi se da upravo i jeste želja da se ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama nađe tu zajedno sa ovim setom zakona o upravi, prekršajima i krivičnim zakonom, da se i na taj način pokaže kako preventivno treba da se deluje - ako ne budete postupali po njima, bićete drastično kažnjeni. Nisam siguran da će ovaj zakon imati adekvatnu primenu, da će pooštravanje kaznene politike praviti neku generalnu prevenciju. Smatram da se generalna prevencija pravi ozbiljnošću u društvu, pravljenjem adekvatnih uslova za sve te ljude koji dolaze na sportska borilišta da mogu da navijaju za svoje timove koji će možda jednog dana istrčati na neku međunarodnu scenu. Siguran sam da u takvim situacijama ti ljudi neće primenjivati nasilje. Naravno, ukoliko se svi ti ljudi uposle, zaposle, ukoliko imaju svoje porodice, sigurno će se na taj način suzdržati od bilo kakvog nasilja, a ovakvim drakonskim kaznama će se ti ljudi možda još više iritirati da upravo sve bude kontraproduktivno. Reći ću vam samo primer Kraljeva. Kraljevo je grad bogate sportske tradicije. Odbojkaši ''Ribnice'' su i u onoj bivšoj Jugoslaviji bili osvajači Kupa kupova, a u ovom trenutku igraju međunarodne utakmice van Kraljeva zato što sportska dvorana nema uslove za evropske standarde. Da li to iritira navijače ''Ribnice'', koji su stizali do krajnjih destinacija one bivše zemlje? Da li će navijače kraljevačkih košarkaša, ''Mašinca'' i ''Sloge'', iritirati to što iduće godine neće moći u svojoj hali da igraju domaće utakmice jer Kraljevo nema sportsku dvoranu koja će zadovoljiti uslove? Da li vaterpoliste grada na Ibru iritira to što godinama ulaze u prvu ligu, a nema zatvorenog bazena? Da li fudbalere i navijače kraljevačke ''Sloge'' iritira to što je praktično nerešen status ''Sloginog'' stadiona? Gospodo iz vladajuće koalicije, da biste mogli primeniti neki zakon, da tražite od naroda, građana, navijača da budu primerni, obezbedite uslove. Znate, jako je ružno kada na utakmici napravite neke kaveze, odnosno neke rešetke, i tamo ubacite ljude koji će da navijaju. Oni su već u tom trenutku, praktično, iziritirani da se tako ponašaju. Reći ću vam samo još nešto kada je sport u Kraljevu u pitanju. Godinama su dolazili navijači iz onih bivših republika, gde je bilo i određenih nacionalnih mržnji itd., ali nikada navijači u Kraljevu nisu napravili nijedan incident, nego su ti ljudi, ako su pošteno pobeđivali i pokazali kvalitet, na kraju bili nagrađeni aplauzom. Kraljevo je bilo poznato po tome. Moja poruka, pošto imam jako malo vremena, jeste da Vlada treba da obezbedi uslove. Kada govorim o Kraljevu, govorim i o mnogim gradovima u Srbiji koji takođe nemaju uslove za sportske manifestacije. Prvo, generalna prevencija se pravi na taj način. Treba poštovati zakone koje država donosi, možda i jeste trenutak da se nešto ovako uradi, ali sigurno sa drakonskim kaznama koje ste predvideli nećete postići puno. S obzirom na veoma kratko vreme, o ovim pravnim zakonima ćemo govoriti više kada bude na redu 3. tačka dnevnog reda, jer želim da ostavim vremena i svojoj koleginici Aleksandri Janković.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o cilju i značaju, kroz neka konkretna i lična iskustva u uslovima vanrednih situacija, dva predloga zakona - Predlogu zakona o vanrednim situacijama i Predlogu zakona o zaštiti od požara. Pre svega, cilj zakona je, konkretno, zaštita ljudskih života i materijalnih dobara, uvažavajući činjenicu za potrebom izbegavanja katastrofalnih posledica kroz umanjenje rizika i spremnost za preventivno delovanje. To već dovoljno govori o tome koliki značaj imaju ova dva predloga zakona, pogotovo ako tome dodamo trenutnu situaciju da ovu oblast i materiju regulišu zakoni s kraja 70-ih i 80-ih godina prošlog veka, na osnovu čega je zaista podeljena odgovornost resornih organa, odnosno ne zna se tačno ko šta i u kom trenutku treba da radi. Želim konkretno da govorim o iskustvima koja su imale opštine iz Banata Sečanj i Žitište sa popravama iz 2000. i 2005. godine, kada je vodostaj bio na nivou koji se dešava jednom u sto godina. Siguran sam da je resorno Ministarstvo unutrašnjih poslova kroz javnu raspravu saslušalo iskustva opština, odnosno lokalnih samouprava i svih drugih organizacijakoje su uključene i upoznate sa ovom materijom i da je, zahvaljujući tome, sačinilo ovako dobar predlog zakona. Ipak, dozvolite da iznesem neka svoja iskustva i zapažanja. Zaista smo 2005. godine imali vodostaj koji se dešava jednom u sto godina. Specifičnost tog dela Banata se ogleda u tome da se on nalazi nizvodno u odnosu na državu Rumuniju i to zahteva zavisnost i dobru saradnju sa susedima iz Rumunije. Ono što je bilo potpuno jasno već u samom startu jeste da se osetio nedostatak jedinstvenog i sinhronizovanog dejstava u tim trenucima, a što je i osnovni cilj predloga ova dva zakona, pre svega ovog zakona o vanrednim situacijama, jer se u tim trenucima, kada može da zavlada i panika, zaista nije znala tačna adresa za jedinstveno delovanje, što je izazvalo i izostanak blagovremenog dejstva. Radilo se o minutima i satima i sada je opšti utisak da se, da je bilo blagovremenog dejstva, ne bi desilo da voda prodre u naseljena mesta. Konkretno, da u Međi poplavi jednu trećinu sela, poruši 40 kuća i još toliko odredi za sanaciju, i da poplavi preko 3.000 hektara plodne zemlje. Uz to, ako se dodaju još i nedovoljni kapaciteti opština, kakve su i Žitište i Sečanj, ostalo je da u tim trenucima požrtvovanost građana i solidarnost sa građanima Međe i Jaše Tomića doprinesu da se izbegnu ljudske žrtve, a zatim i pomor stoke. Dakle, evidentno je da se u tim trenucima dešavaju određene improvizacije. To može da bude kritično, a i kobno, kada ne znate tačno ko šta treba da radi u uslovima opasnosti. Dešavalo se da određeni organi tvrde da kanale treba prokopati, a građani su se, nasuprot tome, zalagali da se oni ne otvaraju nego zatvaraju. To su sve posledice kada nemate regulisano blagovremeno dejstvo u tim trenucima. Naravno, nakon tog prvog talasa usledila je reakcija svih organa i sinhronizovano dejstvo. Odbrana je tada profunkcionisala, država je uputila pomoć, resorna ministarstva su delovala. Ali, kažem, nakon svega i nakon ove distance ostaje utisak da bi sigurno, da je bilo blagovremene reakcije, šteta bila manja. To iskustvo dovoljno govori o tome da jedan evro uložen u preventivna dejstva vredi četvorostruko u odnosu na saniranje posledica i svakako da iskustvo koje sam izneo ide u prilog neophodnosti ovakvog zakonskog projekta i potrebi da se on što pre usvoji. Kada je reč o zakonu o borbi protiv požara, želim da kažem da su tu isto konkretna iskustva u Banatu i Vojvodini i pohvalio bih neka zakonska rešenja, pre svega koja se tiču žetvenih radova, a zatim spaljivanja strnih useva. U Vojvodini su, kada je žetva u toku, veliki radovi i često se ne preduzimaju odgovarajuće mere i dolazi do neželjenih posledica. Meni je zadovoljstvo što član 49. predviđa posebne mere zaštite i očekujemo da će u tim uslovima izostati ti česti požari kada su žetve u pitanju. Takođe je masovna pojava u Vojvodini, u Banatu, paljenje ostataka strnih useva, što dosta često izaziva velike štete. Ova odredba u članu 50, odnosno predviđena sankcija za one koji izazovu štetu paljenjem strnih useva, da nadoknade troškove intervencije vatrogasno-spasilačke ekipe, odnosno prevazilaženje tih šteta, siguran sam da će doprineti da posledice budu što manje i da se što manje na ovaj način izazivaju požari. Ono što takođe cenim da je dobro jeste odredba o mogućnosti dobrovoljnih vatrogasnih društava. U Vojvodini, konkretno u Banatu, pošto odatle potičem, znam da je vrlo razvijena mreža dobrovoljnih vatrogasnih društava, da oni rade na obuci mladih, da razvijaju taj duh solidarnosti dobrovoljnih vatrogasnih društava i svakako im je potrebna podrška i oni će imati svoju ulogu i postići pun efekat. Sve u svemu, da ne bismo uvek i često raspravljali samo o posledicama, a uvažavajući i činjenicu da se usvajanjem ovih zakonskih predloga vrši harmonizacija sa zakonodavstvom EU i činjenicu da imamo svesrdnu pomoć Rusije u osnivanju jednog centra u Nišu, koji će biti centar za brze reakcije na Balkanu, svakako da je potrebno stvoriti preduslove i dati punu podršku i ministru Dačiću i resornom Ministarstvu unutrašnjih poslova da se ovi zakoni usvoje.
Zahvaljujem, gospodine Kasaloviću. Reč ima narodni poslanik potpredsednica Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovi zakoni koji su na današnjem dnevnom redu, o kojima raspravljamo u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, toliko su heterogeni, da oni, u stvari, u svom nazivu imaju zajedničko - da se radi o zakonima. To je jedino što povezuje sve ove tačke na dnevnom redu. Iz tog razloga možda i rasprava deluje tako haotično, jer svako od poslanika bira svoje favorite, pa priča o određenim zakonima i onda ne možemo imati ozbiljnu i kvalitetnu raspravu o svim zakonima, koji su i te kako bitni za razvoj ovog društva. Pokušaću, bar na neki način, da sistematizujem ove zakone, da ih podelim u nekoliko grupa, da bi to ipak delovalo malo uređenije i jasnije. Počela bih sa ovim zakonima koji se bave sprečavanjem nasilja, a to su Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama i Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika. Oba ova zakona se, pre svega, bave gašenjem požara. Ne vidim da se predlozi ovih izmena i dopuna ozbiljnije bave uzrocima tog nasilja, koje se evidentno sve više širi ulicama naših gradova. Nasilje je prisutno u školama, u domovima, u svakom segmentu društva. Ovi zakonski predlozi su došli sa svojim izmenama i dopunama nedugo posle usvajanja osnovnih zakona, što znači da ti zakoni, koji su ne tako davno usvojeni, očigledno nisu dali adekvatan način za rešenje problema nasilja u Srbiji. Sada bi trebalo da verujemo predlagaču zakona da je zaista našao formulu na koji način da spreči nasilje u Srbiji. Recimo, zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama glavnu intencu stavlja na meru bezbednosti i očekuje da ta mera da neke rezultate, a Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika stavlja težište na represiju. Dakle, ova dva zakonska predloga, s merom bezbednosti i povećanim kaznama, trebalo bi da donesu rezultat u smislu da ćemo imati manje huligana na ulicama, manje pretučenih ljudi, manje ubistava i sl. Ne možemo mi kao osnovne uzročnike nasilja da vidimo samo te huligane na sportskim priredbama, ne možemo samo njih da krivimo za sve ono što se dešava na ulicama gradova, jer i ti mladi ljudi su verovatno stekli određeni model ponašanja, određeno obrazovanje koje ih je dovelo u to stanje da očekuju da nasiljem rešavaju sve svoje frustracije i probleme, da se svete i ponižavaju one druge. Dakle, nemamo mi toliki problem sa ljudima koji posećuju sportske priredbe. Mi imamo mnogo dublji problem, koji se tiče i našeg školstva i našeg porodičnog zakona i naših institucija kao što su policija i sudstvo. Da li imamo pravo da svu odgovornost svalimo na one koji čine nerede na sportskim priredbama, koji čine nerede u ulicama do jedan kilometar od te prostorije gde se sportska priredba odvija? Ne. Za te nerede, za ta huliganstva, za sva ta krivična dela koja se vrše i te kako su odgovorni svi ti koje sam malopre nabrojala, između ostalog i sudovi. Da li su sudije, koje su godinama imale u postupku one optužnice koje se tiču ozbiljnih krivičnih dela ljudi koji se sada prozivaju kao glavni izgrednici na sportskim priredbama sada na listama koje su predviđene za izbor sudija u osnovnim sudovima, višim sudovima, apelacionim itd.? Da li je neko, između ostalog, i to uzeo u obzir kada je odlučivao o tome da li je neko dostojan da vrši sudijsku funkciju ukoliko je godinama vodio postupak protiv određenih učinilaca i izvršilaca krivičnih dela, a mi danas donosimo zakone koji se tiču isključivo onih izgrednika na sportskim priredbama i trudimo se da mere bezbednosti zabrane prisustva na tim sportskim priredbama prikažemo kao vrhunac borbe protiv krivičnih dela, protiv nasilja, koji su mogući i koji se vrše na sportskim priredbama i u vezi sa sportskim priredbama. Kada se sve to uzme u obzir, onda bih postavila pitanje da li je ovaj član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama zaista sveobuhvatan. Podsetila bih vas na snimak koji se danima vrteo na nacionalnoj televiziji, kada su navijači na jednoj od sportskih priredbi bacali neku lutku koja bi trebalo da predstavlja jednu novinarku. Znamo da se emituje emisija „Insajder“, koja govori upravo o sportskom huliganstvu. Bacali su tu lutku i pokazivali u najgorem mogućem svetlu kakvo mišljenje imaju i šta bi uradili s tom novinarkom. Da li ovaj član 4. zaista može da bude dovoljna brana za takvu vrstu ponašanja na sportskim priredbama? Da li pod takvo ponašanje možemo da uvedemo fizički napad na učesnike sportske priredbe, bacanje predmeta na sportski teren, unošenje u sportski objekat obeležja kojim se vređaju nacionalna, rasna, verska i druga osećanja i slično? Da li je dovoljno da samo jednim članom 4. tačno nabrojimo sve one mogućnosti koje se očekuju na nekoj sportskoj priredbi ili bi to trebalo da bude mnogo sistematičnije, mnogo sveobuhvatnije, mnogo jasnije? Da li je uloga ovog zakonodavnog tela, a i onog koji je predložio zakone, da pošalje poruku da je napokon ovo društvo sazrelo da se uhvati u koštac sa nasiljem i da ga zaustavi ili je to opet samo jedna kofa vode koja će se baciti na veliku vatru koja se već rasplamsala? Da li je dovoljno da samo pojačamo represiju, kaznu, i to samo u novčanom smislu? Da li je dovoljno da se organizator sportske priredbe kazni, recimo, sa milion do dva miliona dinara, kada vrlo dobro znamo da sportski klubovi raspolažu mnogo većim novčanim sredstvima od tih milion ili dva miliona dinara, koliko bi eventualno bila kazna za neke ozbiljnije nerede tokom sportske priredbe? Da li je dovoljno da se odgovorno lice kazni sa 50.000- 150.000 dinara kada istovremeno u ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima i te kako povećavamo te prekršajne kazne koje će plaćati fizička lica prilikom prekršaja u saobraćaju? Kada se uporede te kazne od pet do sto pedeset hiljada dinara, koje plaća fizičko lice koje je napravilo prekršaj u saobraćaju, i ovu koju plaća odgovorno lice, 50.000 - 150.000 dinara, ne vidimo veliku razliku, a posledica je i te kako značajna u pogledu društvene opasnosti . Sve u svemu, ovi zakoni neće dati odgovor na to kako se izboriti sa nasiljem ukoliko ostanemo samo na nivou gašenja požara. Što se tiče Predloga zakona o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, mogla bih samo da istaknem da i oba unose određene novine koje najverovatnije neće postići rezultat koji se od njih očekuje. Zakon o parničnom postupku povećava cenzus za revizijsku vrednost na 100.000 evra, i to u onom delu u kojem se osporava drugostepena odluka, što znači da se, pogotovo ako se radi o nekretninama a ne o novčanom potraživanju, bukvalno onemogućava građanima iz unutrašnjosti da podnose revizije, da ishoduju vanrednopravni lek pred Vrhovnim kasacionim sudom, jer nekretnine, dozvolićete, u unutrašnjosti Srbije daleko manje vrede nego u Beogradu. U unutrašnjosti lako možete kupiti stambene zgrade od pet do šest hiljada evra. Kako će onda taj koji misli da je njegovo pravo u vezi s tom nekretninom na neki način oštećeno da se obrati vanrednopravnim lekom Vrhovnom kasacionom sudu? Mislim - nikako. Posebno bih istakla zakon o dopunama Zakona o prometu nepokretnosti, koji opet onemogućava ravnopravnu mogućnost overe ugovora, jer overu ugovora u vezi s prometom nepokretnosti vezuje za sedište suda gde se nekretnina nalazi, a po sadašnjem zakonu možemo da zaključujemo, odnosno overavamo ugovore u bilo kom mestu u Srbiji. Na ovaj način ćemo onemogućiti one koji su sprečeni bolešću ili ne mogu iz raznoraznih razloga da dođu u sud da overe taj ugovor o prometu nepokretnosti. Dakle, otežavamo građanima pristup sudu. S druge strane, dajemo mogućnost overavaču da jednostavno odbije da overi ugovor o prometu nepokretnosti ukoliko smatra da je ta nepokretnost već bila predmet nekog pravnog posla, a kaže se da se posebno vodi računa o evidenciji tih ugovora. Znajući nas kakvi smo, kako vodimo evidenciju i registre svega i svačega, čisto sumnjam da ćemo imati valjanu evidenciju, koja će moći da posluži onom činovniku da izvrši valjanu proveru i da odbije mogućnost overe jednog ugovora o prometu nepokretnosti. Mislim da se na ovaj način daje prevelika mogućnost nekom ko je samo činovnik, overavač, koji inače ima zakonsku obavezu samo da overi i utvrdi identitet onih koji overavaju svoje potpise, a nikako da ulazi u sadržinu jednog ugovora. Prema tome, ovi zakoni (Predsednik: Vreme.), predloženi po ma koliko hitnom postupku, neće označiti neku značajniju promenu u našem pravnom sistemu.
Zahvaljujem gospođi Popović. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, moram još jednom, iako su to moje kolege već istakle, da kažem da se nastavlja praksa u ovoj skupštini da se spajanjem onoga što je nespojivo obezbeđuje da neki zakoni budu izglasani na brzinu. Često sebi postavljam pitanje da li je za ovu skupštinu bitan kvalitet ili kvantitet. Ovo kako mi radimo, izgleda da se radi smo o kvantitetu. O kvalitetu ne može biti ni govora kada samo za pet sati treba govoriti o nekoliko važnih zakona. S druge strane, kada se uzme i ova situacija u koju smo dovedeni, posebno kada su ovi zakoni u pitanju, da smo mogli da ih, praktično, tek jutros dobijemo na ruke i da u roku od nekoliko sati napišemo amandmane, onda i to govori sa koliko smo kvaliteta mogli da pišemo te amandmane, a isto tako i o tome da naš doprinos u poboljšavanju ovih zakona neće biti onakav kakav je to bio kod drugih zakona koje smo donosili tokom ove godine. Više puta sam već govorio o osećaju da je naša zakonodavna uloga u ovoj skupštini u stvari obična farsa, da smo mi samo produžena ruka Vlade, odnosno da smo transmisija preko koje Vlada ovde sprovodi svoju volju. A radi se o ozbiljnim zakonima. Na ovaj način se i uloga poslanika obesmišljava, isto kao što se obesmišljava i rad ovih ljudi koji su verovatno uložili veliki trud da bi napisali ove zakone. Pa, valjda je i zbog tih ljudi trebalo da nam se da dovoljno vremena da raspravom u ovoj skupštini, na kraju krajeva, damo i ocenu njihovog rada. Govoriću samo o jednom zakonu, to je Predlog zakona o vanrednim situacijama, i to ću najviše govoriti o tome šta je meni ostalo nejasno pri čitanju ovog zakona. Na prvi pogled se vidi da su ljudi koji su radili ovaj zakon uložili veliki trud u pokušaju da ovako vrlo važnu problematiku, koja je inače obuhvaćena i raznim drugim zakonima koji su prošli kroz ovu skupštinu, sada sakupe i objedine na jednom mestu. Kroz član 6. čini mi se da se nekako nastavlja ona praksa, pod uticajem nekih stranih faktora, da ostajemo nedorečeni. Jer, ako se govori da se kroz civilnu zaštitu moramo pridržavati određenih međunarodnih propisa, protokola, Ženevske konvencije itd., u zadnje vreme pokušavamo da izbegnemo reč "rat", odnosno "ratno pravo", a to je jednostavno nedopustivo, jer mi se moramo pridržavati međunarodnog ratnog i humanitarnog prava. Neki drugi u svetu iz svoje terminologije isključuju tu reč "rat", ali ona nije isključena iz ovih konvencija i treba da se nalazi i u našem zakonodavstvu. U članu 8. ''Značenje izraza'' mislim da je učinjen napor, da je to dosta dobro objašnjeno, ali mi se čini da bi tačka 37) ''asanacija terena'' trebalo da bude potpunija. Pokušali smo kroz jedan naš amandman da to dopunimo i nadam se da će predstavnici Vlade o tome voditi računa kada dobiju naše amandmane. U članu 11, kod dužnosti Ministarstva unutrašnjih poslova u oblasti zaštite i spasavanja, posebno tačke 6) i 18), imam određenih nedoumica. U tački 6) se kaže da Ministarstvo unutrašnjih poslova organizuje sistem osmatranja, obaveštavanja, ranog upozoravanja i uzbunjivanja na teritoriji Republike Srbije. Ranije, u Zakonu u odbrani, i to u onoj prvoj varijanti, u članu 14. i tački 42), to je bilo regulisano da bi onim najnovijim izmenama, koje smo nedavno usvojili, to bilo izbrisano. Samim tim, onda podrazumevam da je to iz Ministarstva odbrane prebačeno u Ministarstvo unutrašnjih poslova. Smatram da to nije dobro, da je u onom prethodnom zakonu o odbrani trebalo da stoji da makar učestvuje u izvršavanju tih obaveza, jer bi onda iz ovoga trebalo da se izvuče zaključak da će Ministarstvo unutrašnjih poslova morati da organizuje sistem osmatranja. A, evo, ako se radi samo o vazdušnom prostoru, postoje tri sistema koja osmatraju vazdušni prostor. Postoji taj vojni sistem i do sada to apsolutno nije bio problem. Čak i ovde u zakonu stoji ta mogućnost da Ministarstvo odbrane učestvuje u ovom sistemu i daje određene podatke, ali ako se kaže da to organizuje ceo sistem Ministarstva unutrašnjih poslova, to bi podrazumevalo da će morati da obezbedi i neke druge resurse, koje do sada je imalo. A zna se da, pored njega, postoji i Agencija za kontrolu vazdušnog prostora i postoji ovo što je vezano za meteorološke prilike. Postoji, na kraju krajeva, i taj radarski sistem, koji je 1999. godine, kao rezervni sistem, opravdao svoje postojanje. Da li se ovim uvodi taj četvrti sistem, koji će sada biti pod kontrolom Ministarstva unutrašnjih poslova, ili je to i u jednom i u drugom zakonu trebalo drugačije da bude regulisano? Za mene je posebno karakteristična tačka 18) ''učestvuje u traganju i spasavanju prilikom saobraćajnih udesa u drumskom, železničkom, rečnom i vazdušnom saobraćaju''. Interesuje me posebno ovo vezano za vazdušni saobraćaj. S obzirom da je neko u ovoj državi dužan da organizuje službu traganja i spasavanja, u članu 21. tačka 13) Zakona o odbrani kaže se da organizuje službu traganja i spasavanja vojnih vazduhoplova. Pošto smo objedinili u tom članu 21. zajednički civilno-vojni sistem upravljanja vazdušnim saobraćajem, onda je svakako potrebno da negde u nekom zakonu piše ko je taj ko je nadležan da organizuje službu traganja i spasavanja, pogotovo što u okviru Agencije za kontrolu vazdušnog prostora već godinama stoje neutrošena sredstva koja bi mogla da se upotrebe i namenski su predodređena za službu traganja i spasavanja i za njezino tehničko opremanje. Mislim da je ovo, kako piše u ovom zakonu, da učestvuje u traganju i spasavanju, dobro napisano, ali onda postavljam pitanje u kom će to drugom zakonu biti određen nosilac za ovaj posao. Smatram da bi to moralo da bude Ministarstvo odbrane i da je u onom zakonu gde se kaže "organizuje samo službu traganja i spasavanja vojnih vazduhoplova", to "vojnih" trebalo da bude izbačeno. U članu 57, mislim da je to ovde dobro obrađeno, radi se o evakuaciji. Međutim, u članu 57, 58 ili 59, mislim čak u 58, kroz jedan stav je trebalo da se reguliše evakuacija u ratu. Mi nismo stigli da to predstavimo kroz jedan amandman, ali trebalo je makar jedan stav da bude da se evakuacija u ratu vrši po zahtevu onoga koji je nadležan ili koji rukovodi i komanduje dejstvima na određenoj teritoriji. To jeste regulisano nekim drugim propisima, ali mislim da je, samo kroz jedan stav, i ovde to trebalo da se naglasi. Ovo su sve evakuacije u slučaju nekih drugih opasnosti, ali evakuacija u ratu je mogla kroz jedan stav da se takođe razjasni. Član 91, gde je data asanacija terena, odrađen je kako treba. Međutim, trebalo ga je još proširiti, pošto asanacija terena, pored ovog uklanjanja, identifikacije i hitnog sahranjivanja poginulih, preduzimanja mera da se spreče zaraze, obuhvata i otklanjanje svih drugih izvora opasnosti. U ratu je to posebno opasnost od mina. Kasetne mine su 1999. godine bile jedna od najvećih opasnosti na terenu. Ne postoji neka druga služba koja će to raditi sutra. To će takođe raditi jedinice civilne odbrane, civilne zaštite i te neke jedinice za deminiranje koje će se formirati na teritoriji. Tako da mislim da je trebalo dodati ne poseban stav, nego uz ovo vezano za dezinfekciju, dezinsekciju, deratizaciju, dekontaminaciju, dodati još i izraz ''deminiranje'', jer je to jedna od tih opasnosti koje nas svakako očekuju na teritoriji. Opet sa žaljenjem moram da konstatujem da je ovo nepoštovanje i ovih ljudi koji su pravili ove zakone, jer nismo imali dovoljno vremena da se pripremimo kako valja i da napravimo amandmane na ove zakone. Onda ostaje, praktično, na tome da su oni uradili onoliko koliko su mogli i da su ovi amandmani koje smo uradili rađeni bez pomoći nekih stručnih organa, službi koje inače koristimo uvek kada pišemo amandmane, već praktično sa našim resursima, kao poslanika, i u kratkom vremenu od možda jedan ili dva časa. Ovi zakoni su svakako zaslužili daleko više i našeg rada i mislim da je trebalo, prema značaju, da se ipak odredi i malo više vremena nego što je to urađeno ovom prilikom. Ponavljam da je kvalitet, po mom mišljenju, ipak mnogo bitniji od kvantiteta. Od toga da li ćemo se ove godine potruditi da usvojimo hiljadu zakona, po mom mišljenju je važnije da je ono što usvojimo sprovodljivo i kvalitetno odrađeno i na nivou Vlade i ovde na nivou skupštine.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč, a neka se pripremi narodni poslanik Vladan Jeremić.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, više kolega je danas istaklo da je sadržaj rasprave u okviru ovih objedinjenih tačaka dnevnog reda zaista takav da je toliko važnih zakona spojeno u jednu nespojivu raspravu da niko ovde nema dovoljno vremena da ih kvalitetno obradi. Zaista moram da kažem da su vrlo ozbiljni i važni zakoni po svojim posledicama na život građana objedinjeni u okviru ove prve načelne rasprave. Moje kolege su govorile o jednom setu zakona, a ja ću govoriti o tri vrlo važna procesna zakona, koji danas baš nisu bili dotaknuti u ovoj diskusiji, a koji se, svaki po svojim posledicama, i te kako tiču života građana, prvenstveno ostvarivanja prava građana. To su izmene Zakona o parničnom postupku, izmene Zakona o prekršajnom postupku i, vrlo važan, Zakon o upravnim sporovima. Ono što jeste karakteristika svih procesnih zakona koje je Vlada Srbije upućivala u Narodnu skupštinu prethodnih godinu dana jeste da su se tražili svi mogući modeli kako da se postupak skrati i ubrza. Pogotovo smo kod Zakonika o krivičnom postupku ukazivali da takav pristup Vlade sigurno ne može da dovede do utvrđivanja činjeničnog stanja, materijalne istine i pravilne primene materijalnog prava i nadasve ostvarivanja pravde. Ista ta praksa sprovodi se upravo kroz sva tri ova procesna zakona - i kroz Zakon o parničnom postupku i kroz Zakon o prekršajnom postupku i kroz Zakon o upravnim sporovima. Zbog kratkoće vremena, osvrnuću se na sva tri zakona i ukazaću na neka rešenja koja su po mišljenju poslaničke grupe DSS izuzetno loša, koja će stvoriti ogromne probleme u primeni i koja su toliko kontradiktorna da je pitanje šta je u stvari predlagač zakona tim rešenjima hteo. Počeću od Zakona o parničnom postupku, koji unosi niz novina, sa ciljem da se postupak maksimalno skrati, da se prava koja su bila utvrđena u Zakonu o parničnom postupku maksimalno smanje, a da se neka rešenja koja su postojala do sada, koja su kvalitetna, u potpunosti ukinu. U jednom ili dva rešenja koja ovaj zakon donosi ima kvaliteta, o tome ću isto nešto reći, ali generalni utisak o Zakonu o parničnom postupku je – što kraće, što brže, da se zbrza, da se sve to zgusne u kratko vreme, a da li će istina i ono što se utvrđuje u parničnom postupku i činjenice biti kvalitetno utvrđene, to se ne dovodi u pitanje. Prvo, što je potpuna novina i bilo bi zanimljivo da čujemo od predstavnika Vlade, jedinog ministra ovde koji može da da odgovor Narodnoj skupštini, jeste kada je u pitanju vrednost spora za izjavljivanje revizije kao vanrednog pravnog leka ili utvrđivanje vrednosti spora kada se određuje gde može da sudi pojedinac. Mi tu u pravni sistem Republike Srbije uvodimo vrednost u evrima. Koliko znam, valuta u Srbiji je dinar, a sada se vrednost spora određuje u evrima. Kada je to evro postao zvanično sredstvo plaćanja u Republici Srbiji? Kaže se, kada je u pitanju izjavljivanje revizije, da ona nije dozvoljena ako vrednost predmeta ne prelazi dinarsku protivvrednost od 100.000 evra. Do sada smo je uvek imali definisanu u dinarima, ali ako se već ovako stvari postavljaju, jedino možemo da pretpostavimo da ova vlada očekuje ogromnu inflaciju pa se boji čestih i stalnih izmena zakona i zato ubacuje ovu odredbu kada je u pitanju određivanje vrednosti spora. Najveći problem jeste u tome da se veliki broj slučajeva koji se do sada štitio mogućnošću izjavljivanja revizije kao vanrednog pravnog leka Vrhovnom kasacionom sudu sada potpuno ukida. Veliki broj problematičnih slučajeva, koji su povećavali zaštitu građana u ostvarivanju njihovih prava u parničnom postupku, sada više nije moguć. Revizija više ne postoji. Vanredni pravni lek revizija za predmete koji su u ovim granicama vrednosti spora više ne postoji. To je ogromno umanjenje prava koja su građani do sada imali i to treba da se kaže. Izmene Zakona o parničnom postupku drastično umanjuju prava građana u zaštiti njihovih prava, a nadasve sa ciljem da se utvrdi pravilno činjenično stanje i primeni zakon da bi se njihovo pravo ostvarilo. Isti je slučaj i sa suđenjem sudije pojedinca. Ovde se uvodi vrednost od 50.000 evra (opet evri), ali se postavlja pitanje da li su to baš tako jednostavni slučajevi da ih može suditi sudija pojedinac i da li uvek vrednost predmeta spora određuje koliko je pojedini slučaj težak i komplikovan, pa da nije potrebno da se sudi u veću sa više sudija. To je ogroman problem i sve to ukazuje da ova vlada želi samo da se što brže, što jednostavnije otarasi predmeta, da bi se pričalo kako pravosuđe brže radi, a tek ćemo kada dođe na red treća tačka raspravljati o tome ko će u stvari ovo da primenjuje i kako se došlo do tog spiska sudija, o kome bruji čitava Srbija, koji treba ovako loše zakone da primenjuju. Što se tiče ostalih odredaba, davanje prava sudijskim pomoćnicima da vrše pripremne radnje kada je u pitanju donošenje odluka u pripremnom delu postupka je apsolutno neprihvatljivo. Opet se rasterećuje sudija u vrlo osetljivom delu postupka. Onda imate da se u članu zakona briše da sud utvrđuje sve činjenice od kojih zavisi odluka osnovanosti zahteva. Zašto to brišete? Zašto sud ne bi utvrđivao sve činjenice? Valjda je cilj da sve činjenice utvrdi da bi se pravilno primenilo materijalno pravo i donela odluka. I ovde, jednostavno, činite sve da se postupak ubrza i da se taj predmet što pre reši, uglavnom na štetu građana. Kada su u pitanju izmene Zakona o prekršajima, vi ovde uvodite jednu vrlo opasnu stvar. Pravite analogiju u jednom institutu koji srpsko pravo ni srpska pravna tradicija ne poznaju, analogiju sa onim što ste uradili u Zakoniku o krivičnom postupku – uvodite tzv. sporazum o priznanju krivice. To je jedan institut anglosaksonskog prava, gde se nagodbom između tužioca i optuženog dogovara da li će se priznati izvršenje krivičnog dela, utvrditi vrsta tog krivičnog dela, visina i sve ostalo. Svako tu ima svoj interes da se nagodi. Klasično ''do ut des'' – dam ti, daš mi. Ja ti dajem da odustajem od krivičnog gonjenja, a ti meni daješ priznanje krivice. Iako je o tome bilo polemike u javnosti kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, apsolutno je neprihvatljivo, opasno i pogubno ovo uvesti u prekršajni sistem. Jer, ako tužilac goni, tužilac podiže optužnicu, krivično delo je nešto što vodi tužilac. Vi ovde dajete pravo da se pogađa o izvršenom prekršaju, o visini kazne. Svi koji mogu da podnesu prekršajnu prijavu, pokreću prekršajni postupak - policajci, tržišni inspektori, lokalne samouprave - svako od njih dolazi u mogućnost da pregovara sa izvršiocem prekršajnog dela da li će da ga prizna ili ne i da se nagađa s njim kolika će biti kazna za to delo. Ukazujem vam na to da je ovo ozbiljan izvor korupcije. Dajete neograničenom broju ljudi koji rade u državnoj upravi da pregovaraju o visini kazne sa izvršiocima prekršajnog dela. To će dovesti do podmićivanja raznog stepena. Nemojmo da se lažemo kakvo je stanje kada je u pitanju korupcija u javnim službama. E, sad, možete zamisliti neke inspektore u nekim malim mestima koji dođu u mogućnost da pregovaraju sa nekim, recimo, poslodavcima koji ne poštuju zakone o radnim odnosima, ili nekim vlasnicima trgovina koji ne evidentiraju svoje prihode – sve ću ja to lepo da završim s tobom, plati mi, kazna će ti biti jedan dinar ili neće biti. To je jako ozbiljan problem. Ne možete povlačiti analogiju sa Zakonikom o krivičnom postupku u prekršajnoj materiji, a pogotovo ne da uvodite institut koji srpsko pravo ne poznaje. Ukazujem ovde Vladi – povucite ovo iz procedure, ništa ovim nećete dobiti osim vrlo velike mogućnosti da se korupcija maksimalno raširi i da oni koji će da podnose prekršajne prijave počnu da pritiskaju sve izvršioce prekršajnih dela da se s njima nagađaju o visini kazne. Zakon o upravnim sporovima je jedan od najvažnijih zakona koji se donosi na ovoj sednici, zakon koji se dugo čekao, koji je bio ustavna obaveza (poslednji zakon je donet 1996. godine), ali u vezi s ovim zakonom je potrebno postaviti nekoliko načelnih pitanja. Prvo pitanje je zašto ovaj zakon nije donet u 2008. godini, tačnije do 31. decembra 2008. godine, kada je po Ustavu i Zakonu o sprovođenju Ustava bilo neophodno uskladiti ovu materiju sa Ustavom Republike Srbije. Podsetiću vas da Ustav Republike Srbije dozvoljava sudsku zaštitu za sve konačne upravne akte, što nije bio slučaj sa prethodnim ustavom, pa se postavlja pitanje šta sa onim građanima koji u ovih nekoliko godina od kada je Ustav donet nisu mogli da iskoriste ovo pravo ibili su uskraćeni za sudsku zaštitu. Drugo pitanje postavljam Vladi Republike Srbije – šta je sa zakonom o opštem upravnom postupku, koji je mnogo važniji, koji se neuporedivo više i češće primenjuje od zakona o upravnim sporovima, koji je, faktički, uslov sprovođenja upravnog postupka, uslov za primenu zakona o upravnim sporovima? Nemamo odgovor zašto se nije prvo doneo zakon o opštem upravnom postupku, pa tek nakon toga zakon o upravnim sporovima. Ili, u krajnjoj liniji, zašto danas nismo doneli i jedan i drugi? I nema ovde ministra da da odgovor šta je sa tim zakonom. Jer, kada se gledaju rešenja u ovom zakonu o upravnim sporovima, niz normi u Zakonu o opštem upravnom postupku je potpuno anahrono. Vi ovde uvodite u jednom delu, što je u redu, postupanje sa elektronskim dokumentima, način dostave i podnošenja tužbe ili bilo čega u elektronskom obliku, a u Zakonu o opštem upravnom postupku još se barata telefaksom ili ne znam ni ja čime. Prema tome, kada su u pitanju ova tri procesa zakona, oni su izuzetno loši i u velikoj meri uskraćuju prava građana. Vi želite sve da ubrzate, da skratite na uštrb njihovih prava. U tom smislu ih, a pogotovo zakon o prekršajima, hitno povucite jer ćete uneti potpuni haos u naš pravni sistem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić, a neka se pripremi gospođa Aleksandra Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici predlagača, ako se ima u vidu činjenica da se na novi zakon o zaštiti od požara čekalo, kao što smo čuli, više od dve decenije, onda je jasno kolika je zaista bila neophodnost da se određene izmene postojeće zakonske regulative učine i na taj način usklade sa realnom situacijom u kojoj se nalazimo. Mi smo, kao država i društvo, suočeni sa tim da se u realnom životu i suviše malo pažnje polaže već u fazi projektovanja objekata, naročito onih za javne namene, i samim tim se i suočavamo sa događajima koje smo mogli većim delom preventivno da izbegnemo. Zaista sam pažljivo pročitao Predlog zakona o zaštiti od požara i mislim da je trebalo u većoj meri posvetiti pažnju onome što je, po mom mišljenju, i osnovni problem, a to je što i sami projektanti nedovoljno poznaju propise o zaštiti od požara, jer je, između ostalog, poznato i da ne postoji obaveza polaganja stručnog ispita iz zaštite od požara, te je veoma malo onih koji se mogu pohvaliti činjenicom da su to položili. Interesantno je, pri tom, da ne postoji nijedan projekat objekta za javne namene u kojem bi na osnovu požarnog opterećenja bio vršen proračun opšte konstrukcije. Problem je, između ostalog, i postupak tehničke kontrole projektne dokumentacije, koja je prilično površna, pogotovo što se kod nas sve više insistira na brzini da se nešto odradi. Problem je i činjenica što tu kontrolu rade ljudi koji nisu imali obavezu polaganja stručnog ispita. Pored tih preventivnih uslova za sprečavanje požara, koji se mogu rešiti na papiru, evidentan je i jedan problem iz sveta realnosti, a to je nešto što opet nije na adekvatan način zakonskom regulativom rešeno. Problem je i materijala koji se ugrađuju, posebno kod industrijskih objekata, čije se čelične konstrukcije oblažu raznim uvoznim panelima. Gde se javlja problem? Za graničnu ekološku inspekciju, koja kontroliše uvozni građevinski materijal, pre svega je važno da on nije radioaktivan, a praktično su zanemarljive ih ne interesuju njegove mehaničke i tehničke karakteristike, samim tim i da li je lako zapaljiv. S druge strane, investitorima je skupo da dodatno proveravaju materijal kojim grade objekte, iako je i to moguće uraditi. Zarad javnosti, pretpostavljam da je vama to dobro poznato, postoji u Beogradu Institut za ispitivanje materijala „IMS“, koji ima saradnju i sa laboratorijama u zemljama u okruženju. Takođe bih ukazao i na problem koji se tiče nedostatka propisa o obaveznom testiranju fasada na otpornost od vatre, tako da arhitekti i građevinari sami odlučuju i, praktično, sami snose rizik i pri kupovini materijala za podizanje javnih i stambenih objekata. U Srbiji je, u tome ćemo se sigurno složiti, dame i gospodo narodni poslanici i predstavnici vlasti, jedan od najčešćih uzroka pojave velikih požara, nažalost sa žrtvama, neznanje. Tipičan primer za neznanje u fazi izrade samih projekata javnih i višespratnih stambenih objekata imali smo sa zgradom Radničkog univerziteta u Novom Sadu, kada se požar sa osmog sprata spuštao naniže, što se nigde u svetu nije desilo. Nadam se da smo, kao država i društvo, iz ovih, nažalost, nemilih slučajeva izvukli bar nekakve pouke. Još jedan životni primer za ovaj zakon, za koji je neko na početku lepo rekao da nema mnogo veze sa politikom, jeste da je, a malopre sam govorio o ispitivanju materijala, zabrinjavajući podatak da je, recimo, ispitana jedino pozorišna zavesa koja se nalazi u pozorištu NIS-ove zgrade u Novom Sadu, koja je jedan sat otporna na požar, a još uvek nisu u akreditovanim laboratorijama testirane zavese drugih pozorišta. One su teške i po 20 tona jer su od čelika ili metala, a mi u suštini ne znamo njihovu stvarnu požarnu otpornost. Mislim da je jako bitno obratiti pažnju i na ovakve stvari, jer je jasno da je sama preventiva znatno važnija od posledica nečega što se može desiti. Na drugom mestu je takođe neznanje, u fazi eksploatacije zgrada. To je donekle ovim predlogom zakona odrađeno, ali smo bili svedoci koliko je samo evakuacionih puteva, pogotovo u visokim zgradama, zakrčeno starim frižiderima, ormarima i raznim drugim stvarima. Dešavalo se čak i da čovek, recimo, zaključa požarna vrata, ode na godišnji odmor, odnese ključ i tu nastaje problem. Dakle, propusta ima mnogo. U nekim stvarima nas, izgleda, jedino Bog može sačuvati. Najnovijim pravilnikom o sadržini i načinu izrade tehničke dokumentacije za objekte visoke gradnje se nalaže da u projektnoj dokumentaciji, prilikom zahteva za dobijanje dozvole za gradnju objekata javne namene i poslovnih i stambenih višespratnica, mora nalaziti i glavni projekat zaštite od požara. Nažalost, mnogi investitori, to je pokazala dosadašnja praksa, uglavnom traže nekog ko će im uraditi elaborat zaštite od požara kada je objekat već izgrađen, i tu se javlja problem. Između ostalog, ako se ne uradi projekat zaštite od požara kako treba u samom startu, njegova izrada kasnije poskupljuje ugradnju samog sistema zaštite od požara za preko 30%. Mi smo u ime poslaničke grupe SRS podneli nekoliko amandmana na Predlog zakona o zaštiti od požara i želja nam je bila, to ćete verovatno primetiti kroz sve naše diskusije, da se ne bavimo politikanstvom, već da imamo nameru da praktično ukažemo na određene realne situacije sa kojima se suočavamo. Uzeli ih vi u obzir ili ne, siguran sam da se mora mnogo toga učiniti kako bi se, pre svega, predupredile određene situacije koje kasnije mogu imati velike posledice. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Aleksandra Janković ima reč, a neka se spremi Mićo Rogović.
Svi mi koji smo ikad išli na utakmice dobro znamo da je atmosfera na stadionu dobar barometar političke temperature. Uostalom, setite se kako je raspad bivše SFRJ i započeo na utakmici na Maksimiru. Svi znamo i da 98% navijača nikada nije bilo niti će biti huligani i krajnje je neadekvatno staviti znak jednakosti između pojma navijača i pojma huligana. Javna je tajna da su huligani koji lome izloge nakon mirnih protesta zapravo dobro obučeni profesionalci, kojima je u interesu da se ovi mitinzi završe agresivnim ispadima, ne bi li se opozicioni bunt u Srbiji brzo kompromitovao i ugasio. Nikako ne može biti u interesu patriotski orijentisanih navijača da umesto slike dostojanstvenog protesta zbog protivpravnog otimanja dela naše državne teritorije u svet odu slike već unapred etiketiranog, dobro poznatog srpskog kolektivnog nasilja. Navijači nikada nisu radili za Bajdena i njegovu tezu o Srbima kao genocidnom i zločinačkom narodu koji treba zatvoriti u koncentracioni logor. Oni nisu, ali neki, posebno pripadnici vlasti, formirane u sprezi stranih ambasadora i domaćih tajkuna, rade. I odgovara im da ućutkaju i navijače i sve one koji misle kako vlast nije za desetku, jer desetku ne zaslužuje neko kome radnici leže na snegu po prugama, narod jedva sastavlja kraj s krajem, ali zato ima vatromet zbog vizne liberalizacije, koja će pomoći samo onima koji već imaju para da se manje maltretiraju sa potrebnom dokumentacijom za putovanja. Od čega će putovati studenti, čiji roditelji ulaze u dužničko ropstvo zarad obezbeđivanja uslova za njihovo školovanje, ili ljudi koji su izgubili posao, postali tehnološki višak, tako da jedino mogu da otputuju na groblje slonova? Pod izgovorom borbe protiv kriminala, nasilja i huliganstva, vlast stiže da ukine slobodu patriotske misli i delovanja. Kako, inače, odgovoriti na sledeća pitanja: Zašto je započeto gonjenje jednog veroučitelja i otvorena diskriminacija prema njemu, po kojoj se nastoji da izgubi radno mesto? Da li je i po kojoj osnovi i veroučiteljskoj profesiji u Srbiji zabranjeno da se organizuje u udruženja građana i zalaže za patriotske vrednosti? Da li će medijska konstrukcija učestvovanja na mitinzima, koji su završili rušenjem grada i na kojima su se pevale izvesne pesme, postati optužnica za više stotina hiljada građana Srbije koji su na tim mitinzima učestvovali? Od kada je patriotizam zabranjen u Srbiji i da li je pola miliona Srba u Srbiji pod istragom za patriotizam? Da li znate koliko je na poslednjem celivu i opelu blaženopočivšeg patrijarha srpskog gospodina Pavla bilo navijača? Gotovo 100%, jer svi mi za nekog navijamo. No, pošto nije bilo ubačenih huligana, u svet je otišla prava slika Srbije - dostojanstvene, građanski otmene, hrišćanski tople i otvorene za sve ljude dobre volje. Ne možemo mi mladima, kojih je mnogo u navijačkim redovima, zameriti što vole svoju zemlju, ali imaju otpor prema partijskoj državi. Ne možemo njih okriviti za greške onih koji bi trebalo da im budu autoriteti. Šta spada u nedolično ponašanje i kako se, recimo, može okarakterisati ponašanje lidera LSV, koji u tri ujutru vozi motorne sanke u majici kratkih rukava posred Novog Sada? Da li je to zakasnela lična proslava zbog pravljenja države u državi i dobijanja glavnog grada Vojvodine? (Šmrka? Ne znam.) Čanak je možda pronašao rupu u novom Zakonu o saobraćaju, jer ko bi, molim vas, mogao očekivati i predvideti da će normalan čovek posred ulice velikog grada voziti motorne sanke u majici kratkih rukava? Gospođo predsednice, vi ćete se sigurno složiti da bi ljudi iz naše branše ovakvo ponašanje, da čovek u majici kratkih rukava na minus tri vozi motorne sanke posred srpske Atine, baš ne spada u kategoriju normalnog. Ne treba čovek da bude psihijatar ili psiholog da bi to dijagnostikovao. To stvarno liči na onaj vic – ako lažem, neka me pregazi voz. U ovoj skupštini ste već toliko laži izrekli da bi se to pretvorilo u železničku stanicu, zaista, koja je usred neke velike katastrofe. Naravno, u slučaju gospodina Čanka postoje ozbiljne moguće tektonske posledice, ko god zna malo fizike zna i onu formulu o masi i ubrzanju, i ugrožava javnu bezbednost svih onih koji su bili prisutni ili koji su tako nešto mogli da vide. Šta ćemo sada raditi? Ako se u navijačkim grupama pojave mladići koji motornim sankama dolaze na fudbalske stadione, da li bi bilo normalno da ja ovde provozam brod usred Beograda? Da li će gospodin Čanak predstavljati dobar model doličnog ponašanja za sve ove mlade ljude koje vi pokušavate da optužite zapravo za posledice sopstvenih aktivnosti? Nije tu trenutno ministarka Malović, ali se slažem s njom da bi, uz restriktivnu kaznenu politiku, ovaj predlog zakona trebalo da predvidi preventivne mere...
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Mićo Rogović ima reč, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, predstavnici ministarstava, u okviru vremena poslaničke grupe SNS ću verovatno uspeti da dam deo mišljenja o tri tačke dnevnog reda ovog zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, a to su: Predlog zakona o vanrednim situacijama, zatim Predlog zakona o zaštiti od požara, Predlog zakona o upravnim sporovima, kao i Predlog o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku. Gledajući 11 tačaka dnevnog reda, primećuje se da se šest tačaka odnosi na izmene i dopune već ranije ili skoro donesenih zakona, da je jedna o prestanku važenja zakona, jedna je sporazum i radi se o tri nova predloga zakona. S obzirom na tu situaciju, stoji konstatacija mog uvaženog kolege Delića da, ako ovde previše brzo radimo, dolazimo u situaciju da za vrlo kratko vreme imamo izmene i dopune odgovarajućih zakona koje smo u ne tako davnom roku i donosili, o kojima smo pričali. Verovatno otud priča ovih dana i sada, ako je ovako glomazan dnevni red i ako želim da pričam samo o tri tačke dnevnog reda, a pred sobom imam ovoliku hrpu papira, šta bi tek bilo kada bih pričao o11 tačaka dnevnog reda. Verovatno bih 11 minuta potrošio samo na nazive ovih predloga zakona. Vezano za izmene i dopune Zakona o parničnom postupku, ono što bode oči svima, govorim prvenstveno u ime svoje stranke, to je da se pojedine odredbe smatraju neprihvatljivim iz jednostavnog razloga, što se vrednost spora ovim predlogom izmena i dopuna utvrđuje u stranom novcu. Znamo svi da je Republika Srbija suverena država i da ima svoj novac kao zvanično i zakonsko sredstvo plaćanja i ono kao takvo predstavlja istovremeno i jedan od bitnih državnih simbola. Stoga ovakav postupak narušava ugled Republike Srbije i prvenstveno slabi poverenje u nacionalnu valutu, što može imati i konkretne ekonomske i monetarne posledice. Utvrđivanje vrednosti u stranom novcu izaziva i praktične probleme u primeni zakona, jer iziskuje stalno preračunavanje vrednosti, odnosno praćenja srednjeg kursa strane valute i pravnu nesigurnost zbog mogućih većih promena kursa. Smatramo da nema opravdanja da se ovim zakonom najniži iznosi za dozvoljene revizije povećavaju u pojedinim slučajevima i preko 50 puta, uz glavnu napomenu da je, vezano za izmene i dopune Zakona o parničnom postupku, neprihvatljivo da se u tekstu predloga izmena i dopuna koriste izrazi, kao mere, novčane jedinice stranih valuta. Takođe su i pojedine odredbe Zakona o parničnom postupku u koliziji jedne sa drugim, kao što je član 43. u koliziji sa čl. 78. i 103, gde je utvrđeno da se tužiocu ostavlja rok za otklanjanje nedostataka tužbe. Sem toga, sa predloženom izmenom se prvenstveno stavljaju u podređen položaj neuke stranke, a znamo da je obaveza suda da vodi računa o zaštiti i pravima interesa neukih stranaka. Ovim predlogom se utvrđuje i da sudijski pomoćnici mogu obavljati određene poslove koji spadaju u delokrug rada sudija i od bitnog uticaja su na presudu, a pri tom se u tim postupcima isključuje javnost. Predloženi tekst spornih odredaba je takođe nejasan i neodređen jer se ne može na pouzdan način utvrditi o kakvim se izjavama i radnjama radi, čime se krši ustavno načelo zakonitosti. Nezavisno od toga, izjave o postupku mogu uzimati samo sudije u skladu sa načelom neposrednosti i javnosti. Ove odredbe, između ostalog, nisu u skladu ni sa članom 142. Ustava o opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Sada ću govoriti o reformama u sektoru bezbednosti, a to se odnosi na prve dve tačke dnevnog reda - Predlog zakona o vanrednim situacijama i Predlog zakona o zaštiti od požara. Znamo da su reforme neophodne u sektoru bezbednosti, kao preduslov integracija naše zemlje u EU, i da one doprinose civilnom društvu u situacijama koje se odnose na ova prva dva zakona. Zbog toga su ove dve tačke na današnjem dnevnom redu, ali zaista je neshvatljivo da su obe tačke predložene da se donesu po hitnom postupku. Izuzev možda ove tačke o požaru, gospodine Dačiću, s obzirom da je taj zakon star preko 20 godina i da niko posle 2000. godine naovamo, a znamo da je nažalost i ova institucija gorela, nije doneo u prethodnih devet godina zakon o požaru i zaista onda morate dobiti priznanje i hrabrost za donošenje ovakvog zakona. Ali, bez obzira na ovu malu šalu, ne stoji razlog da se ova dva zakona donesu u tako brzom vremenu i po hitnom postupku, iako se u izradi ovih zakona primećuje veoma veliki napor i vašeg ministarstva i vaših pomoćnika. Šta posebno treba ovde naglasiti? Treba naglasiti da su zakoni stari preko 20 godina i da se određene teze i odredbe iz starih zakona odnose na rad nekih institucija koje više ne postoje i na rad organa civilne službe, koja takođe više ne postoji, i organa društveno-političkih organizacija, pa čak i Saveza komunista koji je u starom zakonu napomenut, koje ne postoje, i trebalo je formalno uskladiti određene odredbe starog zakona sa novim tekovinama demokratskog društva u Srbiji i svim onim što se desilo u prethodnih 20 godina. Zaista ne stoji činjenica i konstatacija, barem moja, da i postojeći, odnosno prethodni zakon, iako toliko godina star, nije donosio neke odredbe koje su u tom domenu dobro regulisale ovu oblast. Zbog toga i ne proizilazi činjenica da se ovi zakoni ne donose samo zbog našeg puta u EU, nego se, jednostavno, donose zbog našeg društvenog sistema i samih građana u njemu. S obzirom na situaciju, nažalost, u zadnjim godinama, pogotovo koje su u ovoj oblasti vanrednih situacija bile u periodu od jeseni naovamo, a formiranje posebnog sektora u MUP za vanredne prilike je takođe dobra stvar, i zato govorim da Srbija ima potencijale u ovoj oblasti, ali da je zakon neophodno morao formalno-pravno definisati one promene zakona koje su se odnosile na zadnjih 20-ak godina. U nekim zemljama je zbog neblagovremene i nekvalitetne reakcije državnih organa, određenih sektora ministarstava, pa i Vlade, dolazilo do pada tih vlada ili, u krajnjem slučaju, zahteva za njihove smene. Nadam se da, s obzirom na brzinu donošenja ovog zakona, to neće biti situacija, ne zbog ovog drugog što sam rekao, nego zbog ove prve konstatacije koju sam izneo. Još jednom napominjem na potencijali Srbije u toj oblasti postoje, ali je pitanje da li će zakonske odredbe koje se uglavnom odnose na civilni sektor donošenjem ovih zakona moći da se implementiraju jer smoi starim zakonom imali odredbe u tom delu, ponašanje i odnosa građana i prema vanrednim situacijama i u slučaju požara. Sada su te odredbe još više definisane, ali razlozi ponašanja pojedinaca su uvek individualni. Ne verujem da će, što je istakao u svom intervjuu gospodin Marić, pored zakonskih odredaba koje su dobre, apel lokalnih samouprava biti dovoljno dobar razlog da poboljša saradnju civilnog sektora, odnosno građana, u slučaju vanrednih okolnosti ili zaštite od požara. U nekim zemljama se za učešće u dobrovoljnim organizacijama, tipa dobrovoljnih vatrogasnih organizacija, daje nadoknada, odnosno deo plate za učešće u istim, recimo prilikom gašenja požara u Francuskoj, dok se u drugim zemljama na osnovu takvih akcija i učešća smanjuju porezi učesnicima tih dešavanja. U nekim zemljama postoji tradicija da se u takvim prilikama reaguje i pomogne ugroženim komšijama ili zgradama ili delovima naselja ili delovima teritorije. U Srbiji se tradicija tog humanitarnog oblika uključivanja u ovakve akcije i akcije širih razmera izgubila, nažalost, s obzirom na politička dešavanja zadnjih 20 godina. Zato postoji sumnja s naše strane da će samo zakon biti dovoljan da svojim odredbama popravi taj odnos stanovništva. Neophodna je i veća akcija ministarstva, veće animiranje stanovništva i veće medijske akcije MUP-a, a i o oblasti edukacije stanovništva verovatno treba razmisliti i malo više raditi na tome, bez obzira što takve akcije zahtevaju i dodatna finansijska sredstva. Međutim, šta se krije u ova dva predloga zakona? To je glavna primedba, na koju mislim da bi trebalo da date odgovor. Lokalne samouprave se dodatno opterećuju nekim brojem novih menadžera (u predlogu zakona stoji - menadžera) za određena naselja, ali i određene naseljene jedinice, a zatim imate i krizne štabove, gde se planiraju određene funkcije za te štabove. Za to su potrebna dodatna sredstva i za to neko treba da bude na obuci i da bude plaćen za to. Imate situaciju da se, recimo, gradonačelnik Niša iz DS-a u jednom svom intervjuu, kao i gradonačelnici drugih lokalnih samouprava, žali da je pred njima zakon o smanjenju broja činovnika u državnoj administraciji i lokalnoj samoupravi i situaciju da svaki zakon, pa i ova dva zakona, ako hoćemo zaista ozbiljno da pričamo na temu realizacije zakona, dovodi lokalnu samoupravu u situaciju da mora biti adekvatno osposobljena sa kadrovima i radnim mestima, vezano za ovu temu. I tu su u sukobu zakoni koje donosimo ovde i neki drugi zakoni koji, s obzirom na aspekte svetske finansijske krize i naše krize, koji upućuju na smanjenje broja zaposlenih u pomenutim administracijama. Ono što je takođe primetljivo, u zakonu o zaštiti od požara mislim da je dobro definisano, ali u zakonu za vanredne situacije stoji termin „autonomna pokrajina“. Valjda „autonomne pokrajine“? To bi u celom zakonu trebalo izmeniti. Da li Vlada, Odbor ili neko od poslanika treba da podnese amandman, da ne bi bile pogrešno protumačene nečije namere koje se verovatno ne odnose samo na autonomnu pokrajinu. Mi smo zakonski obavezni, Ustavom, da koristimo termin „autonomne pokrajine“, a ne „autonomna pokrajina“. Apelujem da do dana rasprave o amandmanima na ove zakone, mislim da je to u zakonu o vanrednim situacijama, predložite određene korekcije. Inače, mi smo, kao poslanička grupa, podneli niz amandmana. Uglavnom se radi o neophodnoj tehničkoj redakciji i o delu ovakvih primera koje sam napomenuo. S obzirom da ističe vreme, zahvaljujem, predsedavajuća. O amandmanima i o svemu ostalom ćemo kada za to dođe red.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi „Napred, Srbijo“ je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, predstavnici Vlade, i ja ću, kao i mnoge moje kolege, govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Iako po ovoj tački imamo 11 zakona, usredsrediću se upravo na ovaj zakon. Kada je reč o nasilju, to je jedna nepoželjna društvena pojava koju izazivaju pojedinci ili grupa ljudi. Mi smo danas imali prilike i u parlamentu da vidimo jedno nasilje, a vezano za dnevni red, gde je 11 zakona spakovano u jednu tačku dnevnog reda, pa bih vas pitao kakve veze ima, recimo, zakon o vanrednim situacijama sa parničnim postupkom ili zakon o nepokretnosti sa viznom liberalizacijom u Izraelu. Po mom mišljenju, ovde nema nikakve logike. Nadam se da će mi neko iz vladajuće koalicije odgovoriti da li je uopšte trebalo da donosite ovako nakaradni dnevni red. Inače, sportske priredbe stvaraju mogućnost za kršenje javnog reda, za skrnavljenje sportskih objekata i eskalaciju sukoba. Naime, može doći do tuča određenih navijača i, na kraju krajeva, što niko od nas ne želi, do smrti. Sigurno je da je ovakav zakon Srbiji i te kako potreban, ali Srbija ima ovakav zakon. Naime, 2007. godine gospodin Dragan Jočić je prezentovao ovom parlamentu Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Mnoge opozicione stranke, i tadašnje i sadašnje, koje sede u parlamentu, govorile su da je ovaj zakon dobar i da je to proevropski zakon koji će i te kako sprečiti nasilje na našim sportskim terenima. Međutim, to se nije desilo. Naime, vi ovim kozmetičkim promenama želite da priznate svoju grešku da se nasilje na sportskim priredbama nije desilo. A zbog čega? Upravo zato što se ovaj zakon nije adekvatno primenjivao. Primenjivao se samo selektivno. Moj uvaženi prijatelj gospodin Željko Tomić je pričao o nekim slučajevima, poput Žike Anđelkovića, koji je stolicama gađao navijače na sportskim terenima a nije sankcionisan zbog toga. Znači, da ste pravovremeno primenjivali odredbe ovog zakona, mi ne bismo imali razloga da donosimo ovakve zakone u Skupštini. Drugi vid nasilja, koji se desio danas, u stvari je nasilje Vlade nad nama poslanicima. Naime, Vlada je poslala samo Zakonodavnom odboru da raspravlja o ovom zakonu, a ne matičnom Odboru za omladinu i sport. Žao mi je što Vlada na taj način diskriminiše određene odbore, a upravo je Odbor za sport taj koji je trebalo da da određeno mišljenje i da predsednik Milan Vučković prezentuje danas ovde stav Odbora za sport, a ne da sutra raspravljamo o tom zakonu na Odboru za sport, gde će takođe biti uvaženi predstavnici Vlade. Znači, to je takođe jedno nasilje Vlade, koje nije primereno. Ono što je novina u ovom zakonu je, u stvari, ono što ste prepisali iz engleskog zakonodavstva. Dobro bi bilo da podsetimo građane Srbije da se svojevremeno na Hejselu, na utakmici, desila jedna tragedija. Naime, veliki broj engleskih navijača huligana učestvovao je u tuči protiv italijanskih navijača i bilo je na desetine mrtvih. Onda je tadašnja premijerka Engleske Margaret Tačer naredila resornom ministarstvu da se donese jedan dobar zakon, kako bi se sprečilo nasilje na engleskim sportskim priredbama. I to se i desilo. Poučeni tim iskustvom, i mi smo pokušali da donesemo jedan dobar zakon i mislim da smo2007. godine i te kako dobar zakon doneli i prezentovali ovoj Skupštini, ali je greška, opet kažem, što ova vladajuća većina neadekvatno primenjuje taj zakon. Poslanici DSS-a napisali su određeni broj amandmana. Očekujemo da te amandmane prihvatite jer su suvisli i jasni, i i te kako mogu da se implementiraju u ovaj zakon. Kada budete izglasali ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, onda ga treba i primeniti. Da bi jedan zakon bio dobar, on i te kako treba da se primenjuje. Zahvaljujem i nadam se da ćete prihvatiti naše amandmane u Danu za glasanje.
Pet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je još sedam minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodni poslanik Miroslav Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo iz Vlade, kada bi SRS imao nameru da se onako rigidno obruši na ovaj zakon, čini mi se, gospodine Mariću (obratiću se vama, s obzirom da, u suštini, vi stojite iza svega ovoga), ne bismo mogli da obesmislimo i urušimo ovaj zakon onoliko koliko je to učinila skupštinska većina, a ćutke i prećutno to prihvatila Vlada Republike Srbije, prihvatajući da o ovom zakonu o vanrednim situacijama (o njemu ću govoriti) ne raspravljamo izolovano od svih ostalih. Čini mi se da je ova materija i oblast koju ona uređuje zaista zasluživala sveobuhvatnu i temeljnu parlamentarnu raspravu. Čak mislim da tu i nije kraj. Ovaj zakon, s obzirom da uređuje vrlo ozbiljnu i kompleksnu materiju, zaslužuje i politički konsenzus. Zašto to kažem? Zato što će njegova primena, onako kako je definisana ovde u zakonu, poći od najnižeg nivoa državne uprave do najvišeg. Vi ovde obuhvatate lokalne samouprave, okruge, načelstva u okruzima, pokrajinsku administraciju i, svakako, republičku administraciju. Čini mi se da ta subordinacija koju predviđa zakon može da zaživi na adekvatan način samo onda kada postoji politički konsenzus. Vi zakonom upućujete opštine jedne na druge, okruge jedne na druge, predviđate i međunarodnu saradnju. U tim opštinama su različite političke stranke na vlasti. Oko mnogo benignijih stvari ne mogu da obezbede konsenzus i dogovor, a kamoli oko stvari koje će možda predstavljati posledice vanrednih situacija, odnosno elementarnih nepogoda ilineke druge nesreće. Na značaj ovog zakona je predsednik naše poslaničke grupe pokušao da ukaže činjenicom da nije bio u stanju i prilici da zakaže Odbor za bezbednost koji je trebalo o ovome da raspravlja. Pozvao se na jedan član zakona i dobio obrazloženje – znate, ovo je hitan postupak. Sad pazite ironiju, zakoni kojima je ova oblast u Srbiji do sada bila regulisana, to su dva zakona – o zaštiti od požara i od elementarnih nepogoda, suštinski se oslanjaju na materiju iz 1977. godine. Devedesete godine su bile najgore u Srbiji (evo, prihvatamo činjenicu). Šta je bio problem od 2000. naovamo da se donesu? Ništa. Ali to ilustruje odnos Vlade prema ovoj oblasti. I zato ste bili sto puta u prilici da nemate odgovor na nešto za šta je trebalo i za šta biste možda uz podršku države mogli da imate kad nemate odgovor za novac za neke elementarne nepogode, kad nemate odgovor zašto je došlo do neke neotklonjive štete, nenadoknadive štete ili štete koju može država da nadoknadi, ali nema novca, volje ili opredeljenja. Moram vašem ministru takođe da kažem – lepo je pozvati se na taj beli šengen, ali ljudi koji su pretrpeli štetu, od tog belog šengena nemaju ništa. Istovremeno, za sve vreme koliko nam obezbeđuje šengen, država nije bila u stanju da donese jedan ozbiljan sistemski zakon kojim će dati odgovore, kojim će nadoknaditi štetu onima kojima su kuće porušene, poplave ili požari ih odneli, ili onima koji su, ne daj bože, iz nekih drugih razloga pretrpeli neku nenadoknadivu štetu, a predviđa se i zaokruženo je ovim zakonom. Lepo ste rekli jednom prilikom da Srbija do sada nije imala jedinstveni sistem, od lokalnog do republičkog nivoa. Sada će to da bude unifikovano za sve lokalne samouprave, za sve institucije će biti jedinstveni zakon i to svakako jeste dobro. Ono što jeste dobro i na čemu treba insistirati je praćenje i kontrola rizika, preventivno delovanje. Ali se postavlja pitanje koliko ova država u ovom trenutku, zbog nivoa na kom se nalazi, ekonomskog, socijalnog i svakog drugog, ima snage i mehanizme da adekvatno tretira rizike. To je prvi problem. Suštinski otvoreno, imamo li novac da primenjujemo ovaj zakon? Zakon nam je potreban, to niko ne osporava. Naravno, ima prostora i za kritiku. Videćete u našim amandmanima, u našoj načelnoj raspravi i u raspravi u pojedinostima, šta smatramo da nije dovoljno dobro razrađeno, šta treba da se menja. Ali suštinski, država sistemski nije spremna da u potpunosti i u celosti primeni sve ono što ovaj zakon definiše i predviđa. Pogledajte samo kakve su nam lokalne samouprave. Ovde ne treba biti mnogo pametan. Krenite od jedne banalne stvari – koliko lokalnih rukovodilaca je spremno da očisti u toku godine, ili u toku pet godina, rečna korita koja idu kroz njihove sredine? I onda dođe kiša, dođe poplava i odnese pola grada. Ko je kriv? Onaj iz Republike koji ne daje pare, jer u lokalnim budžetima nema novca. Država godinama i decenijama nije uopšte razmišljala o svemu ovome.I sad smo došli u situaciju da neko traži novac, traži pomoć, traži reakciju države, a država i ako hoće, stvarno nema mogućnosti da odgovori i da da adekvatnu pomoć. Šta je ovde još dobro? Dobro je što ste se osvrnuli na neke zakone koji su takođe ozbiljni, bez obzira što imamo rezervu prema njima. Konkretno, Zakon o planiranju i izgradnji – u koliko se objektivno bude primenjivao, dosta toga može tako da se reši. Mislimo da ste dobro počeli zakon. U članu 1. ste lepo napisali, vrlo jasno, u množini - „autonomne pokrajine“, a onda ste se negde izgubili i to je onda krenulo da bude u jednini. Imate amandmane, imate mogućnost to da prihvatite i mislimo da će takvo rešenje biti bolje. Šta je to što još treba da se pomene? To su prava i dužnosti građana, pravnih lica, privrednih društava. Lepo ste ih definisali i lepo ste njihov odnos prema državi u određenim situacijama definisali, ali odnos države prema njima čini nam se da nije do kraja razrađen. To se naročito odnosi na nadoknadu štete koju bi eventualno ljudi trpeli ili bi zbog otklanjanja posledica pretrpeli određenu štetu. Čini nam se da ste tu napravili jedan propust i tu smo reagovali. Amandmanom smo tražili da je država dužna građanima i pravnimlicima svaku štetu koja se eventualno u tim situacijama nanese nadoknadi u roku od 60 dana. Složićete se sa mnom, bilo vam to milo ili ne, od pre nekoliko godina štete su nastajale, a do dana današnjeg, iako država ima obavezu da to plati i preuzme obavezu na sebe, to stoji u vazduhu i ljudi trpe finansijsku štetu. Kazne su rigorozne, što i nije loše. Prilično su dobro obuhvaćeni svi oni koji bi trebalo ili eventualno doveli sebe u situaciju da budu kažnjeni. Ono što nije dobro jeste što je dosta toga opet povereno Vladi podzakonskim aktima. To je nešto što je objektivno problem ovih zakona, volim da ih nazovem zakonima moderne konstrukcije, koje ova skupština već godinu dana unazad usvaja. Samo se neka kontura definiše u zakonu, a sve ostalo se poveri Vladi i tu se na neki način zakoni i sve ono što iz zakona proističe kroz podzakonske akte sakrije od javnosti, odnosno isključivo je politička volja onoga ko u ovom ili onom trenutku obezbedi i čini skupštinsku većinu. U raspravi u pojedinostima reći ćemo vam dodatno šta smatramo da treba da se promeni i unapredi. Čini mi se da će jedna ozbiljna i adekvatna rasprava i analiza svega onoga što bi ovaj zakon trebalo da podrazumeva doći u onom trenutku kad posle usvajanja ovog zakona vidimo, izanaliziramo i prihvatimo ili ne prihvatimo prve efekte primene ovog zakona. Do tada, nažalost, čini nam se da jedna oblast koja treba da bude uređena ozbiljnim i dobrim zakonom i dalje neće do kraja biti uređena, jer u Srbiji ne postoje standardi na osnovu kojih bismo adekvatno primenili sve ono što ste stavili u zakon.
Deset minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je 49 minuta i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
U svom izlaganju ću se osvrnuti nešto više na Zakon o prekršajima. Nema ovde gospođe Malović, međutim, gospodine Dačiću, mislim da ćete i vi, kao stari političar (naravno, po stažu, a ne po godinama), razumeti vrlo dobro ovo što sada budem rekao. Naš opšti komentar ovog zakona o prekršajima bio bi sadržan u rečima: dok si čekić – udaraj, kad postaneš nakovanj – trpi. To bi bila jedna konstatacija vezana za ove sankcije koje su pooštrene, kao i za neka druga rešenja koja su predviđena u ovom zakonu, a u razlozima koje Vlada navodi za donošenje ovog zakona je potreba da se pooštre sankcije, jer, kaže, postojeće ne postižu svrhu kažnjavanja. To je upravo u vezi s ovom konstatacijom koju sam izrekao. Još jedan naš komentar bio bi vezan za ovaj raspon. Za fizička lica bio je od 500 do 50.000, a sada je od 5.000 do 150.000. Za pravna lica raspon je od 100.000 do 2.000.000, a bio je od 10.000 do 1.000.000 dinara. Međutim, postavlja se pitanje, gospodine Dačiću, da li je dovoljno urađeno na opštoj edukaciji mladih ljudi, onih koji posećuju naše sportske priredbe, koji idu na stadione. Znate, televizija sa nacionalnom frekvencijom ubi ovaj narod, recimo, sa potrebom vakcinisanja. Zašto se to više radi kada je onaj koji je trebalo da dobije proviziju za vakcine to već uradio? Kada je ministar doslovce rekao da će se vakcine koje se ne budu iskoristile, makar to bilo milion doza, milion i po, dva ili šta ja znam, baciti? Čemu više ta kampanja? Da se radila kampanja edukacije mladih koji posećuju sportske terene ovoliko koliko se to radi za vakcinisanje našeg stanovništva, verujem da bi efekti bili mnogo, mnogo veći i bolji, bez predviđanja ovako drastičnih sankcija. Dalje, da li je dovoljno, gospodine Dačiću, urađeno na privođenju kolovođa ovih manifestacija? Da li se zna ko su ti ljudi? Imaju li oni svoje kriminalne dosijee? Sigurno da imaju. Da li se oni privode pre tih utakmica? Da li se sprečava njihovo učešće na tim manifestacijama da bi se time sprečili i neredi na našim sportskim terenima? Jer, znate, poistovećivati sve mlade ljude koji dođu na stadione i navijaju tamo sa onim kolovođama koji stvarno sve to podgrevaju i prave, zaista je neprimereno. Dalje se kaže - radi efikasnijeg vođenja parničnog postupka donosi se ovaj zakon. Mere bezbednosti zabrane učešća, odnosno prisustva na sportskim manifestacijama, gde se predviđa i mera javljanja u određenom vremenskom periodu policijskim stanicama... Čuli ste malopre od našeg uvaženog kolege Petra Jojića, kako je to bilo od 1945. do 1950. godine i, zaista, bojim se da se tu točak istorije nešto izgleda brzo pomerio, da se nešto vratilo na neki raniji period i da ima nekih sličnosti sa tim periodom. Zatim kaže - da se usaglasi sa predloženim izmenama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama kao i odredbama novog zakona o saobraćaju. Zaista je neozbiljno da jedan od ključnih razloga za donošenje ovog zakona bude da se to usaglasi sa ovim zakonskim propisima. Čuli smo gradonačelnika Beograda Đilasa da kaže da će, ukoliko dođe do nedoličnog ponašanja na sportskim terenima, jednostavno biti onemogućeno prisustvo navijačima na tim sportskim terenima. Šta to gospodin Đilas prejudicira? Da li on unapred prejudicira neke odluke koje će biti donete? Da li on već zna šta će biti doneto ovde u Skupštini? Sportske manifestacije, gospodine Dačiću, održavane su i u starom Rimu. Bile su i u staroj Grčkoj, je li tako? Bilo je i tamo nereda, čak i brutalnih scena, bilo je svega. Međutim, tadašnjim imperatorima nije palo na pamet da spreče ljude da dolaze na sportske terene. Gospodo iz Vlade, ni Slobodan Milošević svojevremeno nije to uradio. Sećate li se, gospodine Dačiću i gospodo iz Vlade, one nesrećne parole "Spasi Srbiju i ubij se, Slobodane"? Posle se ta parola "Spasi Srbiju i ubij se" promenila samo u delu imena onih što je navodno trebalo da spasu Srbiju. U to vreme to nije bio govor mržnje, to nije bilo nedolično ponašanje, ili je bilo samo u deklarativnom smislu. Niko nije imao sankcije od toga, je l' tako? A sada, kada se pominju neka druga imena, kada su na tapetu Tadić, Đilas, Dinkić, Đelić i drugi, sada je to već nedolično ponašanje, predmet novog zakona, predmet drakonskih kazni i drakonskog kažnjavanja. Vidite li da se ne primenjuju isti aršini nekada i sada? Znate, sve ovo izgleda kao da se šalje građanima Srbije jedna druga poruka – da je sići sa vlasti vrlo teško i da se čizma lakše da obuti nego izuti. Jasno je to svima i mislim da je ta poruka, i kroz ovaj projekat zakona, kao i kroz ostale zakone koji se ovde predlažu u Skupštini Srbije, zaista jako vidljiva. Sporazum o priznavanju krivice je jedna institucija koja je verovatno preuzeta na neki način, u nekom modifikovanom obliku, iz nekog američkog krivičnog zakonodavstva, od one iste Amerike za koju je još Mark Tven svojevremeno rekao – bilo je lepo pronaći Ameriku, ali bilo bi još lepše da ju je Kolumbo promašio. To je rekao Mark Tven. Da li to sada ima istine ili nema, ne znam, ali rekao bih da je ovo preuzeto delimično iz njihovog krivičnog zakonodavstva. Ovde se oni saglašavaju o vrsti kazne, visini kazne, o eventualnom odustajanju od gonjenja, o troškovima prekršajnog postupka i o odricanju od prava na žalbu. Tu može nastati prava anarhija u pogledu visine prekršajnih sankcija, u pogledu visine naknade štete, u pogledu visine troškova postupka. Zbog čega? Desiće se da se dogovore i da za neke teške prekršaje bude izrečena minimalna kazna, minimalna prekršajna sankcija i minimalni troškovi predviđeni u ovom postupku, kao i troškovi samog postupka, a da za mnogo manje, mnogo lakše prekršaje, tamo gde nema, recimo, sporazuma, bude izrečena veća kazna. Ako je intencija zakonodavca bila da se oni u svakom pogledu sporazumeju, čemu onda donošenje ovog predloga zakona u ovom delu? Postavlja se pitanje ko će predlogom ovog zakona biti najviše oštećen, ko će najviše stradati. Sigurno je da će najteže biti najsiromašnijim slojevima. Tačno je, onima koji su počinioci ovih prekršaja, ali će sigurno biti najteže onima koji faktički nemaju ni za večeru, pa će se događati često da, po onoj izreci, kada su pitali grčkog filozofa kada je najbolje večerati, a on kaže - ako ste bogati, večerajte kad hoćete, a ako ste siromašni, večerajte kad imate. Ovi koje će najviše pogađati ove drakonske sankcije upravo će biti ti najsiromašniji slojevi stanovništva, koji nemaju ni za večeru. A one koji su bogati, ovaj zakon verovatno neće ni doticati ili će sasvim lako uspeti da ga prebrode, i oni će, u principu, po onoj narodnoj – vi ćete i dalje raditi onako kako ste naumili. Na početku sam rekao šta je intencija zakonodavca, rekao sam šta donosi ovaj zakon. Dakle, mislim da je konstatacija i na kraju – udarajte čekićem po nakovnju (u prevodu - po narodu) što jače, sve dotle dok narod bude mogao da trpi, a dokle će to biti, videćemo.
Deset minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Poslanička grupa SRS ima na raspolaganju još 39 minuta. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, samo nekoliko dana ste radovali građane Srbije viznom liberalizacijom, to je trajalo od Svetog Nikole do danas, 21. decembra, a onda ovde imamo zakone kojima se kaže - ne smete činiti ovo, ne smete činiti ono; ukoliko budete uradili to, bićete kažnjeni, ukoliko budete išli na sportske manifestacije, može vam se desiti to i to. Dakle, pretnja. Sada je možda i besmisleno da postavim pitanje, možda i ministru Dačiću, kakve veze ima npr. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama sa Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Izrael o ukidanju viza za njihove državljane? Možda ima sa prve dve tačke dnevnog reda, zato što vi u ime Vlade predstavljate ove zakone, i ni jednog drugog zajedničkog elementa nema. Predmet mog interesovanja u ovoj raspravi jeste Zakon o prekršajima i drugi zakoni koji dotiču ovaj zakon. Pre svega, želim da kažem da je prekršaj negativna društvena pojava koja je društveno manje opasna od krivičnog dela, ali vrlo često može da zadire u individualno ili društveno dobro, pa je stoga potrebno da se određenim zakonima to sprečava i suzbija. U obrazloženju Vlada kaže da su tri razloga zbog kojih se pristupilo izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, koji inače nije davno donet, a treba da stupi na snagu 1. januara 2010. godine. Pod prvim razlogom navodi se potreba za pooštravanjem sankcija, a te sankcije nisu davno utvrđene, nije davno donet taj zakon, pogotovo što on još nije ni stupio na snagu, ali Vlada Republike Srbije ima osećaj da treba drastičnije da kažnjava svoje građane. Zatim, druga skupina razloga zbog kojih treba pristupiti promenama Zakona o prekršajima jeste da dosadašnje vođenje prekršajnog postupka nije dovoljno efikasan, ali prekršajni postupak ni u kom slučaju ne sme i ne može da se izjednači sa vođenjem krivičnog postupka. Kao treći razlog predlažu se izmene radi sprečavanja nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Znači, i to je jedan od razloga za izmene ovog zakona, a prekršajni sudovi se uvode prvi put zaista kao sudovi. Sada u njihovoj nadležnosti može da bude određen broj prekršaja i mogu da izriču presude za nešto što do sada nije bio slučaj. Što se tiče načina propisivanja kazni, mi smo do sada u Zakonu o prekršajima imali mogućnost da alternativno budu izrečene neke sankcije, novčana kazna ili kazna zatvora. To je dosad bila alternativa, ili jedno ili drugo, a sada, zbog pokušaja treniranja strogoće prema svojim građanima, valjda treba kumulativno da postoji mogućnost da se za jedan isti prekršaj može izreći i novčana kazna i kazna zatvora. Novčane kazne pravnom licu se uvećavaju nekoliko puta. Čini mi se da će sad pokušati da se izrekne možda i mera zatvora pravnim licima kao što je sportsko društvo "Crvena zvezda". Niste razmišljali o tome, ali možda biste mogli da predložite neke sledeće izmene i dopune ovog zakona pa bismo onda mogli i takav predlog da imamo. Do sada je, po Zakonu o prekršajima, bila moguća kazna zatvora u trajanju od jedan do 30 dana, a sada se predlaže da se zadrži minimum ne manje od jedan dan, a najviše do 60 dana. Da li je napravljena analiza da li će se postići neki posebni efekti, koji bi bili značajni za poštovanje pozitivno pravnih propisa ukoliko se poveća kazna sa 30 na 60 dana? Sumnjam. Potrebno je preventivno delovati mnogo ranije. Preventivno treba delovati u porodicama, u školama. Imamo dosta nasilja u porodicama, to svaki dan možemo da vidimo i na elektronskim medijima i u štampi da pročitamo, ali za sada ne rešavamo te probleme. A odlučili smo se, i to je dobro, SRS taj pokušaj sprečavanja nasilja na sportskim priredbama svakako smatra da treba suzbiti, ali vidite samo jednu situaciju. SRS od svog osnivanja ima princip da stranački funkcioneri ne mogu da učestvuju u upravama sportskih klubova. To je svima poznato i znate da ni na lokalu ne učestvujemo u upravama sportskih organizacija. A čini mi se da je bilo potrebno da protekne 20-ak godina od osnivanja DS-a da prvi put sinoć čujemo od gradonačelnika da on smatra da stranački funkcioneri, pa čak i oni koji imaju ambicije da zauzmu visoke državne funkcije, ne bi trebalo da budu u upravama sportskih klubova. Vidite koliko vi kasnite, a mi smo ovde prilikom analize i razmatranja svih zakona davali svoje mišljenje i predloge koji dolaze direktno od građana Srbije. To ne prihvatate i ne marite za to. Zatim rad u javnom interesu. Ranije je bilo predviđeno deset sati minimum, a sada povećavamo na 20 sati, a 240 maksimum. To je jedna od sankcija koja može da se izrekne učiniocu prekršaja. Zaista sam potpuno siguran da niko do sada nije izvršio nikakvu analizu da li smo uopšte imali izrečenih ovakvih mera, koliko smo ih imali i, na kraju krajeva, kakvi su efekti. Ako smo već imali do sada predviđeno zakonom nešto što nije dalo određene rezultate sa 10 sati, sigurno je da ni, ako povećamo na 20 sati, tu nema nikakve svrhe ni potrebe da se bavimo tim, nego treba da razmišljamo o efikasnijim merama koje treba forsirati i afirmisati da bi se ovo društvo ponašalo na normalan i adekvatan način. Novčane kazne koje se predviđaju izmenama i dopunama ovog zakona povećane su 10 puta. Da li je sada momenat da to učinimo i da li će biti ostvareni očekivani finansijski efekti? A pretpostavljam da predlagač zakona nije imao nameru da postigne određene finansijske efekte, nego da spreči neželjene posledice, odnosno da dovede u što manju meru činjenje prekršaja. Sada se postavlja pitanje da li je to moguće ili je možda nama svrha zaista da punimo budžet, a ne da napravimo nešto drugo. Smanjen je period u kojem kažnjeno lice nakon izrečene pravosnažne presude mora da plati novčanu kaznu sa šest meseci na tri meseca. Kažete da je izuzetak ukoliko na licu mesta bude spremno da uplati novčanu kaznu od 500 dinara za učinjeni prekršaj. Ne čini li vam se, dame i gospodo narodni poslanici, da sa ovim zakonom imamo nešto kao što je novogodišnja ili neka druga sezonska rasprodaja? Ipak se, prilikom donošenja ovih zakona, moramo malo ozbiljnije ponašati. Moguća je primena nekih olakšavajućih okolnosti, i to je tačno sad definisano, jer individualizacija kazne i u krivičnom postupku, kao i u prekršaju, predstavlja najveći teret i najveću odgovornost za sudije koji postupaju u tome. Dakle, ponekad je lakše utvrditi i da postoji krivično delo i pronaći konkretnog učinioca i oglasiti ga krivim, a kada dođe individualizacija kazne, primena, onda je tu mali problem. Imali smo situaciju da su vrlo često bile izricane kazne ispod zakonskog minimuma, a ovde je sad rečeno da se može u određenim slučajevima primeniti ublažavajuća okolnost, ali ne manje od zakonom predviđenog, i valjda će se to poštovati. Na određen način se mogu izreći, pored kazne zatvora, novčane kazne i određene zaštitne mere, kao što je zabrana prisustvovanja sportskim manifestacijama, ali se ovde postavlja jedno pitanje - kom to službenom licu treba da se javi lice kojem je izrečena mera zabrane prisustvovanja na određenim sportskim manifestacijama. Da li dežurnom policajcu, načelniku policije, kome? Kaže se - ukoliko se ne javi, zameniće se za kaznu zatvora od 30 do 60 dana. Ako je zabranjena poseta fudbalskim utakmicama "Crvene Zvezde", i ako se one u proseku odigravaju svakih 15 dana na stadionu "Crvene Zvezde", pa se lice nekoliko puta ne javi, to znači da će ono stalno biti u zatvoru? Ima još jedna odredba koja, čini mi se, nije u redu. Pravna teorija se ne slaže s tim. Ako je licu određena kazna zatvora od godinu dana do tri, a izrečena mu je mera zabrane prisustvovanja određenim sportskim manifestacijama, vreme provedeno na kazni izdržavanja zatvora neće mu se uračunati u tu meru. To je besmisleno, jer i samo izdržavanje kazne zatvora, pored represivne, ima za cilj i preventivnu meru i valjda će se neko popraviti za tri godine, koliko mu je određena kazna izdržavanja zatvora, te bi stoga to trebalo da uđe u ovu kaznu. Mislimo da je i spajanje ovih zakona i novine koje vi predlažete, iako vam se učinilo da ste postigli neke efekte do sada, ovim će to biti anulirano. Hvala vam na pažnji.
Iskorišćeno je 10 minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, a posle njega narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako ću se priključiti diskusiji vezanoj za izmene i dopune Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Ono što mene brine jeste činjenica da u poslednje vreme postaje praksa da o sportu više pišu novinari crne hronike nego sami sportski novinari i da je potreban jedan zakon koji treba da reguliše kako treba da se ponašaju navijači van stadiona i na stadionu. Uostalom, nije ni važno na kojoj vrsti ceremonije, uopšte je potreban zakon u kome će nasilje da se suspenduje na najbolji mogući način. Međutim, imamo praksu i primere koje ću vam izneti da sprečavanje nasilja ne deluje pojedinačno na sve navijačke grupe, na sve vođe navijača, na sve navijače, jer su, faktički, svi stavljeni u isti koš. Sprečavanje divljanja navijača, izvinjavam se što koristim taj izraz, stavljeno je u kontekst društvenog problema tek sada, kada je, nažalost, stradao Francuz Taton. Iz tog razloga je država rešila nešto konkretno da uradi, kako bi to sprečila. Međutim, država ne rešava to kroz ovaj zakon, nego se obračunava sa onima koji ne misle isto kao i oni. Prvenstveno ću vas podsetiti na to da je i sam predsednik zapretio da će nasilnicima, odlučnom reakcijom državnih organa, stati na kraj. Tim primerom je pokazao kako on poštuje ovaj zakon, ali o tome je već bilo reči, ne bih da ponavljam. O tome ću na kraju svoje diskusije. Mislim da je uzrok i rešenje ovih problema u nekim drugim segmentima našeg društvenog života. Niko nije postavio pitanje zašto se nasilje uopšte sprovodi na stadionu, ovog ili onog sporta. Da li je to nasilje prouzrokovano nekim socijalnim problemom svakog navijača u kući, u školi, u porodici, na poslu...? Da li je suština pražnjenja negativne energije svakog navijača na stadionu neka druga pozadina ili sama njegova ljubav prema klubu ili mržnja prema konkurentu? Ono što je bitno jeste da niko nije razmatrao programe koji mogu pomoći da se nasilje na terenu otkloni ili svede na što manju meru. Primetio sam u ovom predlogu zakona velike pravne ili terminološke nedostatke, kao i mogućnosti, ili rupe, kako bismo mi to voleli da kažemo, koje omogućavaju policiji da deluje možda i kako ne bi trebalo. Ne želeći sada da lično vas, ministre, optužujem za bilo šta, pogotovo za izradu ovog predloga zakona, zato što znam da ste posredstvom čudne matematike pri sastavljanju ove vlade vi dobili resorno ministarstvo i da ste ovde po službenoj dužnosti, isključivo ću se u svojoj diskusiji obratiti poslanicima DS-a koji dižu ruku za nešto što nisu ni pročitali. U članu 4. kaže se – pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem na sportskim priredbama, u smislu ovog zakona, smatra se, pa tačka 3) - unošenje u sportske objekte obeležja kojima se vređaju nacionalna, rasna, verska i druga osećanja. Hajde da prvo iskoristimo priliku da vidimo koja su to druga osećanja, koliko se taj termin „druga osećanja“ može zloupotrebiti za obračunavanje sa onima koji ne misle isto ili za obračunavanje sa nekim klubovima ili liderima nekih klubova koji su po nekom drugom osnovu na tapetu policije, a ne vezano za druga osećanja. Tačka 7) - pokušaj unošenja, odnosno unošenje u sportske objekte, posedovanje ili upotreba alkohola i drugih opojnih sredstava. Ne postoji varijanta da se tablete, lekovi ili šta već, nažalost, koriste navijači, pronađu prilikom pretresa i ulaska na stadion, a i vi svi znate da je na samom stadionu tribina mesto na kome je trgovina najveći deo biznisa i da je to upravo i razlog zbog čega se na stadionima treba obračunavati sa biznismenima, a ne sa navijačima. Tačka 10) - nošenje navijačkih šalova, kapa i drugih predmeta u nameri da se skriva identitet lica. Znate, termin „u nameri“ otvara prostor za velike zloupotrebe. Već sam o tome govorio, ne bih da se ponavlja ista priča, da ne bih gubio vreme. Član 8a. stav 1. tačka 1) – zabrani pristup objektu na kome se održava sportska priredba licima koja su pod uticajem alkohola ili drugih opojnih sredstava, ili se iz njihovog ponašanja može zaključiti da su skloni nasilnom ili nedoličnom ponašanju. Ko će to da zaključuje? Redar koji je edukovan u ministarstvu? Redar ima obavezu da u roku od 24 časa nakon upotrebe svoje fizičke snage napiše izveštaj organizatoru, a organizator ima obavezu da u roku od 48 sati dostavi to ministarstvu. Dakle, tri dana treba neko da čeka da bi dokazao da nije bio sklon nasilničkom ili nedoličnom ponašanju zato što je neki redar ''mogao'' da zaključi. Dakle, opet je veliki prostor za zloupotrebu. Što je suštinski bitno, ima članova, tih rupa, koji mogu da se zloupotrebljavaju više da bi se kažnjavali klubovi ili čak navijači određenim kaznama, novčanim i zatvorskim, koje nisu primerene. Ono što je bitno napomenuti jeste da nije samo navijač kriv za problem na stadionu, pogotovo kad uzmemo u obzir kako deluje policija. Policija pokupi najbližeg, posle jednog noćenja u hladnoj ćeliji on je spreman ujutru da potpiše bilo kakvu izjavu, da ga prosledi kod sudije za prekršaje, a onda tamo dolazimo do one najbitnije stvari, a to je da sudija za prekršaje ne reaguje ni na istinu, ni na neistinu policije ili zapisnika ili izjave, pusti takvog navijača i onda nije ni čudo što imamo problem kakav imamo na stadionima, a to je da se jedni isti problematični navijači osećaju zaštićenim. Moram da pomenem i to da je, što je rekao i moj kolega Munjić, način obračunavanja DS-a sa navijačima kroz patriotske organizacije, čime je izvršena i ova medijska hajka kroz TV B92, toliko uzela maha da više nema kontrolu. Podsetiću vas na to da su na tim stadionima upravo ti isti navijači uzvikivali parole – ''Spasi Srbiju i ubij se, Slobodane'', pa Koštunice, da su imali parole u kojima su na neki način optuživali vladajuću garnituru u tom periodu i da sada, kada taj njihov isti način delovanja postaje vidljiv, dolazimo do jednog zakona koji treba to da eliminiše. Vama je prvenstveno problem što na stadionima likuju imena srpskih junaka kao što su Ratko Mladić, Radovan Karadžić, vojvoda Šešelj itd., i ovaj zakon koristi da bi se suspendovala njihova slobodna volja da kažu šta misle i o trenutnoj političkoj situaciji, a i o pojedincima koji se nalaze u Haškom tribunalu. Takođe je bitno napraviti selekciju između korišćenja ovog zakona i njegove primene prema pojedincima. Ako je predsednik Republike zloupotrebio ovaj zakon i ako je sam rekao – ne znam šta sam potpisao i ako sam pogrešio neka me kazne, priznao da je napravio greh, oslobođen od strane republičkog javnog tužioca Slobodana Radovanovića, odmah dolazimo u pitanje da li je Slobodan Radovanović po političkoj osnovi tužilac ako je oslobodio predsednika kao primer nekog ko je prekršio ovaj zakon? Primera radi, daću vam i kontraslučaj, da je Zoran Kavalić, bravar iz Zrenjanina, uhapšen i kažnjen sa 30.000 dinara jer je u svom autu manje od 500 metara pored stadiona Vojvodine popio limenku piva. Sproveden je, prenoćio je i kažnjen je sa 30.000 dinara zato što je popio limenku koja mu je bila u autu zatvorena. Evo, ovde stoji njegova izjava, u kojoj kaže da je rešenjem sudije za prekršaje u Novom Sadu utvrđeno da je 20. septembra u toliko i toliko časova u blizini stadiona u Novom Sadu počinio prekršaj Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja, u kome on sve ovo štomuje stavljeno na teret priznaje, ali, evo, šta on kaže: Parkirao sam se u blizini stadiona i iz svojih kola izašao sa limenkom piva koju sam kupio u Zrenjaninu i stao na trotoar bulevara nekoliko stotina metara od stadiona ''Karađorđe''. Poneo sam limenku piva da popijem pred utakmicu; nisam bio pijan niti sam u nedelju pio alkohol. Kad sam prešao ulicu kod terenskog terena u blizini stadiona, zaustavili su me policajci i rekli da stanem sa strane, zajedno sa još nekim momcima i devojkama koji su se tu zatekli. Navijam za ''Crvenu zvezdu'', nisam „delija“, nisam bio pripadnik organizovanih navijačkih grupa, niti sam imao bilo kakva navijačka obeležja. Dodaje: Pitali su me šta da radimo s pivom. Policajci su odgovorili da popijemo, što smo i uradili. Onda je stigao njihov komandir i počeo da viče – bacaj cigaretu, bacaj pivo i postrojio nas pored zida. Stigao sam da popijem bukvalno dva gutljaja, potpisali smo nalog za hapšenje i odvezli su nas „maricom“. Evo kako funkcioniše Zakon za obične navijače, a kako taj isti zakon funkcioniše za predsednika, koji je rekao – ako sam pogrešio kaznite me. A pošto nije pročitao ovaj zakon, a potpisao ga je, on ne zna da li je pogrešio. Tu je njegov advokat republički javni tužilac Radovanović, koji je objasnio da je predsednik nazdravio za istorijski uspeh naše reprezentacije i to na zvaničnom prijemu organizatora te sportske manifestacije. To ne treba mešati sa konzumiranjem alkohola od strane navijača koji potom vrše nasilje i čine krivična dela, tako da apsolutno ne vidim nikakav razlog za moju reakciju - naglasio je tužilac. Kada imate ovakve primere koji su očigledni i kada su zaštićeni lideri nekih navijačkih grupa i kada vidite da im ni pravosuđe ni policija ne mogu ništa (a to je najbolje dokazala akcija „Sablja“, kada su neki uhapšeni u dva i petnaest, a u petnaest do tri su pušteni), onda nije ni čudo kako se ponašaju ostali navijači. Iz svega ovoga možete i sami doneti zaključak da se borba protiv navijača ne sprovodi represivnim merama na stadionu, nego generalno represivnim merama prema nasilju. Jer, kada pominjete pirotehniku, pomenite je svuda u Srbiji, i za Novu godinu i za miting, i ovako i onako, a ne samo na stadionu. To će vam doneti mnogo bolje rezultate i mnogo bolje rešenje. Hvala.
11 minuta i 10 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević i on je poslednji prijavljeni govornik.
Izvinjavam se, predsedavajuća, koliko imam vremena?
Sedamnaest minuta.
Zaista mi je drago što večeras imamo tu čast da vidimo dva ministra u klupama za Vladu, jer ipak je inspirativnije govoriti pred ministrima nego samo pred službenicima Vlade koji beleže ili notiraju ono što mi ovde izgovorimo. Pred nama se nalazi set od 24 zakona koji su spakovani u tri tačke i dolazimo u onu situaciju o kojoj mi iz SRS non-stop i govorimo, da smo ušli u fazu zaista velikog fabrikovanja zakona, a pitanje je koliko su ti zakoni kvalitetni. Dolazimo u situaciju da je posle samo nekoliko meseci, eventualno godinu dana, kao što je ovaj zakon o sprečavanju nasilja u sportu, došao ponovo na dnevni red, a tokom prvog rada na zakonima podnesemo veliki broj amandmana, da naši amandmani, mislim na opoziciju, budu odbijeni, naravno samo zbog toga što ih je podnela opozicija, ili jedan mali broj bude prihvaćen, da bi posle nekog vremena ponovo ti amandmani ušli u proceduru i kada dođe dopuna zakona, posle nekoliko meseci ili godinu dana, ti naši predlozi u vidu amandmana budu ugrađeni u novi predlog zakona. Evo, danas u ovoj prvoj tački u načelnoj raspravi govorimo o 11 zakona, od kojih su šest izmene i dopune - znači, više od 50%. Dakle, pitanje je koliko je to opravdano, dobro i koliko je tu potrošeno sredstava, u smislu fabrikovanja zakona. Koliko je dobar kvalitet svega toga kada posle nekog vremena mi to ponovno moramo da dorađujemo i prerađujemo? Naravno, ključno pitanje, glavno pitanje, pitanje svih pitanja je ko sprovodi te zakone, da li se oni sprovode, šta kaže statistika. Danas je potrošeno preko 80%, možda i 85% vremena na zakon o sprečavanju nasilja u sportu, koliko mi se čini. Prosto je neverovatno da posle godinu dolazimo opet u istu situaciju, da govorimo opet o istoj temi, s jedne strane, a s druge strane, oni koji treba da sprovode zakon, i prethodni i ovaj koji je donet pre godinu dana, nisu ga sprovodili. I u ovoj medijskoj hajci, koja traje već nekoliko nedelja da bi možda nekome donela neki politički poen više, bili smo u prilici da čujemo koliko se ti zakoni sprovode ili ne sprovode, da se neke vođe navijača u trenucima kada ih policija hapsi i privodi pozivaju na to da ih ne smeju hapsiti, jer su im tate njihove kolege i tome slično. Na jednoj od prethodnih sednica Odbora za sport i omladinu dobio sam od ministarke za sport informaciju koliko se privedenim licima zaista izrekne prava mera kažnjavanja – novčanog, zatvorskog i slično. Od privedenih izgrednika negde oko 10-15% bude zaista sankcionisano. Dakle, nije greška u tome šta mi donosimo ovde. Koliko god da jeste manje ili više kvalitetno, još je veći problem upravo taj što se to ne sprovodi tamo gde treba da se sprovodi. Možemo mi doneti ovde stotine hiljade zakona, ali ako u pravosuđu ne budemo imali odgovor onakav kakav treba da bude – džabe ste krečili. Dakle, i ja ću prvenstveno govoriti o zakonu o sprečavanju nasilja u sportu. Izvinjavam se predstavnicima Vlade, najverovatnije ću ponoviti, možda čak i više puta, jer više kolega je danas o ovom zakonu govorilo, preko 80% vremena je potrošeno na ovaj zakon, ali ja, kao sportski radnik, sportski funkcioner i pedagog u sportu, imam pravo da kažem nešto, a ovog momenta izražavam zaista najoštrije protivljenje tome da se određeni odbori ne uvažavaju na taj način da im se određeni zakoni ne pošalju na razmatranje, kao što se desilo sa ovim zakonom. Sednica Odbora za sport i omladinu je zakazana za sutra. Jedina tačka dnevnog reda je zakon o sprečavanju nasilja u sportu, a ovaj zakon je bukvalno preko noći dospeo na dnevni red današnje sednice. Mi ćemo se sutra sastati, porazgovarati, popiti kafu, ispričati nešto na ovu temu, ali poslanici neće moći da izdvoje mišljenje. Pitanje je i koliko će to što budemo sutra tamo na Odboru rekli biti uvaženo ili neuvaženo. Dakle, jeste pravna struka imala veći prioritet u pisanju ovih izmena i dopuna ovog zakona, ali i mi koji smo pedagozi u sportu imamo pravo da kažemo neku reč na ovu temu. Nije lepo da nas na takav, čak brutalan način zaobilazite. Krenuću sada po određenim članovima. U članu 5. kaže ovako: ''Organizator sportske priredbe dužan je da obrazuje odgovarajuću redarsku službu ili da angažuje pravno lice ili preduzetnika radi obavljanja poslova fizičkog obezbeđenja i održavanja reda na sportskoj priredbi''. Dakle, pitanje je vrlo ozbiljno. Zamislite samo da na jednoj fudbalskoj utakmici na stadionu ''Crvene zvezde'', gde se, recimo, skupi između 30.000 i 50.000 navijača, to je već visoki rizik, kolika treba da bude redarska služba. Ovde postavljam i potpitanje – da li je to možda bežanje od odgovornosti određenih institucija, prvenstveno mislim na MUP, da se deo odgovornosti, i to vrlo ozbiljan deo, prebaci na neku redarsku službu, na neke firme, preduzeća ili, kako sebe nazivaju - agencije za obezbeđenje, ili, kako ovde stoji, čak nekih preduzetnika, koji će se javiti da obezbeđuju određene skupove visokog rizika? Dakle, na jednoj utakmici na stadionu ''Crvene zvezde'' redarska služba u ovom trenutku mora da broji minimum 200 ljudi, možda i više. Kakva je to redarska služba i kakvi im se tek ubuduće, po ovom predlogu zakonu, stavljaju zadaci u njihov prioritet koje moraju obavljati? Kaže – obučiće ih i licencirati ministarstvo policije. Ko može i za koje vreme da obuči redarsku službu bolje nego jedinicu policije, žandarmerije, ili kako se već zove deo taj policije koji se obučava i trenira svakodnevno da razbija demonstracije, da suzbija huligansko ponašanje? Pri tome, oni imaju određena sredstva prinude, imaju štitove, palice, palice sa ručkom - tomfe, sredstva za vezivanje, i to su ljudi koji se obučavaju godinama za taj posao. Vi sada hoćete da taj deo posla radi neki redar. Pri tome, policija je zaštićena, ima kacige, oklopljeni su određenom tvrdom plastikom. Naučeni su, uvežbavani su i vežbaju svakodnevno da timski rade, ne pojedinačno. Znate li koliko je potrebno vremena da obučite redarsku službu da timski radi na suzbijanju huliganskog ponašanja na tribinama? Kada dođe do određene tuče, gde se bukvalno izvode srednjovekovni bojevi, gde se udara predmetima (ko šta dohvati i čime stigne) - mislite da će neki redar da se zaleti u tu masu? Zamalo je ubijen žandar pre dve godine na tom istom stadionu, onaj koji je obučen (ko zna koliko je imao radnog iskustva pre toga) da proceni psihologiju mase, određenih ljudi koji mu prilaze, ne prilaze, da li ga opkoljavaju ili ne. Šta će da uradi jedan redar u patikama, trenerci ili farmerkama i sa onimžutim prslukom preko leđa na kojem piše ''redar''? Samo što im niste stavili metu. Koji će redar da priđe vođi navijača i kaže – ti da se smiriš, nemoj da ti počupam uši!? Šta će s tim redarom da bude sutra, preksutra, za mesec dana, za godinu dana? Kako će on da bude zaštićen od određenih huligana, od kojih čak ni policija nije zaštićena? Postavimo još jedno pitanje – kolika treba da bude ta licencirana redarska služba recimo samo ovde u Beogradu? Pa, samo na pet fudbalskih utakmica ''Zvezde'', ''Partizana'', OFK ''Beograda'', neke prve, druge, treće lige treba vam nekoliko hiljada licenciranih redara u jednom danu, koji treba da zadovolje potrebe. Mislim da je ovo vrlo nespretno rešenje, da ga treba doraditi ili makar izbeći takvog kakvog ste vi hteli da ga ponudite ovde. U članu 6. Predloga zakona kaže - prilikom obavljanja poslova fizičkog obezbeđenja i održavanja reda na sportskoj priredbi, redarska služba je dužna da..., pa tačka 9) ne dozvoli pristup sportskom objektu licu kome je izrečena mera bezbednosti, odnosno zaštitna mera zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Recimo, za godinu dana se izrekne jedno hiljadu kazni za hiljadu lica, da ne budu prisutni u određenom vremenskom periodu na određenim sportskim priredbama. Da li ti redari mogu da popamte hiljadu lica kojima treba da se zabrani ulazak na te sportske priredbe? Kako će oni to da stignu da popamte? A šta ako ih bude više? Mislim da ste suviše neozbiljno gurnuli redarsku službu u jedan vrlo, vrlo ozbiljan posao, a sebe ste zaštitili time što ćete preduzimače poslova na obezbeđenju, fizičkom i tehničkom, kao i organizatore - drakonski da kažnjavate. U članu 8. kaže – na sportskim priredbama povećanog rizika organizator je dužan da..., pa tačka 2) o svim informacijama koje poseduje u vezi sa sportskom priredbom obavesti odmah, a najkasnije 48 sati pre početka sportske priredbe Ministarstvo i druge nadležne organe, nadležni sportski savez i druge zainteresovane sportske organizacije, a po potrebi i sportiste koji učestvuju na sportskoj priredbi. Ovde sada ispada da određeni organizatori, savezi ili čelnici nekog fudbalskog kluba ili direktor nekog stadiona mora maltene da ima neku svoju obaveštajnu službu koju mora da infiltrira u redove navijača da bi na vreme dobio određene informacije, da bi doznao šta su oni spremili od pirotehnike, od zastava, od ne znam čega sve, da li će da se organizuju pre početka utakmice, da li će organizovano da dođu tako što će rušiti automobile ili će samo pevati navijačke pesme i sl. I šta ako za ovo sazna recimo dva ili tri sata uoči utakmice? Hoće li snositi odgovornost što nije organe reda obavestio najmanje 48 sati pre početka utakmice? Član 10, pretposlednji stav – organizator je dužan da onemogući ulazak na sportsku priredbu licima koja ne poseduju identifikacioni dokument, odnosno licima mlađim od 16 godina koja nisu u pratnji punoletnog lica. Mi smo danas svi govorili pretežno o velikim sportskim manifestacijama, o velikim stadionima, o deset, dvadeset, trideset, pedeset hiljada ljudi na stadionima. A šta ćemo sa malim sportskim manifestacijama? Šta ćemo sa sportskim objektima koji mogu da prime nekoliko hiljada, ili samo nekoliko stotina gledalaca, na kojima se organizuju oni sportovi koji se prvenstveno i organizuju u salama? Šta ćemo sa sportskim manifestacijama koje se organizuju za decu od 10 do 14 ili 16 godina? Pokupi se društvo iz osnovne ili srednje škole, hoće da gledaju svog drugara koji se takmiči u džudou, karateu, tekvondu. Zar će svi oni koji su mlađi od 16 godina morati da mole mame i tate da ih vode da gledaju drugara koji se takmiči na nekom takvom takmičenju, odnosno nekoj sportskoj priredbi? Mislim da ste morali biti malo detaljniji, ozbiljniji, da sa više aspekata sagledavate neke stvari. U članu 12. kaže (e, ovo je već skandal) – odgovarajući prostor za dežurnog sudiju, javnog tužioca i ovlašćeno lice Ministarstva nadležno za održavanje javnog reda i mira na sportskoj priredbi sa kojeg imaju jasan pregled sportskog terena i gledališta i pristup opremi iz tačke 7) ovog stava itd. Šta sad pravimo od sportskih objekta, od stadiona, od sportskih hala? Pravimo Pinočeove sabirne centre. Mene kao bivšeg sportistu, sportskog radnika i sportskog pedagoga vređa da imam sud u sportskom centru. Proveo sam sate i sate, nedelje, mesece, ostavio krv, znoj i suze na parketu, i mene vređa da se nekome organizuje suđenje u tom prostoru. Tamo se družimo, tamo se zabavljamo, tamo se volimo, tamo se takmičimo i srećni napuštamo sve to. Kada budete izbacili politiku iz navijačkih grupa, neće biti ovoliko huliganstva. To je pod jedan. Pod dva, nas sportiste i sportske radnike ćete pustiti... Čak sam bio i sportski sudija. Ne znači da, kad ne budem bio poslanik, neću to sve nastaviti. To me vređa. Hoću ja da budem sudija i da sudim po sportskim pravilima, a ne javnog tužioca i nekog njegovog pomoćnika koji će imati tri-četiri ćelije gde će organizovati, u tom sabirnom centru, suđenje na licu mesta, kao da je ne daj bože ratno stanje, pa idemo na preki sud. Uhapsite huligana, stavite mu lisice, plastiku na ruke, u maricu, sudite mu tamo gde sve to imate organizovano. Zašto moramo sve da ukaljamo u ovoj zemlji Srbiji? Ako imate sudove, ako imate zatvore, stavite ih u zatvore, sudite im u sudnicama. Nemojte im suditi po svlačionicama, po kancelarijama. Šta ćemo, da išutiramo ekonoma napolje iz njegovog magacina da bi tu seo sudija da sudi? Zaista skandal. Već sam rekao, sebe ste zaštitili tako što ste organizatorima dali više nego drakonske kazne. Kreću se od milion do dva miliona dinara. Da li vi mislite da je dva miliona mnogo za ''Zvezdu'' i ''Partizan'', fudbalske klubove? Nije. A nađite mi bilo koji državni savez u Republici Srbiji - bokserski, karate, tekvondo, džudo - koji vam može platiti dva miliona za ono što je neki huligan, slučajno navratio sa ulice, napravio na terenu i sad ja treba da odgovaram, kao sportski radnik, funkcioner koji organizuje određenu priredbu. Ne samo da treba da platim dva miliona, moram da dobijem i 60 dana zatvora. Znate kada ću ja, kao sportski radnik, kada više ne budem bio poslanik, potpisati bilo koju sportsku manifestaciju sa ovim zakonom? Nikada. Ja sam tu da pomognem deci da se razviju, da obučim nekoga da sutra bude prvi negde, da stoji na pobedničkom postolju sa našom državnom himnom, a vi ste tu da one koji iskoče u određenom trenutku sankcionišete. A ne nas da sankcionišete. Hvala.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? Da li neko želi reč? Predstavnici Vlade? (Da.) Reč ima ministar Ivica Dačić.
Neću propustiti priliku da se javim, pošto, kad god dođem ovde, uvek ostanem do kraja, ali nikad ne dočekam da sa onima koji su me na početku nešto pitali razmenim mišljenje. Možda je rešenje za to da šefovi poslaničkih grupa govore na kraju rasprave. Bio sam poslanik od 1992. godine. Pretpostavljam da je poslanički rad izuzetno težak i naporan, ali sam želeo da ispoštujem ovu raspravu do kraja i ostao sam da dam odgovore na neka pitanja koja se tiču onih zakona čiji je predlagač Ministarstvo unutrašnjih poslova. Kao predlagači ovog zakona, mi nismo uticali na to kako će se i u okviru koje objedinjene rasprave raspravljati o ovim zakonima. Smatrali smo da je neophodno da što pre predložimo ove zakone. Želim da napomenem, možda na to niste dovoljno obratili pažnju u svakodnevnim poslaničkim aktivnostima, ali rasprava o ovim zakonima traje već duži vremenski period. Još u martu ove godine smo, kao što sam rekao, zaključkom Vlade pokrenuli celu priču o pretvaranju našeg Sektora za zaštitu i spasavanje u Sektor za vanredne situacije MUP,koji bi objedinio sve resurse koji postoje u državi koji se trenutno tim pitanjima bave. Smatrali smo da je to neophodno čak i bez nekog konkretnog i vidljivog povoda. Jer, obično je vidljiv povod neka katastrofa koja se desi i obično povodom tih katastrofa mi raspravljamo o tome ko je i gde pogrešio, pa onda analiziramo, kao kad je bila ova tragedija na mostu na Tisi (ja tada nisam bio ministar), pa se onda raspravljalo ko je za šta nadležan, da li je jedno ministarstvo, drugo ministarstvo, neka javna preduzeća, lokalne samouprave itd. Nažalost, živimo u svetu gde su katastrofe, elementarne nepogode i prirodne nesreće gotovo svakodnevne i gde niko nikada ne može unapred da kaže kada će se nešto desiti. Nešto se ne može sprečiti, nešto može, ali se za svaku vrstu situacije treba pripremiti. Imajući u vidu da su zakoni iz ove oblasti doneti još pre više decenija, smatrali smo da je neophodno da što pre predložimo ovu vrstu zakona. Zato što smo mi i predvideli da od 1. januara sledeće godine Sektor za vanredne situacije funkcioniše u okviru MUP-a. O tome smo, inače, imali dogovor sa Ministarstvom odbrane. Tu je general Delić i želim da ga upoznam s tim da je Ministarstvo odbrane aktivno učestvovalo od početka do kraja u izradi ovog zakona o vanrednim situacijama. Imajući u vidu sva ova pitanja koja je on postavio, sve se to do detalja razmatralo. Takođe želim da napomenem i da je o ovome vođena javna rasprava u četiri centra u Srbiji: Beogradu, Nišu, Novom Sadu i Kragujevcu. U javnoj raspravi su učestvovali predstavnici 126 opština u Srbiji. Žao mi je što to nisu čuli oni koji su to pitanje postavili danas na početku ove rasprave. Nadam se da će im neko to preneti. Žao mi je što niste imali dovoljno vremena da vi, kao poslanici, eventualno predložite neke izmene i dopune. Obavešten sam da je 70 i nešto amandmana podneto na ova dva zakona. Pogledaćemo ih i sve što je u interesu poboljšanja naše osnovne ideje - spremni smo da prihvatimo. Kada sam govorio o politici i stručnosti, naravno da smatram da političar, da bi bio dobar političar, treba da bude stručan, ali smatram da ova vrsta zakona, kao i veliki deo onog posla kojim se bavi MUP, nije političko pitanje već, pre svega, pitanje koje tangira sve građane ove zemlje. Zato, kada govorimo o ovoj temi, propisi iz ove oblasti se ne pišu sa političkog aspekta, nego na osnovu onoga što je potreba države u ovom trenutku. Zato, kada je reč o zaštiti od požara i o vanrednim situacijama, mislim da ćemo sve ono što budemo uradili u narednom periodu raditi u interesu svih građana, a to je da se izvrši prevencija i da se najbolje što znamo organizujemo za otklanjanje posledica vanrednih situacija i za brze reakcije prilikom požara. Videli ste da su naš Sektor za vanredne situacije i Sektor za zaštitu i spasavanje veoma brzo reagovali i sprečili tragične posledice u nekoliko slučajeva u prethodnom periodu. Kod požara u bolnici "Dragiša Mišović" naše vatrogasne jedinice su bukvalno za nekoliko minuta došle i sprečile tragediju. U Užicu, prilikom eksplozije, nismo mogli da sprečimo gubitak ljudskih života, ali smo učinili sve na gašenju požara koji je nastao posle eksplozije. Takođe, u Kragujevcu, kada se zapalila "Zastava", reagovali smo veoma brzo. To je nešto što građanima treba. I zato će se, već sam rekao, ulaganje, investicije i dobra zakonska regulativa u ovoj oblasti višestruko vratiti građanima kroz efikasan sistem zaštite od požara i otklanjanja posledica ili sprečavanja onoga što spada u širok pojam vanrednih situacija. Negde se to u svetu zove drugačije, negde se govori o katastrofama, negde se govori o vanrednim situacijama. U suštini, vanredne situacije u ovoj oblasti nemaju nikakve veze sa nekim vanrednim stanjem ili sa bilo kakvim vojnim ili policijskim rečnikom. Ovde je reč samo o situaciji koja izmiče redovnoj kontroli i u toj situaciji je neophodno da se zna ko komanduje i koji su to resursi, da bi se moglo izaći iz takve situacije u kojoj su obično svi u nekoj vrsti konfuzije. Ovde se, kao što znate ako ste pažljivo proučili ovaj zakon, uvodi sistem 112. To je već standard Evropske unije. Ne radimo mi sad to zbog EU, da se razumemo, radimo zbog nas. Ali hoću da kažem da u nekoliko stvari koje su za nas bitne u oblasti unutrašnjih poslova, u policiji (a vatrogasni sektor, odnosno Sektor zaštite i spasavanja u vanrednim situacijama nisu u okviru policije, nego u okviru MUP), prelazimo na sistem 112, koji će objediniti sistem 92, 93 i 94. To znači da će svaki građanin moći, pozivom na broj 112, da ima adekvatnu reakciju, bilo koja vanredna situacija ili bilo koji događaj da je u pitanju. Naravno, taj sistem tek treba uvesti i to nije tehnološki ni tako jednostavno. To znači da su tu i vatrogasci i policija i hitna pomoć i sve što iz toga može da proizađe. Da ne odgovaram sad na sva pitanja, verovatno ću biti tu i kad bude rasprava u pojedinostima. Kada je reč o onome što se sada u javnosti definiše kao neka ruska humanitarna baza, želim da budem potpuno precizan i otvoren. Znate da je pre nekoliko godina, kada je bio veliki požar na Staroj planini, taj požar ugašen zahvaljujući ruskoj pomoći. Još jednom moram da kažem, a ljudi koji sede pored mene su bili na tim funkcijama i u periodu kada se to dešavalo, tada je u gašenju požara bila potrebna ruska pomoć. Odnosno, zemlje u okruženju su sve male, srednje razvijene ili srednje nerazvijene, svejedno, i nijedna od tih zemalja nema dovoljne resurse da sama može da reaguje u slučaju vanredne situacije. Cela ova ideja o formiranju jednog regionalnog centra za reagovanje u vanrednim situacijama u jugoistočnoj Evropi je nastala iz razmišljanja da razne države pomažu u tim vanrednim situacijama. Ta ideja je tek u fazi razmatranja. Ona je, kao ideja, deo sporazuma koji su potpisala naša dva ministarstva prilikom posete ruskog predsednika Dmitrija Medvedeva. Reč je isključivo o humanitarnoj bazi ili regionalnom centru za reagovanje u slučaju vanrednih situacija, gde bi se nalazila oprema za gašenje požara, za spasavanje u poplavama, zemljotresima, klizištima, rezerve hrane, lekova, humanitarno razminiranje, da tako kažem. Nije ideja da to bude bilo kakva vojna baza niti da ima bilo šta vezano sa… Ovde je ideja da to bude apsolutno civilno i, naravno, uz otvoreni poziv da u tome učestvuju i druge zemlje u regionu. Znači, ministar Šojgu i ja smo poslali pisma svim ministrima unutrašnjih poslova u regionu, od Italije, Hrvatske, pa do Bugarske, Grčke itd., da razmotre pitanje da svi zajedno učestvujemo u formiranju jednog takvog regionalnog centra od kojeg bismo svi imali koristi. U februaru bi trebalo da bude održan sastanak ovde u Beogradu, gde bi se te države izjasnile da li žele da učestvuju u svemu tome. Ali, nezavisno od toga, mi razgovaramo i sa drugim međunarodnim faktorima, sa raznim organizacijama i institucijama, od Partnerstva za mir i NATO, preko EU, odnosno Evropske komisije, koja ima ministarstvo, odnosno komesarijat (pošto su komesari u pitanju) koji se bavi vanrednim situacijama, odnosno katastrofama. Danas sam bio u Šidu, gde smo završili razminiranje šidske opštine. Glavnu reč u donaciji imale su SAD, Norveška i druge zemlje, isto kao što naše jedinice za spasavanje imaju zajedničku obuku i veliku pomoć sa francuskim jedinicama, koje su najopremljenije na svetu i najobučenije kada je reč o spasavanju iz ruševina. Kad su ova pitanja na dnevnom redu, apsolutno više nema veze ni sa kakvim vojnim aspektima, čak i kada je reč, na primer, o gašenju požara u nekim susednim državama. Vojni helikopteri, na primer, ne mogu da idu da pomognu, ali naši, policijski, koji su civilni, učestvuju u svemu tome jer je, kao što znate, za upotrebu vojske, a to je na neki način upotreba vojske, potrebno donositi odluke u parlamentu. Kada je reč o drugim pitanjima, ne bih želeo da sada otvaram druge teme, želim samo da kažem da je svaki zakon na neki način pomalo ograničavanje slobode. Kako su govorili filozofi pre sto ili dvesta godina, kada se bavljenje filozofijom smatralo nečim čime se čovek naročito ponosio, za razliku od prakticističkog vremena u kojem danas živimo,svako drvo može da raste do neba, ali ne raste. Svaki zakon, npr. zakon o slobodi štampe, u stvari je zakon o ograničavanju slobode štampe. Ovde je, kada govorimo o svim ovim zakonima, pa i o zakonu o sprečavanju nasilja u sportu ili sportskim priredbama itd., veoma bitno da se uspostave jasna pravila igre na koji način će sve to da funkcioniše. Predlagač ovog zakona je ovog puta Ministarstvo pravde. Razgovarao sam i sa predsednikom UEFA Mišelom Platinijem, koji je takođe želeo da pomogne, u smislu davanja ekspertskih saveta od strane UEFA, kako su to rešile zemlje u kojima su se takve stvari dešavale. Ali, siguran sam da je gospodin Jovanović, koji nije prisutan, bio u pravu kada je danas rekao, i tačno je da to ne može da bude samo policijski posao. Pendrek treba da bude poslednja stvar koju neko upotrebi pre nego što iscrpi sva druga sredstva. Jer, prvo treba upotrebiti glavu i sve mogućnosti. Zato nam treba konsenzus, ali čini mi se da ga nemamo. Nismo ga imali ni danas ovde, zato što, možete videti, u svim raspravama nikako da dođemo do toga šta u mi stvari hoćemo, za koje se vrednosti zalažemo, kakvu državu hoćemo da pravimo. Svi hoće da policija rešava sva pitanja koja postoje. Politika mora da bude pre policije. Svi vi koji se bavite politikom, uključujući i mene, morate da preuzmete odgovornost za koje se vrednosti borimo danas u Srbiji. Čini mi se da niko nije spreman da to preuzme, već svako meri kolika je veličina njegovog rejtinga i gleda na koji način će se nešto okrenuti u plusu ili minusu kada se sve sabere, kada dođu izbori. Zato i dolazimo do ove situacije, da danas u jednoj diskusiji imate plovidbu od apsolutne podrške borbi protiv huligana, pa na kraju do rečenice da nam je Bog dao silu u ruke da bijemo narod i da ne treba da bijemo narod. Moram da vam kažem da SPS nije, kao što je ovde neko rekao, satelit DS-a. Mi smo partneri. Siguran sam da u ovoj sali ima većeg satelita DS-a, nego što je to SPS. U svakom slučaju, ja sam ministar unutrašnjih poslova i nosim odgovornost za ovaj resor. Što se nas tiče, nastupaćemo profesionalno sa svim što je u našim rukama i poštovaćemo zakone. Apsolutno ste u pravu – dok imate čekić, treba da udarate. Vlast se ili vrši ili drugom daje. U svakom slučaju, kada je reč o ovim pitanjima vanrednih situacija i zaštiti od požara, zamoliću moje saradnike koji su najviše zaslužni što je taj zakon uopšte napisan, da razmotrimo sve ove amandmane koji su podneti. Pretpostavljam da većina njih može da bude prihvaćena, ali vas takođe molim i da iskorenimo korupciju koja postoji u primeni tih zakona. Koliko puta se desilo, kao što je to bilo i prilikom usvajanja Zakona o bezbednosti saobraćaja... Želim i ovom prilikom da kažem da ima mnogo urgencija koje dolaze od različitih ljudi širom Srbije koji zovu Ministarstvo i mene kao ministra da se pusti nešto - pa nije baš u redu sve što je vezano za ove vatrogasne…, ali pustite samo što pre objekat, da bi neko mogao nešto da otvori itd. Ili, neko misli da može nešto da potkupi. Ne može više, kraj je tome. Danas smo uhapsili jedan broj pripadnika granične policije i carinika. Ne možemo da pričamo o borbi protiv korupcije i kriminala, a da u našim redovima to tolerišemo. Zato i ovde, kada govorimo o ovom zakonu, ako želimo odgovoran odnos prema ovome, niko ne može u Srbiji da dobije upotrebnu dozvolu za bilo koji objekat ako nije do kraja ispoštovao ono što smo zapisali u ovim zakonima. Ja to kažem svom pomoćniku i on će lično biti odgovoran ukoliko se drugačije radi u MUP, zato što se igramo životima građana. Znate da je u bolnici ''Dragiša Mišović'' bilo nekoliko stotina pacijenata, da se požar desio i mogli su svi da nastradaju, a zgrada još nije ni puštena. Korupciju moramo da iskorenimo, isto kao i kada je u pitanju Zakon o bezbednosti saobraćaja. Ovde je neko spomenuo gospodina Čanka. Kažem vam, dao sam nalog da se ispita u kojim segmentima predstavlja kršenje Zakona o bezbednosti saobraćaja ovo što je on uradio. U svakom slučaju, u ovoj državi svi su jednaki pred zakonom, kao što ste videli, od običnog građanina do predsednika Republike. Nema nikakvih izuzetaka. Ako je reč o nečijem kršenju zakona, protiv njega će biti podneta prijava. Svako treba da bude odgovoran. A ako postoji rupa u zakonu, treba što pre promeniti taj zakon. Slažem se s tim što ste rekli.Nije problem navijača, odnosno huligana od danas ili juče. On postoji dugi niz godina unazad. Bio je govor mržnje i tada, kao što je i sada. Ako želimo da budemo objektivni, ne možemo svoje mišljenje definisati zavisno od toga gde sedimo, ovde ili tamo, nego moramo da budemo korektni i principijelni. Mnogi iz tih navijačkih grupa nisu bili samo deo navijačke grupe i huligani, nego su učestvovali u raznim delovima političkog života i na različitim političkim skupovima. Naravno, svako može da misli da ima i neke zasluge. Što se nas tiče, niko ne treba da bude žrtva, da se bez razloga prema njemu primenjuje sila, ali budite uvereni, nećemo tolerisati huliganstvo, odnosno nasilje i niko neće biti privilegovan, bez obzira da li radi bilo ko iz njegove familije... Reći ću vam za jednog od onih koji je uhapšen sada. Žena mu radi u MUP, ali je on uhapšen. Danas je uhapšen jedan pripadnik Vojske Srbije, aktivni oficir. Mora da se vodi ozbiljna borba protiv toga. Kada je reč o redarskoj službi, da ne zaboravim, nismo mi tražili to. Tu je gospođa Malović, ona će šire govoriti o tome, ja ću samo da napomenem da nismo mi iz MUP predložili ovu redarsku službu. To je bio predlog Saveta za borbu protiv nasilja. Odnosno, sportske organizacije su smatrale i insistirale na redarskoj službi, da ne radi samo policija taj deo posla. Mi smo jedva ubacili u sve to što su oni govorili barem taj deo, da vršimo obuku i licenciranje svega toga, jer se slažem s vama da je previše rizično da sada neko preuzme takve poslove. Mi se ne izvlačimo iz ovoga. Naprotiv, ubeđen sam da ono što je predloženo, da su to iskustva koja postoje u nekim državama, da ništa što je predloženo ovde nije izmišljeno u Srbiji, nego da je na neki način prošlo probu vremena u onim državama koje su već prošle kroz jedan takav period borbe protiv nasilja. Želim da zahvalim svima. Mislim da je rasprava koju smo danas vodili bila veoma ozbiljna. Zaista mi je žao što je, verovatno zbog vremena kada je potrebno završiti zasedanje, skraćeno vreme da biste mogli da podnesete još amandmana, ali kažem još jednom, ovi zakoni su veoma značajni, zato što tu možemo da postignemo konsenzus u ovoj državi, odnosno da ne gledamo na to da li će neko tu dobiti ili izgubiti političke poene. Bio sam one noći u Užicu kada se desila tragedija. Tu više nema političkih poena. U nečemu morate da učestvujete. To je, nažalost, deo i mog posla. Posle mesec-dva ponovo se tamo desio požar, prilikom radova na saniranju onoga što se desilo. Neozbiljno je da se tako radi. I ne samo što je neozbiljno, mora da se sankcioniše jer niko ne sme da se igra sa životima ljudi. Zato nam je neophodno da se u ovim situacijama zna ko šta radi. Osnovni je problem kada nastane haos u jednoj državi, a haos nastaje prilikom elementarnih nepogoda i katastrofa. Ne možete ni da zamislite šta sve može da bude katastrofa. Kada se izgube možda i sredstva informisanja, mediji, kada se izgubi komunikacija, mora da se zna kako funkcioniše sistem. Zato smo i predložili ovu vrstu zakona. Ne zato što najavljujemo neke katastrofe, nego jednostavno moramo da budemo spremni se organizujemo kako treba, a ne da posle toga svi međusobno kukamo i prebacujemo krivicu jedni na druge. Žao mi je što nemam priliku da lično podelim razmišljanja sa onima koji su govorili na početku današnje rasprave i želim da zahvalim svima vama koji ste ostali do kraja. Nadam se da niste ostali zbog toga što poštujete stranačku disciplinu, nego zato što su ovo ozbiljne teme.
Reč ima ministarka pravde Snežana Malović. Izvolite.
Želim na početku da zahvalim svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u diskusiji povodom ovih predloga zakona, a posebno onima koji su uložili amandmane. Takođe želim da vam uputim izvinjenje što nisam mogla da prisustvujem u svakom momentu ovoj sednici. S obzirom na to da postoje kontinuirane obaveze u Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca radi uspostavljanja nove mreže sudova, verujem da će to biti izvinjavajući razlog. Nastojaću da prilikom rasprave o amandmanima budem sve vreme prisutna jer to smatram svojom primarnom obavezom kao člana Vlade i nekog ko je zadužen za resor pravosuđa u ime Ministarstva pravde. Želim u kratkim crtama da pojasnim i ono što sam do sada čula i što su mi preneli moji saradnici. Pokušala sam na početku rasprave da budem eksplicitna i opširna, ali želim da dam još neka dodatna objašnjenja. Prvi deo objašnjenja se odnosi na set zakona koji treba da dovedu do toga da se nasilje na sportskim priredbama minimalizuje i, da ne budem baš toliki utopista, isključi, ali svakako minimalizuje. Kao što je moj uvaženi kolega Dačić rekao, oni nisu plod našeg premišljanja, već nečega što smo imali u iskustvu evropskih zemalja koje su se suočile s ovom pošasti, prvenstveno u Engleskoj, Francuskoj itd., tako da smo njihova iskustva i praksu pokušali da primenimo i pretočimo u ove zakone. Takođe, moram potpuno iskreno da vam kažem da meni nije baš lako da u veoma kratkom periodu predlažem izmene Krivičnog zakonika, koji treba da bude nešto što pruža pravnu sigurnost i stabilnost u ovoj zemlji, ali prosto su nas nemili događaji u prethodnom periodu naveli na to da se predlože izmene i ovog zakona. Tih događaja je bilo nekoliko u nedavnoj prošlosti, kulminirali su s ubistvom jednog stranog državljanina, što je ostavilo ružnu mrlju po ugled naše zemlje, jer Srbija, a naročito Beograd, nisu poznati po tome da ne vole strance. Stranci su uvek ovde bili dobrodošli i sve je to nama bilo jako teško, a verujem i svim poslanicima u ovom uvaženom domu. Takođe želim da kažem da je predlaganje ovih zakona bila obaveza Ministarstva pravde, na osnovu Zaključka Saveta za nacionalnu bezbednost. Ministarstvo pravde nije samo radilo na tome, učestvovali su i drugi državni organi, naročito MUP, o čemu dovoljno govori i diskusija kolege Dačića. S tim u vezi, predlozi zakona su bili i na Savetu za borbu protiv nasilja, kojim predsedava sam predsednik Vlade, i mnogi članovi ovih predloga zakona upravo su bili rezultat i određenih zahteva članova tog saveta. Duboko verujem da će ovi zakoni dati rezultata u praksi i, kao što je i moj kolega Dačić rekao, oni jesu nešto što predstavlja represivni deo. Ono što je preventivni deo, to je na svim segmentima društva i postoje razmišljanja da se čak donese i određena rezolucija u okviru Narodne skupštine, tako da svi segmenti, svi politički akteri stanu iza toga. Želim da dam i određena pojašnjenja u pogledu Zakona o prometu nepokretnosti. To je takođe pojava koja je poprilično uzela maha u našoj stvarnosti - da se stanovi i nepokretnosti po više puta prodaju, da su rezultat raznih prevarnih radnji. Imali smo brojne priloge u štampi s tim u vezi. Možda se neće s ovim predlogom zakona tome stati na put, ali svakako ćemo krenuti u borbu protiv toga, jer će ugovori morati da se overavaju na jednom mestu, u onom sudu na čijoj teritoriji se nepokretnost nalazi. Sa zadovoljstvom mogu da kažem da će početkom sledeće godine svi sudovi biti umreženi. Postojaće program za automatsko vođenje predmeta, tako da će, samim tim, sudovi biti u mogućnosti da provere da li je određeni ugovor overen ili nije. Što se tiče Zakona o parničnom postupku, kao što sam rekla u prethodnom izlaganju, to je zakon koji se predlaže s obzirom na naše obaveze usklađivanja sa Ustavom, s jedne strane, ali i, što je takođe bitno naglasiti, zbog nove mreže sudova i nadležnosti osnovnog i višeg suda. Ovo je samo prvi korak u izmeni našeg parničnog zakonodavstva. Ministarstvo pravde namerava da tokom sledeće godine predloži potpuno nov zakon o parničnom postupku, koji će biti u skladu sa evropskim standardima, s jedne strane, a sa druge strane, doprineti efikasnijoj proceduri u parničnim postupcima. Nažalost, nije retkost da se kod nas postupci jako dugo vode. Imali smo slučaj postupka koji se vodi 30 godina, što znači da se dve ili tri generacije u porodici bave jednim parničnim postupkom. Mi u Ministarstvu pravde smo i spremni i voljni da se uhvatimo u koštac sa tim. Još jednom zahvaljujem svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u raspravi. Amandmane ćemo jako pažljivo sagledati i nećemo se libiti da usvojimo sve što bude doprinosilo konzistentnosti ili poboljšanju teksta. Zahvaljujem.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Za danas završavamo rad i nastavljamo sutra, 22. decembra, u 10.00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutno najmanje 126 narodnih poslanika, dok su za redovan rad potrebna 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, što je Poslovnikom utvrđen uslov da možemo početi današnji rad. Samo utorkom i četvrtkom nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, tok sednice definisan je članom 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji se odnosi na traženje obaveštenja i objašnjenja. ''Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika, osim na sednici Narodne skupštine. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine, usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu''. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235? Obaveštavam vas da je za poslaničku grupu DSS ovlašćeni predstavnik narodni poslanik Slobodan Samardžić, koji želi reč.