Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 104 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje.Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Aleksandar Lazarević, Meho Omerović, Željko Ivanji i Dušan Mrvoš. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da smo na jučerašnjoj sednici započeli raspravu o amandmanu narodnog poslanika Dragoljuba Anastasovkog na član 34. Predloga zakona. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Janković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Boško Ristić, izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, mnogo je primedbi izneto u vezi sa sadržinom ovog Predloga zakona. Jedna od najkrupnijih jeste i činjenica da ovaj predlog zakona predviđa da protiv rešenja u individualnom sporu nije dozvoljena žalba. Ovo je direktno protivustavno, jer Ustav garantuje dvostepenost u odlučivanju i garantuje pravo stranki na delotvoran i blagovremeni pravni lek. S obzirom da ovde Predlog zakona isključuje mogućnost izjavljivanja žalbe, na ovaj način se stranke u ovom postupku stavljaju u jedan protivustavan položaj. S druge strane, arbitraža, odnosno arbitar se stavljaju iznad pravosudnih organa, koji imaju dvostepenost u odlučivanju, sa pravom na žalbu, koja ima suspenzivno i devolutivno dejstvo. To znači da se odlaže rok izvršenja i da neposredno viši organ ima pravo da, po zahtevu stranke, preispita pravilnost primene zakona u konkretnom slučaju. Još jedna stvar nije ovde dobro regulisana, a to je pitanje pravosnažnosti, odnosno izvršnosti rešenja, odnosno odluke koja je doneta povodom mirnog rešenja individualnog spora. Ovde se pravnosnažnost i izvršnost vezuju za neke momente koji su u suprotnosti sa principima u drugim procesnim pravima, posebno u Zakonu o parničnom postupku, što takođe predstavlja probijanje pravnog sistema i uvođenje u pravni sistem Srbije jednog zakona koji je u koliziji sa osnovnim pravilima procedure u kojima se rešavaju građanski sporovi, u koje spadaju i sporovi iz radnog prava. Zato smatram da je ovo još jedan od razloga zbog čega bi ministar trebalo da povuče ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Marković, izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo, koleginice i kolege narodni poslanici, meni je žao što gospodin ministar opet nije prisutan na ovoj raspravi, jer mislim da je rasprava vrlo bitno, zbog toga što retko imamo priliku da se baš ovakav zakon nalazi pred narodnim poslanicima. Dakle, ovoliko loš zakon odavno verovatno niko nije video u ovoj Narodnoj skupštini. Prosto se postavlja pitanje zašto mi, praktično već drugi dan, odnosno treći dan raspravljamo o ovom zakonu i zbog čega smo juče samo četiri amandmana za ceo dan prešli. Kada sam razmišljao o tome, shvatio sam da je razlog za to upravo loš zakon. Koliko je ovo loš zakon, daću vam samo kroz jedan primer. Ovaj zakon želi da uredi procesnu materiju, i to je vama svima jasno, dakle, postupak kojim treba da se utvrde nečija prava i nečije obaveze. Vidite, i drugi zakoni koji uređuju procesnu materiju imaju po par stotina članova. To je prosto neophodno da bi se sam postupak osvetlio sa svih mogućih aspekata. Ali, ovaj zakon sveukupno ima pedesetak i nešto članova. ZKP, ZPP, Zakon o upravnom postupku, pa to su zakoni od po četiri stotine članova. Znači, sa četiri stotine članova se uređuje ono što je postupak, postupanje stranaka pred odgovarajućim organom, njihova prava, njihove obaveze, pa i veštačenja koja smo ovde pomenuli juče itd. A, ovaj zakon, koji ima i materijalno-pravnih i procesno-pravnih odredbi, ima sveukupno pedeset članova. Stvarno mi nije jasno da neko misli sa ovakvim zakonskim rešenjem će se urediti bilo kakav postupak, pa makar to bio i postupak mirenja, pa makar tu postojala i najbolja namera onih koji postupaju, odnosno onih koji se nalaze pred odgovarajućim organom da se izmire. Što se tiče člana 36, samo ću da kažem jednu reč, koliko je prosto sve nedorečeno. Recimo, u članu 35. kaže: "Ako arbitar smatra da je predmet spora raspravljen tako da može da odluči, zaključuje raspravu". Nemamo mi ideju da li ovde postoji bilo kakav rok u kome on traži da izradi rešenje, izuzev onog opšteg roka da treba za 30 dana da se završi postupak. A on može u roku od pet dana da završi raspravu, željni ljudi da se izmire, dođu, izmire se i onda on čeka, može da čeka 25 dana da izradi to. U krajnjem slučaju, da li je to instruktivni rok, da li je prekluzivni rok, pa to niko ne zna. I šta će biti ako ne izradi u roku od 30 dana? Evo, šta će biti u koliko on ne izradi u roku od 30 dana to rešenje. Ministar nije tu, meni je strašno žao. Evo, to je još jedno pitanje na koje bih hteo da čujem odgovor. U članu 36. se kaže: "Arbitar donosi rešenje o predmetu spora u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave". Dakle, opet isti rok i opet isto pitanje, instruktivni i prekluzivni rok, šta ako ne donese rešenje u roku od 30 dana? Verujte mi, sinoć sam još jedanput uzeo prosto da prelistam ovaj zakon, svestan činjenice da dosta izlazimo za govornicu i da pokušavamo da ukažemo na mane ovog zakona, prosto u želji da još jedanput potvrdim neki svoj stav, da ovo zaista ne valja. I opet nisam mogao da nađem odgovore na ova pitanja na koja bih prosto želeo da mi ministar da odgovor. Sada, jedno po meni veoma značajno pitanje. Meni je ostala velika dilema i voleo bih da mi neko kaže, govorim sve vreme o članu 36, da li kao u članu 26, dakle deset članova ranije, kada se govori o kolektivnim sporovima, da li ovde ovo rešenje ima snagu sudske presude? Molim vas, obratite pažnju, vrlo bitno pitanje - da li ima snagu sudske presude, da li se nakon donošenja ovakvog pravosnažnog, izvršnog rešenja, kako ovde piše, da li važi pravilo, da li je to res iudicata? Da li važi pravilo neb is in idem? Nadam se da me razumete. Znači, pitanje nad svim pitanjima u ovom delu zakona jeste - da li je u pitanju presuđena stvar, ukoliko se ovde ovako postavlja. Ako jeste u pitanju presuđena stvar, zašto je onemogućeno pravo žalbe na takvu presudu, odnosno na takvo rešenje? Pa, ne možemo u stvarima u kojima se rešava o nečijim pravima i obavezama, uprkos načelu dobrovoljnosti koje je ovde pod velikom sumnjom, onemogućiti pravo na žalbu koje je ustavno pravo i koje je, da kažem, civilizacijska tekovina, kao i svako pravo na delotvoran lek. Praktično, ista priroda spora kao i onih koji se rešavaju pred sudom. Samo ima jedna razlika - tamo ima dvostepenosti, ovde nema. Samo ima još jedna razlika - tamo taj spor vode sudije po Zakonu o parničnom postupku, znači detaljno uređenoj materiji, ovde to vodi neko ko sigurno nije sudija, jer kasnije ćemo videti, kada dođemo do uslova, koje on uslove mora da ispunjava, a to su visoka stručna sprema. Ne znam da li je vama to poznato, ali u postojećem Zakonu o parničnom postupku toliki je značaj dat ovim pitanjima da je čak u radnim sporovima dozvoljena revizija kao vanredni parni lek. Naravno, dozvoljena je revizija i kad je imovinski spor, pa preko određene sume novca. Mi dolazimo ovde u situaciju da u ovom sporu ne samo da nije dozvoljena revizija, nego ljudi nemaju čak ni pravo žalbe. Prema tome, ovaj zakon, kroz sve ove članove i kroz ono o čemu ćemo kasnije govoriti, zaista pokazuje da je neodrživ u našempravnom poretku. Činjenica je da nama treba zakon koji bi regulisao ovu materiju i stoga ponovo molimo ministra da učini najbolje rešenje za Vladu, za nas narodne poslanike i za Srbiju, a to je da povuče ovaj predlog zakona iz procedure.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Goran Dunjić podneo je amandman kojim predlaže da se naslov poglavlja IV, naslov iznad člana 38. i član 38. brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Milan Marković.
Činjenica je da je ovaj amandman ispravan, sa tog aspekta da treba da se predloženo briše, mada su u pitanju možda drugačije pobude nego što su naše kada mi kritikujemo ovaj zakon, ali evo o čemu se ovde radi. Pored već postavljenog pitanja ministru od pre nekoliko dana, jer ovde smo preskočili član 37. na koji nije podnet amandman, a to je da li mu je uopšte poznata činjenica da nema mirovanja postupka prema novom ZPP-u. Dakle, posle mog izlaganja ostaju još dva pitanja, a to je da li je u pitanju presuđena stvar, da li je to kraj za one koji su nesvesno stupili u ovaj postupak i posle toga nisu mogli da se izvuku. Meni posebno nije jasna stvar šta će biti kada arbitar koji vodi postupak napravi bilo kakvu povredu procesnog ili materijalnog prava. Da li onog momenta kada se radnik, koji je ekonomski slabija strana, upusti u ovaj postupak mirenja, primi plavu kovertu u kojoj piše - da li si za mirenje? On kaže - jesam, ne znajući da je time ušao u jedan postupak iz koga nema vraćanja. Prosto ne može da se vrati onog momenta kada se upusti u raspravljanje. Nakon toga šta god da uradi, arbitar donosi rešenje i to rešenje je pravosnažno i izvršno. Da li shvatate opasnost za radnike koji pristanu da se upuste u individualnim sporovima u rešavanje svog problema na način kako je to predviđeno ovim zakonom. Što se tiče člana 38. i glave IV, uslov da ima visoku stručnu spremu i najmanje pet godina radnog iskustva u oblasti radnog odnosa je u najmanju ruku neozbiljan uslov. On treba da se bavi vrlo ozbiljnim postupkom, kojim se u sudovima bave sudije. Nećemo valjda porediti nekoga ko je završio bilo koji fakultet i igrom slučaja bio referent za bolovanje u nekom preduzeću ili je bio referent za pisanje godišnjih odmora, on sada treba da radi istu onu materiju koju u stvari radi sudija koji je završio pravni fakultet, pa je bio pripravnik dve godine, pa je polagao pravosudni ispit, pa je bio stručni saradnik nekoliko godina i onda je jednog dana pred ovim domom, odnosno od strane ovog doma izabran za sudiju da odlučuje o pravima i obavezama, o slobodi, a nekada i o životu (naravno više ne) građana. On treba da vodi takav postupak, a ne neko ko se prijavio na neki javni oglas agencije i izabran za arbitra. To je potpuno loše rešenje i najiskrenije ga ne razumem. Ne razumem ratio legis onih koji su pisali ovaj zakon. Takođe stoji tačka 4) - dostojnost dužnosti miritelja, odnosno arbitra. To je jednostavno tako uopšteno i ako pogledate Ustav deo ovoga je praktično pisano kao oni delovi iz ustavne materije. Ovo je zakon koji upravo treba da razradi ono što je ustavna materija. Imam utisak da je sa pravno-tehničke i suštinske strane ovaj zakon definitivno promašio i mislim da je gospodin ministar morao dobro da se konsultuje i dobro da proveri pre nego što je došao na Skupštinu sa ovakvim predlogom zakona. Ponavljam, DS smatra da treba da postoji ovakav zakon, ali zaista ovako nešto nismo očekivali ni u onim najgorim razmišljanjima.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, član 38. predviđa izbor miritelja i arbitra. Za miritelja, odnosno arbitra može da bude izabrano lice za koje je prethodno raspisan oglas koji raspisuje agencija. Uslovi koje mora da ispuni su da ima najmanje pet godina radnog iskustva iz oblasti radnih odnosa. Ovo je jedan pravni standard koji nije definisan zakonom i ostavlja mogućnost za velike zloupotrebe. Da li se iskustvom iz oblasti radnih odnosa može smatrati i to što neko lice ima potpisan ugovor o radu duže od pet godina, i to je iskustvo iz radnih odnosa, jer je kao strana u ugovoru o radu imao iskustva iz radnih odnosa. Ovakvo preciziranje uslova i nepostojanje kriterijuma ostavlja mogućnost da se za arbitra, odnosno miritelja biraju lica koja apsolutno nemaju nikakve kompetencije da rešavaju sporove po osnovu radnog odnosa. Ono što je posebna besmislica jeste da lice ne sme da bude kažnjeno zbog krivičnog dela koje ga čini nepodobnim. Pitanje podobnosti nije regulisano nijednim pravom. Do sada postoji iskustvo u vezi sa propisivanjem ovog uslova koji su utvrđivale osnovne advokatske komore i Republička advokatska komora, pa su Vrhovni sud Srbije i Ustavni sud u više navrata stavljali van snage opšte akte Republičke komore upravo u delu gde se predviđala podobnost, odnosno dostojnost za vršenje određene funkcije. Pitanje podobnosti upućuje na političku podobnost. Podobnost u drugom smislu može da znači dopadljivost, da lice koje se dopada vlasti može da bude miritelj ili arbitar u postupku za mirno rešavanje radnih sporova. Dakle, ovako postavljena norma, ovako postavljena odredba člana 38. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova je nedorečena i protivustavna. Ovom odredbom potencijalni kandidati, koji bi bili birani za miritelje ili arbitre, bili bi stavljeni u neravnopravan položaj jer se ne vidi ko bi odlučivao ko je podoban, odnosno dostojan za vršenje ove funkcije. Zato smatram da je ovo još jedan od razloga zbog čega se predloženim zakonom probija pravni sistem Republike Srbije. Ovaj predlog zakona je protivustavan, a kandidati za miritelje odnosno arbitre stavljaju se u nejednak položaj pred Ustavom i ostavlja se na potpunu samovolju agenciji za mirenje, odnosno za mirno rešavanje radnih sporova, koja predstavlja jednu produženu birokratsku ruku Vlade, da odlučuje o tome ko je podoban, odnosno pogodan da učestvuje u mirnom rešavanju sporova između poslodavaca i zaposlenih.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Pre nego što krenete, želim da pozdravim decu iz Dimitrovgrada, koji su gosti Narodne skupštine u organizaciji OEBS-a. Prisutni su na galeriji.
Draga deco, dame i gospodo narodni poslanici, čitav ovaj set amandmana poslanika SRS usmeren je na istu stvar. Naime, mi želimo da u potpunosti promenimo nameru zakonopisca da ovu materiju uređuje usvajanjem i prihvatanjem nekih novih pravnih instituta, kakvi su miritelj i arbitar. Želimo da to svedemo na službu pravne pomoći, zato što je to neuporedivo bolje, jednostavnije, manji troškovi, zato što bi to bilo neuporedivo kompetentnije, zakonski koherentnije. Želim da kažem da uslovi, a o tim uslovima smo nešto juče govorili, koji su neophodni za miritelja i arbitra, pokazuju da bi bilo velikih problema u samoj praksi. Naime, pet godina radnog iskustva, odnosno visoka stručna sprema, ne znače apsolutno ništa za donošenje rešenja. Dakle, tu je potreban neko ko ne samo da ima radno iskustvo u radno-pravnim odnosima, već neko ko je pravno potkovan da može da sastavi rešenje, da zna kako se piše rešenje, da zna kako i na koji način mogu da se rešavaju sporovi. Nažalost, zakonopisac o tome nije vodio računa, nije mnogo brinuo, ali sam siguran da će to ispraviti usvajanje jednog od amandmana poslanika SRS, a vidim da su i poslanici DS sa oduševljenjem prihvatili ove amandmane srpskih radikala. Znate, da je neko njima ili DOS-ovom režim na sličan način ponavljao ovo što mi radimo već dva ili tri dana, ne bismo baš iza rešetaka, ali bi vodili tako žestoku medijsku kampanju preko svojih medija, da je pitanje kako biste se snašli i šta biste mogli da uradite. Nije to tako davno bilo, svega se sećamo, ali je dobro da su i oni promenili malo ploču i da su naučili da opozicija ima pravo i obavezu da kritikuje zakone i predloge vlasti i da ništa preče od toga nema, ne zbog sebe, ne zbog opozicije, već zbog građana Srbije. Dobro bi bilo, u tom smislu, da nam i predsednik Republike obezbedi ona nova radna mesta, koja je već rekao, a ne vidimo da nam je obezbedio; one veće plate koje je najavio za građane Srbije i one veće penzije za građane Srbije. Čini mi se ništa od svega toga, osim marketinške promocije gospodina Tadića. Vidim da je najavljeno da će danas da razgovara sa građanima. Valjda je to trebalo svaki dan da radi. Kažu, zamislite, dolaze ljudi kod predsednika i kažu – dajte nam novi posao, a on kaže – zamislite strašnu stvar, traže novi posao. Pa, traže ono što si im obećao, traže ono što su čili od tebe u kampanji, a sada si se setio da se čudiš, jer to nisu tvoje nadležnosti. Kakve su nadležnosti, znao si i u kampanji. Možda su ga i pogrešno obavestili, ali svejedno, prevario je građane. Gde vam je ministar? Doći će? Ima čovek neka pametnija posla. O njegovom zakonu je reč, na dnevnom redu je, a on ima nešto važnije da radi u ovom trenutku. Podsetite ministra, zamolite ga da još jedanput razmisli pre nego što uđe u ovu salu, a možda negde i sluša ili mu neko prenosi, da razmisli još jedanput, jer bi bilo dobro zbog suprotnosti, a verovatno ćemo usvojiti i zakon o parničnom postupku, oko instituta mirovanja i zastoja, i zbog svega što smo govorili vezano i za pravnu tehniku, ali i za suštinu i za samo materijalno pravo, da ovaj zakon povuče, da ga doradi, da ga delimično izmeni i da ga u izmenjenom obliku dostavi Narodnoj skupštini. To bi bilo najbolje rešenje i za Vladu Republike Srbije, da se na ovakav način ne bruka, a i za Narodnu skupštinu, jer bi u tom slučaju mogla da usvoji jedan potreban zakon, jedan zakon koji bi na bolji, brži i pravičniji način obezbeđivao radnika, obezbeđivao zaposlena lica u radno-pravnim sporovima.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani gosti, na osnovu člana 100. uvređeni su poslanici DS i dostojanstvo Skupštine. Ni jednog trenutka poslanici DS nisu obrazlagali, a kamoli branili amandmane SRS. Naš pristup ovom zakonu potpuno je drugačiji od pristupa poslanika SRS. Ono što mogu da konstatujem kao činjenicu je i to da sam posebno zadovoljna što sada, u nastavku rasprave, poslanici SRS shvataju primedbe na koje ukazuje DS, a koje su isključivo stručne i pravne prirode i odnose se na činjenicu da bi usvajanjem ovog zakona došlo do urušavanja pravnog sistema Republike Srbije. Jer, ovaj zakon je u nesaglasnosti sa jednim važećim zakonom, Zakonom o radu i njegovom odredbom u članu 153, i nije u saglasnosti sa odredbama dva zakona koja se nalaze na dnevnom redu ovog saziva Skupštine, a to je zakon o javnim agencijama, kao i zakon o parničnom postupku. U tom smislu, DS je i uložila amandmane i jedino u tom smislu je DS i diskutovala u toku rasprave o ovom zakonu, i u načelu i u pojedinostima. Dakle, da vas podsetim, DS smatra da je jako važno i neophodno doneti zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, kako bi se ovo pitanje regulisalo u našem pravnom sistemu, konstatujući da je ovo novo pravo koje nam svakako treba. Istovremeno, smatramo da je neophodno povući u ovom trenutku ovaj zakon iz procedure u Republičkoj skupštini, zato što ne možemo prihvatiti urušavanje pravnog sistema. Činjenica da u ovom zakonu, kao što je to malopre i kolega Vučić, po prvi put, ispred SRS konstatovao, postoji institut mirovanja koji više zakon o parničnom postupku ne poznaje. To je problem koji je u ovom trenutku neotklonjiv, s obzirom da zakon o parničnom postupku poznaje institut zastajanja, a to su potpuno različiti pravni instituti, koji imaju različita prava i posledice u odnosu na pravne subjekte koji se nalaze u sporu. Primedbe na zakon o javnim agencijama i primedbe na zakon o radu mogu se ispraviti amandmanima koje je podnela poslanička grupa DS. Njihovim usvajanjem bi se taj problem otklonio. Nažalost, po Poslovniku Narodne skupštine, ne postoji više mogućnost da se otkloni nedostatak po pitanju koje se nalazi u članu 30. i 37. ovog zakona, pa samim tim i nismo su mogućnosti da u ovoj formi ovaj zakon podržimo. Što se tiče opsednutosti DS i gospodinom Tadićem, uradio je on jednu veliku stvar na poslednjim izborima: pobedio je gospodina Tomu Nikolića. Što se tiče želje da se saznaju određene stvari od gospodina Tadića, uopšte nije problem, možete zakazati razgovor u Narodnoj kancelariji i dobiti sve potrebne informacije koje vas interesuju.
Narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman o kojem mi raspravljamo trenutno je amandman narodnog poslanika Gorana Dunjića-Dunje. On je narodni poslanik, koje stranke – SRS, nije DS. Nije nikada ni bio, čovek bi se uvredio strašno da mu je neko to i pomenuo, da je to neko i pomislio. Reč je o časnom čoveku, poštenom domaćinu, čoveku koji nikada ništa nikome nije otimao, krao, uzimao. Uvek se sa oduševljenjem predstavljao kao srpski radikal. Da vam nešto kažem, da li postoji opsednutost ili ne, vi znate kime su ljudi opsednuti.Ne bih da vam govorim o tome. Što se tiče onoga šta može da se dobije u Narodnoj kancelariji, znam šta ne može. Ne mogu ljudi da dobiju ono što im je Boris Tadić obećao, a obećao je posao. Oni se smeju ljudima koji dođu da traže posao. Ljudi dođu da traže sve ono što im je rečeno da će imati, rečeno je da će imati veću platu i veću penziju i da će to Boris Tadić da im obezbedi. Nije im obezbedio. Da vidimo šta je to uradio gospodin Tadić? Kaže, moja uvažena prethodnica sa ove govornice, uradio je jednu veliku stvar, pobedio je Tomu Nikolića. Da biste pobedili Tomu Nikolića, čelnika SRS, bilo vam je potrebno da sve ostale pozovete iz takozvanog demokratskog bloka, i Vojislava Koštunicu, Mlađana Dinkića i još 50 nekih lidera da ga podrže, da biste svi zajedno zamalo uspeli da pobedite gospodina Nikolića. Da li smo mi tu pravili neki problem? Da li smo rekli da nije istina? Iste večeri Tomislav Nikolić je pozvao Tadića, čestitao mu, obelodanio rezultate, ali moram da vas pitam, šta su dobili građani Srbije, jer znamo šta je dobio Boris Tadić, i tu ste u pravu. Šta su time dobili građani Srbije? Osim onih koji su dobili onaj utešni telegram posle 6:0, da bi izgubili 5:1 od Australije, da li osim toga ima još nešto da su građani Srbije dobili? Da li su dobili još nešto osim policijskih kordona ispred zgrade narodne kancelarije predsednika Republike, kada su goli i bosi građani srpske nacionalnosti sa Kosova i Metohije hteli da razgovaraju sa svojim predsednikom, pa im je predsednik rekao, izvinite, za vas nemam vremena, moja marketinška agencija kada mi kaže, a valjda su mu danas rekli, tada ću da razgovaram sa građanima i kako ja hoću, a ne kada narodu i građanima to treba. Vidim da vas boli ono što govorim, zato ste toliko nervozni, znam da biste vi meni oduzeli reč, naplatili kaznu, ali vaše vreme je prošlo. Dakle, vreme otimačine, uzimanja svega, kriminala, prošlo je vreme i nikada se više vratiti neće. Shvatio je narod ko je Boris Tadić. Ogledalce, ogledalce, dosta je bilo - ogledalce, hoće narod hleba da jede, hoće narod da živi bolje, hoće ljudi da žive životom dostojnim čoveka, hoće promene, hoće borbu protiv korupcije...
Prekoračili ste vreme, jedan minut.
Završavam, gospodine potpredsedniče, i zahvaljujem vam se na strpljenju. Hoće veće plate, hoće veće penzije, hoće nova radna mesta, sve ono što je tako lepo gospodin Tadić govorio i tako brzo, tako lako i jednostavno zaboravio, čim je izabran za mesto predsednika Republike. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dragutin Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman.Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Dragutin Perić.
Ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 39. zato što smatram da ovaj član predloženog zakona treba da se briše. A opet iz razloga, što se tiče materije iz radnih odnosa, znamo da je ona regulisana Zakonom o radu, da postoje procesno-pravna pravila, to jest Zakon o parničnom postupku, te da svi postupci koji nastanu iz radnih sporova trebalo bi da se vode pred redovnim sudovima. U konkretnom slučaju za postupke nastale povodom radnih sporova stvarno je nadležan redovni sud odnosno opštinski sud. Na ovaj način Vlada pokušava da toliko otvoreno izvrši suspenziju prava radnika koja proističu iz Zakona o radu, i to tako na jedan sasvim volšeban način, što bi pokušala da posredovanjem između poslodavaca i radnika utiče na taj način što će agencija raspisati konkurs i na osnovu konkursa ko može da se pojavi, odnosno po kojim uslovima, ko može da konkuriše kao arbitar ili miritelj, i onda agencija formira komisiju, a u sastavu komisije koja bi trebalo da izvrši izbor arbitra ili miritelja, ulaze dva predstavnika Vlade, dva predstavnika poslodavaca i dva predstavnika reprezentativnog sindikata. Iz ove odredbe, sasvim se jasno može uočiti, da se može doći u situaciju, ukoliko je u pitanju neko javno preduzeće da, obzirom da Vlada daje dva predstavnika, a takođe dva predstavnika može dati i EPS, da je taj odnos snaga kod ove komisije u odnosu na predstavnike radnika 4:2. Šta želim da kažem? Znači, u samom startu, prilikom izbora arbitra i miritelja, jasno je da može da dođe do manipulacija, obzirom da je odnos dva predstavnika ispred neke vladine ustanove ili vladinog preduzeća, uzeo sam EPS kao primer, to je javno preduzeće, da se na taj način izvrši manipulacija prilikom izbora miritelja i arbitra. Takođe, želeo bih da napomenem da su radni sporovi po Zakonu o radu u nadležnosti redovnih sudova. Na ovaj način vrši se i suspenzija Zakona o sudovima. Kako objasniti sudijama da treba da zastanu sa postupkom koji je započet i da li je uopšte obaveza, na koji način naterati strane u sporu da blagovremeno obaveste sud, a na koji način naterati postupajuće sudije, odnosno prvostepeni sud, opštinski sud, jer je dužan da ne postoji solucija da se stranke dogovore, procesne stranke, tužioci i tužilac. Dakle, da predsednik veća može da održi raspravu, ukoliko se stranke slože bez veća, jer pozitivnopravnim propisima koji su na snazi uređeno je da rasprava mora da bude održana ispred sudskog veća. Znači, ne ostavlja se na volju strankama da oni daju pristanak da ta rasprava može da bude održana. Takođe, sud da li je dužan da prekrši Zakon o sudovima, ukoliko je to u njegovoj nadležnosti, pa dalje da ne postupa, a takođe i procesne stranke, da li će urgencijom kod predsednika suda, da li će urgencijom kod ministarstva da ubrzaju spor, jer to su zainteresovane stranke u sporu, a znamo da je spor po Zakonu o radu hitne prirode i treba da se završi u roku od šest meseci.
Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, nakon dva dana rasprave o ovim amandmanima konačno sam razrešila dilemu zašto poslanici Borisa Tadića glasaju za amandmane SRS. Sve sam se nešto plašila da iz nekog razloga ne podržavaju nas, ali shvatila sam da, u stvari, podržavaju Vladu Republike Srbije. (Glasovi: Kako?) Nije vam jasno kako; sad ću da vam kažem kako. Mi insistiramo da Vlada izađe pred narodne poslanike sa Zakonom o radu. DS-u je jako stalo da se ovaj Zakon o radu što duže primenjuje, da ostane na snazi, s obzirom da je to onaj zakon, sećate se, za koji je gospodin Novaković glasao daljinskim upravljačem iz Soluna, i sada oni, da bi što duže trajala ova rasprava, izlaze tobož da brane amandmane koje podnose poslanici SRS, samo da bi se dobilo na vremenu, da mi ne radimo ozbiljan posao, a ozbiljan posao je rasprava i usvajanje novog zakona o radu. Član 39. na koji je poslanik Dragutin Perić podneo amandman svakako treba da se briše, jer ovo što je predviđeno oko izbora miritelja i arbitra je zaista jedna takva papazjanija, toliko je ljudi angažovano oko izbora miritelja i arbitra da više ne znam, kada bi ovo bili neki plaćeni poslovi, mi stvarno više ne bi imali problema sa zapošljavanjem i čak ne bi morao ni predsednik Republike da se angažuje, iako je on obećao nova zapošljavanja. Ali, vidim nešto drugo, ovde su samo zaposleni miritelj i arbitar, a svi ovi drugi rade samo dok njih ne izaberu. Između ostalog kaže – izbor između prijavljenih kandidata vrši komisija za izbor miritelja i arbitra, pa onda – komisiju čine predstavnici Vlade, predstavnici reprezentativnih sindikata itd. da ne čitam dalje, pa onda – predstavnike Vlade imenuje Vlada, predstavnike sindikata i udruženja poslodavca imenuje socijalno-ekonomski savet osnovan za teritoriju Republike Srbije, na predlog reprezentativnih sindikata i reprezentativnih udruženja; e, ovo je zaista jedan takav konglomerat da nikome valjda nije jasno šta se htelo.Možda ministru eventualno i jeste, ali evo sad ga nema da nam objasni. A bilo bi bolje, znate, opet ću da se vratim na Zakon o radu koji bi pomogao vrlo brzo i ovim našim mladim gostima, koji su nas malo gledali, pa nas sada napuštaju, da postoji u Zakonu o radu odredba koja je ukinuta, da oni mogu kada završe škole da se zapošljavaju preko konkursa, onda bi to zaista imalo smisla, a ne da se bira ovakva komisija na konkurs. Ali, zato kod zapošljavanja nema konkursa, nego ko koga zaposli, to ide prema tome da li mu je lični prijatelj, da li mu je stranački kolega itd. Jedina zapošljavanja se na toj osnovi dešavaju. Zato je kolega Dragutin Perić u ime SRS predložio da se član 39. ovog zakona briše, uz onu našu opasku sa početka ove rasprave – da ovaj zakon uopšte ne treba da se donosi, da je ovo jedan loš zakon, koji apsolutno ništa ne znači u pravnom sistemu, a pogotovo u oblasti radnih odnosa, koji nikakvog efekta neće dati i da ni jedan jedini spor neće biti rešen po odredbama ovog zakona. I dalje će se to raditi isključivo preko nadležnih sudova. Dakle, još nije kasno, s obzirom da je juče povučeno onoliko zakona sa dnevnog reda, hajde da doprinesemo efikasnosti u radu ove skupštine i pozovite ministra da povuče ovaj zakon, pa da nastavimo dalje da radimo, jer su mnogo značajniji zakoni skinuti sa dnevnog reda, a tri dana potrošismo na ovaj zakon koji, evo tvrdim vam, nikada neće biti primenjivan zato što je ovo jedan neprimenjiv pravni propis.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Marković, izvolite.
Ovaj amandman, naravno, ne treba prihvatiti zbog toga što ne vidim kako bi se drugačije birali arbitri ukoliko bi došlo do brisanja ovog člana zakona. Zaista ne razumem kolege iz SRS i ne znam zbog čega mi ovde deset puta treba da objašnjavamo šta mi radimo. Znači, mi ne podržavamo amandmane SRS. Znam da bi vi to želeli, ali to je prosto isključeno, to da mi podržavamo vaše amandmane, jer su vaši amandmani, nažalost, potpuno besmisleni. Mi govorimo, koristeći naše pravo da se javljamo po amandmanima koji se odnose na pojedine članove zakona, u nameri da objasnimo da jednu dobru ideju, koju mi podržavamo, jedan zakon koji svakako treba doneti, u ovom slučaju treba povući iz procedure i napraviti ga mnogo boljim nego što on to sada jeste. To je naše zalaganje. Trudimo se da to objasnimo i do toga nam je toliko stalo da ćemo se javljati za reč po svakom članu zakona i uvek ćemo dati primedbu tamo gde ona stoji. Što se tiče člana 39. opet se radi o nedorečenosti. Mi ne znamo koliko se arbitara bira. Vrlo je bitno da to bude navedeno u zakonu. Ne može to podzakonskim aktom ili na neki drugi način da se odredi. A evo, čuo sam i primedbu, objasnio mi je jedan kolega da ovo nije presuđena stvar, pa bih ga zamolio, kada ponovo budem prolazio ovim proredom, da mi sada došapne - a koji je pravni lek protiv ove stvari. Šta se to može pokrenuti. Tužba u upravnom sporu? Da li se može dati tužba u radni spor? Šta se može uraditi? Evo, drugi kolega pravnik kaže – ne može. Znači, objasnite to ovde. Ako mi narodni poslanici, a evo i mnogi advokati iz DS, npr. Boško Ristić sa preko 20 godina staža, gospodin Vučković sa 25 godina staža, ako to niko od nas ne razume, onda ovde nešto nije dobro napisano, pa sve i da vam je to bila želja. Još jedno pitanje ovim ostaje da visi u vazduhu i molim za odgovor i na to pitanje.
Hvala. Samo momenat, tražite repliku? (Obraća se poslaniku Vučiću.) Na šta je replika? Izvolite.
Nisam razumeo čemu tolika nervoza i ne shvatam to u redovima DS, a valjda vam se omaklo, jer ono vreme vaših pretnji ili ne znam čega, valjda je davno prošlo, ni tada vas se nisam plašio. Ne morate da budete nepristojni za govornicom. Pokrenuću jednu inicijativu da se odštampa jedna knjižica, bon-ton, da znate šta i kako se radi kada se izađe za govornicu; kako se obraća kolegama poslanicima; na koji način da komunicirate sa javnošću i ići će vam malo bolje. Da znate, što se tiče – besmislenosti ili nebesmislenosti amandmana, da li su smisleni ili ne, pa vi izlazite da o njima govorite. Možda su ovakvi ili onakvi, ali je očigledno da su vama mnogo potrebni, jer svaki od tih amandmana koristite da izađete za govornicu. A, bili ste lenji ili nedovoljno pametni da ih sami napišete, one smislene i suvisle. E, šta vam je to zaista ne znam, ali znam da treći razlog ne može da postoji. Poslanici SRS se trude i bore, koliko je u njihovoj moći, koliko znamo, koliko možemo, da učinimo nešto u korist građana Srbije. To je naša jedina politika. Tamo gde vidimo da je loš zakon pišemo amandmane. Nekada nemamo dovoljno vremena. Nema dobrih uslova. Pa, ljudi rade i noću, i gospođa Radeta, i Zoran Krasić i mnogi drugi, i trude se da bi građani imali bolje zakone. A onda ovde izađe neko za govornicu, ko ceo dan koristi postojanje tih amandmana, za napade na svoje političke protivnike, što je legitimno i legalno, da izađe i kaže – izvinite, ovo što ste vi napisali je besmisleno. Pa, ako je besmisleno, nemojte da izlazite po tim amandmanima. Napišite neki svoj amandman, mnogo pametan i mudar, pa izađite i govorite o tom amandmanu. Jer, na kraju krajeva, vi kritikujete ovaj zakon, pa nisam video da ste neki od tih amandmana napisali, osim što će sada da usledi demagoška priča – pa, mi smo protiv zakona u celini, jer tu ne možete ništa amandmanima da popravite itd. Ali, mislim da to govori mnogo više o vama nego o poslanicima SRS. Razlika između nas i vas je u tome što se mi uvek isto ponašamo. Ovako smo se ponašali i kada ste vi vladali, kada ste mislili da ste otprilike tu negde blizu boga i da možete da odlučujete o životu i smrti u Srbiji, da radite šta hoćete, kako hoćete u ovoj zemlji, kada ste mogli glasovima iz Soluna i Bodruma da obezbeđujete većinu i izglasavanje određenih odluka. Sve to što ste mislili, sve to što ste radili, sada se tome suprotstavljate i to nije loše. Plašim se da ne bude još gore, kada vam se ponovo da vlast, kada vam se ponovo pruži prilika. Najbolji primer za to jeste ono što danas imamo u zgradi preko puta Narodne skupštine Republike Srbije. Nisam vam jednu stvar rekao. U izbornoj kampanji pitali su Tomislava Nikolića da li će kada postane predsednik i ako postane predsednik ići u rezidenciju predsedničku na Dedinju. On je rekao – pošto znam da postoje brojni bezbedonosni problemi, ići ću. Gospodin Boris Tadić je rekao – ne, neću i ne pada mi na pamet da idem na Dedinje. Prvo što je uradio za građane Srbije, otišao je na Dedinje. Prvo je otišao u vilu na Dedinju, jer to je bilo mnogo važnije od novih radnih mesta, od većih penzija, od većih plata, od svega onoga što je obećao građanima Srbije.
Po Poslovniku.
Moram primetiti da diskusija u ovom parlamentu svih ovih godina uglavnom teče fino, kulturno i uljudno, dok se ne pojavi gospodin Vučić ili gospodin Toma Nikolić, i to je prosto istina. Što se tiče toga, primedbe ko je ovde pomenuo prvi reč besmisleno, reč besmisleno je pomenuta i juče i prekjuče u diskusiji, i to upravo od poslanika SRS-a kada su tumačili zakon. Nije ministar izašao i dao argumentaciju koju ste vi dali. Ne znam uopšte sa kojim pravom vi nama osporavate našu strategiju kada je u pitanju ovaj zakon. Imamo mi valjda pravo kada je ovaj zakon iz određenih razloga, koje ću vam sada navesti, da na ovaj način diskutujemo. Prvi razlog je što ne vidim u čemu je vaša mudrost i prednost time što ste napisali ne znam koliko amandmana istovetnih, gde tražite uvođenje umesto ovog instituta ovde koji je predviđen da to rade ovi već postojeći, mirovna veća, službe pravne pomoći. Oda ste napisali 50 amandmana i onda ste bili mnogo vredni. Tih 50 amandmana ste mogli na geštetneru da izvučete. Znači, nije to vrednoća. Isto je kao kada date one vaše poznate amandmane, koje pamtimo iz prošlog vremena, kada napišete član 1. briše se, član 2. briše se, član 3. briše se, vi napišete 120 amandmana briše se, i sada mi recite da to nije istina. Mi vama ne osporavamo, jer to je opet vaš način da vi dođete u poziciju da objasnite zašto to treba. Mi smo ovog puta hteli na ovaj način da objasnimo zašto nismo doneli zakon, treba jednostavno da ne postoji u našem pravnom poretku. Nema potrebe da ono što je mene isprovociralo da izađem, malopre jeste to što se više puta ovde provlači da mi navodno podržavamo vaše amandmane. Ne radi se o tome, mi imamo različiti koncept u pristupu ovog zakona. Mi želimo da se zakon povuče iz nekih drugih razloga i da se donese isti ovakav zakon, a vi pak želite da uopšte ne postoji ovaj zakon i to je to. To su bitne razlike između vas i nas. Zašto se vi sada, kada razgovaramo o ovom zakonu, bavite nama, zašto se bavite predsednikom Republike, kada to nije tema. Zašto sada pitanje ko je šta izjavljivao u predizbornoj kampanji za izbor za predsednika Republike. Prosto, verujte, to doživljavam kao krajnje nekorektno. Nije u redu da vi meni držite moralne pridike po pitanju onoga što govorim, jer ovde nisam pominjao Tomislava Nikolića, nisam pominjao predizbornu kampanju. Mislim da nije u redu da to sada odavde radim i da se mešam u vaše stvari, u način kako se vodi kampanja. A vi ste sada to našli za shodno, kao i juče kada je skrenuta diskusija i dva i po sata smo izgubili vremena, ne zbog vas tada, već zbog jednog drugog poslanika koji je skrenuo diskusiju u jednom momentu na totalno lični teren Boška Ristića. Mi smo razgovarali o nekom amandmanu i kada odjednom iz nekih razloga je izašao čovek ovde i skrenuo diskusiju na lična pitanja Boška Ristića. Konstantno pominjanje onoga što je bilo pre četiri godine je loše, jer to možemo produžiti na ono što je bilo pre osam, pre deset, dvanaest godina. Znate li vi, ljudi, gde mi možemo otići kada jedni drugima krenemo da prebacujemo. Normalno je da imamo jedni drugima mnogo šta da kažemo, kada smo zadnjih 15 godina na opozitnim stranama na političkoj sceni Srbije. Tako nećemo postići ništa u smislu diskusije o amandmanima. Prema tome, predlažem da nastavimo da diskutujemo o amandmanu, da ne pominjemo ni predsednika Republike, ni bilo koga drugog, jer prosto ne vidim koji je motiv za tako nešto i da se zaista pozabavimo zakonom koji, eto u krajnjem slučaju, po obostranoj oceni nije dobar. Opet vam kažem, nemojte sada poistovećivati naše i vaše delovanje, jer prosto različiti su ciljevi i pobude delovanja naše stranke i vaše stranke, i cela Srbija zna da se SRS i DS nalaze na potpuno suprotnim stranama političke scene u Srbiji, i da prosto u bližoj budućnosti je nemoguće da neko kaže da mi sa vama bilo šta imamo zajedničko, niti vi sa nama. Pri tom ne mislim da vređam ni vas, niti je u redu da vi po tom pitanju vređate nas. Prosto, poštujete nas i naše političko zalaganje, kao što mi respektujemo vas i vaše političko zalaganje, a pri tom vas ne vređamo.
Replika, gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću da se obazirem na to što Poslovnik nije ni pomenut, ni koji član, ni šta sam to uradio, ali u krajnjoj liniji nije ni važno. To da je sve dobro i sve lepo, i prethodnih godina i sada, dok se za govornicom ne pojave gospodin Nikolić i ja, mogu da prihvatim da je to tako za poslanike DS-a. Nemam ništa protiv toga. Ponosan sam na to, ponosan sam jer znam da nikada ništa ukrali nismo, da smo se borili za građane Srbije i da smo se borili protiv onih koji su zavodili strahovladu i mislili da mogu u Srbiji da rade šta im je volja. To ćemo uvek činiti, kao što smo to činili i u prethodnom periodu, a to radimo i danas. Nisam govorio o ličnim stvarima bilo koga i trudio sam se da nikada u svom političkom delovanju ne govorim o ličnim stvarima, zato što mislim da je to nešto što je najniže, a mislim da svi koji su sarađivali, razgovarali sa nama, znaju da smo jedini koji nikada nismo preneli nijedan jedini privatni razgovor bilo kojih medija sa skupštinske govornice ili bilo šta slično. Mislim da smo to pokazali apsolutno časnim držanjem i da nam niko ne može prebaciti. Ovde smo mi govorili o nečem drugom. Govorili smo o predsedniku Republike, o predsedniku svih građana, nije prozvana DS kada neko kaže predsednik Republike. On bi trebalo da bude predsednik svima nama, ali mi smo u prethodnoj, lokalnoj izbornoj kampanji ustanovili da on u stvari nije predsednik svih građana, i to je on sam rekao, ne mi. On je polovinu naroda Srbije, polovinu građana Srbije proglasio za ekstremiste. Na polovinu građana Srbije vikao, nešto je zapomagao, ne mogu tačno da se setim, ali se sećaju svi u Novom Sadu na vašoj konvenciji, pretio. U Kragujevcu je pretio kako će da se pesniči. Onda sam ga obavestio da prihvatam ponudu ako hoće, ali ne narodu da preti, neka me pozove, pa je onda drugačije razgovarao sa mnom na TV Srbiji. Da li to priliči predsedniku Republike? Mislim da ne. Takve vrste pretnji onima koji nisu za njega ili njegovu političku stranku predsednik Republike ne sme da iznosi. Mislim da su najnepristojniji oni koji vređaju građane Srbije, koji ih vređaju time što im kažu – mi ćemo da vladamo u skladu sa demokratskim principima, jer mi smo demokratski blok, zato što mi možemo da glasamo i iz Soluna i iz Bodruma, i sa svakog drugog mesta, ako to nije iz ove sale. A vi koji ćete da glasate u ovoj sali, koji ćete da idete na izbore pošteno i časno, koji ćete da se radujete, ali ne da slavite i ponižavate protivnika kada pobedite i koji ćete prvi da priznate. Mi to za razliku od vas nećemo da radimo. I da vam kažem još nešto. Naši su se ljudi trudili za amandmane, a ne kao vi 1994. godine, a vi se to ne sećate i žao mi je što nećete da čujete nešto, ali šta da radim, verovatno imate pametnija posla. Dakle, donosili ste ovde na kolicima amandmane. Nismo mogli da ih primimo uopšte. Svako je na svoj sto dobio više amandmane nego što je zapremina ove govornice. Toliko je dolazilo, niko se nije bunio. Mi vama ne zameramo to što izlazite da govorite. Izlazite koliko god hoćete. Parlament je za to. Ali, nemojte da kažete da vam je besmisleno ono što vam daje povod da izađete za govornicu, makar prećutite.
Gospodine Vučiću...
To je moralno. Završavam. Znam da je to kategorija koja vas u Demokratskoj stranci mnogo ne interesuje. Nije vas nikada ni interesovala. Ali, o tome povedite računa. Ovo što pitamo predsednika Republike, pitamo ga zato što on danas, posle pobede na izborima, mora da učini ono što je obećavao u kampanji. Ja vas još jedanput podsećam, ali mi odgovorite - gde su nova radna mesta, gde su veće plate, gde su veće penzije za građane Srbije? To je moje pitanje za vas, a to je obećao predsednik Republike, Boris Tadić, građanima Srbije. Hvala najlepše.
Po Poslovniku, šef poslaničke grupe DSS-a. Samo momenat, jedno objašnjenje za gospodina Vučića. Gospodin Marković se pozvao na član 100, vi ste dobili repliku. Izvolite.
Pozivam se na član 99. i član 28. Poslovnika. Član 99. u prvom stavu kaže ovako: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu". Član 28. Poslovnika u tački 3. kaže da se predsednik Narodne skupštine "stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine". Imamo dva predsedavajuća koja su učestvovala, predsedavajući naravno u ovoj raspravi i predsednik Narodne skupštine, koji trenutno nije prisutan, za koje smatram da su ispoljili maksimalnu toleranciju u protekla dva dana i u današnjem danu, dajući priliku pojedinim narodnim poslanicima da govore suprotno članu 99. Poslovnika. To ću sada da objasnim i apelujem na predsedavajućeg da to više ne dozvoli od ovog trenutka nadalje. Mislim da u ovoj Narodnoj skupštini javnost mora biti zaštićena od svojevrsne zloupotrebe prava za ovom govornicom. Iskoristiću ću za to primer člana 39, na koji je amandman podneo narodni poslanik Dragutin Perić, koji je predložio da se taj član briše. Član 39. govori o tome kako se vrši izbor miritelja i arbitara u ovom zakonu, govori o sastavu komisije, govori o načinu na koji se uključuju predstavnici sindikata, udruženja poslodavaca u ovaj posao. Čitav član 39. se briše. Sam amandman po sebi, dakle, nije besmislen, on traži da se ovaj član briše zbog toga što su prethodni amandmani umesto arbitara uveli institut službe pravne pomoći, koji treba da obavi ovaj posao po ovom zakonu. Mi iz Demokratske stranke Srbije se protivimo tim amandmanima, jer smatramo da nisu pravno utemeljeni, da nisu dobri, ali imaju svoj unutrašnji smisao. Dakle, amandman na član 39. govori o tome da se ovaj član briše iz tog razloga, i sledstveno tome tako idu i amandmani koji slede, ako sam dobro protumačio. Kada se neko javi za reč da govori o amandmanima, a držeći se pravila iz stava 1. člana 99. Poslovnika, on bi morao da kaže da li se slaže sa tim amandmanom ili se ne slaže, i popnudi argumente za to. Dakle, pošto je amandman na član 39. u tesnoj vezi sa prethodnim amandmanima, ovde je moguće govoriti samo o temi koja je na dnevnom redu, a to je - zbog čega treba služba pravne pomoći da obavlja ovaj posao umesto mirovnih veća, odnosno arbitara. Zbog čega treba izbaciti agenciju ili zbog čega to ne treba učiniti. Govoreći o bilo čemu drugom mi ulazimo u raspravu u načelu i time se vrši svojevrsna zloupotreba prava za ovom govornicom. Imali smo priliku da govorimo u načelu o ovom zakonu. Ne možemo koristiti raspravu o amandmanima da se govori o zakonu u načelu. Molim da se od sada pa ubuduće pridržavate člana 99. Poslovnika i vaših ovlašćenja iz člana 28. i da ovako nešto više ne dozvolite. Hvala vam.
Gospodine Aligrudić, vi ste počeli time što ste nam uputili jednu pohvalu, da upravo najviši stepen tolerancije zagovaramo u ovoj skupštini. Moram vam reći da ću tako i nastaviti i da poslanici opozicije, kao i poslanici pozicije, imaju istu važnost i isti značaj u ovom parlamentu. Taj član koji ste pomenuli, tačno je da bi mogao i da se strože primenjuje. Mogu samo narodne poslanike zamoliti da se pridržavaju Poslovnika i na tome počiva u stvari onaj najveći stepen nekog zahteva mog, i hvala vam unapred. Izvolite. Narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vi po Poslovniku ili ...
Po Poslovniku.
Po Poslovniku. Izvolite. Koji član?
Član 100. Poslanici Demokratske stranke sve vreme se drže Poslovnika, govore o amandmanu, govore o zakonu. Nažalost, nismo uspeli da ubedimo i poslanike vladajuće koalicije da pokušaju, bar da pokušaju, da nam objasne zbog čega ne žele da prihvate sve one primedbe koje smo u više navrata ponovili za ovom govornicom. Mi smo dali četiri amandmana na koje nemamo odgovor. Gospodine Aligrudiću, biću jednostavno u prilici da vam ponovo objasnim i ponovim amandmane koje je podnela Demokratska stranka, uz uvažavanje da ili niste dovoljno dobro pazili, ili niste dovoljno dobro shvatili ili niste pročitali. Ne znam, neki problem očito postoji. Dakle, ovaj zakon ne može biti usvojen po mišljenju poslaničke grupe Demokratske stranke jer urušava pravni sistem Republike Srbije. Pod jedan, prvi amandmani koje smo podneli odnose se na neusaglašene odredbe ovog zakona sa Zakonom o javnim agencijama, koji je povučen sa dnevnog reda jučerašnjim obaveštenjem. Druga primedba koju iznose poslanici Demokratske stranke jeste neusaglašenost ovog zakona sa postojećim Zakonom o radu i članu 153.
Molim vas, pozvali ste se na član 100, a sada obrazlažete amandman.
Naravno, pošto je gospodin Aligrudić zamolio da mu objasnim o čemu se radi, pokušavam da mu objasnim kako bi dobila odgovor na naše amandmane i primedbe, pa bismo prestali da izlazimo. Mi bi vrlo rado prestali da vodimo diskusiju o ovom zakonu ukoliko bi se bilo ko iz vladajuće koalicije, uključujući i ministra, potrudio da nam da odgovor. Štaviše, mi bi istog sekunda prihvaliti da prestane rasprava o ovom zakonu ukoliko bi se naše primedbe prihvatile i zakon upodobio pravnom sistemu koji je u ovom trenutku na snazi u Republici Srbiji. Dakle, druga primedba je na Zakon o radu, član 153. Treća je na Zakon o parničnom postupku. Ne mogu da shvatim da se niko ova tri dana iz vladajuće koalicije nije javio za govornicu da nam objasni postoji li mogućnost da se ovi pravni nedostaci jednostavno, na neki način, saniraju, da mi ovaj zakon prihvatimo. I ne razumem otkud toliko ogorčenje, otkud tolika ljutnja za nešto što mislim da je neophodno doneti, da bi ovaj zakon mogao biti primenljiv. Vi ne možete za isti problem imati različito rešavanje u dva različita, a važeća zakona u Republici Srbiji. Molim vas, i u vašim poslaničkim redovima ima veliki broj pravnika. I u Vladi postoji Sekretarijat za zakonodavstvo. Zaista ne mogu da verujem da gospodin Balinovac nije uočio ono što mi ova tri dana uporno ponavljamo. Ovo nema veze sa politikom, ovo je stručno, ovo je zanatsko pitanje ljudi koji se bave ozbiljno pravom, koji ozbiljno žele da pišu zakone. Nemamo mi primedbu da li zakon treba doneti ili ne - treba ga doneti. Već sam sto puta rekla, on je novo pravo. Treba ga regulisati u našem pravnom sistemu. To je potpuno prirodno. Ali, ne možemo da dovodimo sve nas u priliku da urušavamo pravni sistem. Zato, molim vas, nemojte pogrešno da tumačite ljude koji izlazi iz Demokratske stranke za ovu govornicu. Uopšte nemamo problem nikakav sa ovim zakonom. Mi imamo problem sa tim da vi ne želite da se uključite u raspravu, da ne želite da čujete ozbiljne primedbe i niko nam nije dao odgovor. Tražila sam produžetak rasprave pre neki dan, kada je gospodin ministar bio tu, nadajući se da ćemo omogućiti da u večernjim satima, kada možda nema preveliki broj dnevnih obaveza i zakazanih sastanaka, koje sasvim izvesno kao ministar ima, da može da nam kaže, da se dogovorimo.
Molim vas, za minut ste prekoračili vreme.
Znam. Prekoračio je i gospodin Vučić, pa ste mu dozvolili da završi.
Jeste, i vi ste preko minut.
Molim vas da i vi meni dozvolite da završim. Dakle, molili smo ministra da nam izađe u susret, da razgovara sa nama. Nismo jednostavno bili u mogućnosti. Sada opet nismo u mogućnosti. Ne može se prema tehničkim izmenama menjati odredba zakona. To prosto nije moguće. Čak i većina u Republičkoj skupštini ne može doneti odluku da se pravno-tehničkim izmenama menja suštinska odredba zakona. To su naše primedbe. Zato vas molim da se sa političke rasprave vratimo na stručno-pravničku i pokušamo da donesemo zakon koji će moći da bude primenjiv u pravnom sistemu Republike Srbije.
Replika, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Potpuno ste promašili temu. Govorio sam o nečemu drugom kada sam govorio o povredi Poslovnika. Govorio sam o tome da se koristi rasprava u pojedinostima da bi se raspravljalo o zakonu u načelu i svaki put se to radi, i to je činjenica. Sa ove govornice se svašta čulo protekla dva dana, te da će biti zakon prihvaćen, te da vam je žao što nije bolji, te da se ne može prihvatiti, te da je bolje da se povuče, pa se ni u jednom trenutku ne zna koji je vaš stav, a ne zna ni ko je bio vaš predstavnik poslaničke grupe. Dušan Petrović ovlastio navodno vas. Sa kojim ovlašćenjem je mogao on vas da ovlasti? To je ostalo da lebdi u vazduhu i sve vreme ponašate se nekorektno u odnosu na poslanike. Dakle, to je ono o čemu sam govorio. Pustite vi te vaše priče šta ste hteli i kako vodite jako stručnu raspravu. Za ovom govornicom ste 15.000 puta rekli da se pravno-tehničkom redakcijom ne može popraviti nešto što je suštinska stvar u zakonu. Odgovorno vam tvrdim da greška koja je u zakonu učinjena jeste pravno-tehnička greška, jer onaj ko je pisao zakon oslonio se na važeći institut u ZPP-u, i postoji jedan srodan institut u novom ZPP-u, i ako bude usvojen, a verujem da hoće, to je prekid postupka, pa bi se on analogno morao primeniti. Možda i ne bi, ali neka ostane to za sednicu Zakonodavnog odbora, čiji sam predsednik. Još jedna stvar, kao predsednik Zakonodavnog odbora moram da pročitam sve predloge zakona i sve amandmane, pa sam pročitao i one koje su podneli članovi Demokratske stranke. Prema tome, to što ste rekli bilo je veoma nepristojno.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković. Navedite član.
Imam samo jedan predlog po Poslovniku, a to je da gospodin Aligrudić nije kompetentan, ni adekvatan sagovornik po ovom pitanju, pa da sačekamo da dođe gospodin ministar, jer je ovo poniženje Narodne skupštine da se ne pojavljuje ovde celo pre podne. Znači, da Skupština prekine rad do njegovog dolaska. To je prvi predlog. Drugi predlog je da se utvrdi kvorum, jer mislim da poslanika u sali nema dovoljno.
Gospodine Markoviću, niste ovlašćeni predstavnik, a sami znate ko može da istakne predlog za utvrđivanje kvoruma.
Izvinjavam se gospodinu predsedavajućem. Ostajem samo pri prvom predlogu. Predlog po Poslovniku mogu da dam, ali ovaj drugi predlog ne mogu da dam, tako da će takav predlog u svakom slučaju dati predstavnica poslaničke grupe. Gospodine Aligrudiću, vidim da ste već seli na stranu gde sedi SRS i postaje više neukusno koliko želite da se dodvorite srpskim radikalima. Mislim da to ne priliči vama kao članu DSS-a.
Izvolite, replika.
Gospodine Markoviću, ovo što radite nije nekorektno nego je politički bez veze. Od dana kada sam seo u ovu skupštinsku salu sedim na ovoj strani sa poslanicima DSS-a u prva dva reda. Vi biste mogli da se dobro zabrinete zbog onoga što sam vam juče rekao, a to je da imate očigledno ozbiljan problem, i to dva komada. Prvi je povampirenje duha Čedomira Jovanovića, a drugi je teška infekcija Građanskim savezom Srbije. O tome morate da vodite računa.
Replika na izlaganje Miloša Aligrudića.
Samo bih rekao da najpre mislim da bi zaista bio red i neka potpredsednik Narodne skupštine, koji na vrlo korektan način vodi ovu sednicu, razmisli, jer mislim da bi pauza bila najbolje rešenje. Zaista je šarmantna dama koja sedi u prvom redu, ali nije ministar. Mi bismo voleli da u skladu sa članom 83. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije nema direktne obaveze, ali se podrazumeva i to je neki dobar običaj. Uvek je bilo problema sa tim, u svakoj vladi, u svakom sazivu Skupštine, ali uvek makar onaj koji je predstavljao Vladu bio je u sali Skupštine kada se o zakonu raspravlja, bar jedan predstavnik Vlade. Kada je budžet ili kada je izbor novih ministara, onda dođe cela Vlada, lepo se uslikaju, ali bar je po jedan predstavnik Vlade uvek bio tu. Sada nam ministra nema. Da razmislite o tome da date pauzu i da se sazna gde se ministar nalazi, šta je to danas mnogo važnije i da onda donesete odluku o eventualnoj pauzi. Mi ćemo biti tu i možemo odmah da nastavimo rad. Sa druge strane, hoću da kažem jednu stvar koja više postoji u medijima, da se osvrnem na ono što je oko sve veće bliskosti ili strane srpskih radikala ovde rečeno. Naime, pojedini mediji u Srbiji i pojedini političari u Srbiji hoće da predstave srpske radikale kao neke kojima niko nikada i nigde ne treba da priđe, njihove projekte ne prihvata, njihove ideje ne prihvata. Moram da vam kažem samo jednu stvar, nećemo vam dozvoliti nikada više, ne vama, bilo kome, da ljude koje su izabrali građani Srbije u ogromnoj većini, mnogo više nas nego vas, smatrate na bilo koji način parije, kužnim i šugavim, zato što ste vi elita, a ovaj deo naroda nije. Izvinite, za nas su svi građani Srbije isti. Nikakve razlike između njih nema i nismo ničija parija, jer toliki deo građana Srbije da glasa za našu stranku pokazuje da se ti ljudi slažu sa našim programom, sa našim idejama i da žele promene. Samo vas molim, kao što ću da kažem onima, zamislite on je radikal, nije loš, ali je radikal, to je jedna lepa reč u srpskom jeziku i znači da pripadate onima koji žele da stvari menjaju iz korena. To znači da su ti ljudi ušli u stranku koja ima svoju tradiciju, koja ima svoju istoriju, koja ima ozbiljne ljude i ozbiljan politički program. Nama je drago kada se spomene samo jedna stvar, a to je kada neki drugi, neki ozbiljni ljudi žele da razgovaraju sa srpskim radikalima, kada žele da čuju naše mišljenje, kada žele da čuju naše političke stavove. Drago nam je takođe kada znamo da o nama lepo ne mogu da govore oni i kada nas ne hvale oni koji su uveli glasanje iz Soluna, iz Bodruma, koji su doveli Nemanju Kolesara, koji su doveli one koji su izmislili račune na Sejšelskim i Maršalskim ostrvima, oni koji su pljačkali na svakojake načine. Hoću samo da razmislite još jednom, da date pauzu, jer takva vrsta neuvažavanja od strane ministra u Vladi Republike Srbije prema narodnim poslanicima ne može da se toleriše. To je vrsta jednog nekorektnog odnosa. Mi ovde danas u Narodnoj skupštini imamo neuporedivo bolje odnose nego što smo ih imali pre godinu ili dve i kao što vidite kada smo bili u najžešćem sukobu na svakom mestu smo mi to srpski radikali isticali, zato što na častan i pošten način želimo da govorimo o onome što jeste i što nije. Nemojte da nam se ovo dešava, da mi molimo ministra da čuje naša razmišljanja o amandmanima, da ga molimo da povuče zakon iz procedure, da taj zakon ne bude u pravnom prometu nijedan jedini dan, a da njega to ne interesuje, da on čovek ima preča posla. Ministar ne može i ne sme da ima preča posla kada je njegov zakon na dnevnom redu. Šta radi danas? Zašto ova devojka ili žena mora da trpi sve ovo od nas, a ministar sklonio sebe, zaštitio se, baš ga briga, on je negde u visinama. On je pametniji od nas i zašto on mora da sluša naše gluposti, kako on to kaže pretpostavljam svojim saradnicima, pa ne mora ni da se pojavi u ovoj sali. Mora ako ima reda i ako vi, gospodine potpredsedniče, uvažite ovu primedbu.
Pozvali smo ministra, i predlog gospodina Markovića i gospodina Vučića, koji je istovetan, delimično usvajam i ako se ministar ne bude pojavio u kratkom roku zaista ću dati pauzu. Sada nastavljamo rad. Gospođo Leila Ruždić-Trifunović, niste pre, ali gospodin Krasić je džentlmen pa će vam dati prioritet. Izvolite.
Moram javno da se zahvalim gospodinu Krasiću na ovom džentlmenskom ponašanju. Imala sam veliku želju da se javim po ovom amandmanu. U stvari, htela sam da čitavu priču vratim na posao, odnosno na amandmane i da prekinem priču o nekim drugim stvarima, iako nam je predsedavajući rekao da će i u budućnosti da bude tolerantan. Mislim da je ovaj stepen tolerancije, gde se priča o svemu i svačemu, potpuno nedozvoljen za Skupštinu. Mislim da mi moramo poštovati Poslovnik i raditi samo po onome što nam je tema, a to je amandman SRS na član 39. Zakona. Već više puta je objašnjen stav DS u odnosu na ovaj zakon. Dakle, mi smatramo da ovakav zakon treba da postoji, ali smatramo da je ovaj apsolutno loše urađen. Zbog toga se, u stvari, pridružujem mojim kolegama iz DS, dabi bilo najbolje da ga ministar povuče, pa da glasamo za njega i da tu materiju imamo na taj način uređenu. Kada govorimo o amandmanu na član 39, koji predlaže brisanje člana 39, a pod uslovom da ostaje Predlog zakona, jer pretpostavljam da, po ponašanju ministra, nema nameru da ga povuče, a takođe i po tome da postoji većina u Skupštini koja će glasati za ovakav zakon, onda smatram da bi usvajanje amandmana na član 39.bilo potpuno pogrešno. Član 39. reguliše materiju izbora miritelja i arbitara. Kad bi se brisao taj član, mislim da bi materija imala takvu šupljinu da bi ionako loš zakon bio potpuno upropašćen i u ovoj ideji kakvu je imalo ministarstvo kada ga je kao ovakav predlog nama uputilo. Zato sam protiv toga da se usvoji amandman SRS koji traži brisanje člana 39.
Gospođo Leila Ruždić-Trifunović, pretpostavljam da i sami niste mislili da u ovom parlamentu treba zavesti takvu disciplinu da bude kao u policijskoj akademiji. Možda bi neko voleo da se ovaj parlament vodi na stari način i da se poslanici sputavaju da govore, da se kažnjavaju, ali ponavljam da tako činiti neću i da će ovo biti parlament pune tolerancije. Gospodine Krasiću, izvolite.
Amandman na član 39. bi morao da se prihvati u svim varijantama. On ima takav nedostatak da ugrožava sve moguće koncepcije zakona. To mora da se kaže. Ne vidim ko bi branio ovaj član, da li bi neko smogao hrabrosti da izađe i da brani ovaj član. Na stranu to što u Zakonu o radu, koji će verovatno da trpi neke promene, postoji odredba o arbitraži, kao o jednom obliku mirnog rešavanja sporova koji nastaju, pa bez obzira da li su kolektivni ili tzv. individualni radni sporovi. Vi ste sada u članu 39. napisali da se izbor miritelja i arbitara vrši putem javnog oglasa koji objavljuje agencija. Tu robujete onoj floskuli od pre tri-četiri godine "transparentno". Da li shvatate šta znači ako se javno pozove neko da konkuriše za mesto miritelja ili arbitra? Postoje tranzicione vrednosti društva, ali moram da vam kažem da u razvoju nekih društava, svi ovi socijalni partneri su poprilično ličili na krivične sekte. Zna se fenomen. Sindikat lučkih radnika u Americi, to je držala mafija. Da vam ne pričam koje su sve druge asocijacije držale određene sindikate. I kod nas ima određenih sindikata koje drže poslodavci, kao što imamo i Udruženje industrijalaca, a čovek prodaje impulse. Kakve veze ima sa industrijom? Naziv ne odgovara njegovoj delatnosti. Ali, kod nas sve može. To je taj problem tranzicionih vrednosti. Pošto je neko tamo rekao da tranzicija podrazumeva transparentnost, da to sve bude jasno, onda robujući tom principu, ovde je napisano nešto što mora da se kaže da je besmisleno, ali besmislenost ima svoj kontinuitet, pa se kaže – "izbor između prijavljenih kandidata vrši komisija za izbor miritelja i arbitara". To je, otprilike, kao ona komisija koja odlučuje o javnom tenderu, kao neka konkursna komisija. U opštem kolektivnom ugovor nema države, već ima sindikata i poslodavaca, ali kod komisije: dva predstavnika vlade. Što bi Vlada bila zainteresovana ko će da bude miritelj? Vlada nam je pokazala da nije zainteresovana da primenjuje zakon, kako ne bi došlo do spora, ali je sada zainteresovana da vidi ko će da bude miritelj, odnosno arbitar. Potpuno nepotrebno. Onda kaže – "reprezentativnih sindikata osnovanih za teritoriju Republike Srbije, dva predstavnika reprezentativnih udruženja poslodavaca osnovanih na teritoriji Republike Srbije"; pa onda kaže – "predstavnike Vlade imenuje Vlada, a predstavnike sindikata i udruženja poslodavaca imenuje socijalno-ekonomski savet". To je ona prethodna tačka, koja je takođe, kao savetodavno telo Vlade, izmeštena u poseban paradržavni organ. Nama ovaj i ovakav zakon stvarno ne treba, jer ovo je zakon protiv mirnog rešavanja sporova. Klima i uslovi da ovakav ili sličan zakon zaživi u Srbiji ne postoje. U zemlji Srbiji, čovek koji radi kod privatnika mora da grca, da trpi i da saučestvuje sa svojim gazdom kada dođe inspekcija rada. Ne sme da se buni kada je u pitanju godišnji odmor, plaćeno, neplaćeno odsustvo. Pružite mu zaštitu preko inspekcijskog nadzora i osnažite njegova prava, a nemojte da pišete ovo što ne može da se sprovede. U ovoj skupštini sve može da se proglasi zakonom, samo ukoliko postoji 126 kartica. Uskoro će da se pojave i optužnice za taj višak kartica. U onoj tamo Skupštini bio je jedan Radovan Božović, koji je rekao – ako vidim 70 ruku u vazduhu, proglasiću da je zemlja četvrtasta. U ovoj skupštini je donet Zakon o lustraciji, koji nikada neće da stupi na snagu, niti će se ikada primeniti. Uvedeno je vanredno stanje. Svašta je rađeno, svašta je brljano, ali je vreme pregazilo, ne mora ni Ustavni sud, vreme je pregazilo nešto, priroda i društvo gaze nešto. Ovo će priroda i društvo da odbace. Žali bože što trošimo tri dana na nečemu što je stvarno besmisleno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovajamandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vitomir Milošević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman i tražio brisanje člana 40. Predloga zakona o mirnom rešavanju sporova. Imajući u vidu prethodne amandmane uvaženih kolega iz redova poslaničke grupe SRS u ovom poglavlju, logičan je predlog da se član 40. Predloga ovog zakona briše, a posebno ako se ima u vidu da se na ovakav način uvodi nešto što podseća na čuvene sudove udruženog rada, koji su na neki način stvorili pravni haos. Očigledno je da obrazloženje ministra Lalovića nelogično da ovim zakonom pokušava da zaposli što veći broj administrativnih radnika, kako bi na taj način sprečio štrajkove nezadovoljnih i obespravljenih radnika. Delim mišljenje svojih kolega iz SRS, pre svega, o interesu radnika da je primerenije mesto za rešavanje radnih sporova služba pravne pomoći u jedinicama lokalne samouprave i iz tog razloga smatram da primedbe SRS na ovaj predlog zakona treba ozbiljno razmotriti i prihvatiti svaku sugestiju da se Predlog povuče iz procedure, baš u interesu radnika. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da treba podržati amandman na član 40. Predloga zakona i to u stavu 1, gde odluka o izboru miritelja i arbitra komisija donosi u roku od pet dana, odnosno petnaest dana od dana isteka podnošenja prijave. Vi znate da je SRS protiv toga da se uvodi miritelj ili arbitar, baš iz razloga što se time na mala vrata uvodi agencija koja će dodatno finansijski opteretiti budžet Republike Srbije. Potpuno je jasno daovaj i njemu slični amandmani neće biti usvojeni, jer ne postoji želja predlagača da uredi ovaj predlog zakona. To se vidi iz obrazloženja kada je odbio amandman Gordane Pop-Lazić na član 1. Predloga zakona. Ovolika ležernost i istovetnost u obrazloženju za odbijanje amandmana jednostavno nije preporučljiva, pa i ako je od ministra, mnogo je. U tom smislu, preporučujem ministru da prihvati dobronameran savet poslanika SRS i povuče Predlog ovog nedorečenog zakona iz procedure, jer bolje je to učiniti sada, nego kasnije kada se vidi da je zakon loš i neprimenjiv u praksi. U tom smislu, hteo bih da kažem da sam u današnjim novinama pročitao jedan, da kažem, vrlo čudan naslov, gde se kaže - ni DSS, ni Vojislav Koštunica ne treba da brinu zbog kletve - dabogda ti Vuksa ušao u stranku. Mislim da smo mi građani Srbije žrtve mnogo šire kletve, a to je - dabogda ti Boris Tadić bio predsednik Republike.
Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Prvo bih postavila pitanje, dakle, koje je to kratko vreme dok čekamo ministra, jer na moju primedbu na ovaj amandman morala bih da dobijem odgovor od gospodina ministra.
Ja ću vam reći da ministra očekujemo svakog trenutka. Znači, to ne može da se produži više od pola sata.
Dobro, onda ću morati da ponovim ono što mislim da stavim kao primedbu na ovaj amandman. Moja primedba se više odnosi na nemogućnost rešavanja po ovom zakonu, a u vezi sa članom 40, nego na to što mislim da amandman ne treba da se prihvati. Postavljam pitanje, ovi rokovi koji su nam dati u zakonu, kada pogledate obrazloženje na kraju zakona, vidite da za biranje direktora treba 30 dana. Odlično, dobar dan, gospodine ministre, jako ste mi potrebni sada, radimo amandman na član 40. Dakle, SRS je predložila da se član 40. briše. Obrazloženje ste propustili i neću ga ponavljati, ali ću sada kažem ono što imam povodom tog amandmana. Ovde je u zakonu predviđeno da odluka o izboru miritelja ili arbitra komisija donosi u roku od 15 dana. Međutim, u obrazloženju zakona je predviđeno da se direktor agencije bira u roku od 30 dana, odnosno imenuje. Zakon stupa na snagu 1. januara 2005. godine. Gospodine ministre, ako vi ne usvojite ovaj amandman o kome mi govorimo, kako ćete ispoštovati sve ove rokove u ovako kratkom periodu?
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Dobro jutro ili dobar dan, ne znam šta je za vas, ali mi već ovde dva sata radimo. Sada ću da vam sublimiram, ako dozvolite i vi i predsedavajući, ostavili smo nekoliko pitanja za vas, pa vas molim da u onom vašem završnom govoru oko 17,30 časova, kada snima televizija posebno, odgovorite. Dakle, za član 35. smo vas pitali u kom roku je dužan arbitar da izradi pismeno rešenje. Zatim, za član 36. pitali smo da li je ovaj rok od 30 dana instruktivan i šta će biti ako ne uradi. Postavili smo pitanje nemogućnosti žalbe, jer žalba je ustavno pravo, evropski je standard i svako ima pravo na delotvoran pravni lek, bez obzira na dobrovoljnost i smatramo da je bilo mesta žalbi. Treće, postavili smo pitanje da li je to pravo, mislim na izvršno rešenje, presuđena stvar...
Molim vas da govorite o amandmanu na član 40.
Evo, ministar baš piše to što govorim. Dakle, da li je samo presuđena stvar, da li u različitim pravilima, da li možemo nekome da se obratimo, a posle toga ako možemo da se obratimo, ko je taj neko kome možemo da se obratimo, da li je redovni sud, da li idemo u upravni spor. Za mirovanje, pored nas, pitali su i drugi poslanici, a da li ste uspeli da saznate da mirovanje više ne postoji itd. I to su neka pitanja koja vise. Što se tiče ovoga, mislim da ste pogrešili u jednoj stvari, to je da ovaj savet ima po dva člana, dva iz reprezentativnog sindikata, dva poslodavca, dva iz Vlade i da se odluke donose dvotrećinskom većinom. Mislim da nije sporno da se donosi dvotrećinskom većinom, ali da je trebalo staviti modalitet, odnosno modifikovati na taj način što dvotrećinsku većinu moraju činiti članovi svake od ovih grupa, jer može se desiti da Vlada i poslodavci konstantno imaju dvotrećinsku većinu i da ovaj paket koji imaju sindikati nema nikakvog značaja. Dakle, to je jedna sugestija, ukoliko povučete zakon i napravite novi, bilo bi dobro da se nađe u tom novom zakonu. Hvala vam i drago mi je da ste došli da možemo dalje da nastavimo da radimo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Todorović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je već 44 pokušaj u pismenoj formi da ubedimo vas da povučete ovaj predlog zakona, odnosno većinu u Skupštini da ovaj tekst zakona ne proglasi zakonom. Onog momenta kada poslodavac uruči rešenje o otkazu ugovora o radu zaposlenom, onda je prestao svakirazgovor između poslodavca i zaposlenog u statusu preduzeća. U tom momentu zaposleni koji je dobio otkaz može samo da zatraži zaštitu prava kod suda. Ti su rokovi kratki. Nakon toga može zatražiti zaštitu kod inspektora rada, a ako inspektor rada oceni da su očite povrede odredaba Zakona o radu, onda može suspendovati rešenje o otkazu i vratiti zaposlenog kod poslodavca na rad, dok se ne okonča sudski postupak. Nema boljeg arbitra u smislu autoriteta, ovlašćenja i kratkoće postupka od ovlašćenog radnika u liku inspektora rada, ako radi svoj posao. Ako inspekcija ne radi dobro iz nekih razloga, da li zbog materijalnih uslova, kadrovskih, tehničkih uslova, treba osposobiti inspekciju za rad, pa će biti daleko manje sporova. Spor može da nastane samo ako poslodavac zbog brzopletosti i neznanja propusti i ne uradi otkaz po Zakonu o radu. Svi drugi sporovi su nepotrebni i iluzorno je voditi ih.
Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Ne bi bilo loše da se ovaj amandman usvoji u svakom slučaju, bez obzira na to što imamo različite razloge zbog kojih prigovaramo na ovaj zakon. Ovaj izraz – konačnosti odluke o izboru nisam do sada nigde srela i ne znam šta bi on trebalo da znači. Pa, zbog uvođenja nekog novog vremena i repera za vreme ovakav amandman bi mogao da se prihvati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Izvolite, reč ima narodni poslanik Prvoslav Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Dragan Čolić, poslanik SRS, podneo je amandman na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, kojim traži da se član 44. ovog zakona briše, zbog toga što SRS ne može podržati osnivanje još jedne agencije, čije je postojanje sebi samoj svrha, jer opštinska agencija koja se osniva ovim zakonom, članom 42, vodi imenik miritelja i arbitara, a pošto SRS smatra da radne sporove treba da vodi služba pravne pomoći, koja postoji u svim jedinicama lokalne samouprave, samim tim suvišno je postojanje agencije za mirno rešavanje radnih sporova. Prema tome, član 42. Predloga zakona postaje suvišan, jer ako prihvatite koncept SRS da se ne osniva agencija nema potrebe za bilo kakvim imenikom koji bi ta agencija vodila. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Mihajlo Stevanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Mihajlo Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici poslaničke grupe SRS predlažu amandmanom da se član 43. briše. Smatram, kao i moji prethodnici iz poslaničke grupe SRS, da ovu materiju treba prepustiti službama pravne pomoći pri skupštinama opština. Na taj način bi se omogućilo neposrednije i efikasnije rešavanje radnih sporova. Dame i gospodo narodni poslanici, praksa je pokazala da su amandmani poslaničke grupe SRS na predloge zakona, ma koliko oni bili dobronamerni, u ovakvom skupštinskom sazivu osuđeni na neprihvatanje od stranaka na vlasti i njihovih poltrona. Ovom prilikom bih želeo da vas podsetim da smo u ovoj godini do sada imali dva izborna ciklusa i jedinstven je zaključak da je Srbiji dosta pljačke, bede i korupcije i da interes nacije zahteva dolazak časnih, poštenih, pametnih i odgovornih ljudi na vlast, a Srbija takve ljude ima i oni se nalaze u SRS. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Prvoslav Savić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Prvoslav Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 44. Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. U tom članu se kaže da su miritelj i arbitar dužni da prijave promenu podataka iz člana 43. stav 2. tač. 3) i 4) ovog zakona u roku od tri dana od kada su nastale promene. Amandmanom na član 44. tražim da se isti briše zbog toga što su poslanici SRS prethodnim amandmanima mirno rešavanje radnih sporova stavili u nadležnost službe pravne pomoći, koje pri opštinama već postoje, pa samim postojanjem ove službe ne postoji potreba za miriteljem i arbitrom, koje je Vlada predložila, pa tako ne postoji ni potreba prijave promene podataka istih. Predlagač, odnosno Vlada, ovim zakonom predlaže i obrazovanje republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova, kao što je u ranijem periodu predložila i agencije za navodne potrebe u nekim drugim oblastima, a koje je skupštinska većina i usvojila. Pomenuta agencija će, uz već formirane, stvoriti dodatni haos u već haotično stanje ovih oblasti. Predlog ovog zakona je samo žalosna posledica tragičnog Zakona o radu, zbog koga su hiljade ljudi ostale bez posla, a neki i bez života, izvršivši samoubistvo zbog očaja u kome su se našli. Vlada će ovim zakonom, ukoliko bude prihvaćen, samo povećati troškove i time dodatno opteretiti poreske obveznike, odnosno građane Srbije. Iz ovih razloga predlažem Skupštini, odnosno njenim poslanicima, da prihvate amandman na član 1. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, u kome stoji da te poslove obavljaju službe pravne pomoći pri opštinama, pa tako prihvati i amandman na član 44. ovog zakona, kojim tražim brisanje famoznog miritelja i arbitra, a samim tim i brisanje njihove prijave promene prebivališta, odnosno podataka.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Hvala, gospodine predsedavajući. Evo, bili ste u pravu, ministar je došao... [[smeh]] , a istina je i da je otišao. Dobro, što se tiče člana 44, a stvarno je šteta što je ministar otišao, tačno se vidi ova situacija. Znači, one stvari koje je trebalo da se nađu u zakonu i da razrade neke institute i uopšte da tu materiju procesno upotpune... ne znam gde je ministar, ali to ćemo pitati naknadno; znači, praktično da upotpune ovu materiju, njih nema, i onda da bi se popunilo ono što se kaže "meso", nalazi se odredba miritelj i arbitar, dužni su da prijave promenu podataka, odnosno promenu adrese itd. Shvatate li koja je to besmislenost? Znači, ovde imamo jednu normu koja apsolutno može, ali pre ne mora, da stoji u jednom zakonu, a nemamo niz onih normi koje bi trebalo da stoje u zakonu, ukoliko neko stvarno misli da se ozbiljno sprovodi bilo kakav postupak u kome treba da se odlučuje o nečijim pravima, obavezama, ili da se utvrđuju neke činjenice. Eto, to je prosto još jedna slika koja govori u prilog našoj molbi, ne znam ni sam kako da nazovem ovo naše nastojanje da ministar povuče ovaj zakon iz procedure.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman i tražim da se član 45. Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova briše. Ovim predlogom tj. članom 45. reguliše se svojstvo miritelja i arbitra kao i njegovo brisanje iz imenika. SRS je protiv koncepcije ovog predloga zakona, pa je samim tim ovaj amandman u skladu sa amandmanima koje su podnele moje kolege iz SRS. Zato tražim da se član 45. u celini briše. Kada znamo da imamo loš Zakon o radu, koji radnicima ne garantuje nikakva prava ili neka minimalna prava, ovim lošim predlogom zakona vi ćete i to malo minimalnih prava radnicima oduzeti. Zato molim narodne poslanike da prihvate ovaj moj amandman, ukoliko ministar ne povuče ovaj zakon.
Da li još neko želi reč? Da, narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Ovo što imam da kažem jako mi je važno da bude gospodin ministar tu. Da li ima smisla da govorim ako nema gospodina ministra? Nema. Možda će on ipak doći u toku mog izlaganja. DS, što se tiče amandmana na član 45, misli da ne treba da se briše, odnosno da se prihvati amandman. Međutim, toliko je rešenja u tom članu koja bi bilo jako dobro da ne stoje, da smo prosto u dilemi. Pod tačkom 5) ako nestručno i nesavesno obavlja dužnosti, pitanje je kako, ko o tome odlučuje kada postoji Zakon o agencijama i to se tamo u nekom drugom zakonu reguliše. Neuredno odazivanje, kako se to procenjuje? Neopravdano odugovlačenje, na koji način ljudi mogu da zaključe da neko neopravdano odugovlači. Ako nešto traje objektivno dugo, kako će se brisati iz imenika pod kvalifikacijom da je neopravdano odugovlačio ovo usled smrti i na lični zahtev, prosto mislim da ne treba ni da se komentariše. Jedno pet-šest tačaka stvarno u ovom članu ne bi trebalo da stoji, ali ne podržavamo amandman samo iz tog razloga što ipak nešto ima što bi trebalo da ostane u ovom ovako lošem zakonu, ako nam se desi da ga izglasate, pa da on jednog dana mora da se primenjuje, odnosno da pokušamo da se primenjuje.
Po kom osnovu? Po amandmanu, ali Milan Marković se pre vas javio. (Milan Marković, sa mesta: Ja sam džentlmen.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hoću da zamolim potpredsednika Narodne skupštine, mi smo se malo i šalili, kada smo ovoliko vremena u Skupštini onda čovek mora tako da reaguje, ljudski je, ali bih vas zamolio, ali evo i ministra, sada molim, pošto ulazi, da zaista da odgovore na neka pitanja, da ne uđe na pet minuta, pa odmah zatim izađe, jer time nipodaštava ne narodne poslanike, nismo mi važni, nije u pitanju sujeta bilo koga od nas, u pitanju je činjenica da su nas izabrali građani Srbije. Molim vas, pošto mi imamo, imali smo veliki broj amandmana, govorili smo o suštini zakona u načelu, pošto se čulo zaista sijaset primedbi o kontradiktornostima između uređenja pojedinih instituta u ovom i nekim drugim zakonima, koji su pozitivni ili nekih zakona koji tek treba da uđu u pravni promet. Dakle, da se izjasnite o tome, da nam direktno kažete kakvo je vaše mišljenje, kako bi to eventualno moglo da opstane u pravnom prometu, kojim i kakvim tumačenjem, šta je ono što je vaša pozicija i da vas zamolim da ostanete. Inače sam izašao za govornicu želeći, pošto ne mogu da povučem amandmane, da vam kažem da se poslanici SRS više neće javljati za reč, jer nema smisla, pošto ih Vlada ne poštuje, a resorni ministar uopšte nije u sali, ali pošto ste tu, molim vas, gospodine ministre, da izađete da nam kažete kako će moći da se primenjuje ovo ako je u suprotnosti sa istovetnim, odnosno normama koje regulišu istu stvar u Zakonu o parničnom postupku. I na koji način će moći neko ko ima radno iskustvo od pet godina i samo visoku stručnu spremu, a nije pravnik, da donosi rešenja, kako i na koji način će sve ove druge stvari o kojima smo mogli da govorimo moći da se primenjuju. U pet minuta, ne treba vam više, siguran sam da ćemo mi to kao narodni poslanici shvatiti i uveren sam da će posle toga i diskusije svih nas biti neuporedivo kraće. Obećavam vam u ime poslanika SRS da odgovorite konkretno na ta pitanja, kako je to moguće i šta je moguće, samo će po jedan čovek izlaziti za svoj amandman i u najkraćem mogućem roku ćemo ovu raspravu završiti.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, opet ste tu. Mislim da zaista ovoj diskusiji prethodnika moram da se pridružim i molio bih vas da uradite to, zbog toga što mi mislimo da su ovde, opet kažem sa različitih pozicija, ali upućene su ozbiljne primedbe na ovaj predlog zakona i to traje već treći dan. Pogledajte član 45. Miritelj, odnosno arbitar se briše iz imenika ako se naknadno utvrdi da nisu bili ispunjeni uslovi iz člana 38. ovog zakona. Moje pitanje za vas je vrlo direktno. Pravne posledice, odluka koju je taj ministar doneo, znači, direktno pitanje s obzirom da nema prava žalbe, da nismo još utvrdili da li je moguće pokrenuti sudski postupak ili nije, odnosno da li je u pitanju res iudicata ili nije. Šta sa rešenjem koje je doneo takav arbitar, da li ono opstaje, ne opstaje, ako može da se napadne, kojim redovnim ili vanrednim pravnim lekom može da se napadne i pred kojim organom, odnosno pred kojim sudom, ukoliko opet nije presuđena stvar. Ukoliko jeste presuđena stvar, onda ako bi analogno primenili Zakon o parničnom postupku, čija shodna primena ovde nije predviđena, što mislim da je greška, time biste mnoge stvari rešili, da li postoje vanredni pravni lekovi. Ovde vanredni pravni lekovi se nigde ne pominju i zaista molio bih da pogledate član 45. i ovu tačku 1) u stavu 2.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Đuričić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, molio sam, mislim na najljubazniji mogući način, ministra da izađe samo da nam na nekoliko pitanja odgovori i da ovo završimo. Ministar to nije želeo da uradi iz meni nepoznatog razloga, kao da je bilo to teško. Nema problema. Ako vi, gospodine ministre, ne želite da čujete, mi smo želeli da čujemo vaš stav, da nam kažete kako će to da se primenjuje i šta ćete da uradite. Pitao je potpredsednik Narodne skupštine pre nego što je prešao na novi amandman. Krenuo je novi amandman, ne želite i dalje da se obratite narodnim poslanicima. Mi iz poslaničke grupe SRS, bez obzira što mislim da su samo naši amandmani ostali do kraja, nećemo se više javljati za reč, a vi ministre izvolite, ako hoćete da nešto kažete, a ako nećete - ne morate. Mislim da su građani Srbije videli ko je onaj ko njih ne poštuje, jer nepoštovanje narodnih poslanika je nepoštovanje građana Srbije, onih koji su izabrali svoje predstavnike u ovaj visoki dom. Hvala vam najlepše.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.)
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Branko Ranković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković, izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, iako se potpuno slažem sa kolegom da je ovo izgubilo svaki smisao, ne mogu da razumem uopšte ovaj ignorantski stav ministra. Dodaću još jedno pitanje. U članu 48. govori se o izuzeću miritelja i arbitara, a sada kaže koji su to razlozi za izuzeće, da ih ne nabrajam itd. Vi, ministre, verovatno znate da o svim drugim postupcima, a razlozi za izuzeće mogu biti, ima onih koji su obavezni, gde ex officio dolazi do izuzeća. Ima i onih gde ne mora, gde se to ceni da li treba doći izuzeće itd. Ali, u slučaju kada to ex officio ne dođe do izuzeća, to je bitna povreda pravila tog postupka ko god da je učinio i naravnao odluka koja kasnije bude doneta može da se napadne iz tih razloga itd.Moje pitanje sada i ovde za vas - šta ako jedno, bilo koje od ovih lica, ne bude izuzeto po zahtevu za izuzeće i donesete rešenje? Znači, opet isto pitanje - da li vi razumete nas šta mi vama želimo da kažemo? Šta će se desiti, niste bili tu, problem, gospodine ministre, jeste što ste hteli da rešite u nekih tridesetak članova, proces, čitav proces. Procesni zakoni imaju po četiri stotine članova, a ne 30 ili 40. Da li vidite koji su to sada propusti i na koje sve greške možete naići u daljoj primeni? Evo još jednog konkretnog pitanja, ne morate da odgovarate, to je uostalom vaše pravo. Poslanici odlučuju o tome da li je to u redu, kada budu glasali. Ako biste bili prosto u mogućnosti, sa radnom grupom koja je radila zakon, da pretresete ova pitanja, ima ih u stenogramu, ova konkretna pitanja gde se nismo bavili politikom, nego smo se bavili strogom materijom, da pretresete i vidite sami da li će ovaj zakon moći da se primenjuje ili neće ili je možda bolje napraviti malo ozbiljniji zakon koji bi ovde zahtevao, skoro po svakom članu, neki ozbiljniji dodatak. Znači, počev od onoga što smo vam pričali još juče, o veštačenju, pa nadalje, neki ozbiljniji dodatak. Dakle, i dalje mi nije jasno pitanje pravnih lekova, redovnih, vanrednih, posledice nezakonitih odluka, posledice nepoštovanja imperativnih odredbi ovoga zakona i posledice nepoštovanja rokova za koje ne znam da li su prekluzivni ili su instruktivni. Hvala.
Hvala najlepše. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Stojan Tintor. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, ovo je jedan od amandmana koji je podnela poslanička grupa Demokratske stranke i odnosi se na jednu od primedbi koju smo dali, a to je da odredbe ovog zakona nisu usaglašene sa odredbama koje se nalaze u zakonu o javnim agencijama, a koji je zakon takođe na dnevnom redu ovog saziva, istina skinut je juče, ali pretpostavljam da će se o njemu raspravljati na narednom sazivu. Dakle, u tom smislu smo podneli ovaj amandman, tražeći da se stav 1. člana 55. briše i da se na taj način, faktički, ovaj zakon usaglasi sa zakonom o javnim agencijama, pa se nadam da bi, u tom smislu, Vlada i ministar mogli prihvatiti ovaj naš amandman kako ne bi došlo do urušavanja pravnog sistema. Hvala lepo.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Stanimirović? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milan Stanimirović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 55. doda novi član 55a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Snežana Lakićević-Stojačić, po ovom amandmanu.
Ovaj amandman poslanička grupa Demokratske stranke podnela je zbog toga što smatramo da je neophodno ovaj zakon usaglasiti sa postojećim Zakonom o radu. I mislimo da ga treba prihvatiti iz razloga što se u članu 153. Zakona o radu utvrđuje način rešavanja spornih pitanja u primeni kolektivnih ugovora, konkretno kolektivni radni sporovi. I kaže, "sporna pitanja u primeni kolektivnih ugovora rešava arbitraža koju obrazuju učesnici kolektivnog ugovora u roku od 15 dana od dana nastanka spora; sastav i način rada arbitraže uređuju se kolektivnim ugovorom". To znači da se ovde ne radi o sporovima koji su odlučeni u skladu sa Zakonom o radu, već o načinu rešavanju kolektivnih sporova, po stupanju na snagu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Dakle, nije problem da se postojeći sporovi završe po aktuelnom Zakonu o radu, ali smatramo da se unosi nepotrebna konfuzija i da se na različit način reguliše isti problem u dva, ukoliko se ovaj zakon usvoji, zakona koja važe u pravnom sistemu Republike Srbije, pa je naš amandman usmeren na traženje da se usvajanjem ovog zakona faktički derogira, odnosno briše član 153. aktuelnog Zakona o radu i time faktički spreči narušavanje jedinstvenog pravnog sistema. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Milana Stanimirovića? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Izvolite, ministar Lalović.
Zahvaljujem se. Poštovani narodni poslanici, u okviru ove rasprave već sam na početku, čini mi se, dao objašnjenja oko ključnih primedbi koje su dale poslaničke grupe. Kada je u pitanju ovaj zakon o rešavanju sporova, ključna primedba predstavnika poslanika SRS-a je bila u vezi službe i pravne pomoći. U nekoliko navrata sam objasnio zašto to mi ne možemo prihvatiti, zašto imamo drugačije gledište i zato prosto nisam hteo da se stalno javljam i objašnjavam isto. Mislim da je potpuno bilo nepotrebno. Na drugoj strani, kada se radi o diskusijama drugih poslanika, pre svega Demokratske stranke, u najvećem broju slučajeva radilo se o komentarima koji su bili usko stručno-pravne prirode i kojima, po mom mišljenju, nije mesto da se ovde raspravljaju. Ako postoje neka nerazumevanja od strane poslanika, neka pitaju naše stručne službe. Naime, da li je rok prekluzivan ili instruktivan, prosto nije ni tema da se o tome raspravlja. Mogu reći, ako nekog zanima, da je rok instruktivan od 30 dana, ali ulaziti sada u te detalje mislim da je nepotrebno. To je bio razlog zbog čega nisam često uzimao reč. Čini mi se da sam uspeo da objasnim kao predlagač suštinski deo ovog zakona. Čini mi se da sam uspeo kao predstavnik predlagača da objasnim da mirno rešavanje radnih sporova ne spada u materiju koja može da se rešava pred službom pravne pomoći. Čini mi se da sam uspeo da objasnim da se ne može na taj način povezivati direktno rešenje iz ovog zakona i ZPP-a, da se radi o različitim stvarima. Bilo je tu dosta nesporazuma te prirode, gde se ne razume priroda ovih odnosa, pa se stalno vraća na ZPP i slične stvari, a to nema veze sa ovim. Radi se o potpuno drugoj priči. Kada su u pitanju amandmani Demokratske stranke npr. oko Zakona o radu, da se tamo reguliše, pa ovde, ne razume se da su to dva različita postupka. Takođe oko agencije, nije moglo da se podvede pod taj zakon. Sve smo to objasnili, tako da sada suma sumarum sve svedem,zakon o mirnom rešavanju radnih sporova nadam se da će biti usvojen u Skupštini i on će omogućiti radnicima u Srbiji da vode sporove koji će se okončavati u roku od 30 dana, a ne u roku od 30 godina. Naravno, pod uslovom da obe strane prihvate da se tu rešavaju sporovi. Oni koji ne budu hteli da prihvate da rešavaju sporove pred arbitrima i miriteljima, oni će voditi sudske sporove 30 godina. To je njihova stvar. Mi želimo ovim zakonom da uvedemo u Srbiju drugačiju praksu, drugačiju logiku, drugačiju filozofiju, pre svega filozofiju dijaloga, a ne filozofiju sukoba. Znam da to nije lako da se razume posle 60 godina komunizma i Miloševića, prosto radi se o psihološkim problemima, ali sam siguran da ćemo vremenom, da ćemo svi mi koji ovde sedimo, širom Srbije, shvatiti vrednost dijalog, da treba sporove rešavati pre svega dijalogom, samo u krajnjoj instanci sukobom i mislim u tom smislu da će ovaj zakon doprineti promeni svesti u Srbiji. Vezano za to jeste ova tema koja je takođe bila prisutna, naravno da ovim zakonom ne omogućavamo štrajk kao pravo radnika. Mi samo kažemo kada su u pitanju vitalne službe, društvene, da hoćemo da prvo pokušaju da mirno reše spor, pa kao ne mogu da reše neka idu u štrajk, neka se bore na drugi način. Samo još jedna rečenica, ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, to nisam rekao, ali sada na kraju hoću da kažem, on je u potpunosti usaglašen sa socijalnim partnerima u Srbiji, sa svim sindikatima i svim udruženjima poslodavaca. Svako slovo ovog zakona je u potpunosti usaglašeno, tako da mislim da to dobija posebnu težinu kada govorimo o ovom zakonu, jer mislim da je socijalni konsenzus, tamo gde ga postignemo, izuzetno dragocen. Ovde je postignut i očekujem od nove godine da ćemo u ovom delu, polako ali sigurno, praviti drugačiju Srbiju.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: - PRESTANAK DUŽNOSTI, ODNOSNO RAZREŠENjE NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu: 1. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, 2. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti, 3. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici, i 4. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudija sudova opšte nadležnosti. Povodom Predloga odluke o prestanku dužnosti nosiocima javnotužilačke funkcije, koji je takođe podneo Odbor za pravosuđe i upravu, primili ste obaveštenje Odbora za pravosuđe i upravu da, shodno članu 139. Poslovnika Narodne skupštine, povlači iz procedure Narodne skupštine navedeni Predlog odluke. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li predstavnik predlagača Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko od poslanika po članu 89. želi reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka, u celini. Daćemo pauzu. Nastavićemo rad sa 21. tačkom dnevnog reda. To je Predlog zakona o privrednim društvima. Dobili ste obaveštenje da su ostale tačke u međuvremenu povučene. Dajem pauzu do 14,30 časova. Molim vas, malo pažnje. Izvinite, propušteno je u dodavanju, preskočili smo 20. tačku dnevnog reda. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ODLUKA O IZMENAMA I DOPUNAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koje su podnele poslaničke grupe G17 plus i Srpski pokret obnove - Nova Srbija. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li žele reč predstavnici predlagača? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Da li želi reč neko po članu 89. Poslovnika? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnici predlagača žele da daju završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka, u celini. Još jednom se izvinjavam zbog ove tehničke greške. Nastavljamo u 14,30 sa 21. tačkom dnevnog reda - Predlogom zakona o privrednim društvima. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRIVREDNIM DRUŠTVIMA (načela) Po službenoj informaciji, prisutno je 97 narodnih poslanika. Molim da pre početka rada utvrdimo kvorum za rad. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo dovoljno poslanika za rad. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Milica Gavrilović, Vojkan Tomić, Radmilo Milošević, Milutin Pešić, Željko Tomić, Zoran Nikolić, Vjerica Radeta, Veroljub Arsić, Zoran Antić, Darko Glišić, Stevica Deđanski, Aleksandar Đorđević, Zlatan Jovanović, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Ljubomir Kragović, Momir Marković, Vojislav Milajić, Igor Mirović, Milorad Mirčić, Sreto Perić, Ivan Radić, Milovan Radovanović, Branislav Rankić, Dragoljub Stamenković, Branislav Stevanović, Milan Stevović, Goran Cvetanović, Miljko Četrović, Vitomir Plužarević, Dragan Čolić, Nemanja Šarović, Milan Škrbić, Zlatko Radić, Igor Bečić, Gordana Gajić, Radiša Ilić, Leila Ruždić-Trifunović, Milan Marković i Boško Ristić. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Vjerice Radete da povlači amandman na član 33. Predloga zakona, koji je podnela 12. novembra 2004. godine. Amandmani koji budu podneti do otvaranja načelnog pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavnog odbora. U izveštaju Zakonodavnog odbora sadržana je pravno-tehnička redakcija teksta Predloga zakona, koju je taj odbor izvršio na osnovu člana 140. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, a sa kojim se saglasio predstavnik predlagača. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS - jedan sat, 38 minuta i 24 sekunde; DSS - jedan sat; DS-Boris Tadić – 44 minuta, 24 sekunde; G17 plus - 37 minuta i 27 sekundi; SPO-NS – 26 minuta i 24 sekunde; SPS - 26 minuta i 24 sekunde; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP i tri poslanika NDS, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački dnevnog reda: za poslaničku grupu SRS Zoran Krasić, za poslaničku grupu DSS Jovan Palalić, za poslaničku grupu DS-Boris Tadić Aleksandar Vlahović i za poslaničku grupu SPS Jovan Todorović. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije predlaže Narodnoj skupštini da donese zakon o privrednim društvima, kao jedan od najvažnijih zakona za funkcionisanje privrednog sistema, iz sledećih razloga, od kojih su najznačajniji: potreba harmonizacije sa propisima Evropske unije, usklađivanje zakonske regulative ove oblasti sa velikim brojem donetih zakona (Zakonom o privatizaciji, Zakonom o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, Zakonom o registraciji privrednih subjekata itd.), prenošenje nadležnosti ove regulative na republički nivo, nakon konstituisanja zajednice Srbija i Crna Gora 2003. godine. Takođe, imajući u vidu da je od donošenja Zakona o preduzećima sredinom 1996. godine proteklo relativno dosta vremena, kao i da su se za to vreme desile ozbiljne promene na uporednoj i domaćoj pravnoj sceni, bilo je neophodno pristupiti izradi novog zakona o privrednim društvima. Ovim se, u stvari, ide u susret tzv. drugoj fazi tranzicijskog zakonodavstva, kroz koju su poslednje dve godine prošle i druge zemlje u tranziciji, kao i neke razvijene zemlje. Što se promene naziva Zakona o preduzećima u zakon o privrednim društvima tiče, ona se nameće iz dva važna razloga. Novi naziv je univerzalno prihvaćen u zemljama EU, osim u Velikoj Britaniji, koja ima Zakon o kompanijama i posebne zakone o ortačkom društvu i komanditnom društvu. U pravnom smislu, preduzeće nije pravni pojam i ne može biti pravni subjekt, već pravni subjekt može biti samo privredno društvo, koje je nosilac nekog preduzeća kao preduzetne delatnosti i preduzetništva. Ujedno napominjem da termin "trgovačka društva", koji za svoje zakone koriste zemlje u okruženju (Hrvatska, Slovenija, Makedonija), nije prihvaćen iz razloga otklanjanja jezičke nedoumice, jer je u našim uslovima teško objasniti da se odredbe ovog zakona ne odnose samo na trgovačka društva, već na sva društva koja obavljaju privrednu delatnost. Bitna načela na kojima se zasnivaju odredbe ovog zakona su: načelo harmonizacije, načelo kompletnosti, načelo bitnosti ciljne funkcije za određivanje pojma, načelo ravnopravnosti, načelo tripartitnosti, načelo kompatibilnosti pravnih formi, načelo jačanja ustanova odgovornosti, načelo transparentnosti. Ovaj zakon reguliše nove institute, a njih ne poznaje važeći Zakon o preduzećima, a postojeće reguliše na novi način. Olakšavanje postupka osnivanja i upisa u registar postiže se uvođenjem osnivačkog akta, dakle, kao opšteg akta i kao jedinog konstitutivnog akta za sva privredna društva, kao i postojanje mogućnosti procene nenovčanih uloga od strane samih osnivača kod društva sa ograničenom odgovornošću i zatvorenog akcionarskog društva. Propisani minimum osnovnog kapitala za osnivanje društva sa ograničenom odgovornošću u cilju podsticanja novih formi društava trebalo je značajno smanjiti, što ovaj zakon i čini. Ovaj zakon reguliše: ogranak privrednog društva koji može osnovati domaće ili strano društvo, poslovno ime umesto firme društva, ništavost upisa osnivanja privrednog društva samo po osnovama propisanim zakonom, princip lojalnosti privrednom društvu članova organa privrednog društva i kontrolnog člana, odnosno akcionara društva. Dakle, pitanje sukoba interesa članova organa društva sa društvom ovim zakonom prošireno je i na kontrolne članove društva sa ograničenom odgovornošću i kontrolne akcionare i to je učinjeno transparentnijim. Princip rešavanja sporova iz ovog zakona pred trgovinskim sudovima, iako se radi o vanparničnom postupku sa propisanim rokovima. Takođe, ovaj zakon uvodi dosta novina i kod regulative društva sa ograničenom odgovornošću, kod akcionarskog društva, a kod društva sa ograničenom odgovornošću, ogledaju se u fleksibilnosti zakona, čime se omogućuje samim članovima društva da prilagode sve institute kod ovog instituta stvarnim potrebama, dok je sa druge strane, dakle, kod akcionarskog društva, posebno otvorenog društva, regulativa dominantnog karaktera, kako bi se zaštitio interes investitora. Za razliku od važećeg Zakona o preduzećima, ovaj zakon čini jasno razgraničenje u postupku osnivanja akcionarskih društava sa javnim upisom akcija, otvorena društva i akcionarskih društava koji se osnivaju bez javnog upisa akcija, takozvanih zatvorenih društava. Posebno se reguliše postupak raspolaganja imovinom velike vrednosti čime se nastoje zaštiti poverioci privrednih društava od netržišnih raspolaganja, uprava društava i kontrolnih akcionara i članova društva kapitala. Pitanje zaštite takozvane manjine akcionara i članova društva, manjine po kapitalu i broju glasova, a u odnosu na postojeći Zakon o preduzećima treba znatno unaprediti i proširiti, zauzima posebno mesto u ovom zakonu. Odredbe ovog zakona ne obuhvataju javna preduzeća, budući da postoje posebni zakoni o ovim preduzećima, opšti i posebni, dok se status društvenih preduzeća i društvene svojine vezuje prelaznim normama za rokove privatizacije. Kako ovaj zakon reguliše i statusna pitanja preduzetnika, njegovim donošenjem prestaje da važi Zakon o privatnim preduzetnicima, osim odredaba koje se odnose na upis preduzetnika u određeni registar. Prelaznim i završnim odredbama regulisano je pitanje roka za usklađenost postojećih pravnih normi privrednih društava sa ovim zakonom. Dakle, dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, uz garanciju pravne sigurnosti stečajnih prava. Zahvaljujem.
Hvala vama. Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbor za ekonomske odnose sa inostranstvom, Dragor Hiber? (Ne.) Predsednik Zakonodavnog odbora Miloš Aligrudić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa gospodin Jovan Palalić. Koristim priliku, dok dođe gospodin Krasić, da obavestim članove Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom da će se sednica započeta jutros, 12. novembra 2004. godine u 11,00 časova, nastaviti danas 12. novembra 2004. godine u 16,00 časova u sali na drugom spratu, razmatranjem podnetih amandmana na Predlog zakona o privrednim društvima.
S obzirom na to da je podnet veliki broj amandmana, verovatno će u toku rasprave ministar da nas obavesti da li je nešto prihvaćeno ili nije, da znamo da diskusiju usmeravamo tamo gde nisu usvojeni amandmani. U ovom prvom javljanju iskoristiću priliku da pričam o onim odredbama predloženog zakona koje SRS nije obuhvatila amandmanima, jer najveći broj naših amandmana je pravno-tehničke prirode i ima svrhu da pojasni neke odredbe kako se ne bi javili problemi u primeni ovog zakona. Na početku moram da istaknem da se prosto nastavlja praksa da dobijamo nekompletne ili vrlo loše tekstove zakona. Kada se pročita ovaj zakon, gotovo da možemo biti sigurni da onaj ko je pisao ovaj zakon nije imao u vidu da su pre nekoliko meseci ovde usvojeni Zakon o registraciji privrednih subjekata i Zakon o stečaju, tako da se vidi ne samo terminološki, pojmovno, nego i u čitavim poglavljima da je promašena tema.Verovatno je to neki nasleđeni tekst neke ekspertske grupe, koji je, sudeći prema onome što ste naveli u obrazloženju, morao da prođe po hitnom postupku, pošto je vezan sa nekim terminima sa kojima Vlada barata. Sada na početku moram da vam kažem, potpredsednik zakonodavnog odbora francuske skupštine Xavier de Roux ima običaj da svim predstavnicima zemalja u tranziciji jasno saopšti da ukoliko je njihova zemlja kandidat za Evropsku uniju, onda ta država ne treba da prepisuje nečitljive evropske zakone (to je njihov osećaj kakvi su njihovi zakoni), već te države koje su u tranziciji sve to treba da pojednostave. Dakle, ne samo zbog gramatičkog značenja, nego iz prostog razloga što ukoliko se neko susreće sa nečim novim i nekim novim institutima, onda ti novi instituti treba da budu razumljivi na njegovom maternjem jeziku, a ne na jeziku koji bi značio da dok čitate treba da držite rečnik ili možda da koristite neke druge knjige. Ako se posmatra pojmovno i pravno-tehnički, ovaj predlog zakona je ispod nivoa postojećeg Zakona o preduzećima. Dakle, ovde ne postoji tako jasna razlika šta su društva lica, šta su društva kapitala i pošto ne postoji ta jasna razlika,onda se javljaju i promašaji prilikom definisanja pojedinih tipova, odnosno kako se sada ovde kaže – pravnih formi privrednih društava. Pri tom moram da kažem da se koriste pojmovi kao što je "ogranak". Za one koji se malo razumeju u ovu oblast, to su poslovne jedinice preduzeća, dislocirane, i sada je to ogranak. Znate, on nije do kraja razrađen u ovom predlogu zakona. Verovatno velika primedba može da se stavi zbog toga, mada u jednom članu postoji neka naznaka, ali to je ipak samo naznaka da je nešto zabranjeno. Ovaj zakon ne sprečava zloupotrebe pravnog lica, a to se naročito odnosi na članove 14. i 15. koji su nedorečeni, a zloupotrebe pravnih lica u ovim statusnim pitanjima privrednih društava su i posledica i uzrok nekih pojava koje mi svakodnevno imamo prilike da vidimo, ako ne na ulici onda da pročitamo u novinama, ili da čujemo od komšija kako je nezadovoljan skupštinom akcionara, ili odlukama upravnog odbora u ovom, do kraja nezavršenom, sistemu privatizacije. U članovima 104. i 194. Predloga zakona vi ste potpuno neopravdano podigli maksimum članova društva sa ograničenom odgovornošću i akcionarskog društva. Mi smo pokušali na Zakonodavnom odboru da objasnimo da nema potrebe da se to povećava sa 30 na 50, odnosno sa 50 na 100, pogotovo kada se nalazimo u ovom periodu prelaska sa jednog sistema na drugi. Ali, povećanje tog minimalnog broja članova nekog od tipova društva može da bude uzrok zloupotreba. Tome svakako treba dodati i odredbu kojom ste kod udela i akcija velike vrednosti sasvim nepotrebno podigli to na 30%. Sa 20% u Srbiji se dobija većinski paket, kontrolni paket se dobija sa 20%, pogledajte samo naša preduzeća koja su se privatizovala, a uzmite i ova preduzeća koja su novonastala kao akcionarska društva, videćete i sami da kontrolni paket ima praktično onaj ko ima 20 posto akcija. Nemojte da vam kao reper služi "Knjaz Miloš", "C market" i ovi drugi. Najveći broj tih tipova privrednih društava nema potrebe da ima tako veliki broj članova. Dalje, što bi moglo da se stavi kao načelna primedba, u članu 131. stav 2. praktično ne postoji nijedna odredba kojom se sprečava situacija kakva je bila, recimo, u Americi, ovo društvo "Enron", kada je na osnovu netačnih finansijskih izveštaja napravilo milijarde gubitaka, nezakonito su korišćena sredstva i akcionari su ostali praznih ruku. Mislim da je vrlo značajno da posle ovih uvodnih kritika ovog predloga zakona treba izneti principijelan stav o tome šta ovaj zakon treba da zadovolji kao minimum. Ovaj zakon kao minimum treba da omogući lako, brzo i kvalitetno organizovanje svih onih koji smatraju da su sposobni da obavljaju neku privrednu delatnost. Ali, ovaj zakon mora da omogući i da svaki član društva, ili ortak, ili akcionar, ima onaj minimum zaštite, pre svega njegovih svojinskih prava u jednom od ovih tipova privrednih društava. I, verovatno najvažnija stvar – mora da sadrži odredbe kojima se primorava akcionarsko društvo, društvo sa ograničenom odgovornošću, ortačko društvo, komanditno društvo i preduzetnik da održava svoj kapital, kako bi mogao da servisira obaveze prema poveriocima; da se ne desi da tokom trgovine svojim udelima i akcijama poverioci koji su imali dobru veru u podatke koji su upisani u odgovarajućem registru ostanu nezaštićeni. Smatram da u mnogim odredbama vi ne pružate tu garanciju, kako na relaciji unutar društva, tako i garanciju koja bi važila prema poveriocima. Nezavisno od ovih naših amandmana moglo bi još da se primeti da imate i odredbe o isključenju članova društva sa ograničenom odgovornošću, a to je član 189. stav 2, gde je vrlo proizvoljno dat jedan od razloga za isključenje člana iz tog društva. U tom smislu, može da se uputi primedba i na član 203. stav 4. koji se tiče odlučivanja, jer u takvoj formulaciji koju ste vi naveli, praktično, zloupotreba je moguća u svakom trenutku. Šteta što se ovaj zakon donosi po hitnom postupku. On nije usklađen sa zakonima o registraciji privrednih subjekata i o stečaju, a mi smo vas upozoravali na redosled kada su se donosili ovi zakoni, prvo ide zakon o privrednim društvima, pa onda idu ova dva zakona, ili istovremeno idu sva tri zakona, jer oni predstavljaju jednu celinu. Tako je kod Zakona o stečaju ostala – firma, a sada u zakonu o privrednim društvima imate – poslovno ime. U Zakonu o registraciji privrednih subjekata i dalje postoji naziv – firma, a ovde takođe postoji – poslovno ime. Zakone nije pisao isti čovek. Kao da su stranci pisali ovaj zakon, koji ne može nikako da se uskladi. Povezivanje privrednih društava regulisali ste samo sa dva člana. To su član 366. i 376. a u stavu 7. člana 366. samo se deklarativno navodi da se sprečava monopol. Jeste, potreban je drugi zakon, antimonopolski zakon, ali i ovaj zakon mora da sadrži odredbe o tim tzv. unutrašnjim monopolima, koji se mogu pojaviti, a neki to čak nazivaju i sukobom interesa. Što se tiče imovine velike vrednosti, mislim da ste napravili grešku što ste to povećali na 30 posto. Bolje da je to ostalo na 20 posto. To je u postojećem Zakonu o preduzećima tako regulisano. Jedna od najvećih primedbi odnosi se na ono što ste naveli u članu 14, a to provlačite kroz članove ovog zakona, kada se regulišu pojedini tipovi privrednih društava, a to je da članovi društva samostalno procenjuju vrednost kapitala, vrednost udela, nenovčanih uloga u vidu robe, usluga i nekog rada. To otprilike znači kao da se skupe ortaci i kažu – ovo što imamo ne vredi petsto nego dve hiljade, i to se lepo upiše tamo, a pod tom verom treće lice ide u poslovni odnos sa tim društvom i kasnije se ispostavi da nema ni tih 500 dinara, a kamoli one dve hiljade. Mislim da ste tu morali malo rigoroznije pristupiti i da, u krajnjem slučaju, ako je bilo potrebno i ponovite neke odredbe iz zakona o računovodstvu i reviziji. Verovatno niko neće razumeti odredbu člana 391. a to je oblik spajanja bez odluke skupštine društva. Kako je moguće spajanje jednog privrednog društva sa drugim bez odluke skupštine privrednog društva koje se spaja? Tu ste napravili neku varijantu koja je, verujte, neprihvatljiva. Toliko ima nedostataka, ministre, a siguran sam da ste vi to dali nekim stručnjacima da rade, ali moram da vam kažem da kod komanditnog društva postoje komplementari i komanditori. Komplementari treba da budu fizička lica koja odgovaraju celokupnom svojom imovinom, a komanditori mogu da budu i fizička i pravna lica koja odgovaraju samo u visini svog udela. To u svakoj enciklopediji komanditnih društava postoji. Vi ste napravili potpunu zbrku. Napravili ste zbrku i kod ortačkog društva. Ne znam kako ortačko društvo može da postoji između pravnog i fizičkog lica. Ortačko društvo postoji samo između fizičkih lica. Da li je to neko namerno uradio, ili je to prilikom čišćenja teksta tako ostalo ne znam, ne znam o čemu se radi, ali ovako nešto ne postoji. Znači, pored preduzetnika kao pojedinca koji obavlja neku privrednu delatnost, postoje ova dva tipa društva lica, a to je ortačko društvo i komanditno društvo. Ortačko društvo, gde su samo fizička lica sa jednakim udelima, a komanditno društvo kao jedan prelazni period, gde postoji prelazna varijanta koja daje neku širinu da mogu i fizičko i pravno lice sa različitim pravima da se ujedine radi poslovanja pod zajedničkim nazivom, i onda idu društva kapitala, kao mnogo odgovornije organizacione forme privrednog društva. Minimizirali ste značaj statuta kao jednog od akata, prenaglasili ste značaj internih ugovora koje zaključuju gotovo u svakom tipu privrednog društva članovi tog društva, a pri tom ste zaboravili da ukoliko ne postoji obaveza da se taj ugovor priloži registru, onda čini mi se da u takvim internim ugovorima mogu da se regulišu i neke stvari, pa neka to bude i u formi odlučivanja, u formi raspodele dobiti i u formi poslovođenja, koje bitno utiču na kapital tog oblika društva, pre svega u pogledu njegove odgovornosti prema trećem savesnom licu. U potpunosti se slažem da se ugovoru treba dati obavezna snaga. Svaki ugovor obavezuje, svaki ugovor je zakon za one strane koje su potpisnici i ugovor treba da se štiti pred zakonom, odnosno i sudovi treba da štite ugovor i slobodnu volju ugovornih strana. Ne može treće lice da trpi zbog toga. Država, kada reguliše ovu oblast, mora da vodi računa o tome da svako ko ulazi u privredni odnos sa nekim privrednim društvom mora da zna koje su poznate vrednosti, koje su poznate veličine. Nizom odredbi postoji mogućnost da se zaokrene taj kapital, da se fiktivno poveća, fiktivno prikaže da ga nema; mnogim odredbama, pogotovo onom odredbom, mislim da je to član 123, da društvo sa ograničenom odgovornošću finansira udele svojih članova i svog kapitala. To je potpuno neprihvatljivo. Što se tiče onih odredbi koje se odnose na akcionarsko društvo, mislim da ste i suviše veliki značaj dali finansijskom poslovanju akcija, tim pre što postoje najmanje još dva zakona, osim Zakona o hartijama od vrednosti, koja takođe regulišu ove oblasti. Mislim da ste tu prenaglasili značaj i to otprilike može da stvori zabunu kod učesnika u privrednom životu. Što se tiče SRS, ova podela akcionarskih društava na otvorena i zatvorena koju vršite potpuno je promašena. U to budite sigurni, ona je potpuno promašena. A, kod likvidacije koju ste naveli, verovatno je to neka greška, mada možda i nije. Vi praktično krećete u likvidaciju, na bazi onog člana kako je to tamo napisano, pošto se zaključi likvidacija, odnosno registruje prestanak preduzeća likvidacijom. Prosto ne mogu da shvatim da takva greška može da se napravi, jer to je nešto praktično nemoguće. Da biste lakše razumeli ove amandmane kojima smo pokušali da vam pomognemo, ja ću samo da iskoristim priliku da vam ukažem na neke odredbe Zakona o registraciji privrednih subjekata koje uopšte nisu poštovane kada je u pitanju ovaj zakon o privrednim društvima, a morale su da budu prisutne, ne kompletne odredbe, ali logika i sadržina tih odredbi morala je da ima neki logički sled u ovom zakonu. Tu bih vam samo radi primera naveo članove 53, 54, 70. Ovde tačno stoji šta sve treba da se priloži uz registracionu prijavu. Vi za tu dokumentaciju koja se prilaže čak i nemate odredbe u zakonu o privrednim društvima, a da ne pričam o onome što je suprotno u odnosu na ovaj Zakon o registraciji privrednih subjekata. Mi ne možemo da glasamo za ovaj zakon u načelu, a svesni smo i situacije da se on našim amandmanima bitnije ne može popraviti. On se ne može popraviti, jer je fundamentalno pogrešan. Ovaj vaš predlog zakona je skup normi kojim je trebalo da se zadovolji samo forma, da se od svega pomalo reguliše, nedovoljno, pa čak i suprotno postojećim zakonima koji nas obavezuju. Mi možemo da pričamo o Zakonu o registraciji privrednih subjekata, a vi znate da smo mi to napadali, ali on je stupio na snagu. Ako on obavezuje privredne subjekte, građane, valjda obavezuje i ministarstvo kada piše neki zakon koji se nastavlja na taj zakon. Mi ovde to ne primećujemo.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Krasiću. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan izuzetno važan sistemski zakon i nema sumnje da će DSS u danu za glasanje podržati rešenja koja su u predloženom zakonu o privrednim društvima. Od 1978. godine, kada su počele reforme u statusnom delu privrednog prava, nema sumnje da predloženi zakon predstavlja napredak i u potpunosti odgovara potrebama vremena u kojem se Srbija nalazi. Jedan od osnovnih ciljeva, i manje-više sve političke stranke u Srbiji su se složila oko toga, jeste pospešivanje razvoja malih i srednjih preduzeća. Više puta je isticano koje su prepreke bile da se ostvari zamah razvoja malih i srednjih preduzeća i jedan deo tih prepreka je otklonjen u prethodnom periodu donošenjem Zakona o privrednim registrima, i Agencijom za privredne registre, Zakona o stečajnom postupku i Zakona o osiguranju. Najvažniji sistemski zakon je upravo pred nama, a to je zakon o privrednim društvima. Prethodna vlada je usvojila jednu strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, i važne odredbe u toj strategiji odnose se na normativni deo koji će stvoriti pretpostavke za razvoj malih i srednjih preduzeća. Jedna od važnih odlika ovog zakona jeste njegova fleksibilnost kada je u pitanju organizovanje pravnih formi koje su ovde predviđene. Upravo činjenica da se smanjuje broj neophodnih dokumenata koji se prilažu radi registracije (ovde je to samo osnivački akt) i da statut nije obavezan akt, a članovi svih pravnih formi ortačkog društva, društva sa ograničenom odgovornošću, akcionarskog društva mogu svoje interne odnose urediti ugovorom i prema potrebama tokom poslovanja menjati te odredbe, čini ovaj zakon dinamičnim kada je u pitanju razvoj svih pravnih formi koje su ovde predviđene. Neke važnije odredbe koje bih pomenuo, a koje su ovde naglašene i koje će doprineti da se nov poslovni duh razvija u srpskom preduzetništvu i biznisu, navedene su u odeljku 7. pod nazivom– Lica koja imaju dužnost prema društvu. Naravno, ovde su navedene dužnost pažnje i pravilo poslovne procene (prosuđivanje) i dužnost lojalnosti. U prethodnom periodu jedan od važnijih nedostataka koji je, pored lošeg menadžmenta, pored nelikvidnosti, uticao da naša preduzeća dođu u težak položaj jeste i nedostatak korporativne kulture. Mislim da će ove odredbe koje su predviđene u zakonu o privrednim društvima doprineti da se razvije korporativna kultura, odnos svih, i članova društva i menadžmenta i rukovodstva, a takođe i zaposlenih, kao i pravilan odnos prema preduzeću u kojem rade i kojim upravljaju. Neke vrlo bitne odredbe ovde jesu i one da se svi sporovi koji se odnose na poslovanje i odnose koji su regulisani ovim zakonom rešavaju pred trgovinskim sudom, i to hitno, i moraju se rešiti u roku od 60 dana. Mislim da je to nešto izuzetno bitno, jer statusna pitanja su vrlo važna i mogu da prouzrokuju velike probleme ukoliko ne budu rešavana kako je ovde predviđeno, u ovim rokovima. Ono što sam rekao u početku, činjenica da članovi svih ovih pravnih formi imaju mogućnost da regulišu svoje odnose putem ugovora, da ugovor menjaju tokom vremena, čini ove pravne forme dinamičnim. Ono što jeste važno i što bih takođe želeo da istaknem jeste da je snižavanjem neophodnog iznosa osnovnog kapitala na 500 evra stvorena mogućnost da velikom broju naših sugrađana koji imaju interes za otvaranje ovog dela društva sa ograničenom odgovornošću – i u primeni Zakona o preduzećima se pokazalo da je najveći broj naših građana upravo tu pravnu formu preduzeća osnivao – to bude još dostupnije. Neka rešenja u ovom zakonu su pomenuta ovde: zatvorena i otvorena akcionarska društva; mislim da su to odlična rešenja, jer osnivači u početku možda i ne žele da svoje akcionarsko društvo izlože investicijama i mogućnosti da neko drugi ima u njima upliv, a tokom poslovanja mogu da odluče, naravno izmenom ugovora, da to akcionarsko društvo zbog povećanja kapitala, zbog novih investicija postane otvoreno. Kao neko ko je pred sudovima zastupao određena preduzeća mogu da kažem da je nekim rešenjima u ovom zakonu onemogućeno da se stvaraju takvi problemi kakvi su postojali u praksi. Jedan od takvih problema bila je činjenica iz kojih razloga može skupština akcionarskog društva da razreši direktora. Imali smo bezbroj sporova koje su pokretali direktori razrešeni na skupštini, gde je uglavnom na sudovima bilo sporno da li su navedeni pravi razlozi razrešenja, da li je to skupština taksativno navela. Ovde imamo jednu dispoziciju skupštine da ukoliko proceni da to nije više u interesu akcionarskog društva može da razreši direktora i da je to dovoljan osnov za razrešenje. Mislim da će ovako eksplicitna odredba veoma jasno da odredi poziciju skupštine, a takođe sprečiće i mnoštvo sporova koji se eventualno mogu javiti. Takođe, činjenica da se ostavlja mogućnost određivanja dana za dividende onemogućava nešto što se pojavljivalo u praksi, a to je da smo imali zamah prodaja akcija na berzi tzv. sitnih akcionara, pa se to događalo u godini kada je odlučivano da se iz dobiti isplaćuje dividenda. Imali smo masu sporova oko toga kada akcionar ima pravo da da dividendu, da li pre prodaje, da li posle prodaje, da li ako je bio vlasnik u prethodnom periodu. Mislim da je ovako jasno odredbom u zakonu to sada sprečeno. Naravno, neka dobra rešenja koja se odnose na prava na prenos udela vrlo su jasno ovde regulisana. I, vrlo detaljno je regulisan način sazivanja sednice skupštine, sednice upravnog odbora. Iz ovih odredaba zakona vidimo da se sada otklanjaju mogući problemi koji su postojali ukoliko je statut nekog privrednog društva bio nedorečen, kao i bezbroj problemakoji su se stvarali na skupštini. Nema sumnje da još neka rešenja koja su ovde predviđena na precizniji i jasniji način regulišu neka pitanja nego što je to bilo u Zakonu o preduzećima. Tu naravno mislim i na sticanje sopstvenih akcija. Vrlo jasno je ovde naznačeno na koji način preduzeće može sticati sopstvene akcije, u kom periodu je dužno da ih otuđi, ako ih ne otuđi, u kom periodu je dužno da ih poništi. Mislim da je to ovim zakonom vrlo precizno regulisano. Kao što sam rekao, nema sumnje, i Demokratska stranka Srbije jasno stoji iza toga, da će i rešenja koja su predviđena kada su u pitanju organi društva mnogo jasnije razdvojiti funkciju upravljanja i operativnu funkciju. Činjenica da u akcionarskom društvu imamo i upravni odbor i izvršni odbor, činjenica da izvršni odbor preuzima te operativne funkcije, da je menadžment odgovoran zaizvršavanje poslovnih odluka koje donosi upravni odbor, na jasniji i precizniji način će razgraničiti poslove upravljanja i operativne poslove koje reguliše i viši i srednji i niži menadžment. Na kraju ovog svog prvog javljanja mogu da kažem da će, po mišljenju poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, ovaj predloženi zakon doprineti da se, verujem zajednički, cilj, a to je pospešivanje razvoja malih i srednjih preduzeća, na adekvatniji način realizuje i da će ona strategija o razvoju malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, koja je usvojena 2003. godine, posle usvajanja ovog zakona i naravno saglasno sa svim onim zakonima koji su u prethodnom periodu usvojeni u Narodnoj skupštini, doprineti tome da se ostvari zamah razvoja malih i srednjih preduzeća. Time bismo pospešili da onaj deo našeg stanovništva koji želi da se bavi privatnim biznisom što pre uđe u to. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Jovanu Palaliću, kao ovlašćenom predstavniku DSS. Reč ima ovlašćeni predstavnik Vlahović, Demokratska stranka.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, najpre da kažem da sam ja ovlašćeni predstavnik u ime grupe Demokratska stranka - Boris Tadić. Molim da se i ubuduće jedna velika demokratska grupa u ovom parlamentu zove punim imenom. Demokratska stranka je vrlo pažljivo proučila zakon o privrednim društvima ili, bolje rečeno, zakon o trgovačkim društvima. Znam da je postojala dilema da li će se zvati privredna ili trgovačka društva, kao što se najčešće jedan ovakav kompanijski, krovni zakona naziva u drugim zemljama u tranziciji, ali mislim da je "privredna društva" terminološki mnogo bolje, određenije, imajući u vidu ambijent, odnosno okruženje u našoj ekonomiji. Prvo želimo da pozdravimo zaista krajnje principijelnu i iskrenu politiku kontinuiteta koja se vodi u Ministarstvu za privredu, nekadašnjem ministarstvu za privredu i privatizaciju, što se ne dokazuje samo predlogom ovog zakona o privrednim društvima, nego je već dokazano u prethodnom periodu predlozima zakona koji su usvojeni i podržani od DS-a, o stečajnom postupku i o registraciji privrednih subjekata. Ovo zbog toga što je kontinuitet preko potreban ne samo u merama privrednih reformi koje se kod nas sprovode, nego uopšte u svekolikoj tranzicionoj politici koja se mora i nadalje još jačim tempom sprovoditi. Prvo da kažem da je zakon uradila u ovom trenutku najstručnija radna grupa koju Srbija ima i da je ona osnovana marta meseca 2003. godine, da je prva verzija zakona završena u decembru 2003. godine i da je to zaista bila dobra osnova za Ministarstvo za privredu da nastavi na izradi ovog važnog zakonskog dokumenta. Iz meni nejasnih razloga sama procedura izrade zakona je bila na trenutak zaustavljena na samom početku mandata nove Vlade, ali još jednom pozdravljam što je i sam ministar, uz ministarstvo na čijem je čelu je bio i na čijem čelu se danas nalazi, svojim angažovanjem zapravo doprineo da mi danas raspravljamo o jednom veoma, veoma važnom zakonskom projektu. Zakon o privrednim društvima jeste krovni, kompanijski zakon. I na pitanje zašto on nije donet ranije, odgovor je - nije ni dobro da bude donet ranije. Zapravo, on se donosi na kraju, kada se prethodno donesu svi drugi zakoni, kompanijski zakoni koji ili regulišu pojedinačne procese u tranziciji ili se, shodno ciljevima koji se postavljaju u ekonomskoj tranziciji, drugi pojedinačni zakoni prethodno donesu. Otuda smo u prethodnom periodu imali Zakon o privatizaciji, izmene Zakona o privatnim preduzetnicima, Zakona o preduzećima u 2002. godini, zatim donošenje Zakona o registraciji privrednih subjekata, Zakona o stečaju i samim tim zakon o privrednim društvima se nameće kao konačni projekat ili krovni, kompanijski zakon. Ne želim da budem neprincipijelan nijednom rečenicom u svom obrazlaganju ovog zakona. Naprotiv, želim da kažem da je i sam Zakon o preduzećima iz 1996. godine bio dobra polazna osnova za izradu zakona o privrednim društvima i da je on, na kraju krajeva, bez obzira na okolnosti i trenutak kada je taj zakon donet, uvažavao odgovarajuća načela koja su, između ostalog, prihvaćena i u zakonodavstvu Evropske unije. Veoma je važno istaći da je ovaj zakon kontrateža Zakonu o radu. Zakon o privrednim društvima štiti interese kapitala, a Zakon o radu štiti interese rada, odnosno radnika i zbog toga ne bi bilo dobro da se sa donošenjem ovog zakona čekalo duže nego što je bilo potrebno. Ova materija je do maja meseca 2003. godine bila na ondašnjem saveznom nivou i da ovaj zakon je postao deo republičkog zakonodavstva tek od 18. aprila 2003. godine, pa tu možete naći formalni razlog zašto ovaj zakon ranije nije bio prezentiran Narodnoj skupštini. Ono što je dobro u zakonu, a držim da je čitav zakon konzistentno i dosledno urađen, jer još jednom ponavljam da nije bilo prekida u radu, niti pak nanošenja drugačijih stavova i drugačijih gledišta od trenutka kada je radna grupa osnovana, jeste to da ovaj zakon, po meni, osvetljava tri veoma važne oblasti na jedan moderan i savremen način. Prva jeste definisanje tipova pojedinih privrednih društava i, sa tim u vezi, veoma detaljno i precizno definisanje akcionarskih društava, i to kako zatvorenih tako i otvorenih akcionarskih društava. Reguliše sve procese koji su poznati u zatvorenom i otvorenom akcionarskom društvu, od osnivanja pa sve do likvidacije. Ono što je posebno važno, imajući u vidu okolnosti u kojima se naša zemlja nalazi u privrednom smislu, jeste jačanje korporacijskog upravljanja, zbog toga što danas neretko imamo jednu vrlo čudnu situaciju – umesto da vlasnici kapitala kontrolišu menadžment, dešava se obrnuto, menadžment kontroliše vlasnike kapitala. To su te uočene slabosti u postojećem Zakonu o preduzećima, bez obzira na izmene koje su učinjene 2002. godine. To jačanje korporacijskog upravljanja je, po meni i po poslanicima grupe Demokratska stranka - Boris Tadić, urađeno na jedan primeren način uvođenjem tzv. dvodomnog sistema upravljanja, a to znači da se funkcija direktora i funkcija upravnog odbora maltene spajaju. Upravni odbor postaje bord direktora, ali mnogo jači i veći značaj dobija nadzorni odbor, što je prikladno nemačkom i francuskom zakonodavstvu, za razliku od jednodomnog sistema upravljanja koji postoji u anglosaksonskom zakonodavstvu. Šta to nadalje znači? To znači da će u ovom slučaju nezavisni revizor, odnosno nadzorni odbor imati mnogo veće ingerencije da kontroliše upravljačku funkciju u privrednom društvu, u preduzeću, nego što je imao do sada. Kao što znate, a to nije slučaj samo sa preduzećima, bojim se da je to slučaj i sa drugim oblicima upravljanja, nadzorni odbori i nadzorne komisije nemaju naročito izraženu funkciju koju bi trebalo da imaju, a to je da obavljaju superviziju poslovanja upravljačke funkcije. I, obično su članovi nadzornog odbora do sada birani iz redova zaposlenih, što nije dobro, jer se na taj način direktno sugeriše konflikt između, s jedne strane, činjenice da se neko nalazi u radnom odnosu i s druge strane, činjenice da taj koji se nalazi u radnom odnosu, koji je neposredno podređen upravljačkoj funkciji u preduzeću ovog puta treba da preuzme na sebe nadzornu ulogu. Zato je dobro na prvo mesto u liniji kontrole postaviti nadzorne odbore i zato pozdravljam što se nije odstupilo od principa da ovaj kompanijski zakon zapravo bude urađen po ugledu na nemačko, odnosno francusko zakonodavstvo. Očekujem da će ovo imati i te kako velikih uticaja na ponašanje preduzeća privatizovanih pre 2001. godine, s obzirom da taj fenomen da akcionari ne upravljaju kapitalom i ne kontrolišu menadžment, nego se dešava obrnuto, jeste produkt modela privatizacije koji smo imali do 2001. godine i posledica nedovoljno razvijene akcionarske kulture kod nas. Između ostalog, to jeste propust koji je postojao u jednom trenutku kada ovaj kompanijski zakon nije usaglašen sa savremenim tranzicijskim trendovima svojine koja je uvedena još početkom 2000. godine. (Predsedavajući: Gospodine Vlahoviću, da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Samo da napomenem da je dobro rešenje što se iz Zakona o trgovinskom društvu izbacuje obavezna participacija u upravljanju. To treba prepustiti radnom zakonodavstvu, kao što je to i ovde slučaj i to, na kraju krajeva, treba preduzeće od slučaja do slučaja da koristi, u zavisnosti da li budućim ciljevima preduzeća odgovara da ima participaciju u upravljanju ili pak ne odgovara. Imate čitav niz delatnosti gde preduzeće mora da funkcioniše kao familija, kao porodica i onda ta participacija ima smisla. Imate, sa druge strane, čitav niz delatnosti gde tako nešto nije potrebno, gde se mora odvojiti i jasno razgraničiti ko je vlasnik, a ko je radnik u preduzeću i onda participacija može samo da bude kontraproduktivna, jer neretko se shvata kao povratak na samoupravljanje, na ono što smo imali do sada. Dobra je regulacija otvorenih i zatvorenih akcionarskih društava i mislim, ko bude pažljivije čitao ovaj zakon,... A još jednom napominjem da ovo nije politički zakon, uradila ga je radna grupa sastavljena od najstručnijih ljudi, makar onih koje mi imamo u našoj zemlji, i zbog toga apsolutno nemam politički odnos prema ovom zakonu, nego pre svega stručni i zbog toga nijednog časa ne želim a da ne pohvalim nešto što je dobro. Kada je u pitanju druga oblast, takođe veoma važna, to je zaštita manjinskih akcionara. Ovo je mesto gde se reguliše zaštita manjinskih akcionara. Zaštita manjinskih akcionara nije u Zakonu o finansijskom tržištu, kako su svojevremeno neki sugerisali, niti je pak to u Zakonu o privatizaciji, jer to je jedan tranzitorni zakon koji ima limitirano vreme trajanja, niti je zaštiti manjinskih akcionara, ne daj Bože, mesto u radnom zakonodavstvu. Naprotiv, u Zakonu o trgovačkim društvima treba ostaviti poseban odeljak, kao što je i ovde urađeno, koji se odnosi na zaštitu manjinskih akcionara. Istovremeno, to nikako ne znači da je ovaj zakon trebalo da reguliše, pošto ima i takvih stavova, tzv. anti-Takeover hostile preuzimanja ili prevedeno – neprijateljsko preuzimanje preduzeća. Zašto? Zbog toga što se taj pojam kod nas veoma pogrešno shvata, u odnosu na koga je neprijateljsko preuzimanje preduzeća, da li u odnosu na akcionare ili u odnosu na menadžment. Bojim se da se najčešće kod nas shvata da je to u odnosu na menadžment, tako da je poglavlje zaštite malih akcionara vrlo dobro urađeno. Pozdravljam što se ne postavljaju limiti tzv. manjinske kontrole, nego se to prepušta preduzeću, pa taj blocking minority za strateške odluke ili ta kontrola manjinskih akcionara može da bude i 49%, ali može da bude i 25. Mislim da su dometi promene Zakona o preduzećima, kada je ta manjinska kontrola sa 25% podignuta na 33,3%, u ovom trenutku istekli, jer to je bilo povezano sa privatizacijom iz 2001. godine i omogućavalo je novom vlasniku da, između ostalog, donosi i strateški važne odluke, a da ne bude na jedan tradicionalan samoupravan način blokiran od manjinskih akcionara, zaposlenih radnika. Prema tome, pozdravljam i još jednom pohvaljujem posebno regulisanje poglavlja o zaštiti manjinskih akcionara. Demokratska stranka nema suštinskih primedaba na ovaj zakon. To je sasvim razumljivo, s obzirom da je donošenje ovog zakona, doduše malo kasnije, deo plana i prethodnog ministarstva i s obzirom da je onaj ključni princip kontinuiteta u potpunosti ostvaren, što samo pohvalno može da govori o postojećem Ministarstvu za privredu. Međutim, DS ima četiri amandmana i sugeriše da makar dva od ta četiri budu prihvaćena, s obzirom da su dva suštinska. Prvi se odnosi na definiciju imovine. Dakle, definicija imovine u pravno pravilnom smislu, ne radi se o ekonomskoj definiciji imovine, nego o definiciji imovine društva koja mora da bude usklađena sa pravnom terminologijom. To će poslanik Boško Ristić, koji je i podnosilac ovog amandmana, kada bude bila rasprava o amandmanima, nastojati da objasni zašto je to bolje rešenje u odnosu na ono što je dato u zakonu. S druge strane, s obzirom da je preduzetnička oblast samo pomenuta, odnosno regulisana u rudimentarnom obliku, što i treba da bude, zaista insistiramo da sva druga pitanja koja se odnose na preduzetnički odnos budu regulisana zakonom, a ne zakonskim aktima, odnosno drugim propisima, bolje rečeno, da se izrazim u pravno ispravnoj terminologiji. Drugi propisi mogu da budu i uredbe, odluke i zaključci. Smatramo da šire regulisanje preduzetničke oblasti takođe mora da bude definisano posebnim zakonom. Imamo Zakon o privatnim preduzetnicima i njega treba samo promeniti. Znam da je, između ostalog, intencija onih stručnih ljudi koji se isključivo bave preduzetništvom upravo da to zakon reguliše. Na osnovu ovoga možete videti da mi nemamo suštinskih primedaba na zakon. Nastojaćemo da i ministru i svima vama, gospodo narodni poslanici, objasnimo zašto ova dva amandmana treba da budu prihvaćena. S tim u vezi, smatramo da smo potpuno u pravu. Naše opredeljenje jeste da treba glasati za ovaj zakon. Ovaj zakon ima puno tehničkih grešaka, što je, nadam se, amandmanima DSS u najvećem delu ispravljeno, ali s obzirom da je ovo privredni ustav, ovo nije zakon koji se piše sada pa se menja za godinu dana, za tri godine i ne znam koliko, ovaj zakon mora na kraju, ukoliko se usvoji, da prođe pedantnu pravno-tehničku obradu, mora da bude i tekstualno i tehnički pitak. Jer, to je ono čime ćemo se mi sutra, uslovno da kažem, ponositi, odnosno ključni privredni zakonski dokument; krovni kompanijski zakon jeste zakon o trgovačkim društvima, odnosno o privrednim društvima, koji se u drugim zemljama ne menja već po 50, 100 ili ne znam koliko godina. Demokratska stranka nudi, između ostalog, usluge svoje poslaničke grupe da asistira u pravno-tehničkoj redakciji. Mi ćemo, nezavisno od amandmana – nismo želeli da ih podnesemo, jer smatramo da i bez amandmana neke stvari mogu da budu u redakciji promenjene i da ne zahtevaju amandmane – dati u punom smislu, najiskrenije i principijelno, pomoć i Ministarstvu i drugim poslaničkim grupama. Na osnovu našeg opredeljenja prema ovom zakonu, dame i gospodo narodni poslanici, i vi, a i čitava javnost može da zaključi da DS nema nameru da opstruira Skupštinu Srbije, nema nameru da raspravu proteže u nedogled. Ovaj zakon nam je potreban, kako suštinski, tako i formalno. Do ponedeljka mi ovaj zakon moramo izglasati, ukoliko naša zemlja želi da dobije sledeću tranšu pomoći iz partije strukturalnog kredita Svetske banke. Mi nećemo koristiti taj momenat da opstruiramo raspravu. Naprotiv, principijelno se odnosimo prema ovom zakonu, kao što smo se principijelno odnosili i prema zakonima koji su bili prethodne tačke dnevnog reda, jer smo ukazali na suštinske greške, neslaganja i kontradiktornosti koje se u tim zakonima nalaze. To će i ubuduće biti odlika i obeležje DS. Ono što je dobro za našu zemlju, mora da bude dobro i za nas. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Aleksandru Vlahoviću, kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe DS-Boris Tadić. Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, G17 plus se zalaže za promene u našoj zemlji, koje će našu zemlju suštinski približiti EU. Potrebno je da propise uskladimo sa zakonima EU, ali ne samo to, potrebno je da i ambijent u našoj zemlji učinimo pogodnim za investitore iz istih zemalja. Ako i jedno i drugo zajednički objedinimo i napravimo pogodnu klimu, naravno da sve to vodi jednoj dobroj promeni i progresu u našem društvu. Predlog zakona o privrednim društvima koji je danas na dnevnom redu Narodne skupštine G17 plus u potpunosti podržava, jer je ovo savremeni zakonski projekat koji reguliše kompleksno funkcionisanje privrednih društava u celini. Dosadašnji Zakon o preduzećima donet je 1996. godine, pre osam godina. U vreme donošenja je doprineo drugačijem razmišljanju o razvoju preduzetništva i naročito formiranju novih društava sa ograničenom odgovornošću. Kako su se prilike menjale i uslovi privređivanja u prethodnim godinama nisu bili naklonjeni ekonomskom razvoju, tranziciju naše privrede nismo doveli do kraja. Znači, moramo neke aktivnosti da intenziviramo i intenzivnije da se uključimo u međunarodne privredne tokove. Naše unutrašnje zakonodavstvo moramo da prilagodimo propisima iz okruženja i EU, a ovo je jedan od takvih zakona. G17 plus je za donošenje ovog zakona. Istaći ću nekoliko važnih primera koji ovo zakonsko rešenje čine vrlo pozitivnim. Po ovom zakonskom predlogu privredna društva, ubuduće društva sa ograničenom odgovornošću, moguće je osnovati sa početnim kapitalom od 500 evra, umesto dosadašnje obaveze od 5.000 dolara. Prema Zakonu o registraciji privrednih subjekata, koji stupa na snagu februara 2005. godine, predviđen rok za registraciju je pet dana, tako da osnivanje ovakvih društava predstavlja uprošćavanje procesa i smanjivanje problema, a samim snižavanjem ove ukupne sume stvaraju se uslovi da mnogo više ljudi može da se uključi u isto. Ono što je jako važno u ovom zakonskom predlogu jeste zaštita prava malih akcionara. Dakle, mali akcionar, ako nije zadovoljan, ostvaruje pravo tužbom, ako u privrednom društvu ima najmanje pet posto osnovnog kapitala društva. Takođe, akcionarsko društvo može sazvati vanrednu skupštinu po pisanom zahtevu akcionara sa najmanje deset posto akcija sa pravom glasa. Treće, kod utvrđivanja dnevnog reda, akcionar ili akcionari koji imaju najmanje 10% akcija sa pravom glasa za izbor upravnog odbora društva mogu predložiti i zahtevati da se najviše dva nova pitanja uključe u dnevni red skupštine. Dakle, čitav niz pitanja i prava koja mali akcionari mogu da postignu ovde se na jedan dobar način reguliše. Predlog zakona o privrednim društvima podrobno reguliše pribavljanje kapitala za privredno akcionarska društva, a u članu 204. Predloga konkretizuje se da akcionarska društva mogu izdavati obične i povlašćene akcije, koje mogu biti podeljene u dve ili više klasa sa različitim pravima, kao što su različite stope dividendi ili različita prava pri isplati dividendi ili pak isplati imovine društva u slučaju likvidacije. Ovi pojmovi upućuju nas na sasvim novo razmišljanje i na one članove akcionarskih društava koji imaju takve mogućnosti, pa i ukupnog javnog mnjenja kada u redovnim dnevnim vestima slušamo izveštaj o istim. G17 plus smatra da ubuduće sa velikim intenzitetom treba da se aktivira i finansijsko tržište hartija od vrednosti, da se finansijsko tržište na izvestan način oživi, sa istovremenim omogućavanjem da akcije pojedinih privrednih društava budu uključene preko berze na tržištu. Mi smo imali i do sada određeni obim prometa na finansijskom tržištu, međutim, u prošlosti su najčešće sredstva za rad preduzeća pribavljana putem kredita poslovnih banaka ili namenskih investicionih fondova. Dakle, niti smo pokrivali tekuće poslovanje i proširenje delatnosti, odnosno sve investicije, a sredstva su nabavljena na finansijskom tržištu, ona su kvalitativno drugačija od dosadašnjih finansijskih sredstava. Naime, ako se ulože u kupovinu akcija, vlasnici tih akcija učestvuju u svim tim dividendama, a tu je i profit društva, a isto su tako određena prava da upravljaju u takvim privrednim društvima, odnosno firmama. Na taj način oni su vrlo zainteresovani da privredno društvo gde su uložili svoj novac posluje uspešno. Dakle, da zaključimo, stvara se jedan normalan ambijent za privredno funkcionisanje u zemlji. Isto tako, stvaraju se dobri uslovi da se povezujemo sa svetom na obostran način, jer nije dovoljno da samo pozivamo investitore, već je potrebno da na odgovarajući način rešimo zakonsku regulativu u našoj zemlji. G17 plus se zalaže za ovaj zakon i G17 plus će ga podržati, ali isto tako pozivamo i druge poslaničke grupe da prihvate ovaj zakonski predlog. Ako želimo prosperitet našoj zemlji, ako želimo ulazak u Evropu, da budemo deo savremenog sveta, onda moramo i zakonsku regulativu prilagoditi. G17 plus jeste za takve tokove, za konkretno rešenje i G17 plus će podržati ovaj predlog. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Miloljubu Albijaniću. Da li se još neko od ovlašćenih predlagača ili predsednika poslaničkih klubova ili njihovih zamenika javlja za reč? (Ne.) Predlažem da nastavimo po redosledu prijavljenih za diskusiju. Prvi se za reč javio Bojan Kekić. Obaveštavam narodne poslanike da G17 plus, u cilju doprinosa da se ovaj zakon što pre usvoji, povlači listu diskutanata, tako da imamo jednog diskutanta manje na listi.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštujući ovo što je uradio predstavnik G17 plus, obećavam da neću biti dugačak u svom izlaganju, ali činjenica je da se po prvi put u ovoj skupštini dešava, shodno uvodnim izlaganjima ovlašćenih predstavnika političkih stranaka, da svi podržavamo zakon o privrednim društvima. Svi diskutanti su se izjasnili da je Zakon o preduzećima bio osnova za donošenje ovog zakona. Taj zakon donet je 1996. godine, kada je ingerencija bila u nadležnosti savezne države, a s obzirom da je u Ustavnoj povelji promenjena ingerencija na države članice, Republika Srbija ga mora doneti ne samo po hitnom postupku nego, kako je rečeno, najkasnije do 15. novembra. Naziv zakona je pre svega prilagođen onom pravnom smislu; dakle, preduzeće kao pravni instrument, kao pravni izraz ne postoji i zato pravi naziv i treba da bude – zakon o privrednim društvima. Poslanička grupa SPS je pre ovog popodnevnog zasedanja imala konsultacije sa zamenikom ministra, sa gospođom Simović; uz žaljenje što je ministar bio sprečen, izrekao sam jednu rečenicu – da ovaj zakon može da predstavlja dobru osnovu, odnosno pravu knjigu za privredno pravo na način kako je koncipiran i kako je sadržan, jer ima onaj opšti deo, a nakon toga objašnjava sve pojedinačne forme i institute, kako je to već rečeno, od nastanka pa do likvidacije. U cilju celishodnosti diskusije ne bih označavao šta znači načelo harmonizacije, načelo kompletnosti zakona, načelo ravnopravnosti i načelo tripartitnosti, ali stičem utisak da su članovi od 48. do 52. zakona, koji se odnose na preduzetnike, možda mogli da budu malo precizniji i širi, s obzirom na činjenicu da ćemo u narednom periodu imati dosta otvaranja tih preduzetničkih, ako mogu da kažem, oblika društava. Prema tome, ako je u članu 48. definisano, da ministar nadležan za tu oblast može podzakonskim aktima, a i preko Vlade Republike Srbije da unese bolju i jaču regulativu, a samim tim i regulativu koja se odnosi na preduzetnike. Da iskoristim samo priliku prisustva ministra i da kažem kao poslanik iz Braničevskog okruga, iz Požarevca, jer zakon sudeći po diskusijama sigurno prolazi, da bi Agencija za privatizaciju morala više pažnje da posveti obliku i delovanju privatizacije u pojedinim regionima, s obzirom na činjenicu da ljudi koji predstavljaju Agenciju nisu u situaciji ili nemaju želju ili htenja da sprovedu određene odluke, odnosno da pojedinim preduzećima olakšaju. Preduzeće Mesne industrije Požarevac, koje je u situaciji da ne može da izvrši privatizaciju, iako ljudi već nekoliko godina na tome insistiraju, ostala preduzeća, da ih ne nabrajam, sigurno bi bili mnogo zadovoljniji ako bi neko iz Agencije u tom delu pomogao. Ministar je sigurno upoznat i zna šta radi Fond za razvoj, odnosno upravni odbor Fonda za razvoj, ne bi bilo zgoreg da pogleda koliko je sredstava iz Fonda za razvoj po pojedinim okruzima, odnosno teritorijama uplaćeno, ili podneto zahteva. S obzirom da Fond za razvoj traži isključivo garancije poslovnih banaka, pojedina privredna društva, nadam se, od donošenja ovog zakona za neki dan, nisu u mogućnosti, s obzirom na regulativu u imovinsko-pravnim odnosima, da obezbede određene hipoteke. Ono što bi ministar trebalo da uradi da bi se olakšalo ljudima,... Kako sam ja informisan, kod registracije privrednih društava treba da se prati to tamo gde su trgovački sudovi. Koliko mi je poznato, imamo samo 16 trgovačkih sudova na teritoriji cele Srbije, a imamo nešto više od 22 okruga. Pošto to nisu velika sredstva, mnogo više bi se uštedelo da pojedini građani, makar u centralnim opštinama svojih okruga, ne prate više trgovačke sudove, nego da u tim opštinama mogu da izvrše te registracije, što će ljudima sigurno biti mnogo lakše i jeftinije. Poslanička grupa će glasati za predloženi zakon. Podneli smo i amandman koji se odnosi na to da se privrednom društvu omogući da bude samostalno, i to u onom delu da može izabrati da li će imati direktora, da li će imati upravni odbor ili će imati i jedno i drugo, i sve određene ingerencije koje se tiču i direktora i upravnog odbora. Zahvaljujem se, a ministra bih stvarno zamolio da prihvati ove moje sugestije, odnosno svojim podzakonskim aktima pomoći će da budu i bolje i brže registracije, a i da se obezbedi ravnomeran razvoj pojedinih okruga.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Nisam očekivao, dame i gospodo narodni poslanici, da će poslanik Bojan Kekić ovako oštro uputiti zamerke na neke članove zakona ministru, ali eto i to se događa ponekad. Dame i gospodo narodni poslanici, neću vršiti stručnu analizu ovog zakona, ali ću iskoristiti svoje vreme da kao poslanik sa dugogodišnjim stažom u Narodnoj skupštini dam neke opaske o ovom zakonu i da ukažem na način na koji je zakon pisan, na njegovu čitljivost i na ono što mislim da u zakonu mora biti najvažnije, tj. da bude pregledan, pismen i da nedvosmisleno govori o onome što tretira. Nesporno je da je ovaj zakon pobudio veliko interesovanje poslanika i poslaničkih grupa, što vidimo i po broju amandmana koje su poslaničke grupe, odnosno narodni poslanici podneli na razmatranje i usvajanje Narodnoj skupštini, da su skupštinski odbori vrlo ozbiljno shvatili svoj posao, da je Zakonodavni odbor uložio poseban napor i izvršio pravno-tehničku redakciju teksta Predloga zakona u velikom broju članova zakona. Vidi se da se ovom zakonu pristupilo veoma ozbiljno, kakav je i sam zakon koji treba da nam omogući da brže uhvatimo priključak sa zemljama razvijene tržišne privrede i Evropske unije. Ono što je za mene posebno iznenađenje jeste da je Vlada prihvatila značajan broj amandmana, želeći da i ona, odnosno nadležno ministarstvo, učestvuje u tome da dobijemo što bolji i kvalitetniji zakon. Hvala Bogu, gospodine ministre, vi ste jedan od retkih, zaista hvala Bogu, koji nam predlažu zakon u kome nema novih agencija. Sa tim agencijama smo dosadili i Bogu i ljudima. Gde god vidiš zakon, zakonski tekst, izmenu zakona, odmah – agencija, agencija, agencija. Nadam se da su DS, G17 plus, da su vaši koalicioni partneri zadovoljili apetite svojih članova, da je svako našao svoje radno mesto, i što se SRS tiče, mi mislimo da vam je dosta. Nadam se da više neće biti nijednog zakona sa novim agencijama koje samo znače trošak ovoj državi, neefikasnost u radu i zaklanjanje Vlade i ministarstava iza rada agencija koje će preuzimati njihovu odgovornost, a zauzvrat dobijati plate od 180, 200 i 250 hiljada. Ali, moram da vam kažem da se nastavlja praksa pisanja nekih nečitkih i nečitljivih zakona. Stičem utisak da se ovi zakoni upravo prevode iz zemalja Evropske unije ili nekih drugih zemalja u kojima je tržišna privreda zaživela u većem obimu i da mi koristimo njihovo iskustvo, i to i sami kažete – da su kao osnova za ovaj zakon korišćeni izvori iz Direktive kompanijskog prava EU, Statuta Evropske kompanije (2001), hrvatski Zakon o trgovačkim društvima, slovenački zakon; ima jedno 18-20 polaznih osnova, odnosno izvora iz kojih je pisan ovaj zakon. Meni se čini da se ponovo nastavlja ona praksa kada su dosta tačno terminološki prevođeni zakoni, ali kada se radilo o sklopu rečenica da je to nevešto rađeno i da je to radio prevodilac koji je tehnokrata. Znači, prevodio je bukvalno, nije napravio rečenicu koja odgovara duhu srpskog jezika, što je velika zamerka ako težimo da imamo zakone koji će odgovarati ovom podneblju, koje će čitati ovdašnji ljudi. Znate, meni ovi zakoni, kako se pišu sada, na način na koji se pišu, veoma liče na jedan period kada je sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo bila Biserka Živković, supruga tadašnjeg ministra a kasnije premijera Zorana Živkovića. Tada su nam zakoni bili apsolutno nepismeni i apsolutno nečitki. Dalje, zakon se donosi po hitnom postupku, što je opet nasleđe koje ste preuzeli od prethodne dosovske vlade. Sve je više zakona po hitnom postupku. Zašto? Ovo je ozbiljan zakon i on je mogao mnogo ranije da se pusti u proceduru, da ga poslanici pažljivo razmotre. Verujte da smo i mi srpski radikali naravno izuzetno zainteresovani da se posle Zakona o preduzećima, koji je bio dobra polazna osnova za ovakav zakon, donese zakon koji će registrovati promene koje su se dogodile u međuvremenu, od perioda njegovog donošenja. A, taj zakon je, svi se slažemo, za to vreme bio jedan od naprednijih zakona. U tome je još jedna sličnost ove vlade sa prethodnim vladama Zorana Živkovića i Zorana Đinđića. Naravno, osnovna sličnost između te dve vlade je to što ni ova, a ni ona vlada nisu rešile problem kriminala, korupcije i siromaštva, kao što su obećavali u predizbornoj kampanji. E, sada dozvolite mi da kažem da se u nekim članovima čak radi i o nekim smešnim stvarima. Evo, ministre, pogledajte recimo član 335. Pročitaću vam ga: "Stručni poverenik ovlašćen je da pregleda poslovne knjige i dokumentaciju akcionarskog društva i da traži obaveštenja i izjave od članova upravnog odbora i nadzornog odbora društva, kao i od lica zaposlenih u društvu, kako bi utvrdio stanje poslovanja u društvu". E, sad gledajte ovaj stav: "Lica od kojih stručni poverenik zatraži obaveštenja i izjave dužna su da ih daju bez odlaganja i istinito". Pa, nije valjda da treba da stoji – neistinito. A, u kaznenim odredbama nemate sankciju ukoliko on da neistinito te izjave. Valjda se podrazumeva da se iskazi moraju davati istinito, to je preambula, to je osnova – istinito, blagovremeno i slično. Ako ste to već stavili u zakon, odnosno njegove članove, dajte u kaznenim odredbama sankciju – ako da neblagovremeno, ako da neistinito. Ali, evo sada će da se naljuti moj prijatelj Adžić, to isto liči na ovaj DSS, kako radite u Nišu, jer da su odlučniji, spremniji, mi bismo u Nišu već imali skupštinsku većinu i ne bismo bili na pragu uvođenja privremenih mera, ali ne može se sedeti istim turom na dve stolice. Na kraju, gospodo, zadivila me je jedna rečenica bivšeg ministra Vlahovića, koji je bio ovlašćeni predstavnik DS, pa kaže – Zakon o radu (pazite ovu ironiju!) štiti interese radnika, a zakon o privrednim društvima štiti interese kapitala. E, ako ovaj zakon bude štitio interese kapitala kao što sadašnji Zakon o radu štiti interese radnika, propade i radništvo, propade i kapital, i ode zemlja u nedođiju. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Branislav Rankić je na Odboru, obavestile su me vaše kolege iz SRS i zato se izvinjavam što nije on već vi. Izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, vi znate da meni nikada nije problem, i da me u tri sata noću prozovete da izađem za govornicu da ću ja da znam o kom zakonu pričam... (Predsedavajući: U to nisam ni sumnjao i zato sam vas bez najave prozvao.) Odjednom sam se iznenadila, vidim prozivate mene, a jedan kolega je bio ranije najavljen. Kako smo i rekli u uvodnom izlaganju, tj. ovlašćeni predstavnik SRS gospodin Zoran Krasić, koji je inače svedok svih izmena Zakona o preduzećima u Srbiji na saveznom nivou, od kada je uvedeno višestranačje, jer je aktivni učesnik u donošenju zakona u smislu glasanja protiv njih i kroz predloge amandmana, ovo je potpuno nerazumljiv zakon, harmonizovan sa zemljama EU, zakon Aleksandra Vlahovića. Lepo je Vlahoviću da se smeška, kao što je to činio i pre mesec dana, jer je on u navodnoj opoziciji, njegov predsednik u kohabitaciji sa DSS-om i ostalima koji podržavaju koalicionu vladu, ali mesec po mesec, dan po dan i dođe jedan po jedan Vlahovićev predlog na dnevni red. Razumem da su vaša mišljenja istovetna kada se radi o pitanju kuda ide privreda Srbije ubuduće, a naša su suprotstavljena. Eksperti iz ove oblasti iz redova SRS i mi kao kandidati za poslanike, nudeći u kampanji prošle godine sasvim druga rešenja, stavili smo vam do znanja da ovi knjiški primeri zakona ne mogu da nas odvedu daleko i da nikakvi rokovi, pa i ovaj do 15. novembra, za koji vam se žuri da se usvoji ovaj zakon o privrednim društvima (i da obavestimo, ministre, građane Srbije da će oni od sada imati društva, a ne preduzeća) neće poboljšati sveukupnu situaciju. Iskrena da budem, ministre Bubalo, očekivala sam da ćete vi kao prvo, pošto ste preuzeli funkciju koju ste neformalno i obavljali od ostavke Dragana Maršićanina, da nam predložite izmene i dopune Zakona o privatizaciji, kao što je i sam paralelni predlagač to obrazložio, gospodin Vlahović, jer on je predlagač jedan ili dva, kako god hoćete, uslovljene usvajanjem ovog zakona sa određenim kreditnim aranžmanima, a isto tako i budžet. Međutim, ovde se postavlja jedno sasvim drugo pitanje. Ako je to uz takvu saglasnost, odobravanje i glasanje DS-a i samog Vlahovića došlo na dnevni red, ako se i DS slaže sa tim, a vi to predlažete jer vas je nacrt tog zakona sačekao, šta će biti posle usvajanja ovog zakona i budžeta (za koji je veliko pitanje da li ćete moći da ga usvojite i da li ćete imati većinu u Skupštini) sa društvima, odnosno preduzećima u budućem periodu, odnosno u 2005. godini. Ne slučajno i danas se u jednom nedeljniku pojavio tekst koji svedoči o tome da će u najvećoj meri, ma koliko da opstane ova vlada, a ograničen joj je rok trajanja, te "trendove", kako vi to kažete u obrazloženju zakona o privrednim društvima, u velikoj meri da vam diktira sam Boris Tadić. On se promovisao u kampanji za ambasadora srpske privrede i najnormalnije je, pošto je ovaj zakon prošao i dali su određena mišljenja i ljudi iz regionalnih privrednih komora, da će na dnevni red da dođe izbor predsednika Privredne komore Srbije. Radi se o tome da je to jedan orkestrirani potez koji je pod direktnom palicom Borisa Tadića, koji ćete vi da prihvatite ili ne, jer od Slobodana Milosavljevića, propalog ministra za trgovinu i turizam, preko menadžera preduzeća "Metalac" iz Gornjeg Milanovca gospodina Vukadinovića i neke treće opcije, očigledno je da to DS i samog Tadića veoma interesuje. Kod pisanja amandmana na vaš predlog zakona, gospodine Bubalo, nas je interesovalo, kao ljude koji se bave problematikom srpske privrede i svim izmenama i dopunama Zakona o preduzećima koji u mnogim oblastima sada praktično prestaje da postoji, šta je to što će moći vlasnici preduzeća bilo kog oblika da prihvate iz ovog zakona, šta će im biti nerazumljivo. Ortačko društvo, komanditno društvo, akcionarsko društvo sa članstvom od 100 članova, za koje mi tražimo da se smanji na 50. Što se tiče statusa pojedinih privrednih subjekata i mnogih društava sa ograničenom odgovornošću za koje takođe tražimo, pošto je sa ograničenom odgovornošću, da se broj smanji sa 50 na 30, mnoge nerazumljive pravne formulacije, sve do obrazloženja koja su verovatno vama, ministre Bubalo, jasne, a nama nisu. Dok je trajala ova rasprava, odnosno dok su se javljali šefovi poslaničkih grupa, ovlašćeni predstavnici, u međuvremenu sam pokušala od kolega poslanika, ali i pravnika da saznam, pa molim sve one koji su pravnici, a koji razumeju taj termin, jer kolege pravnici iz redova SRS su se grohotom nasmejali, da nam objasnite, gospodine Bubalo, šta vam u Predlogu zakona znači... A inače moram radi slikovitosti da vam pročitam celu rečenicu. Dakle, kako vi obrazlažete i kako će to da razumeju ljudi koji su vlasnici društava, odnosno preduzeća. Na strani 2. obrazloženja zakona se kaže: "Iskustva uporedne pravne prakse i potreba maksimalno moguće kompatibilnosti sa takvom praksom (ipak kopija nikada nije i ne treba da bude verna originalu)", kako originalno napisano, "nalagali su potrebu donošenja ovog zakona, čija je osnovna odlika adekvatna normiranost, koja neće sputavati bogatstvo statusnog privrednog života i koja će uz odgovarajuću institucionalnu instrumentalizaciju uklanjati potencijalne breše pravne nesigurnosti", a sada ključno pitanje za pravnike, ovim su mogli i novinari da se bave kao anketom u Skupštini, "i uspešno izlaziti na kraj sa fenomenom sunđerastog prava." Fenomen sunđerastog prava i ovo što stoji u obrazloženju zakona, uz sve ove trendove koji su napisani ovde – gospodine Bubalo, da nije smešno, zaista bi bilo žalosno. Sa druge strane, amandmani koje smo podneli na Predlog zakona, kao što ste sami videli, striktno se tiču pravne formulacije i poboljšanja kod društva sa ograničenom odgovornošću, ortačkog, komanditnog društva. Postoje neki članovi koji su prosto u nesaglasju sa drugim zakonima koji ostaju u pravnom prometu, pa je i kolega Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik, bio toliko slobodan da vam ukaže na to kao svedok svih ovih dešavanja i izmena zakona. Možda je vaša namera, sa pozicije na kojoj se nalazite - premijera i Vlade, bila dobra. Ja u to neću da ulazim, kao i nijedan poslanik SRS, ali dozvolite nam da vam kažemo da je ovo objašnjenje potpuno nerazumljivo i zato ste vi, gospodine ministre, samo segmente koristili. A pošto je po hitnom postupku, zaista smo se trudili da u ovom kratkom vremenu do detalja analiziramo obrazloženje, jer iz obrazloženja predlagača svakako možemo uputnije da posmatramo odeljke, odnosno glavu po glavu zakona. Kada ste navodili načela rekli ste – načelo harmonizacije, kompletnosti, bitnosti ciljne funkcije za određenje pojma itd, a kada uđete u suštinu svih tih rečenica vidite ono što vam je rekao Zoran Krasić na početku, da je mnogim ljudima koji se bave privredom, i onima koji su iz SRS i iz drugih stranaka, koji imaju privatna preduzeća, nerazumljivo šta tu piše i zaista im je potrebno da se to prevede. Opet dolazimo do onoga kada su u pitanju ovako obimni zakonski propisi, a videćete kroz raspravu u pojedinostima, da vam sada ne nabrajam koje su to striktne stručne formulacije, samo sam navela neke od njih na koje imamo primedbe, da smo zaista u pravu i da je potrebno da prihvatite naše amandmane da bi koliko-toliko građanima Srbije, onima kojih se ovo tiče ovo bilo razumljivo. Na kraju, biće lakše i Borisu Tadiću. Ako je on ambasador privrede, ako mu dajete da ubuduće on komanduje i diktira taj resor, kao što se sada svojski trudi da izabere svog predsednika Privredne komore Srbije, olakšajte čoveku kada ste već sa njim u kohabitaciji, prihvatite ove amandmane SRS. Kada je gostovao u emisiji na jednoj beogradskoj televiziji on je govorio i odgovarao na pitanja da bi približio građanima Srbije u kakvom ste odnosu vi i on. Ne mislimo vi kao Bubalo, nego Koštunica i Vlada, pa je kod reči kohabitacija i njenog izvornog značenja koristio dve države, odnosno dva porekla. Setio se na kraju da je to ipak reč izvornog značenja iz druge zemlje. Ispravio se, doduše, a vi budite toliko ljubazni - prihvatite ove amandmane da bi bili razumljiviji i vama u vlasti, a i Borisu Tadiću, koji očigledno hoće da diktira privredne tokove posle usvajanja zakona o privrednim društvima. Hvala.
Izvolite. Replika.
Replika, pošto sam direktno pomenut u izlaganju gospođice Nataše Jovanović. Zaista me zaprepašćuje nerazumevanje funkcije predsednika Republike Srbije. Zadatak predsednika Republike Srbije zaista jeste da bude ambasador srpske privrede, s obzirom da nema izvršnih nadležnosti i u suštinskom, promotivnom smislu njegov zadatak jeste da pravi mostove, i političke i državničke, sa drugim zemljama, sa privrednicima iz drugih zemalja, a da onda privrednici, naravno potpomognuti merama koje vodi Vlada, realizuju šanse koje se na taj način stvaraju. I šta je tu sporno? Što predsednik Tadić želi da bude ambasador srpske ekonomije? To nije njegova želja, to je njegova ustavna obaveza, da, na kraju krajeva, omogućuje kontakte između domaćih i inostranih privrednika. I, predsednik Tadić zaista nema nikakve veze sa izborima koji se dešavaju u Privrednoj komori, bez obzira što mnogi tabloidi, dnevne novine, pa čak i nedeljne špekulišu o tome, o ulozi predsednika Tadića kod najavljenih izbora u Privrednoj komori. Za Demokratsku stranku je važno da na to mesto dođe čovek koji je sposoban, koji je privrednik, čovek koji poštuje moderne principe tržišne ekonomije, ko će on biti za nas je najmanje važno. Zašto? Zato što 90% takvih privrednika upravo podržavaju ekonomsku politiku koju vodi i koju će voditi Demokratska stranka. Što se tiče zakona, mislim da su naši građani i građanke prezasićeni stavovima protiv, a bez racionalnih objašnjenja. Mislim da deset godina biti protiv svega najbolje govori o onome ko taj protivni stav zauzima. Čini mi se da je krajnje vreme da se napravi konsenzus između političkih partija, bez obzira da li su u poziciji ili opoziciji, ne samo o najvažnijim, krupnim, nacionalnim, političkim pitanjima, već isto tako i najvažnijim ekonomskim pitanjima. Mislim da je iskustvo političke koalicije koja je na vlasti, negativno iskustvo koje imaju sa demagoškim populističkim obećanjima koja su bila obeležje predizborne kampanje i sa današnjim problemima koje imaju zbog nemogućnosti da se ta obećanja ispune, najbolja škola, ne samo za njih nego i za sve druge političke partije, i da moramo jednom za svagda znati da je naš nacionalni interes zdrava tržišna ekonomija, radna mesta i da oko toga nema spora između političkih partija. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Završavam. Odnosno, da je u nacionalnom interesu, između ostalog, usvojiti jedan kvalitetan zakon o privrednim društvima i da tu nema prostora za pojedinačnu političku promociju, pojedinačnih lidera, liderčića i političkih partija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Todorović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, pred nama se nalazi još jedan od reformskih zakona koje treba doneti što pre. Mislim da je ovo jedan od zakona koji ne nalazi i ne trpi razlike svih onih proevropskih, demokratskih snaga koje se zalažu za što brže reforme, a naročito u onoj oblasti koja nas najviše tišti, boli, a to je što ubrzanije reforme u oblasti privrede. Sa ove govornice smo čuli da smo se poredili sa nekim zemljama koje su navedene u ovom obrazloženju; ja ne vidim prosto druge zemlje sa kojima možemo da se poredimo, nego sa onim zemljama koje imaju razvijenu tržišnu ekonomiju, razvijenu privredu, adekvatno zakonodavstvo iz tih oblasti, a to su upravo i ove zemlje koje su navedene u ovom obrazloženju. Naravno, tu vidim i one zemlje na koje se moramo ugledati, a to su zemlje koje su ušle pre izvesnog vremena u Evropu ili se sada spremaju da uđu u Evropu. I, da ne gledamo dalje, nego u zemlje iz našeg okruženja, pre svega mislim na Hrvatsku, Sloveniju, Mađarsku i na sve one zemlje koje su prošle ovaj tranzicioni put koji mi sada prolazimo. Kada govorimo o jednom ovakvom zakonu i o stvaranju ukupnog privrednog ambijenta, i ako pogledamo koje smo zakone već doneli, koji su neposredno vezani za ovu oblast, moramo imati u vidu par nekih zakona za koje smo i tada govorili da služe, pre svega, za jačanje tog privrednog ambijenta. Tu pre svega mislim na Zakon o registraciji privrednih subjekata, Zakon o tržištu hartija od vrednosti i sve one zakone koji omogućavaju adekvatno tržišno poslovanje u našoj zemlji. Ubeđen sam u to da ćemo, ako nastavimo ovim tempom da donosimo zakone koji su u skladu sa onim što smo mogli da pročitamo u jednoj od knjiga, ako je neko pročitao od vas, koje je izdalo Udruženje stranih investitora kod nas, oni su to nazvali "Bela knjiga", videti da se upravo ovakvi zakoni nalaze na tom kursu i da se ovakvim zakonima ispunjavaju sve one potrebe koje oni u stvari traže da bi imali povoljan privredni ambijent, da bi mogli što adekvatnije i lakše da se bave privredom u našoj zemlji. U vezi sa onim što smo takođe mogli da čujemo ovde, da nema mesta demagoškim porukama, gde je pomenuta i koalicija koja je trenutno na vlasti, moram da vam kažem da nije bilo mesta da se pominju demagoške poruke ni određenih poslaničkih grupa, ali ni drugih grana izvršne vlasti, koje su takođe slale narodu takve poruke, a nije im bilo mesta u tim izbornim kampanjama. Ako ima kritika na naše izborne kampanje, mi ćemo to trpeti i truditi se da ispravimo te greške koje smo imali u tim izbornim kampanjama, što upravo i radimo donošenjem ovakvih reformskih zakona. Prema tome, stav DSS-a i moj lični jeste da ako govorimo o ovakvim zakonima ne možemo nalaziti mesta nekom političkom sukobljavanju, jer ovakvi zakoni pre svega imaju direktne posledice na sve one učesnike u privredi koji su u direktnoj zavisnosti od toga da li su ovakvi zakoni kvalitetni i da li imaju adekvatne rezultate, kao što su podizanje standarda građana, privredni rast, što sve naravno očekujemo u sledećem periodu. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodina ministra nema. Usvajanjem ovog predloga zakona možemo se pohvaliti da smo još jedan važan zakon uskladili sa evropskim zakonodavstvom, da smo uvažili sve preporuke, sva akta evropske zajednice, ono što je dato u ovom obrazloženju. Možemo steći, verovatno, i uslov da dobijemo i taj kredit. Razumljive su odredbe zakona kada je u pitanju osnivanje društvenih preduzeća, registracija, upravljanje preduzećem, statusne promene, lica koja su ovlašćena, imaju dužnost prema društvu. Sve je to lepo napisano, dobra je podloga bio Zakon o preduzećima. Rekao bih nekoliko rečenica, vezano za moje iskustvo iz privrede. U privredi radim od 1967. godine. Fabrike su tada radile po propisima, jedan duži period vremena radilo se po Zakonu o udruženom radu. Nakon poslednjih izmena zakona donesen je ponovo Zakon o preduzeću, a veoma česte promene zakonske regulative nas su koštale čestih reorganizacija, statusnih promena, pada produktivnosti, standarda, nestajanja fabrika itd. Nije dovoljna samo pravna regulativa. Usvajanjem ovog zakona možemo reći da smo uz niz donesenih zakona promenili društveni sistem, otišli smo u kapitalizam. Tome Srbija i teži, stvaraju se uslovi da nas Evropska zajednica razume, da možemo sa njima da radimo, da budemo kompatibilni sa njihovom privredom, ali je nedovoljna samo pravna regulativa. Nisu ovi papiri dovoljni da bi privreda Srbije radila. Treba ulagati, organizovati, naći tržišta, stvoriti druge uslove, a mi to ne radimo. Sva akta mogu biti idealna, ali tu nema krvotoka, nema života dok se ne stvori drugi deo uslova, da se stvori materijalna osnova, da se dobro organizuje, da se kadrovske pretpostavke stvore i da privredne grane počnu da rade. Dobro je što ste u ovom delu ograničenja odvojili društvena preduzeća i preduzeća sa kapitalom gde je država većinski vlasnik, dok se ne završi ovaj proces privatizacije. To je dobro, ali treba taj deo posla ubrzati, završiti, jer je ostao veliki broj državnih preduzeća, velikih sistema gde taj posao nije završen i to je goruća rak-rana privrede Srbije. Zakon o preduzećima je bio dobra osnova i, razumljivo je, za privrednike koji su hteli da formiraju nova preduzeća, nova privredna društva bilo je veoma teško statusne promene napraviti. Mi smo uvek bili među prvima, kada je u pitanju RTB Bor, Majdanpek, brzo smo uskladili naša normativna akta i organizacionu strukturu sa novim zakonima, ali nismo napredovali dalje jer nismo imali druge pretpostavke. Imali smo sve teže uslove privređivanja, imali smo stručnjake, brzo smo to usaglašavali, ali to nije dovoljno. Pogledajte poslednje izmene Zakona o preduzećima, koliko su one česte. Šta to znači privrednicima? Kada se donese zakon, ostavi se rok od dve godine da se usklade propisi preduzeća sa novim zakonima ili da preduzeća svoje statusne promene usklade sa tim propisima. Prođu dve godine, preduzeća ne stignu, donese se nov zakon i sve ispočetka. U tom smislu je moja kritika ovog dela. Možda je dug rok od dve godine, možda je kratak, jer treba završiti sve ove poslove oko restrukturiranja, oko pripreme za privatizaciju i konačno završetka priče sa tim državnim preduzećima. U tom smislu mislim da su ti rokovi, u našoj želji da se što pre završi problem, dugi ili su možda i kraći nego što bi bili objektivno potrebni da se posao završi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić. Dame i gospodo, veoma je važno da smo ovaj zakon uvrstili po hitnom postupku na dnevni red. Mislim da broj prijavljenih za raspravu u načelu pokazuje da ćemo biti kooperativni i danas završiti raspravu u načelu, a sutra o amandmanima, tako da već u ponedeljak možemo da usvojimo ovaj zakon. Mislim da je to značajan doprinos da se i ukupna aktivnost svega onoga što smo u prethodnom periodu ovde radili može na neki način operacionalizovati, kako bi od 1. januara i oni prethodni zakoni koji su vezani za Zakon o registraciji privrednih subjekata počeli da funkcionišu. Samo nekoliko stvari koje su veoma važne. Mislim da je veoma važno da je Srbija, ili svojevremeno SRJ, imala jedan dobar reformski zakon o privrednim subjektima, faktički o preduzećima. I ovaj zakon pokazuje da je u stvari ta osnovica bila dovoljan temelj ili stabilan temelj da možemo dogradnjom tog zakona da dođemo do svega onoga što je potrebno u skladu sa normama koje važe u Evropskoj uniji, a i uopšte na prostorima jugoistočne Evrope. Mislim da smo u tom smislu napravili jedan iskorak, stvarajući uslove da privredni subjekti mogu od 1. januara i u skladu sa ovim zakonom uspešno da funkcionišu. Važno je da je učešće u osnivanju preduzeća od 5.000 dolara, koje je kod ljudi koji hoće da se bave nekom manjom privrednom delatnošću bilo ograničavajući faktor, sada dovedeno na jednu razumnu meru od 500 evra. To naravno stvara uslove za svakog ko ima neku delatnost ili, bolje reći, ima ideju za neku delatnost, i stvara, ako možemo tako da kažemo, privredni ambijent da to preduzeće funkcioniše, da ima uslova da može da započne posao. Svaki početak je najteži i tu je potrebno najviše ulaganja, ali sa ovim smanjenjem u značajnoj meri se to pitanje reguliše. Naravno, zakon umnogome omogućuje da se stvori jedan privredni ambijent i slobode privrednog odlučivanja. Mi smo kao poslanička grupa, podržavajući ovakav zakon, podržavajući stvaranje i zaokruživanje tog privrednog ambijenta, sa svim onim zakonima koji su u ovom parlamentu usvojeni u toku ove godine iz ove oblasti, imali jednu primedbu, bolje reći, jednu sugestiju, da ta lepeza saglasnosti ili dozvoljavanje privrednom subjektu da se može ograničiti onako kako mu najviše odgovara, a to je i kada je reč o društveno ograničenoj odgovornosti. Nema nikakve potrebe da se ograničava da li će društvo sa ograničenom odgovornošću imati predsednika upravnog odbora tj. upravni odbor ili direktora, da i tu treba ostaviti prostor da privredni subjekt sam odredi da li će imati jedno i drugo ili jedno ili drugo. Tačnije rečeno, sa jednom malom ispravkom, sa i/ili, omogućuje se stvaranje prostora da ona preduzeća koja imaju 50, 70 zaposlenih mogu da imaju upravni odbor i direktora, a ona koja imaju 10 ili pet mogu da imaju jedno ili drugo. U želji da doprinesem da danas završimo raspravu u načelu podržavam ovaj zakon, sa željom da ga usvojimo u toku sutrašnjeg dana.
Dame i gospodo, Predlog zakona o privrednim društvima poprilično nekorektno je stavljen na dnevni red baš danas, zato što je preskočeno desetak tačaka dnevnog reda, na predlog Vlade Srbije, a sa namerom da se blagovremeno raspravlja o budžetu za 2005. godinu. Mislim da nije bilo potrebno da se ovaj zakon donosi po hitnom postupku, jer je očigledno da zakon nije dobar i da ima dosta toga što u Predlogu ovog zakona treba da se popravi, odnosno da se ispravi, o čemu govori i veliki broj amandmana. SRS je podnela 47 amandmana, možete da kažete - vi ste opozicija pa podnosite puno amandmana, ali je i stranka na vlasti podnela 39 amandmana na ovaj zakon, za koji će naravno da glasaju poslanici te stranke. To valjda samo po sebi govori dovoljno o tome koliko je ovaj tekst zakona u stvari nepripremljen za današnju sednicu. Zato mislim da kada je već Vlada predlagala da se skinu sve one tačke dnevnog reda da je to trebalo da se uradi sa ovim zakonom, a ne da narodni poslanici odustaju od rasprave, da se utrkuju, da ovde kažu - ajde oni će da kažu samo jednu ili dve rečenice u cilju što bržeg donošenja ovog zakona. Mislim da to nije primeren način rada Narodne skupštine. Ako ovaj zakon baš mora da se usvoji u ponedeljak, onda možemo da radimo i danas produženo, i sutra i u nedelju, ali da ga ljudski obradimo, da ljudski popričamo o njemu, pa u ponedeljak da se izglasa. Ništa protiv nemam da se taj rok poštuje. Ružno izgleda da poslanik izađe i da kaže – imam ja šta da kažem, ali znate, žurim, jer ovaj zakon treba da se usvoji u ponedeljak. Prvo, pitanje je da li će da se usvoji. I vi ste, gospodine Bubalo, kao i svi ministri iz vaše Vlade, priču počeli sa tim da je ovaj zakon jedan od uslova usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Prihvatam i tu potrebu i obavezu, ali čini mi se da to što treba da uskladimo zakone sa zakonima Evropske unije ne znači da treba da prepisujemo te zakone, a pogotovo ne znači da treba da dajemo nekakve loše prevode. Između ostalog, zbog toga je i ovoliko amandmana, da se bar logički i jezički uredi ovaj tekst zakona. Kada ste govorili o načelima koja su zastupljena u Predlogu ovog zakona, između ostalog rekli ste da se radi i o načelu harmonizacije, ali bi onda bilo dobro da postoji harmonizacija pravnih propisa unutar našeg pravnog sistema. Jedno je to što imate obavezu da propise uskladite sa propisima EU, ali mislim da je mnogo bolje da naši propisi u našem pravnom sistem budu usklađeni jedni sa drugima, a u ovom slučaju se to nije desilo. Inače, tekst zakona koji sadrži 449 – 450, skoro 500 članova je, prema mišljenju SRS, preopširan. Zaista, preopterećen je nepotrebnim detaljima kojima nije mesto u zakonu. Recimo, onolika posvećenost akcionarskim društvima. Zamislite da se u zakonu ide dotle da se opisuje na koji način se vodi zapisnik sa skupštine akcionarskog društva, na koji način se utvrđuje dnevni red. Mislimo da tim odredbama nije mesto u zakonu, da je to trebalo da bude regulisano u podzakonskim aktima. Govorila sam više puta ministru Bubalu, uglavnom na Odboru za privredu i privatizaciju, da je zaista potrebno da se građani Srbije edukuju kada su u pitanju akcije i akcionarska društva. To su sve neke novine u našem pravnom i privrednom sistemu. Ne možete građane da edukujete kroz zakon od 500 članova. Prvo, ne mogu svi građani ni da dođu do ovih zakona. Zakoni se objavljuju u "Službenom glasniku". Zna se ko koristi "Službeni glasnik". To su uglavnom pravnici u firmama i ustanovama u kojima su zaposleni. Znači, trebalo je da se nađe neki drugi modus da se građani zaista upoznaju sa svim onim što je u skorije vreme, sadašnje i ubuduće, sastavni deo svih zaposlenih. Prihvatam da ovde ima mnogo toga što građani Srbije treba da čuju i da saznaju, ali ne prihvatam da to bude sadržano u zakonskom predlogu, jer to nije pravi način. Zbog nedostatka vremena vrlo kratko ću prokomentarisati svega dva-tri člana Predloga ovog zakona, upravo u prilog stavu SRS da je ovaj zakon sa jedne strane preopširan, a sa druge strane nedorečen, a suština je – loše preveden. Recimo, u članu 4. ste rekli da se privredno društvo osniva na neodređeno vreme, ako u osnivačkom aktu nije određeno da društvo traje do određenog vremena, nastupanja određenog događaja ili izvršenja određenog cilja. Naravno, trebalo je da stoji: "postizanja određenog cilja".Samo sam ilustrativno navela baš ovaj član, da bih potvrdila stavove SRS i ono što sam iznela kada sam govorila o ovom zakonu. Recimo, u članu 20. kažete: "Poslovno ime privrednog društva može da sadrži naziv domaće države ili teritorijalne jedinice..." itd. Valjda smo mi u Republici Srbiji i valjda, ako je ovo naš zakon, onda treba da stoji: "Republike Srbije", a ne: "domaće države". To govori u prilog tome da vam je loš prevodilac, gospodine Bubalo. Recimo, u članu 33. ste rekli, između ostalog: "Lica iz stava 1. ovog člana koja imaju lični interes dužna su naročito da: ne koriste imovinu privrednog društva u ličnom interesu; ne koriste povlašćene informacije u privrednom društvu za lično bogaćenje", a onda kažete: "ne zloupotrebljavaju pozicije u društvu za lično bogaćenje". Znate, ovo je preopširan pojam. Ja sada mogu da razmišljam da uopšte niste mislili o privrednom društvu, nego da neko ima poziciju vlasti, pa onda da ne koristi tu poziciju, a očigledno se mislilo na privredno društvo, ali je bilo neprecizno. Reći ću još samo jednu ili dve rečenice, vezano za kaznene odredbe. Za privredne prestupe predvideli ste raspon kazni od 10.000 do tri miliona. Ovo je jako loše rešenje. Sa tolikim rasponom kazni uvek ćete onoga ko primenjuje ovaj zakon dovesti u situaciju da ga i zloupotrebljava. Možda je bilo bolje da ste ove kazne grupisali u nekoliko grupa, recimo, od 10.000 do 100.000, pa od 100.000 do 500.000 itd., jer ste na ovaj način u isti koš sve stavili, stav 1. tačka 3): "Novčanom kaznom od 10.000 do tri miliona dinara kazniće se za privredni prestup privredno društvo: ako u svom poslovanju koristi skraćeno ili modifikovano poslovno ime, suprotno ovom zakonu"; ili tačka 19): "ako stiče i raspolaže imovinom velike vrednosti na način suprotan ovom zakonu". Nelogično je da, recimo, ova dva privredna prestupa budu na istom mestu i da se primenjuje ista kazna za njih, odnosno ovde stoji od 10.000 do tri miliona. Ko sada garantuje da neko ko primenjuje ove kazne neće da kazni sa tri miliona onoga ko koristi skraćeno ili modifikovano ime, a sa 10.000 onoga ko stiče i raspolaže imovinom velike vrednosti, na način suprotan ovom zakonu? Jednostavno, mislim da zakon mora i treba da bude takav da ne ostavlja mnogo mogućnosti, govorila sam to i ovih dana kada smo govorili o nekim drugim zakonima, da je krajnje vreme da donosimo zakone sa konciznim, preciznim normama i da naši zakoni ostavljaju što manje mogućnosti za zloupotrebu. Zakon treba da se primenjuje i da se što manje tzv. rupa u zakonu ostavlja. Znate, ako već usklađujemo propise, donosimo potpuno nove propise, onda ajte da ih donosimo baš onako kako treba da izgledaju. U principu, mi nemamo ništa protiv i znamo da je potrebno da se donese i ovaj zakon, potrebno je da se donose i drugi zakoni, da se usklađuju sa zakonima EU, ali postoji i jedno drugo pitanje koje sigurno građani Srbije očekuju od vas, a to je pokretanje privrede, to je problematika vezana za sve sumnjive privatizacije. Naravno, znam da je i zato potrebna dobra normativa, ali isto tako tvrdim da i pri sadašnjim propisima privreda može da funkcioniše, privatizacija može da se sprovodi. Uostalom, i sami ste rekli da je Zakon o preduzećima bio osnov za donošenje ovog zakona. Na kraju, želim da kažem da građani Srbije očekuju od ove vlasti i od ove vlade nova radna mesta. To su im obećali i premijer i predsednik Srbije. Građanima Srbije je potpuno svejedno da li rade u privrednom preduzeću ili u privrednom društvu, bitno im je da rade. To je ono, gospodine ministre, što se očekuje od vas, od vašeg ministarstva, od vaše vlade i od predsednika Srbije.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, nije tu. Narodni poslanik Zoran Antić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja mogu da se usaglasim sa gospođom Vjericom, smatram da ovaj zakon nije bio toliko bitan i prioritetan. Na Odboru za privatizaciju bili smo u prilici da postanemo svesni da ima dosta zakonskih rešenja koja su bitnija i hitnija Srbiji u ovom trenutku, i to su zakoni koji prate ovu privatizaciju. To su izmene i dopune Zakona o privatizaciji, antimonopolski zakon, jer je očigledno da se kroz proces privatizacije javlja sve više monopola i ti monopoli biće i već su jako štetni za privredu Srbije i u nekom doglednom periodu onemogućiće nam da stvorimo proizvod sa kojim ćemo moći da izađemo na svetsko tržište. Mislim da ima dosta propusta i kod Zakona o tržištu hartija od vrednosti; više puta pominjan instrument o preuzimanju akcija, dakle, dovodi naše građane u situaciju da budu pljačkani, pa i oni slučajevi u vezi sa "Knjazom Milošem", "C marketom" pokazuju da je taj zakon nedorečen. Ukoliko je prioritet našeg društva da se privatizacija završi, mislim da je Ministarstvo trebalo da se pozabavi tim problemima, a da ovaj zakon ima svoje mesto i da mora biti kičma privrednog sistema, odnosno da se na njemu zasniva kompletno preduzetništvo i kompletna ekonomija Srbije. Ja sam, nažalost, zaboravio ovaj tekst zakona, ali imam nešto pribeleženo od onoga što sam uspeo u ovom kratkom roku, a stvarno je neprimereno da se ovaj zakon stavlja kao tačka dnevnog reda za nepunih deset dana; neprimereno je zato što je preobiman, ima oko 450 članova, a mi obično razmatramo zakone od 40 ili 50 članova, a on je desetak puta veći nego što su ti zakoni. Neprimereno je da se ostavi tako kratak rok za pripremu. Zbog toga sam ja, kao i većina poslanika koji su izašli za ovu govornicu, bio u situaciji da prelistam ovaj zakon. Ono što mi je ponajviše zasmetalo, to je odeljak koji se tiče preduzetništva; čini mi se da je preuzet, odnosno da nije posvetio dovoljno pažnje, možda ponajviše stav po kome se poljoprivrednici ne tretiraju kao preduzetnici. Mislim da je to velika greška i da, ako ne u ovom zakonu onda u nekom novom zakonu, privatnom preduzetništvu to treba ispraviti. Krajnje je vreme da se poljoprivrednici koji imaju deset ili više hektara tretiraju kao preduzetnici. Na taj način spasili bismo ih od onih koji njihov profit otimaju, od trgovačkih organizacija, od nakupaca. Oni bi taj profit i taj dohodak koji ostvaruju svojim radom mogli sami da iskoriste za lični napredak. Mislim da u članu 52. koji govori o prekidu delatnosti ima nedorečenosti, da se insistira na kratkoročnoj zabrani u obavljanju delatnosti. Preduzetnicima su naneta velika zla tim instrumentom i došlo se u situaciju da budu dvostruko kažnjavani, prvo novčano, zatim i kroz zabranu delatnosti. U zakonu ima dosta članova koji regulišu rad upravnih i nadzornih odbora, pa i samog direktora. Mislim da je to jedan kvalitativan napredak, ali čini mi se da se u pojedinim članovima otišlo predaleko, da su preopširni i nepotrebni i da je uopšte ceo zakon pisan dosta konfuzno, rekao bih i nečitko. U delu koji se odnosi na akcionarstvo, na male akcionare, koliko sam mogao da vidim, ima prevelikih limita koji se odnose na male akcionare, a s obzirom na našu malu akcionarsku kulturu, trebalo bi te limite smanjiti. Siguran sam da će se poslanici SRS, govoreći o amandmanima, truditi da se ti limiti koji onemogućavaju male akcionare da se izbore za neka prava smanje. Kao primer naveo bih da je za stručnog poverenika, koji se tretira u članu 334, potrebno 20% kapitala malih akcionara, i to je preveliki limit za male akcionare. Rekao bih da nedostatak onih pratećih zakona stavlja uopšte pod znak pitanja i vrednovanje kapitala malih akcionara, jer mi nemamo razvijeno tržište novca, tako da i prodaja i vrednost samih akcija jesu problematične; dok god se ne uspostavi tržište novca, dok ne profunkcionišu berze, mi nećemo imati pravu vrednost akcija. Na taj način, smatram da su mali akcionari dovedeni u nelagodan i nepravilan položaj. Toliko o zakonu.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, nije tu, na Odboru je. Pošto su mnogi poslanici na Odboru, a došli smo do kraja liste, pitam ministra privrede da li želi reč? Izvolite. Za danas smo završili, ali sutra će biti nastavak.
Želim da kažem da mi se čini da sam danas imao dosta lak posao kada je trebalo pripremiti određene stavove i odgovore povodom prethodnih diskusija. Najveći broj diskusija je bio pozitivan, a i oni poslanici koji su se trudili da ponešto nađu na silu da ne valja u ovom zakonu ipak nisu u svojim diskusijama odoleli da ne kažu i po koju pozitivnu stvar, bez obzira na sav taj trud. Zaista nema potrebe da nešto dužim. Daću samo nekoliko karakterističnih tonova ili ponoviti ono što sam u uvodnom delu izlaganja rekao. Upravo imajući u vidu neke negativnosti u praksi, posebno se vodilo računa o zaštiti manjinskih akcionara i članova društva. Dakle, manjine po kapitalu i broju glasova. Ako želimo dati ocenu o nekom rešenju, nemoguće je, a ne porediti sa nečim. Kada ovu materiju poredimo, moramo da poredimo sa Zakonom o preduzećima koji je još uvek na snazi, a i površnim uvidom je moguće videti ogroman iskorak u korist zaštite manjinskih akcionara u Predlogu ovog zakona. Taj značaj koji se pridaje zaštiti manjinskih akcionara ogleda se u tome da je ovom pitanju posvećeno posebno poglavlje, čime se dodatno pojačava i obezbeđuje dodatna garancija. Ugovor je za stranke zakon od starog Rima pa do danas, ne samo za stranke nego i osnivače. Poštujući to pravilo, zakon je išao na deregulaciju, na što manje propisivanje odnosa među ortacima, među članovima društva i više je prepustio članovima društva, odnosno osnivačima da svoju sudbinu rešavaju. Ovo je prirodno iz sledećeg razloga: svi naši zakoni do sada, pa i jedan od dobrih iskoraka koji je napravljen 1996. godine u pravcu reformi Zakona o preduzećima, za bazu su imali društvenu svojinu i preduzeća sa većinskim društvenim vlasništvima. Ovaj zakon je usmeren ka privatnom kapitalu. Društvena svojina je imala jedan prirodni nedostatak – društveni kapital nije imao odbrambeni mehanizam, nije imao sposobnost imuniteta, da se bori protiv negativnih pojava, da kažemo i potkradanja. Jednostavno, morala je zakonskim putem da se što više zaštiti ta društvena svojina. Kada je u pitanju privatni kapital, on raspolaže tim prirodnim svojstvom imuniteta i odbrane, tako da je moguće prepustiti akcionarima, ortacima, kao i svim drugim oblicima u kojima se javljaju članovi nekog društva, jer će oni naći najbolji način kako da štite svoj kapital i svoje interese. Jedna vrlo bitna stvar, koja je povezana i sa ovim što sam malopre rekao, jeste fleksibilnost zakona, koja se može tretirati kao važno dostignuće ovog zakona, a pre svega u davanju mogućnosti samim članovima društva da institute tog društva prilagode svojim potrebama. Dat je i ogroman podsticaj za osnivanje društva sa ograničenom odgovornošću, propisivanjem znatno nižeg nivoa minimuma osnovnog kapitala. Vezano za ovaj faktor, istaći ću da je u stručnim krugovima, među onima koji su najviše radili na ovom zakonu bilo dosta otpora i želeli su da te limite ostave na veoma visokom nivou. Mislim da nisu imali u vidu postojeću situaciju u našoj zemlji, socijalne programe, mnogo nezaposlenih i zalagao sam se i izborio za to da se u predlogu nađe jedno ovakvo olakšano stanje za osnivanje društva sa ograničenom odgovornošću, gde svako dobija šansu, ili najveći broj ljudi dobija šansu da preuzimajući sopstvenu ili privrednu inicijativu počne da rešava svoju sudbinu. Što se tiče preduzetnika, slažem se da je tu ovo pitanje tretirano u rudimentarnom obliku. Ali, ovo nije zakon o preduzetnicima, ovo je zakon o privrednim društvima. Preduzetnici ne čine privredna društva, ali obavljaju privrednu delatnost i zbog toga mislim da je opravdano da se u jednom određenom obimu posveti pažnja preduzetnicima, baš zbog obavljanja privredne delatnosti, a da se nekim drugim propisima reguliše pitanje preduzetničkih aktivnosti. Meni lično ne smeta da to bude i nivo zakona i mislim da je to možda i najbolje rešenje, jer smo i do sada imali to pitanje regulisano zakonskim aktom. Bilo je nekih zamerki povodom pismenosti, nepismenosti; ponekad zamerke o tekstu govore više o čitaocima nego o piscima. Jesam predlagač, ali nikada nisam uzeo sebi za pravo da kažem da sam ja to pisao, da je to moje delo. To je zaista radio jedan veoma stručan tim. Pomalo olako su rečene neke ocene o pismenosti i nepismenosti. Ima rečenica koje su zaista preduge, ali to ne znači i da su nerazumljive. Isto tako, bilo je i nekih primedaba oko toga koliko smo koristili praksu, koja je navedena u samom objašnjenju, i evropskih inicijativa i drugih zakona. Sećam se, a verujem i većina u sali, kao i oni koji su kritikovali, jer smo tu nekih sličnih godina, onog originalnog rešenja zakona o udruženom radu. Ja sam pravnik po struci, pa sam radio u firmi koja je imala mnogo kontakata sa strancima. Satirao sam se objašnjavajući to naše originalno rešenje i nikada nisam došao u situaciju da budem uveren da su baš razumeli. E, to je to originalno rešenje. Šta znači originalno rešenje? Originalno rešenje je i kada je razumljivo, i kada ne moramo da pričamo strancima koje želimo da vidimo u našem ataru, da ostvarimo veće strane investicije, direktne investicije i sl., ne moramo stalno zbog naše originalnosti da budemo neoriginalni i nerazumljivi. I, samo još nešto što zaista nema nikakve veze sa samim zakonom, ali mislim da je u našim okolnostima najbolji generator za pokretanje privrede brza i efikasna privatizacija. Svi smo bili svedoci da je u prethodnom periodu privatizacija napravljena u onim oblastima gde je to bilo lakše učiniti, kod uspešnijih preduzeća, što je, pored nekih drugih mera koje je ova vlada preduzela, ove godine dalo rezultat da nam je rast društvenog bruto proizvoda oko osam posto ili čak i nešto više od toga. Zaista je bitno da se što pre pred ovom skupštinom nađu izmene Zakona o privatizaciji, koje će otkočiti neke stvari i ubrzati tok privatizacije, kako bi to i dalje bio generator rasta društvenog proizvoda. Te izmene ćemo imati već do kraja ove godine, uz izmene Zakona o Agenciji za privatizaciju i Zakona o Akcijskom fondu. Uslediće i neminovne izmene Zakona o hartijama od vrednosti, koji je do sada dosta praktičnih problema i nerazumevanja stvorio.
Na osnovu člana 81. stav 4. a zbog važnosti zakona na dnevnom redu i potrebe hitnog donošenja, a sve u interesu građana, nastavljamo rad sutra u 10 časova.