Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 107 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 142 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Koleginice i kolege narodni poslanici, tražim obaveštenje u prvom redu od Vladine Kancelarije za Kosovo i Metohiju o slučaju koji se desio u petak, 10. aprila, u severnom delu Kosovske Mitrovice, kada su desetak batinaša usred bela dana sa leđa napala dvojicu studenata bošnjačke nacionalnosti iz Novog Pazara. S tim u vezi, postavljam pitanje direktoru Vladine Kancelarije za Kosovoi Metohiju - da li je upoznat sa ovim slučajem i da li je on, kao direktor Kancelarije, posetio pretučene studente Bošnjake i njihove porodice i da li je ostvario bilo kakav kontakt, pa makar i pozvao telefonom porodice pretučenih studenata? Pitam i šta je do danas preduzeto na rešavanju ovog slučaja? Mene zanima - da li su pronađeni batinaši koji su usred bela dana u centru Kosovske Mitrovice napali dvojicu Bošnjaka studenata? Napominjem da ovo nije prvi put da se u severnom delu Kosovske Mitrovice napadaju Bošnjaci i da je i proteklih godina bilo identičnih napada na studente iz Sandžaka, ali i na lokalno bošnjačko stanovništvo. Zbog toga tražim i da nam organi zaduženi za bezbednost odgovore - da li su u stanju da obezbede siguran boravak našim studentima Bošnjacima iz Sandžaka koji studiraju u severnom delu Kosovske Mitrovice? U situaciji kada se ovakvi napadi ponavljaju, a nadležni nisu u stanju da studentima obezbede sigurnost, mi moramo razmišljati o tome da sve studente pozovemo da se vrate kućama i zatražimo od Vlade da im nastavak studija omogući tako što će otvoriti smerove medicinskog i stomatološkog fakulteta na Univerzitetu u Novom Pazaru jer na ovim fakultetima studira najveći broj studenata iz Sandžaka. Vidimo da oni nemaju slobodno kretanje i da nisu sigurni na ulicama severnog dela Kosovske Mitrovice. Još jednom, skrećem pažnju da se ovde radi o jednom vrlo osetljivom problemu. Zato insistiram da odgovore dobijem u predviđenom roku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, predsedavajući, poštovane kolege, postoje najave prištinskih vlasti da bi crkva Hrista Spasa, koja se nalazi u Prištini, mogla biti srušena zbog, navodno, nepostojanja dozvola, tj. urbanističke dokumentacije. Te najave koje se odnose na ovaj pravoslavni hram moraju se primiti ozbiljno i trebalo bi na njih adekvatno odgovoriti jer je dokumentacija proverljiva i ona postoji, kao i svedoci, učesnici koji poznaju istoriju gradnje ove svetinje. Arhitekta prof. Spasoje Krunić projektovao je crkvu Hrista Spasa u Prištini. U rešenju kojim je dozvoljena gradnja, u kome se navodi broj katastarske parcele u Prištini, Sekretarijat za urbanizam, građevinarstvo i zaštitu životne sredine grada Priština izdao je 15. februara 1999. godine dozvolu za izgradnju hrama Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Prema ovom dokumentu, dozvoljava se izgradnja hrama Hrista Spasa u Prištini, na adresi ulica Valjevska br. 4. Zbog odlučnosti prištinskih vlasti da se crkva sruši, molimo predstavnike Ministarstva pravde, jer se u okviru tog ministarstva nalazi Uprava za saradnju sa crkvama i verskim zajednicama, da se maksimalno angažuju kod međunarodnih institucija, kako bismo zaštitili ovaj verski objekat. Konkurs za projektovanje ovog objekta raspisan je 1991. godine, a pravo realizacije stekao je jedan od najistaknutijih članova SPO profesor Spasoje Krunić. Ovaj uvaženi profesor Arhitektonskog fakulteta na raspolaganju je Ministarstvu da posvedoči o okolnostima gradnje ovog hrama. Ponavljam, ovo je veoma bitno, konkurs za projektovanje je raspisan 1991. godine, a gradnja je počela 1992. godine. Crkva je građena zbog potrebe pravoslavnog življa, s obzirom da je tada Priština bila najveći srpski grad na Kosovu i Metohiji, a u tom gradu postojala je samo jedna crkva. Opstrukcija lokalnih vlasti dovela je do toga da se dozvola dobije tek 1999. godine. Ne sumnjajući da će Ministarstvo preduzeti ili da je već preduzelo potrebne korake, nadamo se da će međunarodne institucije reagovati i zaštititi ovaj verski hram. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite, gospođo Papuga.
Hvala, predsedavajući. Kolege poslanici, postavljam svoje pitanje Ministarstvu privrede i poljoprivrede. Stvorio se problem u Vojvodini sa zemljom koju su kupili Arapi na 25 godina. Od 4.000 hektara državnog zemljišta koje je u atarima Karađorđeva, Bačke Palanke i Bača dobila kompanija arapsko-srpska, 2.000 hektara još je u parlogu i nije uzorano. Poljoprivrednici iz ovog kraja kažu da od najavljenih rekordnih prinosa nema ništa. Emirati nisu dovezli, kupili nijedan traktor, naši ljudi su tamo najamna radna snaga, pošto se dobro zna da Arapi unajmljuju naše ljude iz svih okolnih sela da svojim traktorima oru tu zemlju. Naši paori se pitaju zašto oni nisu mogli da obrađuju tu zemlju, a Arapi npr. mogu. Pitaju - koji je interes bio da zemljište dobiju stranci pre domaćih paora i po toj nekoj ceni koja nije bila dostupna našim ljudima? U Srbiju stiže krompir iz Evrope, jabuke iz Poljske, tehnologija iz Bugarske, a naši paori iz Kikinde i okolnih mesta, pograničnih mesta u Banatu, idu u Rumuniju da rade. Pitam, u ugovoru koji je potpisala Republika Srbija i Arapska Republika piše da će u zajedničkoj kompaniji imati 20% vlasničkog udela Republika Srbija i da neće imati obavezu investiranja, dok sa druge strane partner iz Ujedinjenih Emirata na sebe je preuzeo obavezu ulaganja u visini od 140 miliona evra u naredne četiri godine. Tako je objavilo Ministarstvo. Pored toga, u naredne četiri godine, u skladu sa investicionim planom, planirano je i otvaranje dodatnih 300 radnih mesta na teritoriji opštine Kula i Bačka Palanka, gde je najviše zemlje i otišlo Emiratima. Planirane investicije do sada još nisu došle i ta postrojenja koja su obećana za sortiranje, pakovanje, skladištenje i obradu proizvoda, ništa od toga se nije desilo. Zato pitam Ministarstvo, možda i policije, unutrašnjih poslova, privrede i poljoprivrede, koliko i u kojim opštinama je dato pod zakup na 25 godina zemlje Arapima? Koliko je do sada zaposleno ljudi u svakom tom mestu, u svakoj toj nekoj zadruzi? Koliko je obrađeno zemlje do sada? Gde je i šta koliko posejano? Koliko je ljudi dobilo otpremnina? Koliko traktora su Arapi do dana današnjeg, kada postavljam ovo pitanje, registrovali kod nas? Drugo pitanje postavljam Ministarstvu finansija. Vlasnici stambenih objekata uključujući vlasnike stanova u višespratnim zgradama u Novom Sadu, dobili su rešenja od poreske uprave kojom se nalaže uplata naknade za odvodnjavanje. U Novi Sad je stiglo preko 20.000 takvih rešenja. U rešenju se navodi osnov po kome se ova naknada uplaćuje, Zakon o vodama, član 170. stav 2. se govori ko je dužan da plaća ovu naknadu. U stavu 2. tačka 3. ovog člana zakon propisuje da naknadu ne plaćaju vlasnici stambenih prostora ukoliko je odvodnjavanje voda urađeno sistemom atmosferske kanalizacije. Znači, u članu 170. tog zakona piše u stavu 3. da stambeni objekat izuzev ako je odvodnjavanje voda uređeno sistemom atmosferske kanalizacije. Pored ovoga na ovo rešenje nije dopuštena žalba, već se obveznici upućuju na vođenje upravnog spora protiv rešenja i time se izlažu dodatnim i nepotrebnim troškovima sudskog postupka ukoliko žele da ospore rešenje koje nije zasnovan na zakonu. Znači, pitam Ministarstvo finansija zašto je u Novi Sad stiglo preko 20.000 rešenja o naplati odvodnjavanja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvaženi predsedavajući, drage kolege narodni poslanici imam dva pitanja. Prvo pitanje je za Ministarstvo privrede i za gospodina Sertića ministra. Mi smo svi kao narodni poslanici i građani Srbije toplo pozdravili sporazum koji su potpisali država Srbija sa inostranim menadžmentom u „Železari Smederevo“, ali bih ipak morao da postavim pitanje uvaženom ministru koji u ime Vlade i države kontroliše, te da kažem, većinski paket akcija „Železare Smederevo“ jer je Smederevo i dalje 100% u državnom vlasništvu. Zašto se nažalost dešava jedan problem koji je evidentno zadnjih 10-ak dana kako je novi menadžment preuzeo „Železaru Smederevo“. Zbog građana koji gledaju ovaj prenos, a i zbog narodnih poslanika koji treba da se upoznaju sa ovom problematikom, tamo je došao 21 inostrani menadžer i naravno, krenuli su odmah da češljaju firme koje su dobavljači „Železare Smederevo“. Do sada još dok su Amerikanci bili vlasnici Sartida, znači od 10-ak godina, imalo je 30-ak domaćih firmi koji su bili snabdevači od tih 30 domaćih firmi ostalo je 24 domaće firme koje su snabdevali sa sirovinama „Železaru Smederevo“, u pitanju je čelični otpad. Šta se nažalost danas dešava? Ovde kod sebe imam papir na kome se nalazi, na primer jedan dopis od „Železare Smederevo“ koje je kao cirkularno pismo otišao svim 24, sve 24 firme su obuhvaćene ovim dopisom, te 24 firme zapošljavaju više od 1.500 radnika. Ali, ono što je najveći problem to je ultimatum koji se nalazi u ovome pismu, a ultimatum se sastoji od toga da su svi dobavljači primorani da daju robu po cenama koje su od 15% do 20% niže od tržišnih cena, odnosno od cena koje su na berzi, jer je čelični otpad berzanska roba i vrlo je lako utvrditi koje su komercijalne i koje su tržišne cene. Sa ovakvim načinom bi je vrlo lako možete bilo koju firmu da dovedete u plus, ali je samo pitanje koja će se cena platiti i koliko će jednostavno radnik ostati bez posla u 24 firme dobavljača, samo još šest prihvatilo da pod ovakvim uslovima koji su, da kažem, i ne fer i ne tržišne, nastavljaju dalje da dostavljaju robu „Železari Smederevo“, a Železara i njihov menadžment je lakonski objasnio da ako neće domaći proizvođači da će se iz Slovačke uvoziti repromaterijal, odnosno sirovine. Moje pitanje je jasno i konkretno, ministru Sertiću - šta će država učiniti da zaštiti domaće proizvođače i domaće firme koje su dobavljači „Železare Smederevo“? I još jedno pitanje pošto se plate ti menadžerima, a ima ih još jednom da kažem 21 plaćaju verovatno iz državnog budžeta ako je Železara državna firma, voleo bih da znam, a verovatno i većina narodnih poslanika kolike su te plate. Znači, da mi se konkretno odgovori kolika je plata pojedinih menadžera u „Železari Smederevo“ ovih inostranih koji su došli. Drugo pitanje se odnosi na ministarku poljoprivrede pošto je ona i ministar i za zaštitu životne sredine. Svi te bili svedoci pred Veliki petak, pred vaskršnje praznike sa jednim nemilim incidentom koji je se desio i sa rekom Kubršnicom koja protiče centralnim delom Šumadije kroz opštine Aranđelovac, Topola i Smederevsku Palanku. Nažalost jedan nemio događaj koji se desio, a to je da je reka pocrvenela, odnosno da je reka ofarbana baš uoči velikog petka. Ono što je za nas veliki problem, ja sam kao građanin Dragan Jovanović, podneo krivičnu prijavu protiv „nn“ lica gde sam tražio da se jasno odredi da se pronađe krivac koji je učinio da se reka zagadi, da se naravno malo svi poigraju sa, da kažem, verskim osećanjima građana Srbije, a svi znaju kakva je simbolika i Velikog petka i crvenila reke, da ne pominjemo sve, da kažemo, prateće događaje, ali ovde se radio o trovanju. Ovde se radi o problemima koje su seljaci imali u donjem toku reke, pre svega sa stokom koja je pila tu vodu i šta će se desiti jer ako se tako nešto nastavi imaćemo problem i sa hranom, jer veliki broj proizvođača tamo koristi tu vodu za zalivanje svojih bašti i tako dalje. Tražim od ministarke da se jasno definiše odgovorno lice i krivac i da građani Srbije, kako Šumadije, tako i cele Srbije budu upoznati ko je taj ko je zagadio reku Kubršnicu uoči Velikog petka i da se ovakve stvari više ne ponavljaju. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima profesor dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Ja ću se u jednomdelu ponoviti sa koleginicom Olenom Papugom, a tiče se teme koju je prosto nemoguće zaobići danas u Srbiji. Imajući u vidu da su najvažniji resursi građani, ljudi i zemlja. O građanima znamo koliko se ova Vlada brine, a ja ću vam danas postaviti pitanje predsedniku Vlade, pre svega, gospodinu Vučiću, ono se tiče poljoprivrednog zemljišta. Naime, predsednik Vlade i Vlada Srbije donela je odluku da na osnovu međudržavnog sporazuma, da bi izbegla javni tender, dodeli u zakup za sada preko 4.000 hektara kompaniji iz Emirata. Od tih 4.000 hektara koje je dobila kompanija „Al Ravafet“ iz Emirata, 2.000 hektara danas je u parlogu. Dve hiljade hektara najplodnije zemlje u Vojvodini nije uzorano jesenas kako to rade dobri domaćini širom Srbije, pa tako i u Vojvodini. Zna se kad zemlje ostane neuzorana u Srbiji, ali u Vojvodini, to je kad se desi neko teško zlo u porodici, smrtni slučaj ili eventualno kada se ne daj bože gazda kuće propije i postane nekoristan i za porodicu i za društvo. E, tako se danas dešava sa 2.000 hektara najplodnije zemlje u Vojvodini, ona je zaparložena, ona nije obrađena iako je data ovoj kompaniji iz Emiratabez javnog poziva, iako su tu zemlju do sada radile porodice iz opštine Bačka Palanka, Bač, katastarske opštine Karađorđevo. Iako su plaćali duplo veću cenu zakupa nego što plaća kompanija „Al Ravafet“. Pitamo predsednika Vlade – da li je ugovor koji je zaključio sa tom kompanijom postojala odredbe da je taj vlasnik odnosno zakupac dužan da tu zemlju obrađuje? Jer on je govorio, sećamo se ovde u sali da tu zemlju niko neće odneti iz Srbije. Neće je odneti ali zapaložena zemlja nema nikakvu korist za građane Srbije. Na tih 4.000 hektara izračunajte, gospodo iz Vlade, sedam, osam tona prihoda koliko bi to bilo hrane proizvedeno u Srbiji? koliko bi porodica u Srbiji moglo da živi od te proizvodnje. Ne samo to što se ta zemlja ne radi, nema ništa od obećanja da će biti ta zemlja navodnjavana, da će stići nova oprema, da će i ostali poljoprivrednici koji budu zainteresovani dobiti tu opremu i moći navodnjavati. Znate ko radi tu zemlju? Rade polovni traktori, tih 2.000 hektara koje se obrađuje, polovni traktori iz tih mesta u kojima se ta zemlja nalazi. Pitam Vladu – da li će raskinuti ugovor sa ovom kompanijom? Da li će tražiti naknadu štete i ko je odgovoran za ovo stanje? Još samo jedno pitanje – polovina aparata za zračenje u Srbiji ne radi. Dakle, u Vojvodini, odnosno Novom Sadu ni jedan, u Nišu od dva aparati ne radi jedan, u Beogradu ne radi jedan aparat u Institutu za ontologiju i radiologiju Srbije čeka 400 ljudi u Beogradu, 600 u Nišu, 900 u Kamenici na zračenje. Da li to ima nekakve i bilo kakve veze sa činjenicom da je Ministarstvo zdravlja u pregovorima sa jednom stranom američkom kompanijom, da oni preuzmu lečenje najtežih bolesnika u Srbiji?
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova dr Nebojši Stefanoviću i predsedniku Vlade gospodinu Vučiću, vezano za nemile događaje koji su se dešavali ovih dana u Inđiji, sa pitanjem – kada i u kom roku će MUP utvrditi identitet osobe koja je izvršila pretnje i pokušaj prinudne aktivnosti prema Vladimiru Ješiću, bratu Gorana Ješića u Inđiji, kao i da se utvrdi nesumnjivo, ko je i da li je uopšte neko tukao zamenika predsednika opštine Beočin, da se utvrdi ko je i na koji način odbornike pritiskao, pretio im i pokušavao da utiče na njihov glas, vezan za opstanak opštinske vlasti u Inđiji, kao i koja su to lica, kako se zovu, iz kojih su stranaka? Takođe da se utvrdi ko je osoba koja je iznajmila tj. uzela Rent a kar vozila koja su kasnije korišćena za neprekidno patroliranje, prevoženje sumnjivih osoba, sumnjivog izgleda i sumnjivih motiva po Inđiji, danima, sa namerom da i u Inđiji, kao i u drugim opštinama u Srbiji se promeni izborna volja građana. Podsećam ministra unutrašnjih poslova da nam duguje odgovor i na ranije postavljena pitanja, vezano za incidente i nasilje koji su se desili i u Vrbasu i u Srbobranu, i u Mionici, da do dana današnjeg građani Srbije ne znaju ko su ljudi koji su bili u tim mestima u funkciji izbornih aktivnosti SNS, koji su vršili akte nasilje. Obećano nam je i tad nekoliko puta da će biti otkriven identitet tih osoba, bez obzira ko su te osobe i da će oni biti krivično procesuirani. To se do dana današnjeg nije dogodilo, a podsećam ministra unutrašnjih poslova, da su za neke od tih počinilaca dostavljena imena i prezimena i da se zna ko su ti ljudi, kao recimo u Vrbasu. Do dana današnjeg nemamo odgovor na to. Pitanje za predsednika Vlade, ministra finansija – kada ćete i na koji način i u kom roku vratiti neustavno, nezakonito smanjene penzije srpskim penzionerima i plate koje ste smanjili, s obzirom na to da kako sami kažete ne možete da verujete i prosto vam je neprijatno kako nam dobro ide, i kako MMF ima dobar uvid u stanje naših javnih finansija, koji beleži samo pluseve, što je naravno neistina, ali pošto ste to obećali, moje pitanje – kada ćete tim ljudima vratiti penzije i vratiti plate, s obzirom na to da ti ljudi ne mogu da sastave kraj s krajem u današnjoj Srbiji. Treće pitanje, se odnosi na ministra privrede, gospodina Sertića, i ministra finansija, gospodina Vujovića, a tiče se fabrika za koje sam već postavio pitanje i nisam dobio odgovor – kako ćete da rešite problem 14. oktobra iz Kruševca, „Trajala“, „Župe“, „Prve petoletke“, „Magnohroma“ iz Kraljeva i „Fabrike vagona“ iz Kraljeva, s obzirom na to da ti radnici očekuju rešenje njihovog, inače jako otežanog položaja, da je potpuno neizvesno šta će se sa njima desiti, da li će dobijati otpremnine, u kom pravcu će se kretati rešavanje njihovog problema, a znajući da je ova Vlada bila u stanju da dovede profesionalni strani menadžement u slučaju „Železara“. Moje pitanje – zašto ne dovedete plaćeni profesionalni strani menadžment u !14. oktobar“ u „Trajal“, u „Magnohrom“, u „Prvu petoletku“, u „Župu“ i na taj način rešite egzistencijalni problem ovih ljudi, pošto ste pokazali da možete da dovodite stručnjake iz inostranstva koje debelo platite, zašto su srpska preduzeća druga diskriminisana u odnosu na „Železaru“ Smederevo? Takođe, na kraju želim da kažem, poštovani građani, i moje pitanje ministru finansija, gospodine Vujoviću, kako ćete da rešite problem i da li ste svesni da u ovih mojih pet minuta, skorog govora koji sam imao i postavljanja pitanja vama, vaša Vlada je zadužila Srbiju preko 30.000 evra. Samo ovo što sam ja govorio i postavljao pitanja Vladi, poštovani građani, koštalo vas je 35.000 evra zaduženja od strane ove vlasti koja niti zna za šta troši taj novac, samo zna da se dug neprekidno, neprekidno uvećava i svi pokazatelji, a naročito nezaposleni, što je danas i zvanično potvrđeno rastu u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić, kao poslednji prijavljeni poslanik za postavljanje pitanja. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja svoje poslaničko pitanje upućujem predsedniku Vlade AP Vojvodine, gospodinu Bojanu Pajtiću, ali kako ne očekujem da iz tog pravca dobijem adekvatne odgovore, upućujem pitanje i Vladi Republike Srbije, ministru pravde, ministru policije, a mislim da bi i ministar finansija imao ponešto da po ovom pitanju kaže. Interesuje me – da li je tačan podatak da su u nezakonito formiranoj kancelariji za evropske poslove AP Vojvodine, njen šef u Briselu, Predrag Novakov, inače državljanin Kanade, kasnije ću objasniti zašto ovo podvlačim i njegova saradnica, Andrea Stajić, u periodu od 2006. do 2014. godine, primali redovne dve plate. Prvi Novakov, u iznosu od 3.445 evra i 106.000 dinara, a druga Stajić, značajno manje 2.460 evra i 100.000 dinara. Voleo bih da znam da li je primanje dve plate zakonito? Možda jeste, ali sigurno znam da je praktično, jel ako čovek slučajno privede nekoliko dana u Novom Sadu, recimo godišnje, dobro je da ne mora u menjačnicu, da ima dovoljno keša. Naravno, to nije sve, pa me interesuje da li je tačno da se radilo o platama u kojima nisu bili uračunati troškovi telefonima, korišćenje interneta, kancelarijskog materijala, goriva, reprezentacije, stana, hrane, službenog vozila i sekretarice, sve ovo je dodatno plaćeno. Za ministra pravde posebno – da li je tačno da su zbog dodatnih zloupotreba, nepojavljivanja na radnom mestu, za ovu platu, očito nisu ni dolazili na posao, poručivanje avionskih karata godinu dana unapred i bahatosti, mobinga, protiv Novakova podignute tri tužbe pred Osnovnim i Višim sudom u Novom Sadu. Za ministra policije i zbog toga sam podvukao kanadsko državljanstvo – da li je tačno zbog sumnje da je zastupao interese drugih država i obavljao, i zbog odavanja službenih tajni protiv Predraga Novakova podignuta krivična prijava. Samo se nameće pitanje – čije su, kadrovsko rešenje, bili pomenuti briselski predstavnici AP Vojvodine i ko su ostali članovi ove organizacije? Sada, Kancelarija je dobila svog pravnog naslednika, to je Fond „Evropski poslovi“ AP Vojvodine. Interesuje me da li ovi pravni naslednik realno ispunjava ciljeve naznačene u programu, a to je unapređivanje privrednih, naučnih, obrazovnih i turističkih kapaciteta AP Vojvodine? Podaci izneti u štampi i odgovori koje je naslednik Novakova od maja 2014. godine, Siniša Lazić, razmećući se silnim evropskim uspesima Fonda, još nisu razjasnili građanima rezultate sadašnjih broja zaposlenih u Fondu „Evropski poslovi“ AP Vojvodine, njihovoj stručnosti, mesečnim primanjima i zatim svim drugim prihodima i rashodima koje očito ima. Da li je tačan podatak da je naslednik Novakova, Siniša Lazić, od 2014. pa do danas, prima platu od 431.000 dinara, a njegov PR, stručnjak za odnose sa javnošću 316.000 dinara? Eto dragi narodni poslanici i mi predstavljamo neku javnost naroda Srbije, ali šta je to za PR jednog Lazića. Molio bih podatke o sadašnjem broju zaposlenih u Fondu „Evropski poslovi“ AP Vojvodine, njihovoj stranačkoj pripadnosti, mesečnim primanjima i svim drugim prihodima koje očito ima, ako je Vojvodina pod vodom, kako je pre nekoliko dana ovde tvrdio jedan uvaženi narodni poslanik, mislim da bi odgovori na ova pitanja mogli da nam ukažu ko to Vojvodinu vuče na dno Panonskog mora, posebno ako, evo propratimo i poslednje događaje u Inđiji, propratimo aktivnosti brata Gorana Ješića, Vladimira Ješića, odbranu Tatarskog brda, stanova u Beču, itd? Vojvodina jeste pod vodom, s tim se mogu složiti, ali još jednom ponavljam, dobro se vidi ko je na to dno vuče. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nada Lazić, Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, Ljiljana Nestorović, Branka Bošnjak i Srđan Dragojević. Dostavljen nam je zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Pošto na današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da su proverom u službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da u tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbu na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine RS u 2015. godini, održane 18, 19, 20. marta 2015. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 125, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 20 od ukupno 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini, održane 18, 19, 20. marta 2015. godine. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen, sadržan je i predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i član 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, predlozima za dopunu dnevnog reda i predlozima za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. aprila 2015. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 135 od ukupno 144 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa Demokratske stranke je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do helikopterske nesreće u kojoj je izgubilo život sedam osoba, koji je podnela Narodnoj skupštini 9. aprila 2015. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 129 od ukupno 144 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik, prof. dr Janko Veselinović, na osnovu člana 92. stav 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o dopunama zakona o Narodnoj banci Srbije koju je grupa od 12 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić - Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbijepodnela Narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Da li narodni poslanik dr Janko Veselinović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Hvala. Ovo je treći put kako pokušavam da ubedim vladajuću većinu da stavimo na dnevni red tri zakona kojim bi se olakšao položaj zaduženih građana koji ne mogu da vraćaju svoje kredite, a imajući pre svega u vidu da država daje podršku interesima banaka finansijskih institucija na štetu građana. Danas neću pričati previše o normama koje sam predložio u tim zakonima, pokušaću da vam predočim sudbinu ljudi koja se krije iza ovakvog odnosa države prema njima. Istina, znam da vaše suze neću izmamiti, to bi možda mogao učiniti samo premijer Vučić zbog samokažnjavanja da ne ide u toalet, ali ja vas molim da saslušate šta je sudbina ljudi koji su prema predlogu ova tri zakona trebala da budu zaštićena. Bračni par iz Novog Sada 2008. godine u martu uzeo je kredit od 45 hiljada evra, što je u švajcarskim frankama bilo 60 hiljada evra. Uzeli su kredit za pola stana od 40 kvadrata. Sedam godina su uredno vraćali kredit. Banka je za to vreme povećavala kamatne stope, sami su utvrđivali kurs iako su imali prema ugovoru jasno definisan kurs i valuta se svakako povećavala. Prva rata koju su plaćali bila je 16 hiljada dinara. Dakle, 16 hiljada dinara, odnosno 120 evra. Danas rata koju plaća ta porodica je 40 hiljada dinara. Dakle, rata im je sa 16 hiljada dinara za sedam godina uvećana na 40 hiljada dinara, odnosno sa 120 evra na 333 evra.
Vreme.
Nastaviću.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 138 od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, koji je grupa od 12 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, podnela Narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Od kredita koji je 2008. godine bio 45 hiljada evra, vratili su 25 hiljada evra. Danas banci duguju 50 hiljada i 120 evra. Dakle, uzeli su kredit od 45 hiljada evra, vratili su 25 hiljada evra, danas duguju 50 hiljada 120 evra, i to po obračunu koji su prema merama Narodne banke Srbije predložile banke. Šta to znači? To znači da je rata koja je nekad bila pola njene plate, sada jedna i po plata. U međuvremenu, jedan član ove porodice je ostao bez posla, bez mogućnosti da dalje vraćaju kredit. Osim toga, iako su kredit uzeli za pola stana, duguju banci sada vrednost koja je veća od jednog stana. Ukoliko bi nastavili da vraćaju ovaj kredit, narednih 18 godina njihov iznos vraćenog kredita bio bi preko 100 hiljada evra, iako su uzeli kredit u visini od 45 hiljada evra. Gospodo, pitam vas da li smatrate da je ovo odgovorna država? Da je ovo država koja štiti svoje građane? Ja vidim da se vi smeškate, međusobno pričate i da vas ovo pitanje ne interesuje. Ovakvih u Srbiji je 30 hiljada porodica, stotinu hiljada članova tih porodica. Drugi primer je porodica iz Beograda. Uzeli su 2008. godine kredit od 43 hiljade evra. Vratili su 20 hiljada evra. Dužni su još 40 hiljada evra. Dakle, imali su ratu koju su plaćali 20 hiljada dinara 2008. godine, sada im je rata 45 hiljada dinara. Umesto kredita koji je bio 43 hiljade evra, njihov kredit je sada 70 hiljada evra. Dakle, duplo veći. Supruga je u ovom slučaju u međuvremenu ostala bez posla. Dakle, radi se o klasičnom interesu banaka.
Vreme. Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 140 od ukupno prisutnih 154 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o posebnim uslovima i načinu izmirenja obaveza korisnika stambenih kredita, sa valutnom klauzulom u švajcarskim francima, koji je grupa od 12 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, podnela Narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović želi reč? (Da) Izvolite.
Tri zakona – Izmena Zakona o Narodnoj banci, izmena zakona koji se tiče zaštite potrošača finansijskih usluga i posebnog zakona koji se tiče konkretno štediša koji su se zadužili u švajcarskim francima, trebalo bi da zaštite sve korisnike kredita koji su uzeli kredit i koji su ostali bez mogućnosti da ih vrate, koji su vratili značajan deo kredita, međutim, njihova primanja ne omogućavaju da oni vrate dva kredita u odnosu na iznos koji su tada uzeli. Prema podacima Udruženja efektiva koji štiti interese korisnika kredita koji su uzeli kredite kod kojih banke dobijaju ekstra profit a država, odnosno Narodna banka, koja je i ovih dana povećala svoje plate, ne želi da zaštiti građane, smatramo da bi narodni poslanici trebali da imaju ovo u vidu, da prihvate da se na dnevni red stave ovi zakoni, kako u narednom periodu ne bi imali sve više porodica na ulici, kako ne bi imali sutra tužbe pred sudovima, pred Strazburom, kako ne bi imali porodice koje trpe ne samo finansijsku štetu nego i duševni bol. Jer, ovakve posledice, zbog kojih je jedan od najpoznatijih srpskih glumaca morao da napusti Srbiju sa svojih četvoro dece, nisu pojedinačni slučaj i nisu građani krivi za to. Kriva je država, kriva je Narodna banka koja ovo dozvoljava. Zbog toga vas još jednom molim da prihvatite predlog za stavljanje ovih zakona na dnevni red, kako bi svi zajedno zaštitili ove građane. Naravno, nisu oni jedini ugroženi u Srbiji. Ugroženi su i penzioneri zbog smanjenih penzija, radnici zbog smanjenih plata, ali ovo je najugroženija kategorija stanovnika trenutno u Srbiji, ljudi koji će ostati bez krova nad glavom, ljudi koji će otići u bankrot i država koja će izgubiti kvalitetne mlade ljude koji će morati da napuste ovu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 148 od ukupno prisutnih 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Blagoje Bradić, na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji je podneo Narodnoj skupštini 30. marta 2015. godine. Da li narodni poslanik dr Blagoje Bradić želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Uvaženi članovi Narodne skupštine, narodni poslanici, obrazložiću vam u narednih par minuta izmenu Zakona o zdravstvenom osiguranju, nadajući se da ćete podržati ovu moju inicijativu i da ćemo uvrstiti ovaj predlog zakona u današnji dnevni red. Naime, ja sam predložio da se menja član 41. Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji se odnosi na preglede i lečenje bolesti usta i zuba. Sa trenutno važećim članom 41. Zakona o zdravstvenom osiguranju, predviđeno je da se osiguranim licima obezbeđuju pregledi i lečenje bolesti usta i zuba u ambulantno, polikliničkim i stacionarnim uslovima i to najmanje pregled i lečenje, kako piše u zakonu, bolesti usta i zuba kod dece do navršenih 18 godina života, odnosno do kraja propisanog srednjoškolskog, odnosno visokoškolskog obrazovanja, a najkasnije do navršene 26 godine života, starih lica koji su teško telesno ili duševno ometeni u razvoju, kao i lica sa težim urođenim ili stečenim deformitetom lica i vilica, pregledi i lečenje bolesti usta i zuba, izuzev protetskog zbrinjavanja kod žena u vezi sa trudnoćom i 12 meseci posle porođaja, ukazivanje hitne stomatološke zdravstvene zaštite za odrasle, pregledi i lečenje bolesti usta i zuba, izuzev protetskog zbrinjavanja pre transplantacije bubrega, odnosno operacije na srcu, pregledi i lečenje bolesti usta i zuba u okviru preoperativnog i postoperativnog tretmana malignih bolesti, maksiofacijalnog pregleda, kao i urgentni stomatološki i hirurški pregledi i lečenje povrede zuba i kostiju lica, uključujući primarnu rekonstrukciju osteosintetskim materijalom. Ovako normiranom zdravstvenom zaštitom koja je predviđena članom 41, restriktivno prema određenom krugu lica i još restriktivnije određenim situacijama zdravstvenog stanja osiguranika, ne obezbeđuju se pregled i lečenje bolesti usta i zuba u ambulantno-polikliničkim i stacionarnim uslovima za sve kategorije osiguranika. Da bi vam ovo plastično prikazao, izneću vam par statističkih podataka. Republika Srbija ima 7.186.274 stanovnika, od toga do 18 godina 1.427.000, a preko 65 godina 1.250.000. Između 18 i 65 godina ima 4.509.000 stanovnika. Ti ljudi su radno sposobni i oni su ti koji uplaćuju doprinose za zdravstveno osiguranje. Jedino oni nemaju pravo na lečenje usta i zuba, na popravku zuba. Ovom izmenom zakona, ako podržite ovu moju inicijativu, svi osiguranici će imati pravo, koji su osigurani preko Republičkog fonda, na lečenje usta i zuba. Normalno pitaćete se za finansije. Postoji višak novca na aproprijaciji za stomatološku zdravstvenu zaštitu u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje u visini od 365.000.000 dinara, čijom preraspodelom će se obezbediti potreban materijal za lečenje usta i zuba, tj. za popravku, a što se tiče kadra, apsolutno trenutni kapaciteti koje je ugovorio Republički fond za zdravstveno osiguranje, zadovoljavaju potrebe ove izmene zakona. Te se nadam da ćete podržati ovaj predlog. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da vaš predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Nenad Nikolić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kanade o podsticanju i zaštiti ulaganja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije o ekonomskoj, naučnoj i tehničkoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o saradnji u oblasti turizma i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o saradnji u oblasti turizma. Da li narodni poslanik Nenad Nikolić, želi reč? (Ne.) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 143, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo17 od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 144, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 17 od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti; 2. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put bira na sudijsku funkciju; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kanade o podsticanju i zaštiti ulaganja; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije o ekonomskoj, naučnoj i tehničkoj saradnji; 5. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o saradnji u oblasti turizma; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o saradnji u oblasti turizma. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prva tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD ZARAZNIH BOLESTI Primili ste Predlog zakona koji je podnela grupa od 234 narodna poslanika. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Ako hoćete, ja ću sačekati da poslanici obrate pažnju na početak rada ove sednice. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, a u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik prof. dr Mileta Poskurica, želi reč? Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se i vama, kao i šefovima poslaničkih grupa na zajedničkom dogovoru da ja budem određen za čoveka koji će govoriti danas o zakonu, o izmenama koje su najpre dogovorene na našem Odboru za zdravlje, a onda kao takve delegirane odgovarajućim poslaničkim grupama. Hteo bih odmah da pozdravim to jedinstvo koje u parlamentu nije uobičajeno, to jedinstvo koje je veoma bitno da donesemo i utvrdimo zajedničku, jedinstvenu, zakonom već utvrđenu, politiku o značaju zdravstvene zaštite stanovništva od zaraznih bolesti. Cela ova kampanja, cela ova priča i potreba da se zakon menja na način na koji smo predvideli promenama u dve tačke aktuelnog Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, pokrenuta je ili pokretana je mesecima unazad, i u prošloj, i u ovoj godini, a zahvaljujući radu Odbora za zdravlje, kakvog smo inače koncipirali prilikom konstituisanja ovog saziva, u kome ministar, ali i ostale institucije od značaja referišu o svom radu, o svojim događanjima u oblasti zdravlja, mi smo dobijali validne informacije o tome da u zdravstvenoj politici vakcinisanja, profilakse, imuno-profilakse, počinju da se javljaju i pojavljuju određeni problemi u vidu smanjenog odziva populacije na vakcinaciju. Onda su se na društvenim mrežama pojavile određene grupe koje su delovale tako da su preporučivale drugim roditeljima da svoju decu ne vakcinišu, govoreći o nekakvim mogućim povezanostima između procesa vakcinacije i nekih drugih potencijalno ozbiljnih oboljenja koje se sa tim mogu dovesti u vezu, a čineći to bez ikakve racionalne odluke, bez racionalnog dokaza, bez ikakvog uporišta. Prepoznavši takav problem, pozvali smo na nekoliko naših sednica sve one koji su bili referentni da o tome daju svoje mišljenje. To su bili predstavnici Nacionalnog instituta za zdravlje, direktor Batuta, strukovna udruženja, Lekarska komora, odgovarajuća sekcija Srpskog lekarskog društva, predsednik Komisije za zarazne bolesti, Zdravstveni svet, udruženja roditelja, predsednici pedijatrijskih sekcija, itd. Dakle, sve ko je hteo, hteli smo čak da pozovemo i one koji se deklarišu i svojim manje ili više umreženim kanalima deluju tako kao antivakcinalni lobi da i njih pozovemo, ali nije postojao jasan način i jasna adresa i jasna lokalizacija takvih institucija koje se nisu u pravnom smislu i kao fizička lica legitimisale da bi mogli biti pozvani na te naše sastanke. Ceneći ozbiljnost tog događaja i takvih zbivanja u našoj sredini Ministarstvo zdravlja je donelo odluku da svakog meseca daje nama izveštaje o tome kakav je ishod i odgovor na vakcinaciju. Primetili smo da već posle prvog našeg sastanka u januaru mesecu već u narednom procenat onih koji su se odazvali vakcinaciji počinje lagano da raste. Mi smo vremenom dobijali sve više i više podataka o tome da se taj broj popravlja, ali smo istovremeno i saznavali u retrospektivnom nekakvim informacijama da su pojedine vakcinacije roditelji ispred svoje dece odbijali posebno tzv. trovalentnu vakcinu MMR, te je ona dostigla u Srbiji jedan, zavidno kritičan nivo iznad koga mi gubimo tzv. osećaj frontalne sigurnosti ili bedema zaštite koji je Svetska zdravstvena organizacija kao takav preporučila. Činjenica da su se pozivali na proverene podatke, da će ukoliko deca prime takvu vakcinu možda oboleti od nekih težih neuroloških poremećaja dovela je do klasičnih problema na nivou lokalne zdravstvene zaštite na mestima gde se taj proces vakcinacije ne poštuje i odbija. Ko je bio u problemu? Bili su pedijatri. U sukobu i susretu sa roditeljima, mnogi roditelji su tražili od pedijatara da elaborišu, da im neprekidno i neizostavno dokažu da nema nikakve štetnosti od primene vakcine, što su ljudi i činili, ali su roditelji dece ili staratelji često koristili svoja prava da izuzmu, budući da je to tumačeno po Zakonu o zaštiti prava pacijenata kao nekakva interventna mera, ta mala injekcija, taj mali ubod kao interventna mera, pa se pozivajući na tu zakonsku odredbu roditelji su stavljali veto na vakcinaciju svog deteta i činili tako njemu lošu uslugu. Neki lekari su dolazili u rizik da zaista napišu, da kontraindikacije nema, dete treba da bude vakcinisano, ali ih je sprečavao taj zakon. Tu smo mi nekako došli na trag ideje da možda tu nekakve kolizije između dva zakona postoje. Nema, tu zaista kolizije. Mi smo dobili mišljenje Ministarstva da kolizije nema u vezi ta dva zakona realne i stvarne, već se mora gledati šta je neposredno i suštinski interes tog deteta u pružanju zdravstvene zaštite. To mora da gleda lekar, ekipa koja sprovodi vakcinaciju, ali moraju da gledaju i roditelji. Postoje zakonske kvalifikacije koje obavezuju roditelje da nečinjenje prema sopstvenom detetu ili staratelju svejedno uđe u rizik kategorizacije po drugom zakonu koji se zove zanemarivanje deteta. Dakle, morao je nekakav autoritet da se konačno pojavi, da se omogući lekarima na terenu, da praktički rade svoj posao, da poštuju medicinsku struku, a da se spreči samovolja roditelja da zbog toga što su negde nešto pročitali, negde neko na nekoj društvenoj mreži ili na nekom skupu rekao da će to biti štetno po njegovo dete izbegne vakcinaciju. Netačna je i teorija da „ako su sva deca vakcinisana, ja moje neću“. To su roditelji često govorili, pa „nema veze on će biti zaštićeno, jer su druga deca vakcinisana čiji su roditelji odgovorniji i uredniji“. Nije ni to tačno. Padamo ispod onog praga. Drugo, tu su i ona deca koja nisu bila vakcinisana u datom trenutku, jer su imali trenutnu kontraindikaciju prehladu, grip, nazeb, itd, a onda otvara se i treći problem, treće vrste, ta deca treba da se upišu u obdaništa, u predškolsko. Ako nemaju popunjen vakcioni karton po zakonu to ne mogu da urade. Onda se tu ulazi u čitav niz problema koje smo mi zaista na Odboru za zdravlje prepoznali i jedinstveno na svim tim sastancima potkrepljeni velikim autoritetima, ljudima koji govore poslednju reč o tome, doneli odluku da Ministarstvu predložimo da krene u izmenu zakona. Iz Ministarstva smo dobili odgovor da oni rade na promeni Zakona o zaštiti od zaraznih bolesti, te da ovakva intervencija bi možda mogla doći kasnije ili da oni ne idu sada sa intervencijom, nego da će to doći u času kada zakon bude promenjen. Ali smo mi na Odboru zajedno sa ministrom čak i sa ministrom prosvete odlučili da ipak olakšamo taj deo dok zakon ne stupi na snagu, ovom kratkom izmenom koja se odnosi na izmenu dva člana. Tako je rođen papir koji se pred vama danas nalazi u kome stoje izmene Zakona u članu 3. i izmene Zakona u članu 15. o zaštiti od zaraznih bolesti. Šta smo uradili? Kakve su te suštinske izmene? Zakon o pravima pacijenata nismo dirali, udruženja roditelja i ostala udruženja na Odboru su tražili da to bez javne rasprave ne ide, iako možemo uvek postaviti upit – a, šta je to interventna procedura, potkožna inekcija, kako se vakcina daje, svi smo je prošli. Koje nas pitao da li će nas boleti? Da vratim priču unazad, roditelj štiti svoje dete, štiti ga od vakcine kobajagi i daje saglasnost da se ne vakciniše, a dete kad bi moglo tada da artikuliše i da malo dete, odojče, od godinu dana, dve ne bi nikada pristalo na vakcinu, dete nema osećaj težine odgovornosti, ono ne zna šta to znači, i ono bi uvek odbilo. Znači, roditelj je neiskren prema njemu. Zna da dete ne bi tu vakcinu nikada prihvatilo, a on ga štiti iz sasvim drugih razloga, jer je negde neko nekad rekao da će to možda prouzrokovati ovaj ili onaj poremećaj. Dakle, hteli smo da tome prosto na najočigledniji način stanemo na put, da to presečemo, da omogućimo lekarima na terenu da rade u interesu struke. Zarad toga učinjene su dve izmene u Zakonu o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, gde smo u članu 3. imunizaciju, dakle, proces vakcinacije proglasili neterapijskom merom, nego imunizacija je preventivna mera i time smo učinili ili napravili formalni otklon prema onome što se tražilo u Zakonu o zaštiti prava pacijenata gde bi se eventualno moglo tražiti pristanak na neku interventnu metodu, saglasnost roditelja ili staratelja. Kada smo to uradili time smo formalno skinuli taj problem i sada se više, kako smo i stavili u izmenama u novom stavu 5. člana 25. Zakona o zaštiti od zaraznih bolesti, da za sprovođenje vakcinacije, imunizacije nije potreban obavezan pristanak, pismeni pristanak same osobe na koju se vrši, dakle deteta, odnosno ovde je reč o staratelju, roditelju, te smo na taj način sklonili barijeru koju će lekar, pedijatar, ekipa koja vrši imunizaciju na terenu sada imati u susretu sa roditeljima ili će čak roditelj možda nekada moći da izmisli razloge da je njegovo dete alergično na ovo ili na ono ako ne uspe da ubedi lekara, da pokuša na neki drugi način. Ali se manevarski prostor proste zabrane „ja ne želim da se moje dete vakciniše, jer će imati takvu i takvu komplikaciju“ sada eliminiše. Sada lekar odlučuje na osnovu pregleda koji provodi vakcinu, koji o tome vodi evidencije, vodi protokole odlučuje da li dete može ili ne može da primi vakcinu. Ako ne može, a biće i takvih stanja da ne može, onda ta prilika se karakteriše kao privremena okolnost, dakle privremena kontraindikacija dok ne prođe neka prehlada, osipna groznica ili neko drugo stanje ili trajna nakon konsultacije sa određenom stručnom ekipom. Ali iza toga stoji lekar, a ne roditelji koje je negde neko na nekoj društvenoj mreži ubedio. Ja ovde neću govoriti, jer ovo nije stručni simpozijum, postoji jako veliki broj dokaza da je retrogradno ispitavanje, u retrogradnim studijama, čak sada i u prospektivim je dokazano da na milione urađenih vakcina nije bilo nikakvog dokaza da je primena neke vakcine u nedvosmislenoj statističkoj korelaciji sa učesnošću teških neželjenih pojava. Čak su nam iz Agencije za lekove odakle su nam bili gosti, dostavili podatke da unutar samo nekoliko godina praćenja, zadnje tri godine praćenja, tzv. „alerta“, informacije o neželjenim dejstvima, da su uglavnom prijavljeni AE „advrs iventi“, obični neželjeni efekti. Dakle, ne ni „sirius“ ozbiljni, nego obični neželjeni efekti, a to je temperatura, lokalno crvenilo, bol. Ništa u tri godine, a broj takvih prijava, uprkos činjenici da takva kampanja se baš tada razvija je da budem precizan 195, 125 i 102 u 2014. godini. Znači, 2014, 2013. i 2012. godina. Svetska velika istraživanja su obuhvatila 14 miliona ispitanika, nisu utvrdila pojavu debilizacionih bolesti i udruženost pojedinih vakcina. Danas je u svetu tendencija da se sve više ide na polivalentne vakcine, da jednim ubodom, jednom aplikacijom se da detetu više ponuđenih antigena da stvori imunitet itd. Crna Gora čak ima i šestovalentnu vakcinu. Kod nas možda bude, ali i to je već na tragu rešenja, da li će Fond stići da proprati sve da plati i da nabavi dovoljan broj vakcina. U svetu je trend da to bude ili obavezno ili preporuka. Evropske zemlje su podeljene u tom pogledu. Nije kod svih obaveza, a kod zemalja u okruženju je obavezna, kao i kod nas. Negde čak za 11, a kod nas za 10 bolesti, negde za dve, tri, četiri, ali nivo preporučenih vakcinacija u svetu danas govori o odzivu i uspešnosti vakcinacije 93, 95, 97. Dakle, sazrela je svest zapadnih civilizacija kojima ne moraš naređivati da se vakcinišu, a mi se nažalost vraćamo u vremenu u kome smo potpuno svesni da vakcinacija je takva preventivna mera za kojom treba žudeti, kada bi moglo da se dogodi da se razvije za neka druga obolenja, pa da nas sačuva od zla koje je moguće potencijalno slede masovnim nezaraznim bolestima, a mi to zahvaljujući nekim „mudrim ljudima“,nekim obesnim i silnim ljudima koji traže potkajlovanim, verovatno nekakvim drugim lobijima, u drugi interesima što sopstvenu decu žrtvuju i ne podstiču na vakcinaciju, nego nagovaraju i pokreću na pogrešan način razmišljanja roditelja druge dece. Upravo zato je dobra ta parlamentarna podrška, široka parlamentarna podrška, to parlamentarno jednoumlje, da to ponovim, koje će iskazati kao još jednu prepreku toj narastajućoj nesreći dezinformacija koja se putem društvenih mreža ili drugim kanalima može širiti. Prosto je potrebno da stanemo u ime jasnog državnog programa koji nema političku boju, a program je takav da štitimo mladež i decu od ozbiljnih bolesti, za koje su se dobijale Nobelove nagrade kada su vakcine izmišljene, koje su značile spas čovečanstva koje bi bilo možda desetkovano da su takve vakcinalne mere nekada osporavane. Danas se vakcina radi genetičkim inženjeringom. Danas je to savršeno, bezbedno, mnogo bezbednije nego način na kako je nekada rađeno kod nas. Pre 115 godina i kod nas je urađena prva vakcina u Srbiji, „Torlak“ je moćna institucija koja može da pravi vakcine i nikada nije bilo ni problema. To su vrlo kvalitetne vakcine, a i ono što se uvodi to su vakcine licencirane. Sve su prošle prethodne kliničke studije. Sve moraju dobiti tačan put provere različitih nivoa akreditacije dok dođu uopšte u upotrebu. Ne dobija Srbija nikakav škart, ništa što je sekundarno tržište, ništa što neko drugi u svetu ne koristi. Tako je bilo potrebno i bilo od koristi da na ovaj način odradimo ovu priču svi skupa i svi zajedno i pokažemo zajednički cilj da zaustavimo antivakcinalnu kampanju i pomognemo roditeljima ili deci zbunjenih roditelja, možda bolje reći, oni kojima neki pojavljeni u televizijskim emisijama ili neki su na nesreću uspeli čak, ali to je zaustavljeno, da probiju akredicioni program SLD da negde govore, ali to je paramedicinsko predavanje, to možete praviti na trgu, može te izaći na Slaviju i pričati šta god hoćete, ali službeno medicinsko stanovište je sasvim jasno i sve naše zdravstvene institucije, sva relevantna strukovna udruženja, Odbor za zdravlje, a konačno i parlament, očekujem jedno glasanje i usvajanjem predloga jednoglasno, da pošalje jednu snažnu poruku koja će biti, pre svega podrška zdravlju dece i podrška lekarima na terenu, da mogu samostalno, po svojoj savesti da donose odluke i da samo medicinskim indikacijama ili kontraindikacijama budu podvođenim kada čuvaju zdravlje naše omladine. Hvala vam.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da sam u skladu sa Poslovnikom pozvala da današnjoj sednici prisustvuje i dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja i dr Berislav Vekić, državni sekretar u Ministarstvu zdravlja. U skladu sa čl. 272. i 273. molim vas da prihvatimo da se zbog važnosti teme kratko obrati i ministar zdravlja gospodin Lončar, jer je to u skladu sa našim Poslovnikom, radi davanja stručnih objašnjenja parlamentu i prihvatanje ovog Predloga zakona. Izvolite ministre, ako želite naravno. (Zoran Živković, s mesta: Poslovnik.) Izvolite po Poslovniku, prijavite se.
Treba mi objašnjenje. Imamo neku ne baš uobičajenu situaciju. Uvek je predstavnika Vlade u parlament slao svojim potpisom predsednik Vlade, što sada nije slučaj. Sada imamo potpis generalnog sekretara. Vi ste se pozvali na član 273. koji kaže - radi davanja stručnih i drugih obaveštenja na sednici Odbora Narodne skupštine, znači na sednici Odbora Narodne skupštine, Vlada može odrediti svoje poverenike. Nemam ja ništa protiv prisustva ministra, samo da mi objasnite koja je to procedura sad, zašto je procedura danas malo neobičnija nego što je…
Ja sam pitala samo za dozvolu poslanike, ako žele, ako smatraju da je korisno da se ministar zdravlja isto obrati i kaže da li je ovaj Predlog zakona prihvatljiv i za Vladu, jer donošenjem zakona…. Ako poslanici to ne žele, ministar će biti tu u parlamentu. Ima prava da prisustvuje i da čuje diskusiju na Predlog zakona. Vi odlučite. Ne želim čak ni da stavim na glasanje. Informaciju sam dobila da se generalnošefovi poslaničkih klubova slažu sa takvim predlogom. Kako vi to želite. Ja bih volela da to bude konsenzus jer smatram da nije pitanje kojebi moglo da izazove polemike za ovako važnu temu koju su poslanici potpisali, bez obzira na političku opredeljenost. Mogu li da dobijem saglasnost od vas? Ministar se neće suprotstavljati našoj želji, bilo pozitivnoj ili negativnoj. Izvolite ministre. Molim vas da se kratko obratite parlamentu.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća. Poštovani poslanici, prvo želim da vam se zahvalim zato što ste prepoznali problem koji trenutno nije veliki, ali bi mogao da eskalira i da bude još veći i što smo u ovom stavu jedinstveni. Mislim da je to snažna poruka koja se šalje svima, celokupnoj javnosti Srbije, posebno roditeljima koji ovo sa velikom pažnjom gledaju. Želim samo par činjenica da kažem, odnosno podataka najzvaničnijih, a to su da u EU, u evropskom regionu procenat vakcinisanih je preko 96%. Nažalost, ti podaci za Srbiju nisu takvi, nisu ni slični. Znači, taj procenat ide od nekih 89% za neke vakcine, za neke vakcine i niže. Čućemo razne stavove da je to negde obavezno, negde nije obavezno. To je tačno. U nekim zemljama, kao što su Češka, Slovačka, Poljska, Mađarska, Bugarska, Rumunija, to ja obavezno, kao što će biti i kod nas. Imamo zemlje gde postoji preporuka, ali da naglasim da zemlje gde postoji preporuka procenat vakcinisanih je preko 97%. Želim da naglasim da razvijenije zemlje imaju mehanizme, a ti mehanizmi su ako ne vakcinišete dete, ako je to preporuka, ako ne vakcinišete dete,vi ne možete to dete da upišete u vrtić, u školu i u slučaju da se dete razboli osiguranje ne snosi troškove lečenja, nego sami morate da platite to lečenje. Hoću da vas podsetim da već tri meseca uzastopno zaseda Odbor za zdravlje i porodicu gde smo pozvali sve one koji su zainteresovani za ovu temu i sve one koji imaju i drugo mišljenje da dođu sa činjenicama, sa bilo čim, sa pitanjima i da se obrate našim stručnim ljudima koji se bave time i koji su svakog meseca dolazili sa najnovijim podacima i spremni da odgovore na sva pitanja. Reći ću vam da se niko nije pojavio, da niko nije došao ni da postavi neko pitanje, niti bilo šta. Mislim da je to jedino mesto gde treba da se razgovara o tome, a to je skupštinski Odbor za zdravlje i za porodicu. Još jednom podsećam da već tri meseca uzastopno zaseda samo sa ovom temom i da ovo danas što radimo da je rezultat jednoglasne podrške Odbora za zdravlje i porodicu i svih poslanika koji sede ovde. Još jednom se zahvaljujem na tome, na vašem razumevanju da je ovo stvar koja nema veze sa politikom. Ovo se rade o zdravlju naše dece i o zdravlju nacije. Toliko od mene. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prvi govornik je Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, većinom će danas ovde govoriti moje kolege koji su lekari. Nisam lekar po struci, inženjer sam, ali sam pre svega roditelj i kao roditelj imao sam priliku da se vrlo skoro susretnem sa ovim problemom, pre svega vakcinacije dece. Ono što bih imao kao pitanje i kolegi prof. Poskurici, kao predlagaču, i vama, uvaženi ministre, jeste da kada govorimo o procentima dece koja su primila vakcine dobili smo određeni izveštaj ministarstva da su ti procenti kod nas među najmanjima uopšte u Evropi, govorimo o hepatitu B gde je taj procenat 78,8%, govorimo o toj tzv. MMR vakcini, trovalentnoj, gde je procenat 85,8%, a već je ministar rekao da je to, pod znacima navoda, u normalnim zemljama procenat između 95% i 97%. Sada mi svi postavljamo pitanje – zašto je to tako? Jedno dodatno pitanje koje postavljam, pre svega kao roditelj, a onda i kao narodni poslanik, jeste, svi smo svedoci jedne negativne kampanje koja se vodi protiv vakcinacije na društvenim mrežama, a ono što je meni prosto neverovatan podatak, uvaženi ministre, jeste da se na određenim blogovima pojavljuju lekari, doktori koji se potpisuju imenom i titulom i koji govore da deca ne trebaju da se vakcinišu, jer ta MMR vakcina izaziva autozima i da jednostavno dovode u zabludu roditelje i da niko od tih lekara, doktora koji se potpisuju imenom, prezimenom i titulom ne snosi nikakvu odgovornost i onda se svi mi ovde skupa kao poslanici pitamo – zašto imamo taj smanjeni procenat i zašto imamo problem koji, da kažem, normalne zemlje nemaju? Najljubaznije vas molim da i kada ovaj zakon bude usvojen, a biće usvojen, jer 234 kolega narodnih poslanika je potpisalo i ovaj zakon i treba da bude usvojen, ali je ključno da se ovakve stvari više ne ponavljaju, jer svi smo svedoci kako je to bilo kada smo bili u bivšoj Jugoslaviji, za koju smo svi mi smatrali da je ozbiljna država i ako imate poverenje, a to je u pitanju pre svega poverenje prema državnim institucijama, tu se apsolutno nikakvo pitanje vakcinacije nije dovodilo uopšte u bilo kakvu dilemu. Mi smo svi kao školarci bili u školi, dođe direktor sa medicinskom sestrom, ona ponese onu crnu torbu i svi stanemo u red, krene vakcinacija i niko od toga nije pravio nikakvu dramu, niti je oko toga pravljeno bilo kakvo političko pitanje kao što se to radi danas. Zbog mene kao roditelja i svih ostalih ovakve stvari više ne smeju prosto da se dovode u pitanje. Zbog toga je važno da se ovaj zakon što pre usvoji i poslanička grupa NS će naravno u danu za glasanje podržati donošenje ovakvog zakona. Zbog građana bih da podsetim i vas, da nam kažete jasno kakve će biti kaznene odredbe, jasno kaznene odredbe za one roditelje koji će opet i pored donošenja ovog zakona, a na žalost takvih će biti, koji neće dozvoliti da im se deca vakcinišu. U ovom Predlogu zakona pročitali smo da tu imamo 50.000 dinara novčanu kaznu, da tu postoji da neće moći dete da se upiše na primer u vrtić, obdanište i predškolsku ustanovu, ali mislim da to možda i nije dovoljna kazna, već da treba tu razmisliti da se te kazne još malo pooštre. Takođe jedna mala dilema koju sam našao u ovom Predlogu zakona, ali ona u ovom trenutku nije toliko ni važna, oko odgovornosti samih lekara pedijatara koji svojim činjenjem ili ne činjenjem dovode u zabludu roditelje da se roditelji sami upitaju da li nešto ima ili nema smisla. Uvaženi ministre i kolege narodni poslanici, ne bih da dužim oko ovoga, jer potpuno je jasno da ovaj Predlog zakona trebamo što pre usvojiti, ali je ključno da ove dileme prosto nestanu iz javnog života Srbije, a sa druge strane da oni koji šire priču o problemima sa vakcinama, da li će u procentima ne znam koliko dece ostati u problemima, da li je koliko njih dobilo autizam posle vakcinisanja, a ne pominje se cifra koliko je dece koja nisu vakcinisana obolelo od autizma. To su neke stvari ne koje svi zajedno treba da obratimo pažnju, a oni koji šire ovakvu paniku i ovakvu negativnu propagandu moraju na adekvatan način da budu kažnjeni. Zahvaljujem vam se još jednom. Mi ćemo oberučke podržati ovaj zakon u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja želela bih da naglasim da je imunizacija zaista najefikasniji, najekonomičniji i najsigurniji način za sprečavanje i širenje zaraznih bolesti. Imunizacija je spasila čovečanstvo i zbog toga je jednostavno neophodna i to objašnjava potrebu za njom. Obezbeđivanje dostupne i bezbedne vakcine za sve je osnovni zadatak države. Izuzetno je značajno da se svakom detetu obezbedi sigurnost i pravo na zdravlje, dok je zadatak struke lekara da roditeljima objasne, da ukažu na činjenicu da vakcinacija može da spreči epidemiju teških zaraznih bolesti. Kao članica Odbora za zdravlje i porodicu sam tokom ovih rasprava, odnosno sednica Odbora, o kojima je uvaženi gospodin ministar pričao, iznela svoje lično iskustvo i sada ću to podeliti sa vama. Kao mlada majka mogu da kažem da se u današnjem svetu mladi roditelji uglavnom informišu sa interneta i onda razmenjuju informacije međusobno i na žalost zbog preopterećenosti pedijatara uglavnom je poslednja stanica, odnosno najmanje se oni informišu od samih lekara pedijatara. Roditelji najčešće nisu adekvatno informisani o tome gde mogu da se obezbede vakcine, na koji način one treba da se prenose itd. Pričala sam o tome da sam imala lično iskustvo, da sam morala u drugoj opštini pre otprilike godinu dana da kupim petovalentnu vakcinu za svoje dete i da tu vakcinu prenesem, odnosno da obezbedim tzv. hladan lanac, da je prenesem u frižideru. Na žalost, čula sam za iskustva roditelja koji su vakcine nabavljali uz izuzetno veliki napor i po izuzetno visokim cenama, a nisu bili informisani o tzv. hladnom lancu i na koji način one treba da se prenose, da se iz apoteke gde su kupljene donesu kod doktora i zbog toga su one bile neupotrebljive. Pored potrebe da se roditeljima pruže zaista adekvatne informacije, neophodne, da im struka obezbedi te informacije, izuzetno je značajno da se obezbede i potrebe količine svih vakcina. Stoga naša poslanička grupa izuzetno pozdravlja nedavno usvojene izmene i dopune Pravilnika o imunizaciji i načinu zaštite lekovima, koji je omogućio da zaista sva deca koja su započela imunizaciju petovalentnom vakcinom istom mogu i da dovrše imunizaciju radi podjednakog tretmana svih pri vakcinaciji. Imunizacija je proces koji se stalno unapređuje i Republika Srbija je obezbedila taj neophodni nivo vakcinacije, čak i u situacijama kada nije bilo dovoljnih količina za sve, tako da je dugi niz godina, kao što smo to čuli, nivo vakcinisanih, odnosno taj procenat bio između 90% i 95%. Na žalost, u proteklih nekoliko meseci, pa i godina možemo da vidimo da je negativan efekat antivakcionalne kampanje doveo do toga da se ovaj procenat smanji kod nekih vakcina čak i do 15%. Razlog manjeg obuhvata dece vakcinacijom je već spomenuti problem neorganizovanosti, odnosno nedovoljnih količina vakcina, pa i u tome što neki roditelji na žalost veruju ne proverenim informacijama nestručnih lica i plaše se i zbog toga je obuhvat MMR vakcinom niži, te su se upravo zbog toga, posle četiri decenije u Srbiji, pre nekoliko meseci pojavile morbile, upravo među ne vakcinisanom populacijom. Sistem obavezne imunizacije postoji u zemljama u regionu, kao što su npr. Mađarska, Hrvatska i Slovenija, a u drugim zemljama koje su se spominjale u javnosti, kao što su Velika Britanija, Danska, Estonija, Litvanija, Nemačka, Norveška, Finska, Švedska itd, ne postoji obavezna, vakcinacija postoji, ali je sa druge strane obuhvat vakcinom u tim zemljama između 90, čak i 95%, što znači da bez obzira što nije obavezna postoji vrlo jasna svest javnosti o važnosti imunizacije. Nadam se da ćemo i mi stići do toga. Spomenula bih primer Hrvatske, gde je upravo zbog antivakcinalnih pritisaka pokrenuto ovo pitanje pred Ustavnim sudom Hrvatske, koji je doneo odluku da je pravo deteta na vakcinaciju iznad prava roditelja da spreči vakcinisanje, upravo kako bi dete bilo zaštićeno. Dakle, saglasno Konvenciji UN dete ima pravo na zdravlje, a društvena zajednica da bude zaštićena od epidemije. Istakla bih i probleme koji se javljaju kada se dete nalazi u kolektivu. Opšte je poznato da mnogi roditelji zbog toga što ne mogu na drugi način da se snalaze, ili su neki i nemarni, ostavljaju bolesnu decu u kolektivu i zbog toga su zdrava deca vrlo često izložena epidemiji, pa se i ona razbole. Zbog toga mnoga deca ne mogu ni da prime vakcine i roditelji koji žele da vakcinišu svoje dete ne mogu da ispoštuju kalendar vakcinacije. Dešava se, imali smo pre nekoliko nedelja, mogu da kažem mesec ili dva, najjaču epidemiju gripa, kada se desilo da određeni lekari zbog preopterećenosti nekoliko dana, pa i nedelju ili dve nisu ni radili sa zdravom decom, već samo sa bolesnom decom. Dakle, u tom periodu opet zdrava deca nisu mogla da prime vakcine. Tako da, izuzetno je značajno da razmislimo i o tome da ne smemo dozvoliti da dovođenjem nevakcinisane dece u kolektiv zapravo oni ugrožavaju i ostalu decu, naročito one koji nisu vakcinisani ne zato što to njihovi roditelji nisu želeli, već im je jednostavno imuni sistem toliko slab da kasne sa vakcinacijom. Ali, da se vratim na konkretne izmene i dopune zakona koje se nalaze pred nama i zašto je do njih došlo. Jasno je da je došlo do nedoumica u vezi sa tumačenjem dva zakona, Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i određenog člana Zakona o zaštiti prava pacijenata. Na terenu je nastao vrlo ozbiljan problem u slučajevima kada su roditelji odbijali da vakcinišu decu i pored apela pedijatara i neonatologa da to učine. To u praksi izgleda tako da u ovim situacijama sanitarni inspektor izlazi na teren i razgovara sa roditeljima. Ukoliko oni i dalje odbijaju vakcinaciju, dolazi do prekršajne prijave i td.
Izvinjavam se, samo sekund jedan da pozdravimo goste, uračunaću vam vreme. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim učesnike Šestog sastanka Odbora za spoljne poslove Parlamenta jugoistočne Evrope, koji se održava u Narodnoj skupštini i koji trenutno prate deo današnje sednice sa velike Galerije. Molim vas da aplauzom pozdravimo naše goste. Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle, dešavalo se da se roditelji u tom slučaju pozivaju upravo na Zakon o zaštiti prava pacijenata i prete, ako mogu tako da se izrazim. Zbog toga se rukovodstvo zdravstvenih ustanova uglavnom od straha povlači. Zato je značajno usklađivanje zakonske regulative i sami pedijatri su očekivali, tražili zaštitu kako matičnog odbora, pa i Narodne skupštine i države da bi se rešile ove dileme. Lekari u ovim slučajevima zapravo savesno rade svoj posao. Oni samo žele da ispoštuju Zakon o obaveznoj vakcinaciji. Međutim, dešavalo se da roditelji pokreću postupak disciplinske odgovornosti pred Sudom časti Lekarske komore Srbije zbog profesionalne dužnosti člana Komore. Upozorila bih i na praksu pojedinih članova spomenute Antivakcinalne grupe koji su tužili pedijatre, epidemijologe, te je bilo krajnje vreme da mi reagujemo. Poslanička grupa SVM smatra da ne postoji nijedan jedini razlog da zdravo dete ne bude vakcinisano, jer se radi kako o zdravlju dece, tako i cele nacije, tako da mi podržavamo predlog da vakcinacija zaista bude obavezna i da se ona sprovodi bez potpisa i traženja saglasnosti roditelja. Zaista se zalažemo da ovo pitanje treba precizno pravno regulisati. Ali, sa druge strane, kada pogledamo postojeći zakon pre izmena i dopuna, vidimo da kolizija i ne postoji, samo je došlo do nedoumica u primeni. No, u svakom slučaju, dobro je da se sada ovim izmenama i dopunama naglašava da za sprovođenje obavezne vakcinacije nije potreban pismeni pristanak pacijenta, odnosno u ovom slučaju zakonskih zastupnika roditelja deteta, da je doktor taj koji vrši imunizaciju itd. Izuzetno je značajno da se definiše šta je imunizacija, da je ona preventivna, a ne dijagnostička, terapijska, medicinska mera, za koju je zapravo neophodan pristanak po spomenutom Zakonu o pravima pacijenata. U svakom slučaju, raduje nas što smo čuli da će potpuno novi Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, na kojem radi Ministarstvo zdravlja, ući u skupštinsku proceduru u narednih nekoliko meseci, pa ćemo najkasnije do jeseni da definišemo i ostala pitanja na ovom polju. Samo da spomenem još jedan član koji može da bude argument zašto smo mi jednoglasni po ovom pitanju Zakona o pravima pacijenata, a to je da pacijent ima pravo da slobodno odlučuje o svemu što se tiče njegovog života i zdravlja, osim u slučajevima kada to direktno ugrožava život i zdravlje drugih lica, a to može da bude slučaj i kada neko nije vakcinisan. Da zaključim, rešavanje nedoumica u pravnoj regulativi između ova dva zakona zaista treba da bude naš cilj. Mi smo potpisali i podržali ovaj predlog i u Danu za glasanje ćemo glasati za njega. Značajna je jasna primena u praksi, a sve to je, naravno, u interesu naše najmlađe populacije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Ljiljana Kosorić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, gospodine ministre, gospodine Vekiću, kolege narodni poslanici, Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti je jedan od najvažnijih sistemskih zakona u oblasti zdravstvene zaštite. Obaveza države je da brine o svakom pojedincu, kao i o svim građanima, te su i izmene i dopune Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti u tom smislu i one se sastoje u izmeni, kao što smo čuli, samo dva člana. U članu 3. gde je jasno definisano, iako moram da napomenem da je već i ranije bilo poznato i činjenica je da je imunizacija preventivna mera zaštite lica od zaraznih bolesti. Znači, nije dijagnostička i nije terapeutska, te proizlazi iz ovog člana i dopune člana 25, da za sprovođenje obavezne vakcinacije nije potreban pismeni pristanak roditelja, staratelja ili zakonskog zastupnika deteta. Imunizaciju vrši doktor medicine, koji po izvršenom pregledu svakog lica kome treba imunizacija može da utvrdi kako privremenu kontra-indikaciju, odnosno da predloži stručnom timu trajnu kontra-indikaciju za vakcinu i o imunizaciji vodi propisanu evidenciju. Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije će bezrezervno podržati ove izmene zakona i raduje nas što je to jedinstven stav svih narodnih poslanika i svih poslaničkih grupa. Dakle, 234 narodna poslanika su i u potpisu ovog predloga zakona, te je poruka jasna – zdravstveno stanje nacije naše dece je iznad politike. Ne smemo biti taoci ni predrasuda, ni neznanja. Struka je dala mišljenje, kao što smo čuli od izvestioca na sednici Odbora za zdravlja i porodicu, gde su pored narodnih poslanika učestvovali i predstavnici Ministarstva zdravlja na čelu sa ministrom zdravlja, predstavnici Instituta za javno zdravlje „Batut“, „Torlak“, Lekarske komore, Srpskog lekarskog društva, eminentni pedijatri, infektolozi, epidemijolozi. Angažovanje svih institucija znači i odbranu naučnih principa. Poruka je jasna - država stoji iza izmena i dopuna ovog zakona, u cilju postizanja najvišeg mogućeg stepena zaštite stanovništva od zaraznih bolesti, a u cilju sprečavanja, suzbijanja i iskorenjivanja zaraznih bolesti. Država stoji iza procesa imunizacije. Imunizacija je jedna od najvećih dostignuća 20. veka koje, uz otkriće antibiotika i uz obezbeđenje higijenski ispravne vode za piće, je dovelo do značajnog smanjenja oboljevanja i umiranja od raznih zaraznih bolesti. Po podacima Svetske zdravstvene organizacije, na početku 20. veka zarazne bolesti su bile vodeći uzrok smrti, između 30 i 60%, a na kraju 20. i početkom 21. veka svedene su na cifru između 3 i 5%. Procenat dece mlađe od pet godina, u ukupnom broju umrlih, smanjen je sa 30,4% na 1,4%. Vakcinacijom se svake godine spase preko tri miliona života dece širom sveta. Moram podsetiti da je reč o zaraznim bolestima koje su nanosile veliku štetu čovečanstvu kroz vekove, izbrisale cele populacije, broj žrtava bio je mnogo veći nego u ratovima, a nakon njih je menjan i tok istorije, te su zabeležene kao najveće pretnje čovečanstvu. Zahvaljujući vakcinaciji, neke zarazne bolesti su potpuno nestale, kao velike boginje, a ostale, za koje postoji vakcina, se jedva i retko javljaju. Kada je reč o napred iznetim podacima, ne mogu da ne podsetim, pre svega i kao pedijatar, na kalendar obavezne imunizacije i pomenem neke bolesti i koje su to one pretnja i koja nam pretnja mogu biti. Tuberkuloza, bela smrt, koja prati čovečanstvo unazad, po podacima, kažu šest milenijuma, da je čak i kod ispitivanja u kameno doba otkriveno da je bilo prisustvo tuberkuloze. Iako su poslednje masovne epidemije zabeležene početkom 20. veka, uvođenjem vakcine, prva vakcina 21. juna 1921. godine, vakcinisano je novorođenče peroralnim putem, čija je tuberkulozna majka umrla odmah po porođaju. Kako je dete ostalo živo i normalno se razvijalo, u svetu je počela široka primena BCG vakcine. Početkom 80-ih godina prošlog veka najavljeno je da će tuberkuloza biti iskorenjena do 2010. godine, ali se to nije obistinilo. Tuberkuloza se posle više desetina godina vraća na velika vrata i trenutno, po podacima, njome je zaražena oko jedna trećina svetskog stanovništva. Pomenuti treba i pertusis veliki kašalj, koji dovodi do prekida disanja, oštećenja mozga, sa trajnim posledicama i epilepsijom. Difterija, teško zarazno oboljenje koje se karakteriše debelim naslagama u grlu koje mogu dovesti do ugušenja i teških oštećenja nerava i srca. Zahvaljujući imunizaciji, difterija se ne javlja u velikom broju zemalja, ali registrovana je u zemljama koje su prekinule imunizaciju ili je nekorektno sprovodile, zemlje bivšeg Sovjetskog Saveza, neke zemlje Subsaharske Afrike, Južne Amerike, Indije. Hepatitis B, trenutno najšire oboljenje u svetu, najrasprostranjenije, broj obolelih se procenjuje na više od 350 miliona, a broj umrlih preko 600.000 godišnje. Bolest je hronične prirode, a često dovodi i do nastanka karcinoma jetre, te vakcinacijom sprečava se nastanak dva oboljenja, i virusnog hepatitisa i karcinoma jetre. Pomenuću i poliomijelitis, dečju paralizu, zatim morbile, sa preko 45 miliona obolelih u 2000. godini i preko 800.000 smrtnih ishoda. Globalni cilj je i bio smanjenje smrtnosti za 95%, u odnosu na 2000. godinu, do 2015. godine, što se može postići sveobuhvatnom vakcinacijom, a mi upravo imamo i tu situaciju da nam se u Srbiji morbili javljaju, pa čak i u toku prošle godine, pa i ove. Tetanus, zli grč, rubeola ili crvenka, čak najblaže oboljenje, koje kod majke u toku trudnoće dovodi do smrti ploda, do rođenja deteta sa teškim malformacijama. Zato je i prevencija kongenitalne rubeole jedan od globalnih ciljeva Svetske zdravstvene organizacije. Mogla bih i dalje da navodim, ali neću zbog vremena, sve bolesti koje podležu kalendaru vakcina. Kako sprečiti ova teška oboljenja? Vakcino-profilaksa je najmoćnija mera u profilaksi. Masovne imunizacije su najbolji put ka suzbijanju i snižavanju oboljenja, eliminaciji i iskorenjivanju. Procenat uspešnosti vakcinacije mora biti od 95 do 97%. Za antivakcinalne lobije nema mesta. Njihov argument da u nekim zemljama vakcinacija nije obavezna ne možemo prihvatiti. Ne želimo da se poredimo sa već pomenutim zemljama Južne Amerike, Subsaharske Afrike, nekim zemljama trećeg sveta. Tačno, u nekim zemljama, i to evropskim, vakcinacija nije obavezna. Nije obavezna, u smislu zakonske regulative, ali njeni građani imaju visoko razvijenu svest o zaštiti svoga zdravlja, zaštiti zdravlja najbližih, pa i nacije i u tim zemljama je obuhvat vakcinacijom preko 95%, a zakonska regulativa nije ni potrebna. Zato, SPO se i zalaže od samog početka da budemo u društvu tih uređenih društava, tih uređenih država, država EU, i u danu za glasanje bezrezervno ćemo podržati i glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Kružević.
Uvažena predsednice i predsedništvo, poštovani ministre, gospodine sekretaru i drage kolege narodni poslanici, JS je stranka koja se pre svega zalaže za borbu za otvaranje novih radnih mesta, socijalnu pravdu, a sve to u cilju borbe protiv bele kuge. Sasvim je normalno da damo svoje mišljenje na jedan ovakav predlog zakona. Na samom početku želim da kažem da će JS glasati u danu za glasanje za ovaj predlog. Ministre, vama želim da čestitam na borbi koju ste imali prethodnih meseci sa nekim kvazi-stručnjacima, koji su uglavnom putem društvenih mreža pokušali da skrenu pažnju na sebe i da se bave jednom kampanjom koja nikako ne može da donese dobro, a da ne može da donese dobro, to potvrđuje i ovoliki broj potpisa kao inicijativu za uvođenje ovog zakona narodnih poslanika i verujem odluka o primeni zakona koja će biti doneta konsenzusom. Mi u Srbiji imamo situaciju da sa stvarima kojima ne treba da se bavimo još od pre 50 ili više godina, mi danas razgovaramo na tu temu iz razloga koji je negde poznat, a negde i nije. Pokušaću ne kao političar opšte prakse, nego kao čovek koji ima političku stranku kojoj pripada i čija stranka ima stavove, pokušaću te stavove da obrazložim u odbrani ovog zakona. U Srbiji imamo situaciju da se smatra uspešnim kada je 85% dece vakcinisano. Nažalost, u nekim delovima naše zemlje je taj procenat daleko manji. Zadovoljni bismo bili, naravno, kada bi taj procenat iznosio preko 95%. Uvođenje ovog zakona mora da omogući visok stepen imunizacije građana, naravno, od zaraznih bolesti. Parlament danas mora da pošalje poruku, kao i sutra u danu za glasanje, ne stručnu poruku, ali poruku građanima da je odluka da se deca zaštite i vakcinišu zaista ispravna. Imamo pozivanje tih lobističkih grupa koje se uglavnom, opet da pomenem, na društvenim mrežama, jer tamo jedino mogu da prodru sa tim svojim idejama, pozivaju na to da 18 evropskih zemalja nema obaveznu vakcinaciju. Iz izlaganja mojih prethodnika svakako smo čuli da je baš u tim zemljama u kojima ne postoji obaveza vakcinacije visok procenat, preko 90 i 95% vakcinisanih. Jedan od kontra argumenata koju forsira grupa ljudi koja se zalaže za ukidanje vakcinacije je autizam. Ja ću se pozvati na neke stručne studije veoma razvijenih svetskih zemalja koje su se vrlo sistematski bavile tim problemom. Želim da kažem da je u Danskoj na studiji od 537.303 deteta autizam kod vakcinacije i nevakcinacije približan. U Japanu još 1993. godine, pod pritiskom roditelja dece ukinuta je vakcinacija, ali su oni naravno uradili studiju i to na 300.000 dece, koja je pokazala da broj autistične dece raste isto i kod vakcinisane i nevakcinisane dece. Sada, ono što ja želim da dam kao primer, a nećete mi zameriti da se vratim u davnu prošlost, jel ovakvim lobiranjem tih grupa pokušava Srbija da se vrati u ranije godine prošlog veka, pa ću da kažem da je od 1918. do 1920. godine pandemija španskog gripa zarazila više od 500 miliona ljudi, a odnela je preko 100 miliona života. Pričamo u javnosti kako male boginje nisu opasne. Te male boginje usmrte 150.000 dece godišnje ili 400 dnevno ili 16 dece na sat. Od 2000. godine do 2011. godine, zahvaljujući većem broju vakcinisanih, pao je broj obolelih sa 850.000 na 350.000. U neimunizovanom delu sveta novorođenački tetanus odnese oko 300.000 života godišnje, a studije su pokazale i istraživanja da je upravo vakcina protiv tetanusa uspešna i efikasna u preko 90% slučajeva. Godine 1921. difterija u Americi je imala 206.000 obolelih od kojih je 15.500 bilo smrtnih slučajeva. Od uvođenja vakcinacije protiv iste te difterije do 2001. godine u Americi je zabeleženo svega dva slučaja oboljenja. Prema tome, i suviše je stvari koje nam ukazuju da vakcinacija ne može da donese ništa loše. Preventiva je svakako najefikasniji oblik lečenja, a mene čudi da svi ti koji su imali potrebu da se bore protiv vakcinacije nisu ukazali građanima, roditeljima, šta zarazna bolest protiv koje se vakcinišemo može da uradi od njihovog deteta, kako se leči ta bolest, kako se širi ta bolest i kako ta bolest brzo može da odnese dečiji život. Prema tome, ja u ime poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, apelujem na sve roditelje, bez obzira na to da li će snositi prekršajnu ili neku drugu odgovornost zbog nevakcinisanja, apelujem da se usredsrede na stručnu javnost, da pročitaju ili čuju mišljenja visokih, eminentnih stručnjaka iz Srbije i sveta i da naravno donesu pozitivnu odluku o vakcinisanju svoje dece, jer lobiji koji se stvaraju i koji se međusobno bore, ne mare baš punu za ljudske i dečije živote. Prema tome, stav Jedinstvene Srbije je vrlo jasan. Mi ćemo u danu za glasanje podržati Zakon o obaveznoj vakcinaciji i želim da kažem da sam ponosan na parlament što će to uraditi jednoglasno. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodinu Srđanu Kruževiću. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, uvaženi profesore Lekiću, profesor Poskurica je vrlo iscrpno obrazložio predlog izmene zakona, sve ono što je za donošenje ovog zakona, ja sam u jednom trenutku razmišljao da se i ne javim za diskusiju, jel nema šta dodati. Ovo je čisto medicinska tema, vrlo bitna za zdravlje građana Srbije, naročito naše najmlađe populacije, ali zbog antivakcionalne kampanje koja je u medijima, uzbunjivanje javnosti, mi trebamo ovde, kao što rekoše moji prethodnici tj. kolege poslanici koji su govorili pre mene, treba da pošaljemo snažnu poruku da podržavamo izmenu ovog zakona, snažnu poruku da je vakcinacija obavezna, sem u slučajevima, kao što reče profesor Poskurica kada pedijatri zbog kontraindikacija oslobode dete od vakcinacije. Zbog toga onaj podatak koji je izneo i uvaženi ministar, da je u svetu prosek vakcinacije, procenat vakcinacije između 95 i 97%, onih tri do pet posto su ti najmlađi pacijenti koji su oslobođeni vakcinacije zbog neke od kontraindikacija da sada ne zamaram ovaj skup time. Jako je bitno obavezno vakcinisati decu i jako je bitno da svi građani Srbije to shvate i jako je bitno, a to ću apelovati na ministra, da kampanja koja će se sprovoditi kroz zdravstvene ustanove, naročito ustanove primarne zdravstvene zaštite bude na zavidnom nivou, jer antivakcionalne kampanje je bilo i biće. To je nešto što mi ne možemo da sprečimo, ali radom u ordinaciji, u savetovalištima, možemo da suzbijemo ove negativne pojave i ove dezinformacije koje mogu da nanesu veliku štetu zdravlju naših ljudi, a indirektno i budžetu Ministarstva zdravlja i cele države, ako tako gledate. Ono što bih hteo našim građanima koji gledaju današnji prenos da skrenem pažnju, da vakcinacija je obavezna protiv tuberkuloze, difetrije, tetanusa, velikog kašlja, dečije paralize, malih boginja, rubeole, zauški, virusa hepatita B, hemofilusa, influence tipa B. Ono što je jedna od osnovnih rečenica svih onih koji se bore protiv vakcinacije i koji imaju nešto protiv je da je to maltene iskorenjeno i da toga, i nema potrebe da se vrši vakcinacija. Niste u pravu. Jedna primer našao sam listajući literaturu da je u Švajcarskoj u skorije vreme bila jedna mala mini epidemija malih boginja zbog toga što u jednom od kantona Švajcarske roditelji su shvatili da, došli do ubeđenja, da nema potrebe da se vakcinišu jer to je iskorenjeno u Švajcarskoj. Dostiglo je kritičnu masu, brojne vakcinisane dece i oni su dobili jednu mini epidemiju malih boginja. To se desilo i u Srbiji. To se desilo i u Nišu. Zbog toga apsolutno podržavam nastojanje ministarstva da se zakonski uredi i da se oštro sankcioniše, a to zavisi sada od zakonodavca, oni roditelji koji ne žele da vakcinišu svoje dete mimo opravdanih medicinskih razloga. Pored toga što ugrožavaju zdravlje svoje dece, ugrožavaju i zdravlje one dece koja se nalaze u onoj populaciji od tri do pet posto nevakcinisane dece iz medicinskih razloga. Niko nema pravo da ugrozi tu decu, potencijalnom zarazom i infekcijom od strane one dece koja ne žele, čiji roditelji ne žele da se vakcinišu, a oni nemaju mogućnost da se zaštite zbog toga što ima neki od medicinski opravdanih razloga. Još jednom, da ne bih oduzimao vreme, poslanička grupa Boris Tadić, SDS, ZZS i Zeleni Srbije će podržati ovaj predlog, izmene zakona u danu za glasanje. Želim da uspete u nameri i u Srbiji procenat vakcinacije bude između 95% i 97%, kao svuda u svetu. Hvala vam.
Zahvaljujem doktore Bradić. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Poštovani potpredsedniče, ministre Lončar, predstavnici ministarstva, kolege poslanici, meni je drago što smo danas na zajedničkom zadatku, što ćemo svi u danu za glasanje podržati izmene zakona, u narodu nazvanom, zakon o vakcinisanju. Jednostavno LSV je bez razmišljanja podržala i podržaće i dalje, jedino bi postavila pitanje kolegi Poskurici ili možda vama ministre, meni nije u tim izmenama dovoljno razjašnjena ta kaznena politika. Pričali ste o zemljama u regionu koje su u EU kako kazne ono roditelje koji ne vakcinišu svoju decu, da im je onemogućeno da idu u obdanište i tako sve po redu. Jednostavno kod nas mislim da oni roditelji koji ne vakcinišu decu dobiju tu kaznu od 20 do 50.000 dinara, plate tu kaznu, ali ta deca i dalje ostaju ne vakcinisana. Koliko sam ja razumela i koliko mislim da taj zakon, te izmene i predviđaju. Šta raditi sa tom decom, da li i kako, opet samo, ti roditelji su sigurno spremni da plate tu kaznu i jednostavno nisu spremni da posle te kazne, vakcinišu tu decu. Kod nas je možda i predugačak taj kazneni postupak. Sud reaguje tek po osnovu rešenja o prekršaju sanitarnog inspektora. Znamo kako se kod nas sve to odužava, može to da traje i godinama. Jednostavno, mislim da u zakonu, u ovim izmenama je trebalo objasniti koja kaznena politika, kako skratiti taj kazneni postupak i, jednostavno, kako na neki način stvarno naterati te neodgovorne roditelje da vakcinišu svoju decu. U Vojvodini, npr. ima jako malo tih sanitarnih inspektora. Mislim da će to biti jako teško da se to stavi na neki nivo te discipline, tako da, kažem još jednom, LSV će podržati ove izmene zakona. Mislim da i država, a posebno ministarstvo, posebno lekari zdravstveni, zdravstvena struka, treba da što više razgovaraju sa roditeljima, jer se dešava da roditelji dođu u zdravstvenu ustanovu, u dom zdravlja, da kažu – pa da li da vakcinišem ili ne vakcinišem dete. Jednostavno lekari su možda nekada nedostupni, možda nekada i ne znaju da objasne zašto je to dobro, ili nemaju vremena. Mislim da treba da se u okviru Ministarstva zdravlja napravi jako dobra kampanja da bi se razbili i ti antivakcine lobii, da bi se roditeljima i celom društvu pokazalo da jednostavno ne treba da se vraćamo u prošle vekove kada smo je jedva, ne mi samo, i cela civilizacija izborila sa tim zaraznim bolestima. Mislim da i zbog tog nepoverenja u državu, u vakcine, znamo da su se raznorazne vakcine od gripe, itd, i povlačile, i možda ljudi jednostavno osećaju neku nelagodnost, ne znaju ni šta su vakcine. Znamo da su ljudi u poslednje vreme možda i neobrazovani, jednostavno nisu u mogućnosti da sve prate, tako da mislim da Ministarstvo zdravlja i država jednostavno treba da napravi opet jednu edukaciju o tome šta znače vakcine.
Zahvaljujem se. Pošto ste postavili pitanje, gospodin Zlatibor Lončar, ministar, bi želeo da vam odgovori. Da li se slažete? (Da) Izvolite. Dr Zlatibor Lončar.
Ja se zahvaljujem i želim da vas obavestim da je već pomenuto da mi planiramo na jesen da promenimo Zakon o zaraznim bolestima, a ovim povodom želim da vas pozovem sve da se uključite u jednu javnu raspravu i sa predlozima. Do tada da napravimo jedan konsenzus, ako možemo, kao štoga imamo danas za ovo, jer mislim da je ovo stvar gde treba da se složimo sa smo svi na istom zadatku i svaki predlog je dobro došao i ovo je samo prvi korak. Od negde moramo da krenemo. Kao što smo ovo radili, da podsetim, tri meseca organizujemo taj odbor, nastavićemo, taj odbor će da nastavi da radi i dalje svakog meseca, ali jedna od tema će biti o ovome o čemu ste vi pričali, jer smo mi ušli u jedan ozbiljan vakuum, gde imamo pritužbe na lekare. To je jedan od razloga zašto su se lekari ponašali kako su se ponašali, jer kad oni kažu stručno mišljenje, kada kažu, oni dobiju pritužbu za to. Ja nisam za to da stvari lomimo preko kolena, za to sam da o njima razgovaramo i za to sam da uzmemo najbolje primere od onih koji su ispred nas, koji su slični nama. Ja stvarno ne mislim da mi možemo ovde da izmislimo toplu vodu, niti da ćemo mi da nešto sad smislimo što već negde ne postoji i što već negde nije se probalo. Samo, ako smo iole razumni, ako hoćemo, ako imamo isti cilj, ako imamo istu nameru, hajte da sagledamo sve. Kako drugi prolaze, kako su prošli kada su menjali te zakone, kakvo je iskustvo. Da gledamo ove ljude koji imaju procenat vakcinacije 97%. Pa mi kada imamo 97%, onda mi možemo da kažemo šta god, onda je već svest ljuditakva da ne morate da je uređujete zakonom. Znate? Pozivam na tu raspravu da je završimo do jeseni i da nađemo najbolje rešenje koje će biti najprihvatljivije za sve a posebno za decu, odnosno za zdravlje naše nacije, jer, tužno je da mi u 21. veku pričamo o nečemu što je odavno rešeno i umesto da idemo napred, mi se vraćamo nazad, bez ikakvog razloga za to, što neki tako hoće. Ja samo želim da apelujem da svako ima pravo da izrazi svoje mišljenje, ja to poštujem, kako god, samo nemojte da se zloupotrebljavaju deca. Ni mi ovde ne znamo dovoljno o tome, ali nemojmo da zloupotrebljavamo decu, da deca nose neke parole, nešto. Mislim da to nije korektno. U redu je da mi raspravljamo, da radimo, ali nemojte da mešamo decu, oni tek treba da porastu, da saznaju, da se interesuju za to, pa da to ide. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Lončaru na odgovoru na pitanje. I zahvaljujem se narodnim poslanicima i šefovima poslaničkih grupa što su dozvolili da gospodin Lončar odgovori na pitanje gospođe Olene Papuge. Zahvaljujem se. Reč ima dr Branko Đurović. Izvolite. Izvinjavam se gospodine Đuroviću, prednost ima dr Mileta Poskurica, predlagač. Izvolite.
Zahvaljujem se. Izvinjavam se kolega, neću ja dugo govoriti, podstaknuo me govor ministra i vaš, koleginice, naravno, govor, jer sam u celoj toj priči, ne znam zašto, propustio da pomenem medije. Mi imamo borbu koju vode elektronski mediji na mrežama. To je opet neka vrsta medija, ali naši, službeni, oficijalno elektronski mediji, pisani, štampani mediji su presudna karika koja sada tek može da nam pomogne kada smo i ovo pravno regulisali da se molimo da oni ovo shvate, ozbiljnost situacije, i da nastave jer je upravo pisanje medija, promotivno pisanje o potrebi za vakcinacijom, doprinelo da napravimo kakve takve pomake zadnja tri meseca od kada smo kao taj problem, kao takav, uočili i izneli ga na našem Odboru za zdravlje,a Ministarstvo pokrenulo zajedno sa nadležnim institucijama preciznije informatičke podatke, i videli smo da su se stvari pomerile na bolje. Dakle, ne zaboraviti ulogu medija, oni su nam jako bitni da promovišu pozitivni otpor koji je u tom pravcu krenuo. Eto, to sam hteo da dodam, a pro po toga da ćemo imati takav sastanak, tu debatu, ali ako i to mediji ne proprate i ne prenesu, mala je vajda od toga. Ostaće u krugu ljudi koji to slušaju. Mi to svi znamo i 99% stanovništva to zna, ali je potrebno da se to na adekvatan način prenese, ne bombasto, ali da ga ima i da konstantno postoji dok se stvari ne dovedu ponovo u normalu onako kako zapadne civilizovane zemlje kojima težimo i rade bez ikakve naredbe i obaveznosti. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Poskurica. Izvolite, reč ima dr Branko Đurović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre zdravlja, dr Lončaru, poštovani državni sekretaru, profesore Vekiću, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici. Danas diskutujemo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Kada pričamo o ovoj temi imamo dve strane problema, ili dve ravni problema. Prva strana ove problematike današnje je neujednačenost, kao što je više puta u toku ove rasprave rečeno, dva zakona. Prvi zakon je, zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, koji u svom članu 25. govori o potrebi obaveznog vakcinisanja protiv 10 zaraznih bolesti. Protokol koji ide uz ovaj zakon, protokol o vakcinisanju daje podrobnija objašnjenja vezanih za obaveznost vakcinisanja. Drugi zakon je Zakon o pravima pacijenata koji u svom članu 15. stav 2. kaže – pacijent, odnosno roditelj ili staratelj, ako imamo maloletnog pacijenta, ima pravo da odbije predloženi lek od medicinske struke ako proceni da to može da ugrozi njegovo zdravlje. Druga strana ove problematike je nešto što sam mislio da je daleko iza nas, da to nije primereno početku 21. veka, to je da diskutujemo o opravdanosti vakcinisanja i o opravdanosti obaveznog vakcinisanja. Prošle godine, 1. jula, postavio sam u pisanoj formi ispred svoje poslaničke grupe ministru zdravlja pitanje, a na molbu koleginice koja je pedijatar neonatolog u Ginekološko-akušerskoj klinici „Narodni front“, šta se praktično dešava kada roditelj ili staratelj odbije da mu dete primi vakcinu? Odgovor ministra i Ministarstva zdravlja je bio veoma brz, jasan i precizan – šalje se na teren sanitarni inspektor Ministarstva zdravlja koji obavlja razgovor sa roditeljem ili starateljem i ako i tad on ne odustaje od toga, sanitarni inspektor ima obavezu na osnovu aktuelnog zakona da piše prekršajnu prijavu. Posle toga sam tražio, takođe od sanitarne inspekcije Ministarstva zdravlja, koliko je u toku 2014. godine napisano tih prekršajnih prijava? Podatak je bio egzaktan. Od početka januara 2014. godine do početka decembra te iste godine napisana je 121 prijava. Dalje sam išao da vidim kakav je rezultat tih prijava, no, nažalost, nisam mogao da dobijem povratnu informaciju kako je to bilo. Ovaj odgovor jasan, precizan i brz od strane Ministarstva zdravlja i ministra, prosledio sam koleginici dr Ljiljani Stanković pedijatru neonatologu Ginekološko-akušerske klinike „Narodni front“. Moram priznati sada da sam naivno pretpostavio, sada je sve jasno, sada imamo napismeno ono što treba da zaštiti i naše doktore i našu struku i našu profesiju, no nažalost u praksi imamo drugačiji rezultat. Mi treba ovde da kažemo da pravni segmenti naših bolnica u velikom procentu, odnosno pravni segmenti u domovima zdravlja ne žele sebi da zagorčavaju život i u takvim situacijama više su naklonjeni roditeljima ili starateljima i priklanjaju se ovom drugom zakonu, Zakonu o pravima pacijenata. Nažalost, kao rezultat toga mi imamo smanjeni obuhvat vakcinisane dece, prevashodno one koje se vakcinišu protiv malih boginja ili morbila. Kao rezultat te smanjene kolektivne otpornosti nacije prema morbilima, mi sad imamo aktuelni podatak da je obuhvat vakcinisane dece protiv morbila 85-87%. Ministar je ovde napomenuo – idealno je ako imamo taj obuhvat vakcinisane dece za određenu osipnu groznicu iznad 95%. Nažalost, zbog pada ovog procenta obuhvata vakcinisane dece protiv morbila, mi smo u poslednje vreme, i toga smo svedoci, u poslednjih nekoliko meseci, imali nekoliko manjih epidemija morbila u našoj zemlji. Ova današnja plenarna sednica pokazuje jedinstvo struke i profesije i ja moram da iskažem svoje zadovoljstvo prema Ministarstvu zdravlja, prema ministru zdravlja, koji je brzo i adekvatno reagovao, tako da mi na današnjoj sednici šaljemo jasnu poruku našim kolegama i široj javnosti. Što se tiče ove druge strane problematike, opravdanosti vakcinisanja, mene je čak i sramota da pričam ovde među vama, ali pošto je ovo poruka široj javnosti, hteo bih samo da ukažem na neke elementarne medicinske činjenice. Pre uvođenja vakcine za difteriju, smrtnost od difterije je bila 100%. Posle uvođenja vakcinisanja – nula. Pre uvođenja vakcine protiv hemofilus influence smrtnost je bila 99%, sada, sa uvođenjem, praktično imamo minijaturnu smrtnost. Hteo bih nešto da apostrofiram. Naime, čime se antivakcinalni lobi služi na ovim našim prevashodno internet forumima? Često, i to kad čitate te njihove internet forume, spominju jednu presudu koju je presudio niži sud u Riminiju 2012. godine. O čemu se radi? Roditelji dečaka koji se zove Valentino Boka su tužili državu u Riminiju, pošto njihovo dete Boka ima autizam, tužili su državu Italiju da je dete dobilo autizam od vakcine protiv morbila, čuvena MMR vakcina. Taj niži sud je te 2012. godine presudio u korist roditelja deteta. U februaru ove godine, 2015. godine, viši apelacioni sud u Bolonji je poništio tu presudu. Zašto? Napravljene su dve krucijalne greške. Prva greška – ko je bio veštak koji je rekao decidirano da je vakcina uzrokovala autizam kod dotičnog deteta? Lekar se zove dr Masimo Montinari, koji je bio u sukobu interesa. On sam je imao određene preparate koji je davao preventivno za decu koja nisu vakcinisana, a imao je i svoje alternativne preparate za lečenje autizma. Advokat koji je praktično zastupao roditelje od ovog dečaka zove se Luka Bentaloro i on je bio profesionalac, praktično, da uzme i da zaradi na ime odštete od strane farmaceutskih kuća koje su proizvodile određene vakcine. Takođe, i veštak medicinski i advokat, to je ova druga strana zbog čega je ova presuda poništena, su se praktično pozivali na jednu prevarantsku kliničku studiju koju je obavio britanski hirurg koji se zove Endru Vejkfild, koji je objavio jednu svoju kliničku studiju sa 12 pacijenata gde je decidirano rekao – Svi su dobili famoznu vakcinu MMR i svi su dobili autizam. Šta se desilo? Na sudskom sporu prvo od dvanaestoro dece koji su navodno imali autizam, troje uopšte nisu imali autizam, petoro su imalo psiho-fizičke probleme i pre nego što su primili MMR vakcinu protiv morbila, prevashodno. Dalje, sudski spor, na suđenju je kolega hirurg Vejkfild rekao – Ja sam te dijagnoze postavljao na osnovu onoga što su mi pričali roditelji, ne na osnovu pregleda. Onda taj sudski spor, šta je dalje pokazao? Pokazao je da je Vejkfild dobio od strane određenih advokata 400 hiljada funti, to je otprilike negde oko pola miliona evra, na ime toga da dokaže i prezentuje svoj rad da vakcina uzrokuje autizam. Zašto su to advokati uradili? Zašto su mu dali pare? Da bi mogli praktično da pokupe kaznu od strane ovih firmi koji su proizvođači vakcina. Treća stavka zbog čega je praktično udruženje, britansko udruženje za medicinu i hirurgiju njemu ukinulo licencu i izbacilo ga iz svog lekarskog esnafa, treća stavka vezana za ovog kolegu je bila ta što je sam u stvari patentirao jednu vakcinu protiv morbila. Zašto sada pričam ovo? Pričam ovo vezano zato što taj antivakcinalni lobi na svojim internet prezentacijama priča o ovim slučajevima. Nikakav problem, mi i treba da pričamo, ali onda treba da idemo od početka do kraja. Takođe se pozivaju na jednu studiju, koja je objavljena u „Lansetu“. „Lanset“ je najcenjeniji britanski, odnosno svetski medicinski časopis, sa jednim visokim, visokim impakt faktorom, koji je 1998. godine rekao i objavio jedan naučni rad, gde stvarno povezuje vakcinu protiv morbila sa autizmom. Antivakcinalni lobi spominje to, taj deo priče, ali ne spominje drugi deo priče koji je jednostavan. Godine 2010. isto u tom časopisu svetskog ranga, „Lansetu“, je ta studija povučena. Zašto? Pa, opet glavni urednik „Lanseta“ je našao sukob interesa glavnog autora tog rada iz 1998. godine. Početkom devedesetih godina, prilikom raspada Sovjetskog Saveza, protokol seroprofilaksija i kompletne imunizacije je bio poremećen u Sovjetskom Savezu. Na teritoriji čitavog Sovjetskog Saveza, bivšeg, registrovano je u veoma kratkom vremenskom intervalu 150.000 pacijenata sa difterijom. Nisu bili vakcinisani. Godine 2000, u Africi od morbila, malih boginja, umrlo je 330.000 dece. Ukupno u svetu je tada umrlo negde oko pola miliona. Posle 13 godina, 2013. godine u Africi umire deset puta manje dece 33.000. Ukupno tada u svetu od morbila umire 101.000. Šta se desilo za ovih 13 godina? Taj mortalitet sa 330.000 pao je na 33.000. Deca su počela da se vakcinišu. Godine 2013. obuhvat vakcinisane dece u Africi sa tim mortalitetom je bio 39%. Opet ponavljam ono što smo više puta rekli u prethodnom periodu, obuhvat ono čemu težimo, sada u ovom slučaju mi moramo da imamo pravnu regulativu, je onaj obuhvat vakcinisanosti koji iznosi iznad 95%. Tačno je, postoje države koje nemaju obavezujuću pravnu regulativu, ali kod svih tih država obuhvat vakcinisanosti je iznad 95%. Zemlje u našem okruženju Hrvatska, Slovenija, imaju obaveznost vakcinisanja, tako da u ovom periodu, to je nešto što je neophodno. Takođe, čitajući te njihove internet forume, antivakcinalne, šta sam primetio? Pozivaju se na neke štetne supstance unutar pojedinih vakcina. Mi imamo u sklopu pojedinih vakcina takozvane ađuvante, potporne materije koje su neophodne da budu tu prisutne da bi aktivnost ili fenomen imunogenizacije bio veći. To su formaldehid, gluteraldehid, aluminijum, ali u takvim malim koncentracijama koje apsolutno nisu štetne za pacijenta. Stalno spominju da je jedinjenje žive, takozvani timerosal, prisutan u pojedinim vakcinama i da to jedinjenje žive uzrokuje autizam. Mi to nemamo u našim vakcinama. Najpoznatija vakcina, pričali smo više puta i ovde se spominjalo, pentaksin, nema, apsolutno nema. Još jednom ću ponoviti, pravo je zadovoljstvo biti ovde, da budemo svi zajedno na jednom našem pravcu, a to je nešto što je nacionalni resurs – zdravlje svih nas, pogotovo zdravlje ove naše najmlađe populacije. Zahvaljujem na pažnji i, naravno, poslanički klub SDPS sa zadovoljstvom će podržati Predlog ovog zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Vekiću, koleginice i kolege narodni poslanici, ne znam kako da počnem. Počeću ovako. Hipokrat, čuveni naš Hipokrat kome se zaklinjemo na lekarsku profesiju, pre više od dve hiljade godina je odvojio praznoverje od nauke. Šta je to sada u Srbiji, početak 21. veka i pričamo o imunizaciji i o štetnosti vakcina i štetnosti imunizacije? Neću toliko daleko ići u prošlost. Reći ću vam da dolazim iz Niša, gde je prvi Pasterov zavod formiran na teritoriji Balkana 1900. godine, da je tada Srbija sa izgradnjom Pasterovog zavoda bila samo petnaesta zemlja koja je napravila Pasterov zavod posle Pariza, četrnaest godina posle Moskve i deset godina posle Njujorka. Tadašnja Srbija sa 80% nepismenog stanovništva je napravila Pasterov zavod zahvaljujući doktoru Mihajlu Markoviću i krenula u prosvećivanje građana Srbije i lečenje i obezbeđivanje zdravstvenog stanja naše nacije. Ovo je urađeno u sastavu Moravke stalne vojne bolnice i tu su krenule da se prave prve animalne limfe i praktično prvi razvoj vakcina na teritoriji Balkana je bio u Nišu, bio je u našoj lepoj Srbiji. Šta se sada to dešava početkom 21. veka? Neki ljudi prave pometnju, seju strah među roditelje, roditelji postaju uplašeni zato što slušaju da neka vakcina može da izazove multiplesklerozu, neka može šećernu bolest, neka autizam, neka Parkinsonovu bolest. Ja sam se svega i svačega naslušao i mogu da vam kažem da mi je jako žao da postoje ljudi koji seju strah, koji nas vraćaju u srednji vek, koji brukaju lekarsku profesiju, s obzirom da tu ime nekih lekara koji su bruka lekarske profesije. Ja shvatam i razumem strah roditelja. I ja sam roditelj koji je vakcinisao dete, ali svaki roditelj želi dobro svom detetu. Ne postoji roditelj koji želi loše svom detetu. Kada dođe taj trenutak da dobije vakcinu, on čuje preko interneta, koji je najsavremenije i najmodernije sredstvo obaveštavanja, da neki tamo ljudi, koji pri tom nisu lekari, pri tom nemaju ni lekarske licence u Srbiji, pri tom ne znam ni ja gde već žive, pri tom ne znam koje teorije lečenja imaju, kažu – nemojte da se vakcinišete, nemojte da uzimate antibiotike, gledajte u Sunce, hodajte bosi. To su nadri lekari. Srpskim jezikom, srpskim zakonom, koji kažnjava te ljude, to su, dragi moji poslanici, dragi moji građani Srbije, to su nadri lekari koji moraju da dođu pod udar Krivičnog zakona, koji jasno tretira nadrilekarstvo, nadriapotekarstvo i koji jasno ukazuje da zakon mora da štiti građane Srbije, pogotovo za zdravstvenu populaciju naše dece. Na nekim sednicama Odbora za zdravlje i porodicu ja sam ovaj vid kampanje koja je orkestrirana, koja je jasna, koja jasno ima nameru da nanese štetu najmlađoj populaciji Republike Srbije, nazvao jednim vidom državnog udara. Mnogi su se smejali na forumima, fejsbuk stranicama tih čuvenih lobija nadri lekara, pored vređanja i ismejavanja koje smo mi svi koji radimo nešto u interesu naše države, naše dece doživeli, da se tako nešto sada priča o vakcinama koje su počele da se daju, rekao sam, početkom 19. veka. Svako od nas je bio vakcinisan, pa nije dobio autizam, pa nije dobio Parkinsonovu bolest, pa nije dobio neku od tih bolesti,pa su naši roditelji bili vakcinisani, pa smo mi vakcinisali decu i gle čuda, u 21. veku neko priča da to može biti štetno. Da, može biti štetno. Zbog čega može biti štetno? Zato što smo iskorenili brojne zarazne bolesti. Morate, građani Srbije, da znate da je vakcina civilizacijsko dobro, da je vakcina spasila više ljudskih života nego bilo koja druga medicinska metoda, bilo koja druga hirurška metoda, bilo koji lek, antibiotik, bilo koji citostatik. Imunizacija je spasila brojne narode od izumiranja. Setite se variole vere koja je pogodila Srbiju, koja je raznela građane Srbije, kako smo se borili, kako je cela nacija bila vakcinisana za nekoliko sati, da ne kažem, za nekoliko dana i pobedili smo tu pošast koja se desila. Setite se nekih sada epidemija koje se javljaju. Sada ja pitam, dolazim iz Niša, u Nišu je proglašena zvanična epidemija malih boginja, Institut za javno zdravlje je to proglasio, ko je sada tu kriv? Roditelji nisu krivi. Ja želim da vam kažem, roditelji nisu krivi. I ja sam pristalica da se roditelji ne kažnjavaju, nego ti šarlatani, nadri lekari, beli magovi, vračevi, baba vračke, ponovo se javljaju. Znači, srednji vek, ja sam mislio da smo ih ostavili u srednjem veku, da je sada medicina ta koja će da leči i koja će da bude primat zdravstvene kulture naše nacije. Kraljevina Srbija je, krajem 19. veka, 80% nepismenog stanovništva počela vakcinisati. Srpska vojska je vakcinisala sebe i nije imala te posledice. Sada pričamo o nečemu što je stvarno, po meni, jedan veliki skandal. Meni je drago što smo ovog puta u parlamentu nastupili jako zrelo zato što smo imali prilike nekih mesec i po, dva dana da zajedno radimo sa Ministarstvom zdravlja, sa Institutom za javno zdravlje, sa Lekarskom komorom, sa Srpskim lekarskim društvom, sa direktorima infektivnih klinika, sa vrsnim stručnjacima epidemiolozima, gde smo čuli različite komentare na ovu temu i gde smo mi, kao političari, ušli u jedan proces, moram da naglasim, stvarno zajedno. Ovo je poruka koja se šalje građanima Srbije da nema potrebe da budu uplašeni i da više ne veruju ovakvim nekim besmislicama koje se seju sa određenih Fejsbuk profila i određenih adresa, a ujedno apel i medijima. Postoji Zakon o javnom oglašavanju koji jasno kažnjava ukoliko pozovete ljude koji nemaju lekarsku licencu, a koji pričaju o zdravstvenoj struci. Znači, to je nanošenje direktno štete preko nacionalnih sredstava javnog informisanja, iole neko ozbiljan može da tuži te medije zato što to rade. Postoji Zakon o javnom oglašavanju. Dajte da malo radimo pristojno. Važno je da građani Srbije shvate da ovaj Predlog zakona nije nametanje obavezne vakcinacije. Želim da vam kažem da obavezna vakcinacija u Srbiji postoji jako dugo, da je to doneto u bivšoj SFRJ, da ona važi u svim bivšim jugoslovenskim republikama od Slovenije, Hrvatske, Bosne, Crne Gore i Makedonije. Sada to mediji pumpaju - danas se usvaja obavezna vakcinacija. Nije tačno. Obavezna imunizacija postoji i pre današnjeg dana je postojala. Današnjom raspravom, današnjim donošenjem ovog zakona se jasno samo još jedanput precizira da država stoji iza procesa imunizacije, da država stoji iza garancije vakcina, da država stoji iza procesa imunizacije dece i da ne može neko sada da kaže da država želi loše. Pričaju, ja želim da vam kažem, ne mogu da poverujem da u 21. veku tako ladno neko može preko Fejsbuka to da izjavi, da postoji udružena delatnost Vladinih ministarstava sa poslanicima, sa lekarskim profesijama, sa lekarskim stručnim organizacijama, da se uništi dečija populacija u Srbiji. Ko normalan može to da kaže? Ja bih prvi bio protiv obavezne vakcinacije ili uopšte vakcinacije kada bi mi neko dao, kolega Đurić je pričao, jedan konkretno jasan, dobronameran zaključak, neki rad koji je publikovan od medicinske struke gde se kaže da to nešto nanosi štetu. Mnoge vakcine postoje. Vi kada uzimate lekove postoje nus pojave. Mnoge vakcine imaju manji štetni efekat, nego obična tableta aspirina. Tableta aspirina može da vam izazove čir na želudcu, može da vam izazove refluks, može da vam izazove alergiju, znači znatno opasnije neke komplikacije. Pijemo aspirini svaki dan, ja sam ga popio jutros. Da li aspirin treba sada da bude tema, da mi pričamo o aspirinu? Pri tom, želim da vam kažem, kada se neko poziva sa te strane, sa te necivilizacijske strane, da kaže – ne, nikako vakcine u Srbiji, kako je vakcina obavezna u Srbiji, mi želimo pravo izbora, mi hoćemo kao u Nemačkoj i kao u Engleskoj. Dragi građani Srbije, ja bih voleo da postoji da postoji zdravstvena kultura građana Srbije koja je ista kao u Norveškoj, Švedskoj i Nemačkoj gde je procenat vakcinacije 97% za mnoge vakcine. Nažalost u Srbiji je ona pala na ispod 85%. Epidemiolozi kažu da je bezbednost naše nacije ukoliko se više od 95% dece vakciniše tokom godine. Ministar je rekao, izašao je, da smo mi za neke vakcine pali ispod 85%, pa se javljaju tako sporadično neke epidemije u Beogradu, u Vojvodini, sad i u mom Nišu. Opet pitam - ko će da bude kriv? Ti roditelji ne mogu biti krivi? Ti roditelji ne mogu biti krivi, nego država. Država danas jasno staje iza toga. Poruka koja se šalje roditeljima je da ovo nije ništa novo, da država staje iza bezbednosti vakcine. Te vakcine koje primaju građani Srbije, tj. deca u Srbiji, se primaju i u Nemačkoj i u Francuskoj. To su isti proizvođači. Ja bih još jedanput, to sam pričao i na Odboru za zdravlje i porodicu pričao, dodatno proveravao, mislim da to država Srbija radi, ali bih voleo da čujem i da se jasno kaže da te vakcine, koje se daju u Francuskoj i Nemačkoj, dodatno provere u Torlaku. Više puta proveravati, nema štete od toga. Da se jasno kaže građanima, vakcina je nešto što je jako dobro i što sigurno obezbeđuje kvalitetnije i bezbednije detinjstvo vaše dece. Nijedan roditelj ne želi loše detetu. Svaki roditelj želi da njegovo dete živi duže od njega, da ima bolje detinjstvo nego što je on imao. Upravo kažem da je imunizacija proces koji obezbeđuje da se dete ne razboli, da dete ne dođe u situaciju da jednog trenutka postane bolesno i da njegov život bude pod znakom pitanja i da bude ugrožen. Hoću da kažem da protivnici obavezne vakcinacije, tj. protivnici vakcinacije kažu – znate šta, mi mislimo da je su brojne zarazne bolesti iskorenjene i da je mnogo bolji princip onaj za koji se zalažu, a to je da dete spontano dođe u kontakt sa štetnim virusom ili štetnom bakterijom. To nije tačno. To je velika zabluda. To je opasna zabluda koja može koštati zdravlja ili života tog deteta. Znači, ko se tako ponaša, ponaša sejako neodgovorno i jako opasno za našu populaciju, zdravstvenu populaciju naše dece i zdravstveno stanje naše nacije. Mogu da shvatim roditelje koji su protestvovali pre neki dan ispred Skupštine, tj. na Trgu radničkih saveta, koji su izrazili želju da vakcinacija bude slobodna i da se roditelji slobodno opredeljuju o tome. Znači, prvi bih bio za to kada bi postojala takva prosvećenost, kao lekar se srećem sa brojnim glupostima, i reći ću vam da i dalje postoje brojni nadri lekari koji koriste zlu situaciju, lošu situaciju bolesnih ljudi, koji brojne karcinome leče nekim melemima, nekim travama, čajevima, uzimaju pare tim ljudima i, nažalost, pogoršavaju im zdravstveno stanje. Postoje brojni nadri lekari, beli magovi po Srbiji, po unutrašnjosti Srbiji. Postoje u Beogradu, postoje u Nišu gde na zapaljenje srednjeg uva ili zapaljenje spoljnog ušnog kanala stavljaju beli luk, zejtin, za lečenje sinusa ti veliki nadri lekari, po forumima, leče tako što stavljaju morski krastavac i morsku dinju. Ljudi, 21. vek je. Rekao sam – Hipokrat je odvojio nauku od magije i praznoverja. Praznoverje se trenutno dešava u Srbiji. Praznoverje se šalje preko nekih Fejsbuk naloga. Želim da vam kažem da je ovo jedna civilizacijska tekovina. Kamo sreće da postoje vakcine za neke neizlečive bolesti. Kamo sreće da postoje vakcine za brojne karcinome. Kamo sreće da postoji vakcina za AIDS. Bili bismo mnogo srećniji, mnogi naši ljudi bi bili izlečeni i ne bi pričali ovako kako sada pričamo. Pozivam vas još jedanput da jasno svi pošaljemo poruku ohrabrenja roditeljima, da ne treba da brinu, da država danas jasno, više nego jasno, staje iza bezbednosti vakcine i da sve odgovornosti, što se tiče vakcinacije, preuzima država. Znači, nema potrebe da roditelj potpisuje bilo šta. To je tema današnje rasprave u Skupštini, a ne da se nametne nešto. Obavezna vakcinacija postoji još iz bivše Jugoslavije, pa smo svi lepo živeli, pa smo pričali da je zdravstveni sistem bivše SFRJ bio jedan od najboljih, i jeste bio jedan od najboljih u Evropi, i struka je procenila tada da mora postojati obavezna vakcinacija. Ovo je samo usklađivanje dva zakona: Zakon o zaštiti prava pacijenata i Zakon o obaveznoj imunizaciji, gde je pogrešno tumačeno od brojnih pedijatara, gde je zloupotrebljavan od antivakcinalnog lobija, a gde se roditeljima savetovalo da se ne potpisuju, da traže da se lekar potpiše da preuzima odgovornost. Kada država kaže, kada parlament izglasa da je nešto obavezno, nemate šta da potpisujete, jer je država stala iza toga, stala je iza bezbednosti vakcine, stala je iza važnosti procesa imunizacije. Tako da dragi roditelji, nema potrebe više da verujete nekim ljudima koji se kriju iza lažnih profila po „fejsbuku“, pitanje, evo kolega je rekao koji finansijski krugovi stoje u tome da naruše zdravstveno stanje naše dece, tako da, ovo je jedan lep dan za srpski parlament da nastupamo jedinstveno kako bi smo suzbili počast srednjeg veka koji se ponovo javlja, šuška, čeka trenutak da se vrati u Srbiju, da se lečimo sa „baba vangama“ ili nekim diletantima. Znači, zdravstvena struka je jasno precizirala kako se leče brojne zarazne bolesti. Mi se imunizujemo istim vakcinama kao što se imunizuju deca Evrope. Završiću time, kada mi neko kaže da se u nekim zemljama ne vakciniše i da to može slobodno neko da kaže, 2001, 2002. godine sam imao stipendiju Švajcarske Vlade i bio sam u Univerzitetskoj ORL klinici u Cirihu. Prvo što su me pitali, da li ste vakcinisani protiv „Hepatita B“ da bi ste ušli u operacionu salu, ja to nisam. Tada nije bilo 2001. godine, nije bila obavezna vakcinacija protiv „Hepatita B“ i primio sam vakcinu u Cirihu, u tom jednom od najrazvijenijih gradova i najrazvijenijoj bolnici. Pa, ako oni primaju vakcine, neki lažni „fejsbuk“ profili kada vam kažu - nemojte da primate vakcinu, vi im se samo nasmejte, jer oni ništa drugo ne zaslužuju nego jedan smeh, jer su oni jedna velika bruka. Hvala vam puno.
Zahvaljujem se. Reč ima profesor dr Slavica Đukić Dejanović. Izvolite gospođo Dejanović. Molim vas ponovo se prijavite, tehnika danas nam.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče, uvaženi državni sekretaru gospodine Vekiću, cenjene koleginice i kolege, zaista i ja ima zadovoljstvo da se pridružim kolegama poslanicima i u ubeđenju sam da danas kao parlament šaljemo onim porodicama, onim mladim roditeljima koji su, može biti imali neku dilemu, vrlo jasnu poruku. Ovaj parlament se oslanja na struku, oslanja se na znanje, oslanja se na činjenice. Mi zaista, bez vrlo konkretnih dokaza nismo danas izgovorili ni jednu jedinu reč. Imam posebno zadovoljstvo što je poslanička grupa SPS, sve vreme intenzivnog rada Odbora za zdravlje na inicijativu našeg uvaženog ministra gospodina Lončara, bila informisana o aktivnostima koje smo vodili vrlo intenzivno, vrlo ozbiljno i to od predstavnika svih institucija u zemlji i svih pojedinaca. Pozvali smo, naravno i one koji ne misle kao mi, što danas govorimo i mislimo, ali oni nisu došli. Oni su negde sigurniji kada na mrežama pošalju neku poruku zato što može biti da su neki od njih u zabludi, neki može biti u zabludi na bolesnoj osnovi, a neki krajnje tendenciozni i ne žele da se suoče sa argumentima. Ovaj Parlament je položio veliki ispit danas i veliko je zadovoljstvo što možemo konstatovati da zapravo problem o kome mi danas govorimo ima dve komponente. Subjektivnu i objektivnu. Subjektivna je strepnja roditelja, kako da obezbede nešto što je najbolje za odgoj svog deteta, kako da spreče zarazne bolesti, a vakcina jesu najveće civilizacijsko dostignuće i jesu, zapravo reklestat mnogim zaraznim bolestima i kako da njihovo dete nikako ne bude žrtva ne znanja i zablude? Naravno, mi moramo biti svesni činjenice da i danas dva miliona dece, za godinu dana umre zato što nisu primili vakcinu. To su podaci Svetske zdravstvene organizacije, to su činjenice. Zloupotreba u našoj sredini ili ne snalaženje, zakona koji su na delu, a mi imamo u nadzornu funkciju, prosto je inspirisala sve nas da se pridružimo jedni drugima i da na Odboru za zdravlje u sastavu kažem vrlo kompetentnih osoba, mi smo pozivali i ministra prosvete jer mislimo da edukacija, znanje ili ne znanje o ovom pitanju vrlo važno, dalo je rezultat da, evo ja sam uverena samo 16 poslanika koji verovatno nisu bili fizički u stanju da potpišu, nisu potpisali Predlog izmena i dopuna zakona koji je danas na dnevnom redu. Objektivni deo je iskreno, jedno ne snalaženje u tumačenju dva zakona, ali da ne bi bilo nejasnoća oko navodnog nesaglasja člana 15. Zakona o pravima pacijenata i člana 25. Zakona o zaštiti od zaraznih bolesti, mi smo danas ovim tekstom napravili jedno pojašnjenje. Zapravo šta smo rekli, prvo smo rekli da je imunizacija, odnosno, vakcinacija preventivna medicinska mera. Zašto? Zato što u stavu 2. člana 15. Zakona o zaštiti prava pacijenata, stoji da roditelj, odnosno staralac, treba da da potpis za svaku invazivnu metodu koja se primenjuje u dijagnostičkim i terapijskim procedurama njegovog deteta, odnosno lica za koje je određen kao staralac. Naravno, tu nije ni rečeno da se za preventivne mere treba tražiti pismena saglasnost, ali pošto je sasvim moguće da pred različitim i u različitim postupcima ne znaju svi šta su preventivne mere, šta su dijagnostičke, šta su terapijske medicinske mere, došlo je do jednog pojašnjenja i mi smo jednostavno definisali vakcinaciju kao jednu preventivnu meru, uz sve ostale kvalifikacije koje smo u definiciji dali ovim predlogom izmena. Zašto se neki pozivaju na to da u nekim zemljama, pa su navedene tačno zemlje koje su nam po mnogo čemu uzor, nema obavezne vakcinacije? To su Velika Britanija, Danska, Estonija, Litvanija, Luksemburg, Nemačka, Norveška, Finska i Švedska. U svakoj od ovih zemalja, već je u više navrata rečeno, obuhvat vakcinisane dece je preko 95%, nekima čak preko 97%. To su zemlje koje na način kako su rešile pitanje prevencije zaraznih bolesti, danas već izdvajaju ogromna sredstva, jer imaju mogućnost da reše pitanja čak imunizacije masovnih nezaraznih bolesti. Meni je bliska materija vezana za Alchajmerovu bolest. Znate, danas je pronađena vakcina protiv Alchajmerove bolesti. Radi se upravo na suzbijanju neželjenog efekta, a to je incefalitis i počeće da se primenjuje. Nadam se da će to biti skoro. Dakle, od vakcina se ne beži, ali zemlje koje imaju visok nivo edukovanosti i mladih roditelja i opšte populacije nemaju one problema sa kojima se srećemo mi. Ne samo mi, nego i Mađarska, Hrvatska, Slovenija, dakle tri zemlje koje su nam relativno geografski blizu, a koje imaju takođe zakonom predviđenu obaveznu imunizaciju dece u prvog godini, odnosno do 15 meseca su ove obavezne vakcinacije. Rešile su to na način kako mi danas ponovo činimo, po drugi put, usaglašavajući ova dva zakonska akta. Nema sumnje da kalendar vakcinacije koji će biti posebna tema svih nas, a prethodno stručnjaka ovde u parlamentu kada budemo izglasavali nov zakon o sprečavanju, odnosno o zaštiti zaraznih bolesti, nema sumnje da treba da bude detaljno analiziran taj kalendar vakcinacije. U Hrvatskoj na primer, kalendar vakcinacije ministar zdravlja donosi svake godine. Ovde je bilo postavljeno u nekoliko navrata pitanje sankcija, znate mislim da je neuporedivo bolje da idemo na edukaciju pre svega, zdravstvenih radnika i da zaista lekarske komore i razni stručni esnafski oblici udruženja rigorozno kažnjavaju neznanje. Dakle, stručnjak ne sme da greši. On mora da odgovara i mora da ima odgovornost o kojoj su sve kolege ovde govorile. Ko može da ne zna, ko može da bude uplašen? Gde je nemir, gde je taj subjektivni problem? Kod roditelja koji kada čuje dve različite informacije zaista ne zna kome da poveruje, ali mi smo ovim predlogom zakona ustanovili tačnu proceduru, lekar stručnjak pregleda dete. Ocenjuje da li može biti nekih razloga za privremenu kontraindikaciju, ako dete ima temperaturu niko mu neće dati vakcinu, odložiće za nekoliko dana. To se zove privremena kontraindikacija. Ako ima razloga za trajnu kontraindikaciju, čak ni sam lekar ne sme to da učini, bez konsultacije sa još dvoje kolega. To se radi timski. Stepen obezbeđenja struke, u svemu što smo danas predložili je za nivo informisanosti i znanja naših roditelja, naših građana više nego adekvatan. Zbog toga mislim da danas zaista svi delimo ogromno zadovoljstvo što u parlamentu nema onih koji prosto hoće zbog zabluda, zbog tendencija, zbog može biti farmakomafije, usuđujem se da kažem taj termin, jer što više zaraznih bolesti, posebno među decom, to je potrošnja lekova veća i o tome treba razmišljati. Ali to je tema, ne za nas u parlamentu, to može biti tema za one organe o kojima je kolega malopre govorio. To su organi istrage, pravosuđa i u drugim zemljama i kod nas. Naravno, ima onih koji misle da čine dobra dela kada šire zle informacije. Njima možemo i oprostiti, ali znate, njihov uticaj može biti veliki. O tim magovima je govorio kolega Milisavljević dosta. Njima nije mesto tamo gde se oni zapravo nalaze. Njima je mesto na potpuno drugoj lokaciji. Prema tome, kada svih 250 poslanika bude glasalo za predlog izmena ovog zakona, ovaj parlament će pokazati jednu zrelost kada je u pitanju naša zajednička potreba da zdravstvenu politiku izdvojimo iz svih politika. To će biti prilika da zaista Ministarstvo zdravlja, Odbor za zdravlje koji sada vodi aktivnosti, ali na inicijativu Ministarstva za zdravlje, svim zdravstvenim institucijama, svim vrednim pojedincima ne kažemo hvala, nego samo kažemo – to je vaša obaveza, to je naša obaveza. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem prof. dr Slavici Đukić Dejanović. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? Izvolite, gospodine Blažiću. Reč ima dr Branislav Blažić, ovlašćeni predstavnik SNS.
Poštovani predsedavajući, profesore Vekiću, dame i gospodo narodni poslanici, danas 2015. godine u 21. veku ovde u ovom visokom domu branimo struku i nauku, branimo najveće dostignuće humane medicine, a to su vakcinacije, branimo istinu od laži, branimo razum od nerazuma i branimo pravo dece na zdravlje, pravo dece na srećno detinjstvo. Od koga? Od antivakcinalnog lobija, ljudi koji preko društveni mreža šire paniku neznanjem i nekim drugim interesima. Antivaksinalni lobi je nastao u Americi i bašme čudi da je nastao u Americi. Po čemu je on našao pogodno tle u ovoj našoj zemlji? Pre svega delujući na roditelje, delujući na ono što je najosetljivije, a to je ljubav roditelja prema svom detetu, njegova briga gde roditelj u toj svojoj brižnosti često puta može neracionalno da razmišlja. Sa druge strane, pritisnuti nesigurnošću za sve i svašta, više ne veruje nikome. Izgubljeno poverenje u institucije, izgubljeno poverenje u autoritete, izgubljeno poverenje u obrazovanje i nauku, svakako je pogodno tle za razne mešetare koji ubacuju neku svoju logiku i neke svoje laži. To poverenje je izgubljeno u obrazovanje pre svega zbog hiper produkcije raznih privatnih fakulteta, mahanje silnim diplomama gde se ne može znati i odvojiti znanje od neznanja i da bahatost i agresivnost postaju sinonim za uspeh u društvu. Prema tome, država mora sa svoje strane da izvrši prosvećivanje svog stanovništva pre svega u zdravstvu i da ne dozvoli da se takvi uticaji raznih antivakcinalnih i sličnih lobija uopšte moguprimiti u društvo. Imamo primere i kažu oni da u zemljama zapadne Evrope nemate obaveznosti vakcinacije. Da, u tim zemljama nema obaveznosti, ali ima 97% vakcinisane dece. Mi ćemo sutra uvesti obaveznost zakonsku, a nećemo taj procenat moći da dostignemo, što pokazuje koliko smo u zdravstvenoj prosvećenosti još uvek zaostali za njima. Između pacijenta i lekara umetnuli su se tehnologija, mašine i odvojenost i otuđenost je dostigla ogromne razmere. Zbog toga je ta prosvećenost stanovništva najvažnija. Gledali smo jednu emisiju pre nekoliko dana gde je sa jedne strane sedeo profesor Ilić, ugledni stručnjak u toj oblasti, a sa druge strane jedna žena koja je nastavnik engleskog, a druga je programer. Sada su oni trebali da raspravljaju stručno, naučno o tome da li decu treba vakcinisati ili ne. Zamislite to, sa jedne strane ugledni stručnjak, sa druge strane dva laika koji sa tim blage veze nemaju. Takvu emisiju, verujte, nećete naći nigde na ovom svetu. Neko to zove demokratija. Za mene je to potpuno ludilo i tada kada su pitali i kada je novinarka već izgubila živce i pitala dotičnu nastavnicu engleskog – sa kojim to argumentima ona nastupa da kaže da deca pri rođenju ne treba da dobiju BSŽ vakcinu, ona je rekla – na osnovu zdravog razuma. Zamislite koliko je taj razum stvarno zdrav. Ti ljudi i Border Laj, tipovi koji su na granici sa ove strane i sa one strane razuma, koje ne možete svrstati u patologiju, a ne možete ih svrstati u razumne, ti su najagresivniji i najviše utiču jer oni ne znaju da ne znaju, a misle da znaju. Ti su najopasniji. Ono što bih želeo da sada kažem je da svako, verujte, i među tim antivakcinalnim lobistima da je samo jednom video dete od pertuzisa, malo dete podbočeno na krevetiću koje plače, suze mu teku a ne sme da plače glasno jer će da dobije ponovo napad kašlja, od tog straha i taj strah u tim očima od gušenja koji nećete nikada videti nigde, da su samo jednom videli to dete koje stoji jer ne sme da legne i drema onako otečeno sa krvavim očima, samo jednom da su videli tu sliku kada izbledelo umorno i iznemoglo prelazi u plavu boju i umire od gušenja nikada im ne bi palo na pamet da kažu bila šta protiv vakcine. Englezi su 1970. i neke rešili da ukinu vakcinu protiv pertuzisa. Vrlo brzo su dobili epidemiju. Sveli su vakcinaciju na 39%. Umrlo im je nekoliko dece pa su onda panično vratili tu vakcinu i više im neće pasti na pamet da je ukinu. Samo da se setimo koliko je od tetanusa umrlo dece. Samo da se setimo predstave „Selo Sakule u Banatu“ kada otac kaže – taj ekser bolje da se u moje oko zabo nego u nogu mog deteta, žaleći za umrlim detetom. Da se setimo polio melita, koliko je unesrećenih porodica bilo od dečije paralize. Kinezi sada imaju epidemiju dečije paralize pa su krenuli da vakcinišu sve što stignu u jednoj njihovoj državi. Zar to da nam se vrati? Zar može neko da kaže da deci ne treba dati vakcinu protiv tuberkuloze pri rođenju? To mogu da kažu samo oni koji ništa ne znaju, koji su zaboravili koliko je tuberkuloza unesrećila, koliko je ugasila ognjišta, koliko je crnih barjaka bilo na svakoj drugoj kući zbog tuberkuloze. Zar misle da je tuberkuloza otišla? Nikada neće otići. Sa njom ćemo se boriti dok je čovečanstva. Zar su zaboravili čika Jovu Zmaja i Đuliće uveoce kada on kao lekar plače nad svojom decom koja mu umiru a ne može da im pomogne? Zar to da dočekamo ponovo u Srbiji. Koji smo mi to civilizacijski nivo doživeli? Zar smo zaboravili variolu Veru? Pa ona je bila skoro. Da nismo uspeli da vakcinišemo stanovništvo i napravimo karantine, ko zna koliko bi nas ostalo danas. Protiv čega se to antivakcinalni lobi bori? Strašno je to i slušati, a ne o tome pričati. Razumljivo je, mlade majke nisu i ne znaju, nisu osetile kako to strašno izgleda kada se rađa dete, a ne znate da li će uspeti da preživi zbog mnogih zaraznih bolesti. Da joj mojoj majci neko rekao – ne smeš da vakcinišeš decu, ne znam, ona bi im u oči skakala. Danas oni ne osećaju tu opasnost, ti mladi roditelji, šta to znači i koliko opasno sve to može da bude. Antivakcinalni lobi govori o autizmu od MMR vakcine. To je neki Englez lupio i ostao živ. Urađeno je 12 studija, 12 naučnih studija na stotine hiljada dece i to nije potvrđeno. Nauka je to odbacila. O čemu oni to pričaju? Odgovornost, znate, često puta se sa tom rečju manipuliše. Odgovornost je stvar kompetentnosti i ovlašćenja. Niko nema pravo da preuzme odgovornost, pa ni roditelj za svoje dete ako nije kompetentan za to. To mora da uzme država u svoje ruke. Država mora da odgovara za decu jer je to najveća vrednost koju ima država, za njihovo zdravlje, za njihov život. Ne može, pa nije ovo vreme da Jehovini svedoci mogu svom detetu da nedaju da dobije transfuziju krvi. Imali smo slučaj devojčice u saobraćajnoj nesreći, pukla slezina, veliko krvarenje, roditelj ne da da se da transfuzija. Šta to znači? On preuzima odgovornost? Ne. Odgovornost može samo da preuzme samo ko je kompetentan i ko je ovlašćen. U ovom slučaju to će biti država. Voleo bih i ja da živim u zemlji u kojoj nemamo ovaj zakon, a da imamo 97% svesnih roditelja koji će doći i dovesti dete da se vakciniše. Voleo bih, ali će to vreme doći, ja se iskreno nadam. Zato pozivam roditelje da shvate da ova sednica i ova želja i Ministarstva i Odbora za zdravlje i svih ovih ljudi, poslanika ovde, da je to u njihovom interesu i interesu njihove dece, da veruju nauci, da veruju struci, da veruju institucijama, a ne da veruju kojekakvim vračarama, izmišljenim, nabeđenim stručnjacima, tipovima koji ne znaju da ne znaju. Zahvaljujem se vama, svim poslanicima koji su toliko razuma, toliko želje da pomognu, bili medicinari ili ne bili, uložili da zajedno se borimo za ovu državu, za ovo društvo i za decu koja to apsolutno zaslužuju. Zahvaljujem se ponovo što ovaj visoki dom, pored politike, pokazuje i visoki stepen čestitosti. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, gospodine Blažiću. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijava za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona. Jedini prijavljeni govornik je narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite, gospodine Živkoviću.
Nema dileme da postoje mnoge stvari u životu, bilo gde na svetu, pa i u Srbiji, gde treba slušati struku i ne treba otvarati raspravu tamo gde joj nije mesto. Ovo je jedan od tih primera. Vakcinacija, da ili ne? Mislim da ovde verovatno ima 250, da smo svi ovde primer da je ona bila uspešna, pošto smo svi mi u nekom ranijem periodu vakcinisani, masa ljudi oko nas. Bilo kakva priča koja ide, koja je borba, zabluda i neke ružne prošlosti sa naukom i strukom, naravno, treba da bude prekinuta što pre. Čuo sam puno, još jedan primer za tako nešto je ova rasprava koja se otvara poslednjih meseci o medicinskoj upotrebi kanabisa. To nije pitanje za politiku. To je pitanje za struku i to nije tema kojom treba da se bave političke stranke i ima puno takvih tema. Čuo sam puno primedbi na društvene mreže, nisu krive društvene mreže. Društvene mreže su mogućnosti i neko je u ovom slučaju iskoristio tu mogućnost za zlo, ali to znači da je neko propustio da iskoristi društvene mreže za nešto dobro. Ni Fejsbuk ni Tviter nisu krivi zbog toga što nadležni organi nisu poveli bolju ili bilo kakvu, pa posle i bolju, pozitivnu kampanju prema tome da treba deca da idu na vakcinaciju, a znamo da postoje razne sile i grupe poznato, popularno kao botovi, koji su spremni da napišu bilo šta. Mogla je mobilizacija da se uradi i oko jedne dobre teme. Zašto ljudi veruju u zablude? Zašto veruju u čuda neviđena? Zašto veruju u baba Vange i mađioničare i bele magove? Za to nisu krive društvene mreže, za to su krive neodgovorne vlasti, ponavljam, vlasti, množina. Svako ko nudi čuda za tri dana, svako ko nudi bajke sa čarobnog tepiha, svako ko nudi mambo-džambo varijante naravno da stvara, regrutuje jedan broj građana koji će početi da veruje u bilo kakvu glupost. I to mora da bude prekinuto. Ono što je trebalo da se uradi to je jedna dobra kampanja i treba promeniti sistem zdravstvene zaštite. Nova stranka u svom programu za zdravstvo nudi kao rešenjeBeveridžev sistem, sistem koji se primenjuje u nekoliko bogatih, ali i u nekoliko država koje po standardu mogu da se porede sa Srbijom. Taj sistem podrazumeva besplatnu zdravstvenu zaštitu za sve građane, primarnu zdravstvenu zaštitu, za razliku od ovog sistema koji imamo sada, koji je Bizmarkov sistem, čija posledica je da nekoliko stotina hiljada ljudi kojima je potrebna zdravstvena zaštita nisu sigurni da je imaju, neki su sigurni da je nemaju, a mnogi koji misle da je imaju zavise od toga da li su ovog meseca ili prošlog meseca plaćeni doprinosi. To se mora promeniti. Strah od nemogućnosti lečenja je jedan od najvećih strahova tranzicije, bilo ko da je na vlasti, i taj strah može da se promeni ovom promenom zakona. Mi ćemo nastaviti sa tom kampanjom. Vojno zdravstvo treba integrisati u civilno zdravstvo i time smanjiti troškove. Nema potrebe da postoje dva paralelna sistema. Treba po Beveridžu iz budžeta, a po postojećem sistemu iz Fonda zdravstva napraviti tržišnu utakmicu gde će ući i privatno zdravstvo da nudi iste usluge istog kvaliteta po boljoj ceni i, naravno, moramo da počnemo da radimo ozbiljno. Kampanje moraju da budu ozbiljne, i medicinske i stručne. Sinoć sam video sa svoje terase svetleću reklamu, nisam je video skoro – Klinički centar Srbije, vidi se sa pola Beograda. Lepo izgleda, ima samo par mana. Ona je na osmom ili devetom spratu zgrade koja je potpuno prazna, ne od juče, ne od ove vlasti, prazna je, ja mislim, 25, 26 godina. Napravljena je kao jedna kula od karata, ne da nema pacijenata i lekara u sedam, osam spratova, nego nema ni prozora ni vrata. To je metafora onog što mi imamo danas u srpskom zdravstvu i to je ono što mora da se promeni. Naravno da je lepo staviti reklame, naravno da je lepo voditi kampanje, ali te kampanje moraju da imaju utemeljenje u činjenicama. Prema tome, da se batalimo time da nam se slova skroluju po državnim televizijama kada neko pokušava da spasi nekoga i rizikuje tuđe živote, kao što je primer helikopter, nego da radimo ozbiljno svoj posao, posebno kada je u pitanju zdravstvo i kada su u pitanju deca.
Zahvaljujem se, gospodine Živkoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Enis Imamović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Najpre želim na početku da se zahvalim uvaženim kolegama koji su svojim današnjim stručnim raspravama dali informacije kakve, nažalost, nemamo prilike da čujemo u javnosti svakodnevno, najpre dr Poskurici, prof. dr Đuroviću, dr Milisavljeviću, prof. dr Đukić Dejanović, dr Blažiću. Pružili su nam informacije koje, nažalost, kao što rekoh, nemamo često prilike da čujemo u javnosti. Dozvolite mi da kažem na početku da je naš stav da je vakcinacija neophodna, jer kada bi prestali da vakcinišemo decu, za 20 godina bi nam se vratile bolesti koje smo blizu da iskorenimo i koje bi zaista nepopravljivo uticale na zdravlje našeg stanovništva, ali i individualne organizme bi doveli do velikih komplikacija, pa čak u brojnim slučajevima i do smrti. Saslušali smo čitav tok rasprave i želim da istaknem da podržavamo vakcinaciju, ali isključivo na nivou na kojem je to regulisano u razvijenim zemljama, dakle na nivou preporuke. Odbijam da prihvatim da je svest našeg stanovništva i mogućnosti našeg stanovništva ispod nivoa svesti razvijenih evropskih zemalja. Zbog toga smatram da je odgovornost isključivo na institucijama da pruže adekvatne informacije kako bi na osnovu preporuke se stanovništvo odlučivalo o ovom vidu zdravstvene zaštite. Kao što smo čuli, postoji velika doza poverenja i pouzdanost u metode imunizacije organizma i zbog toga ljudi u velikoj meri se i opredeljuju za vakcinaciju. To je slučaj u zemljama zapadne Evrope koje su dostigle, čuli smo, nivo i do 97% pokrivenosti vakcinama. Sada se postavlja jasno pitanje, da li su ove zemlje do tog nivoa došle prethodnom obavezom vakcinacije ili se tu radi o adekvatnoj informisanosti? Mi ne možemo okrivljivati roditelje za strah koji je prirodan kada je u pitanju zdravlje dece, zato što usled nedostatka informacija izražavaju bojazan u ovaj metod. To je prosto priroda. To je onaj roditeljski refleks ili čuveno šesto čulo i mi moramo imati to u vidu. Zato je neophodno svima predstavljati sve aspekte vakcinacije, tačan sastav, delotvornost, ali i moguće rizike i neželjene reakcije i shodno tome omogućiti slobodu izbora. Ne mogu da prihvatim činjenicu da je sa jedne strane pružena mogućnost nosiocima i prenosiocima pojedinih zaraznih bolesti, poput EJC-a, hepatitisa i slično, da odbiju lečenje poštujući njihova ljudska prava, a da se zdravoj novorođenčadi ili zdravim odraslim ljudima nameće obavezna vakcinacija. Mi danas nemamo nijednu zakonsku odredbu koja obavezuje lekara ili zdravstvenu ustanovu da pruže neophodne informacije pacijentima i roditeljima zdrave dece o vakcinaciji i sastavu vakcina, mogućim nus pojavama, tj. eventualnim štetnim posledicama. Deo takvih informacija smo danas imali prilike da čujemo u, kao što rekoh, stručnim izlaganjima naših uvaženih kolega. Nažalost, lekari u našoj zemlji najčešće nisu dovoljno voljni da pruže potrebne informacije, niti da daju garancije, niti da preuzmu odgovornost da vakcina koju prepisuju neće izazvati veću štetu nego korist. S tim u vezi, smatram da u ovom momentu ne postoji onaj minimum uslova da se takva metoda označi kao obavezna. Lekar koji vakciniše dete mora obavezno da pregleda dete, da se pre svake vakcine izvadi krvna slika i alergeni, da bi se u najvećem procentu mogla isključiti svaka negativna reakcija specifičnog organizma, da upozna roditelje o svim detaljima koji se tiču vakcine i vakcinacije, kao i da preuzme određeni teret rizika konačne odluke. Tek kada to predvidimo zakonom, može se razmišljati o, kao što rekosmo, takozvanoj obaveznoj vakcinaciji. Mere opreza smanjuju rizike na minimum i mi ih moramo predvideti zakonom kao preduslove za uvođenje obavezne vakcinacije. Postoje deca koja se rađaju sa određenim oštećenjima i kod kojih je utvrđeno da bi zbog njihove slabosti vakcinacija nanela više štete nego koristi. Zbog njih se mora izbeći svaka isključivost. Bez dileme, vakcinacija dece jeste neophodna, ali, nažalost, onu najkvalitetniju ne obezbeđuje država, već se mora obezbeđivati iz privatnih sredstava, što je još jedna od prepreka za uvođenje obavezne vakcinacije. U obrazloženju ovog predloga zakona, u delu koji tretira usklađenost propisa sa propisima EU, između ostalog stoji da ne postoje relevantni propisi EU sa kojima je potrebno uskladiti odredbe ovog predloga zakona, a postoji stavka koja kaže – razlozi za delimičnu usklađenost, odnosno neusklađenost sa propisima EU. Sve ovo je dovoljno da se postavi pitanje zašto ovaj predlog zakona nije usklađen sa razvijenim zemljama EU i sa EU u celini, kojoj kao država težimo? Imajući u vidu sve ovo što sam danas rekao i što smo čuli u današnjim raspravama, smatram da u ovom trenutku ne postoji onaj minimum uslova da podržimo ovaj predlog zakona i, dozvolite mi, u danu za glasanje nećemo biti ni za, niti protiv, već ćemo biti uzdržani kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova, raspravom o drugoj tački dnevnog reda, o zajedničkom jedinstvenom pretresu po tačkama od tri do šest dnevnog reda. Zahvaljujem.