Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad molim narodne poslanike da svojeidentifikacione kartice ubace poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite.. Konstatujem da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika sa svojim identifikacionim karticama u poslaničkim jedinicama i da je prisutan još jedan određeni broj poslanika u sali, tako da postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za rad. Podsećam Narodnu skupštinu da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebne za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodniposlanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, juče smo od predsednika Republike čuli da će kosovski Srbi i njihovi predstavnici biti uključeni u ekspertske grupe za pripremu naredne runde dijaloga između Beograda i Prištine. Moje pitanje i zahtev za objašnjenjem je sledeće: da li je predsednik Republike juče saopštio odluku Vlade o tako nečemu ili je on saopštio svoju odluku koju je preko medija, šetajući se između štandova na sajmu knjiga, dao Vladi? Iako je ovo važna stvar, to nisu iste stvari zato što Vlada vodi ovaj dijalog, ne predsednik Republike, a mi od predsednika Republike saznajemo da će kosovski Srbi biti uključeni u ove ekspertske grupe. Naime, mnogo toga od kada je započeo ovaj dijalog je neregularno i u proceduralnom, a pogotovo u sadržinskom smislu, pa i ovde nailazimo na jednu potpunu neregularnost. Dakle, sa sajma knjiga saznajemo za jednu važnu stvar. Kada je već o toj stvari reč, rekao bih sledeće. Naime, taj predlog je da kažem na mestu, međutim, on je došao veoma kasno. Kao što vam je poznato, održano je pet ili šest rundi razgovora i većina tema je završena sa nekom vrstom odluka, doduše nejasnih i nepovoljnih za položaj Srba na Kosovu i Metohiji. Ostale su još neke tri teme, da ih sada ne ponavljam, za, kako kažu, prvu polovinu novembra. Znači, na kraju ovog procesa Vlada ili predsednik, sada sasvim svejedno, pozivaju predstavnike kosovskih Srba da se uključe u ekspertske timove koji će pripremati našu delegaciju za dijalog. To je kasno i stoga je podložno jednoj zaista žestokoj kritici. Naime, iako smo mi, DSS, bili protiv ovog dijaloga, ako je on već započet, bilo je krajnje normalno da Srbi sa Kosova i Metohije budu zastupljeni, ne samo u ekspertskim timovima jer oni, kao što znate, nemaju eksperte za mnoge stvari, ali u svakom slučaju u delegaciji za same razgovore. Da je tako bilo ne bi se dogodilo da oni izgube svoje lične karte i svoja dokumenta na papiru, razume se, da delegacija koja je vodila taj dijalog predloži da oni Kosovom i Metohijom mogu da se kreću samo uz isprave koje izdaje Priština, ne bi se dogodilo da se katastri koji su izmešteni iz Kosova i Metohije vraćaju u vidukopija na Kosovo i Metohiju, ne bi se dogodilo da se razmenjuju podaci iz matičnih knjiga i mnogo štošta drugo. Konačno, ne bi se dogodilo da naša delegacija na tom dijalogu zaključi razgovor o pečatu carina Kosovo, a da se ta tema ne dovrši do kraja. Kada se pregovara o nekoj stvari, ona mora da se ispregovara do kraja. Mora se znati i svaka konsekvenca neke moguće odluke i te konsekvence su uvek predmet ozbiljnih pregovora. Dakle, ako o nečemu odlučujete ili se dogovarate sa nekim, morate znati do krajnjih posledica kako se primenjuje ta odluka. Kao što vam je poznato, bila je doneta Odluka o izgledu pečata, ali ne i odluka o tome ko će da koristi taj pečat na carinskim prelazima, tj. na administrativnim prelazima. Vidite, oko toga je nastala cela ova situacija na Kosovu na ova dva administrativna prelaza i na celom severnom Kosovu baš u vezi sa time što je svako tumačio taj izgled carinskog pečata i posledice njegove upotrebe na svoj način. Tači je to protumačio na svoj način i razumevao je celu stvar da će albanski carinici i albanski policajci koristiti taj pečat. Srbi su to razumeli na drugi način i dogodila se ova stvar koja se dogodila. Znači, ovaj dijalog je krajnje neozbiljan i on je vinovnik svih ovih najgorih događaja, pa se zato postavlja ovo pitanje, imajući u vidu proizvoljnost ovakvih izjava kao što je predsednik Republike Srbije rekao, pa i proceduralno nekorektnost celog postupka. Hvala na pažnji.
Da li se još neko javlja za reč da koristi svoje pravo iz člana 286? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, opet moram da postavim pitanje šta je sa odgovorima na postavljeno pitanje. Dobio sam čak i obećanje od vašeg prethodnika, potpredsednika, da će lično urgirati da ti odgovori stignu, ali odgovora nema. Šta je sa pet milijardi evra koje duguju otprilike oko 17 preduzeća u Srbiji za neisplaćene poreze i doprinose? To je prosto neverovatno, da više od tri meseca taj odgovor ne stiže. Ali, to bi bilo neverovatno samo za normalnu državu, pošto je ova država ovakva kakva jeste, onda je to potpuno normalno. Kada je država u stanju da obmanjuje svoje građane, vezano za Kosovo i Metohiju, što bi morala da vodi računa o poslaničkim pitanjima i odgovorima na ta postavljena pitanja? Ima još jedan problem, ne zna čovek šta je gore, da li kad ne dobije odgovor ili kad dobije odgovor. Prosto, možda je ova druga mogućnost i bolja. Ja sam, naime, postavio pitanjeVladi skupštine Republike Srbije - šta će uraditi da olakša ekonomsku situaciju malih i srednjih preduzeća u Republici Srbiji, s obzirom, na ekonomsku krizu, koju smo imali 2008. godine, na ekonomsku krizu koju očekujemo i koja traje, ali se očekuje novi udar krajem ove godine i početkom iduće godine? Dobio sam od Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja odgovor. Sada tu kreće program za podsticaj, program za razvoj, program mera i ublažavanja, program ovaj, program onaj, bla, bla, truć i na kraju kažu ovako - naglašavamo da je u planu osnivanje razvojne banke, koja će značajno unaprediti finansijsku podršku poslovanju sektora malih i srednjih preduzeća. Pa, dobro ljudi. Ima li neko normalan tamo? Oni pričaju o programima, a te programe neko valjda treba da podrži. Ko može da podrži? Pa razvojna banka, a oni razmatraju da će u nekom budućem vremenu osnovati tu razvojnu banku. Takođe, kažu - u vezi problema, naplate, potraživanja malih i srednjih preduzeća, ističemo da je Ministarstvo ekonomije i regionalnih razvoja, prepoznalo navedeni problem, kao i da je pokrenulo inicijativu u saradnji sa drugim nadležnim organima, da se to reši. Pa, zar ovo nije sramota? Pa, znate li vi koliko malim i srednjim preduzećima duguju te tajkunske firme, koje naplaćuju te poreze i doprinose? Ne plaćaju, po devet, 10 meseci ljudima, a vi sada razmatrate tu mogućnost da se ta potraživanja naplate. Pa, ovo je prosto neverovatno. Statistika, odnosno realnost, kako vi volite da kažete, je vrlo crna. Do septembra 2008. godine, januar – septembar, ugašeno je 2.170 firmi. U istom periodu ove godine ugašeno je 10.800 firmi. To je pet puta više. Nemojte više da im pomažete, pustite ljude da rade sami, vi ih uništavate, posebno ovi koji drže ovo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, jer ovo što su napisali to je program. praktično njihov partijski program. Ja im predlažem i da promene ime neka se zovu Ujedinjeni srpski regioni i to da kažu odavno – Mlađan Dinkić, a mislim da je bolje i zbog skraćenice, kad pogledaju i pročitaju tu, shvatiće koliko im vredi i program i stranka, a što se tiče kumstva, ne moraju da mi kupuju košulju.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286? Ako da, molim da se prijavite. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović, pored predstavnika predlagača Mirka Cvetkovića, predsednika Vlade i ministra finansija, i Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i Miodrag Đidić i Dušan Nikezić, državni sekretari u Ministarstvu finansija, Mirjana Bičikin, savetnica u Ministarstvu finansija, Uprava za javni dug, Anka Gajić, direktorka Sektora za prodaju državnog i društvenog kapitala u Agenciji za osiguranje depozita, Aleksandar Vulović, direktor Uprave za igre na sreću u Ministarstvu finansija. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres 10, 11. i 12. tačke dnevnog reda, zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i dužnika – korisnika javnih sredstava za preuzete obaveze, a po inostranim kreditima, odnosno zajmovima; Predlogu zakona o potvrđivanju okvirnog ugovora o zajmu za dodelu pojedinačnih zajmova izmešu KFW Frankfurt na Majni i Republike Srbije i Narodne banke Srbije kao agenta i Predlogu zakona o igrama na sreću. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 10, 11. i 12, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika prijave za reč se mogu podnositi do otvaranja zajedničkog načelnog, jedinstvenog načelnog ili pretresa tačke dnevnog reda, te vas molim da dostavite spisak sa imenima narodnih poslanika zainteresovanih da učestvuju u raspravi. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Zoran Bortić, poslaničku grupu SPS-JS i narodni poslanik Vladan Jeremić, poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i dužnika – korisnika javnih sredstava za preuzete obaveze, po inostranim kreditima, odnosno zajmovima; Predlogu zakona o potvrđivanju okvirnog ugovora o zajmu za dodelu pojedinačnih zajmova izmešu KFW Frankfurt na Majni i Republike Srbije i Narodne banke Srbije kao agenta i Predlogu zakona o igrama na sreću. Pitam da li predstavnik predlagača, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Mirko Cvetković želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, prilikom predlaganja ovih zakona vi ste dobili za svaki od njih detaljno obrazloženje. Zato neću detaljnije da ih obrazlažem. No, smatram potrebnim da u nekoliko rečenica se osvrnem na svaki od ova tri zakona i da ukažem na najznačajnije njegove elemente. Prvi zakon koji se odnosi na regulisanje odnosa između Republike Srbije i dužnika, kada je predat Skupštini on je doživeo neku vrstu interesovanja javnosti, jer je sasvim pogrešno protumačen, da se tu radi o povećanju javnog duga i da država sada preuzima obaveze nekih javnih preduzeća i umesto da oni budu dužni, postaje ona dužna. Zapravo ovde je istina sasvim drugačija. Ovaj zakon zapravo omogućava da se u knjigama dužnika uvede ono stanje koje jeste faktičko. Ovde se radi o dugovima koji su nastali pre 1990. godine, dakle dugovi od pre 20 a neki i pre 30 godina i o tim dugovima Republika Srbija je imala razgovor u okviru diskusije sa Pariskim i Londonskim klubom nege 2002. godine, 2003. godine i tom prilikom je Republika Srbija uz odgovarajući popust preuzela te obaveze i ona ih do sada redovno servisira. Dakle oni se već nalaze u javnom dugu i onim ciframa koje imate. Međutim, te obaveze, kada se radi o krajnjim dužnicima, odnosno preduzećima, ostale u njihovim knjigama, tako da se sada njihove knjige vode sa velikim obavezama i prikazuju se rezultati koji nerealistično odražavaju njihovo tekuće poslovanje. Imajući to u vidu ovaj zakon nema ništa drugo za zadatak već da definiše način na koji će ti dugovi biti u knjigama dužnika, dakle praktično da se izvrši njihov otpis, a inače je država Srbija već uključila u svoje obaveze i u servisiranje tih dugova obaveze prema inostranim kreditorima. Dakle, to je suština ovog zakona, a ne bilo kakvo povećanje javnog duga. Kada se radi o drugom zakonu tj. o ratifikacija jedne kreditne linije koja se dobija KfW. To je izuzetno povoljna kreditna linija. Radi se o iznosu od 100 miliona evra sa uslovima, kamatna stopa između 1,5 i 3%, rok otplate pet do sedam godina, a uglavnom će ova sredstva biti upotrebljena za lokalnu infrastrukturu i za još neke manje projekte iz oblasti energetske efikasnosti, takođe na lokalu. Konačno Zakon o igram na sreću bilo je nužno da se izmeni, odnosno donese ovaj novi zakon, imajući u vidu da je ova oblast doživela u poslednjih nekoliko godina veliku ekspanziju, ne samo u Srbiji već i u drugim zemljama i bilo je potrebno da se donese jedan moderniji zakon kojim bi se obezbedila liberalizacija tržišta, uvođenje elektronskog pristupa igrama na sreću, ali isto tako da se uvede elektronski nadzor nad priređivačima igre na sreću i konačno da se ukaže na društvenu odgovornost priređivača u odnosu na maloletnike i na zavisnike od igara na sreću. Dakle, to je ukratko suština ova tri zakona. Ja vas pozivam da kroz konstruktivnu diskusiju utičete na njihovo popravljanje ili da mu date podršku, a na kraju da svi glasamo, odnosno pozivam vas da ove zakone usvojite. Hvala.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Ne.) Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovana potpredsednice, uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade sa saradnicima, cenjene kolege narodni poslanici, set zakona o čijim predlozima danas raspravljamo doprineće u dobroj meri da se normativno urede oblasti koje regulišu i da se pravni poredak Republike Srbije i ovim zakonima usaglasi sa važećim normama u međunarodnoj zajednici, posebno sa normama u onim asocijacijama prema kojima Srbija ispoljava zainteresovanost za članstvo, kao što je EU. U tom smislu zakonski predlozi koji su predmet današnje rasprave predstavljaju korak bliže, kojim se Srbija približava ispunjavanju standarda koje pred nju stavljaju naši međunarodni partneri. Međutim, po mom dubokom uverenju usvajanjem ovih zakona mi ćemo stvoriti dobre pretpostavke za uspostavljanje pravnog poretka koji će konzistentno učvrstiti pravnu sigurnost i definisati prava i obaveze svih subjekata učesnika u procesima koje ovi zakonski predlozi regulišu. Da bi ovi zakonski predlozi dobili što optimalniji kvalitet u svojoj konačnoj formi potrebno je da u konstruktivnoj raspravi svih narodnih poslanika, kroz razmatranje i ovih predloga i amandmana dođemo do rešenja koja će doprineti razvoju pravnog poretka u našoj zemlji u celini i posebno do jačanja pravne sigurnosti i sloboda i prava građana. U dobroj meri da će svi učesnici u današnjoj raspravi o ovim zakonskim predlozima doprineti da dođemo do najboljih rešenja, dozvolite mi da se u ime poslaničke grupe SPS-JS kroz nekoliko segmenata osvrnem na predloge ovih zakona i da ukažem na elemente i rešenja koji ovi zakonski predlozi nude. Predlog zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i dužnika korisnika javnih sredstava za preduzete obaveze po inostranim kreditima odnosno zajmovima svoj ustavni osnov nalaze u članu 97. tačke 6. i 17. Ustava Republike Srbije kojim se utvrđuje da Republika Srbija uređuje pravni položaj privrednih subjekata, monetarni i bankarski sistem, kao i druge odnose u ovoj oblasti od interesa za Republiku. Pored uporišta u Ustavu osnov za donošenje ovog zakona počiva i na nizu drugih pravnih propisa koji regulišu ovu oblast. Jedan od osnovnih razloga da se ovaj zakon donese temelji se i na potrebi da se reguliše plaćanje dugova i obaveza koje su banke i privredni subjekti imali prema inokreditorima, a koje su nastale pre uvođenja sankcija UE našoj zemlji. Na taj način su dužnici i garanti banke i privredni subjekti umesto prema inopoveriocima stupili u obavezu prema Republici Srbiji. Uspostavljanjem takvih normativnih rešenja, država kao poverilac je u mnogo povoljnijem položaju, jer joj se obezbeđuje kompletan prihod od naplate ovih potraživanja, ali i kontrola postupka i načina regulisanja tih potraživanja. Država će biti u poziciji da procenjuje svoj interes i određuje način i model za regulisanje odnosa sa svakim privrednim subjektom, da procenjuje značaj tog privrednog subjekta, njegov status i vlasnički odnos, posebno u svetlu činjenice korišćenja sredstava iz budžeta. Osnovni problem koji ovim zakonom Republika Srbija treba da reši je regulisanje međusobnih dužničko-poverilačkih odnosa sa indirektnim korisnicima budžetskih sredstava, tako što će ih osloboditi obaveza po inokreditima koji su nastali pre uvođenja sankcija UN, a koji su evidentirani u njihovim bilansima i koje ovi privredni subjekti ne mogu servisirati iz tekućih prihoda. Ovaj zakon ima za cilj da oslobodi od obaveza servisiranja duga ona preduzeća, čije poslovanje ima javni značaj za celokupni sistem i obezbediće nesmetano funkcionisanje Republike Srbije da za njih izdvaja sredstva iz budžeta i da izdaje garancije za nova zaduženja. Ujedno, zakon će regulisati unutrašnje dugove po osnovu obaveza koje Republika Srbija preuzima prema inopoveriocima, a koje navodni dužnici ne servisiraju. Posebno je važno što će ovaj zakon doprineti tzv. čišćenju bilansa navedenih pravnih lica. Treba napomenuti da primena ovog zakona neće doprineti novim opterećenjima građana i privrede i da se on odnosi na postojeće privredne subjekte, indirektne budžetske korisnike, te da neće stimulisati pojavu novih privrednih subjekata sa ovakvim problemima. Zakon o potvrđivanju okvirnog ugovora o zajmu za dodelu pojedinih zajmova između KFV – Frankfurta na Majni i NBS kao agenta, Republika Srbija ispunjava razloge koji su sadržani u članu 5. stav 2. Zakona o javnom dugu i članom 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Zakonom o budžetu u članu 3. je predviđeno da će Republika Srbija odobriti projekat zajma sa KFV za kredit za finansiranje malih i srednjih preduzeća u našoj zemlji, preko poslovnih banaka u iznosu od 100 miliona evra. Usvajanjem ovog zakona po hitnom postupku, temelji se na činjenici da je Republika Srbija Zakonom o budžetu za 2011. godinu, predvidela da će odobriti projekte sa KFV, za kredit za finansiranje malih i srednjih preduzeća u Republici Srbiji preko poslovnih banaka u iznosu od 100 miliona evra. Usvajanjem ovog zakona biće stavljene u funkciju odredbe ugovora o zajmu koje će obezbediti da kreditne linije dopru do onih subjekata u našoj zemlji kojima su namenjeni. Treba podsetiti da su pojedinačne odredbe ugovora o dodeli zajma vrlo precizne i da su svi subjekti u ugovoru dovedeni u poziciju da odredbe ugovora, uključujući namenu plasiranja kreditnih sredstava, izvršavaju po veoma preciznim kriterijumima. Država Srbija će usvajanjem ovog zakona ispuniti obaveze koje je preuzela sporazumom o usaglašavanju svoje normative sa propisima EU i ojačati svoj normativni poredak. Ujedno ovaj zakon otvara i perspektive za otvaranje novih kreditnih aranžmana za naše privredne subjekte, posebno za mala i srednja preduzeća kojima su, Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, ovakve kreditne linije i predviđene. Poštovane kolege narodni poslanici, treći zakonski predlog o kome danas raspravljamo je Predlog zakona o igrama na sreću. Iako je Republika Srbija još u julu 2004. godine zakonski regulisala ovu oblast društvenog života, a od januara 2005. godine pri Ministarstvu finansija deluje Uprava za igre na sreću kao organ u sastavu ovog ministarstva, nagle promene, kako u oblasti tehnologija koje prate igre na sreću, tako i u povećanju različitih oblika i forme ove društvene aktivnosti, uticale su na potrebu da se postojeći zakon iz 2004. godine mora menjati i prilagođavati narastajućim promenama, što je i učinjeno u decembru 2010. godine, kada je ova Narodna skupština usvojila izmene i dopune Zakona o igrama na sreću. Međutim, polazeći od činjenice da se u ovoj oblasti obrću ogromna finansijska sredstva i da je za samo pet proteklih godina od naknada od igara na sreću ostvaren prihod od preko 301 miliona evra, a broj uplatnihi isplatnih mesta priređivača igara na sreću porastao sa 300, koliko ih je bilo u 2004. godine, na 1.267 u decembru prošle godine, dok je broj automata u istom periodu povećan sa 5.026 na 17. 982, nedvosmisleno se pokazuje da je reč o značajnoj aktivnosti koja pokreće ogromna finansijska sredstva i pokazuje uzlaznu liniju razvoja. Pokazalo da se ovakvo ekpanzivni razvoj igara na sreću u našoj zemlji, kako po broju subjekata koji učestvuju u ovoj aktivnosti, tako i po broju tehnoloških rešenja koja se svakodnevno pojavljuju na tržištu igara na sreću, nije moguće pratiti postojećim zakonskim rešenjima u ovoj oblasti i da država Srbija ne može da prati naplatu naknade enormnih povećanja različitih formi ove vrste poslovanja, zbog čega ostaje uskraćena za ogromna finansijska sredstva koja bi adekvatnom regulativom u velikoj meri doprinela popunjavanju republičkog budžeta. Pored prevaziđenih normativnih rešenja koja su do sada regulisala igre na sreću, pokazalo se u praksi da je nedefinisana i prevaziđena i organizaciona struktura Uprave za igre na sreću, što se potvrđuje problemima u praksi svakodnevnog rada ovog organa. Zbog toga će novi zakon o igrama na sreću otvoriti put da Republika Srbija na sveobuhvatan i transparentan način normatizuje ovu oblast i omogućiće društvenu odgovornost u obavljanju ove delatnosti. Novi zakon će obezbediti zaštitu maloletnih lica i prevenciju bolesti zavisnosti kod učenika u igrama na sreću. Ovakvim rešenjima naša zemlja među prvima u regionu preuzima društvenu odgovornost prema organizovanjuove aktivnosti i zaštite učesnika u njoj, odnosno građana i maloletnih lica, čime na najbolji način sledi iskustva i normativu prakse EU. Polazeći od analize postojećeg stanja u organizovanju igara na sreću u našoj zemlji i kontrole koju Republika Srbija preko nadležnih organa vrši u ovoj oblasti, posebno u oblasti terenske kontrole i nadzora, priređivača igara na sreću, kao i u oblasti naplate doprinosa, pokazalo se da bez novih zakonskih rešenja nije moguće popraviti stanje u ovoj oblasti. To za posledicu ima mnogo manje prihode u budžetu, enormno povećanje nekih priređivača i priređivanje različitih oblika igara na sreću, posebno elektronskih koje nije moguće kontrolisati prema postojećim propisima. Zbog toga će novi zakon o igrama na sreću o kojem danas raspravljamo doprineti da se od organizovanja igara na sreću značajno povećaju budžetski prihodi, što će uticati na efikasniju, ravnomerniju stabilnost budžeta. Zakonom se obezbeđuje elektronska kontrola i nadzor sprovođenja njegovih odredaba, a posebno je važno što će se novim zakonom eliminisati nelegalni priređivači igara na sreću kojih u ovom trenutku ima mnogo i koji postojećim zakonskim rešenjima nije bilo moguće sankcionisati. Posebno je značajno što nov zakon ima rešenja za moderne tehnološke procese koji otvaraju neslućene mogućnosti za organizovanje igara na sreću elektronskim putem i što na vrlo liberalan i transparentan način otvara srpsko tržište za organizovanje ovih aktivnosti, ali istovremeno i precizno utvrđuje način kontrole igara na sreću koje se i organizuju putem elektronskih komunikaciju i definiše sankcije za prekršioce. Posebno zbog čega je ovaj zakonski predlog značajan u odnosu na postojeća zakonska rešenja je uvođenje društvene odgovornosti koju sam vam već pomenuo. Svedoci smo realnog stanja da su sve brojniji učesnici različitih oblika igara na sreću, posebno kladionica i automata, maloletna lica i deca školskog uzrasta. Njihovo bavljenje ovim aktivnostima ne samo da razara njihove socio - psihološke karakteristike, ne samo da ih odvraća od učenja i rada i stvara im lažnu predstavu da se do bogatstva može doći bez učenja i rada već, što je mnogo opasnije, formira tešku bolest zavisnosti i formira socijalno-devijantne ličnosti društveno-štetnog profila poput narkomana, alkoholičara i drugih. Novi zakon o igrama na sreću prepoznaje ove akutne društvene pojave i pronalazi adekvatna normativna rešenja za njihovo preventivno eliminisanje. Zbog toga smatram da ovaj zakon predstavlja značajan korak napred u sveukupnom regulisanju veoma važne oblasti društvenog delovanja i da će imati značajan uticaj, ne samo u jačanju kontrole, u igrama na sreću, u povećanju budžetskih prihoda od ovog oblika poslovanja, već što je, po mom mišljenju, mnogo važnije što će sprečiti pojave devijantnog ponašanja, bolesti zavisnosti i sl, a sprečiće i zloupotrebu dece, da bi se ostvario profit. Borba za opravdano sticanje profita ne sme imati opravdanje u zloupotrebi dece, ma kakvim se to imenom nazivalo i u ma kakve se oblande različitih formi igara na sreću pakovale želje njihovih organizatora. Zbog svega iznetog poslanička grupa SPS-JS će u danu za glasanje glasati za ova ponuđena zakonska rešenja.
Četrnaest minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo pre samo par meseci, u decembru prošle godine, usvajali ovde u ovom domu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o igrama na sreću i kada je predlagač u obrazloženju najpre naveo da je to zakonsko rešenje koje je potrebno doneti zbog usklađivanja, kako oni to vole da kažu, pozitivnih zakonskih propisa sa zemljama članicama EU, pomislio sam da je i to jedno od onih brilijantnih zakonskih rešenja koja nam stižu od predlagača tačnije od Vlade Republike Srbije, da bi posle samo par meseci došli do toga da danas razmatramo, verovatno će i odlukom Skupštinske većine biti prihvaćen jedan potpuno novi zakon o igrama na sreću, zakon za kojeg predlagač smatra da postoje razlozi za donošenje po hitnom postupku. Zašto? Zato što je neophodno postojeći sistem vršenja terenske kontrole i nadzora priređivanja posebnih igara u potpunosti izmeniti, jer je pokazao velike nedostatke. Ono što je interesantno, a rekao bih ironično, to je da će novi zakon o igrama na sreću se baviti društvenom odgovornošću. Interesantna je ta definicija društvene odgovornosti, jer očigledno je da društvene odgovornosti nema za situaciju aktuelnu na KiM, ali zato ima u zakonu o igrama na sreću. Ono što je evidentno, to je da, kada su građani, baš kao što je u Srbiji reč nezadovoljni i nesrećni onda ne treba da čudi što spas pokušavaju da nađu u igrama na sreću. Organizovanje takvih igara i jeste delatnost od nekakvog javnog značaja i opšteg interesa i privređivanje takvih igara jeste pravo države koje je u ovom našem konkretnom slučaju preneto isključivo na Državnu lutriju Srbije i jednostavno se to ne može drugačije okarakterisati, nego kao evidentno postojanje monopola. Pri tome se nažalost očigledno zanemaruje činjenica da onaj ko zarađuje od tih nagradnih igara treba i mora da ima odgovornost ukoliko se nešto desi loše, ukoliko se zakon ne sprovodi onako kako bi trebalo. Ovde i jeste reč, odnosno govori se o jednoj vrsti objektivne odgovornosti, a ukoliko se dobro zna čiji je resor, ko organizuje igre, ako se iz nje i te kako dobro može profitirati, a evidentno da jeste tako, onda, naravno, mora da postoji zakonska obaveza i odgovornost da se snose posledice za sve što se u vezi sa tim desi. Jeste da kao narod baš i ne volimo mnogo dugo da pamtimo, ali svima je, naravno, u svežem sećanju sve ono što je pratilo rad malo pre pomenute Državne lutrije Srbije, pogotovo dok se na njenom čelu nalazio Bojan Krišto. Ono što jeste zabrinjavajuće kada se govori o ovoj temi jesu i podaci koji govore o tome da u državi Srbiji oko tri i po miliona građana igra neku vrstu igara na sreću i da prema nekakvim statističkim parametrima otprilike svaka peta osoba koja pokaže interesovanje za igru na neki način postaje potencijalni patološki kockar, što u principu znači da u Srbiji skoro 700 hiljada građana živi pod rizikom od ovog o čemu sam govorio. Šta je obaveza države i šta je država uradila po ovom pitanju? Pa, hajde da kažem ništa ili gotovo ništa. Ima nekih primera i u zemljama u okruženju gde se za prevenciju izdvaja 5%, pa čak i do 30%, koliko je u Grčkoj. U Srbiji se, naravno, ne razmišlja na taj način i ni jedan jedini dinar za to nije izdvojen, ni u Ministarstvu zdravlja, ni u Vladi, a na kraju krajeva ni u Državnoj lutriji Srbije. Očigledno da ovo za njih ne predstavlja nekakav poseban i naročit problem. Predlog zakona o igrama na sreću, koji je danas u skupštinskoj proceduri, po mišljenju nas u SRS, suštinski baš ništa ne menja, odnosno ne donosi ništa novo, jer ono što jeste osnovni problem, o kojem smo govorili prilikom rasprave o izmenama i dopunama zakona, jeste da očigledno još uvek postoji monopol Državne lutrije Srbije. U ovom zakonu se potvrđuje da je tu naročito reč o klađenju putem interneta, iako neka praktična iskustva iz sveta pokazuju da država na taj način nigde nije mogla dobro da zaradi. Takođe, kada je reč o nečemu što bi navodno trebalo da ima taj pozitivan efekat u donošenju jednog ovakvog zakona, spominje se naravno priča o povećanju prihoda u budžet. Na početku sam samo izostavio da kažem da je očigledno da u ovoj državi nema većih problema i većih prioriteta nego što je donošenje jednog ovakvog zakona za čije sprovođenje, uzgred budi rečeno, su potrebna dodatna sredstva iz budžeta i procenjen je iznos od nekih 250 do 300 hiljada evra. Ali, dobro, to je već stvar procene onih koji još uvek predstavljaju vlast u državi Srbiji, na koji način trošiti ova sredstva. Dakle, ono što je interesantno bilo i prethodni put i danas, to smo mogli da čujemo, doduše, vrlo sažeto i kratko, i ovaj zakon se dovodi na neki način u kontekst sa oporezivanjem. Jedno prosto pitanje koje bih želeo da postavim jeste da li će se prihodi, koji će se na ime oporezivanja povećati kroz ovaj zakon o igrama na sreću, da li će povećanje prihoda u toku naredne godine od primene ovog zakona biti uopšte dovoljno da se pokriju eventualno samo neke kursne razlike koje Vlada plaća po raznim osnovama iz budžeta? Koliki su to prihodi koje će ova država kroz ovakav zakon o igrama na sreću uspeti da ostvari od početka njegove primene, i to opet u trenutku kada bi možda znatno valjanije bilo razgovarati i o zakonu o budžetu za narednu godinu, o situaciji na severu KiM i nekim pratećim zakonima koji se odnose na oporezivanje? Sama priča o tim poreskim reformama je priča od koje neće biti ništa, jer naravno izostaju one suštinske radikalne reforme koje su neophodne da se zaista u tom smislu nešto i uradi. Dakle, za bilo kakvu korist ili efekat od ovakvog zakona suštinski mislim da ni građani, čak ni oni koji su na tržištu ove oblasti neće imati, jer praktično osim nekakvog dodatnog oporezivanja drugih koristi apsolutno nema. Na kraju krajeva, mi možemo da diskutujemo i tome na koji način i gde se uopšte troši novac, odnosno budžet koji se ovom namenom stekne. Evidentno je da u vremenima velikih kriza igre na sreću su jedne od najprofitabilnijih delatnosti. Nažalost, ljudi ostaju bez posla. Mnogi su bez stečajnog imetka. Pojedini preduzetnici propadaju. Nema ni para, a na tržištu rada je čitava vojska radno sposobnih koji ne mogu da se zaposle i da započnu jedan samostalan život, da osnuju porodice itd. U takvim uslovima nada da će se i pored svega lošeg desiti nešto i dobro, da će se sreća osmehnuti, otuda to masovno igranje igara na sreću. Mi smo 2004. godine prvi put doneli Zakon o igrama na sreću. On se nije menjao sve do prošlog decembra, kada su usvojene izmene i dopune. Evo, danas u oktobru 2011. godine imamo praktično novi zakon koji u principu ništa suštinski neće promeniti. Ono što je interesantno je da je za tih šest ili već sedam godina broj tombola koji je postojao u trenutku donošenja prvobitnog zakona sa 300 sveden na svega devet, a od 3.500, kolika je bila brojka sportskih kladionica, danas je svega 1.200. Pitanje koje se logično nameće jeste šta se zapravo tu desilo? Gde su ljudi koji su radili u njima? Koliko je njih završilo, malopre sam pominjao, ili na crnom tržištu ili na birou za nezaposlene? Da li iko razmišlja o tome da li je možda u celoj toj priči i za koliko oštećen državni budžet i postoji li pitanje odgovornosti za one koji su do toga doveli? Dakle, ove najnovije predložene zakonske promene praktično ozbiljno prete da ugase i taj jedan deo, preostali deo tržišta, jer, ponoviću opet, Državna lutrija Srbija je uzimanjem monopola na priređivanje određenih vrsta igara na sreću, njegovim proširivanjem na neke druge vrste igara na sreću, praktično samo dodatno otežala položaj priređivača. Smanjuju se poslovne mogućnosti, iako ovde među razlozima stoji da će se čak taj poslovni efekat povećati. Naravno da nije tako. Sve to navodi na činjenicu da je ovo jedan u nizu neprihvatljivih i neprimenljivih zakonskih rešenja. O tome koliki je značaj samo ostalih priređivača na prihode ovde stoji da su svi relevantni učesnici u ovoj priči bili uključeni prilikom izrade zakona. Mislim da ni to nije tačno. Dakle, o značaju ostalih priređivača govore i naknade koje su propisane Zakonom o igrama na sreću i podatak da je samo u 2010. godini njihovo učešće iznosilo čak 47% od ukupnih prihoda po navedenom osnovu. Naravno, otuda i ono logično pitanje zašto je jedan ovako bitan faktor izostao prilikom izrade ovakvog zakona? Odgovor se može izvući ako se, opet kažem, ima u vidu činjenica da monopol u ovoj oblasti postoji. Posebno je simptomatičan deo koji se odnosi na igre na sreću putem telekomunikacija. Mislim da smo i u decembru izneli taj podatak, da je Državna lutrija Srbije nekih šest godina imala mogućnost da koristi to. Po raznim osnovama nekorišćenja ovog prava pričinjena je čak šteta koja se meri od nekoliko miliona evra. Ono što je posebno interesantno da je pre godinu dana to pravo preneto na stranog privređivača na jedan potpuno netransparentan način, dakle, bez konkursa, bez tendera, a da pri tom domaći privređivači nisu čak ni obavešteni, a kamoli da je ponuđena saradnja. Otuda su i jako opasne definicije koje sadrže određeni članovi pomenutog zakona koji se tiču dodavanja formulacije slične i igre, itd, što će po mišljenju nas iz SRS samo omogućiti dodatno proširivanje monopola, apsolutnog monopola na klasične igre na sreću koje poseduje Državna lutrija Srbije. Jedna od najnelogičnijih i najdrastičnijih promena u ovom predlogu novog zakona o igrama na sreću je svakako novi sistem taksi, nadoknada i poreskog opterećenja. Zbog javnosti ću da navedem neke od najupečatljivijih primera i šta to u prevodu može da znači. Dakle, privređivači će zbog ovakvih odredbi zakona biti prinuđeni da smanjuju broj šaltera na samo jedan, da otpuste višak radnika, da drastično smanje brzinu kvaliteta usluge, odnosno konfor igrača, jer će se po ovakvom novom zakonu svaki šalter kao uplatno-isplatno posebno oporezivati, kao zaseban lokal, a ne celo uplatno mesto, što je inače i svetska praksa. Takođe, istaćiću i ovaj procenat naknade za sportsko klađenje koji je povećan sa 5 na 15%, što uz promenjenu poresku osnovicu čini povećanje od nekih 50%, itd, itd. Sve u svemu, očigledno da ovaj zakon ne sadrži ni pravdu ni logiku, jer je motivisan isključivo time da država praktično za sebe zadrži taj najveći deo od onoga što ulože igrači na sreću. Namena i način korišćenja svih tih novčanih sredstava su nešto o čemu bi mogli da potrošimo dane. Problem o kojem smo govorili, takođe, i malopre sam pomenuo, tiče se igara na sreću putem SMS, SMS lutrije i interesantno je da ni ovim zakonskim rešenjem nije regulisan mehanizam, odnosno da ne postoji mehanizam da neposredni igrači ostvare uvid u to koliko se novca prikupilo, koja su pravila igre pod kojim se odvijaju takve lutrije i zato je potpuno neprihvatljivo da se donosi jedno ovakvo rešenje, jer je zasnovano očigledno na oštećivanju svih onih koji učestvuju na igrama na sreću. Cilj je jasan kada je reč o predlagaču, a to je da se poveća udeo poreza, da se poveća zarada organizatora. Naravno, to je ono zahvatanje države na štetu ljudi koji su, vraćam se na početak priče, ovakvom politikom i ovakvim stanjem dovedeni dotle da im je jedina nada u tome da eventualno odigraju i dobiju neku igru na sreću. Mislim da objektivno svi građani Srbije imaju mogućnost da u nečemu i dobiju i da postanu mnogo srećniji nego što su sada, a to su predstojeći izbori i odlazak ovog režima sa vlasti. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je 15 minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da koristi svoje pravo u ovom delu sednice? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslanička grupa SPS – JS i poslanička grupa SRS, pa prelazimo na deo sednice kada pravo na reč imaju narodni poslanici, a po redosledu i prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 10, 11. i 12. dnevnog reda. Prvi prijavljeni narodni poslanik je Đorđe Milićević, posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Pošto narodni poslanik Đorđe Milićević ima obaveza van sale, kada završi imaće pravo na reč, jer je prijavljen u skladu sa Poslovnikom. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević, pa narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas vodimo objedinjenu raspravu o tri predloga zakona, što znači da je vladajuća većina oštetila narodne poslanike koji su zainteresovani da govore o njima za dve trećine vremena. Bilo je slučajeva u ovom parlamentu kada smo govorili i o 36 spojenih tačaka dnevnog reda. Mnogo strašnije od toga je što ta ista većina pritiskom dugmadi za glasanje usvaja zakone koji direktno nanose štetu građanima. Od ova tri o kojima danas govorimo, dva su takva, što znači da samo u jednom navratu dve trećine štetnih zakona. To se dešava ovde u Narodnoj skupštini, a tamo na jugu naše zemlje neko hoće da nam otme teritoriju. Sve bolje od boljeg. Prvi od ova tri zakona je zakon o regulisanju odnosa Republike Srbije i dužnika korisnika javnih sredstava za preuzete obaveze po inostranim kreditima, odnosno zajmovima. Njegovim usvajanjem biće oslobođeni obaveza prema državi dužnici koji duguju 654,8 miliona evra, 59 miliona dolara i 627,3 hiljada švajcarskih franaka. Znači, sve zajedno negde oko 700 miliona evra. Sedmoro je dužnika, a najveći među njima su "Železnica Srbije" i "Putevi Srbije", dva javna preduzeća koja su među najvećim gubitašima u okviru javnih preduzeća. Železnicama će se otpisati 181,8 miliona evra i 15,1 milion dolara, a putevima 464,8 miliona evra i 43,3 miliona dolara. Jedan deo obrazloženja koji se odnosi na razloge za donošenje ovog zakona predstavlja veliki apsurd i citiraću taj deo: "Imajući u vidu da se redi o preduzećima čije funkcionisanje je od javnog značaja i bitno za celokupan sistem, Republika Srbija, pored izdvajanja značajnih sredstava iz budžeta, garantuje i za nova zaduženja tih preduzeća u zemlji i inostranstvu". Država čini to što čini, onda preuzima kao garant obaveze na sebe, a šta se radi u ovim i drugim javnim preduzećima, javnost ima prilike svakodnevno da se informiše i, nažalost, sve su to informacije od kojih se diže kosa na glavi. Da se podsetimo da je na insistiranje poslaničke grupe SRS Vlada bila primorana da u martu 2009. godine obelodani kolike su bile plate rukovodioca u javnim preduzećima i agencijama i kolike su bile plate predsednicima i članovima upravnih i nadzornih odbora. O drugim preduzećima i agencijama sada neću govoriti, trajalo bi prilično dugo, izneću samo podatke koji se odnose na ova dva preduzeća. Generalni direktor "Železnica Srbija" u februaru 2009. godine primio je neto platu od 202.383 dinara, njegovi zamenici, njih trojica po 128.800, mesečna nego plata pomoćnika generalnog direktora, njih šestorica, u februaru 2009. godine iznosila je po 95.852 dinara, dok su direktori direkcija u februaru 2009. godine primili po 103.627 dinara, direktori sektora po 82.197 dinara. Prema podacima sa internet sajta "Železnica Srbije" generalni direktor je imao tada tri zamenika i šest pomoćnika, dok je tada to preduzeće imalo dve direkcije i 22 sektora. Predsednik upravnog odbora imao je platu 54.554 dinara, a članovi po 36.369 dinara. Imali smo prilike da putem pojedinih medija u avgustu ove godine saznamo da su zaposlenima u "Železnici Srbije" plaćane školarine da bi ljudi mogli da studiraju i usavršavaju se na jednoj višoj školi i da je u ove svrhe u 2008. godini otišlo oko 8.000.000 dinara. Kada ovo ne bi bilo tačno, verovatno bi do sada na osnovu Zakona o informisanju, koji inače predstavlja još jednu grupu ove vlasti, mediji koji su ovo objavili bili kažnjeni. S obzirom na to da nema kazne, ne postoji ni jedan razlog dau istinitost ove tvrdnje ne verujemo, ali sada je prisutan u Skupštini i predsednik Vlade, pa nam on može reći da li možda ima informacije da je o trošku Javnog preduzeća "Železnica Srbije" izvršeno plaćanje studiranja zaposlenima na višoj školi u pomenutom iznosu? Svima koji su predložili ovaj zakon da se danas raspravlja o njemu na Narodnoj skupštini, upućujem pitanje – da li mislite da su roditelji, čija deca studiraju na višim školama i plaćaju školarine od 80 hiljada dinara koliko je u Ćupriji na Visokoj medicinskoj strukovnih studija, 49 hiljada na Visokoj poslovnoj u Leskovcu, 60 hiljada na Visokoj poslovnoj u Novom Sadu, Visokoj školi likovnih i primenjenih umetnosti školarina je 88,5 hiljada, itd. Da li mislite da su ti ljudi ludi što plaćaju porez i pune budžet, da bi se iz tog budžeta pokrivali dugovi javnih preduzeća u kojima se zaposlenima plaća studiranje o trošku preduzeća, a o kvalitetu usluga koje pruža Javno preduzeće "Železnica Srbije", nedavno smo imali prilike da se naslušamo ovde u Narodnoj skupštini, kada se raspravljalo o Zakonu o železnici. Zbog vremena neću ponavljati, samo ću reći još jedna bruka, naravno, za one koji znaju šta je to bruka. U drugom velikom gubitašu "Putevi Srbije" direktor je u februaru 2009. godine imao platu 159.583 dinara, dok je krajem 2008. godine bila 144.000, a u tom trenutku ovo preduzeće je imalo gubitak, višegodišnji dug od 30 milijardi dinara. Što se tiče drugog predloga zakona koji se nalazi na današnjem dnevnom redu, njegovim usvajanjem postaćemo zaduženiji za 100 miliona evra. Da ne morate da pokrivate dugove ovih koji troše novac kako ga troše, ne biste morali da se iznova zadužujete. Imali biste sedam puta više sredstava za sedam puta više projekata i u oblasti energetske efikasnosti i za programe opštinske infrastrukture. Analizirajući efekte zakona, predlagač je naveo da ne očekuje da primena ovog akta izazove dodatne troškove građanima i privredi. Odreći se zoo miliona evra, znači nemati taj novac i znači da se za finansiranje nekih drugih projekata morate zadužiti. Ako to zaduživanje dodatni trošak za građane i privredu, molim vas objasnite šta je onda? Još jedna važna stvar kada su u pitanju ovi zajmovi od Nemačke razvojne banke. U članu 1. tačka 1), 2), isto tako piše: "Zajmoprimac koga predstavlja agent, usmerava ukupni iznos pojedinih zajmova odabranim partnerskim bankama itd.". To znači da će Narodna banka Srbije odobrenim bankama dati novac kako bi se preko njih finansirali određeni projekti. U vezi sa tim, moje pitanje je, kako će se odabirati te partnerske banke? To pitam jer su ovi iz banka "Inteze" već stigli da se pohvale kako će preko njihove banke ići 90% sredstava, što znači 90 miliona evra preko banke "Inteza", a ostalih 10% preko drugih banaka. Početkom meseca potpisan je i Ugovor o trećoj kreditnoj liniji između "Inteze" i Nemačke razvojne banke, pa poslanički klub SRS, interesuje da li su kada su ovo rekli gospoda iz banka "Inteze" mislili na ove zajmove o kojima danas govorimo, ili i na neke druge? Takođe, Čačanska banka je pominjana i govorilo se da će nekih pet miliona biti realizovano preko nje. Dakle, država će osloboditi svoje dužnike obaveza u iznosu od 700 miliona evra, zadužiće se 100 miliona evra plus kamata, plus troškovi kredita, što je normalno za kredit. To su prioriteti ove vladajuće većine. O Zakonu o igrama na sreću, čuli smo stav SRS, od ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, gospodina Jeremića, kasnije će više govoriti moje kolege iz poslaničkog kluba SRS. Samo ću reći to, da je većina građana Srbije dovedena u situaciju da bezuslovno veruje u to da će sreća sama po sebi pogledati baš njega i da će preko noći postati bogat učestvujući u nekoj igri na sreću. Sa druge strane, žalosno je to što ljudi u Srbiji gube veru da mogu da se zaposle, da žive od svog rada, izdržavaju svoje porodice, podižu i školuju svoju decu. Svi vi koji ste preuzeli obavezu za vršenje vlasti i odgovornost, imajte to u vidu kada god nešto potpisujete i kada pritiskajući dugmad za glasanje o nekom zakonu direktno odlučujete o sudbini građana. Sudbina ljudi na KiM i danas je ista kao i juče. Njima je i ova hladna noć bila ista kao i sve prethodne. Mislite malo i o tome. Pozive da se povinuju državnoj politici, oni nisu prihvatili jer znaju da nije u njihovom interesu. Zahvaljujem.
Deset minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo uvek i principijelno protiv daljeg zaduživanja Republike Srbije u trenutku kada je spoljni dug negde oko 24 milijarde evra, ali posebno smo protiv zaduživanja kod Nemačke razvojne banke i u ekonomskom i u političkom i u svakom drugom smislu i kao što je rekla moja uvažena koleginica, smatramo da se ne mogu odvajati ni ekonomski, ni politički momenti i znamo kakvu ulogu Nemačka danas ima na Kosovu. Dakle, radi se o jednoj vrsti usaglašenog delovanja prema Republici Srbiji, usaglašenog delovanja i u političkom smislu, i u ekonomskom smislu i mi ćemo na konkretnim primerima ovog štetnog kredita, ovog tipskog kredita i ovog kredita koji će samo dovesti do dalje nezaposlenosti i daljeg urušavanja Republike Srbije u ekonomskom i političkom smislu, konkretno ćemo reći i koji su članovi štetni za naš ekonomski sistem. Dakle, radi se o tzv. okvirnom kreditu i to će biti fokus moje rasprave, okvirnom kreditu koji daje Nemačka razvojna banka u vrednosti od 100 miliona evra. Međutim, kada pogledate predlog ovog zakona videćete da se radi jednostavno o kreditu za koji se ne zna kolika je kamata, ne zna se ko će biti strana banka na teritoriji Republike Srbije koja će proslediti taj kredit, kome će se proslediti kamata i zna se samo jedna činjenica, da do 31. decembra 2012. godine Republika Srbija mora u potpunosti da preuzme ovaj kredit. Dakle, zadužujemo se, tj. vi se zadužujete za 100 miliona evra, niti se zna kamata, niti se zna kome će ići taj kredit, samo se zna da će ta Nemačka razvojna banka, pošto u Srbiji ne postoji razvojna banka, svojim privilegovanim partnerima u Republici Srbiji dati tih 100 miliona evra. Ko su ti privilegovani partneri, nije teško zaključiti, vidi se odmah u preambuli ovog okvirnog zakona, da se radi o tzv. partnerskim bankama. Šta su partnerske banke? Dovoljno je da pogledate izveštaj NBS za 2010. godinu i videćete da 2/3 bankarskog sektora u Republici Srbiji drže monopolisti, tačnije strane banke iz zapadnog dela EU, konkretno iz Austrije 20%, iz Italije 20% i isto u velikim procentima su iz Francuske, Grčke itd. Dakle, Nemačka razvojna banka će, da to prevedemo na razumljiv rečnik, Nemačka razvojna banka će dati stranim bankama iz Zapadne Evrope koje rade na teritoriji Republike Srbije zajam. To je prava činjenica o ovom kreditu i to se ne može skrivati raznim frazama o tzv. evropskoj budućnosti, o povoljnim kreditima i priznaćete neprikladnom uvodnom izlaganju, obrazlaganju od strane premijera koje je trajalo, mi smo gledali, četiri minuta i dvadesetak sekundi, ili negde dve rečenice su posvećene ovom kreditu od 100 miliona evra za koji se ne zna ni kamata, ni ko će dobiti, ni kako će se finansirati projekti. Takođe, odgovorno tvrdim i mi iz SRS da ovaj kredit podstiče korupciju u Republici Srbiji, upravo onu korupciju o kojoj se toliko priča u izveštajima koji su puni fraza Evropske komisije u vezi javnih nabavki i daću vam konkretan primer zašto to smatramo. Ovaj kredit se neće dodeljivati za projekte u lokalnim samoupravama u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, već će se dodeljivati u skladu i to piše u ovom okvirnom zakonu, u skladu sa stenogramima koji su vodili predstavnici Nemačke razvojne banke i predstavnici Vlade Republike Srbije 2007. godine. Dakle, neće se kredit i oprema i svi ti projekti vršiti u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, već u skladu sa nekim transkriptima, sa nekim razgovorima, o kojima mi ništa ne znamo, o kojima nema ni pomena, osim ovejedne rečenice u ovom okvirnom zakonu od vrednosti od 100 miliona evra. Priznaće te da je to skandalozno, priznaće te da to nije transparentno, priznaćete da je to prava praksa EU iEvropskih banaka na finansijskom i političkom i ekonomskom kontekstu Republike Srbije. Takođe, nije nam jasno kako je moguće da se govori o takozvanom dobrom kreditu, kada se radi o kreditu za koji se ne zna kamata. Takođe, ako dođe do nekakvih sporova biće merodavno nemačko pravo. Ako dođe, takođe, do nekakvog procesa, biće merodavna arbitraža, gle čuda, u Frankfurtu.Dakle radi se o jednom kreditu gde su očigledno sa pravne tačke gledišta, sa jedne strane, jedna strana mora da sluša sve što joj kaže ona dominantna, slično znači kao i na Kosovi, slično kao u drugim delovima ekonomskog i pravnog sistema Republike Srbije. Takođe nije jasno da se u trenutku kada je dug Republike Srbije od 24 milijarde evra, ukupna spoljni dug i javni i privatni, Republika Srbija zadužuje pod ovakvim netransparentnim uslovima, ako znamo,i to je gospodin Mlađan Kovačević, koji nema nikakve veze sa SRS, izneo u jednoj svojoj studiji, da je prosečna kamata na kredite, tj. na spoljni dug od 24 milijarde evra 5%. Ako to prevedete, tih 5%, znači da kamata na spoljni dug Republike Srbije na godišnjem nivou iznosi 1,7 milijardi evra. Dakle, mi svake godine 1,7 milijardi evra šaljemo zapadnim bankama uglavnom iz EU koje posluju na tržištu Republike Srbije. To je činjenica. Ako to prevedemo u vremenskom periodu od 10 godina, onda dolazimo do cifre, pod uslovom da nema više zaduživanja što je neverovatno, da ćemo u sledećih 10 godina ukupno platiti samo na ime kamata, bez glavnice 17 milijardi evra. To je katastrofa i to je pravi pokazatelj o ekonomskoj politici bezglavog zaduživanja Republike Srbije. Takođe, ovde smo slušali u sklopu daljeg zaduživanja Republike Srbije da su idealni uslovi za ovo zaduživanje od milijardu dolara koja je Vlada Republike Srbije uradila pre mesec dana. Glavni argument Vlade Republike Srbije, premijera, ministara, svih onih koji prate ovu takozvanu politiku da EU nema alternativu, je bio da je naš kreditni rejting odličan, da je na najvišem mogućem nivou itd. Pitam premijera i molim konkretno da mi odgovori – kako možete da budete uvereni da je kreditni rejting neke zemlje pokazatelj koji daje sigurnost, ako znate kao doktor ekonomskih nauka da je upravo ekonomska kriza nastala propašću "Fani Mej" i "Fredi Mek" koji su imali najviši mogući rejting od strane najpoznatijih agencija na koje se pozivate kada se zemlja bezglavo zadužuje. Dakle, radi se o jednoj vrsti, to je poznato u ekonomskoj teoriji, kreativne statistike koja nam govori da je maltene BDP stalno u rastu, da je dug na nekakvoj crvenoj granici od 45%, ako se ne varam, međutim, sve to kada se prevede na logiku, na čiste cifre, izgleda kao jedna velika farsa, kao jedna farsa koja treba da pokaže da će nam EU doneti bolji život i po cenu oduzimanja 15% teritorije. Mi odgovorno tvrdimo i nećemo da lažemo naše građane da nećemo dobiti ništa od EU ni u političkom ni u ekonomskom smislu i upravo ovaj štetni kredit dokazuje naše tvrdnje. Dakle, ostaćemo i bez nacionalne časti i bez ekonomskog prosperiteta i to je pravi rezultat fraze da EU nema alternativu. Naravno, smatramo da postoje mnogo bolji izvori novca i mnogo bolji investicioni krediti od ovih štetnih koji nam se ovde naturaju i da postoje mnogo bolji načini za prikupljanje tih 100 miliona evra. Gospodine premijeru, daću vam jedan konkretan primer, koji pokazuje da ako Vlada ima ekonomsku hrabrost, ekonomsku odlučnost i jedan neutralan pristup frazi da EU nema alternativu, tačnije pristup koji pokazuje šta je prava realnost, a to je primer iz Slovačke. Upravo u ovom mesecu Slovački parlament, za to su glasali svi poslanici i opozicije i vlasti, je uveo krizni porez na prihod banaka negodo oko 0,4% i upravo slovačka vlada, vaš kolega, smatra da će u taj tranzicioni fond, u taj krizni fond koji će se dobiti od tog novog poreza na profit banaka će doneti upravo 100 miliona evra ili cifru koja je ekvivalentna cifri ovog zaduživanja koji imamo danas prilike da razmatramo. Dakle, dovoljno je samo malo političke i ekonomske hrabrosti i doći će se do ovih 100 miliona evra. Takođe, ne vidimo razlog zašto ne bi postupili kao vaš španski kolega, ministar finansija, ona je uvela, iako je u EU krizni porez na finansijsku dobit banaka na teritoriji države Španije. Isto je postupio i vaš kolega iz Mađarske. Takođe se radi o članici EU. Ne vidim razlog zašto bi vi bili veći neoliberalisti nego oni koji su u EU. Smatramo da je vaša ekonomska politika, to pokazuje i ovaj zakon i ovo bezglavo zaduživanje, potpuno pogrešna. Daću vam jedan primer, parafraziraću vašu rečenicu iz Memoranduma koji ste zajedno sa predsednikom Republike uputili EU 2009. godine, onog ekonomskog i političkog memoranduma u vezi kandidature, gde kažete da u trenutku kada se ponovo pojavljuje protekcionizam u svetu mi ćemo postupiti suprotno i uvešćemo jednostranu primenu prelaznog trgovinskog sporazuma. Da li znate do čega je to dovelo? Dovelo je do gubitaka u budžetu od nekoliko stotina miliona evra i te gubitke koje je Vlada Republike Srbije pokušavate da nadoknadite zaduživanjem pod nepovoljnim, netransparentnim uslovima kod Nemačke razvojne banke. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 11 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospodine Cvetkoviću, ako mi dozvolite, primetili smo, malopre ste se smeškali dok je gospodin Mirović završavao svoje izlaganje. Ne zamerite SRS što će vam skrenuti pažnju na jednu stvar, čini mi se da danas sedite na političkoj poziciji jer ste to prihvatili i čovek ste koji najmanje razloga ima za smeh zbog političke i zbog ekonomske situacije u ovoj državi i najodgovorniji ste i za političku i za ekonomsku situaciju koja nas je snašla pod vašim rukovodstvom, vas, vaše vlade, vaše skupštinske većine i politike za koju ste se opredelili i kojom rukovodite ovu državu. Ono što danas izaziva jedan osećaj gađenja u Srbiji jeste da se u jednom od ova tri zakona koristi termin društvena odgovornost. Zamislite da danas na sednici Skupštine, da li je to neko pomenuo, nije ni bitno ko je, na kraju krajeva, govorim o kategoriji i govorim o društvenoj odgovornosti predstavnika vlasti. Petnaest posto teritorije nam se otima, država gori, a mi pričamo, igramo na sreću i poreskim efektima tog zakona, između ostalog. Gospodine Cvetkoviću, kao predstavnik Vlade ponovićete društvenu odgovornost u državi koja će da opere bilanse za milijardu dolara. Kakva je to društvena odgovornost? Da li perete zato što ste društveno odgovorni ili zato što hoćete da izmirite obaveze prema stranim bankama, odnosno stranimkreditorima. Šta je tu društveno odgovorno? Šta je društveno odgovorno u onome o čemu je govorila gospođa Lidija Dimitrijević, a odnosi se na plate, primanja i bahatost u javnom sektoru u kome perete bilanse, a onda će te da uđete u restrukturiranje tog javnog sektora. Kako ste vi društveno odgovorni, ali na tuđu štetu i na tuđa leđa. Iskreno se nadam da će posle sledećih izbora ovaj narod i ova država biti pošteđeni te društvene odgovornosti. Danas je vaš pregovaračkog tima zamerio građanima sa Kosova i Metohije što ne slušaju svoju Vladu. Dok oni sede pod suzavcem na barikadama, mi pričamo o igrama na sreću. Pa, ko da vas poštuje i ko da vam ne zameri? Kao nojevi svi zajedno prinuđeni smo da zajedno sa vama nabijemo glavu u pesak, pričamo o igrama na sreću, o kreditu Nemačke KFW, kako se već zove, banke. Verovatno joj je to hvala, za činjenicu da je kolovođa borbe za urušavanje našeg suvereniteta i teritorijalne celovitosti. Toliko o društvenoj odgovornosti i Vlade i većine, kojom nažalost rukovodite. Srpska radikalna stranka ne može da prihvati činjenicu da su građani Republike Srbije dužni tek tako da isfinansiraju milijardu dolara, ili pretvoreno u evre koliko već jeste, raznih javnih preduzeća i ustanova, naročito javnih preduzeća, gospodine Cvetkoviću. Hoćemo da čujemo u skladu sa takođe Zakonom o budžetskom sistemu i načelom odgovornosti, ko je kriv za sve ovo? Zbog čega, da li je za sve to kriva svetska ekonomska kriza, problemi u okruženju ili ima i naše "odgovornosti" za ovakav haos u javnom sektoru, čije bilanse sada perete? Možete vi da operete bilans nekog javnog preduzeća, da ga očistite, kako ste napisali u obrazloženju, ali ti dugovi vam nisu otpisani. Znate li šta je bila društvena odgovornost? Da ste svojim političkim kredibilitetom, za koji se vaš vrlipredsednik hvali da ga ima, on je regionalni lider, svetski lider, da ste na osnovu tog političkog kredibiliteta otpisali nešto od ovih dugova. To je odgovornost prema državi, javnom ili opštem interesu, a ne vi ste društveno odgovorni, pa će naši direktori koji su pljačkali i zloupotrebljavali položaje da prave dugove, to će građani da vraćaju, preduzećima ćemo da otpisujemo dugove i mi smo društveno odgovorni, i smeškaćemo se na sve to. A trista kilometara odavde gori država. Sve je super.Sada mi treba da živimo u toj letargiji ili hibernaciji, kako već hoćete, nije ni bitno. Vidite li, gospodine Cvetkoviću, pokušaću na jedan indirektan primer da vam kažem zašto sa gađenjem gledamo na ovu odluku o preuzimanju dugova od ovih preduzeća. Na svu sreću, pre nekoliko dana u proceduru nam je došao izveštaj Državne revizorske institucije iz jednog javnog preduzeća, javnog preduzeća "Resavica". Pitam vas - da li ste čitali šta je državna revizija tu našla? Jednu jedinu javnu nabavku nisu sproveli u skladu sa zakonom. Nemam vremena da čitam. Pljačka, krađa, kriminal. Milijarde dugova na ime poreza i doprinosa, na ime poreza na dohodak, na ime taksi za iskorišćavanje te rude, odnosno tog prirodnog bogatstva. Ovo direktno nema veze sa "Železnicom", ili sa "Putevima Srbije", ali praksa i maniri su isti i u "Železnici" i u "Putevima" i u "Resavici". To je sporno. Zato ništa nema kredibilitet što više predlažete kao meru, ništa, jer niste sposobni i spremni da se obračunate sa pljačkom i kriminalom u redovima koje vi uspostavljate. Nije SRS birala te direktore. Vi ste ih postavljali. Dok nas trujete departizacijom, pogledajte šta se radi. Rashodi ove firme za prošlu godinu 5,5 milijardi, a prihodi 4. Od te 4, 2 milijarde i 100 subvencije države. Vi sada ovde izlazite pred nas, vi ste društveno odgovorni. Nijedan trošak nije u skladu sa planiranim. Sada će neko da krade i da pljačka, da bude zaštićen jer je član vladajuće koalicije i onda ćete, ne daj bože, u nekom novom mandatu vi velikodušno da preuzimate njihove dugove, a onda ćete kada preuzmete na leđa naroda dugove da ta preduzeća i te firme gurate u restrukturiranje. Kako ste vi genijalni, pametni, dobrodušni i socijalno odgovorni. Da nas bog sačuva vaše društvene odgovornosti. Ne kažem da problemi ne postoje. Da li je ovo suočavanje na jedan ozbiljan način sa problemima? Pitam vas, gospodine Cvetkoviću, šta će ustanove čije ste dugove preuzeli da urade za uzvrat državi? Na osnovu ovoga što ste preuzeli kao dug Građevinskog fakulteta u Subotici, odnosno Univerziteta u Novom Sadu, nijedan planski dokument više ne sme da se plati stranoj konsultantskoj ili nekoj drugoj kući koja se bavi ovim stvarima. Da ih zadužite, da ih obavežete da te usluge više ne plaćate iz budžeta Republike Srbije. Nijedan dokument naučnog, planskog, strateškog karaktera ne sme više da izađe iz druge kuće nego iz te. Država tu uslugu više nikom ne sme da plati jer ste preuzeli dugove onih koji su za to nadležni ili mogu to da rade. To je društvena odgovornost, ako hoćete već. Šta će KBC Zemun da uradi za uzvrat državi koja će da plati njegove dugove? Unapredili ste zdravstvo. Ne daj bože da vam lekar zatreba. To je odvratno. Gospodine Cvetkoviću, u pravu je gospodin Mirović. Da li možete sada da se javite posle mene i da kažete kolike su kamate na pojedinačne ugovore za zajam od KFW iz Nemačke? Niko živ ne zna. Kome pravite uslugu, lokalnim samoupravama? Pod kojim uslovima će se zaduživati? Sada ste im otvorili šansu da se zadužuju do neba. Pogledajte i pročitajte danas vesti, kakve poruke pojedini predsednici opština šalju iz Strazbura – odlično je sve, da se regionalizuje, da se prave nove pokrajine u Srbiji. To je njihova borba za regione. Katastrofa. Ti neovlašćeno idu u Strazbur i glasaju za odluke koje bi eventualno Srbija trebalo da prihvati, pa umesto jedne da imamo četiri Vojvodine, itd. To vam vaši prijatelji iz EU zameraju. Pročitajte današnje vesti, da vidite kakve stižu iz Strazbura. Vi pričate o društvenoj odgovornosti tako što ćete davati kredite malim i srednjim preduzeća, za šta? Da menjaju kotlove i stolariju. Za deset godina niste uspeli da podignete za jedan promil društvenu svest o energetskoj efikasnosti. To je na nivou eksperimentalnih odeljenja u školi. Sada će neko u Srbiji da podiže kredit, da menja kotao, da menja stolariju, da menja instalaciju, a 10.000 ih je samo u prošloj godini zatvoreno. Zašto? Zato što vi niste spremni da u ovoj godini izmirite deo duga koji ima država duguje. To smo pre nekoliko dana razgovarali. Predložili smo vam da malim i srednjim preduzećima, gospodine Cvetkoviću, date 10 milijardi dinara, koliko duguje Republika Srbija, budžet Republike Srbije. Niste hteli, nonšalantno ste to odbili. To je 10% ukupnog duga države prema tim ljudima. Mesečno vam 18% plaćaju PDV. Vi nemate milosti. Znate li kakva rešenja stižu sada po Srbiji od poreske uprave? Blokade, beskurpulozno se porez naplaćuje, zato što vam padaju prihodi. Ali, ne možete da cedite suvu drenovinu, gospodine Cvetkoviću, nego morate da im ponudite odgovor, neko životno rešenje, a ne da živimo u izmaglici i fikciji i ekonomskim teorijama koje će da nam služe da opravdaju našu neodgovornost i našu nesposobnost. Podsećamo vas još jednom, gori vam 15% države. Zakažite sednicu, tražite razgovore, tražite rešenje za narod na KiM koji u vašu Vladu više nema poverenja. Hvala.
Jedanaest minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničkih grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Posle nje, narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Ako nije tu, onda narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Svrha debate po zakonima koje nam Vlada šalje u parlament jeste da, pre svega, ubedimo poslaničku većinu da nešto u zakonu eventualno treba popraviti, a onda da zajedno izvršimo pritisak na Vladu da te promene i prihvati. Međutim, ja danas ne mogu da apelujem na poslaničku većinu, jer tu sedi samo 18 poslanika, poslaničke većine. Mogu da apelujem na Vladu, ali evo pre svega, obraćam se građanima Srbije i govoriću, uglavnom, o Zakonu o igrama na sreću, obzirom da ste nas spojili babe i žabe i da je nemoguće zaista govoriti o sva tri zakona koja su objedinjena u ovoj raspravi. Mi smo se dogovorili u okviru poslaničke grupe da se pozabavimo svim zakonima, ali da svako od nas da prioritet jednom od tih zakona. Dakle, kad kažemo sreća, odmah nam se postavlja jedno retoričko pitanje ili filozofsko pitanje, šta je to sreća? Ubeđena sam, gospodine premijeru, da i vi ovih dana i te kako razmišljate o tome, da će se desiti neki neizvesni događaj kao što je to i u igrama na sreću,pa će se neke stvari u državi rešiti same od sebe, kao što je pitanje KiM, ali to je neizvesno, pa ćete morati da se pouzdate u nešto drugo i da smognete snage da zajedno sa predsednikom Republike, izađete sa jasnim planom šta ćemo dalje, ili da nam položite račune šta ste do sada radili, ili da jasno kažete svima koji vrše pritisak na vas, da ne želite više u EU, koja želi da vam otme deo teritorije. To je po Ustavu vaša obaveza, a na vama je da toj ustavnoj obavezi odgovorite. U svakom slučaju, veliki je interes za donošenje ovog zakona, a o nedostacima tog zakona, još kada smo ga donosili 2004-2005. godine, pa one izmene iz 2010. godine, govorili smo vam da nećete postići efekat koji želite da postignete. Veoma je važan taj efekat koji država želi da postigne sprovođenjem ili dobrim zakonom igara na sreću, pre svega, zbog budžetskih sredstava koja se pune na ovaj način, a računali ste i vi, a i statistika kaže da, kada smo u nekim kriznim vremenima, onda se ljudi uzdaju u sreću i poslednjih 20, 50 i 100 dinara vade da kupe onaj "greb-greb" ne bi li ogrebali audi, jer vele - tu je sreća. Ako ministri voze audi, svi bismo mi želeli isto tako audi. Ne kažem da ministar ne treba da se vozi u audi-u. Treba, ali i ovaj narod treba da ima mogućnost da dođe do dobrog automobila. To je želja svakog čoveka, da ima što više materijalnih dobara. Naravno, da ih svojim radom zasluži, ali treba neko da mu stvori uslove da može da radi, pa da zaradi. S druge strane, za šta se ta sredstva koriste, takođe je veoma važno. To ste članom 5. dobro predvideli i zakon kao zakon nije loš, samo vam opet kažemo da nećete moći da ga primenite, jer nećete postići efekat koji biste želeli da postignete, a to je zbog toga što je crno tržište igara na sreću još uvek jako veliko. Niko nije izašao sa onim ciframa koje se čuju, da legalne i nelegalne kladionice godišnje imaju promet negde od 400 miliona evra. Gospodin iz Uprave igara na sreću je tu. Mogli smo i u štampi da čitamo da ste se osvrtali na to nelegalno tržište, koje opet, neće moći da bude suzbijeno ni sada ovim novim zakonom, kao što nije mogao na osnovu starog, obzirom da ste imali samo pet inspektora na 3000 objekata. To smo vam pričali još pre šest godina i samo slepac nije mogao da vidi da je to nemoguće. Posle šest godina ste se setili da predložite ove izmene. Ko je odgovoran što je država ostala bez toliko para? Jel neko stradao? Jel neko otišao u zatvor? Jel neko dobio otkaz? Policijska akcija je bila u junu, nešto se malo smanjilo, neki se povukli, neki se zatvorili u žute, neki u plave i zelene kuće. Igre na sreću postoje po raznim selima, manjim varošima, a vi i dalje to ne možete da kontrolišete i država ostaje bez para. Interesuje me – da li će neko nekada da odgovara zbog toga? Zar nam nije interes da u budžetu bude što više tih sredstava, kada znamo da te pare idu, pre svega, za finansiranje Crvenog krsta, organizacija osoba sa invaliditetom, drugih udruženja čiji je cilj unapređenje socijalno-ekonomskog i društvenog položaja osoba sa invaliditetom i drugih lica u stanju socijalne potrebe, ustanova socijalne zaštite, sporta i omladine, lokalne samouprave i lečenje retkih bolesti. Tako piše u članu 5. i ne može da nam bude svejedno šta se dešava sa tim novcem. Trebalo je da podnesete neki izveštaj ili da u obrazloženju jasno stoji. Ovde ste nagovestili nama materijal za razmišljanje, ali nam niko nije rekao šta se desilo posle te policijske akcije. Znate šta me je najviše nasmejalo kada sam pročitala obrazloženje, mada, verujem da ste bili iskreni u tome? Rekli ste da ovaj zakon mora da ide po hitnom postupku, pre svega zbog toga što je neophodno i što bi mogle da nastupe posledice, da bude nizak prihod od naknade i zloupotrebe od strane inspektora Uprave igara na sreću. Znači, govorite o tome da postoje zloupotrebe, a mi ne znamo, niti ste nam rekli da li je neki inspektor Uprave igara na sreću odgovarao zbog tih zloupotreba? Da li ste vi smatrali da treba da podnesete ostavku? Izvinite, ništa lično. Vama kao nekome ko se nalazi na čelu te uprave, postavljam pitanje, ako je bilo tih zloupotreba. Onda da kažete – ja to nisam uspeo da suzbijem i taj posao ne mogu da obavljam. Ništa od toga. Onda nam još kažete kako je to veoma važna delatnost i kako će to doprineti nekim novim "grinfild" investicijama. Molim vas, to stvarno da nije smešno, pre bi se reklo da je satirično. Kažete da analizom tržišta igara na sreću u Srbiji je utvrđeno da ima malo objekata koji se mogu rekonstruisati u moderne igračnice, onako kako ste to predvideli. Navedena izmena Zakona bi doprinela rastu "grinfild" investicija, što je u skladu sa ekonomskom politikom u zemlji. Ovo je stvarno nešto što, ako nam to ne pomogne, ništa nam drugo neće pomoći i neće nas izvući iz krize, a to je na račun gospodina Cvetkovića. Dakle, trebaju nam moderne igračnice, da bi to bolje doprinelo boljoj turističkoj ponudi zemlje – dođite u Srbiju da se kockate. To je jedino što mi možemo da ponudimo. Govorite vi o nečemu što je veoma važno ovde, ali je nedorečeno. Imate nameru da se pozabavite društvenom odgovornošću, pa štitite mlade, pa su igraonice 200 metara dalje od škola i sva ostala kazina i ne znam ni ja šta, pa ne mogu mladi da uđu. Mi znamo da uglavnom maloletnici konzumiraju te igre na sreću i kladionice i sve ostalo. Kome vi pričate da nešto što će da piše u igraonici, kladionici, da mladi ne mogu da uđu, da je štetno za njih, da je štetno po njihovo zdravlje, da mogu da postanu zavisni i da će to njih odgovoriti od toga da uđu? Vi ćete to nekim podzakonskim aktima da rešite, što je nemoguće na taj način rešiti. Onda gospodin iz koji nije iz Uprave, nego zastupa interese kladioničara, priča kako to u praksi, a to sam mogla da pročitam skoro u nekim dnevnim novinama, izgleda i kako se oni sada bore sa zavisnicima, jer znamo da postoji veliki broj ljudi zavisnika od igara na sreću. Kako iz prepoznati? Kaže – tresu im se ruke, nervozni su, znoje se, agresivni su itd. i onda sve zaposlene šaljete na edukaciju u Centar za javno i mentalno zdravlje. To samo može budala da poveruje da je stvarno tako. Onda kao – supruga može da dođe, pa da kaže – evo slike moga muža, pa on celu platu potroši kod vas, pa vi nemojte da mu dozvolite da uđe i kao oni neće da mu dozvole da uđe. Govorim o životnim stvarima koje zakon spominje. Ako ne može da ih reši, ne treba ni da ih spominje. Smešna je situacija, nije za normiranje. To je više materija kojom treba da se bavi neka druga nauka. Ako ne možemo da sprečimo, nećemo ni da normiramo ili ćemo odmah tu da napišemo – ne može, pod krivičnom odgovornošću, ili – kaznićemo sa toliko i toliko prekršajno vlasnika kladionice ili odgovorno lice ako uđe neko ko je mlađi od 18 godina, koliko vremena provodi tamo, koliko novca utroši. Sa druge strane, opet mi je bilo simptomatično u tom zakonu, znam ja da se vi, gospodine Cvetkoviću niste bavili ovim zakonom, da ste tu kao ministar finansija, ali mi to pričamo i zbog javnosti, možda neko još u Vladi sluša, pa će nešto da ugradi u neku sledeću izmenu ili neki novi zakon, jer vidim da niste potpuno usaglasili sa onim što vam EU traži, jer na evropskom putu morate sve da uradite, pa ćemo mi opet da radimo neku izmenu za neki mesec. Snimanje, recimo, u kazinu ljudi koji dolaze da se po malo kockaju iz zabave, jer tako to piše u 1. i 2. članu zakona, je ipak nešto što može da se zloupotrebi. Nigde u zakoni niste napisali kako se zaštititi od tih zloupotreba. Ako ja, recimo, odem u kazino da se malo kockam, možda neću da niko iz moje porodice to sazna, neću da me vi ucenjujete ili policija koja dođe do toga, pa kažu – vi ste malo skloni kockanju, pa ako ne uradite to i to mi ćemo to da damo u novine, a vi ste javna ličnost. Ima uglednih ljudi kojima je stalo do toga da se to ne zna. Govorim o stvarima koje se dešavaju i koje će se dešavati, a vi niste zakonom rešili, niste zaštitili tu nikoga. Samo vlasnik kazina može da upotrebi to što ima snimljen materijal, ko do koga sedi, šta radi, ko je gde ušao, šta je popio i tome slično. Ovaj zakon je jako loše urađen sa dobrom namerom. Materija mora biti regulisana, ali daleko od toga da smo zadovoljni, da ste ovu materiju do kraja razradili i da ste sankcionisali sve ono što je trebalo da bude predmet sankcionisanja, a pogotovo da ste zaštitili omladinu i da ste do kraja razrešili pitanje društvene opasnosti igara na sreću. Hvala vam što ste me saslušali.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodni poslanik Saša Dujović.
Koliko imam vremena, gospođo Čomić? (Predsedavajuća: Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 21 minut.) Hvala. Shvatio sam da prva dva zakona koja ste spojili, da bude jedinstvena rasprava, načelna, kako se to zove, ima nekog rezona, ali što ste ubacili ovaj o igrama na sreću, kada nema ni jednu dodirnu tačku sa prethodna dva. Prvo, pričamo o zakonu o regulisanju odnosa Republike Srbije i dužnika korisnika javnih sredstava za preuzete obaveze po inostranim kreditima, odnosno zajmovima. Ovo je treći zakon koji reguliše istu materiju. Prvo je bio savezni zakon o regulisanju odnosa između SRJ i pravnih lica i banaka sa teritorije SRJ koje su prvobitni dužnici ili garanti prema poverioca Pariskog i Londonskog kluba, objavljeno u "Službenom listu" 36/02, pa je 2005. godine Republika Srbija donela Zakon o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju na osnovu preuzetih inostranih kredita, odnosno zajmova i kao treća sreća, to je jedina veza sa trećim zakonom, je ovaj predlog zakona koji je sada na dnevnom redu. Čuli smo od ministra finansija da se donosi zakon kako bi se očistili bilansi. Ne znam zašto se čiste bilansi. Zašto treba da se izgube tragovi? Ima još jedan akter u ovom poslu, a to je Agencija za osiguranje depozita, gospodine Cvetkoviću. Tu ste poprilično zaboravili na jednu činjenicu da postoje ljudi koji pamte ovo sve, znaju ovaj kontinuitet. Malopre rekoste da se radi o kreditima i zajmovima koje su uzeli preko banaka, preko SFRJ, javna preduzeća Republike Srbije. Odmah da kažemo o kojima se radi. Pod jedan stavili ste akcionarsko društvo "Železnice Srbije" Beograd i rekli ste da je to nešto od pre 30 godina. Ako je pre 30 godina, onda mogu da shvatim da ta njihova obaveza glasi – 15,5 miliona američkih dolara, a ne mogu da shvatim 181 milion evra. Evro nije bilo platežno sredstvo pre 30 godina, a kako mi se čini, teško da će do nove godine da doživi godišnjicu, pošto vidite sami, sada svako selo u zapadnoj Evropi pravi neke svoje bonove i oni sad prelaze na tačkice, jeste li primetili? Rekoh vam pre šest meseci, Erik Kantona pozvao ljude – podignite evro, pošto od evra nema ništa. Kako ste vi sada izračunali da je pre 30 godina nastao dug u evrima? Prva primedba. Druga primedba, isto vam je kod "Puteva Srbije", isto vam je i kod Fonda za razvoj Republike Srbije, Fond za razvoj Republike Srbije je korisnik bio nekog kredita, plasirao ta sredstva i sada država preuzima obavezu tog fonda, odnosno država je već preuzela obavezu, kao garant. Sve ovo država već plaća. To je jedina stvar u kojoj je u pravu gospodin Cvetković. Kako je moguće da za 30 i nešto godina se nije izvukla neka pouka? Gospodine Cvetkoviću, zdravstveni radnici štrajkuju, ne bih vam preporučio da izađete napolje. Dobro, možda ćete i njima da se obratite. Pre 35 godina u ono vreme država je imala manir da se zaduži, uzela je neki investicioni kredit za razvoj neke infrastrukture za javno preduzeće od republičkog značaja i 30 i nešto godina država nije bila u mogućnosti da tu investiciju otplati. Mi u stvari sad pričamo o refinansiranju. Znate i sami, ovi sa zapada, njihov evro je kao dva miliona naših dinara. To je kurs koji oni primenjuju. Oni svoje na kantar stavljaju, kao što neki mere i jaja na kantar. Njima je samo zadatak da vas ubace u mašineriju zaduživanja, onda se ne izlazi iz te mašinerije. Ko napravi epohalni rezultat, pa obavesti javnost – dragi građani, izašli smo iz dužničkog ropstva – prođe kao Nikolaja Čaušesku. Nikolaja Čaušesku je pet dana pre one revolucije obavestio naciju da nikome Rumunija ništa ne duguje. Odmah su ga zveknuli. Imate situaciju sa Libijom, slično je. Čim se najavila promena vlasništva u rafinerijama, da 60% pripada Libiji, a 40% stranim investitorima, desio se "Fejsbuk" narod. O tome morate da vodite računa. Šta možemo da izvučemo kao pouku iz toga? Da sa rezervom tumačimo sva ova zaduživanja za proteklih 11 godina, da sa još većom rezervom tumačimo kad nam se ovde priča – to uzima to i to preduzeće, a država daje samo garanciju Zakonom o davanju garancija. Uvek se svali na državu. Pošto država ne može da realizuje prinudnim putem potraživanja na svom preduzeću, koje radi sa državnom imovinom, sada vam skrećem pažnju da ste pre mesec dana doneli Zakon o javnoj svojini i u tom zakonu ste napravili sijaset nebuloza. Znači, država uvek mora da bude garant. Ako je država garant onda vlast mora da obezbedi instrumente koji će da spreče nenamensko korišćenje svih tih sredstava zajedno. Juče smo imali onu plodnu raspravu pa smo videli da od naziva nekog sportskog kluba zavisi dijaspora. Smešno. Ali, ovde imamo još goru situaciju, ovde imamo javna preduzeća koja su po rezultatima prema bilansu uspeha vrlo loša, a imamo ličnu potrošnju direktora rukovodstva i upravnih odbora, za koje sam ja mislio da su od 2000. godine depolitizovani. Sada Mlađa, opet navalila neka istina iz njega, kaže da nisu depolitizovani, nego da je to po parcelama, tačno se zna ko koliko procenata ima. Samo da vas obavestim, gospođo Čomić, kada smo prošli put pričali o Zakonu o igrama na sreću, iskoristio sam primer jedne gospođe koja je dobila otkaz u Državnoj lutriji Srbije. Dobila je spor. Doduše, ja sam od vas dobio opomenu, ali ona je dobila spor. Sada moli da joj isplate naknadu štete zbog šikaniranja. Da li vi znate koliko postoji otvorenih tačaka i pitanja kako se radi u tim igrama na sreću? Nedavno je uplata poskupela. Tako ste ubili i poslednju nadu građanina. Na bazi ovoga što radite ljudi su mogli samo da dođu do nepogrešivih zaključaka. Prvi zaključak – nikako EU, NATO pakta i sve ovo što nam otima KiM. Drugo – nikako za koaliciju. Koalicija vam je otprilike kao "plavi most". Ispod "plavog mosta" svako može da prođe. Nikako koalicija. Vidite kada koalicije krenu da čerupaju državu kako to ispadne. Katastrofa. Čim čujete da idete u koaliciju, znači u pripremi je neka prevara. Da vidimo dalje. Sve ovo dolazi državi na naplatu. Hajde sada da vidimo, pošto ovim Zakonom o regulisanju duga to je treba istanca, znači, ovo je treći zakon jednog celokupnog paketa. Ceo paket se zasniva na resetovanju, jer je 2000. godine rečeno – Srbija mora da krene iz pepela. Znači, Srbija prvo mora da se zapali, pa onda da nikne nešto novo. Kada ste to uradili? Kada ste palili Skupštinu ili kada ste glasali iz Bodruma? Ovo čak ne možete da organizujete glasanjem ni iz Bodruma, da znate, ovo je žigosano za sva vremena, ni Bodrum ne pomaže, ni Solun. Pazite, taksimetar kuca, otkucava neprekidno. Vi možete u replici da kažete – neophodna su zaduživanja da bi se obezbedio elementarni život, ali ne da snosite odgovornost za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, za Cefta sporazum i za sve one sporazume gde ste pristali da se naše tržište stavi na izvolte Briselu. Zato je njihova roba ovde jeftinija, ide po damping cenama i te cene ubijaju pomisao da se kod nešto radi. O tome se radi. Kada je u pitanju ovaj drugi zakon, de se zadužujemo za 100 miliona evra, to je navodno neki okvirni sporazum, pa ćete i tu da postignete epohalne rezultate, samo ne znam kad. Šta ste napisali u preambuli tog ugovora? Dalje unapređenje i jačanje bankarskog sektora Srbije. Glavni razlog što se potpisuje ovaj sporazum sa KfW jeste jačanje bankarskog sistema. Ali, gospodo, od Mlađana Dinkića na ovamo vi se hvalite kao da je bankarski sistem u Srbiji najbolji bankarski sistem na svetu. Imali smo najuspešnijeg guvernera Narodne banke, naravno Mlađa. Pa najuspešniji ministar finansija, naravno Mlađa. Beše i on bambino? Ne, to je Dačić bio bambino. Sve nagrade ste pokupili, a Srbija propade. Doduše, sada je Mlađa krenuo po mesnim zajednicama, zaboravio od Narodne banke na ovamo i još ne može ljudima da odgovori za onih 1.000 evra. Ovo za Fijat, to niko živi neće znati da odgovori. Zadužujemo se 100 miliona evra. Neka budu pod najpovoljnijim uslovima. Evo, da prihvatimo da je gospodin Cvetković pogrešio, pa je rekao – kamatna stopa između 1,5 i 3. Neka bude kamatna stopa 0,1%. Taj kredit se ne isplati za Republiku Srbiju. Za opštinske infrastrukture, jeste li skoro doneli Zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave? Resetovali ste onaj dug od 57 milijardi dinara lokalnim samoupravama. Navodno ste dali prihode po osnovu poreza na plate jedinicama lokalne samouprave za ono što se ostvari na njihovoj teritoriji. Znači, resetovano, dat novi izvor prihoda, promenjeni transferi, transfer solidarnosti itd. Postoji nekoliko projekata donacija lokalnim samoupravama koje se tiču infrastrukture itd. Ništa nije urađeno značajno i epohalno. Sada sve lokalne samouprave mogu da računaju na to da im prođe po neki projekat od 1,5 do 2,5 miliona evra. Dali ste za energetsku efikasnost nešto. Kakva crna energetska efikasnost? Gledajte šta vam se dešava u elektroprivredi. I Kolubara je elektroprivreda, da znate. Koliko vam duguju ovi tajkuni? Zašto ne naplatite potraživanja od njih? Samo poreze i doprinose uzmu. Evo, u prvoj etapi uzmite samo PDV. U drugoj etapi samo neka doprinose plate da bi ljudi mogli da ostvare pravo na penziju, neotuđivo pravo, neprikosnoveno pravo svakog pojedinca. Raščistite ovo što kao država dugujete privredi. Ali, ne, zaduživanje, zaduživanje, zaduživanje, okvirni sporazumi, da se poboljša bankarski sistem. Pa naš bankarski sistem je najbolji na svet, znate. Šta reče Šoškić? Evo koliko je dobar naš bankarski sistem. Republika Srbija je većinski akcionar kod Poštanske štedionice, to je banka, i Srpske banke, tu ima po 96,5% vlasništva. Onda je zajedno sa RBD većinski akcionar kod Komercijalne banke, Čačanske banke, pa je tu akcionar po osnovu poslova kao agent koji obavlja u ime Republike Srbije i Agencija za osiguranje depozita. Pitanje je da li bi ona to mogla da bude, ali sve može kod vas, pošto Agenciju za osiguranje depozita i njene bilanse i njeno stanje niko ne sme da sagledava. To je zabranjena tema. Verovatno ćemo na kraju da idemo na likvidaciju Agencije za osiguranje depozita. Znate li na šta me ovo podseća? Ovo me podseća na situaciju sa Energoprojektom, zato što ima veliku imovinu u inostranstvu. Iz Jugoros gasa je došao Zečević, onaj partizanov zeka. Zašto je došao? Kao specijalni savetnik. Osetila se mrša da može da se završi neki posao. Po bilansima odoše nepokretnosti u inostranstvo. Da li mi uopšte možemo da pričamo o zakonima o zaduživanju, ako ne rešimo krivičnu prijavu povodom kiparskih para? Kako možemo da pričamo kada povodom kiparskih para nemamo rešenje? Imamo jednu priču Mlađana Dinkića, imamo jednu priču Velje Ilića, imali smo jednu priču Vladana Batića i imali smo priznanje da čoveku ništa nije jasno, a to je rekao Zoran Đinđić. Pa smo imali posle i onoga Vulfa, Minića, Fija, sećate se, ma sve smo mi to imali, ali ga nema, nema crta, da vidimo ispod crta, šta je iznad crte, šta je ispod crte. Ovde ćemo – zaduživanje, na taj način dokazuje se posvećenost Briselu i krilatici "Evropa nema alternativu". Prvi zakon koji treba da reguliše odnose, pa da li vi zamišljate da "Železnica Srbije" ima svoju imovinu na teritoriji KiM? "Putevi Srbije" moraju da vode svojim evidencijama nepokretnosti, u popisnim listama, moraju da vode svoje nepokretnosti na KiM. Šta hoćete na ovaj način da se resetuje i to? Pa ne može da se resetuje. Pa ne možete vi da resetujete Srbe sa KiM. Ne možete. Kao što ste ih prevarili za pasoše, za lične karte i za ostala lična dokumenta, došlo je vreme za naplatu. Ne veruju. Država ne može svoja potraživanja, ne može faktički da koristi svoju imovinu, ono što je vlasništvo države. Ko ne dozvoljava? Vaši prijatelji koji su vas doveli na vlast. Kmečali ste 1999. godine - dolaze UN, Srbi će biti zaštićeni, sećate se Vuka Draškovića? "Uskliknimo sa ponosom, NATO pakt, naši prijatelji su došli". Šta je sa tom imovinom? To što neko vrši vlast, ne daje mu za pravo da bude toliko slobodan da može da kaže - baš me briga, baš me briga zašto se zadužujem, baš me briga šta otpisujem, baš me briga šta poklanjam. Ne možete da se krijete iza demokratije i demokratskog procesa. Šta vi mislite- sledeći izbori, izgubili smo izbore, pa kaže – demokratija. Pa kakva crna demokratija? Šta je sa patnjama? Šta je sa tim stvarima dole što se dešavaju? Šta je sa strateškim pozicijama javnih preduzeća koji su uslov za život i rad na ovom prostoru? Onda ubacimo igre na sreću, potrebna nam je još samo sreća. I epohalne stvari se dešavaju u Zakonu o igrama na sreću, proradiće internet, pa će jedni da vrše terensku kontrolu, drugi će da vrše kancelarijsku kontrolu, pa će fiskalizacija da bude kao što je ova fiskalizacija, ovo što postoji u robnim kućama ili samouslugama, ono gde se provlači, pa se dobija onaj isečak, pa to nije povezano ni sa jednim sistemom, to je samo ono za plaćanje. Ona mašinica za plaćanje kada treba da se uzmu pare, a ono da se u sekundi registruje negde, u nekom centru, to ne postoji, to je prevara. Pa najviše se krade na fiskalnim kasama. Ne krade se na pijaci gde je zakon ponude i potražnje. Pa ujutru ne radi samousluga, kaže prebacuju se podaci preko noći. Koji se podaci prebacuju preko noći? Znate, za vrlo ozbiljna i teška vremena idete sa prilično neozbiljnim zakonima i neozbiljnim temama, ali i to je deo vaše taktike kako se umrtvi, uspava javno mnjenje i kako da se potrebno misli od glavnih i egzistencijalnih stvari, da bi se pričalo o nečemu što je svakako teritorijalno u ovom datom istorijskom trenutku.
Pošto je ovim iscrpljena lista narodnih poslanika po prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96.? Narodni poslanik Vladan Jeremić, pet minuta i 50 sekundi na raspolaganju. Izvolite.
Pa evo, na kraju još samo nekoliko parametara koji se tiču ovog zakona o igrama na sreću, zakona koji će podići nivo društvene odgovornosti ovoj državi. Jedna od stalnih stavki koje izazivaju ovakve nejasnoće i predmet su apsolutno opravdano vredne kritike. To je svakako odredba zakona koja se tiče one udaljenosti, dakle, tih 200 metara od škole, itd. Ono što je interesantno je da ni ovim zakonom nije urađeno, odnosno odrađeno na pravi način to kako će se precizno udaljenost izmeriti, odnosno može li da bude to zavisno od toga kako ovlašćeni tumače propise ili to zavisi samo od dobre volje i jednačina kako će ih neko motivisati da to i urade? Naravno, ono što smatram, a to je svakako i razmišljanje poslaničke grupe SRS jeste da tumačenje ovoga, odnosno određivanje te dužine svakako zavisi od ponuđene cifre u evrima ili dinarima za onoga ko taj put meri. Ono što je takođe interesantno, to je da se odredbom člana zakona o privatnim preduzetnicima, onemogućava posedovanje objekata u krugu od 200 metara od škole, a lutrija, gle čuda, može da poseduje objekat, iako se bave istom delatnošću, odnosno privređivanjem igara na sreću. I to je, dozvolićete, ne zabeležen primer jednog neravnomernog tretiranja. Tu se očigledno nisu poštovala čak ni ona stečena prava na rad privatnih organizatora i lutrija, pored ove apsolutne, čak i tu hajde da nazovemo, prostorni monopol. Druga nepravilnost, odnosno jedna od nepravilnosti na koju su ukazali i Udruženju igrača igara na sreću jeste svakako to ograničavanje trajanja nagradnih igara na 30 dana i mogućnost njihovog organizovanja samo dva puta godišnje za sve privredne subjekte. Ovo, praktično, znači da su blokirane čak i nagrade niskog intenziteta kroz koje se potrošačima pružala dodatna mogućnost da osvoje nagrade eventualno u robi ili uslugama. Posebno pitanje, posebna priča je uopšte kvalitet usluga Državne lutrije Srbije, proširenje ponude, privređivanje onih igara na sreću kojima je otvorena konkurencija, kao što to čine neke od lutrija i u zemljama u okruženju. Ima tu raznoraznih poruka koje su, pa ne znam kako da ihnavedem, u smislu ovih odredaba članova zakona o igrama na sreću. Čak se navodno i vodi računa i o ravnomernom regionalnom razvoju, time što Vlada u svom javnom pozivu za davanje dozvola za privređivanje posebnih igara na sreću u igračnicama navodi teritoriju na kojoj će biti locirana, a sve tobože u cilju otvaranja novih radnih mesta u manje razvijenim mestima. Naravno, u trenutku kada su i otpuštanja sa posla i gubljenja radnih mesta, kada se meri dnevno na stotine i na hiljade, ovo je zaista, po malo, licemerno. Na kraju krajeva, ponoviću i ono što jeste naš stav, ovakav predlog zakona neće doneti nikakvu korist građanima. To što očekujete da će donekle doprineti povećanju sredstava koje će se uliti u budžet, smatram da zaista izuzetno malo, praktično zanemarljivo, a i ono što je uvek pitanje svih pitanja, to su i te pare koje, da bi se dodatno ostvarile na taj način, ko zna i za šta će u tim vašim političkim potkusurivanjima završiti. Podsećam samo da će vas i ovakav, nazovi zakon, koštati negde oko 300 hiljada evra. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se javlja još neko za reč, ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o tačkama 10), 11) i 12) dnevnog reda. Na osnovu člana 87. i člana 90. a u skladu sa članom 27. starajući se o primeni prakse da svi uslovi potrebni za rad sednice Narodne skupštine budu obezbeđeni, određujem pauzu do 15,00 časova. U 15,00 časova ćemo nastaviti zajednički načelni pretres o 13) i 14) tački dnevnog reda. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu zajedničkim načelnim pretresom o PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPOLjNOJ TRGOVINSKOM POSLOVANjU i PREDLOGU ZAKONA O JAVNO-PRIVATNOM PARTNERSTVU I KONCESIJAMA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona pod tačkama 13. i 14. dnevnog reda, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine da ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika, koji propisuje da se prijave za reč podnese pre otvaranja načelnog, zajedničkog načelnog ili zajedničkog jedinstvenog pretresa tačke dnevnog reda. Obaveštavam vas da će po ovim tačkama dnevnog redaposlaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: Narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS, narodna poslanica Elvira Kovač, poslanička grupa Manjina, narodni poslanik Zoran Kasalović, poslanička grupa SPS – JS, narodni poslanik Arsen Đurić, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Zoran Krasić, poslanička grupa SRS. Ukoliko još neko od poslaničkih grupa odluči da ovlasti narodnog poslanika za predstavnika, molim vas da nas o tome informišete, da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju i Predlogu zakona o javno – privatnom partnerstvu i koncesijama. Da li predstavnik predlagača Predrag Marković, ministar kulture i informisanja informacionog društva, želi reč?(Da.) Izvolite. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsedniče, uvaženi narodni poslanici, samo jedna mala napomena, visoko poštujući ovaj dom i činjenicu da je on najviše i najznačajnije telo vlasti u Republici Srbiji, poštujem vašu spremnost da zbog važnosti za državu Srbiju obezbedite zajednički efikasnost da se što pre svi neophodni zakoni i ono za čim se ukazala potreba u prethodnom periodu, za eventualne dopune ili izmene radi usaglašavanja naših zakona sa Evropskom regulativom, što pre razmotre, čak i u situacijama kada je nadležni ministar u nekoj drugoj obavezi, pa mi je zadovoljstvo da ispred Vlade Srbije predstavim dva zakona koji su neophodni da što pre budu usaglašeni i razmotreni, a pri tome se izvinjavam u ime onih kolega koji nisu mogli da budu u ovom trenutku prisutni. Još jednom, poštovanje za vašu spremnost da ukažete odgovornost i efikasnost. Prvi predlog zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama je rezultat sve veće potrebe za izgradnjom nove javne infrastrukture, ulaganje u dobro od opšteg interesa, kao i pružanje usluga od opšteg interesa u Republici Srbiji. To je dovelo do porasta tražnje za privatnim izvorima finansiranja projekata od javnog značaja, jer usled nedostatka javnog finansiranja i nedovoljnih sredstava državnih organa, organa teritorijalne autonomije i lokalnih samouprava da razvijaju i modernizuju putnu, komunalnu i drugu infrastrukturu, kao i objekte od javnog značaja, neophodno je stvoriti pravni i institucionalni okvir za privlačenje privatnih investicija. Zakonom o koncesijama, koji je u ovom domu usvojen 2003. godine, načinjen je prvi korak ka uspostavljanju osnovnih principa za davanje koncesija u gotovo svim sektorima, ali je od momenta usvajanja Zakona o koncesijama materija vezana za uređenje javno – privatnih partnerstava i koncesija se konstantno razvijala na međunarodnom nivou i na nivou zakonodavstva EU, pa je navedeni zakon počeo da iskazuje svoje slabosti koje nije uspeo da reši, kao i problemi koji su se javili u sprovođenju koncesionih projekata, tako i u pogledu pružanja sigurnosti privatnom kapitalu da će uspeti da povrati svoje investicije i ostvari profit. Saldo Zakona o koncesijama je zaključenih pet ugovora o koncesijama, od čega je četiri ugovora raskinuta i određeni broj potencijalnih koncesionih projekata nije uopšte realizovan. Ne treba objašnjavati da su svi učesnici u ovim aktivnostima uvideli da od toga štetu trpi država Srbija ukupno, pa se zato predloženim zakonom po prvi put u pravni sistem Republike Srbije uvodi pojam javno-privatno partnerstvo i po prvi put će državni lokalni organi biti u mogućnosti da svoje potrebe za infrastrukturom i javnim uslugama realizuju po ovom modelu, uz jasno utvrđena pravila postupanja. Radna grupa koja je radila na ovom zakonu označila je ciljeve koji se žele postići predloženim zakonima i oni su pre svega privlačenje domaćih i stranih investitora i banaka za finansiranje i sufinansiranje i vođenje projekata, obezbeđivanje pravnog okvira za transparentnu i pravičnu tendersku proceduru sa jednakim tretmanom svim ponuđača u postupku traženja privatno partnera za te projekte, podsticanje primene javno-privatnom partnerstvu u cilju izgradnje javne infrastrukture i pružanja usluga u javnom interesu, obezbeđivanje kvalitetnih usluga od javnog značaja, ali, pre svega, veća vrednost za uloženi, a to onda znači i za utrošeni novac kroz optimizaciju efikasnosti i delotvornosti, ekonomičnosti u pogledu ukupnih troškova vezanih za vlasništvo nad javnom infrastrukturom i pružanja usluga od javnog značaja. Naravno, podrazumeva se usklađenost sa propisima EU, posebno u oblasti javnih nabavki i usklađenost sa međunarodnim standardima i najboljom međunarodnom praksom. U nastojanju da se i predloženim članovima zakona obezbedi učešće na svim nivoima svih zainteresovanih, gde god postoji potreba, novca naravno nema dovoljno, ako ga nemaju građani nema ga ni država. Predloženo je da se skrate postupci, pojednostavi procedura da ne bi i finansijeri i oni koji su raspoloženi da uzmu učešće i nalaze interes javnom partnerstvu, se nalazili u situaciji otežanog, dakle odugovlačenja otežanog poslovanja i procedure pripreme za ulaganje, jer Srbija svakako ne može da se razbacuje vremenom i ovo je još jedan od ključnih priloga onim za čime kasnimo kao država a to je ono što zajednički zovemo giljotina propisa, neophodno je što pre pojednostaviti procedure i omogućiti da novac što pre bude aktiviran u interesu građana. Isti razlog je i u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, jer je pojednostavljenje administrativnih procedura prvi i osnovni razlog, kao i usaglašavanje sa novim zakonskim rešenjima u carinskom zakonu i Zakonu o deviznom poslovanju, a istovremeno se slede preporuke Evropske komisije i članica Svetske trgovinske organizacije da pojedine kategorije u tekstu Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, mislim na važeći zakon, treba terminološki usaglasiti sa relevantnim odredbama Svetske trgovinske organizacije, kako ne bi došlo do nerazumevanja u vezi njihove primene, kao i da pojedine članove relevantnih sporazuma treba u potpunosti ugraditi u tekst zakona, jer imamo usporavanje u procesu spoljne trgovine. U tekstu Predloga zakona, koji je pred vama, usvojene su preporuke Kancelarije za regulatornu reformu i analize efekata propisa u cilju realizacije projekta giljotina propisa, odnosno pojednostavljenja administrativnih procedura. Od strane izvornog predlagača obuhvaćene su najvažnije izmene sa stanovišta primene zakona za koje sam obavezan da pročita i skrenem pažnju na član 1. koji se odnosi na član 3. važećeg zakona, gde se lica u spoljnotrgovinskom poslovanju pored pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica koja su sada navedena. Ovde se dodaje i ogranak, kao deo pravnog lica koje može da se bavi spoljnotrgovinskim prometom. U članu 2. briše se član 4. važećeg zakona, ogranak i predstavništvo, s obzirom da je materija ogranka i predstavništva, kao i njihova poslovna sposobnost definisana Zakonom o privrednim društvima, koji će stupiti na snagu istovremeno kad i ovaj zakon, dakle 1. februara 2012. godine. Članovima 4. i 5. date su posebne definicije osnovnih principa Svetske trgovinske organizacije u odnosu na robe sa jedne i usluge sa druge strane, to je naravno u skladu sa opštim sporazumom o carinama i trgovini GAT 94 i opštim sporazumom o trgovini, uslugama GAT, s obzirom na razlike u definicijama osnovnih principa koje ove sporazumi sadrže i njihovoj primeni. Članom 6. izvršene su izmene člana 11. važećeg zakona, kako bi se i taj član, koji reguliše izuzetke od principa slobode spoljnotrgovinskog poslovanja u potpunosti usaglasio sa izuzecima sadržanim u članovima 20. i 21. GAT 94. Predviđena je i dopuna člana 14. važećeg zakona koji se dopunjuje odredbom da Vlada propisuje i bliže uslove za primenu mera radi transparentnosti u njihovoj primeni, a u članu 8. povodom definicije tranzita, ovog puta je data i upućujuća norma na carinski zakon, obzirom da on definiše pojam tranzita robe. Dopunjeni su članovi koji se odnose na primenu kvantitativnih ograničenja i raspodelu kvote i propisane u kojim slučajevima kvantitativno ograničenje predlaže Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja a u kojima drugi nadležni organi. Menja se član 23. koji reguliše postupak izdavanja korišćenja i ukidanja dozvola, jer je on proširen odredbama koje su propisanu u Sporazumu o procedurama izdavanja uvoznih dozvola GAT 94 i njime su utvrđeni rokovi za donošenje propisa pre primene režima dozvola, elementi koje takav propis mora da sadrži kao i način podnošenja zahteva za izdavanje dozvola koji mora da bude što jednostavniji a stranka zahtev podnosi jednom, a u izuzetnim slučajevima dostavlja najviše u tri organa. U delu koji se odnosi na zaštitu ravnoteže platnog bilansa članovi 15. i 16. pored kriterijuma za uvođenje ove mere, naglašeno je da prioritet imaju cenovne mere nad kvantitativnim ograničenjima i dodatno u članu 18. u cilju pojednostavljenja administrativnih procedura predlaže se brisanje člana 41. važećeg zakona, ulaganje u drugoj državi i carinskoj teritoriji. Podatke o ulaganjima će u skladu sa Zakonom o deviznom poslovanju rezidenti ubuduće dostavljati Narodnoj banci Srbije i mislim da je posebno važno da se u okviru kaznenih odredbi, da su kazne povećane u skladu, upravo sa izmenama i dopunama Zakona o prekršajima koje je ova skupština donela 2009. godine. Podsećam da je i ovim i prethodnim Predlogom zakona, predloženim izmenama, izvršeno pojednostavljenje administrativnih procedura, usaglašavanje sa novim zakonskim rešenjima, o relevantnim propisima domaćeg zakonodavstva i da su ispunjene preporuke Evropske komisije i članica Svetske trgovinske organizacije u procesu pristupanja Evropskoj uniji i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Amandmani koji su dati na Predlog ovog zakona nisu prihvaćeni, a skrećem pažnju na Predlog zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, tamo gde nisu nabrojana sva nadležna ministarstva, dato je jedno pojednostavljeno rešenje da Kabinet predsednika Vlade predloži komisiju koja će pored nabrojanih nadležnih ministarstava, koja bi bila zainteresovana za proces javno-privatnog partnerstva moći tome da se priključe. Prirodno je da ovo naglašavam jer je Ministarstvo kulture, odnosno ministarstvo nadležno za kulturu po definiciji, a posebno posle usvajanja Zakona o restituciji dodatno zainteresovano kao i građani Srbije za javno-privatno partnerstvo u ovoj oblasti i u tome će uzeti učešće. Hvala vam svima na pažnji.
Zahvaljujem. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanike Vlatko Ratković, želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Siniša Stamenković ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovani gospodo saradnici, u ekspozeu premijera Vlade Republike Srbije, gospodina Mirka Cvetkovića od 14. marta 2011. godine, podneto ovom visokom domu, istaknuti su prioriteti na kojima će Vlada raditi u svom mandatu. Poseban akcenat stavljen je na uspešno okončanje planiranih reformskih procesa, na suštinsko unapređenje pravnog poretka i privrednog sistema zemlje, radi približavanja svih standardima EU i sveta i svim tehničkim i pravnim standardima međunarodnih svetskih organizacija. Uvođenje daleko složenijeg pravnog poretka i novog privrednog sistema zemlje, nije samo politički zadatak na evropskom putu Srbije, već u najvećoj meri postizanje visokog stepena podudarnosti naše privredne, ekonomske i pravne legislative sa celim svetom. Jedan od vrlo važnih zakona za uređenje i obezbeđenje sistema obavljanja pojedinih privrednih i drugih delatnosti, a radi usaglašenosti ekonomskih odnosta sa inostranstvom je svakako Zakon o izmenama i dopunama Zakona o spoljno trgovinskom poslovanju. Usklađenost propisa sa odredbama Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između EU i njihovih država članica sa jedne strane i Republike Srbije sa druge strane, ovim zakonom se usklađuju sa odredbama prelaznog Sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između EU i Srbije. Suština približavanja jeste u obezbeđivanju protoka roba kako industrijskih proizvoda tako i proizvoda iz poljoprivrede i ribarstva ali i drugih roba prema odredbama Sporazuma i prelaznog Sporazuma o trgovini. Neophodno je da se svi skupa podsetimo okolnosti u kojima se Srbija danas nalazi i u kojima treba usvojiti jedan tako važan zakon. Evropska komisija danas, nedvosmisleno u svom izveštaju priznaje Srbiji da je uspela u uspostavljanju opšteg pravnog i institucionalnog okvira u oblasti pravde, slobode i bezbednosti, ali da je potrebno unapređenje kapaciteta među nadležnim ministarstvima, institucijama i službama. Posebno je važno da u politici Srbije u ovoj oblasti postoji zdrav odnos koji delimo na budžetsku, institucionalnu i zakonodavnu aktivnost, koje se moraju sprovesti. U okviru budžetske odgovornosti, saglasno mišljenju i stavovima MMF, uspostavljena je fiskalna odgovornost na svim nivoima, štednja i smanjenje javne potrošnje i strogo poštovanje poslednjeg aranžmana sa MMF kao garantom makroekonomske stabilnosti zemlje. Platnobilansna pozicija Srbije je realna i ona je od nadležnih u Vladi, ministarstvima, u javnom i realnom sektoru shvaćena kao krajnje odgovorna pozicija, koja se ničim ne sme ugroziti, a pre svega bilo kakvim novim povećanjem deficita budžeta izvan planiranih okvira. Spoljni dug Srbije neće biti više povećavan, a praćenje fiskalnog deficita javnog duga biće samo u skladu sa fiskalnim pravilima, sa pravim i brzim odgovorima na zaustavljanje smanjenja i oporavak od globalne ekonomske krize. Poslanička grupa PUPS smatra da su mere Vlade i Narodne banke Srbije usmerene na smanjenje krize i na oporavak u oblasti privrede, trgovine, poljoprivrede i pre svega kroz smanjenje obaveznih rezervi NBS komercijalnim bankama koje plasiraju kredite izvoznoj privredi, odnosno trgovini, uz obaveznu podršku izvoznicima, a pre svega onima koji plasiraju agrarne i prehrambene proizvode, obavezan i rigorozan plan dodatne štednje u svim aproprijacijama budžeta kroz smanjenje javne potrošnje, zatim stvaranje svih uslova za održavanje planiranog minusa budžeta, kao i ubrzanje postupka i potpisivanje novih aranžmana u spoljnotrgovinskom poslovanju. Nova rešenja u ovom zakonu proistekla su iz inicijative jedinice za sveobuhvatnu reformu propisa, kao i privrednih subjekata koji su posle prezentacije javne rasprave dostavili direktno predloge Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, od kojih je najveći deo ugrađen u nova rešenja. Moramo da istaknemo i to da su članovi STO imali uvid u zakon i da su njihove sugestije i komentari bili korisni i pozitivni. Napominjemo i to da su kroz realizaciju programa giljotine propisa otklonjene odredbe i pomoćni propisi, a na osnovu preporuke grupe STO, tako da je zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju oslobođen od limitirajućih propisa koji su se odnosili na evidentna direktna ulaganja u inostranstvo, a i na neke druge odredbe. Smatramo da je ovim zakonom izvršeno olakšanje poslovanja za domaće privredne i trgovinske subjekte. Smatramo da je u toku donošenja zakona bilo neophodno izvršenje prilagođavanja novih zakonskih rešenja, ali i potpuno preciziranje termina koji se u njega unose. Pored pravnog usaglašavanja, teži deo usaglašavanja bio je u oblasti tehničkih propisa, a saglasno međunarodnim direktivama, sporazumima i ratifikovanim ugovorima, pri čemu su se morali regulisati svi tehnički propisi koji se primenjuju na uvoz robe i to pojedinačno, a brišu se opšti propisi koji se primenjuju po ranijoj formulaciji da se ovaj zakon odnosi na sve proizvode, bez obzira na poreklo proizvoda. Po zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju sada svaki proizvod mora imati poreklo, mora biti atestiran, mora imati svoju deklaraciju, svoju cenu i svoju zaštitu. Poslanička grupa PUPS ponovo u svom zalaganju insistira na tome da se što više elemenata reši kroz zakon a da se što manje prepusti Vladi odnosno nadležnom ministarstvu u potpisivanju drugih uslova za plaćanje i naplatu robe, odnosno uslugama kako bi se izbegli batels sistemi i batels poslovi jer se država ne može obavezati kao privredni subjekt, već neko ko se bavi staranjem, usklađenim optimalno-privrednog trgovinskog i političkog ambijenta za poslovanje u privredi i trgovini. Ovim zakonom, uvereni smo, ostvariće se prioritetni cilj usklađivanja sa pravilima i principima STO, a obezbediće se i svi uslovi za što brže pristupanje Republike Srbije STO. Poslanička grupa PUPS očekuje pozitivan uticaj ovog zakona za domaća i strana lica na sve učesnike u spoljnotrgovinskom poslovanju. Činjenica je da se tim zakonom pojednostavljuje procedura u sprovođenju i izdavanje dozvola za izvoz i uvoz sa precizno definisanim terminima instituta, ali i sa detaljnim utvrđivanjem principa spoljnotrgovinskog poslovanja na osnovu domaćih i pozitivnih međunarodnih garancija. U danu za glasanje poslanička grupa PUPS podržaće usvajanje ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, današnjom raspravom u načelu o Predlogu zakona o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama nastavlja se intenzivan rad na razmatranju i usvajanju zakona iz oblasti agende, o usklađenosti propisa sa odredbama Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između EU sa jedne strane i Republike Srbije sa druge strane, kao i sa odredbama Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između EU i Srbije. Moramo napomenuti da se ovaj zakon razmatra i usvaja u periodu kada celom svetu preti veliki ekonomski ponor, kada sve razvijene zemlje iskazuju veliki pad BDP, ogromnu nezaposlenost, kada je teško sprovođenje reformskih zakona i niz posebnosti koje upućuju na duboku krizu. Ekonomska kriza Srbije nas upućuje na stalno i realno preispitivanje naših mogućnosti i stalnih zahteva od nas za reformskim zahvatima koji se ne mogu odlagati i bez kojih nema zaustavljanja krize, niti njenog prevladavanja. Ocena Srbije jeste da poseduje složenu makroekonomsku stabilnost, da su troškovi budžeta pod kontrolom, kao i minus u državnoj kasi, da se državna procedura i pravila poštuju, kao i da se poštuju odredbe novog angažmana sa MMF. Preostao je ogroman posao u reformi bankarskog sektora i kreditne politike, zatim u oblasti stvaranja ambijenta uspešnog poslovnog okruženja i u okončanju za sada sporog procesa privatizacije, pri čemu moramo dovršiti restrukturiranje javnih preduzeća, privatizovati komunalna preduzeća i završiti privatizaciju u oko 20% preduzeća. Od Srbije se zahteva konačan rastanak sa monopolima, bilo da su državni ili privatni, ali i sa kontumacijom prava države na administrativnom određivanju cena svih inputa, pre svega električne energije, gasa, prevoza, kao i cene osnovnih životnih namirnica – hleba, šećera, mleka i ulja. Ovaj ambijent u kome se donosi ovako važan zakon kao što je zakon o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama, opterećuje činjenica da nisu do kraja pravilno uvedene subvencije i dotacije iz budžeta za određene proizvode, a time i za javno partnerstvo između države i privrede i javnih ustanova i privrednika. Napominjemo da se ove nabavke u zemlji ne sprovode na zadovoljavajući način, a to bitno utiče na partnerstvo, na kooperativu, na koncesije, jer iz toga proističe veliki broj malverzacija i korupcija. Mi svakako moramo prihvatiti odvajanje nadležnosti onih koji raspisuju tendere od onih koji kontrolišu postupak javnih nabavki do onih koji u javnom privatnom partnerstvu i koncesijama dobijaju javne i druge poslove. Složen ambijent u kome Srbija danas treba da izađe iz tog dužničkog kola u kome svako svakom duguje, a koje se jadanput mora preseći uz uvođenje rokova plaćanja i njihovog ograničenja, bilo bi ispunjenje osnovnog zahteva naše privrede, imajući u vidu da je poseban čvor nelikvidnosti jako opterećen kod javnih preduzeća i njihovih privrednih komintenata. Uredba o ograničenju rokova plaćanja ne može se odnositi samo na privredu, već se mora odnositi na javna preduzeća koja po nekim pokazateljima duguju sedam puta više novca nego što duguju republički i lokalni organi. Ako se republičkim i lokalnim organima uvodi obaveza da u roku od 60 dana vrate svoje dugove prema privredi, privreda bi takođe u roku od 60 dana morala da izvrši svoje obaveze prema državi, prema njenim fondovima i zavodima. Poslanička grupa PUPS smatra da se i ovim zakonom, kao i mnogim drugim iz ovog seta zakona, potpuno mora urediti oblast javnih delatnosti a pre svega kroz regulisanje privatizacije i korporativizacije javnih preduzeća. Koncesija u smislu ovih zakona i jeste javno privatno preduzetništvo u kome je javnim ugovorom uređeno komercijalno korišćenje prirodnog bogatstva, odnosno dobara u opštoj upotrebi koja su u javnoj svojini ili u obavljanju delatnosti od opšteg interesa, koje daje nadležno telo i to javno telo i koje to ustupa domaćem ili stranom licu na određeno vreme po posebno propisanim uslovima uz plaćanje koncesione naknade. Moramo se složiti da su to rigorozna prava, ali ona su jedina i moguća. Koncesija za radove u smislu ovog zakona je pravni odnos uređen ugovorom čiji je predmet izvođenje radova ili projektovanje izvođenja radova, a koji se odnose na jednu ili više delatnosti određenih zakonom kojim se uređuje pojedina koncesija odnosno delatnost navedena u prilogu 2. zakona, kojim se uređuju javne nabavke ako se naknada za javne radove sastoji ili od samog prava na komercijalno korišćenje radova ili od tog prava zajedno sa plaćanjem. Koncesija za usluge, o čemu je i ministar govorio, u smislu ovog zakona je pravni odnos uređen ugovorom čiji je predmet pružanje jedne ili više usluga u opštem interesu ili određenim zakonom koji se uređuje pojedinim koncesijama, odnosno uslugama navedenim u prilogu 1. zakona i kojim se uređuju javne nabavke ako se naknada za pružene usluge sastoji ili od samog prava na komercijalno korišćenje odnosno pružanje usluga ili od tog prava zajedno sa plaćanjem. Mi danas razmatramo konzistentnu regulativu o javno-privatnom partnerstvu, imajući u vidu da smo po kriterijumima Svetske banke po uslovima poslovanja zauzeli 92. mesto od 183 zemlje koje se rangiraju. Naša pozicija je pogoršana u odnosu na prethodnu godinu, kada smo bili na 88 mestu. Činjenica je da na takvo rangiranje Srbije pre svega propisi za radu preduzeća u javnoj privredi, počevši od osnivanja i poslovanja te privrede, preko međunarodne trgovine, plaćanja poreza i doprinosa, do rešavanja pitanja kredibilnosti te privrede na domaćem i ino tržištu. Moramo da istaknemo činjenicu da Srbija ima i neke pozitivne ocene vezane za ukupne privredne aktivnosti. Pre svega, to se odnosi na brzinu osnivanja preduzeća, na upis nepokretnosti, na učešće u međunarodnoj trgovini kroz izvozi uvozroba, na dobijanje građevinskih dozvola, na dobijanje priključaka za energente, na sprovođenju ugovora i rešavanju nesolventnosti partnera i plaćanju poreskih obaveza i osnova. Reforme koje ne mogu da čekaju obuhvataju nekoliko prioriteta kojeVlada treba da predloži, a parlament da razmotri i da po njima usvoji zakone.Jedan od tih zakona je i ovaj koji danas razmatramo. To su sve pitanja sistemskih zakona, a jedan od njih, koji mora biti po hitnom postupku, sigurno je Zakon o javnom partnerstvu. Podsetimo se da je Zakon o koncesijama usvojen sada daleke 2003. godine. Tada su određeni osnovni principi za davanje koncesija i delimično rešeni odnosi u javno-privatnom sektoru. Kao društvo i država opredelili smo se za podsticanje primene javno-privatnog partnerstva, pre svega u oblasti izgradnje javne infrastrukture i pružanja usluga u javnom interesu, zatim, za obezbeđenje kvalitetnih usluga od javnog značaja, te za optimalnu efikasnost i delotvornost i ekonomičnost u pogledu ukupnih troškova vezanih za vlasništvom nad javnom infrastrukturom i u pružanju usluga od javnog značaja. Zakon koji smo nedavno doneli o svojini upravo govori o tome. Poslanička grupa PUPS smatra da će se ovim zakonom formirati i efikasan mehanizam, koji će dozvoliti svim nivoima vlasti da realizuju projekte ugovorene kroz javno-privatno partnerstvo, sa ili bez elemenata koncesije na osnovu jasnih pravila. Posebno mislimo da će se u još većoj meri obezbediti učešće domaćih i stranih investitora i banaka za finansiranje i vođenje projekata od opšteg interesa za Srbiju. Zakonom o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama Srbija obezbeđuje dobar pravni okvir za transparentnu tendersku proceduru, u kojoj će svi ponuđači imati jedak tretman i jednako pravo da traže i obezbede privatnog partnera. Posebno naglašavamo činjenicu da se ovim zakonom definitivno usklađuje međunarodna regulativa i standardi, kao i najbolja međunarodna praksa sa našim pravnim ambijentom, uz potpunu usklađenost sa propisima EU i sveta, posebno u oblasti javnih nabavki i što je već dugo predmet opšteg interesa u našem društvu i predmet kritika u smislu eliminacije izvora korupcije i organizovanog kriminala. Dobro je rešenje kojezakonnudi, a u kome je javno-privatno partnerstvo uključeno kao dugoročna saradnja radi obezbeđenja finansiranja, izgradnje, rekonstrukcije, upravljanja i održavanja infrastrukturnih objekata, od nespornog javnog i društvenog interesa za našu zemlju. Dame i gospodo narodni poslanici, država poverava javno-privatnom partnerstvu i veliki niz obaveza u obezbeđivanju finansiranja izgradnje infrastrukturnih objekata, a pre svega prenosi obavezu projektovanja i izgradnje, i kasnije upravljanja, održavanja nad tim objektima. Pitanja stvarnog prava i prava koncesije su uređena u skladu sa drugim pozitivnim propisima iz našeg zakonodavstva i sadrže uslove i način kako će biti primenjeni u javno-privatnom partnerstvu i koncesijama i kako će biti definisani u novom osnivanju privrednog društva, koji se stvara između javnog i privatnog partnera, kao i uz primenu propisa na ugovore o osnivanju, na prava raspolaganja u udelima, odnosno akcijama sredstava za posebne namene. Poslanička grupa PUPS predlaže da Ministarstvo i Vlada prihvate jedan broj amandmana, kojima se poboljšavaju predložena rešenja, a pre svega one amandmane kroz koje se poštuju odredbe Zakona o javnim nabavkama, odredbe Zakona o javnim preduzećima, energetici, rudarstvu itd. U danu za glasanje naša poslanička grupa podržaće donošenje ovog zakona. Hvala.
Iskorišćeno je 17 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba Manjina i SVM ću se u svom izlaganju bazirati na jedan od dva zakona o kojima raspravljamo, predloga zakona o kojima raspravljamo zajedno. Baziraću se na Predlog zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama. Pred nama se nalazi jedan predlog zakona koji treba, kao što smo čuli, da sveobuhvatno obezbedi pravni okvir za uspostavljanje partnerstva između javnog, sa jedne strane, i privatnog, sa druge, sa jednim osnovnim ciljem, a to je zadovoljenje potreba stanovništva. Svi mi smo svedoci da se u našem okruženju, ovde najviše mislim na susedne zemlje, već u njima vidimo sve veći broj uspešnih projekata, o kojima se upravo kroz ovaj model javno-privatnog partnerstva uspešno izgrađuju ili obnavljaju infrastrukturni i drugi objekti. Na ovaj način se otvaraju mnoge nove mogućnosti za razvoj. U Republici Srbiji, međutim, kao što smo čuli, do sada, nažalost, nije postojala adekvatna zakonska potpora u povezivanju javnog i privatnog, u oblasti zajedničkog projektovanja, finansiranja, izgradnje, rekonstrukcije,upravljanja ili održavanja kako infrastrukturnih, tako i drugih objekata, koji su od javnog značaja i pružanja usluga od javnog značaja. Trenutno važeći Zakon o koncesijama, koji je, kao što smo čuli iz uvoda gospodina ministra, donet 2003. godine i koji će prestati da važi donošenjem ovog novog predloga zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, taj zakon nije zadovoljavao potrebe. S toga su vlasti veoma često bile primorane da primenjuju ostale brojne zakone koji su doticali navedenu oblast, u slučajevima kada su nameravali da uspostave saradnju javnog i privatnog ili ugovore koncesiju na korišćenje dobara ili na obavljanje delatnosti od opšteg interesa. Predlog zakona o kojem raspravljamo treba da otvori zaista nove mogućnosti za razvoj, kao i da omogući upravo pravu institucionalizaciju javno-privatnog partnerstva, jer saradnja između javnog i privatnog može da ima kako trenutne, tako i dugoročne pozitivne rezultate, kroz korišćenje sposobnosti privatnog partnera ovde najpre mislimo kako u tehničkim, tako i u upravljačkim inovacijama privatnog partnera. Svakako je od presudnog značaja, svi ćemo se tu složiti, privlačenje privatnog kapitala. Mi iz SVM imamo jednu manju zamerku na ovaj predlog zakona. Predali smo jedan amandman, o kojem ću kasnije vrlo kratko, ali ovde moram da naglasim da se, pošto se naravno zalažemo za pristupanje naše zemlje EU, nadamo da će usvajanje i primena ovog zakona olakšati za Republiku Srbiju i korišćenje fondova EU, koji nažalost još uvek nisu u potpunosti otvoreni za Republiku Srbiju. Pošto svi znamo, radi javnosti želim da naglasim, kada naša zemlja dobije status kandidata, pored prve dve komponente IPA pretpristupnog fonda, koje se odnose na projekte prekogranične saradnje i projekte za izgradnju institucija, sledi treća komponenta koja se odnosi na regionalnu saradnju i za čije korišćenje ćemo biti sposobni, mi, Republika Srbija, jedino ako ćemo umeti da sprovodimo projekte upravo ovim delatnostima, delatnostima od opšteg interesa, kao što je izgradnja saobraćajne infrastrukture, infrastrukture u oblasti životne sredine i komunalnih usluga. Sve to je moguće jedino kroz suštinsku regionalizaciju, za koju se SVM zalaže i suštinska regionalizacija je jedina prava razvojna mogućnost, kako EU, tako i nama koji smo pred vratima EU. Dobar zakon treba da pruži adekvatne podsticaje za razvoj, a ovaj predloženi zakon će svakako to učiniti i zbog toga ga podržavamo. Kao poslanica Saveza vojvođanskih Mađara, moram da naglasim da sam regionalno, tačnije, mogu to nazvati vojvođanskim aspektom, da možemo sa olakšanjem zaista konstatovati da je ovaj predlog zakona jedan od retkih koji je u potpunosti dosledan, da su u ovom predlogu zaista ispoštovani svi nivoi vlasti, od Republike Srbije preko autonomne pokrajine, do lokalnih samouprava, kako po pitanju davanja saglasnosti za odobravanje projekata, tako i po pitanju kontrole, odnosno nadzora nad realizacijom javnih ugovora, u smislu ovog zakona i u potpunosti ispoštovan i Zakon o javnoj svojini. Dobro je, znači, pozitivna strana Predloga je što koncesionu naknadu koju plaća koncesionar, ona je prihod budžeta Republike Srbije, ali i budžeta autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave, kao i da upravo po prestanku koncesionog odnosa, objekti, uređaji, postrojenja i druga sredstva iz okvira predmeta koncesije postaju svojina, kako Republike Srbije, tako autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave. Ukratko bih možda mogla da kažem da je ovaj predlog jedan vrlo dobar, pošto smo čuli da je usklađen sa međunarodnim standardima, dobro je proveden, primenljiv zakon koji se primenjuje u mnogim zemljama Evropske unije i nadamo se da će ta primena pozitivno uticati i kod nas. Naša zamerka se odnosi na Komisiju za javno i privatno partnerstvo koju je uvaženi gospodin ministar spomenuo. Naime, u Predlogu zakona o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama stoji – stručnu pomoć pri realizaciji projekata javnog, privatnog partnerstva i koncesija u skladu sa ovim zakonom vrši Komisija za javno i privatno partnerstvo. Komisiju obrazuje Vlada na predlog raznih ministarstava, najpre na predlog Kabineta predsednika Vlade. Tu sam želela da postavim pitanje – šta znači Kabineta predsednika Vlade, ali delimično smo dobili odgovor od vas. Nadalje, na predlog ministarstva nadležnog za poslove ekonomije i regionalnog razvoja, pa ministarstva nadležnog za poslove finansija, za poslove infrastrukture, za poslove rudarstva, komunalnih delatnosti, zaštite životne sredine, autonomne pokrajine i grada Beograda. Verovatno se nadzire da je naša osnovna zamerka što ovaj kontrolni organ, znači takozvana komisija, ima devet članova, a od tih devet članova, autonomna pokrajina ima pravo da predlaže svega jednog, tako da smo mi u našem, pošto smatramo da to nikako, znači ovo učešće nikako nije u srazmeri, udelu Vojvodine u privredi Republike Srbije, amandmanom smo predložili da ne želimo da srušimo ceo koncept i svesni smo da Komisija treba da ima devet članova. Predlog je da se briše taj jedan član na predlog Kabineta predsednika Vlade, a da se doda – da na predlog autonomne pokrajine Komisija može da ima dva člana. Vidim da ću dobiti odgovor od gospodina ministra. Toliko o zamerci. Svesni ste da zaista taj broj, jedan mali, ali smo svesni da je nažalost važeća praksa takva da u većini takvih i sličnih komisija autonomna pokrajina ima svega jednog člana, i vi ste verovatno svesni toga da smo mi oni koji smo trebali da predložimo bar povećanje, da se ne zaboravi da zaista autonomna pokrajina čini veći udeo privrede Srbije. Osnovni elementi javno privatnog partnerstva su minimalni - zahtevan kvalitet i standard usluga i radova u interesu javnosti korisnika usluga, kao i adekvatno obezbeđenje interesa javnog partnera. Prošle nedelje, kada smo raspravljali o Zakonu o komunalnim delatnostima i o Zakonu o rudarstvu i geološkim istraživanjima, razgovarali smo o tome da je zaista vrlo teško obezbediti javni interes i privući privatne investicije. Stoga, u Predlogu stoji da se privatnom partneru garantuju prava utvrđena kako zakonom, tako i javnim ugovorom, odnosno ugovorom o finansiranju projekata, a ako je privatni partner strano lice, onda se njima, znači, stranim licima se pravo obezbeđuje međunarodnim ugovorima o podsticanju i zaštiti ulaganja, koji su na snazi. Ovaj predlog zakona je nastao zbog potrebe, kao što smo čuli,za izgradnju nove infrastrukture, ulaganjem u dobra o opštoj upotrebi, kao i pružanjem usluga od opšteg interesa. Jedan od osnovnih razloga zašto je bilo potrebno doneti ovaj novi zakon je porast tražnje za privatnim izvorima finansiranja ovih navedenih projekata. Usled nedostatka javnog finansiranja i nedovoljno sredstava državnih organa da dovoljno razviju i modernizuju putnu i komunalnu infrastrukturu, neophodno je zaista da se unapredi, kako pravni, tako i ekonomski razni mehanizmi, kako bi se privukle neophodne privatne investicije domaćih i stranih investitora, a tako i banaka za finansiranje i sufinansiranje ovih projekata. Neophodno je omogućiti svim nivoima vlastida realizuju projekte kroz javno privatno partnerstvo. Učešće privatnog sektora je, složićemo se, vrlo značajno. Kao što smo to ovde više puta naglasili, želela bih da kažem da Savez vojvođanskih Mađara podržava predlog, upravo zbog toga što je on u potpunosti usklađen sa međunarodnim standardima i najboljom međunarodnom praksom finansiranja izgradnje, rekonstrukcije, upravljanja ili održavanja infrastrukturnih i drugih objekata. Ono što je vrlo zanimljivo i što moram da naglasim je, da u predlogu stoji i da koncesioni odnos može prestati oduzimanjem koncesije, a u slučajevima da koncesionar ne obavlja koncesionu delatnost duže od godinu dana, da ne izvršava ugovorom preuzete obaveze, ali i iz raznih drugih razloga, kao što su javna bezbednost, slučaj da se obavljanjem koncesione delatnosti ugrožava životna sredina, zdravlje ljudi, itd. Definisane nadležnosti ministarstva nadležnog za poslove finansija, odnosno organa autonomne pokrajine, ili jedinice lokalne samouprave, nadležne upravo za poslove finansija, da pokrenu postupak nadzora samostalno, u skladu naravno sa svojim zakonskim ovlašćenjima. Nadalje je definisana i obaveza javnog partnera da konstantno, kontiuirano prati i nadzire realizaciju javnog ugovora, da prikupi periodične izveštaje privatnog partnera. Naglašavam još jednom, da su izradi teksta zakona korišćena, analizirana uporedno-pravna rešenja i iskustva susednih zemalja u regionu, ali i druga međunarodna iskustva. Pored zahteva za novom javnom infrastrukturom u Republici Srbiji, doprinela je razmatranje mogućnosti finansiranja projekata javne infrastrukture, privatnog finansiranja. Osim toga, nekoliko govornika je već spomenulo nedostatak javnog finansiranja i nedovoljna sredstva državnih organa da razvijaju i modernizuju putnu i komunalnu infrastrukturu, upravo je dovela do potrebe da se bez odlaganja uspostave, znači, pod hitno uspostave neophodni pravni i ekonomski mehanizmi, kako bi se što pre privukle privatne investicije. Sa druge strane, neophodno je da se pruži sigurnost upravo ovom privatnom kapitalu, da će uspeti da povrati ove investicije. Da sumiram, tri osnovna cilja donošenja zakona o javno-privatnom partnerstvu o koncesijama su, između ostalog, izgradnja javne infrastrukture i pružanje usluga u javnom interesu, obezbeđivanje kvalitetnih usluga od javnog značaja, kao i privlačenje domaćih i stranih investitora i banaka za finansiranje, sufinansiranje, i vođenje projekata od opšteg interesa. Ukratko, suština je da će primenom ovog zakona budžetska sredstva biti korišćena na mnogo efikasniji način, a usluge koje se pružaju građanima će biti kvalitetnije. Ne zaboravimo da je javnom partneru neophodno da ima potpuno odgovornog privatnog partnera. Osnovni cilj svih nas je da se zaštiti javni interes, ali da se obezbede neophodne privatne investicije. SVM ima jedan amandman i podržaćemo ovaj zakon. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima ministar Predrag Marković.
Hvala najlepše. Uvažena poslanice, samo hoću da podcrtam nešto što ste rekli. Veliko je zadovoljstvo prisustvovati, s jedne strane, u ovom domu. Jasno prepoznavanje onoga do čega nam je svima stalo, a to je da se jasno, precizno svi adekvatni nivoi vlasti adekvatno i upućuju kroz ova rešenja i u dodelu i u ostvarenju interesa i u nadzor. Ali za one koji su zainteresovani za praćenje hronike parlamenta, hvala vam što ste podcrtali povodom člana 65. gde je iz ove diskusije jasno, pretpostavljam, slažete se i vi, da je mnogo važniji kvalitet rešenja nego kvantitet članova., o čemu smo govorili. Kažem za hroničare, mislim da je ovo prvi put u istoriji parlamentarizma da smo zajednički konstatovali da smo, obrazlažući zakon, izneli i primedbe na njega. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, javno-privatno partnerstvo se često pominje kao nov način javne infrastrukture, ali ona datira još iz 18. veka kao koncept privatizacije javne infrastrukture. Najčešći oblik koncesija bile su one koje su sklapale vlade nerazvijenih država sa velikim svetskim kompanijama. Počeci razvoja koncesionarstva u Srbiji dotiraju još iz 19. veka, tačnije iz 1859. godine, kada je jedno francusko društvo za eksploataciju rudnika Majdanpek dobilo koncesiju na 30 godina, a nešto kasnije grad Beograd je dodelio koncesiju jednoj italijanskoj firmi za obavljanje tramvajskog saobraćaja. Nakon Drugog svetskog rata, sve do 90-tih godina, u Jugoslaviji nisu postojali primeri koncesija, a poznata je i koncesija iz 1991. godine, kada je izgrađen most na Drini - "Pavlovića Ćuprija", kada je koncesija dodeljena 30 godina, a koncesionar je finansirao i izgradio most i na taj način stekao pravo da naplaćuje putarinu. Svakako, u uslovima neophodnosti unapređenja infrastrukture i kvalitetnijeg pružanja javnih usluga, a u uslovima kada nema dovoljno budžetskih sredstava, što je, nažalost, slučaj u Republici Srbiji i u mnogim državama, javno privatno partnerstvo, kao ideja da u oblastima gde je to moguće poveže raspodelu rizika koju treba da obezbedi javni sektor i povećanu efikasnost koju treba da obezbedi privatni sektor, može biti zaista značajan zamajac za podsticanje ekonomije i brži razvoj infrastrukture i javnih usluga. To u Srbiji svakako može predstavljati verovatno rešenje za većinu problema koje ima, na primer, u komunalnoj delatnosti. Poznati su podaci da negde 60% stanova u Srbiji nije priključeno na sistem kanalizacije, 40% stanova nema organizovano iznošenje smeća, a nekih 20% stanova nije priključeno na sistem vodosnabdevanja. Pozitivna iskustva i uporedni pokazatelji nam govore da model javnog privatnog partnerstva, kao jedno zajedničko kooperativno delovanje javnog sektora sa privatnim sektorom, u cilju proizvodnje javnih proizvoda i javnih usluga, može da ponudi jedno ekonomičnije i efikasnije pružanje javnih usluga, za razliku od onih tradicionalnih koje postoje. Može da bude jedna, odnosno to jeste ideja kojom se teži stalnom unapređivanju i pronalaženju efikasnih načina da se obezbedi javna infrastruktura i pruže javne usluge. Takav jedan model javnog privatnog partnerstva može da bude i dobar instrument za reformu javnog sektora, a svakako može da omogući dobijanje dovoljno dobrih infrastrukturnih objekata, bez korišćenja nedovoljnih budžetskih sredstava. Ono što još može biti bitnije, jeste i da raspoloživa budžetska sredstva na taj način može da oslobodi za neke druge potrebe. Pogodne oblasti za javno privatno partnerstvo su svakako infrastruktura, građevinarstvo, energetika, komunalne delatnosti, obrazovanje i upravljanje otpadom. Javno privatno partnerstvo može biti, namerno upotrebljavam ovaj termin – može biti, jer ću nešto kasnije objasniti zbog čega ovaj termin koristim, ima određenu zadršku, dobro došao finansijski instrument za unapređenje lokalne infrastrukture, kada su u pitanju dečji vrtići, škole, sportske hale, pijace i sve ono ostalo što čini infrastrukturu u jednoj lokalnoj samoupravi, jer se trenutno, nažalost, naše lokalne samouprave suočavaju sa naraslim potrebama i rastućim potrebama, sa jedne strane, a sa druge strane postoji neodgovarajuća struktura prihoda, postoje veliki projekti koji mnogo koštaju i, naravno, određena ograničenja u zaduživanju lokalnih samouprava. Naravno da u takvim uslovima dobro dođe mogućnost i opcija da opština dodeli lokaciju, a da privatni kapital projektuje i izgradi nešto na toj lokaciji. Ili, recimo, primer poput Varaždina, u susednoj Hrvatskoj, gde su javne zgrade poverene na izgradnju i održavanje privatnom kapitalu, za uzvrat plaćanje mesečne naknade u narednih 20 do 30 godina. Naravno, i koncesija, kao pravni odnosi između države i domaćeg ili stranog pravnog lica, kao koncesionara, u kome država tom licu ustupa pravo korišćenja prirodnog bogatstava ili dobra u opštoj upotrebi koje je zakonom definisano kao vlasništvo Republike Srbije ili za obavljanje određene delatnosti od opšteg interesa na određeni rok i određenu naknadu, može svakako predstavljati jedan zamajac za brži razvoj i povećanje nacionalnog dohotka u celini. Naročito je ovde značajno reći da su vrlo bitne one koncesije kada su u pitanju strana lica, jer u tom slučaju ove koncesije predstavljaju u stvari jedan oblik stranih ulaganja, a podsetiću da je Republici Srbiji za održivi razvoj u narednom periodu godišnje potrebnonegde oko 2,5 milijardi evra direktnih stranih investicija, što svakako možemo zaključiti o značaju ove vrste koncesije. Da bi sve to bilo moguće u Srbiji, neophodno je potrebna institucionalna i zakonska infrastruktura. Prvi korak je napravljen još 2003. godine, kada je usvojen Zakon o koncesijama, koji je, za očekivati, pokazao određene slabosti u primeni. Drugi korak je ovaj zakon, odnosno predlog zakona koji je danas u načelnoj raspravi, Predlog zakona o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama. Bitno je reći da on svakako nije i dovoljan za stvaranje jednog povoljnog ambijenta i pravno administrativnog okruženja za razvoj javnog privatnog partnerstva i koncesija. Naime, praksa i iskustvo u zemljama u kojima se ovakvo jedno zakonodavstvo primenjuje govori da ovaj propis treba da prate i određeni propisi kada je u pitanju angažovanje privatnog sektora. Jako je bitno da postoje strategije na svim nivoima, strategije putem kojih se mogu locirati prioriteti i čini mi se da će to jako biti, da sve opštine u Republici Srbiji, sve lokalne samouprave imaju svoje strategije razvoja i da se usmere ka prioritetnim ciljevima. Naravno, jako je bitno kako su definisani i određeni postupci javne nabavke i svakako pitanje opštinske autonomije i imovine. Zakonom o javnoj svojini smo tu neka rešenja ponudili. Kada su u pitanju javne nabavke, koliko mi je poznato, u proceduri su ponude nekih novih rešenja, a strategije svakako ostaju nešto što treba svi u Republici Srbiji da obrate pažnju. Države centralne i istočne Evrope razvile su složeni zakonski okvir javnog privatnog partnerstva tokom 90-tih godina 20 veka. Tu i same članice EU imaju različite pristupe. Više modaliteta je korišćeno. Recimo, posebno zakonodavstvo je bilo u Sloveniji, Irskoj, Nemačkoj, Grčkoj, Poljskoj, Hrvatskoj, Rumuniji i, evo, pretpostavljam da ćemo se i mi, kada ovaj parlament usvoji ovaj zakon, pridružiti ovoj grupi zemalja koje su na ovaj način rešile ovo pitanje. Mislim da je ovo rešenje u odnosu na ostala, koja ću spomenuti, praktičnije i operativnije i da uvažava neki društveno politički ambijent koji je trenutno u Republici Srbiji. Postojala su i rešenja da se unutar postojećeg zakonodavstva javnih nabavki rešavaju ova pitanja, kao što je bilo u Italiji, Francuskoj i Danskoj. Zatim, prilagođavanje postojećih zakona novim zahtevima, kao što je uradila Češka Republika i Mađarska, a postojala je i neka vrsta jednokratnih odluka, za koju se opredelila Belgija. Imam osećaj da su očekivanja u javnosti, i uopšte i potrebe, zaista velika, ali mislim da treba biti objektivan i realan, pa reći da postoje i zemlje poput Čilea i Koreje koje 70% odnosno 90% projekata, svih projekata, realizuju kroz javno-privatno partnerstvo. Treba spomenuti pojedine analize, vrlo ozbiljne, koje govore da ne postoje dovoljno dobri dokazi koji mogu da potvrde koristi javno-privatnog partnerstva i upućuju na pronalaženje nekih boljih načina finansiranja. Velika Britanija je jedna od prvih zemalja koja je afirmisala ovaj način finansiranja projekata i ima dosta dobre rezultate, ali pored tih dobrih rezultata uočeni su i određeni problemi, pre svega da su u određenim projektima privatne kompanije ostvarivale enormnu dobit, što je bilo na štetu države, da su neki projekti rađeni ispod britanskog standarda, naravno, sa željom neopravdane minimizacije troškova, a u smislu povećanja profita. Uočena je i pojava da su radnici koji su iz javnog sektora prešli na pleća privatnog kapitala, došli na smanjenu zaradu i bili u prilici da su im određena prava uskraćena. Naravno, sve ovo treba da imamo u vidu kada govorimo i o uspešnim projektima koji su javno-privatnog partnerstva i u toj samoj Velikoj Britaniji, koju sam spominjao, i u zemljama u okruženju, koje su nama vrlo bliske, recimo, Hrvatska i BiH, koje su imale vrlo uspešne projekte kada je u pitanju izgradnja autoputeva, škola, sportskih hala, dečijih vrtića, upravljanje otpadom itd. Ono što je, po mišljenju poslaničkog kluba SPS-JS, neophodno da bi se ove pomenute negativne pojave uočene u praksi, jeste tenderski postupak koji podstiče jedno konkurentno i pošteno vođenje postupka, dostupnost nekoliko dobavljača, dosledno poštovanje propisanih načela zakona u članu 5, gde se govori o transparentnosti, jednakom i pravičnom tretmanu, slobodnoj tržišnoj utakmici i zaštiti javnog interesa, pre svega. Zbog toga smatramo da je, pored potpune transparentnosti ovog postupka, neophodna jedna permanentna kontrola, kontrola u smislu jedne vrste preventive, uvažavajući negativna iskustva koja je imala država Srbija u periodu tranzicije, pre svega, privatizacije u kojoj smo imali dosta negativnih pojava. Mislimo da bi na ovaj način mogli dobiti jedno atraktivno okruženje u Srbiji za javno-privatno partnerstvo, nove investicije i potreban instrument, dobar instrument, za reformu javnog sektora, a naravno da bi ubrzo mogli da vidimo i pozitivne rezultate ovog vida finansiranja izgradnje novih autoputeva, škola, sportskih hala, uređenih deponija, pijaca, mnogo boljih usluga. Poslanički SPS-JS podneo je tri amandmana na članove 11, 17. i 65. U svom izlaganju nisam o pojedinostima govorio o zakonu. Iskoristićemo raspravu u pojedinostima da detaljnije govorimo o pojedinih članovima ovog zakona, a obzirom na iznete argumente kada je reč o javno-privatnom partnerstvu, poslanički klub SPS-JS smatra da je potrebno usvojiti jedan ovakav zakon i svakako izražava načelnu podršku Predlogu zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, jer smatramo da predstavlja potreban i dovoljan okvir za pozitivnu afirmaciju javno-privatnog partnerstva u Srbiji. Dame i gospodo narodni poslanici, od izuzetnog značaja je pristupanje države Srbije STO. Izmene i dopune Zakona o spoljno-trgovinskom poslovanju idu u pravcu obezbeđivanja uslova za pristupanje Republike Srbije ovoj organizaciji, pre svega kroz izmene koje uvažavaju princip ne diskriminacije, kvantitativnih ograničenja uvoza i izvoza, zatim, kroz jednostavniju proceduru za izdavanje dozvola i nalaže što jednostavniju proceduru, odnosno obraćanje samo jednom organu ili najviše tri. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljno-trgovinskom poslovanju uvažava i preporuke jedinica za sprovođenje sveobuhvatne reforme propisa i ide u pravcu pojednostavljivanja poslovanja, pre svega domaćim privrednim subjektima. Zbog toga i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljno-trgovinskom poslovanju ima podršku kluba SPS-JS. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Prvo ću pričati o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljno-trgovinskom poslovanju. Naravno, mi smo protiv ovog predloga zakona i sada bih ukratko da iznesem razloge zbog čega smo protiv i da iznesem brojnu argumentaciju koja će da ubedi i poslanike većine da za živu glavu ne glasaju za ovaj zakon. Nado, samo obrati pažnju. U razlozima za ovaj zakon napisali ste, zamolio bih da građani Republike Srbije ovo dobro čuju, kažete: "Evropska komisijaje, u okviru procesa pristupanja Republike Srbije STO", da li neko može da shvati ovo, između ostalog rekla da treba preciznije nešto da se definiše u našem Zakonu o spoljno-trgovinskom poslovanju. "Sugestija za unapređenje teksta zakona, sa ciljem njegovog potpunog usaglašavanja za zahtevima STO, dale su i druge članice ove organizacije – SAD". E, na zdravlje! EU nam otima KiM, SAD nam otimaju KiM, vi njih slušate i po njihovom nalogu radite sve. Zašto vam ovo kažem? Zato što, po Ustavu Republike Srbije, AP KiM je sastavni deo Republike Srbije. Cela Republika Srbija je jedinstveno carinsko područje. Znači, teritorija na kojoj se sprovodi suverenitet Republike Srbije, ogleda teritorijalni integritet, je i carinsko područje nad kojim vlada Republika Srbija. Što se tiče teritorije KiM, mi imamo dobrog partnera, a to je Savet bezbednosti. Mi trećeg partnera nemamo. Znači, po nalogu radite, po nalogu oni koji nam rasturaju državu. Naravno da Predlog zakona ne može da bude dobar. Zašto bi oni predložili dobro rešenje? Oni nemaju interesa da daju dobra rešenja, nego da pritiskaju kako biste vi što gore napravili, što bi bilo bolje onima koji prave lažnu državu. Sve izmene koje predlažete ovde imaju taj cilj. Da krenemo redom. Dali ste ovu izjavu i kažete da je ona usklađena sa odredbama SSP između evropske zajednice i njihovih država i Republike Srbije. Jeste, zato smo mi 5. septembra 2008. godine bili protiv zakona o ratifikaciji tog sporazuma. Bio je samo jedan "zumbul" koji je podržavao taj zakon o ratifikaciji, pa nam je "Vikiliks" posle rekao da ga je Miki Rakić šest meseci pre toga vrbovao. Onda ste napravili tu Naprednu stranku. Dalje kaže da je u skladu sa prelaznim sporazumom o trgovini i trgovinskim pitanjima itd. Jeste, ali smo mi po tom sporazumu izgubili carinu i na stotine miliona evra već nekoliko godina naš budžet gubi kao prihod po osnovu carine i suštinski gubi naša privreda, koja nije zaštićena od nelojalne konkurencije koja dolazi iz zapadne Evrope. Njima sporazum odgovara. Proširili su tržište gde mogu da prodaju svoju robu i oni su zadovoljni. Zašto? Imaju velike viškove. Prodaju robu. A vi merama, jednim sporazumom, drugim sporazumima, propisima, snishodljivošću terate građane Republike Srbije da kupuju stranu robu. Naravno, ojačali ste uvoznički lobi. Kad se pogleda funkcionisanje našeg bankarskog sistema vidite da Narodna banka Srbije ima zadatak da štiti uvoznike i bankare. Gde su u toj vašoj politici građani? Nema ih. Mene to ne čudi, kad možete iz Bodruma da glasate, a što ne biste ovo uradili. Kad možete da kažete 250.000 ima da zaposlimo pa 450.000 otpustite. Kad kažete mi smo od boga dati, glasajte za nas 1.000 evra besplatne akcije, pa onda čujemo šalili smo se, prevarili vas. Znači nalazimo se na terenu prevara. To morate da znate. Ta vaša evropska komisija i EU danas istovremeno radi dva paralelna procesa. Podnose izveštaj o napretku Republike Srbije ka pridruživanju EU i istovremeno podnese poseban izveštaj o napretku Kosova prema EU. Nemoguće da to ne znate. Pa sve novine su objavile. Nema novine koja to nije objavila. To znači da EU u isti koš stavlja Srbiju i nezavisno Tačijevo Kosovo. Nas tretiraju kao da smo partneri. Vidite o čemu se radi i vi gurate ovo. Sad kažete biće potrebe da se uprosti ta tehnologija. Sada i ogranci privrednih društava mogu da budu subjekti spoljno-trgovinskog poslovanja. Odakle vam ta ideja, to mi uopšte nije jasno. Odakle vam ideja da nešto što nema pravni subjektivitet može da bude subjekt u ovim poslovima, a Zakon o spoljno-trgovinskom poslovanju reguliše pre svega režime prometa roba i usluga sa inostranstvom i jednim delom, nešto što se tiče platnog bilansa. Kada se priča o Zakonu spoljno-trgovinskom poslovanju priča se i o ministarstvima koja su zadužena, priča se i o carini, priča se i Narodnoj banci Srbije kao kontroloru plaćanja prema inostranstvu, kao kontroloru, pre svega banaka. Šta ste dalje napisali ovde? Ja sam se prosto iznenadio. Molim vas, danas vi predlažete ovakav predlog zakona. Pa britanski parlament razmišlja kako da izađe Velika Britanija iz EU. Hoće da raspišu referendum. Ne postoji veći neprijatelj EU od Velike Britanije, jel znate. Pa 300 godina oni blokiraju tu Evropu. Ali ne čitate knjige, čitate internet i istraživanja javnog mnjenja. Pa vidite i u drugim državama zapadne Evrope prave svoje tačkice, prave neku svoju novu valutu. Dižu ruke od evra. Vi ste poslednji bastion odbrane EU. Švajcarska, Norveška ne želi da čuje kakva EU, kakvi đavo. Ko vam je sve ratifikovao onaj sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Pošto pored evropske zajednice i svaka državama pojedinačno treba da uradi. Samo one koje imaju privredni, ekonomski i neki drugi interes na teritoriji Republike Srbije. Imaju da vas cucaju oko potpisa, oko ovoga, oko onoga, do mile volje. Objasnite vi nama kako mislite da sprovedete ove izmene i dopune ovog zakona na teritoriji AP KiM, kada vi šaljete poruku, carinski pečat važi na prelazima broj 2. do broja 30. a borite se da navodno ne budu šiptarski carinici na prelazu broj 1. i 31. Koja je to politika ljudi? Vama je interesantan suverenitet samo na Jarinju i na Brnjaku. Gde je ono kod Bujanovca? Gde je ono kod Merdara? Gde su oni prelazi prema Albaniji, prema Makedoniji, prema Crnoj Gori? To vas ne interesuje ni normativno, ni terminološki, a da ne pričam suštinski. O čemu pričamo ljudi? Vi ste za poslednjih mesec dana napravili situaciju da roba koja dolazi iz Srbije u Kosovsku Mitrovicu je najmanje za 25% skuplja nego što bi se ta roba kupila od nekog iz Prištine. Znate vi to? Pa onda proglasite svi su kriminalci na barikadama. Kako bre kriminalci kada vi na svakom mestu u kopnenoj zoni imate i policiju i finansijsku policiju, i apsolutnu kontrolu prometa i humanitarnog prometa. Ako postoje kriminalci, ko ih je drugi napravio osim onih koji su na vlasti. O čemu pričamo? Priča o carinskom pečatu, pa pre godinu i po dana smo vas upozoravali da nikako ne uđete u tu priču. Tajne pregovore ste vodili u Parizu preko Ministarstva finansija, uz posrednike. Ko vam je glavni posrednik, Robert Kuper? Lični savetnik Tačijev u Rambujeu. Pogledajte sve filmove iz Rambujea, onaj što krivom glavom pomera levo, desno, to je Robert Kuper. Kako ste smeli da sednete da razgovarate sa tim čovekom. Ne znam zašto biste digli ruku za ovaj zakon. Zamislite šta je nova terminologija kod nas u Srbiji da bi se obezbedilo poštovanje principa nedskriminacije? Nije ovo predlog zakona o zabrani diskriminacije, ovo su izmene i dopune Zakona o spoljno-trgovinskom poslovanju. Ako ste želeli da kažete, onda ste mogli da kažete – obezbeđenje jednakosti i ravnopravnosti. Ne, nova terminologija, potpuno nešto novo, kao da se ovim poslom bave seksualno devijantne osobe. To je nešto neverovatno šta radite. Dalje kaže – tretman najpovlašćenije nacije. Kažite mi, to je izvorno član 6, kako bi to izgledalo na KiM? Očekujem da predstavnik Vlade izađe i kaže – ne možemo više da trpimo te primitivno proste diskusije srpskih radikala, sada ćemo mi vama u lice da odgovorimo kako će ovaj zakon da se primenjuje na KiM. Nema, nema odgovora. To isto pitanje smo vam postavljali i kada je bio Zakon o putnim ispravama, i kada je bio Zakon o ličnoj karti i kada su bili neki drugi propisi. Odmah da vam kažem, helikopter je nešto što je prepoznatljivo. Na teritoriji KiM kada proleti taj zeleni helikopter znaju da je KFOR, pa da li je hrvatski, slovenački, američki, nemački, itd, ali znaju da je KFOR, kada proleti neki plavi računa se da je policija, ova šiptarska. Znate li da sada lete i crveni? To su privatni helikopteri, iznajmljuje ih Tači. Zašto? Da kada se završi ova prevara – skidamo barikade, puštamo KFOR i Euleks pod uslovom da ne voze carinike, e, oni crveni će da dovoze carinike na prelazima i Brnjak i Jarinje. To svi znaju na teritoriji KiM. A vi hoćete da pregovarate. O čemu? O zemljišnim knjigama, o matičnim knjigama, o čemu sve vi to pregovarate? Vidite kako je opasno kada vi pregovarate. Ovde se pominje u jednom članu, neki izuzeci, pa se tu kaže, sporazum o slobodnoj trgovini, sporazum o carinskoj uniji itd. slobodne zone. Dajte, molim vas, razradite to. Konkretizujte to sa prijateljima, ako je potreban taj oblik ekonomske saradnje, ali ne. Kada se kaže da će u Nišu bitijedna baza za vanredne situacije odmah skaču pojedinci iz vlasti i kažu – vojna baza Rusija, kaže, kako reče onaj juče, kaže, rusofilizacija Srbije. Rusifikacija Srbije, vi ste bre sproveli amerikanizaciju, jermanizaciju, briselizaciju, natoizaciju, evroizaciju, to su sve sinonimi za gubitak posla, za uskraćivanje. To su sve sinonimi za ove studente. Zamislite, jedna generacija mladih političara se borila za Bolonju, u međuvremenu diplomirali, od tekovine Bolonje ostala samo obaveza za roditelje koji sad imaju studente, oni treba da plaćaju. To je nama vaša borba dala. Svakim danom sve teže i teže, jer živimo po evropskim standardima. Dalje, kažete ovde da su izuzeci od principa spoljno-trgovinskog poslovanja, pa sad se priča da su moguće neke mere, kaže se – mere, potrebne su zbog zaštite javnog morala, u redu. Zaštite života i zdravlja ljudi, životinja ili biljaka. I odmah da vam kažem,u ovoj sali 2001. godine SRS je vodila akciju protiv uvoza genetski modifikovanih sorti, itd, sojine sačme. Ivane Dulić, Saše Vitoševića, itd. Pa je bilo smeške, pa je bilo tu replika, pa je bilo Evropa, pa vi ne znate šta je Evropa, pa itd. Pa je prošlo nekoliko godina i mislim da je Predrag Marković bio predsednik Skupštine kada smo doneli zakon i ratifikovali jednu konvenciju i doneli zakon gde zabranjujemo to na našoj teritoriji. Jel tako bilo? E, vidite koliko se kod vas evropski standardi za čas promene, za dve godine, kao kod Kasalovića što je koristio primer ovog gradonačelnika iz Varaždina, neko će drugi da mu objasni šta je bilo sa tim Varaždinom. To mešanje, privatno, javno, partnerstvo. Ko da mi to ne znamo kako izgleda. Čućete u drugom delu kako to izgleda kod nas. Kaže mere se odnose na proizvode izrađene u zatvorima. Jel vi imate nameru da celu privredu našu selite u zatvore? Ne znam. Na bazi ovoga što ste napisali, izgleda da je perspektiva srpske privrede ili poljoprivrede da oni koji se bave ovom delatnošću budu u zatvoru, pa da bi se sačuvala ta naša proizvodnja onda možemo da uvodimo mere prema nekim drugim. A pri tom ste svesni situacije da ne sme ni jedna naša firma ne može da otvori ni jedan značajniji pogon u vama bratskoj Sloveniji, u još toplo bratskijoj Hrvatskoj, Ive Josipovića, Sanadera. Znate neki su se hvalili da su Srbi, oni su za sanadarizaciju kako reče onaj, onaj "Zumbul", kaže ja sam za sanaderizaciju. Sanader završi u zatvoru. A tako će i ovi da završe. Tako će svi da završe ko je zaboravio na svoj narod. Idemo dalje. Zaštita neobnovljivih prirodnih bogatstava. E, tu ste ga totalno uprskali. Tu ste totalno. Pa vi ste u ovoj privatizaciji, ne da ste dali ono što je na zemlji, ne ono što je iznad zemlje, ne ono što je dva metra ispod zemlje, nego ste dali i ono što je pedeset kilometara ispod zemlje. Sve ste dali. Dalje kaže. Mere koje se odnose na ograničenje izvoza sirovina, tj. standardno tako nešto može da postoji, mogu da se uvedu mere zbog nestašice proizvoda, e da vidimo kako je tu. Odmah se nađe dilber koji se ugradi. Odmah. Vi znate, u poljoprivrednom prehrambenom kompleksu ko su gazde. Vi znate, kako su nastale te gazde. Samo su morali da budu bliski saodgovorajućim ministarstvima. Mi imamo jedno ministarstvo u kome je došao treći ministar koji ima zadatak da čuva poslovne interese "Viktoria grup". Znači, sve može u tom ministarstvu da se promeni, ali regresirana nabavka veštačkog đubiriva, itd, mora kod "Vikotrie grup". Ne znam ko je gazda, to neka neko drugi kaže. Onda pod tačkom 11) uvode se mere radi zaštite bezbednosti ako se odnose između ostalog, promet oružja. Evo odmah da vam kažem, ovaj nesrećni Šutanovac za šta god da se uhvati u vojno-industrijskom kompleksu ili je bio požar ili je bila eksplozija ili je bila neka katastrofa .
Zahvaljujem. Vreme predviđeno za grupu je potrošeno. Reč ima ministar gospodin Predrag Marković.
Samo povodom rečnika koji se koristi u zakonu, na koji ste skrenuli pažnju ili kako ljubitelji srpskog jezika dobacuju vokabular, jel? Dakle, ne kaže se dilber, nego bilder, ali obe reči su dosta upotrebljivih strana za ograđivanje. Hvala.
Obaveštavam vas, da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS i ZES. Dajem reč narodnom poslaniku gospodinu Miloradu Buhi. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, evo danas razgovaramo o dva zakona. Jedan i drugi su neprihvatljivi su za SRS, po više osnova i probaću u nekoliko rečenica u jednom i drugom zakonu da ukažem na promašenost oba zakona. Ono što je još bitnije, kada se sve ovo dešava na Kosovu, vezano za urušavanje političkog administrativno-ekonomskog suvereniteta Republike Srbije mi se bavimo izmenama i dopunama nečega koje ni jednim slovom ne obuhvata najveći problem u državi ova trenutka, a to je problem KiM. E, sad kad smo kod KiM, moramo naglasiti suštinu političkog, administrativnog i ekonomskog suvereniteta. Mi taj suverenitet na papiru imamo ali objektivno nemamo, samo zato što vlast ne čini ništa da vrati i politički i administrativni a posebno ovaj ekonomski i carinski suverenitet u okviru ekonomskog suvereniteta. Zašto neće da vrati? Zbog toga što je tamo EU, njena institucija, zbog toga što je tamo NATO, zbog toga što je tamo prisutna i nama, odnosno za vlast prijateljska Hrvatska. Najveći apsurd inajveća tragedija za ovu vlast je da premijer hrvatske Vlade, Jadranka Kosor, ode kod premijera tzv. Vlade KiM i kaže – pozdravlja svog dragog uvaženog prijatelja krvnika Tačija i obraća se parlamentarcima i kaže javnosti KiM i kaže Hrvatske i KiM, odnosno kosovskog naroda je uvek vladalo prijateljstvo, tako da na Kosovu dva naroda koji imaju najbolje prijateljske odnose. O tome se ovde ćuti. Znači, niko ni jednu rečenicu nije rekao. Uz sve to što nam krše suverenitet, uz sve to što nam narušavaju odnose koji su evo da kažem, moram ovde spomenuti i CEFT sporazum, ni jednu rečenicu niste izgovorili ovde. CEFT-a sporazum je sporazum koji je ratifikovan u ovom parlamentu, to je međunarodno pravni akt, to je akt koji je potpisao UNMIK u ime KiM i institucije prema odredbama ovog sporazuma mogu biti samo insitucije međunarodnog verifikovane, a to je UNMIK. Međutim, više tamo UNMIK nema. Prihvatili ste Euleks, prihvatili ste potpuno novu konfiguraciju vlasti i sve je otišlo do vraga. Šta je suština? Suština je u tome da, gubeći politički suverenitet na KiM, dozvolili smo evo toj istoj Hrvatskoj da ona, koja je potpisala 1996. godine Sporazum o normalizaciji odnosa i obavezala se na negovanje takvih odnosa u kojima će jedna prema drugoj negovati teritorijalni suverenitet. Kako se moglo dozvoliti, i kako je vlast mogla sebi dozvoliti da Hrvatska prizna suverenitet KiM, nazovi KiM i nezavisnu vladu KiM, a da državne organi Republike Srbije ne učine ništa. Po sistemu reciprociteta i na temelju ovog sporazuma i sporazuma o slobodnoj trgovini morali ste priznati Republiku Srpsku krajinu u granicama u kojima je bila od 1991. do tragične nesreće srpskog naroda 1995. godine, poznate vojno-policijske aktivnosti "Bljesak" i "Oluja". To tako radi normalna država. Ova država očito nema vlast koja bi bila normalna da bi ovu situaciju izmenila. Između Republike Srbije i Republike Hrvatske 1998. godine potpisan je Sporazum o slobodnoj trgovini. Prema tom sporazumu Hrvatska ne može ući na način kako ulaze sada sa svojom robom i sa svojim uslugama na KiM. Remeti i taj sporazum, remeti i CEFTA sporazum itd. Da li je i jedna protesna nota otišla od strane državne institucije Republike Srbije prema Hrvatskoj? Nije. Da li je i jedna protesna nota otišla u odnosu na ono što Hrvatska radi u spoljno-trgovinskom smislu prema srpskim preduzećima? Ovde radi preko 200 preduzeća i ko zna koliko predstavništva i ko zna koliko fizičkih lica koja sada kada usvojite ovaj zakon. To je obično predstavništvo. Fizičko lice se može baviti spoljno-trgovinskim poslovima itd. Vi ste otvorili ovo tržište. Ovo više nije naše tržište. Nemamo carinski suverenitet, nemamo više ekonomski suverenitet. Izbušeni smo kao švajcarski sir. To su rezultati aktivnosti ove vlade. Sve se to radi pod pritiskom EU i Evropskih institucija i Amerika. To je tragično. Da se sada vratimo na neke finansijske pokazatelje koje govore o katastrofalnoj situaciji u kojoj se nalaze finansije države baš zbog toga što ne poštujete potpisane sporazume, ne poštujete i ne primenjujete reciprocitet prema onima koji ugrožavaju naš ekonomski i carinski suverenitet. Godine 2008. potpisan je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i Prelazni trgovinski sporazum. Prema budžetu za 2008. godinu, prihodi od carina trebali su da budu 72 milijarde dinara. S obzirom da je primena krenula vrlo brzo na kraju se sve to svelo na nekih četrdesetak milijardi. Od 2009. godine pa nadalje uglavnom se to vrti u oko četrdesetak milijardi. Svake godine po ovom osnovu gubimo oko 400 milijardi evra. To je samo prihod od carina, ali najveća štetnost nisu carine. Najveća štetnost je što, otvarajući tržište, omogućili smo stranim firmama da dođu ovde, da uvezu robu i da zatvore mogućnost plasmana naših roba. Šteta je dva ili tri puta veća. Ako kažem da je to 400 puta četiri godine, to je milijardu i 600 miliona, pa puta dva ili tri. Da li sada vidite o kakvom strmoglavom padu govorimo u oblasti carina i u oblasti prihoda koje ostvarujemo po osnovu oblasti proizvodnje itd. Podaci koje imate u rebalansu budžeta za 2011. godinu vam najbolje govori o tome. Prihodi po osnovi PDV, po osnovi ubranog poreza u državi su nešto preko 100 milijardi, a prihodi ubrani iz uvoza su blizu 250 milijardi. Svega 40% roba i usluga mi proizvedemo ovde, a uvoz je daleko veći. Vidite kako kroz carinsku politiku mi urušavamo finansijski sistem i političku i administrativnu i ekonomsku bezbednost ovog sistema. Još katastrofalniji su podaci kada govorimo o izvozu po glavi stanovnika. Samo je Albanija u Evropi ispod nas. Ona ima negde oko 1145 evra. Mi smo negde na 1820 evra, BiH blizu 2000, Makedonija blizu 2000, Crna Gora 2220. Evo, i Crnogorci su nas prešli. Zar to nije tragično? Iz onog krša, iz one nemaštine itd. Crnogorci imaju 2220, pa to je sramota. Ko vodi računa o tome? Predlažete zakona kojim bi trebalo regulisati te oblasti, ali činite suprotnu stvar, omogućavate da jedno obično predstavništvo, da jedno fizičko lice, strano ili domaće, može se baviti spoljnom trgovinom.Gde to ima ikada je to bilo? Uz sve pokazatelje, ekonomske, finansijske i carinske, koje imate, sa kojima raspolažete, svaki sajt Vlade raspolaže sa ovim podacima, svaki sajt ministarstva, imate te podatke itd. i umesto da kreirate zakonske propise kojima ćete ograničiti mogućnost, kao što to radi Hrvatska, kao što to radi Slovenija, kao što to radi BiH. BiH već četiri godine kod uvoza mesa stavila je carinsku barijeru itd. Govorimo samo o carinama, ne govorimo o vancarinskim postupcima koji su najnaglašeniji u Hrvatskoj. Roba u Hrvatsku ne može izaći. Mi to znamo kako je "Jafa" prolazila, kako su neki drugi proizvodi prolazili itd. Zbog banalnosti zabrani se itd. i na kraju se to nakon dve godine konstatuje da je bila greška itd, ali te robe na tim tržištima nema. Zašto mi ne koristimo te metode? Da li to koristi Nemačka? Koristi. Da li to koristi Italija? Koristi. Evo vidite kako sa glupim potezima i sa glupim predlozima zakona dolazimo u poziciju. Još tragičnija je situacija kada sagledamo podatke o deficitu spoljno-trgovinskog poslovanja, a posebno je to karakteristčno od 2001. godine, kada smo enormno uvozili, ali ne država, to su uvozili pojedinci, uvozili tajkuni. Odakle su uvozili? Iz nama neprijateljskih država, država koje su okrenute protiv interesa srpskog naroda i srpskih nacionalnih interesa. Razbili su domaću proizvodnju, ušli su u domaće tržište itd. Evo od 2001. do 2011. godine, nemamo podatke do kraja, ali ćemo i to dobiti, nešto preko 35 deficita u spoljno-trgovinskom poslovanju, preko 35 milijardi evra. Samo u toku rada ove vlade deficit je 2008. godine - 9,50 milijardi, 2009. godine - 8.152.000.000, 2010. godine – 5.230.000.000. Godine 2011. deficit će biti oko 5.000.000.000 evra. Da li znate o kojim sredstvima se radi? To su sredstva građana koja su ušla u bankarski sistem. banke su dale uvoznicima, a znamo da su to tajkuni itd. Sa narodnim sredstvima preko bankarskog sistema itd, sve je to uvezeno. Nažalost, tako radite. Još samo dve rečenice oko Predloga zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama. Ovaj zakon mora da se povuče. Zakon je prazan. Pre ovog zakona mora doći strategija o javno-privatnom partnerstvu, da mi jasno znamo šta se može u oblasti komunalne privrede, u oblasti javne-komunalne privrede učiniti, šta se može učiniti u smislu iskorišćavanja mineralnih bogatstava i tek onda ući u ozakonjenje svega onoga što je definisala strategija i praksa koju imamo, koju moramo ugraditi u taj zakon. Mi imamo katastrofalno stanje u oblasti komunalne privrede – veliku zaduženost i jedan sistem gde opštine za lokalne samouprave finansiraju to. Zar mislite da će, kada dobijemo privatnika koji će uložiti ovde sredstva da će nivo komunalnih usluga i dobara biti zadržan na ovom nivou? Nema te šanse. Mi znamo kako je kada dođe privatni kapital na prostore Srbije, kako se to oplođava i na koji način se uvećavaju cene itd. Nemojte se igrati, komunalna privreda, bez obzira na sve probleme i komunalni sistem izdržao je teret i rata i sankcija i svih problema i živi. Sada je najbolje to prepustiti privatnicima, pa neka oni brinu. Ma nijedan Hrvat, nijedan Slovenac, nijedan Mađar, nijedan Austrijanac koji dođe ovde neće razmišljati o interesima kao što razmišlja lokalna samouprava, kao što razmišlja svaki odbornik u skupštini gradova i opština, koji imaju situaciju i znaju šta i na koji način da spase građane od povećanja cena itd. Sve to ide na uštrb i tih građana i te lokalne samouprave, ali imamo sređen sistem. Nemojte ga uništavati. Mi ćemo ga sa ovim zakonom uništiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici ministarstva, kolege poslanici, samo sam hteo da se malo osvrnem na zakon o javno-privatnom partnerstvu i koncesiji iz namere da i kao poslanik prenesem koristi ovog zakona za građane Srbije. Ovaj zakon ima svoj smisao u nizu zakona koje smo u poslednje vreme doneli, pre svega, Zakon o javnoj svojini, pa onda zakon o komunalnim delatnostima, koji je u toku, pa izmene Zakona o finansiranju lokalnih samouprava, u kojem smo prepoznali razvijene, nerazvijene, najnerazvijenije, odnos finansiranja iz poreza prema lokalnim samoupravama, prenos tih sredstava, Zakon o javnim nabavkama i u toku ove sednice i zakon o rudarstvu i geološkim istraživanjima. Pre svega, ovaj zakon o javno-privatnom partnerstvu ima ulogu ohrabrenja, podsticaja investitora i domaćih i stranih, da prepoznaju gde mogu na principu uvećanja vrednosti novca, ulaganja u infrastrukturne objekte i usluge, mogu da imaju svoj interes. Ako lokalne samouprave imaju kapacitete da svojim sredstvima budžeta finansiraju u onom projektnom budžetiranju za godinu, dve, a svima je jasno da lokalne samouprave, pa i sama država, nemaju dovoljno sredstava. Onda je jasno da ovaj zakon u odličnom trenutku dolazi i da može da utiče na ohrabrenje, na podsticanje i na razvoj poslovnog ambijenta u našoj državi na lokalnom nivou. Pre svega, ovaj zakon je uredio pravila u odnosu na Zakon o koncesijama koji je bio od ranije, na koji način da privatni partner prepozna svoj interes, kojom procedurom da se vodi, koji je najbolji izbor partnera u određenim projektima i što je najvažnije, iza ovih svih odluka građani ne treba da se plaše, da brinu da li će njihove cene usluga biti veće ili manje. Da li će se u tom pravcu nešto promeniti? Ali, sigurno će poslovni ambijent lokalnih zajednica, AP i same države dovesti do efikasnih funkcionisanja svih komunalnih institucija u Republici, pre svega iz jednostavnog razloga – sa privatnim partnerom svima je jasno, iskustvo, praksa govori da ono što nekad imamo previše, zaposlenih u određenim institucijama, sigurno privatni partner to neće dozvoliti u novom preduzeću. Takođe će na neki način zbog samog izbora projekata i usluga sredstva biti efikasnija i imaće svoju veću vrednost, što znači, na principu efikasnosti, na principu većeg obrta i ulaganja cene usluga u bilo kojem pogledu mogu da budu samo konkurentne. Mi više ne možemo da posmatramo da li će cene biti na nivou lokalnih zajednica ili AP ili Republike konkurentno. Mi počinjemo da strahovito zavisimo od okruženja. Sva sredstva koja budemo sada koristili ili ubuduće, na osnovu evropskih fondova ili iz evropskih finansijskih institucija, zasnivaće se u stvari na konkurentnosti u odnosu na okruženje, pa čak se u novim kriterijumima za korišćenje tih sredstava podstiče i ta regionalna saradnja, odnosno prekogranična saradnja, pa čak i saradnja republika bivše Jugoslavije. Smisao, pre svega, jeste da se stvore određeni uslovi za bolji kvalitet života građana, da se prepoznaju projekti koji će u budućnosti biti važni za 50 ili 100 godina. Ako čovek iz ovog zakona može da prepozna korist, a samo treba napomenuti koliko određeni gradovi na svom prostoru ili na svojoj površini, gde žive, neki imaju problem sa vodosnabdevanjem ili neki možda imaju previše ili imaju problem sa zagađenošću ili imaju problem sa stalnim odlaganjem čvrstog otpada. Mi smo prepoznali da naš budžet utiče na regionalnu saradnju, kada se radi recimo o deponijama, pa se prosto finansiraju, podstiču određeni projekti gde se udružuje više opština radi rešavanja problema tretmana otpada, prečišćavanja voda, vodosnabdevanje. Sama zaštita vodozahvata je nešto što sama jedna opština na svom prostoru ne rešava, nego je prosto nekad na prostoru više opština koje imaju interes da se za jedan duži period obezbede sa čistom pijaćom vodom zbog svojih građana i zbog stanovništva. Ako samo od tih elementarnih stvari koje se svakodnevno pojavljuju, koje se nameću našim građanima, pođemo, onda je neophodno da se ovaj zakon, prednosti zakona o javno-privatnom partnerstvu, kroz ovaj zakon podstiču ulagači i domaći i inostrani. Za velike infrastrukturne projekte sigurno je da su potrebni i strani ulagači, za manje infrastrukturne projekte neophodno je uključivanje i lokalnih partnera, potrebno je uključivanje i samih građana, što je i ovim zakonom predviđeno i da svako od nas bude deo u tom procesu koji na neki način omogućava nekoliko ili čitavu seriju prednosti koje donose dobrobit lokalnim zajednicama. Hteo bih samo da napomenem nekoliko prednosti koje uslovljavaju efikasnost ovog zakona. Naši građani bi trebali da znaju da primena ovih zakona podrazumeva pre svega jednu političku stabilnost. Na lokalnom nivou, pre svega, gde imamo definisano već u skoro 46 opština razvijenih i najnerazvijenijih, neophodno je da postoji određena politička stabilnost. Potrebno je da se uredi, pre svega, prostorni plan na osnovu onog Prostornog plana koji smo ovde usvojili u skupštini i da se na osnovu Zakona o privatnom, odnosno javno-privatnom partnerstvu, prepoznaju šta su to prioriteti, koje su to potrebe građana da se u narednom periodu pripreme kroz budžetsko projektiranje i projektovanje prioriteta i na lokalnom nivou budžeta i na republičkom nivou, pošto, koliko mi sami znamo, svi ti projekti na lokalnom nivou se delimično ili u potpunosti zasnivaju na finansiranju iz republičkog budžeta. Iz tog razloga, hteo bih samo da napomenem i da pročitam današnju informaciju, u kojoj je šef beogradske kancelarije Evropske investicione banke, gospodin Andreas Bejkels, najavio ulaganje oko 100 miliona evra za narednu 2012. godinu, u oblasti infrastrukture 50 miliona i 50 miliona za realizaciju projekata upravljanja čvrstim otpadom. Pre svega, želim samo da napomenem da se ova sredstva mogu dobiti, mogu privlačiti dobro urađenim projektima, dobrom saradnjom na nivou opština, regionalnom saradnjom i, pre svega, privlačenjem investitora kroz javno-privatno partnerstvo. Iz tog razloga, u okviru DSS, Sandžačka demokratska partija će podržati ovaj zakon i nadam se da će biti ohrabrenje za sve naše investitore i domaće i strane. Hvala vam.
Hvala. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, interesantno je da smo u današnjoj raspravi čuli od predstavnika vlasti i vladajuće većine mnogo argumenata koji govore o važnosti zakona o kojima se raspravlja, ali ni jednu jedinu reč o onome što se dešava na KiM. Kao da to nije pitanje o kome treba govoriti pre svih ostalih, kao da niko ne vidi da Srbi provode dane i hladne noći na barikadama i izgleda da to vide samo predstavnici opozicije. Vlada je prema Deklaraciji koju je usvojila Narodna skupština 31. jula… (Predsedavajući: Svi mi to vidimo i svi mi to sve znamo, ali mene Poslovnik obavezuje da vas upozorim na temu dnevnog reda, a Deklaracija, sve ovo ostalo, nije na dnevnom redu. Izvolite.) Hvala, gospodine predsedavajući. Mi ćemo samo podsećati, jer je ostalo još pet dana do tog roka, u kome je Vlada bila dužna da podnese svoj prvi izveštaj nakon 31. jula. Rok još uvek nije istekao, znači, ima još svega pet dana, a mi ćemo svakog danapodsećati i očekivati taj izveštaj. Sada ću nešto reći o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Mi u poslaničkom klubu SRS, kada smo videli ovaj predlog zakona, očekivali smo da vidimo da se u njemu brišu članovi 42, 43. i 46. a da se menjaju članovi 44. i 45. Naravno, govorimo o članovima Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji se odnose na Agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza. Dakle, očekivali smo da Vlada predloži da se brišu članovi koji definišu postojanje agencije i da se izmene članovi koji govore o promociji stranog ulaganja i promociji izvoza, tako što će predložiti da to bude u nadležnosti Ministarstva ekonomije i da se ti poslovi odvijaju u okviru određenog sektora. Smatramo da je to mnogo isplativije, jer nema direktora Agencije i ostalih troškova. S obzirom na to da je u maju 2009. godine usvojen novi Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, znači pre nešto više od dve godine, računali smo, bila je ista Vlada sa istim ciljevima. Tada je ovaj zakon, kao i svi ostali, predstavljen kao najbolji mogući, u najboljem interesu građana i nema šta da se menja, sem da se započne polako sa ukidanjem jedne po jedne agencije i da će prva među njima biti Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, koja postoji od 2001. godine. Međutim, danas su pred nama izmene i dopune Zakona usvojenog pre dve godine i to s obrazloženjem da se to čini zbog sugestije Evropske komisije koja je dala sugestije u okviru procesa pristupanja Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Takođe, sugestije su stigle i iz SAD i to u svojstvu člana Svetske trgovinske organizacija. Kada vam jedna toliko prijateljska zemlja da toliko dobronamernu sugestiju, kako odmah ne pristupiti izmenama Zakona? To su nam toliki prijatelji, da kada bi se oni pitali, Srba ne bi trebalo da bude nigde u Srbiji, niti u Beogradu, niti na KiM. Da bismo se ispravno razumeli, stav SRS je da svakako treba mnogo više raditi na povećanju izvoza, takođe i na privlačenju ulaganja, ali ne mora baš da postoji agencija za te poslove. Kao što sam rekla, u okviru ministarstva se sve to može dobro organizovati. Jeste to veliki izdatak, ali nije najstrašnija stvar trošak koji se stvara za zaposlene u agencijama, stvar je u tome, što postajanjem jedne moćne institucije, koju uzgred, Ustav Republike Srbije ne priznaje, jedna stranka dobija preveliku moć u rukama, da preko te institucije kanališe novčana sredstva ka privrednicima. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, Nacionalna služba za zapošljavanje, Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, sve su to institucije koje u svojim rukama drži jedna stranka, i priznaćete, to pruža i te kako veliku moć. Moć nije mag, da novčana sredstva iz budžeta kojeg pune svi građani putem poreza, taksi, kazni i na druge načine, ide odabranima. Ovom prilikom kada raspravljamo o naporima Vlade da unapredi spoljno-trgovinsko poslovanje, treba pomenuti da je prošle, 2010. godine, spoljno-trgovinski deficit u Srbiji iznosio 5,2 milijarde evra. Hvalila se tada vlast, da je za 5,7% manji nego u 2009. godini. Ukupna razmena bila je u vrednosti 20 milijardi evra, što je povećanje od 14,6% u poređenju sa 2009. godinom. Izvoz je bio 7,4 milijarde, što znači, da je veći za 24%, dok je uvoz iznosio 12,6 milijardi, a to je više za 9,7% nego u 2009. godini. Pokrivenost uvozom je bila 58,5% dok je u 2009. godini bila 52%. Ovi podaci zaista nisu nešto čime se treba hvaliti, jer su posledica smanjenja kupovne moći građana. Već napočetku ove godine, u periodu od januara do aprila, prema podacima republičkog Zavoda za statistiku, spoljnotrgovinski deficit iznosi je 2,6 milijarde dolara i bio je veći za 10, 3% u odnosu na isti period prethodne godine. Izvoz je povećan za 32,5%, dostigao je vrednost i od 3,7 milijardi, a uvoz je bio veći za 22,4% i iznosio je 6,3 milijardi dolara.. Republički Zavod za statistiku je dao i prikaz kako izgleda struktura uvoza i izvoza. U strukturi izvoza preovlađuju proizvodi za reprodukciju 70,1%. Potom roba za široku potrošnju 23,1% i oprema 6,8%. U strukturi uvoza su najviše zastupljeni proizvodi zareprodukciju, sledi roba za široku potrošnju i oprema. U izvozu, glavni spoljnotrgovinski partneri su bili Italija, gde je izvezena roba za 471 miliona dolara, zatim, Nemačka i BiH. U uvozu su glavni partneri bili Rusija, odakle je uvezeno robe u vrednosti 825,6 miliona dolara, Nemačka 625,8 miliona i Italija sa 503,3 miliona dolara. Spoljnotrgovinskarobnarazmena bila je najveća sa zemljama u kojima imamo potpisane sporazume o slobodnoj trgovini. Kada pogledamo ovu strukturu, vidimo jednu nelogičnost. SRS je više puta ukazivala na mnogo veće mogućnosti izvoza u Rusiju, naročito zbog Ugovora o slobodnoj trgovini. Nekoliko puta smo izrazili sumnju da vlast u Srbiji namerno ne želi da koristi benefite koje pruža taj ugovor. Mišljenja smo da zbog politike koju vlast vodi u svom opredeljenju ka EU namerno zapostavlja druge zemlje kod kojih postoji interesovanje za našim proizvodima, pogotovo Rusiju. Podaci govore da se najviši deficit javlja uprava u trgovini sa Rusijom, zbog uvoza energenata, pre svega nafte i gasa. Time se direktno nanosi šteta ekonomiji Srbije. Pomenula sam već da je Zakonom o spoljnotrgovinskom poslovanju definisano postojanje Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza, tako je zvanično unjenim rukama moć da odlučuje o podršci privrednicima u Srbiji, koji su izvozno orjentisani. Kada pogledamo poslove Sektora za promociju izvoza ove agencije, vidimo kako je tu lepo napisano na koje vrste podrške mogu da računaju domaća mala i srednja preduzeća, u cilju povećanja njihovog izvoza. Evo, ovih dana je raspisan konkurs za nagradu -izvoznik godine 2011. i biće dodeljene nagrade u četiri kategorije i jedna specijalna nagrada. Ono što se u konkursu može videti jeste da su u dve kategorije predviđene nagrade u vrednosti od po 10 hiljada evra. Sve ovo govorim jer želim da napravim poređenje kako se Agencija odnosi prema domaćim malim i srednjim preduzećima, a kako prema velikim investitorima, pogotovo stranim. Evo šta piše na sajtu Agencije u delu - podrška investitorima. Promovisanje mogućnosti za ulaganja i pružanjem pomoći stranim investitorima da započnu ili prošire poslovanje u Srbiji, SIEPAaktivno radi na razvoju domaće privrede, kroz otvaranje novih radnih mesta, transfer tehnologija i znanja, unapređenje poslovnog upravljanja i druge koristi od stranih direktnih investicija. Ono što je najznačajnije, ova agencija dodeljuje bespovratna novčana sredstva i to u zavisnosti od broja novih radnih mesta. U uredbi iz 2010. godine vidimo četiri grupe. Investicije u proizvodnom sektoru, realizovanje u devastirana područja i područja od posebnog interesa. Sredstva su u rasponu od četiri do 10 hiljada evra po novom radnom mestu. Uslovi su minimalni, a vrednost ulaganja 500 hiljada evra, a minimalni broj novih radnih mesta je 50. Zatim je kategorija investicija u automobilsku, elektronsku ili ICT industriju. Zatim, u proizvodnom sektoru realizovanje u ostala područja Republike Srbije i investicije u sektoru usluga. Tu je raspon od dve do 10 hiljada evra. Samo ću kratko još podsetiti na dešavanja u Leskovcu od pre nekoliko godina. Država je u vreme predizborne kampanje dala podsticajna sredstva firmi "Kloting", koja je najavljena kao fabrika u kojoj će se zaposliti tri hiljade ljudi, bilo je zaposleno 274 radnika, vlasnik je pobegao, a među poveriocima ostala je i SIEPA, Agencija za promociju stranih ulaganja i izvoza, i to za milion i 200 hiljada evra. Koliko je građane Srbije koštao novi investitor Fijat, poznato je svima i neću ponavljati, dosta se proteklih godina o tome pričalo. To su samo neki primeri kako se vlast ponaša kada je u pitanju novac iz budžeta, otvara fabrike u vreme predizbornih kampanja, a kako će se sve te priče završiti, o tome ne brine mnogo. Takođe, ne mari ni o ljudima koji na KiM provede ove hladne noći na barikadama. Bila je Vlada dužna da podnese izveštaj, na to je obavezuje Deklaracija Narodne skupštine, međutim, izveštaja nema, ali ima obećanja da će biti izveštaja. Nadamo se samo da neće čekati poslednji dan, 31. oktobar. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa Radeta reklamira povredu Poslovnika.
U toku rasprave koleginice Lidije Dimitrijević, gospodine Novakoviću, povredili ste član 27. a u vezi sa članom 106. Poslovnika. Nije bilo pravnog osnova, niti bilo kakvog drugog osnova da prekinete osnovu gospođe Lidije Dimitrijević, jer ne možemo mi u svojim raspravama da se držimo nekog sinopsisa i da govorimo samo ono što biste vi voleli da čujete. Mi smo ovde, pre svega, zbog građana Srbije. Ovih dana izuzetno zbog Srba sa KiM. Mi smo dužni da skrenemo pažnju javnosti na pogubnu politiku vladajućeg Tadićevog režima u odnosu na Srbe sa KiM. Ne znam da li vi znate, gospodine Novakoviću, da je Boris Tadić sinoć u razgovoru sa predstavnicima četiri opštine Srba sa KiM pokušao da ih ubedi da carinski pečat zapravo nema veze sa carinom, da carina zapravo nema nikakve veze sa granicom. Pokušao je da ih ubedi i da im kaže – puj pike, ne važi, znate, oni tamo su mnogo jaki, vi ste bili na barikadama, ali ako se ne sklonite oni mogu biti veoma opasni. Što se tiče SRS, mi kažemo i sad, a to je htela da kaže i gospođa Lidija Dimitrijević i svako od nas, vi iz vladajućeg režima ste mnogo opasni i za državu Srbiju, pogotovu za Srbe na KiM. Ako ne želite i odlažete tu sednicu na koju ste obavezni, nemojte molim vas da nam zabranjujete da građanima Srbije skrećemo pažnju kako se vi ponašate prema Srbima na KiM i kako ih je Tadić ostavio na cedilu.
Dva minuta. Nema povrede odredbe 27, što i vi vrlo dobro znate, jer jedina dužnost koju imate je da se držite dnevnog reda, a moja je obaveza da kada god se ne pridržavate dnevnog reda zamolim, upozorim i skrenem pažnju. Nisam prekinuo izlaganje gospođe Dimitrijević, samo sam je upozorio da ne odluta daleko i da se drži tačke dnevnog reda. Zbog toga je na kraju nisam prekinuo, ali sam joj pokazao da je to drugi put. To vi sve vrlo dobro znate. Sve ovo što ste kazali nikakve veze nema ni sa Poslovnikom, ni sa mojim vođenjem ove sednice. Upozoravam vas da ne zloupotrebljavate pravo koje vam daje član 103. stav 1, jer onda ću biti prinuđen da primenjujem onu odredbu iz stava 7. istog člana. Znam da vi ne volite upozorenja, ali ponavljam moj džentlmenski nadzor i nadu da smo se sporazumeli da je svako rekao šta je imao. Ako niste zadovoljni ovim objašnjenjem, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o tome. (Vjerica Radeta, s mesta: Volela bih.) Dakle, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti. U elektronskom sistemu imam prijavljenog gospodina Milivojevića i gospođu Dimitrijević. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Gospodine Novakoviću, svakako niste povredili Poslovnik vi, ali je povređen Poslovnik od strane gospođe Vjerice Radete, koja je …
Gospodine Milivojeviću, samo ja mogu da povredim Poslovnik jer trenutno predsedavam. Zahvaljujem. Gospođa Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, vi ste po drugi put povredili Poslovnik, član 27. – dostojanstvo Narodne skupštine, rekavši da sam ja narodni poslanik koji u diskusiji može da zaluta. Zaista ste povredili i to ste teško povredili dostojanstvo Narodne skupštine. Zahvaljujem.
Način izlaganja u Narodnoj skupštini nekad je vrlo kololaturan. Tema je interesantna i može da odvuče pažnju. Čim nešto skrene s puta postoji opasnost i da zaluta. Obaveza predsedavajućeg je da usmeri uvek na pravi put i na ono što se zove tema. Ni na kraj pameti mi nije da vređam, ni na kraj pameti da vređam dostojanstvo. Možda je taj izraz kololaturni i neuobičajen, ali verujte mi da uopšte nisam imao nameru da bilo šta ispod nivoa razgovora i debate u Narodnoj skupštini učinim. Hvala na sugestiji, izbegavaću ubuduće svaki i sličan izraz. Da li ste zadovoljni? Niste zadovoljni. U tom slučaju će se Narodna skupština u danu za glasanje izjasniti o vašoj primedbi. Reč ima narodni poslanik gospodin Mirko Čikiriz.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, pričao bih o onome što je tema dnevnog reda, bez obzira što poslanička grupa koja je dominantno svojom politikom doprinela da položaj Srba na Kosovu i Metohiji danas bude takav kakav je, lije krokodilske suze, uz smeh, a smeh je verovatno odraz njihove zabrinutosti za Srbe na Kosovu i Metohiji. Mislim da je zaista jako važan zakon o javnom i privatnom partnerstvu, zbog proste činjenice da mi decenijama kasnimo u odnosu na moderan svet i sa donošenjem zakona u ovoj oblasti. Zbog čega? Pa, pre svega zbog toga što javno i privatno partnerstvo u savremenom svetu igra veoma značajnu ulogu u razvoju komunalne i ostale infrastrukture, u vršenju poslova od javnog značaja, pa je tako u zemljama poput Čilea, što će biti nekima interesantno, ili Koreje, nivo saradnje u razvoju infrastrukture javnog i privatnog partnerstva negde na nivou od 70% do 90% u svim projektima te vrste. Zbog čega Srbija kasni ovoliko decenija sa donošenjem jednog ovako veoma bitnog zakona? Reći ću zbog čega je bitan. Ako danas pogledate poslove iz nadležnosti Republike, videćete da Republika ima dosta spremljenih projekata za mnoge oblasti, koje su od nacionalnog značaja, ali nema novca. Ako pogledate pokrajinski nivo, takođe ćete videti da postoji niz projekata, da postoji politička volja da se mnogi životni problemi reše, ali da nema novca. Tek ako pogledate lokalne samouprave, tek ćete tu videti koliko su očajni ljudi koji upravljaju lokalnim samoupravama zbog toga što su se zaista sa punom energijom prihvatili svojih poslova, žele da urade najbolje za svoju opštinu, ali nema novca. Gde se može naći novac? Pa, naravno, tamo gde ga ima. A ima ga u privatnom sektoru. Da li se mogu udružiti javni i privatni sektor? Mogu i to u svim oblastima. Recimo, izvanredne rezultate saradnje javnog i privatnog sektora u modernom svetu, zemljama Evropske unije, evo vidimo zadnjih nekoliko godina da se budi i ekonomija nekih azijskih zemalja, pre svega su dali u oblasti saobraćaja, recimo auto-put Beč-Prag, kojim sam imao priliku da idem, je izgrađen saradnjom javnog i privatnog kapitala. Bosna i Hercegovina je najveći deo modernih puteva izgradila na taj način. Hrvatska je najveći broj modernih puteva na taj način izgradila, mnoge škole, mnoge sportske dvorane, neki i bolnice. Zatim, u oblasti vodosnabdevanja, znamo koji su problemi na nacionalnom nivou u pogledu vodosnabdevanja. Ako odete u neku opštinu, znači ne postoji opština koja nema tu vrstu problema, uključujući i najveći deo prigradskih, beogradskih opština i najveći deo neurbanizovanih beogradskih naselja koji imaju probleme, ne samo sa vodosnabdevanjem, već i sa kanalizacijom i sa zaštitom životne sredine i sa odlaganjem i smeštanjem komunalnog otpada, itd. Isti su problemi u oblasti gradskog saobraćaja, a ovaj zakon će sigurno proširiti krug mogućnosti za saradnju javnog i privatnog partnerstva. Mi smo na osnovu postojećih propisa imali, faktički, saradnju javnog i privatnog sektora uglavnom u oblasti odlaganja i smeštanja komunalnog otpada i ti su projekti uspešno realizovani, a i sam bio na nebrojano sastanaka, najčešće na nivou upravnih okruga, gde su predsednici opština iz tih okruga pokušavali da, pre svega, zajedničkim sredstvima na nekoj lokaciji izgrade modernu sanitarnu deponiju po svim standardima koji uključuju, ne samo prečišćavanje i odlaganje otpada, već i zaštitu životne sredine, ali se opet pojavljivao onaj prvi početni problem, a to je da nema novca. Koji značaj može biti? Verovatno će biti realizovan kroz taj projekat za grad Beograd. Znate i sami da je pravljeno nekoliko studija oko izgradnje metroa u Beogradu. Neću pričati, Francuska je stara civilizacija, od kada oni imaju metro i mnoge evropske zemlje. Beograd, kao jedna od evropskih prestonica, krajnje je vreme da počne sa izgradnjom metroa. Prve studije o proračunu potrebnog kapitala za izgradnju metroa su bile negde oko 600 miliona evra, a najnovije studije kažu da je za izgradnju kvalitetnog metroa u Beogradu potrebno između jedne i po do dve milijarde evra. Mislim da je u toku izgradnja jedne studije koja će pokazati, ne samo koliko je novca potrebno nego i kakvi idejni projekti treba da budu. Mislim da je ovo za Beograđane takođe značajan zakon, jer pruža se konačno taj zakonski okvir, pošto država očigledno nema novca za izgradnju beogradskog metroa, da se na ovaj način konačno dođe do metroa, da konačno počnemo da živimo kao sav normalan svet u pogledu gradskog saobraćaja, jer mislim da ćete danas retko sresti evropsku prestonicu u kojoj, ako padne sneg ili se desi neki saobraćajni udes na Gazeli ili dođe neki strani državnik pa se blokiraju neke ulice, da vi ne možete sa jednog na drugi kraj grada da prođete dva i po ili tri sata, a da ne pričamo o ljudima koji se svakodnevno maltretiraju, žive na jednom kraju grada, putuju na drugi kraj grada. Skoro sam bio u poseti jednom našem ambasadoru koji je rekao da mu je, da bi došao do pozorišta u Beogradu i vratio se, potrebno četiri sata, a tamo ima sreću da mu je ambasada blizu pozorišta, pa može pešice ili metroom za nekoliko minuta. Kakav će značaj ovo imati za lokalne samouprave, za pokrajinu? Pre svega što će moći mnoge probleme, kažem iz oblasti saobraćaja, vodosnabdevanja, kanalizacije, sakupljanja i odlaganja otpada, prečišćavanja otpadnih voda, regulisanja gradskog saobraćaja, izgradnji škola, bolnica itd, da se uradi na oblasti saradnje javnog i privatnog partnerstva. Pomenuću jedan interesantan slučaj iz Austrije, iz grada Graca. Opština Grac nije imala novca da rekonstruiše jednu izvanrednu zgradu koja je bila u vlasništvu grada, zgradu izuzetne arhitekture i ponudila je to privatnom partneru da uradi. Procedura je sprovedena na zakonit način, rekonstruisana je u potpunosti zgrada od nekog ko je imao privatni kapital, jedno vreme je ubiran prihod od strane privatnika i naravno da je trebalo da i on stekne određeni profit za sve što je uradio, a zatim je zgrada vraćena gradu, po isteku ugovora. Mislim da, ako prođemo ne samo Beogradom nego svim našim gradovima, videćemo mnogo objekata u vlasništvu i lokalnih samouprava, gradova i Republike, koji čekaju svoju rekonstrukciju, a za nju nema novca. Mislim da, uz onaj dobar Zakon o javnoj svojini, koji smo doneli u Narodnoj skupštini, ali i njega smo doneli sa velikim zakašnjenjem, Srbija ide dobrim putem. Mislim da su naši građani, to i istraživanja pokazuju, zadovoljni u tom smislu da je i ovaj saziv Skupštine u normativnom delu dosta toga dobrog uradio, ali ono što njima fali to je da oni osete u svom ličnom i svakodnevnom životu konkretnu korist od toga. Koristi će biti i od ovog zakona. Recimo, donošenjem ovog zakona stvoriće se uslovi za privlačenje novih investitora, za otvaranje novih radnih mesta. Srbiji je danas potrebno oko 2,5 milijarde evra na godišnjem nivou direktnih stranih investicija radi održivog razvoja. Jedan od načina da se privuku ti investitori, da se otvore radna mesta, da se poboljša standard građana, upravo je usvajanje ovog više nego značajnog zakona, o stanovištu SPO. Kome će pripadati koncesioni prihod? Zavisno od toga sa kim se zaključuje koncesioni ugovor, ali će, pre svega, ići u budžet Republike Srbije, koja će organizovati i stručna tela za sve neophodne poslove. Mislim da o svim dobrim stranama ovog zakona može da se priča dosta dugo, ali ono što nas posebno raduje, takođe, to je da će, kada Srbija dobije status kandidata za članstvo u EU, istovremeno i kandidovati niz svojih projekata, nacionalnih i regionalnih, ali pošto EU počiva na jednom od principa – princip uravnoteženog i ravnomernog razvoja, pre svega će koristi od tih projekata, od pretpristupnih fondova imati lokalne zajednice i regioni. Zbog toga se SPO godinama zalaže za decentralizaciju zemlje, za njen ravnomerni razvoj i za oživljavanje i davanje na značaju lokalnih samouprava. Uz sve dobre izmene Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji zaista skraćuje mnoge bespotrebne procedure, koji omogućava normalniju spoljnotrgovinsku razmenu Srbije sa svim zemljama, bez obzira kome pripadaju, kome su naklonjenije, SPO i poslanici SPO će sa puno zadovoljstva, u danu za glasanje, glasati za ova dva jako dobra zakona. Hvala.
Zahvaljujem Reč ima narodni poslanik gospodin Stevanović Dragan.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, vi ste četvrti ministar od jutros u ovoj vladi, trećeg pozdravljam, doviđenja gospodine Markoviću, a možda vi imate odgovor s obzirom da ste sveži iz Vlade. Hoćete li pred ovu skupštinu izaći sa izveštajem o dešavanjima na KiM? U obavezi ste u skladu sa deklaracijom na koji vas je ova skupština obavezala da to uradite. Mi danas, ni juče mi ne možemo da dobijemo odgovor od vas iz Vlade – trgujete li Kosovom ili ne trgujete? Da li zaista stojite iza politike koje javno proklamujete ili ste se iz severa i juga i naroda na barikadama odrekli, što nam činjenice daju za pravo da konstatujemo? Nađite bar načina hoćemo li ili nećemo. Nama se zamera što to pitamo. Vas to u Vladi treba da pitaju oni koji rukovode skupštinom. To je njihova obaveza podjednako kao i obaveza SRS. Oni od vas to treba da traže. (Predsedavajući: Gospodine Stevanoviću, obaveza Vlade je da dostavi izveštaj, obaveza predsedavajućeg je da vodi računa o izlaganju koje treba da bude u skladu sa temom koja je na dnevnom redu. Još smo u roku, izveštaj će stići, a onda ćemo imati sednicu na koje ćemo raspravljati o tome.) Slažem se. Da ćemo imati tu sednicu to niko nije potvrdio ili se svi kriju kada to treba da potvrde ili negiraju. Lično mislim da u ovom duelu poslanika i predstavnika Vlade vi treba da budete na strani SRS i naših zahteva. Ponavljam, oni imaju obavezu i prema vama. Mi možemo da raspravljamo i o koncesijama, ali nemojte da kažete da nije bitno i da nema veze. Pitaću vas sada, sumnjam da gospođa koja se bavi sportom u ovoj državi može da mi kaže, kakav će biti odnos države prema činjenici, a sa aspekta zakona o koncesijama i javno – privatnog partnerstva prema 70% srpskih rezervi lignita na KiM? Ako ste tvrdo na stavu vašeg predsednika stranke i njegovog odnosa prema KiM, onda nemojte ništa da mi pričate, sve mi je jasno. Ali, ako lično imate drugačiji stav i zaista osećate ono što mi tvrdimo da obmanjujete javnost i građane na KiM, da se zalažete da je to u okviru države Srbije, pitam vas kakav će država, shodno ovom zakonu, imati odnos prema srpskom lignitu na KiM? Da li ćete ovaj zakon da primenjujete dole, da li ćete zakon o komunalnim delatnostima, koji je srodan ovom zakonu, ovo što novo usvajate, da li ćete njega primenjivati na KiM? Zamislite drskost i bezobrazluk Vlade. U obrazloženju tog zakona nisu uzeli u obzir komunalna preduzeća i preduzeća koja vrše komunalnu delatnost na KiM, a imamo predsednike opština, direktora komunalnih preduzeća, ako ne na jugu, na severu KiM. Juče ih je prvi predsednik preko puta primio. Bolje da nije. Nisu to uzeli to u obzir. Da li zaista dole ne postoji statistika, da li oni ne pružaju komunalne usluge, da li oni nemaju potrebu za ulaganjem privatnog kapitala u te delatnosti? imaju, ali Vladu baš briga za KiM. Vladi je KiM balast i u skladu sa tim se ponašaju i kada su razgovori sa predsednicima opština u pitanju i kada je zakon o privatno – javnom partnerstvu u pitanju. Za vas je KiM briga koju hoćete da rešite, ali da vam se pred izbore narod ne naljuti. E, pa, neće moći. Vaša politika evropske obmane postala je politika samo obmana. Došli ste do ćoška, ne znate šta ćete dalje. Danas kada ponavlja SRS da nam država gori na teritoriji KiM i da su zaista doveli u pitanje oni, vaši partneri, opstanak državnog suvereniteta, teritorijalnog integriteta, mi se ovde pravimo ludi i pričamo bajke, bajke o spoljno – trgovinskom poslovanju. Pitam vas gospođo predstavniče Vlade kako će se zakon odnositi na KiM iz vaše perspektive ili iz vaše prizme kada je u pitanju spoljno –trgovinsko poslovanje? Prihvatili ste im carinske pečate. Hoćete li sa njima ulaziti u spoljno – trgovinske odnose? To je simbol spoljno – trgovinski odnosa, carina, nema većeg, nema eklatantnijeg. Mi se ovde prekidamo što tražimo da pričamo o KiM. Sve ima smisla, ali kada se razreši taj problem. Bar da pokažete volju da hoćete da ga razrešavamo zajedno. Mislite da SRS sedi ovde, kao što reče Predrag Marković malo pre, da podržavamo evropske zakone da što pre dobijemo kandidaturu? Ovde sede ljudi koji su protiv toga, a ne sede ljudi koji su za evropske integracije, njih ništa živo ne interesuje. Predvečerje je izbora. Kao što vas i u Vladi ništa više živo ne interesuje, samo da zauzmete što bolje startne pozicije za izbore. Krenuli ste u kampanju i tribine, baš vas briga i za KiM i za srpski lignit na KiM. Ne postoji veći resurs i potencijal za eventualno koncesioniranje nego to. Čega ste se odrekli, na šta ste pljunuli? Ubeđivali ste ovaj narod – i Evropa i Kosovo. Šta sada imamo? Hvala bogu, od Evrope neće biti ništa, a nećete ni za Kosovo da se borite. Sada slušamo ovde predstavnike koji sede u Vladi, optužuju SRS da je naša politika dovela do ovde, a sede u Vladi sa onima koji su 10 godina krucijalnom donosili političke odluke vezane za KiM. To im ne smeta, ali im smeta SRS. Onda kažu – vi radikali ste za to odgovorni. Mi nismo. Slušajte šta je ovde rečeno gospođo ministre, vezano za zakon o javnom i privatnom partnerstvu, kaže – u državi ima mnogo projekta, nema para. Vidite kakva manipulacija, zadužili ste državu pet milijardi evra od početka vašeg mandata. Za toliko vam je porastao javni dug. Danas, u prepodnevnoj raspravi, ste državu opteretili za milijardu dolara više, jer ste oprostili pljačku, kriminal i nesavesno poslovanje javnim preduzećima i nekim ustanovama, ne svim. Oni kažu nema para, ima projekata. Osamsto miliona dolara ruskog kredita stoji povučeno, znate zašto? Jer ova nesposobna vlast ne ume projekte da napiše. Znate li kako bi trošili pare? Projekte ne umeju da napišu? Kukaju ovde – nema para, ima projekata. Zamislite tu bruku i sramotu. Dele vam lekcije o problemima u lokalnoj samoupravi ljudi koji su haos iza svog upravljanja gradom ostavili. Setite se gradske vlasti Vuka Draškovića i SPO. Setite se toga. Zato treba zakon o javnom i privatnom partnerstvu, zato nema para. Zato što se besomučno pljačkalo. Ova država dobro i opstaje koliko je kradena i koliko je harana. Danas sam čitao u prepodnevnoj raspravi nalaz državnog revizora iz jednog javnog preduzeća, ovo je zvanični dokument koji ste trebali u Vladi da dobijete. Ovo nemojte ništa lično da shvatite, sa vama razgovaram kao sa predstavnikom Vlade. Gospođo ministre, nijednu javnu nabavku nisu sproveli u skladu sa zakonom. Proćerdali 50 miliona dinara na deset javnih nabavki u jednom javnom preduzeću. Oni kažu – nema para. Ima para, ali gde se i kako se troše? Pljačkaju se i kradu se. Da li zaista verujete da je ovo otišlo na javni interes? Ne, otišlo je u stranačke i privatne kase i u privatne džepove. Pa smo sad, je li, genijalci, uvodimo zakon o javno-privatnom partnerstvu kako bi unapredili kvalitet usluga, komunalnih usluga, javnog sektora, komunalne infrastrukture itd. Koliko je to jadno? Koliko nerazumnim političkim ponašanjem, neodgovornim ponašanjem, odsustvom nacionalne svesti, sebe možete politički da dovedete u jednu odvratnu poziciju? Da ne birate sredstva kako ćete nešto da branite. Takvim ponašanjem uprskate nešto što eventualno, može da se kaže, ima smisla. Nije SRS protiv organizovanja javnog-privatnog partnerstva. Naprotiv, 1991. godine kada smo osnovali stranku i definisali naša programska načela, Vojislav Šešelj je to stavio u svoja programska načela. Nije sporno, ali ne možete ovako da ulazite u javno-privatno partnerstvo dok ne kažete jasno i Skupštini, kao Vlada, pa onda skupština javnosti šta je to što će ova država da ponudi privatnom sektoru. Usvojili ste set zakona koji stvara preduslove za privatno partnerstvo. Da li neko od vas u Vladi zna šta to može da bude privatno u Srbiji, šta ne može? Šta može i u kom odnosu da se ponudi privatnom kapitalu, šta ne može? Da li su to telekomunikacije, da li je to železnica, da li je to elektroprivreda, da li su to putevi, da li su to rudna bogatstva? Da li je neko od vas nekome u Srbiji rekao šta može, šta ne može? To je osnov za ulazak u priču o javnom-privatnom partnerstvu. To je temelj svega, ali to rade nacionalno svesni i odgovorni političari i ljudi. To vi kojima je do Srbije koliko i do lanjskog snega ne možete, nemojte da dobacujete, pljunuli ste i na državu i na sve radi evropskih integracija. Vi ste nacionalno zamenili internacionalno, nadnacionalno i u skladu sa tim se i vladate. Baš vas briga i za srpske puteve i za prirodna dobra. Ako možete da stavite neki dinar u džep sve je moguće i sve ćete u norme da ubacite ili u normama da zaboravite. Time se jedino rukovodite. Neko od njih zna šta je opšti, a šta javni interes? Evo ovde piše šta je opšti, a šta javni interes, u nalazima DRI. Ovako vodite javni sektor, vi što dobacujete, ovako se vodi javni sektor. Zamislite ovu sramotu, samo ovu sramotu. Osnovni kapital iskazan u poslovnim knjigama – 7,300 milijardi, a taj isti kapital u Agenciji za privredne registre – 4,300 milijardi. Kako je to moguće? To je rekla vaša stranka, dajem vam, zapišite i zabeležite sutra na stranačkim forumima, pitajte kako je to moguće, tri milijarde ih nema, od javnog preduzeća do agencije, nestali. Kako je moguće? Kako da u državi u kojoj nema para za lokalne projekte, 80 miliona dinara iz jednog javnog preduzeća ode na pozajmice bez osnova? I niko ne traži da se vrati. Evo, gospodine Čikiriz, pričate o javnom i privatnom partnerstvu, ovo javno preduzeće od svog osnivanja, nije niti vodilo evidenciju, niti evidentiralo jednu jedinu…
Molim bez obraćanja neposredno narodnom poslaniku.
Jednu jedinu promenu na svojoj imovini. O imovini se radi. Možda ćete odlukom Vlade rešiti da ovo uđe u javno-privatno partnerstvo. Da li znate čime ćete ući? Da li privatnik koji će ući u te odnose zna čime ona druga strana raspolaže? Da li se ovako štiti javni interes? Bruka i sramota. E, ovakav vam je odnos i prema Kosovu i Metohiji. E, to ne možemo da podnesemo. Ima u Srbiji para, nema dovoljno i to SRS zna. Ali i to što ima, znam da je smešno, ali i to što ima kako se troši? Dođite u moju opštinu, da vidite, da vidite kako se pare troše. Pa se poploča centar grada i stavi se najmoderniji urbani mobilijar, rukovodstvo lokalno kaže, kao u Barseloni je. Pitajte kolegu Stajkovića da li nešto nije tačno, a odatle kilometar sva gradska kanalizacija se sliva u reku, sva gradska kanalizacija ide u vodotok mimo postrojenja za prečišćavanje vode. To je u temi, pričamo o komunalnim uslugama i javnom i privatnom partnerstvu. Da li za to treba? Ne treba za to, nego trebaju da se smene oni koji su neodgovorni i nesposobni i oni koji donose odvratno pogrešne političke odluke, da troše pare u projekte kroz koje se peru pare, a ne u projekte koji su održivog karaktera. Da su ovih deset godina manje vodili računa o stranačkim i ličnim interesima, verujte mi gospodine Poturak, bilo bi mnogo više para i mnogo bi se više vode prečišćavalo i mnogo bi više sela i gradova i opština imalo uređeno vodo snabdevanje i uređenu kanalizaciju. Koliko ste sanitarnih, regionalnih deponija napravili od kako ste ušli u vlast 2000. godine? Pet ste stavili svega u funkciju, vi ćete da nas vodite u EU. Ljudi ma nećemo i hvala Bogu nećemo, sreća. Rekao sam jednom, sreća je što nas vi vodite. Sreća je što nas vi vodite i nikad, hvala Bogu nećemo tamo ni biti. Pričaju ovde, mi kad se dokopamo fondova. Ne možete u fondove? Znate zašto? Zato što niste uspostavili DIS? Znate šta je DIS, gospođo Kolundžija, pošto mi dobacujete? Znate šta je DIS. Evo, vi nas vodite u EU i to ne znate šta je. Bez toga ne možete u EU. To je decentralizovan sistem upravljanja fondovima, oni traže da vide kako ćete da trošite njihove pare. Evo, DRI kaže kako ih trošite. Pljačka, gola pljačka, ovo je gola pljačka. To nismo rekli mi radikali, potvrđujemo nalaz DRI. E to ste vi evropejci, to ste vi, prodajete maglu ovde o potrebi javno-privatnog partnerstva. Da treba, pod kojim uslovima, u kom odnosu, u kojim sektorima komunalnih ili javnih delatnosti, šta to mi hoćemo da damo privatnom sektoru. Pričaćemo, napisali ste, u Zakonu o komunalnim delatnostima, zbrinjavanje fekalija. Pa kako vas nije stid? Zbrinjavate fekalije. Vas neko da doživi ozbiljnim? Vi da se bavite ozbiljno nečim? Pa, to je ironija. Evo vam drugi Zakon o spoljno-trgovinskom poslovanju. Gospođo Marković, možda ste kompetentni za ovaj zakon kao ministar sporta, recite mi, molim vas, šta znači ovo – mere za zaštitu ravnoteže platnog bilansa ne mogu da se uvedu ni da se primene radi zaštite domaćih proizvođača? Čije proizvođače ste dužni da štitite? Rekao je Buha malo pre kakav je odnos PDV iz uvoza i izvoza. Ovo malo što izvozite dajte da uništite. Ni jednu meru predviđenu ni starim ni ovim Zakonom o zaštiti domaćeg realnog sektora nikada niste primenili, ali je suštinski problem SSP, što evropske države imaju veće prosečne carinske stope od vas. Vi ste ultra fanatici za Evropu. Od vas Evropa treba da uči. Stotine miliona gubitka na godišnjem nivou zbog vaše bolesne ekonomske politike. Tako se ne ide u EU, tako država nestaje. Zato smo protiv vas politički i zato smo protiv EU jer nemamo ekonomski interes. Šta se traži ovim zakonom? Traži se da strana pravna lica imaju isti status kao i naša domaća. Zašto? Zato što hoće da izvoze u Rusiju, pre svega zbog toga, jer iz svojih država nemaju povoljne uslove kao mi, ali samo srpska vlada ne vidi interes u spoljno-trgovinskom odnosu sa Rusijom, najprivilegovanije nacije na svetu, pa 6% izvoza ide u Rusiju, a 50% ide u EU. Vi ste kadri da izvozite u EU sa prosečnom starošću mašina od 35 godina. Genijalci su se dosetili šta će da rade – prodavaćemo im kukuruz i pšenicu, menjaćemo bilanse i pravićemo se velikim i odgovornim, a sve ostalo ćemo da uvozimo, pa u sred Srbije na auto-putu, ponavljam stoti put, jedete hrvatski ajvar i makedonsku šunku, a nivo srpske stočarske industrije iz 1910. godine. To ste vi, to su rezultati vaše desetogodišnje vlasti i uprave. Sada ćete vi da nam nudite dobar zakon o privatnom i javnom partnerstvu. Pitam vas kako je moglo do sada da se uđe u takve odnose kada nije bio ovaj zakon? Za "Pop Veber", "Veber" svi ste čuli. Kako su to mogla komunalna preduzeća da uvoze aranžmane bez ovog zakona? Znate šta su vaši ministri govorili – nema osnove, ali čestitamo na hrabrosti i na iskoraku tih lokalnih samouprava. Da li mislite da je zaštićen javni interes? Gde god da odete na njih kukaju zato što institucije ne rade i nikoga ništa ne obavezuje i baš ih briga na šta su se ugovorom prema državi, opštini, pokrajini ili bilo kome drugom obavezali, znaju da institucije ne funkcionišu, a i tamo gde funkcionišu završiće novcem, kupiće koga treba i ponašaju se kako hoće i kada hoće. Šta briga vlast, to nije njihova privatna stvar i njihov privatni problem, to je problem države. To nije njihov problem i zato imate situacije i u opštinama i po gradovima i u Republici kakve imate. Mi ovo nećemo podržati ne zato što mislimo da je koncept javnog i privatnog partnerstva po svojoj suštini loš, to je dobro i to je dobar mehanizam u vašim rukama što će postati bolesno i opako oružje i biće predmet zloupotrebe, kao što su bile privatizacija, sve ostalo i na kraju vaš vrlo opak politički odnos prema KiM, o kojem nećete da govorimo već nekoliko dana, na šta SRS insistira u ovim raspravama. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima gospođa Snežana Samardžić-Marković.
Hvala gospodine predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, prilika je da vas podsetim da sam ministar ne samo sporta već i omladine. To bi naročito volela da istaknem zato što omladinu u Srbiji čini samo 20% stanovništva i volela bih da budu u ovom domu pomenuti u svakom kontekstu i da se o njima vodi briga i na ovaj način time što su oni u adekvatnom rečniku i poslanika i ovog uvaženog doma. Došla sam upravo sa sednice Fonda za mlade talente koji je dodelio 6.000 stipendija od kada je osnovan, pa ne mogu sa sigurnošću da vam kažem šta se tačno u međuvremenu dok sam predsedavalo Fondom događalo u Vladi. Ono što mogu sa zadovoljstvom da vam kažem to je da ovaj zakon, iako vi osporavate kompetentnost za ovu temu, Zakon o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama, u sportu konkretno može da donese značajan napredak. To može i na lokalnom nivou. Daću vam primer jednog sporta koji kod nas nije tradicionalan i manje se iz budžetskih sredstava finansira. Reč je o golfu. Nisam sigurna da bi trebalo za infrastrukturu u golfu da izdvajamo budžetska sredstva, ali ako to može da bude pomoć jednoj lokalnoj samoupravi, kao što je Žabalj npr, golf može da bude značajan turistički razvojni projekat i mislim da ovakav zakon može toj lokalnoj samoupravi i ljudima koji žele da investiraju u golf, samo da pomogne u smislu da imaju referencijalni okvir, kako, na koji način da ulažu, šta je čiji zadatak i prioritet, a golf je samo jedan od primera. Mislim da sportskoj infrastrukturi kojoj su potrebna nova ulaganja, mada ministarstvo ulaže mnogo, mogu još jednom da vam podnesem izveštaj, napravili smo 96 hala, 207 terena i rade se neki novi bazeni itd. Mislim da bi i javno i privatno partnerstvo u kontekstu sportske infrastrukture zaista značajno doprinelo razvoju sporta. Hvala.
Hvala vam gospođo ministar. Reč ima gospodin Čikiriz Mirko, pravo na repliku.
Naravno, pričao sam samo o zakonu i uvek se držim teme dnevnog reda, ne pokušavam kroz i jedan zakon da provučem sve ono što su teme aktuelne politike, o svemu što se dešavalo na srpskoj političkoj sceni u narednih 20 godina, ali definitivno je to uzrokovalo moje javljanje za repliku. Reći ću da nema dovoljno novca ne samo u Srbiji danas, nego ga nema ni u Švajcarskoj, ni u Norveškoj niti u Švedskoj ni u SAD i svi su oni doneli slične zakone i svi ti zakoni su dali izvanredne rezultate i danas se po istraživanjima EIB negde oko 15 milijardi evra na godišnjem nivou privatno partnerstvo udruži sa javnim partnerstvom u celom svetu. Novca ovde nije bilo 2000. godine. Bili su prazni penzijski fondovi, bili su prazni zdravstveni fondovi. Bio je mnogo veći javašluk u javnim preduzećima. Ni jednom nisam rekao da podržavam kriminal u javnim preduzećima. Naprotiv, stalno smo pričali da nam je svuda Kolubara, da treba raskrstiti sa kriminalom. Spomenuo sam da treba doneti strategiju privatizovanja javnih komunalnih preduzeća što je dalo opet izvanredne rezultate u svim zemljama koje su to učinile. Ono što je zadatak svih političara to je da prave neki ambijent. Mislim da je ova Vlada napravila dobar ambijent što se tiče normative. Naravno da nije uslova svetske ekonomske krize i da nije ogromnog nasleđa koje opterećuje sigurno da bi rezultati bili znatno bolji, ali mi smo upravo zbog toga što je doneto mnogo zakona koji se tiču i života građana i lokalnih samouprava za koju smo čuli da imaju novca, mi mislimo da nema, ali da će kroz ovaj zakonski projekat …
Vreme. Hvala. (Dragan Stevanović, sa mesta: Replika.) Nema razloga za repliku. Ministarka se javila i dala jedan od primera na koji će se ovaj zakon primenjivati. (Dragan Stevanović, sa mesta: Da li mogu u okviru vremena dva minuta da iskoristim.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Imate još 12 minuta po satu, a 19,5 minuta po grupi. Izvolite.
Ovo nisam razumeo, po satu i po grupi. (Predsedavajući: Radno vreme je do 18,00 časova.) Samo da razjasnimo neke stvari, da ne bi bilo zabune. Na pomen KiM vidim, ježite se. Zamolio bih vas da pogledate član 8. Predloga zakona izmena i dopuna Zakona o trgovinskom prometu, pa da pogledate član 16. Predloga zakona i mogu tako da vam ređam još nekoliko ovih članova, gde se na potpuno direktan način priča o KiM. Da krenemo redom. Član 8. - tranzit robe je prolazak robe preko carinske teritorije Republike Srbije u skladu sa carinskim propisima Republike Srbije. Šta je carinska teritorija Republike Srbije? Još nismo dobili odgovor od predstavnika Vlade. Naravno, ne prozivam personalno nikoga ovde, ali da dobijemo odgovor. Zbog čega treba da dobijemo odgovor? Pa, evo, tranzitno područje Republike Srbije, uđe neki kamion sa robom tamo kod Subotice, treba da ide za Tiranu i treba da prođe kroz Republiku Srbiju. Prođe kroz Merdare. Gde će da izađe? Možda nigde ne izađe, možda se samo opere dokumentacija i roba se vrati u Republiku Srbiju bez poreza, bez carine i kako da konkuriše naš proizvođač te iste robe klasičnom primeru privrednog kriminala? Nemate odgovor. Ovih nekoliko meseci ste napadali ljude na KiM pričama o enormnom prometu roba prema KiM. Znate i sami da verovatno 70% toga što ste prikazali je samo oprana dokumentacija. Danas u Srbiji hara nelegalno tržište. To svi znamo, to je ovako, sad neko ne želi, savija glavu zato što je EU nema alternativu. Idemo dalje. Šta ste napisali? Član 10. Predloga zakona - raspodela kvota – ministarstvo, odnosno drugi nadležni organ. Koji je taj drugi nadležni organ, privredna komora, Bugarin? O čemu pričate? Ko može da predloži Vladi neku meru koja se tiče kvantitativnog ograničenja. Dajte drugi organ. Ko se krije iza tog organa? Ne znamo. Kvote se raspodeljuju, pa pod dva, otpisivanjem od strane, to je sad metodologija, jedno je dozvola, drugo je da se odredi određena količina, pa kako ko troši tu količinu dok se ne istroši količina kad ta kvota važi. Ali, opet se vraćamo na pitanje pečata, carinske deklaracije. Opet se vraćamo na ta pitanja. I da preskočimo sad taj zakon, pošto vidim da je mnogo bolno zbog KiM, da pređemo na ovaj o javno-privatnom partnerskom odnosu i koncesijama. Da li ovi u Vladi znaju da u Srbiji postoji još uvek Zakon o javnim preduzećima i vršenju delatnosti od opšteg interesa? Da li znaju da tamo postoje odredbe kojima se daje mogućnost da privatni kapital može da se uključi u ono što se zoveinfrastruktura, kako na republičkom tako i na lokalnom nivou? Sada uvodite navodno nešto novo, a to smo imali. Samo da vas podsetim, u članu 4. ovog predloga zakona dali ste definicije i sada vas opet vraćam na raspravu o javnoj svojini, javno je državno, ne postoji nešto javno što nije državno. To ste sproveli kod Zakona o javnoj svojini, a ovde ste lepo napisali – državno, državni kapital. Da vas podsetim na jedan primer. Promenila se vlast, opština Kovačica. Rekli su da će poslove iznošenja smeća poveriti austrijskoj firmi. Prva stvar koja se desila, sedam puta skuplje je iznošenje smeća. Sudovi zatrpani, jer stranac to naplaćuje. Ako zaživi vaš koncept ovde, javno-privatnog, mi ćemo u svim komunalnim delatnostima i delatnostima koje su rezervisane za državu, za javna preduzeća, imati upliv privatnog kapitala, bez obzira da li je ugovorni ili institucionalni oblik mešanja i neminovno će doći do pranja para i poskupljenja svih usluga za građane Republike Srbije, nepogrešivo. Da li je današnji Fijat primer javno-privatnog partnerstva? Jeste. Srbija iz budžeta, Srbija se zadužuje i uplaćuje sredstva i tamo imamo Fijat privatnu kompaniju u drugom delu. Kakvi su efekti? Bolje da ste napravili golf igralište, gospođo Marković. Jeftinije bi bilo za državu. Sada, da vas podsetim na drugi primer. Imali smo Mobtel, svojevrsna mešavina državnog i privatnog kapitala, pa ste pokrenuli postupak i zbog pranja para, knjiženja, itd. Sada to vraćate ponovo. Nije bilo dobro dok je radio Karić, ali će biti dobro sada kada radi Orion ili kada radi neko drugi. Koji su to kriterijumi? To su kriterijumi DS. Sve što kaže DS, to je demokratsko, pa može i iz Bodruma, ali ako neko drugi kaže to je primitivizam, to je prostakluk, jer samo je ono što kaže DS proevropsko i ova proevropska patnja kod nas je takva. Idemo dalje. Malopre neko reče – Norveška i Švajcarska nemaju novca. Gospode Bože, reče čovek i ostade živ. Dve najbogatije ekonomije po glavi stanovnika, po potencijalima, Norveška i Švajcarska. Oni kažu – hvala Bogu, nismo članovi EU. Ovi iskorišćavaju prirodna bogatstva, investiraju širom sveta, zato što znaju da ta nafta koju imaju, ograničenog je kapaciteta. Prelaze u nove tehnologije i sele kapital svugde, da bi obezbedili tu njihovu socijalnu pravdu. A neko kaže – Norveška nema para. Kako? Ili onaj za Varaždin, što reče, a sada gradonačelnika u Saboru proveravaju zbog tog javno-privatnog partnerskog odnosa. Gde nađoste da kažete da Švajcarska nema para? Neće oni svoj franak da daju. Zašto bi se odrekli svog franka? Vidite, one koje ste ubeđivali da pređu na franak, ne mogu jadni sada da izađu iz ovih problema kod lizinga i kod ovih stvari. Kod nas se neverovatne stvari dešavaju. Dalje, ovo će da omogući da slobodna sredstva iz privatnog kapitala budu angažovana za neke javne stvari – komunalne usluge u lokalnoj samoupravi. Uskratili ste 57 milijardi lokalnim samoupravama za dve – dve i po budžetske godine. Sada ste izmenama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, dali neku mrvicu od osam milijardi po osnovu poreza na plate, a predsednici opština vrište, jer ljudi gube posao i smanjuju se, uopšte prihodi po osnovu poreza na plate. Ali, da se resetuje. Možete li da zamislite šta bi se desilo kada bi vodovod, kanalizacija, a imate i Gradski saobraćaj, tu je privatni kapital odavno prisutan, šta bi se desilo u nekoj lokalnoj samoupravi, kada bi proevropski gradonačelnik rekao – Republika nas gleda kao siroče, ne daje nam pare. Sve lokalne samouprave su zadužene za sledećih četiri do pet godina. Sve što imaju u budžetima, nije dovoljno da se isplate postojeća zaduženja lokalnih samouprava. U neminovnosti obezbeđivanja i funkcionisanja nekih poslova i nemanja sredstava, rešenje je da Mišković investira u toplane, da Mišković investira u vodovod i kanalizaciju. Kako su prošli ljudi sa gasifikacijom? Ko danas može da plaća gas? A sve je bilo na dohvat ruke -lepo, proevropski, mazno, doterano, sve, sve, sve sređeno. O čemu mi pričamo? U ovim uslovima imate hrabrosti da ovako nešto predložite. Mi nismo ni Švajcarska ni Norveška. Gospođa Marković, pošto ima nekih kontakata sa Norveškom, kada bi u Norveškoj moglo da se desi da se državna sredstva, sredstva poreskih obveznika na tako bezobrazan način prelivaju u privatne džepove njihovih privatnih magnata? Nemoguće je. Nemoralno je i nezakonito.
Gospodine Krasiću, izvinjavam se. Privedite misao kraju, pa ćemo završiti radno vreme. Vaših sedam minuta ćete dobiti sutra. Možemo da nastavimo, ako hoćete? (Zoran Krasić: Ostavićemo tih sedam minuta za sutra. Hvala.) Hvala vama. Ovim smo završili današnju sednicu. Sutra, 26. oktobra, u sredu, počinjemo u 10,00 časova. Posebna mi je čast da najavim da će gospodin Krasić biti prvi govornik i odmah otvoriti to zasedanje, u trajanju od sedam minuta. Hvala.