Dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miodrag Stamenković, Dušan Petković, Teodora Vlahović, Jožef Kasa, Atila Juhas, Dušan Golubović, Zoran Bošković, Branislav Grubački, Vladan Jovičić, Boško Ristić, Veselin Janković, Vojislav Došen. Samo pre podne: Dragan Vukšić, Branko Gligorić i Neda Arnerić. Zakašnjenje su najavili: Boris Karaičić i Veselin Pavićević. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 106 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratske opoziciji Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 159. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Šestog vanrednog zasedanja sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Šesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zaključka povodom proglašenja "Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji", koji je podnela Vlada Republike Srbije Podsećam vas da je na sastancima sa predstavnicima poslaničkih grupa, 3. i 21. maja ove godine, dogovoreno da se, po okončanju Druge sednice Prvog redovnog zasedanja u 2001. godini, sazove posebna sednica Narodne skupštine na kojoj će se razmatrati stanje na Kosovu i Metohiji, na osnovu predloga dokumenta koji će predstavljati osnov za razgovore i odlučivanje, a koji će predložiti Vlada Republike Srbije, u saradnji sa Saveznom vladom. Shodno tim dogovorima, sednicu Šestog vanrednog zasedanja u 2001. godini sazvao sam odmah po dobijanju Predloga zaključka koji je podnela Vlada Republike Srbije i zahteva ovlašćenog predlagača za sazivanje tog zasedanja. To je i objašnjenje zbog čega sam ovu sednicu sazvao u roku nešto kraćem od 7 dana, a koje sam dužan da dam po članu 78. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKLjUČKA POVODOM PROGLAŠENjA "USTAVNOG OKVIRA ZA PRIVREMENU SAMOUPRAVU NA KOSOVU I METOHIJI" Primili ste Predlog zaključka, koji je podnela Vlada Republike Srbije, sa tekstom "Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji" i informacijom o najavljenim izborima i Ustavnom okviru. Imajući u vidu značaj pitanja koje je tema današnje sednice, a u cilju efikasnijeg rada i postizanja jedinstvenog stava, na osnovu prethodno postignutog dogovora sa predstavnicima poslaničkih grupa i predloga i sugestija koje sam dobio, predlažem da danas radimo na sledeći način: - da Narodna skupština obrazuje posebnu radnu grupu koja bi pratila tok rasprave i Narodnoj skupštini predložila eventualne izmene i dopune teksta Predloga zaključka, o kome bi se Narodna skupština izjasnila. - da radnu grupu čine predstavnik Vlade, predsednik Narodne skupštine i predstavnici poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 144, protiv niko, uzdržan jedan, nije glasalo 15, ukupno je prisutno 160 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Pre nego što otvorim jedinstven pretres, hteo bih samo nešto da sugerišem. U konsultacijama sa predstavnicima poslaničkih grupa došao sam do zaključka da će tekst koji je predložila Vlada biti unekoliko izmenjen, a pre svega u odnosu na tačku 1. i tačke 6. i 7. Zbog toga vas molim da to imate u vidu. Tu su istaknute najveće primedbe. U okviru ove radne grupe koja je formirana i uz punu saglasnost svih predstavnika stranaka u radnoj grupi, a naravno uz učešće predstavnika Vlade, biće unekoliko izmenjen deo teksta koji sam naveo. Otvrama jednistveni pretres o Predlogu zaključka. Da li predsednik Vlade, dr Zoran Đinđić, želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvaženi narodni poslanici, kratko ću da izložim osnovne stavove iz zaključaka koje su zajednički donele Savezna i Republikčka vlada, na zajedničkom sastanku koji je održan 23. maja 2001. godine. Pokušaću da ne ponavljam ono što je već bilo rečeno na prethodnoj sednici Narodne skupštine, koja se takođe odnosila na istu temu. Mislim da je važno da utvrdimo dve stvari. Prvo, kako se donose naši stavovi, procedura, na koji način mi utvrđujemo zajedničku politiku, a vodeći računa o svim ovlašćenim učesnicima u tom postupku. Drugo je šta su mogućnosti i šta su naši interesi i na koji način možemo da ih sprovodimo, a uzimajući u obzir onda i šire okvire, a pre svega međunarodne. Nažalost, uz sve nejasnoće koje postoje oko statusa Kosova i Metohije, postoji i dosta nejasnoća i preplitanja oko nadležnosti naših organa i uopšte nadležnosti onih političkih i drugih subjekata koji su dobili određena ovlašćenja ili treba da imaju određena ovlašćenja za delovanje u rešavanju ovog problema. Tako da pored Republičke vlade, koja bi bila prirodna struktura, uključujući sva ministarstva i prateće službe, imamo i Saveznu vladu. Ne postoji ni jedan zvanični dokument, ni jednog organa naše države, koji bi pitanje Kosova i Metohije stavio u nadležnost Jugoslavije. Kosovo i Metohija je pokrajina po našem Ustavu i po svim zvaničnim političkim i pravnim dokumentima, u nadležnosti je Republike Srbije, ali tokom pregovora u sklopu Rambujea i na osnovu pre svega međunarodnih rezolucija, pogotovo najvažnije 1244, izbegnuto je pominjanje Srbije u tom kontekstu, pomenuta je Jugoslavija. Kada se govori o suverenitetu, teritorijalnoj nepovredivosti, govori se o Jugoslaviji, ne govori se o Srbiji. Time se praktično, s jedne strane to i nije tako loše, jer se uključuje još jedna instanca, a to je Savezna vlada, zapravo sugeriše da je možda Kosovo i Metohija nešto između Srbije i Jugoslavije. To nije ni po našem Ustavu, niti je po našoj političkoj volji. To je činjenica koju smo zatekli i to je činjenica koju moramo da uvažavamo. Na saveznom nivou osnovan je komitet, poseban komitet koji se bavi Kosovom i Metohijom. Mi imamo velike napore da sa saveznog nivoa koji ne poseduje operativne strukture, znači, pre svega, u onim oblastima koje su bitne - zdravstvo, školstvo, razni vidovi socijalnih delatnosti - delujemo. Trebalo bi da uključimo ministarstva u rad tog komiteta koji je savezni. Treći ili četvrti element jesu organizovani Srbi, koji imaju svoje strukture na samom Kosovu i Metohiji, čija volja mora da se uvažava i koje moramo da uključimo u proces donošenja odluka. Kada govorimo o politici koju treba da vodimo, moramo da vodimo računa i da u tu koncepciju treba da uključimo sve ove elemente. Dakle, osim Republičke skupštine i Vlade kao njenog organa, još i saveznu vladu, komitet kao organ te Savezne vlade i organizacije Srba sa Kosova i Metohije kojih ima nekoliko. Ali, čini mi se da se približavaju jednom zajedničkom stavu i platformi. Naša namera i trud koji smo uložili sklapajući ovaj dokument kao informaciju bila je da nađemo najmanji zajednički nazivnik između svih tih nivoa i da pogledamo ono što neće razjediniti Srbe sa Kosova i Metohije, nego ono što oni mogu da podrže. Činjenica da je prilično redukovan ovaj predlog je rezultat toga da su iza njega stali svi. Znači, nešto više od toga i konkretnije od toga verovatno bi izazvalo diskusije i različite stavove, a najmanje što nam je potrebno u ovom trenutku je da imamo različit pristup ovom problemu. Zato je bolje manje, ali jedinstveno i čvrsto, nego više, a da postoji puno pozicija i da čak dođe i do nekakvog spora. To je ono što se odnosi na proceduru. Mi smo imali jedan sastanak u Palati federacije sa predstavnicima skoro svih organizacija Srba sa Kosova i Metohije i posle toga smo imali zajednički sastanak jedne i druge vlade. Ovaj dokument je rezultat oba sastanka. Što se tiče šire situacije, nju takođe nije lako opisati, imamo jedan nivo koji je nominalni, ustavni, pravni i imamo nivo koji je faktički. Već sam pomenuo da na tom nominalnom, ustavnom nivou praktično sve govori o suverenitetu Jugoslavije tamo gde bi trebalo govoriti o suverenitetu Srbije, jer po našem Ustavu, saveznom, Srbija jeste država i ima svoj državni suverenitet. S druge strane, ako vidite šta se događa poslednjih dana, ovaj privremeni Ustavni okvir čak zadire i u nejasno određeni suverenitet Jugoslavije. Znači, ne možemo ni na tom pravnom, ustavnom nivou, koji je prilično prazan, jer ga ne ispunjava politički sadržaj i svi oni koji su se u Savetu bezbednosti založili za naš suverenitet nad tom teritorijom zapravo učestvuju u donošenju ovih ustavnih okvira. Znači, nije se lako snaći čak ni na tom nivou. Nije lako voditi jednu politiku koja bi bila realistična. Govorimo o de fakto stanju, onda ni tu nije sasvim jasno stanje, jer je međunarodna zajednica preuzela odgovornost za Kosovo i Metohiju, ali u velikom delu svakodnevnog života ona tu odgovornost prepušta albanskim grupama, političkim, kriminalnim, raznim drugim, tako da je pitanje u kojoj meri međunarodna zajednica to čini svesno, a u kojoj meri to čini zato što nije u stanju da preuzme svoje nadležnosti koje joj daje Rezolucija 1244. Ali, za početak naše rasprave ovde mislim da je važno imati u vidu da stvari nisu tako čiste i da nisu razjašnjene,da mi ne možemo na osnovu čiste jednačine da povučemo neku rezultantu i da kažemo: ovo je naš interes i mi to treba da sledimo i da sprovodimo. Posle dugih rasprava, mi smo zajedno sa Srbima sa Kosova i Metohije došli do zaključka da je ovoga trenutka u našem interesu da tražimo dosledno sprovođenje međunarodnih rezolucija koje bi razjasnile i ta pitanja suvereniteta i pitanje nadležnosti međunarodnih organizacija. Time je naša pozicija vrlo jaka, jer mi branimo najjači dokument koji trenutno postoji, a tiče se tog predmeta, to je od najautoritativnije organizacije u svetu, a to je Savet bezbednosti, branimo ga u odnosu na one koji su ga doneli. To jeste jedna jaka politička pozicija. Ona postaje efikasna ako uspemo da dovedemo do razjašnjenja ovih nejasnih pozicija koje sam naveo, to znači da tačno utvrdimo šta to znači odbrana suvereniteta, šta to znači da je Jugoslavija suverena, šta to znači da je Kosovo deo naše države. Da li može to da znači da ono bude izuzeto iz pravnog sistema, iz bezbednosnih sistema, iz privrednog sistema, a da suverenitet i dalje postoji. S druge strane, šta to znači da međunarodna zajednica ima nadležnost da štiti mir i bezbednost građana, da sprovodi Rezoluciju 1244. To nije jednostavan posao jer možete da zamislite da ljudi koji treba da nose odgovornost i nadležnost u jednoj zamršenoj situaciji, a to su predstavnici međunarodne zajednice, izbegavaju jasne odgovore na ova pitanja. Ali, naš je zadatak da jednom odlučnom diplomatskom i političkom akcijom pokušamo da smanjimo tu "sivu zonu" nedoumica i da pokušamo da dovedemo stvari do njihovog izvora, korena, do teksta Rezolucije 1244. Utoliko je naš predlog da se ta rezolucija 1244 uzima kao privremena, vrhunska politička odluka u vezi sa statusom Kosova i Metohije i politikom koja tamo treba da se vodi i da u odnosu na to procenjujemo sve druge događaje i odluke. Mi smo u odnosu na to procenili i zahtev za izbore u novembru ove godine i donošenje privremenog Ustavnog okvira za privremenu samoupravu. Naše tumačenje je da je iz same Rezolucije 1244 selektivno izvučen jedan deo, a to je obaveza međunarodnih organa na Kosovu i Metohiji da uspostave privremene institucije. Taj deo je izvučen i stavljen na prvo mesto, umesto onoga koji realno stoji na prvom mestu, a to je obezbeđivanje normalnog života i vraćanje proteranih lica. Tek na trećem mestu stoji, kada se ispune ova dva uslova, stvaranje institucionalnih uslova za neki zajednički život na Kosovu i Metohiji. Zbog toga mi kažemo, pre nego što se priča o izborima, zahtevamo da se ispune ona prva dva uslova iza kojih je stala međunarodna zajednica. To je politička pozicija. Mislim da mnogo više od toga u političkom smislu nije moguće. Zamolio bih vas da ako neko misli da je nešto drugo moguće, da kaže na koji je način moguće, ali da pokušamo i mi da se uklopimo kao Skupština i kao Vlada Republike Srbije u jednu taktiku na polju mogućeg, koja još uvek nije iscrpena. Ta rezolucija nam daje prostor da na tom polju učinimo što veći učinak, a ne da postavljamo neke nove uslove koje će nam ona, možda, otežati. Da uradimo ono što je moguće, da ne postavljamo nemoguće ciljeve i onda da ne ostvarimo ono što nije moguće, nego da se koncentrišemo da definišemo te moguće ciljeve i da pokušamo da ih ostvarimo. Druga tema koju želim da naglasim jeste šta ostatak Srbije i šta Vlada Srbije dnevno čini za naše ljude i za naše interese na Kosovu i Metohiji. Čini dosta, ma koliko da se to ne vidi. Problem je veliki i trebalo bi mnogo više da se čini da bi se uočio neki napredak. Republika Srbija finansira praktično 28.000 ljudi sa Kosova i Metohije na funkcijama koje su oni imali onoga dana kada su silom morali da napuste Kosovo i Metohiju. To je, ako uzmemo u obzir i članove njihovih porodica, da se iz budžeta Republike Srbije finansira praktično 100.000 ljudi. Mi to činimo svesno, većina tih ljudi nije na Kosovu i Metohiji. Sada postoji jedan veliki posao, da se tačno za svakog pojedinačno definiše gde je on, gde bi najbolje mogao da bude u funkciji i svog posla, ali i u funkciji tog mesta odakle je. Ako je negde kao izbeglica ili proteran u Kraljevo ili Kragujevac, a postoji potreba za njim u Mitrovici ili Zubinom Potoku, da li da razgovaramo sa njim i da pokušamo da ga uputimo tamo ili, ako ne pristaje, da nađemo nekog drugog koji pristaje. U svakom slučaju mi smo, kao Vlada koja je nastupila, bili konfrontirani sa tom činjenicom da je jedan veliki broj ljudi plaćan za obavljanje poslova koje ne obavlja, ali smo doneli odluku da to ne menjamo bez jedne dubinske analize i do danas nismo to promenili. Takođe, mi kao Republika Srbija finansiramo ovo privremeno izvršno veće koje je Skupština Srbije postavila i to je, praktično, zajedno sa Javnim preduzećem "Panorama", preko 320 ljudi, što čini oko osam miliona dinara mesečno, pri čemu znamo da delatnosti tog organa zaista ne zaslužuju tako veliki stepen finansiranja. Ali, možda i odavde treba da dođe predlog šta da činimo, da li da rasformiramo ili da promenimo sastav tog veća, da ono dobije i neka nova zaduženja, u skladu sa novom situacijom. U svakom slučaju, mi smo kao Vlada veoma otvoreni za sve konkretne i konstruktivne sugestije, na koji način mi da podržimo one Srbe koji tamo žive, kako da država Srbija bude prisutna uz sva ograničenja koja danas postoje? Mi, kao država Srbija, po Rezoluciji 1244 i čak po onom pripremljenom sporazumu u Rambujeu, na koji je naša strana bila u tom delu pristala, nemamo znatna ovlašćenja na Kosovu i Metohiji. Kada ulazimo na Kosovo i Metohiju, praktično, nas tretiraju kao privatna lica. Samo savezni organi su partner međunarodnim organizacijama. Druga stvar, kojom završavam, jeste da poboljšana međunarodna pozicija naše zemlje čini verovatnim, i na čemu mi insistiramo, da se sa SR Jugoslavijom i Republikom Srbijom napravi jedan zvaničan međunarodni ugovor i da one snage koje se danas nalaze na Kosovu ne budu tu kao neki predstavnici međunarodne zajednice sa neograničenim mandatom, nego na osnovu nekog ugovora između naše države i njih, da pokušamo da uključimo našu državu u taj odnos i da ono što radimo na drugim planovima, a to je uspostavljanje partnerstva sa demokratskim svetom, da tražimo da se to poštuje i u takvoj jednoj kriznoj situaciji kakva je na Kosovu i Metohiji. Naša diplomatija radi na tome i mislim da tu šanse postoje i da bi naša pozicija na Kosovu i Metohiji bila znatno pojačana ako bismo mi kao država, i kroz međunarodno priznanje i kroz neku vrstu međunarodnog ugovora, bili verifikovani, i da možemo pojedine naše službe povremeno da instaliramo i da postavimo neke naše zvanične ofise na Kosovu i Metohiji i da se postepeno vratimo kao država odande gde smo silom bili izbačeni pre dve godine. To je trenutno stanje stvari. Mislim da se sve nalazi u jednom procesu, da je za nas kritično ovo leto, u smislu testiranja da li je moguće jednim koncentrisanim pritiskom Savezne i Republičke vlade, Srba sa Kosova, iznuditi povratak određenog broja prognanih, proteranih lica. Ako postoje otpori i u međunarondoj zajednici, ako postoje lokalni otpori, onda mislim da ćemo jesen dočekati sa velikom krizom i velikim problemima, jer Srbi neće izaći na izbore ako ne bude učinjen napredak u ostvarivanju Rezolucije, u njenim, onim pomenutim, prethodnim elementima. Samo izbori i nadanje da će se posle izbora stvari normalizovati nisu dovoljna garancija srpskim zajednicama i Srbima koji kao pojedinci žive na Kosovu i Metohiji. Mi u dogovoru sa njima tražimo od međunarodne zajednice konkretne projekte i programe za vraćanje, tražimo da se uvedu dodatne institucije za zaštitu nacionalnih zajednica, da se uvedu nacionalna veća, kao institucije koje će odlučivati, bez majorizacije, o svim stvarima od interesa za nacionalni identitet ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji, i tražimo da se nadležnosti prebace na opštine, da nadležnosti ne budu u onoj meri na pokrajinskom nivou, koje su u sadašnjem predlogu, nego da veći deo nadležnosti bude na nivou opština, čime bi se onda omogućilo da u onim opštinama gde Srbi imaju pretežnu većinu, oni formiraju svoje organe sa mnogo većim izvršnim funkcijama nego što je do sada imala lokalna samouprava u ovom projektu privremenih ustavnih rešenja. To je, otprilike, pregled situacije, onako kako je mi vidimo sa nivoa Savezne i Republičke vlade. To je, otprilike, pregled onoga kako naše stvari stoje u međunarodnom kontekstu. To su dve ili tri napomene o onome što mi kao vlada dnevno činimo da bi samo poboljšali kritično loš položaj naših građana na Kosovu i Metohiji. Ako postoje potrebe, nadležni ministri su spremili izveštaje, za svako ministarstvo pojedinačno. Ovde imam dokumentaciju i brojke za sve ono što sam rekao. Ako poslanici žele, mi možemo to da umnožimo kao poseban izveštaj ili da sami ministri, ako postoji potreba, daju neki kratak izveštaj o stanju resora za koji su oni nadležni, a koji se sprovodi na samom Kosovu i Metohiji, pri čemu bih vas zamilio da ne ulazimo preterano u detalje, jer najveći deo toga zapravo ne počiva na nadležnostima iz Rezolucije. Najveći deo toga se odvija po zatečenom stanju. Znači, mi nismo nijednu strukturu ministarstava ukinuli, nego smo ih pojačali tokom vremena, ali to je u nekom vakumu između Rezolucije 1244 i našeg ustava i naših zakona, jer u tom međuprostoru se trenutno čitava naša politika, u vezi sa Kosovom i Metohijom, na nužan način odvija. Hvala vam.
Da li se još neko od članova Vlade javlja za reč? (Niko.) Reč imaju predsednici poslaničkih grupa - gospodin Ivković, pa gospodin Šešelj, zatim gospodin Pelević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani gospodine predsedniče Vlade i članovi Vlade, u ovoj zemlji niko nema pravo da menja bilo koji dokument kao sastavni deo uslova prekida rata. U suštini, iz toga proizlazi zadatak za sve nas u ovoj sali. Znači, za parlamentarne partije, ali zasigurno i za one koji nisu parlamentarne partije, a to je da definišemo minimum nacionalnih interesa za koje imamo sigurno jedan svrsishodan i racionalan cilj, a to je Rezolucija Saveta bezbednosti 1244. To je onaj zadatak koji smo mi sa velikim uspehom obavili 4. maja u ovoj skupštini i zasigurno, ako će se nešto pamtiti u radu poslanika ove skupštine, to je 4. maj - dan kada je usvojena Rezolucija o Kosovu i Metohiji, bez ijednog uzdržanog glasa, bez ijednog glasa protiv. Znači, potpuno jednoglasno. Mi se kao narod, kao građani ove zemlje, ali kao srpski narod, nalazimo u jednoj specifičnoj poziciji, da moramo da definišemo minimum nacionalnih interesa i da zahtevamo celovitu i kompletnu primenu Rezolucije 1244. U tom smislu, bilo kakvo delovanje koje bi slabilo tu našu pregovaračku poziciju, a pre svega u smislu stvaranja nekih novih ideja koje bi mogle napraviti podelu u korpusu onih koji su prognani i izbegli sa Kosova i Metohije, u onom smislu da jedan deo onih koji se nalaze na Kosovu i Metohiji vide svoju životnu šansu da se više vežu za ostali deo Srbije. Ali, time potpuno gase šansu većine od 350 hiljada građana da se vrate na svoja ognjišta u svojoj državi, Republici Srbiji i Saveznoj Republici Jugoslaviji.To je sve neumesno i zahteva našu ocenu i osudu u tom pravcu. Mi moramo biti jedinstveni, to je taj minimum nacionalnih interesa, u zahtevu prema međunarodnoj zajednici da se celovito primeni Rezolucija 1244 i ništa više. Ako govorimo o legalno-pravnom sistemu, ako govorimo o pravdi, mi tu rezoluciju imamo. Ovaj narod, građani Srbije i Jugoslavije, su se u jednom prljavom, ilegalnom, agresorskom i bezobzirnom ratu prema ovom narodu izborili za tu rezoluciju. Nema niko pravo da čini bilo kakvu ideju u tom pravcu, pogotovo ako ta ideja može da cepa korpus građana - nealbanaca sa Kosova i Metohije, koji i te kako imaju pravo da zahtevaju sva svoja ustavna prava na teritoriji Kosova i Metohije, i sa aspekta Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Mi smo, kao poslanička grupa SPS-a, tako i čitali predloge zaključaka. Nismo bili nimalo zadovoljni sa onim što smo dobili, ali smo čitali u nameri da vrlo malo izmenimo, sa željom da se i ova sednica Skupštine Republike Srbije završi sa jednoglasnom odlukom ovog parlamenta i ovog doma i da svi znaju, i ovde i u svetu, da su sve partije u Republici Srbiji jedinstvene u odbrani zahteva da se primeni dokument najvišeg organa Ujedinjenih nacija, a to je Savet bezbednosti. Zato je naše nezadovoljstvo bilo još veće kada smo pročitali deo materijala koji smo dobili, koji je urađen u Saveznom ministarstvu inostranih poslova, države koja na svojoj teritoriji ima organe bezbednosti UN, ima UNMIK, ima dokument 1244, zna sve članove tog dokumenta. Onako kako je ovo napisano govori o jednoj politici direktnog popuštanja, a ako hoćete i kapitulacije. Prvi pasus u kojem se navodi pravo i obaveza međunarodne zajednice da realizuje član 10. Saveta bezbednosti, a ne spominje se član 9. Rezolucije Saveta bezbednosti, gde je međunarodna zajednica obavezna da obezbedi javni red i mir, bezbednost za povratak svih prognanih i izbeglih lica sa Kosova i Metohije, da reguliše 250.000 useljenih sa teritorije Albanije na teritoriju SRJ, ni reči. Zabijanje glave u pesak na strani 2, gde se kaže da je nesumnjivo da je ustavni okvir u određenoj meri davao elemente državnosti Kosova i Metohije. Da li su ti ljudi u Saveznom ministarstvu inostranih poslova, kada su ovo pisali, milili ko će sve ovo da čita. Svaki građanin ove zemlje razume duh dokumenta. Gospodin Hekerup se, ali nažalost u preambuli, pozvao na određene delove člana 9 od a) do f) Rezolucije Saveta bezbednost UN, u kojima je govorio o javnom redu i bezbednosti. Pravnici u ovoj sali jako dobro znaju težinu izricanja stavova u preambuli i u osnovnom dokumentu. Na kraju, na poslednjoj 5 strani se kaže - Ustavni okvir svakako nije zadovoljavajući. Mi građanima Srbije moramo da kažemo istinu. Međunarodna zajednica, koliko god da je pokazala raspoloženje prema novoj vlasti u SRJ i Repbulici Srbiji, očigledno da ne odustaje od svoje projektovane politike ka mešanju, mešetarenju, stvaranju problema i samopozivanju da rešava problem. Najbolji primer za to je jug Srbije. Jug Srbije je osveta i zamka stare američke administracije. Jug Srbije, priča i šarena lažada možda i neko zadovoljstvo oseća bilo koji građanin Srbije u momentu kada se na Kosovu i Metohiji događa Hekerup. Mi smo posle Kušnera mislili da ništa gore ne može da bude. Kušner je zakonodavstvo Republike Srbije zaključno sa 1989. godinom priznavao na teritoriji Kosova i Metohije. Kušner je govorio samo o određenim aktima koje on donosi. Šta je uradio Hekerup u vreme događanja na jugu Srbije? Izbrisao je, potpuno je izbrisao i Srbiju i Jugoslaviju. Jasno da nije jednostavno u situaciji kada Evropska unija, kada SAD, pa kaže se sada u dokumentu Saveznog ministarstva inostranih poslova, i Rusija u dobroj meri i u celini podržavaju stavove gospodina Hekerupa, nije lako sigurno pregovarati. Ali, ovaj parlament ima zadatak da bude racionalan, da bude odmeren, ali da jasno kaže da postoji dokument, a to je Rezoucija Saveta bezbednosti 1244, od kojeg ovaj narod, građani Srbije ne odstupaju. U tom smislu mi ćemo predložiti izmene i ovde ću ih pročitati. Određene izmene, ne velike, izmene koje su minimum koje grupa Socijalisitičke partije Srbije u ovom parlamentu može da prihvati. 1. Stari tekst - dokument, Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiju ne predstavlja dobru pravnu osnovu...(Ovo - ne predstavlja dobru pravnu osnovu, zasigurno srce zaboli svakoga, jer je najfinije, najmekše što može da se kaže. ) ... za ostvarivanje autonomnog statusa pokrajine Kosova i Metohije, ravnopravnosti građana i nacionalnih zajednica i posebno za, (stari tekst) zaštitu slobode i prava Srba i drugih etničkih zajednica. Nema bilo kakvog dokumenta u civilizovanoj Evropi i svetu koji ne mora da ima zadatak da garantuje ravnopravnost građana i nacionalnih zajednica. U Hekerupovom dokumentu toga nema ni u tragovima. 2. Novi tekst - traži se da specijalni predstavnik Generalnog sekretara UN preispita dokument kako bi se obezbedila široka autonomija Kosova i Metohije, uz usvajanje efikasnih - tu primećujete da i mi, kao i premijer Đinđić zaobilaziomo priču o Srbiji i Jugoslaviji - garancija i uspostavljanje institucija, koje će jamčiti (novi tekst) autonomiju, ravnopravnost građana i nacionalnih zajednica i ljudska prava Srba. Ako oni govore o ljudskim pravima, neka ih oni realizuju i ljudska prava Srba i ostalih nacionalnih zajednica u skladu Rezolucijom, ubacuje se - Saveta bezbednosti UN 1244. 3. U članu 3. ne intervenišemo ništa i potpuno smo saglasni. Znači, od organa i predstavnika međunarodne zajednice zahteva se striktno poštovanje Rezolucije. 4. Traži se puna ravnopravnost građana i nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji i insistira na osiguranju slobodnog i bezbednog povratka svih prognanih i raseljenih lica, rasvetljavanju sudbine kidnapovanih i nestalih i garantovane bezbednosti svih stanovnika na Kosovu i Metohiji, u skladu sa članom 9. Rezolucije Saveta bezbednosti UN. Svakome je jasno da nije bez razloga prvo bio član 9, pa tek onda član 10. Znači, prvo obezbedi javni red i mir, sigurnost, bezbedan povratak prognanih i izbeglih, a onda u članu 10. govori o autonomiji. Svima je to jasno, samo ne Saveznom minostarstvu inostranih poslova SRJ. 5. Predloženo da se ne menjaonako kako je Vlada predložila. 6. Tu je ključna promena - pre izlaska na izbore zahteva se da civilne i vojne vlasti sačine i realizuju program povratka izgnanih i da garantuju bezbednost i jednaka ljudska prava za sve građane. Nema ničeg prirodnijeg nego zahtevati da se izbori održe u bezbednoj i mirnoj sredini, da svaki građanin može da živi i radi normalno, gde svaki građanin koji je živeo do juna meseca 1999. godine, do dolaska KFOR-a i UNMIK-a ima pravo da se vrati na svoje ognjište. Gde je ta međunarodna zajednica da pomogne? Jel( počela da priprema spaljene srpske kuće na teritoriji Kosova i Metohije? Da li je krenula da obezbeđuje eventualna radna mesta i zaposlenja onima koji se vrate? Šta je uradila međunarodna zajednica za ovih 7-8 meseci? Ništa. Donela je samo Hekerupov dokument i ništa više. 7. Nadležni državni organi treba da nastave da sarađuju sa UNMIK-om i OEBS-om u vezi sa doslednom i celovitom primenom Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1244. Predlažemo novu 8. tačku - ove zaključke zvanično dostaviti Savetu bezbednosti UN. Smatramo onda da nove tačke 9. i 10. mogu da ostanu, ali da su tada i bespredmetne.
Reč ima narodni poslanik gospodin Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom dokumentu koji nam je dostavila Vlada Republike Srbije imamo jedan neverovatan primer snishodljivosti, kome nema premca u dosadašnjoj istoriji našeg naroda još od oslobađanja iz turskog ropstva, i značajan nazadak u odnosu na onu rezoluciju koju je već usvojila Narodna skupština pre nekih 15 dana. Tada smo imali Rezoluciju, što znači da smo rezolutno saopštili javnosti stavove srpskog parlamenta. Sada imamo samo zaključak. Znači, pali smo i u pravnoj snazi i u pravnom tretmanu osnovnog problema koji ovde razmatramo. U tolikoj snishodljivosti Vlada Srbije je zaboravila ključno pitanje, pitanje suvereniteta na Kosovu i Metohiji. Ne sporim ja Vladi da se zalaže za slobodu i prava Srba i drugih etničkih zajednica, ali postoji nešto što prethodi tim pravima, a to je državni suverenitet i o njemu nema ni reči. Vlada je već imala više kontakata sa okupatorom na Kosovu i Metohiji koji se naziva UNMIK i Vlada daje obećanje da će im pružiti sve uslove da naplaćuju carine, pa poreze, pa takse. Nazivaju jednu istu stvar različitim nazivima, ali u svakom slučaju niko iz Vlade Srbije ne spori uopšte pravo da UNMIK nešto naplaćuje od građana Kosova i Metohije. U Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti nema nijedne odredbe koja UNMIK-u daje pravo da nešto naplaćuje na Kosovu. Sve svoje aktivnosti UNMIK može finansirati samo novcem koji je donet na Kosovo i Metohiju spolja. Naravno, može se nešto od građana naplaćivati, ali samo ono što je propisano zakonima Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Ako lokalna samouprava nešto može da naplaćuje, a mi znamo šta je to, to je veoma ograničen vid prihoda, onda to može da radi obnovljena lokalna samouprava na Kosovu i Metohiji. Ne može UNMIK preuzimati ingerencije savezne države i Republike Srbije, o tome mu niko ne skreće pažnju. Rezolucija Saveta bezbednosti nije provedena, već po tome što nisu razoružani šiptarski teroristi, a to je jedan od glavnih zadataka okupatorskih trupa na Kosovu i Metohiji. Sa druge strane, nije proveden Kumanovski sporazum, pogotovu u onoj odredbi da se vrati do 1.000 naših vojnika i policajaca na Kosovu i Metohiji. Tamo su trebalo da se vrate i naši carinici, i da vojska i policija, pre svega, štite našu carinsku službu na granici prema Makedoniji, na granici prema Albaniji. Samo je savezna država, i to je smisao garantovanja suvereniteta savezne države i Rezolucije Saveta bezbednosti, mogla da naplaćuje carinu. Carine su mogle da se naplaćuju isključivo na državnoj granici. Sada, ovde Vlada Srbije daje saglasnost da se roba, koja iz Srbije ide na Kosovo i Metohiju, oslobodi poreza u Srbiji, da se oslobodi taksi u Srbiji, kako bi tamo mogle da se naplaćuju i takse i porezi i sve ono što sledi. Tu Vlada Srbije krši i Ustav i zakone, i one zakone koje je ovaj parlament nedavno izglasao ovde, uz protivljenje opozicije. Vlada Srbije zapravo muku muči sa Kosovom, nikako da ga zaboravi, nikako da ga se potpuno odrekne, a ne sme javno da kaže da je Kosovo i Metohija uopšte ne interesuje. Amerikanci sprovode svoju politiku i sprovode je precizno. Kada smo se mi malo ovde uzjogunili u parlamentu, kada nismo prihvatili onaj prvi nacrt dokumenta Rezolucije koji je podnela Vlada Srbije, nego smo zaoštrili, i to poprilično zaoštrili, oni otvore aferu Zoranu Đinđiću sa Stankom Subotićem i Đinđić odmah referira. Sada imamo jedan blagi zaključak, ovde je snabdeven i mišljenjem saveznog ministra inostranih poslova, da to ništa ne valja, ali mi nemamo šansi, mi ne smemo da se suprotstavljamo, mi moramo da budemo ponizni. To stoji na ovih šest strana ovde, izvolite pročitajte. Ovo je poziv na krajnju poniznost. Da ste vi rekli narodu u predizbornoj kampanji da ćete biti tako ponizni, verovatno ne biste dobili ozbiljnu količinu glasova. Vi ste garantovali vaše prijateljstvo sa zapadnim silama i na tome gradili obećanja, čim vi preuzmete vlast, da će se rešiti pitanje Kosova i Metohije i da će se Kosovo i Metohija sačuvati. Koja je ovde igra? Ovom igrom oni pokušavaju do kraja godine da vam iznude ustavne promene, da Kosovu daju potpunu samostalnost ovim, dovode ga u ravnopravan status sa Srbijom i Crnom Gorom i čine ga faktorom koji će učestvovati u rekonstrukciji saveznog Ustava. To jesuština. Naravno, sve što radi DOS-ovska vlast u Vojvodini sa ovim je povezano, jer vi i od Vojvodine pretvarate, odnosno stvarate federalnu jedinicu. To radite sve otvorenije. Obećali ste im promenu nekih sto i nešto zakona u tom smislu, a Amerikanci žele Jugoslaviju sa najmanje četiri federalne jedinice. Zbog toga otvaraju aferu i Milu Đukanoviću sa Stankom Subotićem, a Amerikanci pokazuju da sve znaju. Kada im šta zatreba, oni lansiraju preko svojih doušnika i koga god imaju u šakama, oni mu to maksimalno lansiraju onda kada taj čovek više ne treba, ili kada taj čovek...
Gospodine Šešelj, molim vas da se manemo špekulacija kada govorimo o krajnje ozbiljnim stvarima, to je Kosovo.
To su činjenice, a ovo su veoma ozbiljne stvari, nećemo kao noj da zbijamo glavu u pesak. Ovde Amerikanci spremaju promenu ustavnog projekta naše zemlje, ovde Amerikanci spremaju Jugoslaviju sa četiri konfederalne jedinice, kako bi se ta Jugoslavija lakše pocepala. Zbog toga Mila Đukanovića sada zadržavaju u Jugoslaviji, jer ako bi on otišao odmah, onda je Amerikancima mnogo teže da dovedu do otcepljenja Kosova i Vojvodine, i da to na relativno pravni način sprovedu. U toj snishodljivosti vi nemate kraja, to se vidi i po ovom insistiranju, da se donese zakon o isporuci Srba Haškom tribunalu, o izmišljanju raznih afera, a ministar unutrašnjih poslova Dušan Mihajlović izmislio je čak hladnjaču punu leševa da bi dodatno potkrepio zahtev da se Milošević isporuči Haškom tribunalu. Niko nije video hladnjaču, nigde nema leševa, nema čak i prijave da su potencijalni leševi negde nestali dok su bili živi ljudi...
Gospodine Šešelj, govorimo o ustavnim okvirima, dakle...
...ustavni okviri...
Kakve veze ima sa ustavnim okvirima, molim vas...
Zašto vi bežite od toga? To su ustavni okviri.
Ne bežim od toga, već vi bežite od teme. Molim vas da se držite teme.
To su ustavni okviri. Mi imamo Vladu koja prihvata sve što se servira sa Zapada, a mi ovde glumimo da parlament ozbiljno raspravlja neko pitanje, mada u ovom predlogu zaključka nema nikakve ozbiljnosti. Čemu voditi jednu raspravu ako ta rasprava ne može da ima nikakav efekat. Ako po nalogu sa Zapada, od NATO pakta, ministar unutrašnjih poslova izmišlja stravične zločine. Znate, mogli ste da izmislite da je Milošević silovao nepoznate devojke. To bi bilo u trendu sa ovom vašom vladom, gde izmišljate afere svojim ministrima i potpredsednicima.
Gospodine Šešelj, opominjem vas, imate prvu opomenu. Ako mislite da nije ozbiljna rasprava, onda nemojte ni učestvovati.
Ne možete vi da sprečite istinu da se probije do naroda. Istina je u tome da vi pomažete NATO paktu u vođenju antisrpske politike. Vi glumite da se ne slažete sa ovim ustavnim okvirom, a vi ste već to prihvatili. Vi ste već ovde obećali registraciju prognanih Srba da bi mogli da učestvuju na izborima itd. Jedan predstavnik Srba sa Kosova dođe kod Đinđića i izdaje se saopštenje - Srbi treba da izađu na izbore. Onda se pobune Srbi sa Kosova, onda drugo saopštenje - nije baš Đinđić tako mislio. Zašto da se zavaravamo, izreknite mi sto opomena i prošli put ste me nezakonito izbacili iz Skupštine, izbacite me opet. Izbacujte me neprekidno, ali ne možete me sprečiti da govorim. Nema načina da me sprečite. Možete jedino za mene da nađete neku hladnjaču, da me strpate, strpajte me živog, izvucite me kao leša posle pet-šest meseci itd. Sve vi to možete da radite. Ali, jedan problem ovde ostaje. Srbija nije imala nesposobniju i snishodljiviju vlast. Nikada je nije imala. Naravno, možete svašta da zamerite prethodnoj vlasti. Mnogo je kriva prethodna vlast za sve ovo što se desilo. Mnogo je kriva i nema nikakve sumnje, ali kada se ona na neki slab način suprotstavljala zapadnim silama, vi ste zapadnim silama pomagali. Sada imamo pred sobom zapravo projekat ustava Kosova kao samostalne države. Nije to još nezavisna država, ne može biti nezavisna dok je pod okupacijom. Ni kada bi bilo šiptarsko Kosovo... (Predsednik: Vreme.) ... nije nezavisno, sve dok je tamo NATO pakt, je li tako? Ali, jeste samostalno od Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Ovde je reč o samostalnom pravnom projektu Kosova i Metohije, čak pravnom poretku. Znači, poseban pravni poredak, koji nema nikakve veze sa pravnim poretkom Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. U zaključcima nema ni jedne reče, ni jednom rečju se ne postavlja pitanje kako će se to sprovoditi zakoni Srbije na Kosovu i Metohiji. Vi imate sada poreske zakone koje morate i tamo da sprovedete. Kako, zašto ne postavite to pitanje? Zašto ne tražite zaštitu KFOR-a vašim poreskim izvrišiteljima, koji bi išli tamo da naplaćuju porez? Što se tiče finansiranja iz budžeta Srbije, po istom kriterijumu po kome se finansira autonomija Vojvodine može se finansirati autonomija Kosova i Metohije. To logika nalaže. A ne da vi drugome dodatno dajete pravo da naplaćuje tamo poreze, ili takse, ili carine, ili bilo šta drugo. To od nas ne traži ni Rezolucija Saveta bezbednosti UN.
Gospodine Šešelj, da li spajate diskusiju?
Ne, da li mi je isteklo vreme?
Jeste, opomenuo sam vas.
Javiću se ponovo, ne spajam diskusiju. Trebalo je da me obavestite da mi je isteklo vreme.
Obavestio sam vas, ali niste čuli.
Dobro onda.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Pelević.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, Stranka srpskog jedinstva ocenjuje Predlog zaključka kao veoma blag, i bojim se, kao veoma bojažljiv. Mi smatramo da, u odnosu na ustavni okvir koji je predložio gospodin Hans Hekerup, odnosno, faktički ustav nezavisnog, samostalnog Kosova i Metohije, odvojenog od Srbije i Jugoslavije, moramo reagovati mnogo jače i mnogo odlučnije. Naravno, potpuno razumem da se moramo kretati u okvirima Rezolucije 1244 i upravo tražimo da se ta odlučnost kreće u okviru te rezolucije, jer bi bilo zaista nestvarno tražiti nešto što smo imali pre donošenja Rezolucije 1244. Naravno da ta rezolucija nije dobra po Srbiju i po Jugoslaviju, ali ona je realnost i moramo se kretati u njenim okvirima. Međutim, ovaj predlog zaključka je zaista suviše blag i on ne izražava potpuno volju srpskog naroda, ni na Kosovu i Metohiji, niti Srba koji su oterani sa Kosova i Metohije, niti građana Srbije u celini. Sam naziv ovog dokumenta, zaključak, upravo govori o blagosti forme kojom se obraćamo Generalnom sekretaru, odnosno njegovom predstavniku na Kosovu i Metohiji, odnosno međunarodnoj zajednici. Po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije, Skupština donosi zakone, donosi zakon o budžetu, donosi deklaracije, rezolucije i zaključke.Zbog čega se ovaj predlog zove - zaključak? Zašto smo pali na najnižu formu akta koji donosi ova skupština. Smatram da bi to trebalo da bude, ako ne u formi zakona, a ono makar u formi deklaracije. Stranka srpskog jedinstva je podnela Skupštini deklaraciju o neprihvatanju Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji Hansa Hekerupa. Nadam se da će je poslanici tokom dana dobiti, ukoliko je Sekretarijat budeumnožio i podelio narodnim poslanicima. Da sam u pravu, govore i studenti iz Novog Sada, koji su svima nama poslali proglas, svim poslaničkim grupama. Taj proglas je vrlo ozbiljan i upravo se tiče Rezolucije 1244 i Ustavnog okvira koji je doneo Hans Hekerup. To je Studentska unija Pravnog fakulteta u Novom Sadu, Savez studenata Pravnog fakulteta u Novom Sadu, Studentska federacija Univerziteta u Novom Sadu, Studentska desnica Instituta u Novom Sadu i Narodni pokret - Otpor u Novom Sadu. Oni daju proglas, kojim prozivaju direktno nas, narodne poslanike, i Vladu Republike Srbije, povodom stanja na Kosovu i Metohiji. "Danas, kada je zaštita prava na život, slobodu i imovinu opšteprihvaćena civilizacijska tekovina, nealbanskom stanovništvu na Kosovu i Metohiji ta su prava uskraćena. Jedan od mehanizama sistematskog kršenja svih bazičnih, ljudskih prava, predstavlja nedavno proglašeni privremeni ustavni okvir za Kosovo i Metohiju. Ovaj dokument umesto da obezbeđuje uslove za nesmetan povratak i siguran život nealbanskog stanovništva, flagrantno, i čini se, namerno onemogućuje i sam opstanak svega što je nealbansko na Kosovu i Metohiji. Na taj način gospodin Hekerup najdirektnije je stavio do znanja da Kosovo i Metohija u bližoj budućnosti neće biti multietnička država. Rezolucija 1244, kojom se garantuje suverenitet Jugoslavije nad Kosovom i Metohijom, stavljena je potezom pera jednog činovnika UN van snage. Ono što nas studente četiri najjače studentske organizacije (piše u ovom proglasu) na Novosadskom univerzitetu interesuje - ko je taj u našoj zemlji, ko mu je to dopustio? Nameće se vrlo koncizan i jednostavan odgovor - vi ste odgovorni, gospodo narodni poslanici i članovi Republičke vlade. Prvo, poslednji ste parlament i vlada u Evropi, koji su raspravljali o aktuelnoj problematici Kosova i Metohije. (To je tačno.) Drugo, poslednji ste primili u zvaničnu audijenciju udruženja i organizacije naše sabraće, stradalnika sa Kosova i Metohije, poslednji ste u pružanju adekvatne pomoći Srbima koji su ostali na Kosovu i Metohiji, poslednji ste u pružanju materijalne pomoći Srbima koji su izbegli sa prostora Kosova i Metohije, poslednji ste u informisanju Saveta bezbednosti i relevantnih međunarodnih institucija o položaju Srba i drugog nealbanskog stanovništva na Kosovu i Metohiji, poslednji ste u reagovanju na postavljanje carinskih punktova na granici Srbije i Kosova i Metohije, poslednji ste u informisanju domaće javnosti o stradanju pravoslavnih svetinja i mučeništvu srpskog naroda i monaštva u preostalim enklavama, poslednji ste u obilaženju srpskih enklava na Kosovu i Metohiji, ali ste prvi u nebrizi za svoj sopstveni narod." Tako nam poručuju studenti, tako nam poručuje narodni pokret "Otpor" iz Novog Sada, i kažu dalje: " Iz gore izloženog, vide se jasno naši stavovi i zahtevi. Od Vlade Republike Srbije i Narodne skupštine zahtevamo veće razumevanje i angažovanje po svim gore navedenim tačkama. To znači da očekujemo delovanje potpuno suprotno dosadašnjem, a pogotovu drugačije od delovanja bivše vlasti, za čije su vreme ovi problemi, nastali i doživeli svoju ekspanziju. Ponovo apelujemo na sve strukture vlasti u Republici da se maksimalno angažuju oko rešavanja ovih pitanja." Ovaj proglas mislim da treba da shvatimo vrlo ozbiljno, treba da se zabrinemo - zbog čega studenti razmišljaju više o Kosovu i Metohiji nego što to radimo mi, narodni predstavnici. S obzirom da su u ovim zaključcima predložene izmene člana 1, 6. i 7, mislim da sada nije u redu da se osvrćem po pojedinim tačkama, obzirom da će radna grupa verovatno razgovarati o tome i doneti drugačije zaključke. Nadam se da će ti zaključci biti mnogo bolji, mnogo jasniji, mnogo odlučniji od ovih zaključaka. Ono što u ovim zaključcima moramo pomenuti jeste da se u tački broj 2. kaže - predlaže se specijalnom savetniku. Mislim da bi morali makar da stavimo - zahtevamo od specijalnog predstavnika da proglasi ništavnim Ustavni okvir za samoupravu na Kosovu i Metohiji, koji je proglasio validnim. Dalje, tačka 4. kaže da se traži puna zaštita srpskog naroda i drugih nealbanskih zajednica na Kosovu i Metohiji i da se insistira na osiguranju i bezbednosti povratka svih prognanih i raseljenih lica, što je zaista u redu, i rasvetljavanju sudbine kidnapovanih i nestalih. Gospodo, nije isto biti otet, kidnapovan ili nestao. Radi se o 1.300 naših Srba i nealbanaca, koji su oteti, kidnapovani. Sudbina nekih od njih se zna, sudbina nekih od njih se ne zna. Mislim da tu moramo biti oštriji i da moramo cifrom, jer se radi o ljudima,makar da stavimo - oko 1.300 otetih Srba i drugih nealbanaca. Znam da se ovde radi i o pritisku međunarodne zajednice da se pronađu, tobože, nestali Albanci na Kosovu i Metohiji. Nestalih Albanaca na Kosovu i Metohiji nema. Ako se misli na Albance koji su uhapšeni, koji su osuđeni i koji se nalaze u našim zatvorima, onda to tako treba i reći. Ali, dokle ćemo mi da puštamo Albance koji se nalaze u našim zatvorima, a da pritom ne dobijamo ni jednog jedinog oslobođenog Srbina, koji se nalazi u zatvorima i u Kosovskoj Mitrovici, i u Prištini, i u Bondstilu, da ne govorim o onima koji se nalaze u radnim logorima ili oonima o čijoj se sudbini zaista ništa ne zna. Zatim se kaže - zahteva se zaključenje sporazuma sa SRJ o statusu misije UNMIK-a i KFOR-a na Kosovu i Metohiji. Potpuno je nejasno ko to traži, ko treba da zaključi sporazum, da li Vlada Srbije sa SRJ ili SRJ sa nekim trećim licem, jer je formulacija tačke 5. zaista prilično nejasna. Tačku 6. sada neću komentarisati, s obzirom da ćemo o njoj razgovarati na radnoj grupi. Piše da će se preduzeti konkretne mere za ostvarivanje funkcija nadležnih državnih organa na Kosovu i Metohiji, naročito u domenu poreza, carina i razmene robe. Da li mi to, znači, priznajemo da će biti granica između centralne Srbije i Kosova i Metohije, da li Vlada to hoće da nam kaže ovom tačkom 8? Nadam se da je takođe reč o lošoj formulaciji. I zadnje, nadležni državni organi dogovoriće i definisati organizaciju Saveznog komiteta za Kosovo i Metohiju i strategije za rešavanje krize u ovoj pokrajini, kao i način njihovog sprovođenja. Koliko znam, definisana je organizacija Saveznog komiteta, s tim što je taj komitet prepušten sam sebi i što on ne može da reši problem Kosova i Metohije, bez obzira na stručnost gospodina Momčila Trajkovića, koji živi dole i koji najbolje zna problematiku stanja na Kosovu i Metohiji. Mislim da treba da se napravi jedno zajedničko telo, sastavljeno od predstavnika svih parlamentarnih stranaka, sastavljeno od stručnjaka, koje će imati punu podršku i Republičke, i Savezne vlade, i to političko telo treba da rešava sudbinu Kosova i Metohije, odnosno sudbinu opstanka Kosova i Metohije u sastavu Srbije i u sastavu Jugoslavije. I tako, Hans Hekerup je doneo ustav koji praktično znači samostalnu albansku državu u srcu Srbije, državu koja će imati svog albanskog predsednika, državu koja će imati svoj grb, svoju zastavu, svoju himnu. Naravno, albanski grb, albansku zastavu, albansku himnu, državu koja će imati valutu koja se zove dardan, umesto dinara, jugoslovenske valute. To, naravno, ne piše u Ustavnom okviru, ali piše da će privremene institucije dalje razrađivati taj dokument, što je sasvim jasno. Dalje, da lito znači da će oružane snage na Kosovu i Metohiji, koje su predviđene, biti Kosovski zaštitni korpus, odnosno prerušena Oslobodilačka vojska Kosova? Ako tako bude, kako ćemo onda ohrabriti Srbe na Kosovu i Metohiji da opstanu na Kosovu i Metohiji. Kako ćemo ohrabriti Srbe koji su izbegli sa Kosova i Metohije da se vrate na Kosovo i Meohiju? Njegova plata je 140 hiljada maraka, Hansa Hekerupa, njegova supruga i ćerka dobijaju po 20 hiljada maraka, a njegov sin služi u danskom bataljonu KFOR-a na Kosovu i Metohiji. Znam da je on bogato nagrađen, znam da je ono samo eksponent velikih sila i da će on verovatno, kao i mnogi drugi koji su došli na Kosovo i Metohiju ili u Bosnu i Hercegovinu, po odlasku reći, vi ste Srbi bili u pravu ali morao sam tako da postupim jer sam dobio naređenje jer sam dobio veliku platu za to što radim.
Vreme.
Prethodna vlast svojom nebrigom je zapustila problem Kosova i Metohije i direktno je odgovorna za stanje na Kosovu i Metohiji danas. Ova vlast i ova vlada, ako bude ovako blago reagovala i ako ne bude sačuvala Kosovo i Metohiju u granicama Srbije i Jugoslavije, imaće isto tako, ako ne i veću odgovornost od prethodne vlasti. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je da po drugi put razgovaramo o Kosovu i Metohiji, a nema nepunih mesec dana. To dovoljno govori o rezultatima našeg rada. Ako možemo iz svega onoga što smo izgovorili 4. maja za skupštinskom govornicom izvući neke zaključke, onda nas ti zaključci nas obavezuju danas da ne ponovimo ono što je bilo pogrešno i što je bilo neefikasno, izemeđu ostalog, i Rezolucija koju smo izglasali, iako se ona nama po svemu sudeći dopala i iako iza nje mi možemo sigurno stajati danas. Svaka rezolucija i svaki naš rad u ovom parlamentu ima smisla samo u onoj meri u kojoj se ostvaruju oni interesi za koje se mi zalažemo. Mi smo bili veoma konkretni u jednom deklarativnom stavu, koji je iznet kao naša reakcija na nameru međunarodne zajednice, da se stanje na Kosovu i Metohiji uredi ustavom za privremenu samoupravu. Konkretna posledica tog našeg tadašnjeg rada je između ostalog i današnja sednica, a s obzirom da se u međuvremenu promenilo samo jedno, ne naš stav prema Kosovu i Metohiji, ne naše ideje koje smo izneli u tom zaključku ili u Rezoluciji, već stav međunarodne zajednice koja je mimo svega što smo mi uradili samo potvrdila jedan politički projekat za koje se zalaže više godina. Ako uđemo u analizu tog projekta, mislim da ne smemo ponoviti greške prošlosti u kojima smo odnose sveta prema nama tumačili nekim zaverama, netrpeljivošću. Pre svega, moramo razmišljati o onome na šta možemo da utičemo, o sopstvenoj spremnosti i sposobnosti, da u realnim političkim okvirima, u realnim okolnostima koje su takve kakve su i na koje mi ne možemo uticati, zaštitimo svoj interes, a ne da od njih odustanemo, ne da ih transformišemo, ne da ih prilagodimo nečemu što je samo po sebi neprihvatljivo. Tu pre svega mislim na odricanje od teritorijalnog suvereniteta i na gaženje ustava. Pre svega da u vremenu koje je veoma isključivo izbegnemo ishode sa kojima smo se susretali poslednjih nekoliko godina. Možemo lupati u doboše rata, možemo pretiti svetu, možemo poručiti Hakerupu da nas ne iteresuje to što on radi, ali od toga niko neće imati konkretnu korist. Mi ćemo sa sebe skinuti odgovornost pred građanima ovog društva zbog toga što smo nešto rekli. Građani nas nisu izabrali da bi mi pričali, već da bi rešili problem. Možemo da razgovaramo o nečemu što je već sada, i zvanično i formalno, ustav za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Mislim da smo dužni kao parlament ne da se osvrnemo, već ozbiljno da tretiramo taj ustav i da pokušamo da u zadatim okolnostima izvučemo neku korist za neše društvo. Ta korist se pre svega može konkretizovati kroz argumentovanu kritiku i kroz veoma jasne primedbe, koje ukazuju na nedoslednost međunarodne zajednice koja sama po sebi, priznaćete, ipak insistira na nekim principima, a između ostalog se to u našem slučaju dokazuje i kroz proces rešavanja problema na jugu Srbije. Dakle, želim da kažem, da što se tiče ustava za privremnu samoupravu na Kosovu i Metohiji, da je pogažena Rezolucija Saveta bezbednosti UN 1244. Želim da se osvrnem povodom svoje primedbe na uslove u kojima je taj ustav formalno potvrđen i nametnut, na način i na sadržaj. Što se tiče uslova, ne postoji ni jedan pravni osnov u okviru Rezolucije 1244 koji međunarodnoj zajednici dopušta da u ovom trenutku uradi nešto što se samo po sebi zove ustav za privremenu samoupravu Kosova i Metohije. Veoma su jasni preduslovi koji prethode nečemu što se može manje ili više protumačiti kao osnov za donošenje nekog pravnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, koji se ne direktno, ali posebno pominju u Rezoluciji 1244 kao tehnologija, kao proces izbora ne separatnih organa vlasti, već organa vlasti koji bi u zadatim okvirima međunarodne zajednice i Rezolucije 1244 sprovodili lokalnu samoupravu. Dakle, nešto što je samo po sebi proisteklo nedefinisano iz Rezolucije 1244 ima svoju predistoriju. Ona počiva pre svega na dva principa. Na potpunom garantovanju bezbednosti građanima koji žive na Kosovu i Metohiji, na realizaciji procesa povratka onih koji su izbegli zbog ratnih sukoba i, konačno, na otpočinjanju političkog procesa i dijaloga. Ali ne samo predstavnika građana koji žive na Kosovu i Metohiji, već u tom dijalogu i tom procesu političkog definisanja odnosa na Kosovu i Metohiji moraju uticati legitimni predstavnici Srbije i SRJ. To je naše pravo koje proizilazi iz Rezolucije 1244 i to je ono iza čega mi moramo u svakom trenutku veoma jasno stati. Dakle, međunarodna zajednica je, tumačeći veoma slobodno Rezoluciju 1244, sebi dala za pravo da zapostavi sve one obaveze koje prethode tom pravu. Što se tiče načina na koji je ta Rezolucija doneta, odnosno protumačena i donet ustavni okvir za privremenu samoupravu, on je takođe apsolutno neprihvatljiv. To je ono iza čega možemo stati argumentovano i što možemo potkrepiti činjenicama i dokazima. Neprihvatljivo je zbog toga što je nametnut, što na Kosovu i Metohiji nisu obzebeđeni uslovi za povratak izbeglog stanovništva, što na Kosovu i Metohiji nema elementarnih uslova za bezbedan život, što na Kosovu i Metohiji nije započet istinski, realan, ozbiljan politički proces, koji bi mogao imati za posledicu dogovor predstavnika ili jednog ili drugog naroda. Dogovor predstanika svih etničkih zajednica, uz prisustvo, s jedne strane, međunarodne zajednice, i ponavljam, s druge strane, predstavnika Republike Srbije i SRJ. Što se tiče sadržaja, taj sadržaj sam po sebi proizilazi iz opet jednog više slobodnog tumačenja Rezolucije 1244, koja je proistekla iz onih dokumenata koje je ovaj parlament odbio da prihvati,koji je ponuđen u Rambujeu, a potom i u pregovorima koji su vođeni u Parizu. Ako analiziramo taj dokument, videćemo da je međunarodna zajednica samo u jednom segmentu bila nedosledna tome što je tamo proklamovala. Ona je izmenila samo one tačke tog dokumenta koje su obavezivale na limitiranje današnje vlasti, one fiktivne i formalne, praktične na Kosovu i Metohiji. Kada je Srbija bila ta koja je odgovarala za sve što se dešava na Kosovu i Metohiji, postojali su mnogo jači pravni okviri koji su je sputavali u nečemu u čemu se danas albanska nacionalna zajednica ni po čemu ne sputava na prostoru Kosova i Metohije, ne primenom sile, ali primenom pravnih propisa na koje je međunarodna zajednica insistirala početkom 1999. godine. Dakle, šta mi kao parlament moramo uraditi? Mi moramo, s jedne strane, pokazati tu očiglednu nedoslednost i insistirati na poštovanju Rezolucije 1244 i tražiti sva ona prava koja po međunarodnom pravu, po svemu što jeste pozicija delovanja međunarodne zajednice u procesu rešavanja problema, ne samo na Kosovu i Metohiji, već i u regionu Balkana primeniti ne isključivo na Srbe, već na predstavnike nealbanskog življa na prostoru Kosova i Metohije. Mi smo sa jedne strane očigledni partneri sveta u rešavanju problema u regionu. Tu mislim na problem koji se pojavio na jugu Srbije i za koji verujem da je ne samo saniran, već i praktično rešen, s obzirom da su obezbeđeni svi preduslovi za nesmetan i normalan život u tom delu naše zemlje. Mislim na sve one političke inicijative koje dobijaju podršku, na političke inicijative koje kreiramo i iniciramo mi, koji dobijamo podršku od međunarodne zajednice u smislu rešavanja problema u Makedoniji. Sada, kada se postave u jedan komparativni odnos, stav međunarodne zajednice prema nama kao vlastima Srbije i SRJ u procesu rešavanja problema na Kosovu i Metohiji i problema na jugu Srbije, videćete jednu nelogičnost koja je sama po sebi neodrživa. Da je to tako, između ostalog govore i sve inicijative koje su usledile, posle Hakerupovog i formalnog istupa, u kojem je i proklamovao Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, a koje su bile konkretne i u kojima su učestvovali, s jedne strane predsednik SRJ gospodin Koštunica u svojim posetama i kontaktima koje je imao u Sjedinjenim Državama i u Nemačkoj, a s druge strane, predsednik Vlade u svojim kotaktima koje je imao u Francuskoj. Dve članice Saveta bezbednosti su veoma jasne u svemu što su rekle u tim kontaktima, podržale su politiku koju ne samo deklarativno zastupa današnje državno rukovodstvo, već i konkretno sprovodi. Ako je to tako, onda mi nemamo prava da sami sebi vežemo ruke retirokom koja nema efekta. Ona po mnogo čemu liči na duh prošlosti. Ne oduzimam nikome pravo da je tom retorikom želeo isto ono što mi želimo. Svako može slediti isti cilj, a kretati se različitim putevima. Ali, taj put je put koji je jednosmerna ulica. To je put iz koga nećemo izaći, a njime sasvim sigurno nećemo stići do cilja. Da je to tako govori nam 1999. godina, Kumanovski sporazum i sve one posledice koje mi i dan danas moramo da otklanjamo. Dakle, politikom koju smo demonstrirali u procesu rešavanja problema na jugu Srbije mi moramo ući u proces rešavanja problema na Kosovu i Metohiji i zato, ne snishodljivo, ne nemušto, ne preteći, već veoma jasno moramo reći koji su naši interesi i na kakav način mislimo da ih ostvarujemo. Ne u sukobu sa svetom, ne u sukobu unutar Srbije, između stranaka na vlasti i opozicije, već jedinstvom koje nije fiktivno, nije sramno. Jedinstvom koje nije posledica naše nemoći da nešto rešimo, već jedinstvom koje je posledica zdrave političke svesti koja kaže: Kosovo i Metohija nije stranački problem, to je državni problem. A, država su građani koji su nas izabrali, mi smo njihovi predstavnici i zato moramo reći koji su to putevi kojima će se problem rešiti, a da se ne produbi podela u našem društvu. Dovoljno je razdora. Po pitanju Kosova i Metohije potrebno je političko jedinstvo u državnom smislu. U tom državnom smislu jedinstvo postoji, u parlamentarnom je iskazano 4. maja. Očekujem da će se i danas poslanici baviti ovim zaključcima, ali ne u smislu omalovažavanja Vlade, već u smislu uvažavanja realnosti u kojoj se mi danas nalazimo i u smislu pomaganja onima koji su izvršna vlast da problem koji je dugoročan, tragičan, dosledno reši.
Reč ima gospodin Mihajlović, ministar unutrašnjih poslova, posle njega gospodin Batić, ministar pravde.
Poštovani predsedniče, poštovana gospodo poslanici, dužan sam da dam dva odgovora na pitanja koja su postavila gospoda šefovi poslaničkih grupa, Stranke srpskog jedinstva, gospodin Pelević i SRS, gospodin Vojislav Šešelj. Pre toga mi dozvolite dve konstatacije u vezi ove teme koja je danas na dnevnom redu. Premijer je izneo stav Vlade po ovom pitanju i tu bi, zaistabilo teško i bespotrebno bilo šta dodavati. Želim samo da konstatujem da nas životno iskustvo uči da pogotovo u državnim i političkim poslovima nikada nismo u situaciji da biramo između dva dobra. Uvek je izbor između većeg i manjeg zla. Kada je reč o Kosovu i Metohiji, izbor koji mi u suštini imamo, ako nećemo da se zavaravamo je veoma jednostavan i poznat. Mi imamo dva modela koja možemo izabrati i za koje se možemo opredeliti pri rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Prvi model je onaj koji je primenila stara vlast. To je model konfrontacije sa međunarodnom zajednicom i sopstvenim narodom, sa poznatim posledicama o kojima sada razgovaramo kada je reč o Kosovu i Metohiji. Drugi model je model koji je primenila nova vlast kada se suočila sa sličnim problemom na jugu Srbije, u ove tri opštine, Bujanovcu, Preševu i Medveđi, a to je model saradnje sa međunarodnom zajednicom i sa sopstvenim građanima, ma koje nacionalnosti, vere i političkog opredeljenja bili, opet, sa poznatim posledicama koje su sada evidentne na jugu Srbije. Prema tome, na svim građanima Srbije, na nama kao Vladi, a na vama kao narodnim predstavnicima je da se odlučite između ova dva izbora, da toga budemo svesni. Gospodin Pelević je sa razlogom primetio da treba navesti brojeve otetih lica na Kosovu i Metohiji. Želim da vas upoznam da od dolaska međunarodnih snaga KFOR-a, znači od 10.06.1999. do 28.05. ove godine od strane albanskih separatista i ekstremista izvršeno je ukupno 5.450 terorističkih napada, u kojima je ubijeno 1.086 lica, ranjeno 1.150 i oteto 1.046 lica. Najveći broj napada je izvršen nad preostalim srpskim stanovništvom na Kosovu i Metohiji. Drugo, kada je reč o optužbi koju je izneo gospodin Šešelj da sam izmislio slučaj "Hladnjača" iz određenih političkih razloga, moram da primetim da lično više cenim gospodina Šešelja, jer ga smatram dostojnim ideološkim protivnikom, koji veoma uspešno zastupa svoje ideje koje se razlikuju od mojih, ali da mi je zaista žao, iako kažem da su njegove sposobnosti velike, i njemu se dešavaju ovakve greške. Bilo bi lepo da se ovo nije desilo. Bio bih veoma srećan da je to neki ružan san i bilo bi dobro za sve nas da sam ovo izmislio. Nažalost, ovaj slučaj "Hladnjača" je surova realnost sa kojom se svi mi moramo suočiti i bilo bi dobro da smognemo hrabrosti, ljudske, moralne u sebi i svima nama, da se sa time suočimo što pre. Jer što pre to uradimo, biće bolje po sve nas. Istraga o ovom slučaju se vodi nepristrasno. Jedino što sada mogu da kažem je da sada tačno znamo da je u toj hladnjači bilo 86 leševa, a uskoro, javnost će biti upoznata, svako od vas može biti upoznat šta je bilo sa tim leševima, odakle su oni, ko je šta radio oko njih. Voleo bih da je to jedini slučaj sa kojim ćemo se suočiti, ali ima mnogo indicija da sličnih slučajeva ima možda još na drugim mestima. Hvala vam.
Reč ima ministar pravde, gospodin Batić, a zatim gospodin Pelević.
Dame i gospodo narodni poslanici, stavljanje na dnevni red pitanja Kosova i Metohije i na prethodnoj sednici Republičkog parlamenta, a i danas, pokazuje jednu novu praksu, jednu pozitivnu praksu i u radu sadašnje Vlade Republike Srbije i ovog saziva Republičkog parlamenta. To govorim iz razloga što sam godinama unazad bio svedok da nikada tema Kosova i Metohije nije dolazila na dnevni red Republičke skupštine, pa smo došli u frapantnu i paradoksalnu situaciju da su o Kosovu i Metohiji raspravljali parlamenti skoro svih evropskih zemalja, pa i parlament Evrope, a nikada Skupština Srbije, sve do 3.06.1999. godine, kada je u jednom danu praktično prihvaćena i okupacija, kada je u istom danu potvrđena i kapitulacija, a zvuči cinično što taj dokument konstatuje da Narodna skupština Republike Srbije usvaja dokument za postizanje mira, koje su doneli predstavnici Evropske unije, predsednik Republike Finske Marti Ahtisari i specijalni izaslanik predsednika Ruske Federacije Borisa Jeljcina, Viktor Černomirdin. Dokument potvrđuje suverenitet i teritorijalni integritet naše zemlje. Dokument potvrđuje ulogu Ujedinjenih nacija. Dokument je, iznad svih važnosti, osnova za mir. To je sve o čemu su prethodni sazivi Republičkog parlamenta raspravljali, zaključivali i odlučivali po pitanju Kosova i Metohije. Na prošloj sednici, kada je ovo bila tačka dnevnog reda, rečeno je da je Rezolucija 1244 moralna pobeda. Dame i gospodo, Rezolucija 1244 nije nikakva moralna pobeda. Ona je ozvaničenje protektorata na Kosovu i Metohiji. Moram da vas podsetim još nešto, Rezolucija 1244, pročitajte je malo pažljivije, inkorporira u sebi, bar u onome što se odnosi na pravno uređenje statusa Kosova,lokalnu samoupravu Kosova i Metohije. Sporazum iz Rambujea, molim vas da obratite pažnju na taj detalj, naći ćete to u članu 11. tačka a), u članu 11 tačka e), u aneksu 1, naći ćete to i u zaključcima ministara Grupe osam. To je sve sastavni deo Rezolucije 1244. Pominjem to iz prostog razloga što, nažalost, sporazum u Rambujeu predviđa i ustav, predviđa i predsednika Kosova i Metohije, a inkorporiran je u Rezoluciju 1244. Zato nemojte blanko veličati Rezoluciju 1244. Ne beži Republička vlada od bilo kakvih svojih obaveza, ali zahvaljujući tom nasleđu iz prošlosti koje obuhvata i Rambuje. A znamo kako su vođeni pregovoru u Rambujeu, predstavljali su nas Aboridžani i Egipćani, za razliku od onih pregovora koji su vođeni 1919. godine u Versaju, kada su nas predstavljali najveći umovi koje su ova zemlja i ovaj narod u to vreme imali. To je odgovorna državna politika. Dakle, nasledili smo tu hipoteku prošlosti, to teško nasleđe, to kukavičije jaje. Sad pokušavamo između Scile i Haribde, praktično da od nemogućeg pokušamo da zaista i faktički povratimo izgubljeni suverenitet i integritet na Kosovu i Metohiji. Kada već pominjem Rambuje, imao je on i svoje pozitivne strane, mnogo bolje od ovih koje je označila kapitulacija, koje je označilo ovo prihvatanje Sporazuma, koje je označio Kumanovski sporazum. Sporazum u Rambujeu je predviđao ostajanje dve i po hiljade vojnika, dve i po hiljade policajaca na Kosovu i Metohiji, predviđao je mnogo štošta. Predviđao je, između ostalog, da će SRJ imati sledeće nadležnosti: teritorijalni integritet, održavanje zajedničkog tržišta, monetarna politika, odbrana, spoljna politika, carinska služba, savezni porezi i druge obaveze predviđene Sporazumom u Rambujeu. Ali, tadašnja državna politika je bila takva da se po principu lažnog inata i prkosa odbija sve, a na kraju priznaje kapitulacija. To je bilo i kada je u pitanju Republika Srpska Krajina, to je bilo i kada je u pitanju državna politika o Kosovu i Metohiji. Još nešto, pomenuto je i to se spočitava Republičkoj vladi, priča o carinama, carinskim punktovima, carinskim ispostavama itd. Gospodo narodni poslanici, Uredbu o ustanovljenju carinskih i ostalih srodnih službi, u skladu sa ovlašćenjima iz Rezolucije 1244, doneo je tadašnji administrator, tadšnji šef UNMIK-a na Kosovu Bernar Kušner. To je Uredba broj 3 od 1. septembra 1999. godine. Dakle, nikakve veze tu nema Vlada Srbije, ni tadašnja, ni sadašnja. To je odluka civilnog administratora. Doneo je on i administrativno uputstvo kojim se u članu 6. suspenduje ta uredba, znači, neće se sprovoditi, ali je Hekerup jednostavno skinuo suspenziju i počeo da primenjuje Uredbu o carinama na Kosovu i Metohiji. Prema tome, moramo biti realni i moramo imati u vidu sve ove činjenice. Moramo voditi jednu odgovornu politiku, a ne zlurado i zlonamerno spočitavati ovoj vladi da ona vodi nekakvu kapitulantsku politiku. Ne može se ta hipoteka prošlosti, koju nam je pripisala prethodna vlast i prethodna vlada, prebacivati na ovu vladu koja je upravo svojom politikom diplomatije, razumevanja, građenja odnosa, uspela da povrati izgubljeni suverenitet na zoni bezbednosti i uhvatiće se u koštac sa ovom gorkom pilulom, ali sa prioritetnim zadatkom koji znači vraćanje suvereniteta i na delu državne teritorije koji se zove Kosovo i Metohija. Dakle, naš globalni cilj, ali ne Vlade Republike Srbije, nego Vlade SRJ, treba da bude revizija Rezolucije 1244, revizija Kumanovskog sporazuma. Onda bismo mi imali mogućnosti za veće zahvate i za veće ambicije u pogledu vraćanja suvereniteta na Kosovo i Metohiju. U ovoj poziciji moramo insistirati na izmeni ustavnih okvira. Slažem se da - prethodno su bili pravni okviri -, ne treba da se zovu ustavni okviri, jer asociraju na nezavisnost. Onda da insistiramo na onim detaljima na koje imamo pravo: bezbednost, povratak prognanih, sudbina nestalih. Da svi zajedno pokušamo da idemo u pravcu onoga što je zajednička želja, a to je vraćanje suverenitata na Kosovo i Metohiju. Hvala. (VOJISLAV ŠEŠELj, sa mesta: Replika.)
Narodni poslanik ima pravo na repliku ako je spomenut u uvredljivom kontekstu. U izlaganju gospodina ministra Vladana Batića nije bilo uvredljivog konteksta ni za jednog narodnog poslanika. Nemate pravo na repliku. Reč ima ministar Veselinov.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa nekoliko reči bih samo želeo da vam iznesem šta u okviru politike Vlade čini Ministarstvo za poljoprivredu da se poboljša situacija u poljoprivredi na Kosmetu, u onom delu gde živi srpski narod. U ovom proteklom razdoblju, a to je nešto više od stotinu dana, mi smo suprotno optužbama da smo napustili brigu o svom narodu na Kosmetu, celokupni semenski materijal za kukuruz isporučili potpuno besplatno. Isporučili smo preko 200 tona dizel goriva. Nažalost, zbog politike prethodne vlade, na osnovu koje je dozvoljeno i sada se primenjuju carine, tri puta manje je uspelo da ode dizela na Kosovo u srpski narod za prolećnu setvu, nego što smo mislili da će to biti moguće. Carine, na osnovu bivše politike koje su sada uvedene, sprečile su naš narod da mu tamo bude, što se bar setve tiče, bolje. Ova vlada i dalje finansira sve poljoprivredne inspektore, sve veterinarske inspektore, sve šumarske inspektore i sve vodoprivredne inspektore. Dakle, sve onekoji su bili na platnom spisku naše vlade i radili na Kosmetu. Svi su oni i dalje na platnom spisku. Mi nastojimo, gde god je to moguće, da osiguramo za njih novi posao na našoj teritoriji, ukoliko je povratak tamo odakle su stigli nemoguć, odnosno ukoliko je moguće da ih vratimo na onu teritoriju ova tri okruga koja su sada na Kosmetu pod srpskom, kakvom - takvom, kontrolom. Želimo da ih vratimo tamo kako bi i time ohrabrili postojeće stanovništvo da ostaje i da veruje da je bolji život ipak moguć. Mi isporučujemo preko 350 tona brašna mesečno, tako da celokupno srpsko stanovništvo koje dobija ovo brašno, hrani se, ono što mi isporučujemo kao veknu od 600 grama po deset dinara, zahvaljujući i našoj pomoći odavde. Ova vlada, u to sam duboko ubeđen, vodiće aktivnu politiku saradnje sa međunarodnom zajednicom. Na Kosmetu, uprkos upozorenjima iz ove skupštine i od strane Koalicije Vojovdine, vodila se politika aktivnog konflikta sa međunarodnom zajednicom, vodila se politika da se izgubi Kosovo, ali zbog intervencije međunarodne zajednice, a ne da se na bilo koji način omogući reintegracija Kosova u Srbiji. Govori se za ovom govornicom i danas o autonomiji. Nema veće greške koju je počinila bivša vlast kada je ukinula autonomiju Kosova. Ne zato što su Albanci hteli, već zato što Albanci nisu hteli i upravo zato što oni nisu hteli, a upotrebili su taj argument da smo mi ukinuli autonomiju, vi, bivša vlast. To su iskoristili u borbi za realizaciju svojih nacionalnih i drugih prava i pridobili simpatije i podršku međunarodne zajednice. Umesto da smo ostavili autonomiju Kosmeta, ako je oni neće, da Srbi aktivno preuzimaju sve funkcije koje su oni do juče tamo držali, pre ukidanja autonomije. Mi bismo imali institucionalni i politički okvir da branimo Kosmet pomoću činjenice da autonomija ne ometa reintegraciju Albanaca u državni život Srbije. Uništena autonomija Kosmeta bila je jedan od najvećih, ali lažnih izgovora Albanaca da je Srbija protiv njih. Oni je nisu želeli. Želeli su, kao i danas što hoće, veliku Albaniju. Mi Srbi izgubili smo jedan od najmoćnijih argumenata u borbi koju smo mogli imati zajedno sa međunarodnom zajednicom i nemojte ponavljati ono što je bila greška, sada ponovo neki za ovom govornicom govore da će to biti greška ukoliko se obnovi autonomija Vojvodine. Autonomija Vojvodine biće prilog učvršćenju političkog života u Srbiji, političke stabilizacije prilika. Autonomija Vojvodine jeste uslov reintegracije Srbije u Evropu. Regionalnizacija Evrope jeste druga brzina u međudržavnoj saradnji i to je poduhvat koji će omogućiti našoj zemlji da se još brže vraća u Evropu, umesto insistiranja samo na saradnji preko državnog nivoa. Nije Vojvodina, niti snage koje se bore za obnovu autonomije Vojvodine, nisu ni saparatistički, niti secesionistički da bi se to iskorišćavalo u borbi protiv ove vlade, jer je autonomija u suštini uslov reforme naše države. Autonomija Vojovidne jeste uslov demokratije u zemlji i demokratskog procesa. U tom smislu obnova ekonomske autonomije Vojvodine, kulturne i prosvetne, jeste opredeljenje ne samo ove vlade, već vodećih političkih snaga koje čine koaliciju koja u ovom trenutku ima ubedljivu većinu u našem parlamentu. Nemojte brinuti o Vojvodini, niti o Srbiji, budućnosti, jer oni koji su govorili ovde o Vojvodini do juče su govorili o granicama od Karlobaga do Virovitice, oni koji su nas upozoravali kako bi trebalo biti i na čijim kućama su se vijorile njihove zastave i posle tih zastava te su kuće izgorele. Njihova briga o Srbiji je najmanje potrebna. Vojvodina, budite uvereni, biće prilog stabilizaciji političkog života u ovoj zemlji i ne bojte se novog, biće novog ustava Srbije, ali ćete malo u njemu naći od svojih ideja.
Reč ima narodni poslanik gospodin Pelević kao predstavnik poslaničke grupe, drugo javljanje. Narodni poslanik Pelević, po kom osnovu tražite? Po Poslovniku, izvolite. Narodni poslanik Šešelj traži repliku i pošto nema osnova da dobije repliku, nemate repliku. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Gospođo predsedavajuća, vi ste verovatno prevideli da mi je predsednik Maršićanin dao reč po replici, kada sam se javio. Pozivam se na član 96, jer je gospodin ministar pogrešno protumačio moje izlaganje. Imam pravo na repliku, ako se slažete.
Gospodin predsednik Narodne skupštine, gospodin Maršićanin, pre nego što mi je dao da vodim sednicu, upozori me je da ste se javili i da imate pravo kao predstavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva na drugo javljanje, a ne pravo na repliku, jer je smatrao da u izlaganju gospodina ministra nije bilo ničega što bi unelo ton potreban da bi narodni poslanik dobio repliku. Ostaje, gospodine Peleviću, na tome da možete iskoristiti svoje pravo drgog javljanja kao predstavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Konstatujem da je moje pravo narodnog poslanika povređeno, ali ću vas ipak poslušati, gospođo predsedavajuća.
Dakle, gospodin Pelević odustaje. (Vojislav Šešelj: Tražim repliku. Jel [[mi dajete repliku?]] Gospodin narodni poslanik ima pravo da dobije repliku u slučaju da je u izlaganju pomenuto u uvredljivom kontekstu njegovo ime ili na drugi način povređeno pravo narodnog poslanika u ovoj skupštini. Pošto nema osnova ni za jednu repliku bilo kog narodnog poslanika, narodni poslanik gospodin Šešelj po Poslovniku, izvolite.
Ministar Dušan Mihajlović je pogrešno interpretirao moje reči i tražio sam pravo na repliku, niste mi dali. Ministar Vladan Batić je pogrešno....
Koji je član Poslovnika povređen?
96.
Šta je u članu 96. Poslovnika prekršeno?
To objašnjavam. Zašto me ne slušate? Što ste tako nestrpljivi? Zatim, ministar Vladan Batić je pogrešno interpretirao moje reči, niste mi dali pravo na repliku. Ministar Dragan Veselinov celu moju ideologiju je pogrešno interpretirao, po kojoj sam prepoznatljiv širom sveta i ne dajete mi pravo na repliku. Šta to znači, da je ukinuto pravo na repliku uopšte ili da je pravo na repliku ukinuto samo meni?
Ako hoćete odmah da vam odgovorim, to znači da je u ovoj skupštini donesena odluka da se poštuju pravila, da se poštuje red i da se poštuje Poslovnik.
Ko onda ovde krši Poslovnik? Ako se poštuju pravila, imam pravo na repliku Dušanu Mihajloviću, Vladanu Batiću i Draganu Veselinovu ili bar jednom od njih trojice, pa vi odaberite.
O tome će po Poslovniku tumačenje dati predsednik Narodne skupštine i onaj koga predsednik Narodne skupštine ovlasti da predsedava Skupštinom. Za kršenje Poslovnika vaše pravo kao narodnog poslanika je da tražite izjašnjavanje Narodne skupštine o tome da li je Poslovnik u vašem slučaju prekršen. To su prava, to su obaveze i to su odgovornosti svih nas narodnih poslanika.
Međutim, pošto ste se vi ovde izjasnili za poštovanje Poslovnika treba sada da kažete da li ostajete pri tome da ćete poštovati Poslovnik ili ćete Poslovnik kršiti samo kada ja tražim pravo na repliku, pošto je očigledno iz odredbi Poslovnika da imam pravo na repliku. Postoji druga varijanta, da vi stavite na glasanje, pa da skupštinska većina kaže da nije prekršen Poslovnik. Ali ta skupštinska većina je prekršila Poslovnik i kada ste me izbacili sa sednice, vi to svi dobro znate. Meni i to odgovara. Što se više gomila vaše organizovano, sinhronizovano i tendenciozno kršenje Poslovnika, imam više aduta protiv DOS-ovske vlasti. Možete i to da uradite, ali vi sada malo razmislite čemu to vodi. Može Poslovnik i da se ukine. Vi imate pravo da izglasate da se ukida Poslovnik. Vi možete po principu tiranije većine da kažete da Poslovnik važi samo za DOS, a ne važi za srpske radikale. Ovde treba, gospođo predsedavajuća, da se izjasnite da li ćete da poštujete Poslovnik ili ćete da kršite uporno Poslovnik, a pozivate se na volju većine koja vas podržava u tom kršenju Poslovnika.
U duhu poštovanja Poslovnika, tri minuta i 20 sekundi, vaše vreme za reklamaciju kršenja Poslovnika je završeno. Molim narodnog poslanika, da li traži da se Narodna skupština Republike Srbije izjasni o tome da je prekršen član 96. Poslovnika Narodne skupštine? Da li narodni poslanik traži izjašnjavanje Narodne skupštine o kršenju Poslovnika? Pošto ostaje bez odgovora, konstatujem da se Narodna skupština neće izjašnjavati o kršenju Poslovnika, ostajem pri tumačenju člana 96, 98. i 99. i, naravno, svi narodni poslanici u ovoj skupštini imaju potpuno jednaka prava i, imaju pravo na stav o tome kako izgleda primena Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega Zaharije Trnavčević.
Uvažena gospođo Čomić, gospodine predsedniče Vlade sa ostatkom kabineta, pošto tri četvrtine vašeg kabineta ne prisustvuje zasedanju vanredne sednice, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni novinari, poštovani građani Srbije, ovo je poslednja prilika da preispitamo da li je zaista bilo Kneževe večere? Gospodin Jovanović, govoreći malopre, je rekao da je problem Kosova nastao pre nekoliko godina. Ove godine navršava se 630 godina od Maričke bitke, a ovaj problem potencijalno je nastao onog dana kada je pao Konstantinopolj. Vi ste, poštovana gospodo, u izbornoj kampanji koju ste vodili rekli da je pitanje Kosova i pitanje odnosa Srbije sa Crnom Gorom demokratsko pitanje. Danas, kada ove probleme posmatrate iz perspektive vlasti, vidite da to nije tako jednostavno, da nije ni demokratsko, ni tehničko pitanje. To je suštinsko pitanje, sučeljavanje, sukobljavanje interesa onih koje vi nepravilno nazivate međunarodnom zajednicom, a koji imaju svoje ime i koji se zovu SAD i Evropska unija, sa onim što su naši vitalni, nacionalni i državni interesi. Nekoliko narodnih poslanika iz vladajuće koalicije DOS više puta je citiralo preosvećenog vladiku Nikolaja Velimirovića, a ja im se danas pridružujem i takođe, sa bogoslovijom manastir u Krki, govorim nekoliko rečenica koje je ovaj veliki čovek i veliki Srbin rekao. Uviđajući svu opasnost i proždrljivost Zapada, veliki mislilac vladika Nikolaj Velimirović, za taj zapad govori: "Zar niste primetili kako ono neizmerno voli da boguje, da boguje naukom, tehnikom, filozofijom, kulturom, religijom i politikom, umetnošću i modom. Da boguje po svaku cenu, makar inkvizicijom i papizmom, makar mačem i ognjem, makar ubijanjem i nožerstvom. Taj povampireni zapad i danas je na istim putevima i ciljevima. Taj zapadni mehanizovani inkvizitor stvara aždaje, najveće neprijatelje istine i pravoslavlja". Ništa se nije promenilo, a ovo je izrečeno pre šest i po decenija. Moglo je biti izrečeno i pre nekoliko vekova, a može se izreći i danas. Po zaključku koji je danas pred nama ovde, o Kosovu i Metohiji, o potrebi njegove modifikacije, govorio je predsednik naše poslanike grupe dr Branislav Ivković. S tim u vezi nemam šta da dodam. Ono o čemu ovde želim da govorim jeste objektivna odgovornost svakog ko vrši vlast, za ono što jeste najveći problem njegovog naroda i njegove države. Optuživali ste bez mere i sa strašću sve one koji su probali da ovaj problem rešavaju jedinim mogućim, legitimnim, pravnim i svim drugim sredstvima, uključujući i pravo na silu. Podsećam da monopol nad silom u jednoj državi ima vlast koja je izabrana voljom naroda, a takav monopol nad silom držala je vlast u prethodnom sazivu, kao što je vi držite danas. Govorili ste u predizbornoj kampanji da smo uveli carine za Crnu Goru, u Brodarevu, pa ste ih 8. oktobra ukinuli, pa ste ih 10. oktobra vratili, pa ste ih pre nekoliko dana uveli između ostatka Srbije i onoga što vi danas nazivate Kosovom i Metohijom. Neprincipijelno, nedosledno, a moram reći očekivano. Nije pitanje Kosova i Metohije samo pitanje za ovaj parlament, nije to pitanje samo za ovu vlast, nije to pitanje samo za one koji su do juče vršili vlast, to je istorijsko, sudbonosno pitanje na kome svaki Srbin, ma gde da se nalazi i svaki normalan građanin države Srbije, ma kakva da mu je pozicija, treba da se angažuje u onoj meri koliko njegove umne i druge sposobnosti dozvoljavaju, pri čemu svako od njih treba da ima dobru nameru da problem reši, ne protiv interesa albanskog stanovništva na Kosovu, već u interesu srpskog naroda i građana Srbije, celovito. Naravno, danas imamo odstupanje odnosno kritikovanje Rezolucije 1244 koja nije najsrećnija, i nije najsrećnije rešenje, i nije bezbolno, i nije pravedno rešenje, ali je bilo rešenje koje je omogućavalo da Srbija ne postane spržena zemlja, da prestanu da lete preko 800 aparata svakog dana nad našim nebom i da bombarduju, najčešće civilne ciljeve, koje su neki drugi nazivali legitimnim ratnim ciljevima. Ta rezolucija je to obezbedila. Mi bismo danas bili srećni kada bi zaključak koji nudi Vlada Srbije mogao da obezbedi makar nivo garancija srpskom narodu na Kosovu i Metohiji, koju je obezbeđivala Rezolucija 1244. Ovaj zaključak, na žalost, to ne obezbeđuje, on uvodi Srbiju u poziciju da više nema popravke, on uvodi Kosovo i Metohiju u poziciju da će sasvim brzo, brže nego što očekujemo, postati suverena država i da će sve ono što smo s pravom nazivali i nazivamo srpskom duhovnošću, tradicijom, istorijom i kulturom, teritorijom srpskih svetinja, da će zaista ostati izvan teritorija i bez jurisdikcije države Srbije. Koliko puta treba jedan isti hram, kao što je manastir Svetog Arhangela kod Prizrena, da bude porušen, da budu napravljene tuđe bogomolje, pa da neko shvati da nije suština u tome da neko u Srbiji nije postupao kako treba, nego da neko izvan Srbije ko neće Srbiju takvu kakva jeste, postupa onako kako njemu odgovara. Danas je u ovom parlamentu nephodno elementarno poštenje i elementarno priznavanje šta je suština nacionalnog interesa danas u Srbiji. Šta je ono preko čega ne možemo da pređemo? Srpska pravoslavna crkva, veličajući, s pravom, delo Svetog kneza Lazara, kanonizovala ga je u sveca, zbog toga što je nekoliko puta veću osmanlijsku silu, koja tada jeste bila to što mi danas zovemo novi svetski poredak, pokušao da spreči da ne uđe i ne porobi ovaj prostor. Dakle, njega slavimo kao sveca, a jednog drugog lidera srpskog držimo u režimskom kazamatu danas, zato što je imao istu dilemu kao i knez Lazar kada je sazvao kneževu večeru. Vaš smeh razumem kao nerazumevanje. Ne možemo živeti toliko dugo da razumemo šta se stvarno dogodilo, ali možemo poživeti onoliko koliko je potrebno da razjasnimo da je ta odluka sramna i štetna, i da svi oni koji u tome učestvuju pomažu onima koji Srbiju rasrbljuju dalje. Zato mislim da danas treba sve što možemo, svi koliko nas je ovde, da učinimo da pravilno objasnimo šta se u stvari na Kosovu i Metohiji dešava vekovima, godinama, a naročito u poslednjih nekoliko meseci. To što se tamo danas dešava naziva se stvaranjem neke nove države, koja neće biti pod našom jurisdikcijom i koju više ničim ne možemo vratiti u svoju matičnu zemlju i srpskom narodu, kao matičnom narodu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zaharije Trnavčević.
Poštovane kolege narodni poslanici, sa malim zakašnjenjem izlazim pred vas sa jednim predlogom i apelom, jer su pre mene govorili već neki ljudi, na koje se takođe mogao odnositi ovaj apel i poziv. Naime, pozivam narodne poslanike opozicije, koji su do 24. septembra vršili vlast u ovoj zemlji,da se danas uzdrže od učešća u raspravi o ovoj tački dnevnog reda. Oni, prosto, nemaju moralno pravo da o tome kažu ijednu jedinu reč, jer mi danas, ili tačnije, od 22. januara pa do dana današnjeg, u stvari raznoraznim zakonodavnim aktima ovde ispravljamo uglavnom greške koje su oni učinili, koje su nama ostavili u nasleđe, a najteža hipoteka je upravo Kosovo. Molim vas, samo treba da podsetim da je od Gazimestana pa dalje problem Kosova zapušten i ispušten, da je od ovih ljudi koji su danas u opoziciji, dok su još vršili vlast, primenjivana neadekvatna sredstva rešavanja problema Kosova, ona sredstva za koja međunarodna zajednica nije imala uopšte razumevanja,nije htela da ih podrži. Ja ću da vas podsetim da se iz vaših redova čulo da ćemo poslati...
Gospodine Trnavčeviću, govorimo o ustavnim okvirima, molim vas da ne idemo tim pravcem u raspravi, najljubaznije vas molim.
Iz redova današnje opozicije čula se pretnja da ćemo poslati četiri četničke divizije na Kosovo, da ćemo bombardovati i mi Beč, što je dalo šlagvort njima da nas bombarduju i da preuzmu oni staranje o Kosovu. Prema tome, mislim da vi nemate moralno pravo da se o ovome danas izjašnjavate i da govorite. Uostalom, znam šta bi moglo da se čuje. Pustite nas, koji nismo krivi za to šta se na Kosovu danas dogodilo, da raspravljamo o ovom zaključku i da pokažemo svetu da, kao što smo, vraćajući se u administrativnu zonu prema Kosovu, sve četiri zone, pokazali jedan smisao za saradnju, za uvažavanje činjenice da svi građani koji žive u ovoj Republici moraju da imaju jednaka prava itd, da ćemo i u pogledu Kosova uspeti da uverimo međunarodnu zajednicu da ćemo sa punim pravom moći da se vratimo, u duhu Rezolucije 1244, da ostvarimo suverenitet nad tim delom Srbije i Jugoslavije. Hteobih samo da kažem i to da imam predlog da se u ovom zaključku u tački 3. upiše jedan stav, koji bi mogao da glasi ovako - Narodna skupština traži od Vlade Srbije, traži od Vlade Jugoslavije, da preko svog predstavnika u UN u Savetu bezbednosti zatraži ispitivanje saglasnosti Ustavnih okvira za Kosovo, da ispita saglasnost sa Rezolucijom 1244, kojom se garantuje suverenitet Jugoslavije nad tim delom Jugoslavije, odnosno Kosova. To je moj predlog, a inače ovako, mi ćemo danas izgubiti dosta vremena u nekoj pukoj, praznoj retorici, koja ne znači ništa i koja bi mogla samo da nam u toj međunarodnoj javnosti, koja pomno prati šta se u ovoj skupštini govori i kakve struje i vetrovi duvaju, samo oteža položaj i da onaj utisak, koji smo već do sada stekli, dole na jugu, u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, pokvari i da uspori čitav taj proces reintegracije Kosova, ne tako brzo, ali jednoga dana. Evo, to je moj predlog i apel. Hvala [[Narodni poslanik Vojislav Šešelj traži repliku.]]
Nema osnova za repliku, nemojte da idemo na replike, imamo vremena za raspravu. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je pretrčala brisani prostor između blindiranih kabineta i zgrade Narodne skupštine Republike Srbije i pojavila se na ovoj sednici bez gubitaka, nadam se. Predsednik Vlade se tri puta pojavio u Narodnoj skupštini i udostojio narodne poslanike svog prisustva i prisustva ministara, koji čine njegov kabinet. Jednom kad nas je uvalio u velike nezgode izborom Vlade, koju je predložio,drugi put kad nas je pozvao da, tobože, zaustavimo donošenje ustavnih okvira, i danas, treći put, kada treba da komentarišemo jedan bogobojažljivi komentar ustavnih okvira, koji nam je na raspolaganje dostavila Vlada Republike Srbije. Evo, gospodin Đinđić će ostati upamćen kao čovek koji je uvek donosio loše vesti u ovaj parlament, ali je dobro što je ovog puta doveo ministre, da kamere zabeleže na kome će ostati istorijska odgovornost za sudbinu Kosova i Metohije. Bio sam dečak, možda i dete, kada se SFRJ jače, patriotskije zalagala za Gradišćanske Hrvatei za Lužičke Srbe, nego što to danas Vlada Republike Srbije čini za Srbe i za Kosovo i Metohiju. I nema Srbina na Kosovu i Metohiji koji se ne oseća odbačenim, prezrenim i čovekom bez države i bez otadžbine. Da li treba da vam kažem da u Kosovu Polju ima samo još 30 srpskih kuća, a da je pre 20 godina bila samo jedna albanska. Da li treba da vam kažem da u Prizrenu Srbi žive ili u krugu crkvenog imanja, ili na 200 metara odatle i da svaki nosi specijalnu pištaljku, kojom zviždi kada ga napadnu Albanci, da bi dotrčala patrola KFOR-a? Da li treba da vam kažem da tu živi dete koje već tri godine misli da ima 12 godina? Da sam predsednik Vlade, predložio bih, dragi gospodine, da sam predsednik Vlade, a ne bih bio predsednik Vlade ako ne bih znao šta ću da predložim. U tome je problem današnje vlade. Nama Vlada nije definisala ciljeve, pa da kažemo prihvatamo ih, ne prihvatamo, ostvarljivi su ili ne, postavljamo jasno i otvoreno pitanje Vladi - da li mi prihvatamo ili ne prihvatamo Ustavne okvire Hansa Hakerupa? Prihvatanje bi predstavljalo razlog za smenu Vlade, jer ako Vlada kaže ne prihvatamo, tražimo od vas da nam pomognete da ne prihvatimo, onda šta dalje. Imam predlog za Vladu Republike Srbije, vreme je za referendum. Nemamo uopšte poverenje u vas, da vi ovo pitanje rešavate. Vi ovo pitanje gurate u zapećak. Vi ste nam izmislili krizu na jugu Srbije u tri srpske opštine, povukli ste se iz Kopnene zone bezbednosti, doveli grupice Šiptara da prave terorističke akte, da biste pažnju javnosti Republike Srbije odvukli na tzv. jug Srbije i naravno na Makedoniju. Mi 15 do 20 minuta dnevno gledamo šta se dešava u Makedoniji. Kosovo i Metohija, koji su rak rana srpskog naroda, bol, duša, ponos, istorija i budućnost, Kosovo i Metohija nemaju mesta na državnim medijima. Nemaju mesta u govorima političara. Imaju kada izađe ovako neko, kao što je izašao ministar pravde, pa za jedan odlazak u Rambuje protiv koga je glasala SRS, za jednu delegaciju koja je tamo predstavljala Narodnu skupštinu Republike Srbije, sa mnogo poniženja prema pripadnicima drugih naroda i manjina, utvrdi da su u njoj bili samo, a ne znam ni koju je prvu nacionalnost pomenuo, ali drugu je pomenuo Egipćane. Ta delegacija je imala u svom sastavu sve stanovnike Kosova i Metohije, koji su bili za to da Srbija ostane suverena na Kosovu i Metohiji. Bilo je tamo i Srba i Albanaca i muslimana i Roma i Goranaca, bilo je Egipćana, a ima ih i dan danas na Kosovu. Da li je to razlog za smeh? Da li je to razlog da DHSS napada te ljude. Kada je SRS ušla u Vladu Republike Srbije, u kojoj je bila Nova demokratija, SPS i JUL, 30% teritorije Kosova i Metohije bilo je okupirano od terorista. Oni su zaustavljali automobile, iz njih izvlačili ljude, ubijali, premlaćivali, otimali do potpunog nestanka tih ljudi. Ni dan danas se ne zna sudbina tih ljudi koji su u to vreme nestali. Tada je bio patriotski čin ući u Vladu Republike Srbije. Mogli smo mi da pišemo pisma celom svetu, Bilu Klintonu svako veče, a oni bi nam oteli Kosovo i Metohiju. Kada smo mi ušli u Vladu Republike Srbije u dva navrata smo potpuno razbili teroriste, pa je policijska i vojnička noga stupila na delove teritorije Kosova i Metohije, na kojima od Drugog svetskog rata nije bila. Kada smo mi ušli u Vladu Republike Srbije u ovoj skupštini se o Kosovu i Metohiji raspravljalo više puta. Ova skupština u starom sazivu raspisala je referndum i pitala je građane Republike Srbije da li oni želi da Srbija sama rešava problem Kosova i Metohije ili da ga inetrnacionalizuje? Građani Republike Srbije su rešili, draga moja gospodo, pa su građani Republike Srbije na referndumu, za koji se niko od vas nije usudio da kaže da je lažiran, zato što nije ni bio, odlučili da Srbija sama rešava, pa smo branili Kosovo i Metohiju, a kamo sreće da su slušali srpske radikale, da odbranimo do kraja, pa su naša deca pevala na trgovima srpskih gradova dok su padale bombe, toliki je moral bio u srpskom narodu i poverenje u Vladu u kojoj su bili srpski radikli. Tako izgleda Srbija kada u jednoj Vladi učestvuje SRS. Ovako izgleda Srbija, kada u Vladi učestvuje sa koca i konopca skupljeno 18 stranaka, pa se meni ovde usuđuje da dobacuje neko ko nema ni 5 hiljada glasova, pa se još postavlja ovde kao "bič božiji", pa preti srpskim radikalima. Ko ga je uveo u Skupštinu Srbije, ko ga je doveo na vlast? Vojislav Koštunica i DSS. To je istorijska odgovornost vas gospodo, koji imate predsednika Skupštine i predsednika SRJ, od toga nećete moći da se sakrijete. Mi raspravljamo o Kosovu i Metohiji, a vojvođanski autonomaši izlaze ovde i govore kako nas to čeka i u Vojvodini. Vi se ne obazirete na to. Vi idete dalje. Konstatujete stanje. Sazivali ste nas da pričamo, da sprečimo donošenje Ustavnog okvira. Tada sam vas pitao sa ove govornice - šta će biti ako donese Ustavni okvir? Vlada Srbije valjda ima odgovor na to pitanje. Sada je donet Ustavni okvir. Da li Vlada Republike Srbije ima odgovor na to pitanje? Najlakše je reći, nećemo da se svađamo sa svetom. Ima li tu kraja? Svakom domaćinu, kada bi upali banditi u kuću i hoće da mu odnesu imovinu, da mu siluju ženu i ćerku, on se bori iako zna da su jači, gubi glavu, ali se bori, ne kaže - ćutite deco, samo da me ne biju. Kakvu smo mi ovo vladu dobili? Jeste li nam bar rešili ekonomske i socijalne probleme, pa da kažu ljudi, zante šta, evo prodali su Kosovo i Metohiju, ali zato imamo penzije, plate, deca nam idu besplatno u školu, ne plaćaju fakultet 4, 5 hiljada maraka, da li ste se dogovorili oko toga kako ćete rasprodati državnu imovinu...
Pričajte malo o Ustavnom okviru gospodine Tomiću, potpuno ste zaboravili na to.
Gospodin Tomić će doći u idućem sazivu gospodine.
Izvinite.
Jeste li se bar dogovorili ko će da švercuje cigarete, ko će da švercuje naftu, gospodine Đinđiću, kada je monopol stavljen na to. Da li ste se bar oko nečega dogovorili? Ovako krupnu temu nemojte da iznosite pred poslanike Narodne skupštine, vi na nju nemate odgovor. Donesite nam nešto sitno, gde će sedeti poslanici u Skupštini Srbije, koliko će da traje vreme rasprave, ko ima pravo na repliku, vi ste za to sposobni. Da vodite državu, vi za to niste sposobni, dragi gospodine Maršiću, to vam tvrdim.
Hvala, gospodine Tomiću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a posle njega narodni poslanik Dragan Maršićanin.
Dame i gospodo narodni poslanici, na čudan način je ovaj predlog zaključka danas stigao pred narodne poslanike, na čudan način se sve odvijalo oko teme o kojoj danas govorimo, na čudan način zato što su poslanici SRS, nekoliko njih i zamenik šefa poslaničke grupe Tomislav Nikolić, pa i ja, govorili i tražili prvi od svih poslaničkih grupa da se zakaže ova sednica, na kojoj bismo naravno imali drugačiji pravni akt koji bismo usvojili. Ali pravni akt koji bi doneo neke rezultati, koji bi sublimisao neke ciljeve, a koje bi trebalo država sebi da odredi. Na to se niko nije obazirao i niko o tome nije želeo da govori. Onda iznenada, neki drugi su izašli za govornicu, pa ste davali pauze, pa ste određivali kada i na koji način da se nastavi, pa se pojavio treći predlagač. Doboro je da je Vlada izašla sa svojim predlogom, ali moram da kažem da je taj predlog zaključka, predlog pravnog akta koji je pred narodnim poslanicima, u najmanju ruku blag, nemušt i pomalo besmislen. Zašto besmislen? Vrlo pragmatično ću postaviti jedno pitanje, a na koje nema niko odgovora. Kao što smo to učinili i povodom usvajanja Rezolucije, opšteg pravnog akta Narodne skupštine Republike Srbije, a to je šta će biti ako niko naše zahteve, ako niko naše molbe, ako niko naše prohteve ne uvaži. Šta je to što ćemo mi preduzeti, koji je to cilj koji mi moramo da ostvarimo i ispred koga ne možemo da idemo. Takve ozbiljne i odgovorne politike Vlada u ovom aktu nema. Ovde se na prilično čudan način govori o tome šta bi trebalo da bude, moli se Hans Hekerup, kao da on o tome odlučuje. Pa niko od nas nije toliko ni glup, ni naivan, da mislimo da je Hans Hekerup doneo ovakve ustavne okvire za Kosovo i Metohiju. Hans Hekerup je bio jedan od kurira koji je to možda izneo na konferenciji za novinare, pročitao i podelio novinarima. To je uradila američka administracija. To su uradili oni koji su vaši prijatelji i koje vi danas nazivate demokratskim svetom. To treba da kažete narodu i građanima Srbije. Ne treba niko da se krije iza nekakvog Hansa Hekerupa, pa sada naš narod misli da treba da mrzi Hansa Hekerupa ili ne znam već koga. Taj nesrećnik nema pojma ni šta je čitao. Ili ima pojma onoliko koliko se upoznao da bi mogao o tome da govori pred novinarima. To znate vi iz DOS-a, isto toliko koliko to znam i ja. Kao što znate da planove za jug Srbije niti je pravio Halimi, niti ih je pravio neko drugi, već Šon Saliven. To takođe dobro znate. Ne razumem zašto onda to ne kažete, pošto sve znate, kao što dobacujete. Zašto onda to ne kažete našem narodu? Vi ste mnogo pametni, a naš narod je glup, pa to ne mora da zna. Svi smo mi ovde glupi, pa ne treba to da imamo na papiru, već da mislimo da je to rekao Hans Hekerup, pa treba njega da kritikujemo ... To što se kaže da ovaj ustavni okvir ne predstavlja dobru osnovu, rekao bih da on predstavlja katastrofu. Za svakoga ko se bavio pravom je potpuno jasno šta ovo znači. Ovo je otvorena priprema za osamostaljenje Kosova i Metohije. Da bismo rekli narodu, pošto nemaju prilike to da čuju i da vide u medijima, hvala Bogu, svi mediji su po vašom kontrolom, oslobođeni su i demokratski, moram da kažem šta je to što sadrže ustavno pravni okviri. Dakle, na Kosovu i Metohiji postojaće posebna skupština, predsednik Kosova, vlada, sudovi i ostali organi i institucije utvrđeni ovim ustavnim okvirom. Šta to znači? Kompletna zakonodavna, kompletna izvršna, kompletna sudska vlast je u rukama Šiptara na Kosovu i Metohiji. Zašto sam rekao Šiptari? Zato što se skupština bira na sledeći način: od stotinu dvadeset poslanika, sto poslanika će biti od onih stranki i koalicija koje po proporcionalnom izbornom sistemu dobiju toliki broj glasova da mogu da dobiju te mandate. Dakle, dobiće ih šiptarske partije. Ne znam, Rugovina partija 40 mandata, Tačijeva 30, Harabinijeva 20 i još nečija 10. Srba nigde. Srbi će moći da imaju 10 mandata od 120, ili eventualno, u proporcionalnom iznosu jedan, dva ili tri mandata. Šta će time moći da odluče? Ništa, jer dve trećine narodnih poslanika može da donese odluku o granicama, o ustavu i o svim drugim ključnim pitanjima za Kosovo kako to donosi ovaj ustavni okvir. Tu se sada pokazuje šta je ono što mi možemo da odgovorimo, a da ne pričam, ja ću pročitati (mislim da je dobro zbog građana). To je privremena institucija tzv. samoprave, čitaj države ... ekonomska i finansijska politika, fiskalna i budžetska politika, administrativne i operativne delatnosti - što se tiče carine, neće to više obavljati UNMIK, to će obavljati kosovska država - unutrašnja i spoljna trgovina, trgovina, industrija i investicije, obrazovanje, nauka i tehnologija, omladina i sport, kultura, zdravstvo i zaštita okoline, socijalne sfere, društvene delatnosti itd... Dakle, to je ono što se sprema na Kosovu i Metohiji i to je ono što moramo da kažemo ljudima. Ne da krijemo i da se za sve kaže da ćemo to rešiti kao na jugu Srbije. Nemojte da to rešavamo kao na jugu Srbije, na jugu Srbije se tek stvaraju problemi. Recite narodu da u Preševu, kada govorite o multietničkom policajcu, da taj policajac i nije baš tako multietnički kao što govorite, to je šiptarski policajac, jer 94 su Šiptari, a 6 su Srbi. Ili, ako hoćete na manjem broju, otprilike 19 su Šiptari, a jedan je Srbin. Ako je to multietnički policajac, onda ste u pravu, ali meni se čini da to ne liči na multietičnost. Dalje, rekao bih da nema nigde onoga što je ključna stvar. Šta ćemo da radimo ako nam i ovaj akt odbiju. Sećate se, prošli put kada smo usvojili rezoluciju, dva dana posle toga neko je odložio na dva dana usvajanje Ustavnih okvira. Svi mediji su počeli da govore o velikom uspehu naše diplomatije. Nije prošlo tri dana, Ustavni okviri su usvojeni, mediji su ćutali, nisu hteli da kažu da čak imaju monetarnu politiku, da će im se valuta zvati "dardan". Tu su odluku doneli, imaju pravo po Ustavnim okvirima i propisima da to urade na koji god hoće način. Imaju svoju policijsku službu, imaju svoj Kosovski zaštitni korpus. Sami se staraju o javnom redu i miru, sami se staraju o tome ko ima, a ko nema pravo da nosi oružje. Moram da kažem nekima, koji stalno govore o nekima koji imaju pravo i nekima koji nemaju prava da govore, svi narodni poslanici u ovoj skupštini imaju pravo da govore. Znam da biste vi voleli da su vam u opoziciji neki drugi, oni koji će stalno da vas hvale ili koji će mnogo više da kritikuju opoziciju, posebno radikale, nego vas. Znam da vam takvi odgovaraju, takve možete da podržavate do mile volje. Ali, nemojte da nam zabranjujete da govorimo zato što to nikada nećemo učiniti, ma šta god vi činili. Moram da vam kažem da što se tiče SRS, njenih poslanika i onoga što je činila u poslednjih dve godine, dakle, pred rat, za vreme rata i nakon rata, da ni jedan od članova SRS, bio on poslanik ili bilo šta drugo, nije odbio poziv za mobilizaciju, nije odbio poziv da se bori za svoju zemlju. Onaj kome bi se to desilo, taj bi bio isključen iz SRS. Nemojte da govorite o tome vi, jer je život za srpsku otadžbinu na Kosovu i Metohiji dao narodni poslanik Srpske radikalne stranke Dragan Milunović - Džule iz Kuršumlije, kao rezervni komandat bataljona na Kosovu i Metohiji. Nemojte o tome da nam pričate, nemojte o tome da nam govorite [[Dobacivanje u sali: Niste jedini.]] I nije on jedini, mnogo je čak i predsednika opštinskih i mesnih odbora SRS, a sa tim ste mogli da budete upoznati, samo da ste gledali TV i čitali novine, baš SRS. Bili su živi mučeni, ubijani od strane šiptarskih terorista, a posebno zato što su pripadali, između ostalog, i Srpskoj radikalnoj stranci. Ali, to je bila sudbina svih Srba. Vi to ne možete da razumete. Moram samo da kažem da sve ono što nam je Vlada predložila kao zaključak, ako će imati bilo kakvog efekta, možda bi imalo smisla da se takav akt usvoji, ali,kažem i tvrdim da to neće imati nikakvog efekta. Ako nismo uspeli rezolucijom, ona je bila relativno korektna, posebno ispravljeni tekst koji je bio mnogo bolji od inicijalnog teksta koji je došao pred narodne poslanike. Dakle, ako tim tekstom nismo uspeli da kažemo onima koje vi nazivate demokratskim svetom, za koji bih rekao sve, samo ne to da je demokratski. Naprotiv, za to imam mnogo više argumenata nego što ih vi imate. Osim što oni sebe vole da nazivaju "demokratskim", kao što vi svoje stranke tako volite da nazivate i da pišete ispod imena. Dakle, čini mi se da nećemo imati nikakvih rezultata, nikakvih efekata, da će Vlada još jednom pokazati svoju snishodljivost, poniznost i da mora da sluša naloge onih koji žele otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije. Nije to pitanje koje je bilo od Gazimestana, već je to pitanje i onih koji su u Titovo vreme to radili i onih pre Tita, to je suviše staro pitanje da bi se jedan čovek optuživao za svu nesreću koja je zadesila naš narod. Čini mi se da tako pojednostavljeno shvatanje pokazuje nebrigu za sve ono što se zbiva na Kosovu i Metohiji. Kao što vidite, niste uspeli da zabranite poslanicima opozicije da o tome govore, nećete uspeti ni ubuduće. Ali, mi se nadamo, a i bilo bi dobro kada bi Vlada uspela bilo šta da učini po pitanju Kosova i Metohije. Međutim, nama postaje jasno, a i očigledno je da Vlada niti želi, niti može, niti hoće da pomogne našem narodu, niti da preduzme bilo šta ozbiljno da sačuvamo našu državu. To više nije pitanje samo naših ljudi, našeg naroda, završavam, dakle, onih ljudi koji ostaju na Kosovu i Metohiji, već je to pitanje hoće li biti srpske države na Kosovu i Metohiji, hoće li to ikada moći da bude, da opstane i ostane srpsko ili neće. Ukoliko nastavite sa ovakvom politikom, siguran sam da ni ovaj naš današnji pokušaj da bilo šta uradimo po tom pitanju neće uroditi plodom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin, nakon njega Ljubomir Mirković.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče, članovi Vlade, neću govoriti ni o odgovornosti, ni o sadržini Ustavnih okvira, svi smo to dobili, pročitali, analizirali i znamo šta oni znače. Ono što je činjenica na koju valja podsetiti je da deo građana srpske države, onaj deo koji je na Kosovu, leži na dva kamena. Jedan kamen je Rezolucija 1244, drugi je demokratska vlast u Srbiji. Ni jedan od ta dva kamena ne bi smeo da nam izmakne, jer će se taj deo građevine srušiti. Ovde je bilo pomenuto da svaka država, pa i naša država, ima dve moguće strategije rešavanja državnih i nacionalnih pitanja, a to su: konfrontacije sa svetom ili saradnje sa međunarodnom zajednicom. Ali, i kada smo opredeljeni za jednu koncepciju, ne treba zaboraviti da u tome postoje dve podkoncepcije, da ih tako nazovem. Jedna je ona koja je zasnovana na saradnji sa međunarodnom zajednicom, uz čvrstu i punu odgovornost prema nacionalnom i državnom pitanju i druga, koja tom pitanju pridaje nešto manje važnosti. Moja intervencija, moje sugestije koje ću i na radnoj grupi izneti, radi popravke zaključaka koje smo dobili od Vlade, idu upravo u tom pravcu da politika koju ćemo mi ovde danas utvrditi nosi tu punu odgovornost, nacionalnu i državnu. Usmeriću vašu pažnju na tri tačke. Na tačku 1, gde se u Predlogu kaže: "Dokument "Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji ne predstavlja dobru pravnu osnovu za zaštitu slobode i prava Srba i drugih etničkih zajednica". Naravno, to je potpuno tačno. Međutim, tačno je i nešto više od toga, a to je da je Ustavni okvir u suprotnosti sa Rezolucijom 1244, jer prejudicira konačni status Kosova, suprotno onome što je u Rezoluciji utvrđeno. U tom pogledu, mi ni na koji način ne bismo samo ovakvom formulacijom smeli da, suštinski i faktički, prihvatimo Ustavni okvir. Ukoliko ovakva formulacija ostane, to bi značilo, po mom uverenju, da je Narodna skupština Ustavni okvir prihvatila. U tom pogledu mislim da se moramo izjasniti, ne u nekoj najtvrđoj varijanti. Sve su varijante moguće, pa i najtvrđa, ali nikada nisam za takvo rešenje. Jednostavno, mislim da moramo da kažemo da je ovakav tekst neprihvatljiv po svojoj suštini. Dakle, mi ne odbijamo dokument, mi ostavljamo prostor za prihvatanje tog dokumenta, ali kako je i Vlada predložila u tački 2., predlažemo da se o tome povede jedna dodatna rasprava,da se tekst poboljša i da se unesu dodatne garancije za Srbe koji žive na Kosovu, kao i predstavnike svih drugih nacionalnih zajednica. Druga tačka u kojoj, čini mi se, može da se dobije značajno poboljšanje, jeste tačka 6, u kojoj ovakva definicija, kako je predložena, predstavlja jasno izjašnjavanje Narodne skupštine Republike Srbije o tome da će Srbiji da se preporučuje i da su prihvatljivi i u ovakvim okolnostima izbori za Srbe na Kosovu i Metohiji. Mislim da je to nešto što Narodna skupština ne može i ne treba da kaže. Mislim da bi poboljšanje bilo ukoliko bismo rekli da Narodna skupština smatra da je održavanje izbora, na kojima bi učestvovale sve nacionalne zajednice, njihov zajednički interes, što nesumnjivo jeste, ali istovremeno i potvrdila da KFOR i UNMIK nisu obezbedili minimalne uslove koji omogućavaju izlazak Srba na takve izbore. Da bi se to ostvarilo, da se zahteva od civilnih i vojnih vlasti da bez odlaganja sačine program povratka izgnanih i pristupe njegovoj realizaciji, kao i da obezbede uslove za bezbedan život svih građana, shodno obavezama iz Rezolucije 1244. Treće, na šta sam želeo da skrenem pažnju i o čemu mislim da takođe možemo na radnoj grupi da postignemo zajednički stav i dogovor, jeste tačka 8, gde se u Predlogu Vlade kaže da će se preduzeti konkretne mere za ostvarivanje funkcija državnih organa SRJ i Republike Srbije na Kosovu i Metohiji, naročito u domenu poreza, carina i razmene roba. Mislim da tu moramo na nešto precizniji način i na nešto više obavezujući način u odnosu na Vladu da kažemo, onako kako imam nameru na radnoj grupi da predložim, da se obavezuje Vlada Republike Srbije da vodi politiku, pre svega u oblasti prosvete, zdravstva, saobraćaja, trgovine, finansija, kulture, koja snaži i širi veze Kosova i Metohije sa drugim delovima Srbije, u cilju očuvanja suvereniteta i integriteta SRJ, a u skladu sa Rezolucijom 1244. To je ono što sam u ovom momentu želeo o tome da kažem. Nadam se da će radna grupa koju smo formirali učiniti ova poboljšanja u pravcu kako sam na samom početku istakao.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mirković, a posle njega narodni poslanik Predrag Čanović.
Gospodine predsedniče, uvažene kolege poslanici, ministri Vlade, ja sam Ljubomir Mirković iz Peći, poslanik Stranke srpskog jedinstva. S obzirom da "uživam" status prognanog lica, govoriću o problemima prognanih Srba. Zapravo, smatram da će položaj prognanih Srba s Kosova i Metohije, koji trenutno borave u Srbiji, umnogome uticati na krajnji ishod kosovskog "problema". Za desetak dana navršiće se dve godine od kada je oko 200.000 Srba, zajedno sa vojskom i policijom, napustilo Kosovo i Metohiju. Tim ljudima, među koje i ja spadam, šiptarski teroristi su uništili celokupnu imovinu, a što je najtragičnije mnoge porodice su ostale bez svojih najbližih. Tih dana, dok su traktorske kolone probijale policijske kordone da bi stigli do Kraljeva, Kragujevca, Beograda ili Novog Sada, državna televizija je emitovala izveštaje o navodnom povratku Srba na Kosovo i Metohiju. Ta, najblaže rečeno, provokacija bila je nagoveštaj brojnih nevolja koje će od tada pa do danas država Srbija prirediti ni krivim ni dužnim beskućnicima s Kosova i Metohije. Za desetak dana tako će izbegli Srbi s Kosova i Metohije "obeležiti" i dvogodišnjicu svojih muka, koje im je priredila sopstvena država, odnoseći se prema njima kao prema građanima drugog reda. Za dve godine Srbija nije rešila stambeno pitanje nijednoj porodici s Kosova i Metohije. Stanove i zaposlenje su dobijali samo istaknuti predstavnici bivše vlasti u Pokrajini, koji su prilično doprineli tragičnom ishodu kosovsko-metohijske krize. Desetine hiljada radnika koji su bili zaposleni na Kosovu i Metohiji danas ne primaju nijedan dinar. Pomoć Crvenog krsta je više nego prepolovljena, a u nevladinim humanitarnim organizacijama i udruženjima prisutne su razne malverzacije oko podele pomoći. U kolektivnim centrima ne postoje elementarni uslovi za normalan život. Deca oboljevaju od raznih bolesti, a stari umiru od tuge i očaja. Iz dana u dan ti ljudi sve teže žive, bez ikakve nade da će za njih doći bolji dani ili da će se vratiti svom zavičaju. A samo prognani Srbi, ako im se omogući povratak u zavičaj, zajedno sa Srbima koji su ostali na svojim ognjištima, mogu da sačuvaju srpsko Kosovo i Metohiju. Međutim, zbog nebrige države i pod pritiskom i ucenama šiptarskih terorista, primorani su da pošto-zašto prodaju svoja imanja na Kosovu i Metohiji. Prema nezvaničnim podacima, za ove dve godine na Kosmetu je prodato više od 3.000 srpskih kuća, stanova i lokala. Većina njih imovinu je prodala da bi mogli da se prehrane, decu školuju ili svoje bolesne izleče. Uvažene kolege, ukoliko država Srbija nastavi da se i dalje prema prognanim s Kosova i Metohije ophodi maćehinski, sve političke inicijative usmerene ka tome da se Kosmet zadrži u granicama Srbije i Jugoslavije biće uzaludne, jer će sva srpska imovina na Kosovu i Metohiji biti rasprodata i Srbi se neće imati gde vratiti. Značajnu pomoć u svakom pogledu treba upućivati i Srbima koji su ostali na Kosovu i Metohiji. Oni po cenu svojih života pokušavaju da odbrane temelje srpske države, da sačuvaju istorijsko nasleđe i dušu srpskog naroda. Srbi na Kosovu i Metohiji su već decenijama taoci pogrešne politike srpske države i svakodnevnih nasrtaja albanskih zločinaca. Stanje na Kosovu i Metohiji mnoge političke stranke, iz pozicije ili iz opozicije, su godinama koristile za sticanje jevtinih političih poena. Posledice takvih odnosa danas su više nego tragične. Pre dve godine, kada je nepregledna kolona Srba napustila Peć i Metohiju, bio sam svedok kada je na samom ulazu u Rožaje, pošto je spasio svoju porodicu, čovek srednjih godina u vozilu "Reno 4" izvršio samoubistvo pred svojom decom.
Gospodine Mirkoviću, moram ipak da vas zamolim, prošlo je četiri minuta, da razgovaramo o ustavnim okvirima i o tome kakav stav u vezi sa tim da zauzmemo, kakve naloge Vladi i kakve zahteve međunarodnoj zajednici da ispostavimo, da ne pričamo ono što zaista, nažalost, svi znamo.
Apelujem da se državni organi posebno angažuju na zbrinjavanju svih porodica čiji su članovi poginuli ili su kidnapovani na Kosmetu. Smatram da se ne smeju zaboraviti tragedije, poput masakra šestorice dečaka koji su 14. decembra 1998. godine ubijeni u Peći u kafiću "Panda". Nažalost, Srbi s Kosmeta su i dalje s pravom ogorčeni na sve državne i nacionalne institucije u Srbiji. Defetizam koji prema Kosmetu vlada u srpskoj javnosti potpuno ide na ruku šiptarskim separatistima i teroristima i posebno UNMIK-u i KFOR-u da Kosovo i Metohiju potpuno etnički očiste i otcepe od Srbije i Jugoslavije. Tu tragičnu istinu najbolje svedoči nedavno usvajanje ustavnog okvira, kojim su Šiptari dobili sve atribute državnosti, od zakonodavne, skupštinske, predsednika Kosova, oružanih snaga, himne, zastave, valute itd. Na takva rešenja srpski političari, književnici, novinari, sveštenici, akademici, studenti i obični građani ne smeju da ćute. Srpsko ćutanje je trenutno najjače oružje šiptarskim teroristima i separatistima. Međunarodnoj javnosti treba jasno, bez ustezanja, staviti do znanja da i Srbi nikada, ni po koju cenu neće odreći Kosova i Metohije, Pećke patrijaršije, Gazimestana i Gračanice. Stranka srpskog jedinstva predlaže Narodnoj skupštini i Vladi Srbije deklaraciju, u kojoj, pored ostalog, traži sledeće:: 1. Oštro se suprotstaviti najavljenim opštim izborima na Kosmetu, koji su zakazani za 17. novembar 2001. godine. Izbore treba podržati kada se svi prognani sa Kosova vrate svojim kućama, kada im se omoguće uslovi za bezbedan i normalan život. Izlazak na izbore pod sadašnjim uslovima bi značilo davanje legitimiteta stvaranju albanske nezavisne države na Kosmetu, potpuno odvojene od Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. 2. Svakodnevno, u svakoj situaciji, naši zvaničnici moraju da traže primenu Rezolucije 1244 i to vraćanje dela snaga Vojske Jugoslavije i policije, kako bi se stvorili uslovi za povratak na Kosmet svih prognanih i izbeglih Srba, Crnogoraca, Goranaca, Roma i ostalih. Sve je to zapisano u Rezoluciji 1244, ali se ne primenjuje, velikim delom i zbog toga što se naša država prema Kosmetu odnosi sa vrlo malo pažnje, nemarno i neodgovorno. 3. Da Vlada Savezne Republike Jugoslavije i Vlada Srbije budu prisutne na Kosmetu, da odu naši ministri na Kosmet, da ih naš narod vidi, da naši mučenici i heroji, koji su ostali na Kosmetu, osete da iza njih stoji država Srbija. Hitno je potrebno učiniti sledeće za Srbe na Kosmetu: a) treba postići hitan dogovor sa KFOR-om i UNMIK-om da se obezbedi osnovno pravo Srba, pravo na život i sigurnost; b) Srbija mora da pruži hitnu humanitarnu pomoć Srbima u enklavama na Kosmetu, jer su mnogi ostali bez osnovnih namirnica za život. 4. San svakog prognanog Srbina je da se vrati na Kosmet. Dotle bi Vlada Srbije morala da promeni svoj nehumani odnos prema izbeglicama, Srbima koji žive kao građani drugog reda u Srbiji: a) Vlada treba da zaposli one Srbe koji su nezaposleni i to na istim poslovima na kojima su radili na Kosmetu; b) onima koji ne primaju, isplatiti garantovane plate; v) rešiti smeštaj prognanih u saradnji sa UNHCR-om, jer mnogi žive u kolektivnim smeštajima, u uslovima nedostojnim ljudi; g) obezbediti izbeglicama povlastice za plaćanje struje i komunalija; d) u saradnji sa UNHCR-om i drugim organizacijama naći rešenje za obeštećenje izbeglica, jer je sva njihova imovina ostala na Kosmetu. 5. Da se izvrši stalni pritisak na UNMIK i KFOR kako bi se rasvetlila sudbina preko 1.300 otetih Srba i ostalih nealbanaca. 6. Da se više ne pusti ni jedan osuđeni Albanac iz zatvora u Srbiji dok se ne oslobode oteti i uhapšeni Srbi na Kosmetu, koji se nalaze u zatvorima ili rade po logorima. 7. Da se preduzmu mere protiv onih koji izmišljaju hladnjače pune albanskih leševa u jezeru kod Kokinog Broda i da se prestane sa neargumentovanim optuživanjem vojnika i policajaca za navodne ratne zločine. Neka se pojedinci kazne ako su krivi, ali se time baca ljaga na sve vojnike i policajce koji su branili Kosmet, a ove neproverene optužbe već uveliko koriste naši neprijatelji kao dokaz o tome da su Srbi zaslužili bombardovanje. 8. Da sve političke stranke budu jedinstvene kada je rešenje problema Kosmeta u pitanju, da se makar po tom pitanju složimo i da zauzmemo zajednički stav da je Kosmet neodvojivi deo Srbije i da se mirnim i diplomatskim putem borimo da tako i bude, ali da ta borba bude svakodnevna, energična, neprestana, a ne kao do sada stidljiva, blaga, beživotna i nedovoljna.
Reč ima narodni poslanik Predrag Čanović, a posle njega narodni poslanik Mirko Petrović.
Pštovano predsedništvo, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, odnos dela međunarodne zajednice, odnos zapadnih sila prema Kosovu i Metohiji treba posmatrati u kontekstu njihovog sveukupnog odnosa prema srpskim nacionalnim interesima, a poznato je kakav je bio njihov odnos prema našim nacionalnim interesima, posebno u poslednjih 10 godina. Taj deo međunarodne zajednice, predvođen Sjedinjenim Američkim Državama, dozvolio je raspad bivše Jugoslavije. Dozvolio je i omogućio Hrvatima i Slovencima da stvre svoju državu, koju nikada nisu imale, a pri tome srpskom narodu kao konstitutivnom narodu oduzeo ustavno pravo na samopredeljenje. Uz sve to, stigla je još i kazna, najpre višegodišnje sankcije, a zatim i kukavičko bombardovanje. Ako je to tako, a jeste tako, ne vidim ko bi još mogao da poveruje da će zapadne sile po pitanju Kosova i Metohije biti pravedne i da će uvažiti naše interese i našu istoriju. Zato nas ni najmanje ne iznenađuju pokušaji Zapada da preko Hansa Hekerupa i njemu sličnih nametne ustavno rešenje na Kosovu i Metohiji, koje će odgovarati isključivo Šiptarima. Njih jednostavno ne interesuju naši nacionalni interesi i naša nacionalna istorija, iako svi oni dobro znaju da je Srbija u stvari vasrksla iz Kosova i da je Pećka patrijaršijapostojala nekoliko vekova pre nego što je otkrivena Amerika. Čitav svet dobro zna da su Kosovo i Metohija izvor i simbol svega što nas čini Srbima i hrišćanima. Na žalost, to današnjim zapadnim moćnicima ništa ne znači. Šta u stvari taj deo međunarodne zajednice, poznat kao NATO pakt, traži od nas? Oni traže da se mi dobrovoljno odreknemo dela svoje teritorije, našeg Kosova i Metohije, i to sve zbog nekakave navodne humanitarne katastrofe i zbog nekakvog navodnog etničkog čišćenja, koje tobože sprovode Srbi nad Šiptarima. Tačno je da je na Kosovu bilo etničkog čišćenja, ali ne od strane Srba, već od strane Šiptara, koji su decenijama proganjali Srbe sa svojih vekovnih ognjišta. Gde je tada bila ta demokratska Amerika, gde je tada bio NATO pakt da spasava Srbe pred tim šiptarskim teroristima? Naravno, nigde ih nije bilo. Ključno je pitanje ovde, da li postoji i jedna država koja bi se dobrovoljno odrekla dela svoje teritorije? Naravno da ne postoji. Engleska je ne tako davno objavila rat Argentini zbog Foklandskih ostrva, iako na Foklandskim ostvrima nema stanovništva, ali su ta ostrva imala određeni strateški značaj i to je bilo sasvim dovoljno da Engleska jednoj suverenoj zemlji objavi rat, a od nas traže da se dobrovoljno odreknemo najvitalnijeg dela srpske zemlje. U poslednje vreme se često pominje nekakvo etničko pravo koje Šiptari imaju kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Na žalost, to propovedaju i neki naši politički lideri. Taj pojam etničkog prava je u stvari izmišljen pojam, preko koga se Šiptarima želi dati teritorijalno pravo na srpsku teritoriju, na srpsku zemlju. Ako bi se takav princip etničkog prava primenjivao, to bi značilo da ni jedna država ne može biti sigurna da će ostati u postojećim granicama, jer se nikada ne zna da li će se neka nacionalna manjina u nekoj državi toliko umnožiti da će steći to etničko pravo i kasnije nastojati da ostvari teritorijalno pravo. Gde se taj princip etničkog prava u svetu primenjuje? To je očigledno jedan novitet Zapada koji ima za cilj prekrajanje međunarodno priznatih granica i koji se primenjuje namenski tamo gde je to potrebno. Uostalom, neka Amerika taj princip etničkog prava primenjuje na svojoj teritoriji. Imaju Meksikance, Indijance, Crnce, pa neka slobodno izvole. Jedno je činjenica,to je da su Šiptari nacionalna manjina u Srbiji, a da čine većinsko stanovništvo na Kosovu i Metohiji. Postavlja se pitanje, kako su postali većinsko stanovništvo na Kosovu i Metohiji? Postali su proterivanjem i ubijanjem Srba. Oni su etničkim čišćenjem stvorili to, kako oni kažu, etničko pravo, koje sada jednostavno samo žele da materijalizuju. Mi u Stranci srpskog jedinstvaprotivimo se podeli Kosova i Metohije na entitete. Kosovo i Metohija predstavljaju jedinstvenu srpsku celinu koju je nemoguće podeliti. Zar je moguće odvojiti visoke Dečane od Samodreže ili Lazaricu od Pećke patrijaršije. Naravno da nije. Surova je istina da se Kosovo i Metohija trenutno nalazi pod okupacijom NATO pakta i šiptarskih terorista. Međutim, istorija govori da svaka okupacija na svu sreću, ima svoj početak i svoj kraj. Dakle, okupacija, predstavlja samo privremeni, a ne trajni gubitak neke teritorije. Trajno se može izgubiti neka teritorija samo u slučaju dobrovoljnog pristanka države gde se ta teritorija nalazi. Mi smo, uostalom, 500 godina bili pod turskim ropstvom, pa smo se na kraju oslobodili tog ropstva, oslobodićemo se i ove okupacije na Kosovu i Metohiji. Nažalost, ta borba za slobodu nikada nije bila laka. Naprotiv, bila je dugotrajna, teška, iscrpljujuća, potrebno je nekada da prođu dve, tri ili više generacija da bi se ostvarilo istorijsko pravo nekog naroda. U ovom trenutku, kada zapadne sile traže od nas pristanak za formiranje albanske države na našoj zemlji, veoma je značajno da naša Vlada ne potpiše ni jedan dokument kojim bi priznali da Kosovo i Metohija nisu sastavni deo Srbije. Odnosno, važno je da ne potpišu ni jedan dokument kojim bi priznali da su Kosovo i Metohija nezavisna država. To je ono mnimalno što ova vlast može učiniti. Na taj način mi zadržavamo istorijsko pravo da nekada kasnije,naravno u nekim promenjenim međunarodnim okolnostima, kad-tad, ponovo postavimo pitanje našeg suvereniteta na Kosovu i Metohiji. To istorijsko pravo nam niko ne može oduzeti. Dakle, potrebno je jasno staviti do znanja da nam je suverenitet na Kosovu i Metohiji oduzet privremeno, i to pod silom, a da se mi sa takvim faktičkim stanjem nikada nećemo složiti. Nijedna vlast nema pravo, niko nema pravo da stavi potpis na gubitak pedlja naše teritorije. To što je sada neko na vlasti ne znači automatski i da je stekao tapiju na Kosovu i Metohiji, da ga može deliti kao svoju očevinu. Vlast je promenljiva kategorija, vlast će se menjati u Srbiji, ali Kosovo i Metohija moraju ostati u Srbiji. Prema tome, na sadašnjoj vlasti je velika istorijska odgovornost, ovih dana, ovih nedelja rešava se sudbina naše zemlje. Ono što se sada odluči, što se sada potpiše, ulazi u istoriju, a poznato je da se ona ne može prepravljati. Kosovo, a mi nemamo razloga da se stidimo svoje istorije i da se nje odričemo, jeste danas najveća srpska golgota i najveći srpski logor, ali varaju se svi oni koji misle da smo zaboravili i da smo se odrekli kolevke naše otadžbine. Kao što je nedavno dr Radovan Karadžić napisao u pismu koje je upućeno patrijarhu Pavlu, izdržaće ovaj narod, ne zato što bi ga neko na to nagovarao, već zato što nema drugog izbora. (Poslanik je, u nastavku, pročitao deklaraciju u osam tačaka, koju je u ime SSJ prvi Narodnoj skupštini predložio narodni poslanik Ljubomir Mirković - vidi registar.)
Reč ima narodni poslanik Mirko Petrović, a posle njega narodni poslanik Zoran Nikolić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje Kosova i Metohije je pitanje od vitalnog državnog značaja. Povodom ovog pitanja ne možemo se kriti iza svojih stranaka, niti ovo pitanje koristiti za dobijanje političkih poena u javnosti, za povećanje političkog rejtinga koji je izgubljen ili na neki drugi način preko ovog pitanja tražiti da realizujemo svoj stranački interes. Ovo pitanje je pitanje koje već decenijama prati naš narod, pitanje koje je zatekla i prethodna, bivša vlast i sadašnja, nova vlast. Ovo je pitanje koje više od 13 godina, vladavine prethodne vlasti, nije bilo rešavano, već je često instrumentalizovano u borbi za dnevnu politku i dnevne interese i, rekao bih, interese produženja te takve vlasti. Takvom politikom ova naša teritorija je izuzeta iz državne jurisdikcije. To je bilo finale, rekao bih, jedne takve politike. Nova vlast, ono što je prvo pokušala da učini i da uradi, to je da ovo pitanje vrati u parlament, sa verom i ubeđenjem da će svi poslanici u parlamentu iskazati svoje stavove, da će naći zajedničko rešenje ili zajedničke načine za rešavanje jednog ovakvog ključnog i značajnog pitanja. Za četiri meseca, koliko je konstituisan i koliko radi ovaj republički parlament, već se dva puta na inicijativu Vlade Republike Srbije otvara ovo pitanje i o njemu raspravlja. Ovim bih hteo da ukažem sa pravnog stanovišta na prirodu ovog ustavno-pravnog okvira i da kažem koje su njegove posledice. Dokument, Ustavni okviri za privremenu samoupravu, predstavlja po svoj suštini konstruktivni akt kojim se stvaraju ustavno-pravne pretpostavke da se na tom delu teritorije Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije ograniči njihov suverenitet, konstituisanjem posebnih organa zakonodavne, izvršne i sudske vlasti, čime se onemogućava da Savezna Republika Jugoslavija i Republika Srbija preko svojih organa na tom delu teritorije vrše suverenu vlast. Znači, ovaj dokument ima i konstitutivno-pravne posledice. Drugo, ovaj dokument izlazi iz okvira Rezolucije Saveta bezbednosti UN, prejudicirajući budući status Kosova i Metohije tako što ne prihvata principe suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ, koji je priznat od strane međunarodne zajednice, i time stvara pravni osnov za odvajanje tog dela teritorije od SRJ. To su suštinske, rekao bih, posledice ovog dokumenta i zato smatram da se u tački 1. Predloga zaključka Narodna skupština Srbije mora izjasniti o ustavno-pravnim okvirima. Isto tako, tačke 6. i 7. zaključka Narodne skupštine Srbije moraju se uskladiti sa Rezolucijom, koju je Skupština Srbije usvojila početkom maja ove godine. Podsetio bih vas da smo u toj rezoluciji posebno naglasili da nije prihvatljivo da se usvaja bilo kakav pravni okvir za uspostavljanje tzv. autonomije, koja jeste obaveza po tački 10. Rezolucije 1244, niti da se razmišlja o bilo kakvim izborima na Kosovu i Metohiji, bez prethodnog ispunjenja obaveza po tački 9. Rezolucije, a posebno obaveza utvrđenih po tačkama a-d, koje govore o potpunoj demilitarizaciji OVK i drugih oružanih grupa, kao i uspostavljanju bezbednog okruženja u kome prognana lica mogu da se vrate svojim domovima u uslovima osigurane javne bezbednosti i reda. Za nas, kao Skupštinu,bilo bi jako opasno i jako rizično da svojim stavovima prejudiciramo izlazak na izbore našeg naroda na Kosovu i Metohiji. Taj izlazak na izbore našeg naroda na Kosovu i Metohiji mogao bi se tumačiti kao način priznanja ovih ustavnih okvira, a već sam govorio o kojim se posledicama ovakvih ustavnih okvira radi. I da na kraju kažem da je moje ubeđenje da Narodna skupština Srbije mora odbiti da prizna ustavne okvire, kako zbog svoje sadržine, tako zbog njihovog naziva, kao i zbog načina na koji se donose. To odbijanje nije suprotstavljanje svetu, to odbijanje nije suprotstavljanje našoj politici saradnje i uključivanja u međunarodnu zajednicu, ali to je naš rezolutan i jasan stav radi budućnosti, radi godina i vremena koja dolaze, radi neodricanja od naših istorijskih prava u budućnosti, jeste naš jasan i rezolutan stav da se moraju poštovati međunarodni standardi i regule i da se moramo suprotstavljati onim rešenjima koja imaju za cilj da ovaj deo naše teritorije pretvore u samostalnu državu. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Zoran Nikolić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče i članovi Vlade, uvažene kolege narodni poslanici, Specijalni predstavnik Generalnog sekretara Hans Hekerup potpisao je 14. maja, a narednog dana i proglasio dokument pod nazivom "Ustavni okviri" za privremenu samoupravu na Kosovu", a ja bih u par reči da iznesem lični stav o mogućim pravnim i političkim konsekvencama koje proizilaze iz ovog dokumenta. Pravni osnov za donošenje ovog akta sadržan je u tački 10. Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti, kojom se ovlašćuje Generalni sekretar da, uz pomoć odgovorajućih međunarodnih organizacija, uspostavi međunarodno civilno prisustvo na Kosovu, kako bi se obezbedila privremena uprava na Kosovu, pri čemu će narod Kosova moći da uživa značajnu autonomiju u okviru SRJ. Ova privremena samouprava će obezbediti prelaznu upravu, uspostavljajući pri tome i nadgledajući razvoj privremenih demokratskih institucija samouprave, kako bi se obezbedili uslovi za miran i normalan život svih stanovnika Kosova (to piše u Rezoluciji 1244). Međutim, u preambuli dokumentaUstavni okviri, ističe se da se (citiram) "uvažavaju istorijski, pravni i ustavni razvoj Kosova, uzimajući u obzir legitimne težnje stanovništva Kosova da živi u slobodi i miru i prijateljskim odnosima sa ostalim stanovnicima u regionu." Ovako intoniran stav, kroz svesno prenebregavanje činjenice da se autonomija obezbeđuje u okviru SRJ, stvara političku osnovu za negaciju teritorijalnog integriteta i suvereniteta SRJ. Naročito je značajan stav preambule ovog dokumenta, kojom se (citiram) "određuje da će se u okviru ograničenja, koja definiše Rezolucija 1244, odgovornosti preneti na privremene institucije samouprave, kako bi se omogućilo utvrđivanje budućeg statusa Kosova jednim procesom u odgovarajućoj budućoj fazi, koji će, u saglasnosti sa Rezolucijom 1244, u potpunosti voditi računa o svim relevantnim faktorima, uključujući volju stanovništva". Ovim stavom se na protivrečan i potpuno neprihvatljiv način stvaraju preduslovi za utvrđivanje budućeg statusa Kosova. S jedne strane, poziva se na Rezoluciju 1244, koja podrazumeva politički proces i dogovor o konačnom statusu Kosova i Metohije u okviru SRJ, ali se, s druge strane, takođe predviđa uključivanje volje stanovništva kao bitnog faktora, čime se stvara politički i pravni osnov za sprovođenje referenduma o budućem statusu Kosova i Metohije, i naravno, secesiju. Osnovnim odredbama, poglavlje I dokumenta, Kosovo se definiše najpre kao entitet pod privremenom međunarodnom upravom, koja sa svojim stanovništvom ima jedinstvene istorijske, pravne, kulturne i jezičke atribute. Zatim, kao nepodeljena teritorija, koja se sastoji od opština, te da će se njime upravljati demokratski, kroz zakonodavne, izvršne i pravosudne organe i institucije. Nimalo slučajno, ovim stavom definisana su tri osnovna elementa državnog suvereniteta - stanovništvo, teritorija i državna vlast, i to na način koji apsolutno negira i isključuje suverenitet SRJ na tom delu prostora, čime se direktno krši Rezolucija 1244. U poglavlju III se načelno govori o pravu svih izbeglih i raseljenih lica sa Kosova da se vrate svojim kućama i dobiju natrag svoju imovinu i ličnu svojinu. Ovo pravo, međutim, nije pokriveno nikakvim čvrstim obavezama i garancijama nadležnih institucija i organa, te se ne može smatrati realnom osnovom za povratak raseljenih. Dokumentom je takođe utvrđena odgovornost privremenih institucija samouprave za usklađivanje svog zakonodavstva i prakse sa relevantnim evropskim i međunarodnim standardima i normama, sa naročitim naglaskom na omogućavanje bliskih ekonomskih, socijalnih i ostalih veza između stanovništva Kosova i ostalih Evropljana, imajući u vidu da će poštovanje takvih standarda i normi biti ključno za razvoj odnosa sa Evroatlanskom zajednicom. Ovakvo uređivanje ne može predstavljati ništa drugo nego jednu apsolutnu negaciju ustavno-pravnog sistema SRJ i Republike Srbije na Kosovu i Metohiji, i to sa naglašenim pečatom NATO pakta. Poglavljem VI određeno je da će se održavanje javnog reda i mira poveriti kosovskojpolicijskoj službi, a poglavljem VII se ustanovljava Kosovski zaštitni korpus, kao civilna organizacija za vanredne situacije. S tim u vezi, želeo bih da kažem sledeće - policija, javna bezbednost i civilna bezbednost jesu deo poglavlja II papira iz Rambujea, nepotpisanog sporazuma iz Rambujea. Znači, to poglavlje IInije potpisao ni predstavnik međunarodne zajednice, gospodin Boris Majorski, pa, on ne može da predstavlja apsolutno nikakvu pravnu osnovu za Hansa Hekerupa da na ovakav način uređuje civilnu i javnu bezbednost, na način na koji je to uradio u poglavljima VI i VII, čime je značajnoprekršio ne samo Rezoluciju 1244, već i ono što nazivaju sporazumom iz Rambujea i obaveza koje iz tog papira proizilaze. Poglavljem VIII uređena su ovlašćenja Specijalnog predstavnika Generalnog sekretara, koji između ostalog,može i da raspusti skupštinu, da sazove nove izbore i da vodi monetarnu politiku, vrši kontrolu nad carinskom službom UNMIK-a, imenuje i razrešava sudije - tužioce, zaključuje sporazume sa drugim državama, upravlja javnim dobrima, državnom i društvenom imovinom itd, čime je, znači, on u svojim rukama koncentrisao gotovo kompletnu vlast na Kosmetu. Što se tiče organizacije i sastava privremenih institucija samouprave, prethodnici su rekli - skupština ima 120 članova, od kojih se 100 bira po proporcionalnom principu, srazmerno dobijenim glasovima, 10 mandata je rezervisano za, kako kažu, srpsku etničku zajednicu, a to znači 8% ukupnih mandata. Na taj način međunarodna zajednica mislim da svima nama jasno stavlja do znanja da, zapravo, zakucava, verifikuje postojeći etnički sastav stanovništva. Očigledno je da, ukoliko bi se obezbedio povratak 300 hiljada iseljenih i raseljenih lica sa Kosova sa pravom glasa i ukoliko bi se obebzedio progon preko 200 hiljada onih koji su nelegalno i nelegitimno iz susedne Albanije prešli na teritoriju naše države, da bi etnička struktura stanovništva bila sasvim drugačija, a svakako i podela mandata u tom budućem parlamentu. Mislim da nam kroz ovu brojčanu strukturu buduće skupštine jasno stavljaju do znanja, da od povratka izbeglih i raseljenih nema ništa.Najgore što je ovaj dokument ni jednim svojim delom, ni jednim svojim aktom nije sprečio majorizaciju. Znači, skupština, predsedništvo skupštine, vlada odlučuju većinom glasova. U proceduri usvajanja zakona postoje istina, odredbe koje omogućavaju osporavanje zakona ili pojedinih njegovih odredbi koje su diskriminacione ili negativne za pojedinu etničku zajednicu, ali se i one u osnovi svode na preglasavnje manjine i pružaju fiktivnu zaštitu. Što se tiče predsednika Kosova, tačno je da u papiru iz Rambujea u delu samouprave stoji institucija predsednika Kosova, ali isto tako stoji da predsednik skupštine i predsednik Kosova ne mogu biti iz iste etničke zajednice. Pa čak ni u tom delu gospodin Hakerup nije hteo da poštuje ono što je međunarodna zajednica potpisala, a naša strana nije potpisala u Rambujeu, čime je još jednom i na taj način direktno gurnuo prst u oko Rezolucije 1244. Iz svega ovoga što sam rekao, proizilazi da je ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu, a koji je doneo Specijalni izaslanik generalnog sekretara Hans Hekerup, po svojoj formi i suštini neprihvatljiv dokument, sa aspekta politike i stavova SPS-a, a pre svega zato što je štetan po državne interese SRJ i Srbije i po nacionalne interese Srba i nealbanskih zajednica na Kosovu i Metohiji. On predstavlja još jedan značajan korak napred u ostvarivanju jedne, u osnovi, nepravdene i neprincipijelne politike međunarodne zajednice prema Srbiji i Jugoslaviji. Kao takav, mislim da mora da zabrine sve nas, bez obzira na partijsku pripadnost. Ovaj dokument, negiranjem suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ, kao i davanje Kosovu i Metohiji gotovo svih atributa država, stvara pravni i politički osnov za secesiju, te je kao takav u suprotnosti sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti. Njim se između ostalog negiraju i menjaju utvrđeni uslovi za obustavu agrasije, a čiji je garant međunarodna zajednica. SPS insistira i dalje na striktnom i doslednom poštovanju Rezolucije 1244, a naročito na onom delu koji se odnosi na obaveze međunarodne zajednice... (Predsedavajuća: Deset minuta i 15 sekundi.) ... izvinjavam se, privodim kraju, a koje su vezane za povratak jugoslovenskih i srpskih snaga na Kosovu i Metohiju, za razoružanje preostalih naoružanih grupa kosovskih Albanaca koji vrše teror, uspostavljanje bezbednosnog okruženja u kome izbeglice i raseljena lica mogu bezbedno da se vrate svojim domovima, kao i rasvetljavanje sudbina kindapovanih i nestalih Srba i nealbanaca. SPS i dalje ostaje privržena mirnom i političkom rešenju, ocenjuje da se o pravnim okvirima za privremenu samoupravu može ozbiljno govoriti tek po ispunjenju navedenih obaveza međunarodne zajednice. Stoga predlažemo da se navedeni dokument preispita... (Predsedavajuća: 11 minuta.) ... od strane Specijalnog predstavnika Generalnog sekretara ili Saveta bezbednosti UN i uskladi sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti, a da se u tom smislu izmeni Predlog zaključka koji je Vlada Republike Srbije ponudila... (Predsedavajuća: 11 minuta i 15 sekundi.) ... na usvajanje.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Borivoje Mijatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zaključka koji je narodnim poslanicima dostavila Vlada Republike Srbije pokazuje koliko je "dobro" definisana celokupna državna strategija i diplomatska aktivnost pučističkog režima DOS-a. Da mi danas pred Narodnom skupštinom Republike Srbije, kao najvišim zakonodavnim telom, imamo predlog nekakvih zaključaka, a koji nisu ništa drugo nego jedno mlako saopštenje, rekla bih potpuno snishodljivo prema zapadnim silama, nalogodavcima današnjoj vlasti u Srbiji i SRJ. Mi smo danas, dame i gospodo narodni poslanici, kao najviši zakonodavni organ pred svršenim činom zbog toga što su zapadne sile preko svog činovnika Hansa Hekerupa donele ustavni okvir, zapravo svojevrsni ustav Kosova i Metohije, do najsitnijih detalja su ga razradili. To je sve sa ciljem da se Kosovo i Metohija, naša južna pokraina, potpuno istrgnu iz državno- pravnog statusa Srbije i SRJ. Mi smo vas na to upozoravali na sednici Narodne skupštine 4. maja, kada ste usvajali onako mlaku Rezoluciju, koju ste uputili Hekerupu i Savetu bezbednosti UN. Onda smo vas sa ove govornice upitali, šta će se desiti sutra kada vam Hans Hekerup i NATO pakt kažu odlučno - ne. Desilo se ono što smo mi predvideli. Mi smo imali u vidu namere zapadnih sila. Znali smo da se ništa neće promeniti, ali smo ipak glasali za kakvu-takvu rezoluciju. Međutim, posle toga su usledili i to se u javnosti dobro čulo, nekakavi amandmani, za koje mi srpski radikali i celokupna naša javnost ne znamo ni ko ih je, ni kada, ni gde, a ni u čije ime podneo. Ti amandmani su odbijeni od zapadnih nalagodavaca današnjeg režima u Srbiji i SRJ. Postavlja se jedno logično pitanje, na taj ustav Kosova i Metohije koji vi nazivate ustavnim okvirom, ko je podnosio te amandmane, ko su ti ljudu uopšte. Nekakvi samozvani i samoproklamovani predstavnici srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, koji su ljudi bez moralnog integriteta, bez iole trunke časti i morala, bez opšteg osećaja nacionalne pripadnosti, a koji sami lično, a i njihova politička opcija koja je po Srbe i srpski narod katastrofična, ne uživaju nikakvo poverenje u srpskom biračkom telu na Kosovu i Metohiji. Takvi ljudi su od samog početka okupacije naše južne pokrajine dali legitimitet i legalitet okupatorskoj vlasti KFOR-a, tesno sarađuju sa šiptarskim teroristima u organima i telima okupaciono-terorističke vlasti, a kao dekor u rukama svojih zapadnih gazda. Sve to, dame i gospodo narodni poslanici, ima jedan isti cilj, a to je da se zarad njihovih visokih mondijalističkih ciljeva, ide ka potpunom otcepljenju Kosova i Metohije iz sastava Srbije i SRJ, kao i to da se naša zemlja, doskoro jedina oaza u okruženju zločinačke NATO alijanse, potuno pokori i baci na kolena. A i da se naša zemlja, a naročito teritorija Kosova i Metohije, pretvori u sabirni centar belosvetskih mešetara, raznih špijunskih organizacija, vojinih baza ubilačke NATO alijanse. Sada su na žalost Kosovo i Metohija pod potpunom okupacijom NATO pakta i vrhunac je ovaj ustavni okvir, kako ga vi nazivate, i koji vi, predstavnici Vlade - kojih je samo nekoliko, samo dvojica sada u sali, umorili ste se posle samo tri sata rasprave o ovako važnom, najvažnijem pitanju za srpski nacionalni interes, opstanak naše države i naroda, dakle, koje vi predstavnici DOS-ovske Vlade zamajavanjem javnosti, zamagljivanjem činjenica u svojim javnim nastupima želite da predstavite kao navodne obrise buduće autonomije na Kosovu i Metohiji, a ne onim što u stvari taj ustavni okvir jeste. A to je kontura nezavisnog Kosova i Metohije, kao posledica celokupne politike koju vodite, vaše diplomatije i kao finalizacija konačnog cilja zapadnih sila i njihovih pomagača u našoj zemlji, da nam potpuno otrgnu Kosovo i Metohiju iz našeg sastava. Vi od javnosti, predstavnici Vlade, uporno krijete i govorite da su to nekakvi privremeni pravni okviri. Reč "privremeni", koja stoji i u nazivu ovog fantomskog dokumenta i u samom tekstu, je po onoj narodnoj da se Vlasi ne dosete. Sama suština i odredbe koje proizilaze iz ovog ustavnog okvira, koji je Ustav Kosova i Metohije, šiptarski ustav uz pomoć NATO pakta, jasno govore da je u pitanju Ustav za potpunu nezavisnost jedne države i vidi se da po tom ustavu Kosovo i Metohija ubuduće imaju predsednika, izvršni i zakonodavni organ. I da li ikome ozbiljnom ovde, u ovoj sali, to liči na bilo šta privremeno. Ranije je bilo raznoraznih pokušaja da se znatno poremeti ustavno - pravna pozicija naše južne pokrajine. Ti predlozi i zahtevi su dolazili sa raznih strana. Pokušavano je da se ostvare šiptarskim pobunama, zatim raznim ultimatumima od strane zapadnih sila, koje ste vi iz DOS-a oberučke prihvatali. Tada ste bili opozicija. Zatim, dušebrižnički zahtevi i predlozi koji su dolazili iz kvazipolitičkih i intelektualnih grupacija. Ta zalaganja su ranije išla od toga da Kosovo i Metohija budu potpuno posebna republika, da se naša južna pokrajina podeli na šiptarski i srpski deo, da se vrati autonomija po Ustavu iz 1974. godine, regionalizacija, konfederalni odnos Kosova i Metohije i ostatka Jugoslavije, a svi ti predlozi su zapravo išli u pravcu da se neotuđivi deo naše teritorije odvoji od Srbije i SRJ. Ali, dame i gospodo narodni poslanici, još niko nije tako okrutno i tako brutalno gazio po srpskoj tradiciji i po našoj nacionalnosti, po našoj državnosti, po našoj duhovnosti, kao što to danas rade predstavnici "politbiro" DOS-ovske vlade, njihovi glasnogovornici, poput potpredsednika, onog nesrećnika, Nebojše Čovića, koji je rekao da se naša država, citiram ... (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da vodi računa o izrazima koje upotrebljava i u kojima se spominje bilo ko.) ... da se naša država mora odreći svojih prava, a da priče ko je i gde živeo u starom i u srednjem veku bacimo u mutni Dunav". Izvršavajući naloge svojih zapadnih gazda, vaša DOS-ovska vlada plasira jednu novu tezu, a to je da su Šiptari većinski narod na Kosovu i Metohiji samo zato što su trenutno brojniji i što su u većem broju tamo, da oni zahvaljujući tome imaju etničko pravo, a da srpski narod i država, opet ću da citiram Nebojšu Čovića "... nemaju večnu tapiju nad srpskim gradovima, crkvama, manastirima, istorijskim spomenicima". Pa stoga, kao spasonosno rešenje, vi iz DOS-ove vlade, radi "mira u kući", vidite podelu Kosova i Metohije na šiptarski i na srpski deo. Takvo viđenje stvari, uz sve ovo što sam prethodno nabrojala, je vrhunac izdajničkog delovanja političkih partija koje su danas sakupljene u tzv. DOS-u.
Molim narodnog poslanika da primeri snagu epiteta koje daje bilo kome.
To je istina, to može vama da se dopadne ili ne. Mi, srpski radikali i čestiti srpski narod, se nikada nismo i nećemo se odreći ni etničkog, ni ustavnog, ni međunarodno-javnog prava, koje se tako flagrantno krši na Kosovu i Metohiji. Za nas, srpske radikale, za mene kao srpskog patriotu, koja sam vaspitavana u duhu srpstva, u duhu pravoslavlja, koja sam kao i mnogi drugi u našoj zemlji odrasla uz mit i legendu o Kosovu i Metohiji, nikada nije bilo, niti će biti dileme čiji su Kosovo i Metohija, kakva prava Srbi treba da imaju na Kosovu i Metohiji. Kosovo i Metohija su srpska svetinja, izvorište srpske nacionalne svesti, naše državnosti, našeg identiteta i mi smo se srpski radikali u tom smislu, politički opredelili, i u svakom drugom smislu, ponašali svih proteklih 10 godina. I onda, kada su ugrožavane i napadane sve srpske zemlje, i Kosovo i Metohija, ne štedeći svoje živote, a vi ste, gospodo iz političke grupacije tzv. DOS, za sve to vreme imali dijametralno suprotan stav prema ovom i svim drugim pitanjima, kao što ga i danas imate prema srpskom nacionalnom pitanju i po pitanju opstanka Kosova i Metohije u sastavu Srbije i SRJ.
Reč ima narodni poslanik Borivoje Mijatović, posle njega narodni poslanik Milisav Petković.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, slušajući u horu radikalskom kukanje nad Kosovom, moram da vam kažem da ću u tom pogledu biti potpuno različit i potpuno disonantan. Ne vidim u ovom dokumentu toliko lošeg materijala, kako je ovde prikazan. Pre svega, da li je to ustavni okvir ili je to obični pravni okvir, to je na kraju i naše Savezno ministarstvo za inostrane poslove objasnilo. Ako možemo da uklonimo ustavni okvir, dajte da to u ovom zaključku bude. Ali, to nije bitno. Mogu da vam kažem da je ovaj dokumenat od preambule do završetka, do završnih odredbi, napravljen po standardima najsavršenijeg ustavno-pravnog sistema, poštujući od Povelje UN, Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima i svim paktovima koje su u međuvremenu, otkako postoji evropska integracija, potpisale sve zemlje ... Sve se to nalazi ovde. U tom pogledu, ovaj dokumenat bi se mogao nazvati "oktroisani" okvir, s obzirom na svaku taču ovoga dokumenta. A znate, oktroisani ustav je bio Knjaza Miloša, pa Knjaza Nikole, gde se kaže: "Ovo će biti ovako, ako gospodar drugačije ne odluči". I ovde vam je tako. Gde god je konfliktna situacija u pogledu odlučivanja, odlučuje SPGS i to je u čitavom ovom materijalu jasno kao dan. A on je predstavnik UN i u tom pogledu nikakva prava većinski Albanci neće imati. Ono što je bitno, mi moramo kao država, Vlada Srbije, da se dogovorimo sa međunarodnom zajednicom, da se pitanja povratka Srba i učešća raseljenih lica ozbiljno shvati, jer mi na te izbore moramo izaći, to je jedan kolega iz Socijalističke partije dobro primetio, broj od 300-400 hiljada stanovnika i te kako je za nas bitan. Treba trenutno, odmah pristupiti tome što mi treba u ovom zaključku da tražimo. Jer, ovde je navedeno da sva raseljena lica imaju pravo da se vrate na teritoriju odakle su došli [[Žagor.]] Ono što hoću da kažem je to - zašto je ovaj moratorijum bio ovako težak i nesretan. Mi sad imamo vrlo pozitivan primer na jugu Srbije. Praktično, naša vojska je na celoj dužini granice. Moram da vam pročitam ono što je ovde bitno: "U svojim smernicama i u praksi privremene institucije samouprave treba da se rukovode potrebom za unapređenjem koegzistencije, za davanjem podrške pomirenju između zajednica i da se omogući zajednicama da sačuvaju i razvijaju svoj identitet." Kakva je vaša politika? Da se vratimo silom na Kosovo. To vi nikada nećete doživeti. (Predsednik: Nemojte dobacivati, molim vas.) Zašto ste pobegli sa Kosova? Gospodine Nikoliću, vas sam direktno slušao na radiju, kada ste bili u kampanji na Kosovu, kad ste rekli - dovoljno je samo naše tri četničke brigade naoružane do zuba da prođu Kosovom, svi će Albanci preko Prokletija. To ste vi lično rekli 1997. godine. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Replika.)
Gospođa Nataša Jovanović ima pravo na repliku. Pomenuto je ime. Vi niste pomenuti. Bio je zapaljiv govor. Nije ime rekao. Imamo 30 prijavljenih govornika, svi ćete govoriti. U svojoj raspravi se možete osvrnuti i na druge stavove. Gospodin Mijatović se osvrnuo i na moj stav, pa ne mogu da tražim repliku zbog toga što se tako osvrnuo. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Pomenut sam po prezimenu.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je evidentno da postoji pravo na repliku, zaista se tu ne postavlja više nikakvo pitanje. Ali, nema onoga što izazva repliku. Uteče. Najpre, nikada nisam rekao, ni u kakvoj kampanji, niti bilo gde na radiju, da će tri četničke divizije rasterati teroriste sa Kosova i Metohije. Rekao sam, kad pobedi Srpska radikalna stranka da će polovina odmah pobeći u Albaniju. Tako je i bilo. Drugo, kad već govori prethodnik o pomirenju, trebalo bi prvo da ode u Herceg Novi i da se pomiri sa građanima Herceg Novog kojima je uzeo novac da im dovede vodu. Naplatio je grdan novac da obezbedi vodu za Herceg Novi, pa vi koji idete na more, ja ne idem, pitajte gospodina zašto Herceg Novi ni dan danas nema nikad ni kap vode. Ako ste već naučnik, bolje opravdajte svoje učešće u nauci, nemojte da se čačkate za ovom govornicom sa ljudima koji ovo rade stručno.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petković, a posle njega narodni poslanik Jovan Deretić.
Deset godina su mnogi ovde pričali, deset godina su pokušavali, a sad nam spočitavaju što je ovaj dokument ovakav kakav je. Što je ovaj dokument ovakav? Nećemo ni mi sigurno reći da je on sjajan i ne mislimo da su u njemu rešenja onakva kakva bismo mi želeli da jesu. Ali, šta je uzrok da je on ovakav? Koji su razlozi doveli da danas mi, narodni poslanici u ovoj skupštini, ne možemo doneti bolji dokument? Koliko smo branili ove naše Srbe na Kosovu trebalo bi sada ućutati, barem sat vremena ovaj parlament da ćuti, i jedna i druga strana. Ova pobednička - DOS-ova strana treba da ćuti što ranije vas nije smenila, što ranije nešto nije preduzela da zaštiti srpski živalj i Srbe na Kosovu. Dve godine sam radio u "Trepči" i odlično znam u kakvim uslovima oni žive. Odlično znam zbog čega smo danas prinuđeni da ovakav dokument usvajamo. Zbog čega? Zato što se u ovom parlamentu o srpskom nacionalnom pitanju nije moglo razgovarati u prošlih 10 godina. U vreme DOS-ove vlasti, za 100 dana - dva puta. Što nismo mogli pre da pričamo? Zašto smo dozvolili da danas moramo ovakav dokument da usvajamo? Dozvolili smo zbog toga što su neki imali razloge da bude rata na Kosovu. Što je bilo više katastrofe i rata po ovoj našoj tužnoj Jugoslaviji, više je bilo dana njihove vlasti. Narod su samo plašili ratovima, mobilizacijama, a time doprinosili da se mi ne bavimo pravim temama. Srpsko nacionalno pitanje u ovaj dom nije smešteno nijednom. Sve se to rešavalo kod gospodina Miloševića na Dedinju. Zbog toga mi danas imamo posledice kakve imamo. Oni koji su ga podržavali, čije stranke je osnivao, kome je kumovao u tim strankama, neka se ...
Molim vas da govorimo o ustavnim okvirima. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Ovo na Dušana Mihajlovića misli.)
Poštovani predsedniče, ne očekujte od poslanika koji treba da kažu nešto o ovom dokumentu, da kažu - ovaj dokument je dobar ili da kažu - podržavamo ovaj dokument, a da ne obrazložimo koji su razlozi zbog čega moramo da usvojimo ovaj dokument. Poslanik sam ovde u Parlamentu drugi put, to znači pet godina, imam i te kakvo parlamentarno iskustvo da se držim dnevnog reda. Nemojte mi spočitavati da li se držim dnevnog reda ako danas slušamo napade, prvo, na onaj dokument, koji su oni uzrokovali. Drugo, slušamo napade naše politike prema međunarodnoj zajednici. Kako mi sada, kao poslanici vladajuće većine, da ne odgovorimo da politika saradnje sa međunarodnom zajednicom nam samo može pomoći, a nikako odmoći. (Vojislav Šešelj, sa mesta: A Štrpci?) Kad su u pitanju Štrpci i cisterna, to ti Šešelju bolje znaš nego ja. Drugo pitanje, ne možemo o ovoj temi da razgovaramo a da ne kažemo šta je demokratska opozicija, šta je Demokratska stranka i šta su one stranke u opoziciji 1996. godine predlagale, kad nam nije pošlo za rukom. Predlagali smo da se na Kosovu i u celoj Srbiji što pre uvede privatizacija. Za dvanaest milijardi dolara bi danas naš ekonomski sistem Srbije bio bogatiji. Ušao bi strani kapital u razne firme na Kosovu. Postavljam vam pitanje - da li bi bilo bombardovanja da je u preko 500 društvenih firmi ušao strani kapital iz Grčke, iz Nemačke, iz Francuske? Albanci bi se tada bunili. Oni bi rekli - ovi prodaju naše. Naš bi izgovor bio da oni misle da je još Enver Hodža živ. Mi hoćemo transformaciju, mi hoćemo privatizaciju. Da smo to uradili, danas o ovom papiru ne bi ni razgovarali. Nažalost, mnogi su pitanja rešavali mobilizacijom i ratom. I danas je jedan poslanik izašao i rekao - mi smo mobilisali, mi smo ratovali. Teško onoj politici i onoj vladi koja se hvali mobilizacijama i ratovima. Evo vam najbolji primer sadašnje vlasti i sadašnje vlade. Ovi ministri, koji su danas bili sa nama ovde, jedan deo je i sada, zahvaljujući njima mi smo povratili 1.200 kvadratnih kilometara srpske teritorije, ali uz saradnju sa međunarodnom zajednicom, uz dogovor. Nismo išli ni ratom, ni novom mobilizacijom, ni novim žrtvama. Rešićemo mi i ovaj problem Kosova, ali onim putem kojih mi zamišljamo i kako smo ga mi sada zacrtali, a ne kako ste to vi radili u sukobu sa međunarodnom zajednicom i u sukobu sa celim svetom. Mi, kada usvajamo današnje zaključke, moramo poći od jedne osnovne činjenice - ko je potpisao Kumanovski sporazum, Koštunica, Đinđić, Čović? Kumanovski sporazum je kapitulacija srpske politike i srpske vojske na Balkanu. Kapitulacija, prijala vama ta reč ili ne prijala, prijalo vam to ili ne, to je uzrok i to je posledica desetogodišnje vaše brige o srpskom nacionalnom interesu. Mi od te činjenice moramo poći. Danas smo u daleko boljoj poziciji, danas već imamo jedan vid partnerstva sa međunarodnom zajednicom i sa vojskom, tako da već vraćamo teritorije i to bez zrna baruta. Mi smo 1.200 kilometara kvadratne površine vratili zahvaljujući ovim ministrima, a oni poslanici koji s ponižavanjem pričaju o žrtvama, bilo čijim, da li one bile u Kravici, da li one bile u Srebrenici, da li one bile u ovoj cisterni, to je grehotno i neka se debelo zamisle sa kojim pravom mogu da kažu da je to laž. Ne ulazim u to da li je istina ili laž, ali debelo treba da se zamislimo svi čija je to politika bila danas da mi moramo za ovom skupštinskom govornicom takve stvari spominjati. Tragedija je da mi danas, u 21. veku, kada civilizovani svet ne poznaje načine rušenja gradova kao što je bio Vukovar, ne poznaje načine potapanja ljudi, civila, kao što je bilo sa ovom cisternom, mi još ovde spočitavamo da to nije istina. Umesto da se stidimo, da ćutimo, mi pričamo i još kažemo da to nije istina. Moj zaključak bi bio sledeći, ko god se javi da priča sa ove govornice trebalo bi po 30 dinara da uplati po minutu i time bi narodu pomogli na sledeći način: ovi što se budu javljali, te pare ćemo iskoristiti da pomognemo srpskom življu i da pomognemo rešavanju srpskog pitanja na Kosovu; oni koji se ne budu javljali, pomoći će tako što ćemo brže donositi zakone o privatizaciji, druge transformativne zakone za koje smatramo da nas uvode u Evropu. Brže bi to uradili, a ne da tri meseca ovde pričamo o temama koje nemaju smisla. Međutim, iako je to tako kako je, zadovoljan sam i sa ovakvom pozicijom. Samo dva puta za onih 100 dana pričamo o ovim teškim temama, od kojih narod nikakve koristi nema. Dosad smo vas naterali da pričate o ekonomiji, o bruto dohotku, o neto dohotku....
Gospodine Petkoviću, dugujete 300 dinara, evo 10 minuta.
Prihvatam za 10 minuta da uplatim tu sumu ako će to pomoći rešavanja drugih pitanja, ali isto tako tražim od predsednika Skupštine da to stavi na glasanje, pa da i drugi tu obavezu imaju, a ne ovde tri meseca da nam drže vakelu kao da su oni patrijarsi, a sve su uradili da dođemo u ovu situaciju i da danas na ovu temu ponovo razgovaramo ovako tragično i katastrofalno. Nemojte više braniti Srbe, nemojte više brinuti o njima, dovoljno ste brinuli i kako ste brinuli vidi to i narod, vide to i poslanici. Ućutite malo, sačekajte makar godinu dana, neka se malo stišaju strasti.
Molim vas da ova diskusija ne izazove ono što bismo najmanje želeli. Današnja rasprava je proticala u najboljem redu i molim vas da ovo bude izuzetak iz pravila. Molim vas da stvarno idemo na način kako smo započeli ovu sednicu i da ne istupamo iz dnevnog reda. Replika, Vojislav Šešelj.
Ništa nemojte da se bojite, gospodine predsedniče, govoriću samo jezikom činjenica i ništa neću pomenuti što je mimo ovog dnevnog reda ili mimo onoga što je poslanik koji je izazvao moju repliku ovde rekao. Što se tiče otmice Muslimana u Štrpcima i njihove likvidacije prvi sam javno saopštio ko je to uradio, čim sam saznao i jedini sam do sada koji je to javno saopštio u televizijskoj emisiji u Studiju B, u televizijskom duelu sa Zoranom Čičkom. Rekao sam da je to organizovao Savez komunista - Pokret za Jugoslaviju. Neposredni organizator je bio pukovnik Ljubiša Beara. To zna Dušan Mihajlović, jer je njegova stranka tada bila u Vladi Srbije. Znao je i general Perišić, jer je tada bio načelnik Generalštaba, dugo godina posle Štrpca pukovnik Ljubiša Beara bio je na njegovom platnom spisku i kako sam čuo nedavno je penzionisan. Neka vam objasni Dušan Mihajlović zašto ta stvar nije do kraja istražena, možda to zna i neki od nekih njegovih sada policijskih generala, miljenika. Što se tiče navodne hladnjače, Dušan Mihajlović nema ni hladnjaču, otkud zna da je hladnjača, možda je bila podmornica. Onda saopštava da je 30 leševa, pa 50, danas je stigao do 80 leševa, a sutra će 100, 150, 200. Samo da ga upozorim, postoji određena granica do koje se leševi mogu slagati u hladnjaču, da ne pretera. Kažu da 400 polutki može da stane i neka vodi računa. Šta je sa hladnjačom u Kokinom Brodu? I tamo je neka hladnjača ubačena, a sada odjednom nema hladnjače jer je nestalo vode u jezeru i nigde se ništa ne pokazuje. Vidite kolika je to ludost. Hladnjača sa leševima da krene sa Kosova preko Prokuplja, na auto-put do Požarevca, pa Požarevcom na Dunav kod Golupca, kod Gradišta gde je izašla, pa sve do Kladova. Ljudi, razmislite malo svojom glavom. Čak da je neko hteo neke leševe da sakriva, jel to najluđa moguća varijanta? Gde ćete vi još da tražite hladnjače sa leševima? Gde su tragovi, gde su materijalni dokazi? Kako može ministar policije da drži konferenciju za štampu da o tome govori, a nema ni jednog jedinog materijalnog dokaza. On se poziva na neke navodne sevedoke. Postoji 100.000 ljudi u svetu koji su svedoci da postoje leteći tanjiri. Tvrde da su videli leteće tanjire. Postoje 100.000 ljudi koji se zaklinju da su videli duhove i koja je to policija na svetu držala konferenciju za štampu i ministar rekao - evo, imam svedoke da su viđeni leteći tanjiri ili da su viđeni duhovi. Gde je materijalni dokaz? Kolika je to neozbiljnost sada kada se sprema zakon o isporuci Srba Haškom tribunalu, da se dodatno nešto pripiše Miloševiću. Milošević krio leševe u Dunavu kod Kladova. Razmislite ljudi koliko je to ludački. Ako je neko hteo negde da krije leševe, valjda postoji čitav niz drugih varijanti kako da se to radi. Uostalom, ako i civili poginu u ratu dužnost je vojske da obeleži njihove grobove i osnovne podatke da ostavi.
Molim vas da završite.
Završavam odmah. Prema tome, vodite računa šta govorite i vodite računa kako pakostite sopstvenom narodu. Što se tiče otmice u Štrpcima, evo vam ministra policije, neka je on istraži do kraja i da vidimo koga on krije po tom pitanju, a tamo gde nemate ni jedan materijalni dokaz neka ministar policije unapred ne kukuriče, neka prvo istraži, pa kada ima opipljive dokaze, neka izlazi u javnost. A ovako on parolaški izlazi u javnost i jedan dan 30, sutra 50, pa 80 leševa, dokle će da stigne. Bojim se može da upadne i u moju kuću, sklonio sam sve lavore, može i u mojim lavorima da traži hladnjače sa leševima. To ludilo nema granica kada se jednom pojavi.
Reč ima narodni poslanik Jovan Deretić, a posle njega narodni poslanik Marko Jakšić.
Uvaženi gospodine predsedniče, poštovane kolege poslanici, gospodo ministri, Kosovo i Metohija su u centru srpske etike. Presudni istorijski događaji uticali su na svaki narod pri formiranju njegove nacionalne etike. Kod nas Srba je to bio Kosovski boj, koji je udario pečat na naše duhovno i etničko nacionalno biće, na naše istorijsko pamćenje. To nije samo zasluga Kosovskog boja, kao jednog istorijskog događaja, nego i geografski pojam Kosova i njemu susedne Metohije. Te dve pokrajine zajedno imaju posebni značaj u srpskoj istoriji, kao centralni deo srpske zemlje i kolevka srpske državnosti. Među prvim srpskim plemenima i zemljama u istoriji pominju se Dardani i Dardanija, koji proneše slavu ne samo srpskog oružja, nego i srpske kulture širom antičkog sveta, kao kolevka najsavršenijeg ratnog ustrojstva i istovremeno muzičkih instrumenata i instrumentalne muzike. Dardaniju predstavlja u grbovima Nemanjića oružani lav, a geografski to je teritorija sadašnjeg Kosmeta sa predelima Niša i Skoplja. U Dardaniji se nalaze najveći srpski verski centri, kao Niš ... iz predhrišćanskog vremena i Peć iz hrišćanskog vremena. Arhiepiskopija za Srbiju osnovana je u Peći još davne 1548. godine, koja je kasnije postala srpska patrijaršija. Gradovi Prizren, Priština i Skoplje bili su srpske kraljevske i carske prestonice. Jedan deo Dardanije, Kosovo i Metohija, danas su pod okupacijom međunarodnih snaga koje nastoje da od te centralne srpske zemlje stvore novu arbanašku državu, drugu takvu državu na srpskoj istorijskoj teritoriji, a prva je bila republika Albanija. Stvorena je 1913. godine iz razloga da se onemogući Srbiji izlaz na more. Gde su danas Srbi sa teritorije države Albanije, kada je ona stvorena, bilo ih je tamo dosta, a u samoj prestonici Tirani, bilo ih je više nego Arbanasa. Gde su Srbi grada Skadra, koje su tadašnje sile silom oduzele od Srba, a taj grad je bio najviše vremena prestonica Srbije, više od 1.000 godina. Veligrad pod Tomorom, danas Berane, bio je prestonica Balšića i Crnojevića, a na predeo Veligrada, Arbanasi su se raširili tek u vreme Turaka. Gde su danas Srbi Veligrada? Raseljeni, poarbanašeni i uništeni i sve to isto čeka Srbe Kosova i Metohije u projektovanoj novoj arbanaškoj državi, a tim zapadnim projektantima mi možemo mirno reći - to je deja vu (deža vi - već viđeno). Ko je taj narod, u čije ime zapadne sile žele daiščupaju srce Srbije. Imamo li mi Srbi kakvih istorijskih grehova prema tom narodu? Ne, gospodo, zaista nemamo. Naprotiv, mi smo taj narod primili u svoju zemlju 1043. godine, kada su se kao brodolomnici i tuđe sluge našli na tlu Srbije. Mi taj narod nazivamo Arbanasi, po imenu Rabanu, ispod planine Jablanice, gde smo ih naselili. Oni sebe nazivaju Šćipetari, što na njihovom jeziku znači brđani, a stranci ih zovu Albanci, po zemlji Albanijina Kavkazu iz koje su došli. U Srbiji, oni su bili profesionalni stočari i kao takve srpski zakoni ih definišu i štite njihova prava, slično kao što su Nemci (Sasi) po zanimanju rudari. Mi Srbi nismo ništa učinili tom narodu, već smo ih širokogrudo primili i štitili taj narod. Da smo mi prema njima postupali kao što oni postupaju prema nama u poslednja tri veka, od njih odavno ne bi bilo ni traga ni glasa na Balkanskom poluostrvu. Arbanasi su narod visokog nataliteta, skloni teroru, pljački i otimačini i kao takvi bili su predodređeni da budu upotrebljeni kao oružje protiv nas od strane svih naših neprijatelja. To je narod koji lako menja veru po pravilu - kog sablja, tog i vera. U 17. veku su kao novi muhamedanci, novi Turci, masovno silazili sa planinskih kantuna u bogatu Metohiju, ubijali Srbe i otimali kuće i imanja. Rušili su crkve i manastire, prisvajali zemljište. Više od polovine teritorije Metohije pripadalo je crkvama i manastirima, pa se zbog toga i zove Metohija. Turci su tu otimačinu tolerisali, pa zatim i ohrabrili, naročito posle Karađorđevog ustanka. Vapaj nezaštićenih Srba Kosova i Metohije, čuo se do neba, sve do 1912. godine. U Drugom svetskom ratu obavljen je genocid nad Srbima. A sada, pod zaštitom fašističke Italije i nacističke Nemačke, da li su zločinci nosili ime - Kačaci ili pripadnici SS divizije Skender-beg - za Srbe nema nikakve razlike, svi su oni išli ka istom cilju - uništiti Srbe na Kosovu i Metohiji i stvoriti veliku Albaniju. Ta ideja je i danas prisutna kod Arbanasa, a na to ih podstiču i hrabre sile koje su neprijateljski raspoložene prema srpskom narodu. Oni su dobili svoju državu Albaniju na srpskoj istorijskoj teritoriji, a da na tu državu nisu ni metka opalili, niti su se za nju borili. Pošto su se pokazali doslednim u proganjanju i uništavanju Srba, setite se samo događaja iz 1981. godine, setite se Đorđa Martinovića, Te iste sile hoće da ih danas nagrade stvaranjem druge šiptarske države u srcu Srbije. Da bi zatrli sve srpske tragove na otetoj zemlji Kosova i Metohije, Arbanasi su od 17. veka do danas porušili oko 1.500 srpskih crkava i manastira. Eto, danas govore da manastir Visoki Dečani nije srpski, već arbanaški manastir. Otimaju nam ne samo zemlju, nego i našu nacionalnu istoriju, otimaju nam i našu dušu. Gospodo poslanici, mi ne tražimo osvetu, ne tražimo progon Arbanasa iz Srbije, naprotiv, tražimo da i oni mogu mirno i bezbedno uvek da žive. Gospodo, mi nemamo pravo da se pred srpskim narodom odreknemo Kosova i Metohije, pred pokolenjima koja dolaze, pred istorijom. Tražimo naša prava i to moramo jasno pred celim svetom reći, a to je da su Kosovo i Metohija nerazdvojna i neotuđiva teritorija države Srbije. (Poslanik je, u nastavku, pročitao deklaraciju u osam tačaka, koju je u ime SSJ prvi Narodnoj skupštini predložio narodni poslanik Ljubomir Mirković - vidi registar.)
Pauza je do 15,30 časova. Imamo jako puno prijavljenih, molim da budete na vreme u sali. [[Pauza.]] [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad, razmatranjem Predloga zaključka povodom proglašenja Ustavnih okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić.
Dame i gospodo, poštovani predsedniče, nemam nameru da pričam o onome šta je bilo unazad deset godina, niti želim da pričam o ustavnom okviru, koji je doneo gospodin Hekerup. Mislim da su te stvari jasne. U čitavoj priči čini mi se da nećemo da odemo daleko. Mislim da je sada važnije šta treba da radimo i šta treba da činimo da izađemo iz ovog postojećeg stanja u kome smo se našli. Sigurno znate da Hekerupov plan nije dobar. Meni se čini da čak i određeni amandmani, koje smo mi davali, da su usvojeni i da su prihvaćeni, mislim da i to ne bi bilo dovoljno da Srbima dole garantuju ostanak i bezbednost. Čitav taj plan se svodi, otprilike, na želju za etničkim Kosovom, jednim zagrljajem između Srba i Šiptara koji žive dole, po principu da velika riba guta manju ribu. Čini mi se da taj novi ustav i ti pravni okviri, sigurno, da su čak i puno bolji, Srbima ne bi garantovali da mogu da ostanu dole. Međutim, nama je sada puno važnije da vidimo situaciju koju dole imamo i šta dalje treba dole raditi. Mi, pre svega, moramo da pođemo od činjenice da je UNMIK, NATO pakt, da su svi oni uleteli u jedno kosovsko blato. Oni sada pokušavaju na svoj način da se izvuku iz svega ovoga, pokušavaju, dajući pravne okvire, da faktički dole konstituišu jednu vlast, normalno, po želji većine, vlast po meri Šiptara, i u okviru toga nama ostaje da se uklapamo u sve to. UNMIK i KFOR Srbe na Kosovo da vrate ne mogu, ne zato što neće, ne zato što ne žele, nego zato što su nemoćni da tako nešto urade i odrade. UNMIK i KFOR ne mogu dole da spreče nasilje, ne zato što neće, možda i hoće, nego zato što ne mogu. Oni takođe ne mogu da ljudima obezbede ni slobodu kretanja, ne mogu. Jer, da bi sve to radili, oni moraju da uđu u sukob sa Šiptarima i iz tog sukoba sigurno da će da se dese i žrtve, što oni u svakom slučaju ne žele. To je najveći problem i tu je glavni problem. Oni su svi, sa svoje strane, sada uvideli da smo mi u pravu, da smo mi žrtve. Međutim, mi od svega toga nemamo ništa. Mi smo doživeli egzodus, mi smo platili progonom toliko sveta, toliko naroda. Sa ove distance čak mogu da verujem da je i taj progon na neki način bio planiran, jer sigurno, što manje Srba dole na Kosovu, lakše se pravi jedna paradržava. Što je manje Srba, ima manje i onih koji će da se bune. Iz tih razloga moramo da vidimo šta nam dole valja činiti. UNMIK vam pre svega daje onoliko vlasti i onoliko prava, koliko vi sami uzmete i otmete. Pogrešna je jedna teorija, da mi samo saradnjom sa međunarodnom zajednicom možemo dole sve da dobijemo. Druga je priča iz Preševa, a druga je priča na Kosovu dole. Što se UNMIK-a tiče, mi možemo da dobijemo onoliko koliko smo politički snažni, jaki i organizovani. Ako to nismo, nema ništa od svega toga. Oni su u stanju, ako insistirate i tražite svoja prava, da vam sutradan ne daju pratnju da stignete do svoje matice. Otprilike, služe se svim mogućim sredstvima da bi mogli na neki način da ustroje jednu paradržavu. Moramo da ojačamo i stabilizujemo dole srpsku zajednicu. Oni imaju želju da demontiraju srpsku državu na celokupnom prostoru. Oni su to uradili sa vojskom i policijom, a sada pokušavaju da razruše i ostale delove državnog sistema Srbije, koji je još dole prisutan. To je pre svega zdravstvo i školstvo. Oni pokušavaju na sve moguće načine da naprave tzv. UNMIK-ov školski sistem. On ne postoji. Postoji samo šiptarski školski sistem. Oni pokušavaju da naprave kosovsko civilno društvo, a to je u stvari albansko civilno društvo. Nema tu ničega srpskog. Iz tih razloga moramo, pre svega kao država, kao vlast, kao Vlada ovde, da pokušamo da te delove državnog sistema, koji je dole ostao, ojačamo. On mora da bude dole snažan i što se Srbi više vezuju za svoju maticu, za zdravstvo, za školstvo, za medije i za sve drugo, oni imaju više šanse da opstanu. Međutim, moramo, pre svega iz domena Vlade, da dole pošaljemo jasnu i glasnu poruku - Srbi ne mogu da primaju novac i od UNMIK-a i od naše Vlade. Ako primaju novac od UNMIK-a, oni ne mogu da budu delovi Ministarstva prosvete ili zdravlja Srbije. Naš narod to zna da ceni. Nejasan stav bilo kojeg ministarstva samo faktički izbacuje državu Srbiju sa ovih prostora. Zato, sva ministarstva moraju jasno i glasno da kažu da su ti ljudi i organi delovi ove države i ove matice. S druge strane, imamo priliku da vidimo da se na Kosovu gradi jedan novi tzv. bezbedonosni sistem, imamo KPS policiju, to su tzv. kosovske policijske snage. To su snage koje su, pre svega, stvorene, napravljene, antisrpski nastrojene, i otprilike, neki njihovi delovi su učestvovali i u ratu u Preševu i Bujanovcu. Ne smeju Srbi da učestvuju u ovim kosovskim policijskim snagama, naročito ne smeju da budu ohrabreni sa visokih mesta i od članova Vlade Srbije.Imamo primer, recimo na TV "Mir", to je, pre svega, UNMIK-ova televizija, gde ministar policije Srbije, faktički, priča o stanju na Kosovu, a u isto vreme dole, u levom uglu, stoji natpis da se svi Srbi jave u jednu drugu policiju, u jednu drugu oružanu formaciju. Te dve stvari ne mogu da idu zajedno. Ako već želimo da se naša vojska i policija vrate dole, tu nema mesta za dve vojske i za dve policije. Ako to još radi ministar policije, mislim da to ne može da pomogne opstanku Srba dole na Kosovu. Takođe, moramo pre svega kao Vlada da u onim opštinama gde su predsednici opština odavno napustili prosotore Kosova i Metohije, a žele Srbiju, jasno i glasno uvedemo privremene mere i da u onim delovima i onim naseljima gde su ostali Srbi, da se oseti da je tu Srbin. Recimo, primera radi, ako su ljudi napustili i ako je predsednik opštine Obilić napustio Obilić i živi po Srbiji negde, zajedno sa državnom opštinskom strukturom,moramo da napravimo u prvom susednom naselju da postoji ta opština. Doduše, reducirana u tri - četiri naselja, ali mora da se tu oseti da je Srbija, tu mora da se oseti jedna državna infrastruktura naše države. Mislim da su to ključne stvari koje mogu da pomognu Srbima da ostanu dole na Kosovu. Isti je slučaj i u drugim delovima, a kada je u pitanju i kultura, kada je u pitanju rad, kada je u pitanju socijalna politika. Mi moramo dole da budemo stalno prisutni. Mi smo negde više od 35 dana pravili blokade, proteste, bunili se iz poznatih razloga, da bismo sprečili odvajanje odnosno omeđavanje naše matice od države Srbije. Zato ne može naša Vlada, bilo koja, bilo Savezna bilo Republička, da odjedanput pravi dogovore sa UNMIK-om da postoji ta granična linija, da se na međi naplaćuju takse. Mislim da je to iluzija jedna, da je tu ceo bunt jednog naroda propao i otišao u prazno. Tako ne smemo da radimo. Mislim da to sigurno ne ide svima nama na ruku. Kada je u pitanju Kosovo, moramo da znamo koji nam je važeći koncept politike dole prisutan, da li ćemo da podržimo koncept koji recimo sprovode srpski predstavnici, ne iz Gračanice, nego iz Gračaničke grupe, a na čijem čelu je gospođa Rada Trajković. Da li ćemo da podržimo taj koncept ili ćemo da podržimo neki drugi?
Vreme.
Mislim da sama država mora da kaže jasno i glasno koji je koncept dobar. Ako je recimo naš iz severnog dela Kosova loš, onda ćemo mi da se povučemo i da pustimo da taj koncept drugi radi i da on bude prisutan. Ovako ispada, Srbi se svađaju, Srbi se glože, Srbi su podeljeni. Srbi uopšte nisu podeljeni. Uopšte nemam razloga da lično na primer bilo koga mrzim, ali moramo da imamo jednu zajedničku platformu oko koje ćemo da se okupimo i koju pre svega ova skupština mora da napravi. I još jedna stvar, neću dugo, čini mi se da je recimo pitanje kantonizacije jedno od glavnih pitanja dole, za koje moramo da se borimo, da je sprovodimo. Mislim da je to na neki način i demokratsko pitanje, a iz poznatih razloga, koliko dajemo prava i autonomije Albancima u odnosu na Srbiju, toliko smo dužni da damo i Srbima u odnosu na Albance. I ako nema centralizovane Srbije, ne može da bude ni centralizovano Kosovo.
Molim vas da završite.
Bez jasne platforme, bez jasnog cilja, čini mi se da ćemo ovako da nestanemo dole sa onih prostora. Zato stabilizacija Srba dole koji su ostali, uz jednu snažnu i žestoku pomoć srpske države, garantuje nam dole opstanak, a naročito zbog toga što mi Srbi, koji smo dole, imamo želju, imamo nameru da se politički borimo, da ovaj deo ne ode u tuđe ruke. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević, a posle njega narodni poslanik Dragan Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice poslanici i kolege poslanici, problem o kome mi danas po drugi put raspravljamo u zadnjih mesec dana ne datira ni u zadnjih 10 godina, a ne datira ni čak u zadnjih 50 godina, nego zadire u mnogo duži period istorije srpskog naroda na području Kosova i Metohije, a možda čak više od dva veka. Ako se setimo seobe Srba pod Čarnojevićem, pa se setimo Balkanskih ratova, pa se setimo Prvog svetskog rata, Drugog, svega onoga što se dešavalo u vreme komunističke vlasti do zadnje decenije 20 veka, šta se sve dešavalo i za vreme prethodne vlasti. Nemojte se ljutiti, ali bih želeo da vas podsetim na nešto što sam u ovoj zgradi kao poslanik DS 1993. godine izrekao povodom ovog problema u jednom neformalnom razgovoru, kao član Odbora za Srbe van Srbije. Tada sam aprila meseca 1993. godine, a ne poznajući dovoljno ni etničkih raspored, ni kulturološku problematiku na Kosovu, izrekao ovo mišljenje. Što Srbi i Srbija pre shvate da Šiptare treba otkačiti kao rak ranu od Srba i Srbije, a to će biti bolje i za Srbe i za Srbiju, a ne budemo li to uradili na vreme za 10 do 15 godina od 1993. godine naovamo, doći ćemo u situaciju da nam traže sve do Niša i Kraljeva. Na žalost, neka kretanja su upravo u tom pravcu i išla. Ako govorimo o privremenom ustavnom okviru koji je proglasio administrator UNMIK-a, gospodin Hekerup, onda zaista sve ono što je izrečeno u ocenama i zaključcima Savezne i Republičke Vlade nema razloga da ne bude podržano i od ove naše skupštine. Nešto od toga smo govorili i na prethodnoj raspravi i dali u onim zaključcima, kao mogućnost privremenoj administraciji UN da gledanja i stavove Skupštine Srbije eventualno ugradi u predviđeni privremeni ustavni okvir. Međutim, očigledna je stvar da su na Hekerupa imali mnogo veći uticaj šiptarski lobiji i onaj iz inostranstva, koji podržavaju i oni koji su zaduženi da privremeno vode poslove i Srba i Albanaca, i države Srbije i države Jugoslavije na Kosovu, a da su oni imali mnogo veći uticaj na definitivan tekst privremenog ustavnog okvira. Zbog toga zaista traba prihvatiti i podržati stavove i jedne i druge Vlade, a naročito ono što nam je jutros izneo premijer Đinđić, kada je rekao, gospodo, kada o ovoj temi razgovaramo i kada predlažemo mere i zaključke, treba da vodimo računa da govorimo o onome što je objektivno moguće, da ne zahtevamo nemoguće, jer ćemo time samo otežati dalje dogovaranje i otežaćemo stvaranje prave pozicije Srba na Kosovu i Metohiji, a u okviru Srbije i u okviru Jugoslavije. Zato bih želeo da predložim da se date ocene i zaključci koje mi danas ovde imamo na razmatranju i usvajanju, dopune sa dva zaključka. Jedan od njih bi po mom mišljenju, a nešto je o tome i rečeno u Predlogu zaključka, da Skupština Srbije zahteva od gospodina Hekerupa da izmeni privremeni ustavni okvir, s tim što će obavezno iz naslova izbaciti ustavni i vratiti na radni materijal, koji je imao naslov privremeni pravni okvir za to i to. Drugo, da se zahteva od administracije UNMIK-a da obavezno iz akta izbaci sve elemente koji daju elemente državnosti privremenih organa Kosova i Metohije. I što je po meni veoma značajno, sada predlažem gospodine predsedniče, da Skupština Srbije usvoji zahtev prema Vladi Srbije da ubuduće ni jedan Šiptar iz srpskih zatvora ne može biti pušten, a da prethodno nije obezbeđen odgovarajući reciprocitet prema srpskim zatvorenicima u šiptarskim i UNMIK-ovim zatvorima i prema otetim i zarobljenim Srbima. Ako smo pokazali dovoljan stepen volje prema međunarodnoj zajednici i pustili veliki broj šiptarskih zatvorenika koji su, možda, osuđeni za teža krivična dela nego što su osuđeni Srbi koji čame po šiptarskim i UNMIK-ovim zatvorima, onda imamo pravo da zahtevamo isti odnos i UNMIK-a, i KFOR-a, i međunarodne zajednice i Šiptara prema Srbima koji se nalaze u njihovim zatvorima, kao što oni zahtevaju prema Albancima koji se nalaze u srpskim zatvorima. Jasno je da u našim stavovima mora, a to je već i predloženo u zaključcima, da se insistira isključivo da se u privremenom pravnom okviru mora naglasiti da su Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i Jugoslavije i da su sastavni deo pravnog i privrednog sistema Srbije i Jugoslavije. Ovako kako stoji u privremenom aktu, jasno je da mnoge snage žele da Kosovo i Metohiju izmeste iz Srbije, a da se eventualno razgovara samo o varijanti njihovog privremenog bitisanja u okviru Jugoslavije, dok se ne stvore okolnosti za eventualno ostvarivanje njihovog krajnjeg cilja. Na kraju, dosta pažnje je u našoj, a i u međunarodnoj javnosti, takođe i u albanskoj javnosti, u KFOR-u i UNMIK-u, izazvala je ideja gospodina Čovića o potrebi da se razgovara o privremenim rešenjima za povećanu bezbednosti srpskog življa na Kosovu i Metohiji, na taj način što će se obezbediti postojanje dva entiteta, srpski i albanski, vodeći računa o dva elementa o kojima je on govorio: istorijskom i etničkom. Etnički princip, koji imaju Albanci, istorijski i etnički, koji imaju Srbi. Mnogo je nedoumica oko toga rečeno, mnogo je i ovde bilo suprotstavljanja, mislim da o tome treba razmisliti ozbiljno i da bi to mogao biti prvi stepen povećane bezbednosti i povećane aktivnosti srpskog življa na Kosovu i Metohiji i da bi možda nešto o tome mogli da kažemo i u našim zaključcima. Jer, dovoljno je da se Šiptari zdušno tom predlogu opiru, pa da se konstatuje da smo u pravu kada to zahtevamo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, posle njega Đura Lazić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u sazivu za ovu sednicu piše da je na inicijativu 106 narodnih poslanika DOS-a predsednik Skupštine zakazao ovu sednicu. Jeste to da se ispoštuje forma, a znamo da je inicijativu za ovu sednicu potegla Stranka srpskog jedinstva i da smo mi napustili sednicu, nismo hteli da prisustvujemo prošloj sednici i da diskutujemo o nekim tačkama dnevnog reda koje su nebitne za građane Srbije. Mi smo danas čuli veliki broj narodnih poslanika, ali bih, pored onoga što su rekli predstavnici Stranke srpskog jedinstva, podržao govor gospodina Jakšića koji živi u Mitrovici i koji jedini zna kako Srbi žive u Mitrovici i koji problem oni dole imaju. On je rekao da kada bi Hans Hekerup prihvatio sve amandmane koje je predložila Vlada, da taj ustavni okvir opet ne bi bio dobar za Srbe i srpski narod. Bojim se da to nije pogodba i dogovor, da kasnije Hans Hekerup prihvati ove amandmane koje je predložila Vlada Srbije i da se proglasi, kao što su radili i pre, da je to veliki uspeh današnje Vlade i da je to pobeda, kao što je to činila stara vlast kada je proglasila pobedu nad NATO paktom, da smo sačuvali suverenitet na Kosovu i Metohiji, a mi iz Stranke srpskog jedinstva smo govorili i tada, pa i danas govorimo, da smo mi izdržali, a da nismo pobedili NATO pakt. Ako nas ceo svet podržava, dame i gospodo, kako to da niko od njih na zahtev Vlade Republike Srbije ne da ni jedan ultimatum Albancima na Kosovu i Metohiji. To su davali Srbima unazad pet-šest godina, naročito 1998. i 1999. godine. Smatramo da naša diplomatija slabo obavlja svoj posao i da nisu uradili ono što srpski narod očekuje od njih na Kosovu i Metohiji. Neki Srbi su sami sebe ubacili u neka tela i navodno predstavljaju srpski narod i srpsku vladu. Svi mi znamo (izuzimam gospodina Trajkovića, ne mislim na njega kada to kažem) da su ušli u neka tela. Međutim, oni su dali legitimnost odlukama koje su donošene u poslednje vreme, a sve su one bile štetne po srpski narod na Kosovu i Metohiji. Nova vlast ništa nije bolja od stare vlasti. Oni samo konstatuju, i stara vlast je to činila, da imamo u zemlji preko 350.000 Srba i da danas veoma teško žive. Mi svi to znamo. Ali, ne samo da to znamo, već njima oduzimaju i ono pravo koje su imale u Srbiji, da ona lica preko 18 do 65 godina starosti primaju primanja od Vlade Republike Srbije. Nova vlast im je to oduzela. Niko ne pominje, odnosno pominju, ali samo na zahtev porodica 1.300 nestalih Srba i ostalih nealbanaca na Kosovu i Metohiji. Niko sa njima nije hteo da razgovara i oni su tražili i vide spas u predsedniku Stranke srpskog jedinstva, profesoru Borislavu Peleviću i predstavniku Demokratske stranke Srbije. Puštamo teroriste iz srpskih zatvora, 12 terorista je ova vlast iz nekoliko srpskih zatvora pustila pre 10-tak dana. Već više puta puta pravi grešku, pritom ni jedan od Srba ne izađe iz albanskih zatvora i da 1.300 porodica ne mogu da spavaju i uvek kada lupi kapija, da razmišlja da su njihovi najrođeniji. Oni hoće da raščiste i da znaju da li su članovi njihovih porodica živi i da li ima šansi da im se vrate. Nova vlast je napravila veliku grešku, šest puta manja sredstva su odvojena za Kosovo i Metohiju, za razliku od juga Srbije. Znamo da na Kosovu i Metohiji ima veliki broj srušenih kuća, tražimo da se Srbi vrate. Mi im prvi nismo stvorili određene uslove. Srušene su im kuće, 120.000 Srba živi na Kosovu i Metohiji, pola od njih ne živi u svojim kućama. Oni su podstanari, ili u Kosovskoj Mitrovici ili u nekom drugom mestu gde je etnički čisto srpsko naselje. Stranka srpskog jedinstva nije mogla da zapazi da su nam međunarodna zajednica i Amerika, išta pomogli. Reći ću vam jednu srpsku sramotu, koja se desila pre sedam - osam dana u Ćupriji. Došao je američki ambasador, odveli su ga u opštinu, ali ga nisu odveli da vidi srušene kuće građana u Ćupriji, srušen most na teritoriji opštine Ćuprija, da vidi srušenu kasarnu, da vidi srušene tri škole u Ćupriji. Odveli su ga u opštinu i znate šta su radili, okačili su na zid američku zastavu zato što je on dao samo 30 hiljada dolara Ćupriji, a šteta košta 20 miliona dolara. Odveli su ga u manastir, na ručak. Igumanija tog manastira, kada je čula šta je on dao i ko je on, da je njegova zemlja stisla dugme da se bombarduje Jugoslavija, nije htela da bude njegov domaćin. (Poslanik je, u nastavku, pročitao deklaraciju u osam tačaka, koju je u ime SSJ prvi Narodnoj skupštini predložio narodni poslanik Ljubomir Mirković - vidi registar.)
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a posle njega narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovani predsedniče, uvaženi predsedniče Vlade, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, najpre bih hteo da se zahvalim premijeru na informaciji i na onome što Vlada čini na planu održavanja trenda prethodne vlade oko obezbeđivanja ličnih dohodaka ljudima koji su radili u državnim organima, u privredi i u oblasti prosvete i zdravstva, jer zaista su ti ljudi svojevremeno nosili ili zastupali državu na prostorima Kosova i Metohije i radili ono što su mogli u interesu sprovođenja zakona naše države. Nije njihova krivica što se dogodila ova muka nama sa Kosova i Metohije i zato mislim da je dobro da se nastavi sa tim pružanjem pomoći i eventualnim angažovanjem svuda gde mogu ljudi da se angažuju u interesu naše države. Što se tiče ovog ustavnog okvira, ovog dokumenta koji je doneo Hans Hekerup, moje je mišljenje, pročitao sam ga više puta, da predstavlja stub, osnovu države Kosova, jer zaista sadrži sve atribute države i nigde se u tom dokumentu ne pominju ni Srbija ni Jugoslavija, ni "S" od Srbije, ni "J" od Jugoslavije. Zaista, po svim sadržajima ovog dokumenta se krši apsolutno Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti, iako se na mnogim mestima podvlači i Rezolucija Saveta bezbednosti. O čemu se zapravo ovde radi? Prvo je Rezolucija Saveta bezbednosti prekršena od strane mirovnih snaga, od početka kršena i gažena. Jer, mirovne snage, koje su trebale da očuvaju i obezbede mir i sigurnost za sve ljude, za sve građane koji žive na Kosovu i Metohiji, samim tim za Srbe, Crnogorce i druge nealbanske zajednice, oni to nisu učinili. Naprotiv, bili su nemi posmatrači brojnih stravičnih zločina, pre svega nad Srbima i Crnogorcima, nad Romima, Muslimanima, ali i nad jednim brojem pripadnika šiptarske nacionalne zajednice koji su ranije radili u organima naše države i koji su državu Srbiju smatrali svojom državom. Cilj je bio da se takvim načinom ophođenja, divljanjem šiptarskih terorističkih hordi, bandi, ubica, da se što više Srba protera sa Kosova i Metohije, da se taj broj svede na minimalnu meru. Tamo gde su se Srbi koncentrisali, gde su imali mogućnosti i snage, oni su i opstali. Amerikancima i Englezima je posebno zasmetao severni deo Kosovske Mitrovice. Zato su prošle godine pokušali, pod plaštom pružanja pomoći francuskim pripadnicima KFOR-a, da uđu i da razbiju jedinstvo Srba u severnom delu Kosovske Mitrovice. Pokazalo se, tamo gde je srpski narod jedinstven, gde je odlučan da se suprotstavi nepravednim potezima, da je imalo efekta. Zaista, najvrednija stvar, najvrednija činjenica vezana za opstanak naših ljudi na Kosovu i Metohiji je apsolutno jedinstvo Srba na Kosovu i Metohiji, jer svi koji tamo žive mogu da opstanu ako su jedinstveni i ako se međusobno štite i pomažu. Dalje, Rezolucija je prekršena time što se ništa od strane međunarodnih snaga, tu mislim i na KFOR i na UNMIK, nije učinilo na obezbeđenju uslova za povratak prognanih Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju. Takođe je prethodnik Hansa Hekerupa, Kušner, svojim uredbama učinio sve da protera državu Srbiju, odnosno njene institucije sa prostora Kosova i Metohije, a Hans Hekerup donosi stub državnosti Kosova. Ta činjenica se provlači i u komentaru, analizi Saveznog ministarstva, koji je dat u ovom materijalu. Bilo je ovde primedbi na jedan raniji period, kasnije ću se malo osvrnuti na to. Ali, šta predstavlja ovaj akt, ovaj tzv. ustavni okvir i koliko pruža garanciju Srbima, odnosno koliko ih štiti od majorizacije koja je i u ranijem periodu bila rak-rana, a posebno sada. Ni malo ne štiti ni Srbe, ni druge nacionalne zajednice od majorizacije Šiptara, a to je bio i ostao glavni problem. Ako ranije, kada su Šiptari po Ustavu 1974. godine imali sve atribute državnosti, skupštinu, predsedništvo na čelu sa predsednikom, ustavni sud, imali vrhovni sud, policiju, okružne i opštinske sudove, imali politiku, imali dosta rukovodećih mesta u privredi, čak imali i predsednika SFRJ, imali mnoge ministre i u Vladi Srbije i u tadašnjem Republičkom izvršnom veću i u Saveznom izvršnom veću, sve im je to bilo malo, pa su 1981. godine organizovali masovne separatističke demonstracije. Zbog atributa državnosti, koje su tada pokrajine imale, većih od Republike Srbije, jer iako su se vodile navodno da su pokrajine u Srbiji, snage Republike Srbije nisu mogle da dođu na Kosovo i Metohiju da intervenišu na suzbijanju tih separatističkih demonstracija bez saglasnostiSkupštine Kosova ili Izvršnog veća Kosova. Dakle, u tom periodu pokrajine su imale veći stepen državnosti nego što je imala Republika, čije su bile članice. Skupština Srbije nije mogla da donese jedan zakon bez saglasnosti skupštine pokrajine, a skupštine pokrajina su mogle da donose svake zakone bez saglasnosti Republike Srbije. Sve to govori o tome koliko su tih prava imale autonomije i atributa državnosti, a opet Šiptari nisu bili zadovoljni i krenuli su u separatističke demonstracije. Zbog toga je bilo neophodno demontirati državnost pokrajina i stvoriti jedinstvenu Srbiju i to je i urađeno. Šta se kasnije događalo, radi istine moram da se vratim na taj period, jer mi koji smo živeli dole na Kosovu i Metohiji preživljavali smo tu diskriminaciju, jer je bilo teško tada kada su Šiptari imali vlast i sve u rukama, teško je bilo pomenuti da si Srbin, teško je bilo nositi šajkaču. Iz tog vremena neophodno je bilo povući neke pouke i izmeniti Ustav, stvoriti jedinstvenu Srbiju. Šiptari su po nalogu sa strane počeli masovno da bojkotuju sve što je srpsko, državu Srbiju, njene zakone, da masovno napuštaju radna mesta i iz državnih organa i iz privrednih kolektiva, iz svega. Jedan broj je ostao, ali je veliki broj napuštao radna mesta i zbog toga je Srbija optuživana da navodno proganja Šiptare, što nije bila istina. Takođe, Šiptari su pod rukovodstvom Ibrahima Rugove napravili jedan potez nacionalnog pomirenja, pa su oprostili sve krvne osvete i homogenizovali se oko jednog cilja - organizovanja protiv Srbije. Išli su po svetskim metropolama, optuživali Srbiju da im je navodno ugroženo osnovno pravo na život, da su im ugrožena manjinska prava, što nije bilo tačno, jer su sami, sa određenim ciljem, sa određenim postupcima, diktirano sa strane, postupali i nailazili na razumevanja u Njujorku, Parizu, Londonu i ostalim svetskim metropolama. Ono što želim posebno da naglasim je da su tada, u to vreme, počeli da formiraju oružane formacije, posebno 1998. godine, i da kidnapuju, da presecaju puteve, ubijaju vojnike i policajce i naša država je morala da se obračunava sa terorističkim grupama, kao što se svuda u svetu radi. Da smo bili u pravu, jer smo branili državu od terorista kao svi u svetu, pokazuje situacija i danas u Makedoniji. Samo naša nesreća je bila što tu podršku u obračunu sa šiptarskim teroristima nismo imali od međunarodne zajednice. Ako ovaj ustavni okvir, ostane na snazi ovakav kakav je dat, bojim se da nećemo imati nikakvu zaštitu Srba dole na Kosovu i Metohiji i da će Srbi masovno početi da napuštaju, i oni koji su ostali, a ovi koji sanjaju da se vrate neće imati motiva da to učine.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a sledeća prijavljena za diskusiju je narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, Kosovo i Metohija je ljuta rana srpskog naroda, srpske države, Savezne Republike Jugoslavije u dužem vremenskom periodu iza nas. Neki govore o vekovima, neki govore o decenijama, ali imamo permanentno, nekada intenzivno, nekada manje intenzivno prisutan problem Srba, pre svega na Kosovu i Metohiji. Mi danas, dame i gospodo, razmatramo tri dokumenta, koji će po svemu sudeći ući u istoriju ovog parlamenta i time pojačavaju obavezu i odgovornost svih narodnih poslanika u Skupštini da o tome govore sa dužnom pažnjom, sa visokim osećanjem odgovornosti, pa ako treba i emotivno, pravično, pošteno i ne na štetu niti srpskog naroda, niti bilo koje nacionalne zajednice na Kosovu. Tri dokumenta koja bih ovim redom poređao - dokument Savezne vlade, odnosno Ministarstva za inostrane poslove, dakle Informacija o ustavno-pravnom okviru koji je predložio, odnosno usvojio ili proglasio gospodin Hans Hekerup 15. maja, tekst tog ustavno-pravnog okvira i konačno Predlog zaključka koji je Vlada dostavila ovom parlamentu. Idući tim redom želeo bih da kažem nekoliko rečenica o svakom od tih dokumenata. Najpre, kada je informacija u pitanju, mi smo tamo videli da je čitav svet, ono što mi zapravo zovemo međunarodnom zajednicom, dakle SAD, NATO pakt, Evropska unija, pa i Rusija, prihvatio dokument. Sa druge strane imamo jedno vrlo ozbiljno, argumenotvano protivljenje srpskog naroda i srpske zajednice na Kosovu, pa čak i protivljenje Albanaca. Ipak, oni koji ga prihvataju imaju veću težinu i imaju veliko pravo, pravo jačega da nametnu i Srbima i ovoj zemlji i Saveznoj Repblici Jugoslaviji upravo takav dokument, za koji se unapred kaže da ga niko neće da prihvati od onih koji treba da žive pod uslovima iz tog dokumenta. Mnogi ovih dana govore o tome da se taj ustavni dokument naslanja zapravo na prethodnu ustavnu regulativu SFRJ i Kosova i da se zapravo ljudima, koji će živeti pod tim dokumentom na Kosovu, daju ona prava koja su bila garantovana Ustavom iz 1974. godine. To je, dame i gospodo, za mene vrhunac cinizma međunarodne zajednice i onih koji upravo tim razlozima obrazlažu potrebu da se takav dokument usvoji. Da li je moguće da je samo taj dokument onaj koji odgovara, da je samo to ustavno rešenje iz 1974. godine ono koje odgovara, a da je upravo ta međunarodna zajednica svojim postupcima, činjenjem ili ne činjenjem učinila da se raspadne država koja je počivala na ustavnim osnovama iz 1974. godine. S druge strane, iz informacije takođe saznajemo da bi svako ozbiljno suprotstavljanje predloženom tekstu gospodina Hansa Hekerupa izazvalo ozbiljne teškoće za SRJ i za srpski narod na Kosovu. Šta to znači? Da li to znači da bismo morali da prihvatimo baš svaki dokument koji nam dođe od nekog gospodina Hansa, a da pri tome moramo da budemo preterano uzdržljivi, preterano ravnodušni, ako hoćete i nezainteresovani da bi smo odobrovljili međunarodnu zajednicu i da bismo eventualno iz toga izvukli nekakve koristi. Za mene je to veliko pitanje i pravno i ekonomsko, a i moralno, ako hoćete. Ima li, konačno, pravo ova skupština da razmišlja na taj način? Mogu da razumem potrebe Vlade, ekonomija je u ćorsokaku, teško se živi, oni nas ucenjuju, prete nam itd, ali da li to upravo znači da mi moramo da se odreknemo nekih interesakoje bi možda, uz neku pojačanu aktivnost, mogli da ostvarimo za srpsku zajednicu za Kosovo i Metohiju. Kada je u pitanju odredba, odnosno infromacija koju saznajemo iz teksta Saveznog ministarstva inostranih poslova da bi eventualni zahtev za održavanje i hitne sednice Saveta bezbednosti UN takođe naišao na otpor, tu moram da stavim veliki znak pitanja. Zašto mi kao Republička skupština, kao parlament, kao Savezna i Republička vlada, dakle svi oni koji su odgovorni za stanje u ovoj zemlji, ne bismo zatražili od Saveta bezbednosti da, upravo u skladu sa Rezolucijom 1244, pod hitno razmotri ustavno - pravni okvir koji je gospodin Hekerup dao kao rešenje za budući život - doduše on kaže privremeno tri godine - svih nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji. Ne vidim ozbiljan razlog da ne bi to pitanje stavili na Savet bezbednosti, da tražimo, a ukoliko ne daju, to će biti sramota međunarodne zajednice, ali ova vlada i ovaj parlament će time da spasu čast i srpskog naroda i svih građana koji žive u ovoj zemlji. Kada je u pitanju ustavno-pravni okvir kao predmet, odnosno kao dokument koji se ne može menjati, bar tako ispada, mi u predlogu naših zaključaka, odnosno u Predlogu koji je Vlada dostavila, kažemo između ostalog u tački 2. i sledeće: "Predložićemo gospodinu Hekerupu da razmotri mogućnost da izmeni dokument". Zašto ćemo to predložiti? Zašto mi ne bi kao Republički parlament, kao narodni poslanici, kao savezna, kao Republička vlada, zahtevali od gospodina Hakerupa da izmeni dokument. Zašto to ne bi zahtevali? Mislim da ovaj parlament ne može donositi zaključke ili delove zaključaka koji će biti fakultativni, neobavezujući niti za jednu, niti za drugu vladu. Uzmimo, recimo, primer tačke 6, tamo je rečeno da Srbi sa Kosova pre izlaska na izbore, koji su kao što je poznato, zakazani za 17. novembar, treba da traže ili da zahtevaju da se prognani Srbi sa Kosova vrate na Kosovo. Tu bih rekao, Republička skupština, dakle ovaj parlament, Republička i Savezna vlada treba da zahtevaju od međunarodne zajednice, od gospodina Hekerupa da napravi i realizuje program povratka Srba, pre svega Srba na Kosovo, do 17. novembra. Dakle, nije to samo pitanje želje, već mi se čini kao pravno pitanje, ali i kao suštinsko pitanje. Molim vas, dame i gospodo poslanici, ako će se 17. novembra održati izbori na Kosovu, bez obzira šta mi o tome ovde danas govorili, ako to možemo prihvatiti kao realnost, onda zaista nije svejedno koliko će Srba izaći na te izbore na Kosovu. Ustavna rešenja, Hekerupova dakle, o izboru poslanika,Skupština broji 120 poslanika, a 10 poslanika Srba ide po ključu, ali 100 poslanika se bira na proporcionalnim izborima, srazmerno broju glasova koje političke stranke ili predstavnici stranaka dobiju na tim izborima. Pitanje izborne matematike je sasvim otvoreno i uopšte nije svejedno da li će se na izborima na Kosovu pojaviti 100.000Srba, 200.000 ili 300.000 Srba. Time se bitno menja procenat učešća poslanika u tom budućem pokrajinskom kosovsko-metohijskom parlamentu, a bitno je i radi budućih mogućih preglasavanja u tom parlamentu, iako se jasno zna da će albanska zajednica kao većina imati daleko najviše poslanika. Dakle, nije svejedno da li imamo 15 ili 20% u ukupnoj strukturi, jer se ponekada može desiti da upravo taj poslanički broj može sprečiti nekakve odluke koje se zasnivaju na majorizaciji. Pošto vidim da mi polako ističe vreme, želeo bih da vašu pažnju zadržim samo na dva primera. Nedavno sam, u jednom poslovnom razgovoru, doživeo da je jedan gospodin, dakle pravi gospodin, jedan Nemac, vlasnik jedne firme iz Bremena koja je bila veliki kupac Viskozinih proizvoda,nakon završenog poslovnog razgovora ustaoi izvinio se svima nama Srbima i Jugoslovenima, za ono što sz Nemačka i njegov narod,učinili u proteklih 10 godina na štetu Srba. Drugi primer koji želim da vam navedem, radi ilustracije ...takođe vezan je za jednog Nemca, mog velikog prijatelja Horsta Folka, koji živi u Loznici, opredelio se da živi u Loznici zato što voli srpski narod i ovu zemlju i koji me je svih 10 prethodnih godina uveravao da međunarodna zajednica nema poštene namere prema ovoj zemlji. Sudeći prema predlogu, odnosno ustavno-pravnom okviru koji je proglasiogospodinHans Hekerup, moj prijatelj Folk je u pravu.
Reč ima narodna poslanica, gospođa Nada Kolundžija, a sledeći prijavljeni za diskusiju je gospodin Dragiša Đoković.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od nekih poslanika ovde, nisam shvatila da je ovo literalna sekcija, niti seosko pozorište gde je tema patriotizam, pa svi glumimo i svi režiramo sami, onako kako mislimo da patriotizam treba da izgleda, niti guslarsko veče posvećeno epu o Kosovu. Shvatila sam da mi danas ovde moramo vrlo odgovorno, vrlo jasno da pošaljemo poruku onima na koje se ona odnosi i od koje zavisi sudbina Kosova i Metohije. Ali, da tu poruku moramo poslati u onom zabranu koju su nam prethodnici ostavili. Upravo zbog toga, htela bih da podsetim u kojim okvirima mi uopšte možemo da razgovaramo, jer vidim da neki ili ne znaju ili namerno neće to da govore. Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, aneks 2, tačka 4. - međunarodno bezbednosno prisustvo, uz suštinsko učešće NATO, mora da bude raspoređeno pod jedinstvenom komandom i kontrolom i ovlašćeno da uspostavi bezbednosno okruženje itd. Tačka 6. - nakon povlačenja dogovorenog broja jugoslovenskog i srpskog osoblja, biće dozvoljeno da se vrate i obavljaju sledeće funkcije: veza sa međunarodnom civilnom misijom i međunarodnim bezbednosnim prisustvom, obeležavanje, čišćenje minskih polja, održavanje pristupa na mestima srpske kulturne baštine, održavanje prisustva na glavnim graničnim prelazima. Vojno-tehnički sporazum, poznatiji kao Kumanovski sporazum, u prvoj tački kaže - strane ovog sporazuma potvrđuju i dokument koji je predsednik Ahtisari podneo predsedniku Miloševiću, a koji su odobrili Skupština Srbije i Savezna vlada 3. juna 1999. godine, koji uključuje razmeštanje na Kosovu kod efikasnog međunarodnog, civilnog, bezbednosnog prisustva. Tačka 2. - državni organi Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije, shvataju i saglasni su da međunarodne bezbednosne snage budu raspoređene po usvajanju Rezolucije Saveta bezbednosti. Tačka 4. - u cilju uspostavljanja trajnog prestanka neprijateljstva, ni pod kojim uslovima bilo koje snage SRJ i Republike Srbije neće ponovo ući, niti ostati na teritoriji Kosova ili u zoni kopnene bezbednosti, odnosno zoni vazdušne bezbednosti opisanih u tački 3. U tački 3. - snage SRJ podrazumevaju: vojne i pomorske snage, naoružane civilne grupe, njima pridružene paravojne grupe, snage vazduhoplovstva, nacionalnu gardu, graničnu policiju, vojne rezerviste, vojnu policiju, obaveštajne službe, savezno i republičko ministarstvo unutrašnjih poslova, lokalnu i specijalnu policiju i jedince policije za suzbijanje nereda, antiterorističke jedinice i sve druge grupe ili pojedince. Pod tačkom d) zona vazdušne bezbednosti definisana je kao zona od 25 kilometara unutar teritorije Srbije, u kojoj dakle nemaju pravo da budu prisutne sve ove snage o kojima sam govorila, a zona kopnene bezbednosti - pet kilometara. A vi mi sada recite gde je državni suverenitet, ako nemate ništa od ovih državnih institucija na toj teritoriji. Dakle, tačka h) međunarodne bezbednosne snage će obezbeđivati odgovarajuću kontrolu granica na Kosovu sa Albanijom i Bivšom jugoslovenskom Republikom Makedonijom. Dodatak b) u skladu sa opštim obavezama Vojno-tehničkog sporazuma državni organi SRJ i Republike Srbije shvataju i saglasni su sa razmeštanjem i operacijama međunarodnih bezbednosnih snaga bez prepreka. Tačka 2. - komandant međunarodnih bezbednosnih snaga će imati ovlašćenja bez mešanja ili traženja dozvole da čini sve što smatra za shodno, uključujući i upotrebu sile. Međunarodne bezbednosne snage, niti bilo koji član njihovog osoblja, neće biti odgovorni za bilo kakvu štetu nanetu državnoj ili privatnoj imovini. Dakle, to je gospodo okvir o kome mi možemo sada da razgovaramo. U skladu s tim, nama ostaje da razmislimo šta sada mi iz ovako skučenog prostora možemo da izvučemo i kao Narodna skupština, kao najviše zakonodavno telo, poručimo međunarodnoj zajednici, da pokažemo da mi prihvatamo sve ono što su zakonski okviri koji su nam nametnuti i koje smo nasledili, ali da tražimo, s druge strane, da oni takođe poštuju ono što su oni doneli. Dakle, tu nam ostaje mogućnost da se vratimo na Rezoluciju Saveta bezbednosti i da ih podsetimo, a to bi, po meni, trebalo da bude prva rečenica našeg zaključka, da ih podsetimo da su oni Rezolucijom potvrdili svoju privrženost, dakle svih članica, teritorijalnom integritetu SRJ. Znači, da ih vratimo na ono što su oni sami rekli i da tražimo da sve ono što predstavlja pravni okvir sadrži ono što su oni proklamovali. Da se potom vratimo na aneks I Rezolucije Saveta bezbednosti i da ih podsetimo da su predvideli da će se sporazumeti strane kojih se to tiče i da mi na osnovu toga tražimo svoje pravo, da kao strana imamo pravo u stvaranju sporazuma koji bi pravio taj okvir. Takođe, da ih podsetimo na tačku 8, u kojoj se u Rezoluciji kaže da će politički proces u cilju uspostavljanja sporazuma o privremenom političkom okviru, koji će obezbediti suštinsku samoupravu na Kosovu, uzeti u potpunosti u obzir sporazum iz Rambujea i principe suverenosti i teritorijalnog integriteta. Pregovori između strana u pravcu postizanja rešenja ne treba to da ometaju. Dakle, da ih samo podsetimo na to, Rezolucija Saveta bezbednosti i za njih treba da bude okvir, ako je po nuždi i za nas okvir, iza njega ne možemo da idemo, i zaključke koje bi ova skupština trebalo da usvoji samo da upotpunimo sa onim što nam Rezolucija Saveta bezbednosti daje kao mogućnost. Hvala.
Reč ima Branislav Ivković, kao predstavnik Poslaničke grupe (drugo javljanje).
Dame i gospodo poslanici, dobijam sugesije da govorim samo o dokumentu. Naravno da ću u Skupštini da govorim o dokumentu, a pozorište prepuštam onima koji vole da glume i da ni od čega prave predstavu i da od povratka na legalnu teritoriju, kojom je upravljao MUP, pretvaraju da je uspostavljanje suvereniteta naše države nad tom teritorijom. Zanimljivo je, dame i gospodo poslanici, da vas podsetim - Kopnena zona bezbednosti, širine 5 km duž administrativne granice Kosova i Metohije, sa preostalim delom Srbije, je podrazumevala sledeću namenu - u tu Kopnenu zonu bezbednosti niko nije smeo da kroči svojom nogom od strane KFOR-a. U tu Kopnenu zonu bezbednosti, naravno, nije mogla da uđe ni Vojska Jugoslavije. Tih 5 km je bila zona razdvajanja KFOR-a i Vojske Jugoslavije, a to je bila zona u kojoj je bio MUP Vlade Republike Srbije, jedino legitimno, sa odgovarajućim naoružanjem i prisustvom, i to je bila suverena teritorija Republike Srbije. Druga je priča što sada, kad je cela maskarada, od novembra do juče, završena, vidimo tone i tone oružja, koje je prošlo kraj KFOR-a, pre svega američke grupacije. Preostaje nam ovde, ako su pošteni građani ove zemlje, da pitamo - kako je to oružje uopšte moglo da dođe u Kopnenu zonu bezbednosti, ako je KFOR imao zadatak da ne sme niko da uđe u Kopnenu zonu bezbednosti naoružan? Nismo valjda mi iz zone Vojske Jugoslavije davali oružje onima kojima vi tepate da su ekstremisti, a mi ih pošteno zovemo teroristi, jer su ti teroristi ubijali Vojsku Jugoslavije i pripadnike MUP-a, i sve one koji su im smetali na tom tlu, i zna se zašto su to napravili.Napravili su da se radujemo nečemu, da dobijemo ono što smo imali, da ne bi videli ovu bruku i sramotu u Hekerupovom dokumentu. Javio sam se drugi put, istine radi, da se vidi šta je preskočeno, da se pročita. Preskočeno je da se pročita član 9, i ako išta ova skupština treba da uradi, to je da jedinstveno, svi, definišemo onaj nivo nacionalnih interesa u okviru kojih svaka partija mora da se odrekne međusobnih polemika i da stane iza tih nacionalnih interesa. I mi se ovde u ovoj skupštini zaista za to zalažemo, da se taj minimum nacionalnih interesa definiše, a on se nalazi upravo u članu 9, koji je preskočen, a član 9. kaže: "Odlučuje da će odgovornosti međunarodnog bezbednosnog prisustva, koje će biti raspoređeno na Kosovu, biti sledeće - odvraćanje od daljih neprijateljstava, održavanje, i po potrebi, nametanje prekida vatre, demilitarizacija OVK (kako je izvršena demilitarizacija, vidimo u vagonima i kamionima oružja, koje se sada odvozi, nakon prisustva multietničke policije, samo nismo saznali sastav multietničke policije u Kopnenoj zoni bezbednosti, procentualno, u nacionalnom smislu) i drugih naoružanih grupa kosovskih Albanaca, kako se zahteva u stavu 15. " I najvažnije - "uspostavljanje bezbednog okruženja, u kome izbeglice i raseljena lica mogu da se bezbedno vrate svojim domovima". Je li sramota to tražiti, zašto se zaboravlja da se to traži, koji to ovde glumci prave predstavu zato što to traže ovde, je li to gluma? Da li je to gluma tražiti da se ispuni pravni dokument koji je doneo Savet bezbednosti UN, a međunarodno civilno prisustvo može da funkcioniše, da se uspostavi privremena uprava i isporuka humanitarne pomoći. Niko nije protiv toga da se sprovede Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, ali minimum nacionalnih interesa, koji mora svaka politička partija u ovom parlamentu, i sve vanparlamentarne partije da podrže, je upravo ono što je notorna činjenica - imamo čist, legalan, pravni dokument, doneo ga je Savet bezbednosti, zovite ga kako god hoćete. Neki kažu - kapitulacija. Mi kažemo - pobeda ovoga naroda, jer ovaj narod je uspeo da natera 19 najmoćnijih zemalja sveta da se ipak vrate u Savet bezbednosti i da izglasaju Rezoluciju, draga moja gospodo, koja garantuje suverenitet i integritet SRJ. To je činjenica. Da li je ovo laž ili je istina? Istina je. Da li piše ovde - integritet i suverenitet Jugoslavije? Piše - integritet i suverenitet Jugoslavije. Gospodin Batić će možda objasniti da ne piše, ali piše. Dokumenti Ahtisarija i Černomirdina, i sve ono što je sledilo nakon Rezolucije 1244, kao fundamentalnu osnovu ima integritet i suverenitet Jugoslavije. Niko u ovoj skupštini neće da se svađa sa međunarodnom zajednicom, pogotovo što je stara američka administracija, koja je zapetljala sve, otišla. Mi hoćemo sa njima da razgovaramo, i dobro je, i treba pomoći legalnim organima ove države, na saveznom nivou, i Vladi Republike Srbije, da razgovaraju sa međunarodnom zajednicom. Ali, imamo pravo i od naše Vlade, i od saveznih organa, da tražimo, ne onako bedne opise, kao što je dalo Ministarstvo finansija, nego da im kažemo - ne pišite samo o članu 10, nego pišite o članu 9. Znači, niko neće svađu, nego upravo, podsećamo, imamo argument, imamo Rezoluciju 1244, a Rezolucija 1244 kaže u članu 9. da je međunarodna zajednica ta koja nosi direktnu odgovornost za javni red i za bezbednost i sigurnost građana Kosova i Metohije, i za obezbeđenje sigurnog povratka prognanih i izbeglih lica. Da li je sramota, ili gluma, tražiti da se celovito primeni Rezolucija 1244 - nije. Prema tome, one izmene, koje smo mi ovde predložili, kao klub poslanika SPS-a, prihvatajući značajne delove predloga Vlade Republike Srbije, upravo idu ka tome - niko neće svađu, niko neće ništa ružno sa međunarodnom zajednicom. Hoćemo samo da ih podsetimo da su oni doneli taj dokument. Taj dokument je notorna činjenica, oni od njega ne mogu pobeći. Mogu pobeći samo ako se jave među nama oni koji će da traže palijativno i neka druga rešenja, i da oslabe pregovaračku poziciju Vlade Republike Srbije i SRJ. Naša pregovaračka pozicija je da se primeni u celini Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, i ništa više. To je potupno čist legalistički pristup. Postoji dokumentacija. Oni su je doneli, pa neka je oni primene. Oni nose odgovornost za bezbednost i javni red. Mi kažemo, neka budu izbori na Kosovu i Metohiji, ali neka budu izbori tako što će se ispuniti član 9, što će se stvoriti uslovi da se svi građani koji su prognani, koji su izbegli, 350 hiljada njih vrate na Kosovo i Metohiju i da 250 hiljada Albanaca, koji su ušli na Kosovo i Metohiju i koji nisu registrovani u biračkim spiskovima pre 1999. godine, odu sa teritorije SRJ. Onda kada je normalan život, kada je mir, kada ljudi mogu da privređuju, kada njihova deca nromalno idu u škole, onda mogu da budu izbori, onda može da bude glasanje, ali i tada tražimo ravnopravnost nacionalnih zajednica, tražimo ljudska prava za Srbe i ostalo nealbansko stanovništvo. Mi tražimo da ne bude majorizacije u njihovoj rođenoj državi. Da li je to gluma? (Glasovi iz sale: Da.) Svaka vama čast. Hvala Bogu što narod gleda ovo što vi radite.
Reč ima predsednik Vlade gospodin Zoran Đinđić.
Poštovani narodni poslanici, zaista nema razloga da se unose polemički tonovi oko stvari oko kojih nema suštinski nikakvog spora. Sa stanovišta Vlade Republike Srbije mogu da kažem da je skoro sve ono što je rečeno, a u smislu jezičkog preformulisanja ovog teksta, prihvatljivo za Vladu. Mislim da ćemo pogrešiti ako pažnju usmerimo na te nijanse i ako pomislimo da smo rešili problem time što smo izabrali neke druge reči. Nije ništa sporno. Mnogo oštrije reči ako bi pomogle, mi prihvatamo i najoštrije reči, ali šta iza tih reči sledi i da li se time stvari na nivou činjenica menjaju i poboljšavaju. Mislim da treba da govorimo o činjenicama, a ne o rečima kojima se opisuju te činjenice, a pogotovo u jednoj političkoj situaciji i atmosferi u kojoj su reči često korišćene da bi prikrile činjenice. Logično je da jedna vojska koja pobedi ne napušta teritoriju svoje države i logično je da vojska koja je poražena ne nastupi i ne zauzme tu teritoriju. Opis reči pobeda i poraz u sebi sadrže te posledice. Znači, ona vojska koja je po nekim tumačenjima poražena, ona se sada nalazi na Kosovu i Metohiji i mi imamo posla sa tom surovom činjenicom. Ništa nam ne vredi da je prikrivamo nekim drugim rečima ili gumiranjem reči, mi treba da vidimo šta u tim datim okolnostima može da se uradi. Uvek živi ljudi mogu nešto da urade. Ako ne vode računa o tome šta će da urade, nego vode računa o tome kako da opisuju svoju situaciju da bi je ulepšali, onda ćemo propustiti tu priliku da uradimo ne ono što bi nas sve zadovoljilo i što bi zadovoljilo naše interese, ali da uradimo nešto što bi poboljšalo datu situaciju. Politika je jedna veština gde se iz datih okolnosti ono što je najbolje uradi, a ne da se zamisle neke idealne mogućnosti i da onda licitiramo oko toga ko se više zalaže za te idealne mogućnosti. Nema u ovoj skupštini, ovakvoj kakva jeste, nikoga ko ne bi podržao i najmaksimalnije zahteve. Nije valjda stvar u tome. Ako se takmičimo oko toga, raspavljaćemo na pogrešnu temu. Hteo bih da kažem samo nekoliko stvari, koje su se ovde pojavile možda kao nejasnoće ili nesporazumi. Najpre, kako je došlo do ovog predloga koji vi imate kao predlog dve vlade. Taj dokument je nastao ovde kombinacijom stavova koje je Vlada Srbije predložila i stavova Savezne vlade i saveznih organa. Znači Republička vlada stoji iza deklaracije ili rezolucije ili ne znam ni kako smo je nazvali, Skupštine Republike Srbije, jer je to obaveza Republičke vlade i nema nikakvog razloga da mi bilo šta menjamo, jer se to pre manje od mesec dana desilo. To je naša pozicija. Dakle, ovaj tekst koji imate je nastao nakon zajedničke sednice te dve vlade, pošto sam na početkurekao, možda malo uvijeno, da više učesnika ima u tom postupku. Jedan učesnik je Republika, a drugi učesnik je savezna država, treći učesnik su Srbi na Kosovu. Kombinacijom svih tih stavova došlo se do jednog teksta koji sadrži osnovne interese. Osnovni stožer u čitavom tom dokumentu jeste pozivanje međunarodnih organizacija da preuzmu svoje obaveze koje su formulisane u Rezoluciji, kao što smo mi dužni da preuzmemo svoje obaveze koje su takođe formulisane u Rezoluciji. Ni nama nije drago što su nam te obaveze nametnute, ali to su uvek obaveze za dve strane. U istoj onoj meri u kojoj mi te obaveze preuzimamo, jer ništa drugo ne možemo, tražimo i od međunarodnih organizacija da oni svoje obaveze preuzmu, jer pretpostavljamo da se jedan civilizovani politički i državni život u tome sastoji. To je poruka i ako ta poruka bude i sa ove skupštine otišla to je dovoljno. Mi možemo da je formulišemo u raznim tačkama, na razne načine, u oštrim stavovima, ali to neće mnogo menjati na stvari. Druga stvar, koja se ovde pojavila kao možda mala nejasnoća, da li ćemo mi imati neku međunarodnu štetu ako imamo oštar stav ili ako odbijemo ustavni okvir, da li je uslovljeno nekim našim statusom u međunarodnim finansijskim, ekonomskim i drugim institucijama. Odgovorno tvrdim da nije. Za razliku od nekih drugih stvari, kao što je na primer saradnja sa Međunarodnim sudom u Hagu, koji jeste određeni uslov i vrlo je jasno to rečeno u međunarodnim zahtevima, ovaj naš stav ne uslovljava našu poziciju. Mi nećemo pogoršati poziciju ni Jugoslavije ni Srbije ako budemo imali neki drugačiji odnos prema ovom ustavnom okviru, nego što je odnos međunarodnih administratora na Kosovu i Metohiji. Znači, nije stvar u tome da mi moramo da imamo neki stav da bismo spasli neku svoju poziciju, a to je možda dobra strana čitave te stvari. Loša stvar je da je to tako zato što naš stav ne utiče bitno na razvoj događaja. Znači, ako mi kao Skupština kažemo, mi ne prihvatamo, to će se sprovoditi na određeni način, zbog toga što mi niti imamo nadležnost niti imamo faktičku snagu da sprečimo to sprovođenje. Tako da toga treba da budemo svi svesni. Naravno da samo organizovanje ove sednice i zaključci prošle sednice Skupštine jasno govore o tome da mi ne smatramo da je to dobar put rešavanja kosovske krize i da mi ne mislimo da je taj dokument dobar, ni njegov naslov, ni njegovi elementi, ni način na koji je on donet, a ni njegov odnos sa rezolucijom. Mi u celini smatramo da to ništa nije dobro. Možemo da kažemo da to nije dobro i da kažemo da oštro protestujemo i da kažemo ne prihvatamo. Šta god da kažemo jasno je da mi imamo takav odnos kakav imamo. Mi predlažemo kao Vlada da se ponašamo realistično, a to znači da ne pretimo praznom puškom i da se ne ponašamo da kada mi kažemo da ne prihvatamo, da znači onda da će to da izazove strašne neke posledice i događaj će se promeniti, jer onda bismo se prilično nezrelo ponašali. Ako govorimo povišenim tonom negde gde zapravo ne možemo ništa da izdejstvujemo, bolje da ne govorimo povišenim tonom, da čuvamo povišeni ton možda za neke druge situacije, gde možda možemo time nešto da postignemo. Ako stalno govorimo povišenim tonom, onda nas neće shvatiti ozbiljno ni u nekoj drugoj situaciji. Ova situacija na osnovu opisanih i datih uslova, a oni su ovde izneti,nisam ih detaljno obrazlagao, gospodin Batić ih je obrazložio i nekoliko drugih poslanika, jeste vrlo uzak manevarski prostor u kome mi možemo da delujemo, ali ipak jeste manevarksi prostor. Mi možemo prilično toga da uradimo u dnevnom angažovanju, ako budemo dobro organizovani i kao država i kao vlast. Na žalost, imamo dosta prepreka na putu da budemo dobro organizovani. Znači, institucije naše države već odavno ne funkcionišu kao institucije dobre države, ni u ekonomiji ni u nekim drugim stvarima. Kriza na Kosovu i Metohiji je dugotrajna kriza i za upravljanje tom krizom su potrebni zaista vrlo efikasni instrumenti i jedna dobra državna administracija,jasne nadležnosti i profesionalne službe, i da sve to bude u redu, i ekonomija i dosta novca. Zamislite koliko Izrael troši da bi držao krizu pod kontrolom na svojoj teritoriji. Mi sa hiljadu puta manje treba da upravljamo sličnom krizom,kao što je kriza u Izraelu. Znači, sve su to ograničavajući efekti, koji nemaju neposrednu vezu sa krizom na Kosovu i Metohiji, nego se tiču naše snage kao države. Naša nada je da ćemo postepenim postavljanjem države na zdrave noge imati snagu i da stičemo sve veći i veći uticaj i na tu najveću krizu koju imamo u našoj državi, a ona je na Kosovu i Metohiji. Ali, unapred upozoravam javnost da se naš uticaj neće povećati, niti naša snaga biti veća. Ona će biti veća samo ako naša država bude jača, ako bude bolje organizovana i ako planski ispuni taj prostor koji je izgubljen ili barem jedan deo tog prostora koji još uvek može da bude vraćen. Treća i poslednja stvar oko koje sam hteo da intervenišem, a to je jug Srbije i teritorijalna zona bezbednosti, mislim da se omalovažava uspeh ove vlade i ove države na rešavanju tog problema. On se omalovažava iz partijsko političkih razloga, ali to nije dobro, jer smo mi imali tako malo uspeha u proteklih deset godina, da nije dobro da ne priznajemo i taj mali uspeh jer ćemo obeshrabriti narod. To je prva stopa naše teritorije nad kojom smi mi za deset godina stekli suverenitet koji je bio izgubljen, deset godina mi smo samo gubili suverenitet nad našom teritorijom. Prvi put smo sada nešto stekli. Kaže se da je ta teritorijalna zona ionako bila naša. Znate kako je bila naša? Bila je naša tako što je na 2.000 km2 bilo dozvoljeno da se kreću samo naše lokalne policijske snage, sa lakim policijskim naoružanjem, a najteže policijsko naoružanje, koje je bilo dozvoljeno, bio je kalašnjikov. To znači, vrlo ograničen broj nečega što se zvalo lokalna policija. To je bilo podložno tumačenju, da to nije bila samo lokalna policija, zato što smo mi to tako tumačili, a nije se moglo ni proveriti ko je tamo u toj zoni, ali nije bilo dozvoljeno prisustvo nikakvih specijalnih formacija, niti vojske. Prisustvo vojske je bilo ograničeno u 25 km od administrativne granice sa Kosovom i Metohijom. To je bila činjenica zapisana u Kumanovskom sporazumu. Danas se naša vojska nalazi na tom delu granice sa Makedonijom. Prvi put je jedan deo naše teritorije vraćen u našu nadležnost i naš suverenitet. Danas se na tih 2.000 km2 nalazi naša vojska, nalazi se naša policija, bez ikakve kontrole naoružanja koje ona ima. Ona je sa tenkovima i bornim kolima.Bio sam prisutan kada su borna kola naše policije ulazila u tih 5 km. To je promena Kumanovskog sporazuma do koje je došlo teškim pregovorima, velikim procesom sticanja poverenja i mi smo uspeli da razvežemo taj paket koji je bio spakovan, u kome su Kosovo, jug Srbije i Makedonija bili tri dela iste teme. Postojao je plan da se sa tim izađe pred neki novi balkanski Dejton i da se kaže gde su Albanci, ovde ili tamo, da vidimo kako to da regulišemo. Mi smo uspeli da to vratimo, jug Srbije nije više ni u kom smislu vezan za pitanje Kosova i Metohije i uopšte nije tačno da je tu neko nekoga zamajavao da bi se sada na Kosovu i Metohiji dešavale neke stvari. Sada je skrenuta pažnja na teritorijalnu zonu, ne, te stvari koje su se događale, događale su se dve godine. Ništa se nije bolje ni lošije događalo pre novembra prošle godine, kada je došlo do krize u teritorijalnoj zoni, na samom Kosovu i Metohiji. Isto se događalo. Osim što je sada na 2.000 km2 Srbija dobila pravo suvereniteta. Mislim da je to jedan postupak koji pokazuje da i u teškim situacijama, ako imate neki plan, ako delujete smireno, ako ne pretite praznom puškom, možete da ostvarite izvestan napredak. Taj napredak nije veliki zato što situacija koju smo zatekli nije dobra. Da ta situacija nije bila tako loša, mi bismo tim zalaganjima koja smo imali u ovih proteklih 150 dana postigli više. Ali, ako ne uvažavamo napore tih ljudi, činjenicu da je uz ogromne napore lobija, koji su protiv Srbije, to bilo sprečavano, i na kraju nije sprečeno, na kraju je Srbija odnela pobedu. Ta pobeda je možda mala, mala u smislu što to nije tako velika teritorija u odnosu na teritoriju Kosova i Metohije, ali to je korak u ispravnom smeru. Mislim da je to model za rešavanje i drugih problema. Ako govorimo o vraćanju naše vojske, onog dela koji je predviđen, sličan je model. Znači, ono što nam pripada po međunarodnim rezolucijama, uz pametnu politiku, uz odlučno dnevno, diplomatsko, političko insistiranje, uz lobiranje kod prijateljskih država, mi možemo da učinimo taj sledeći mali korak. Da ne širimo iluzije da možemo brzo da rešimo ono što je decenijama zapušteno, ne samo unazad deset godina, nego što je više decenija zapuštano, da to možemo da saniramo za 100 dana, za 200 ili za hiljadu. I naredne generacije će rešavati ovaj problem, ali na nama je da im ga ostavimo u boljem izgledu nego što smo ga zatekli. Mi smo ga zatekli u veoma lošem stanju, već sada možemo da kažemo da je država Srbija u mnogo boljoj poziciji nego što je bila 5. oktobra 2000. godine. To nije tako mnogo, ali nije ni zanemarljivo. Biće mnogo više ako budemo razumni, ako budemo oko toga jedinstveni i ako ne budemo licitirali oko reči, oko izraza. Mi, kao Vlada Srbije, pokušavamo da više radimo na planu koji nije javan, pokušavamo da onaj deo srpskog naroda koji kompaktno živi podržimo, da nađemo rešenje za podršku srpskim enklavama i da pojačamo fizičko prisustvo naše, a da se sve to događa u okvirima koji su zadati međunarodnim rezolucijama i imperativima koje mi nismo želeli, ali koje ne možemo tako lako da promenimo. Mi bismo kao Vlada voleli da smo zatekli prazan list papira i da mi definišemo šta želimo na Kosovu i Metohiji. Mi smo zatekli jednu praznu "fusnotu". Taj list papira je ispisan gusto. Jedva da nešto može da se dopiše i mi sada pokušavamo da iz tog malog praznog prostora koga ispunjavamo svojom politikom, da širimo i širimo. Ako neko ima bolji predlog šta mi realno možemo da uradimo bolje, neka kaže. Ako neko ima predlog šta možemo da tražimo i da budemo radikalniji u nekom verbalnom smislu, to nam neće svima pomoći. Mislim da smo mnogo imali praznog radikalizma u ovih poslednjih deset godina,da smo svi umorni od toga i da je naročito taj narod na Kosovu i Metohijiumoran od toga. [[Aplauz.]]
Gospodin Baralić se javlja, ako se ne varam, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, javio sam se na vreme, ali me niste primetili, u skladu sa odredbama Poslovnika Skupštine, član 95, mislim da je došlo do povrede člana 99, stava 1. i 2, u izlaganju narodnog poslanika Nade Kolundžije. Između ostalog, govorila je o tome da se narodni poslanici ovde ponašaju kao da su došli na guslarsko veče. Poštovana gospodo, gusle u srpskom i crnogorskom narodu imaju bolje mesto nego što o njima ima mišljenje i izjašnjava se ovde pred nama cenjeni narodni poslanik. Zahvaljujući tim guslama, Filipu Višnjiću, Vuk Stefanović je zabeležio, između ostalog, i pesmu koja se zove "Kosovka devojka". Umro bi on od stida danas kada bi imao proliku da čuje barem nešto od onoga što je rečeno. (Komešanje u sali.) Možda to za vas jeste anahronizam, ali ko želi da ga drugi poštuju, mora poštovati druge. Smatram da naročito poslanik iz partije koja odgovara za ono što se dešava na jugu Srbije i participira u vlasti, na taj način kao što je participirao gospodin Nebojša Čović, o guslama mora da misli bolje zato što se nalazi u parlamentu Srbije. Znači, molim vas, gospodine predsedniče, da se Narodna skupština izjasni o povredi člana 99. stava 1. i 2. Poslovnika.
Nisam bio u sali i nisam čuo o kakvim se guslama radilo, ali ne znam da ovde ima guslara koji bi bili uvređeni i povređeni, zaista ne znam, od koleginice čujem da nije bilo uvreda, da nije bilo kvalifikacija. Zaista, ne mogu da razumem da bih mogao bolje da odgovorim od ovog dosta nepreciznog odgovora. Mogu da stavim na glasanje da se narodni poslanici izjasne da je u svom izlaganju gospođa Nada Kolundžija povredila član 99. Poslovnika. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 31, protiv 91, uzdržan jedan, nije glasalo 50, ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila predlog gospodina Baralića. Za reč se drugi put javio narodni poslanik, gospodin Šešelj, a posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković.
Dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na ovo poslednje izlaganje Zorana Đinđića. Zoran Đinđić govori o našoj praznoj pušci. Mislim da nam puška nije baš sasvim prazna. Neki bi se metak u njoj našao. Mi imamo pred sobom tri veoma nepovoljna pravna dokumenta, kao što su Sporazum Černomirdin-Ahtisari, Kumanovski sporazum i Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti. Oni su veoma nepovoljni za srpski narod. Nažalost, prihvaćeni su od strane srpskih političkih predstavnika, protiv volje srpskih radikala. Sad, šta je - tu je. To je prihvaćeno i to postoji. U trenutku kad je prihvaćeno, bilo je krajnje nepovoljno. U međuvremenu, stvari su toliko eskalirale da mi moramo grozničavo da se hvatamo za pojedine odredbe upravo ta tri sporazuma. Jer, okupator na Kosovu i Metohiji - NATO pakt, UNMIK i svi ostali redom, uključujući i predstavnika generalnog sekretara Ujedinjenih nacija, uveliko su na srpsku štetu prevazišli ta tri osnovna dokumenta. Ne mogu da vas kritikujem kao vladu. Mogu kao pojedince zbog političke uloge iz onog vremena. Kao vladu ne mogu da vas kritikujem što su ta tri dokumenta prihvaćena. Ali, mogu da vas kritikujem ako dozvolite da zapadne sile odu dalje u odnosu na ono čime su nas obavezale u ova tri dokumenta. One upravo to sada čine ovim ustavnim okvirima. Vi imate rešenje. To može i ova skupština. Lepo da se uporedi Ustavni okvir sa sadržajem ova tri dokumenta. Svuda gde Ustavni okvir odstupa od sadržaja ova tri dokumenta, da mi kategorički kažemo - ne prihvatamo. Zašto je važno rezolutno reći - ne prihvatamo? Zato što se međunarodno-pravni status Kosova i Metohije ne može promeniti bez saglasnosti Srbije i SRJ. To je ono što je muka Amerikanaca. Tu im moramo staviti do znanja - nema promena. Ovo smo morali da prihvatimo. Da li smo morali ili ne, to je drugo pitanje. To ćemo mi pred svojim sinovima i unucima da se izjašnjavamo i podnosimo račune. Ali sad, šta je - tu je. Ne moramo dalje da prihvatamo i ne smemo dalje da prihvatimo. Zato, znači, nema taksi, nema poreza, nema carina, nema ničega što nije predviđeno u ova tri akta ranije. I da se toga držimo, da tu nigde ne popustite. Kao što smo napadali prethodne, koji su popuštali po Planu Černomirdin-Ahtisari ili Kumanovskom sporazumu ili Rezoluciji Saveta bezbednosti, sada ćemo vas da napadamo ako budete dalje popuštali u istom pravcu, da se zaustavi na određenoj tački. Što se tiče ove tri opštine na jugu Srbije, nemojte preterano da širite optimizam. Nema razloga za optimizam. Prvo, šta smo mi tamo povratili? Da li smo povratili kontrolu teritorije? Nismo. Čović se još nije pojavio pred Skupštinom da nam podnese izveštaj, da nam podnese sve dokumente koje je on potpisao, sve sporazume koje je on sklopio tamo. To još nismo videli. Načuli smo. Znamo sadržinu, ali nismo imali pred sobom. Da ne govorim o detaljima, dok to ne dobijemo. Šta je smisao? Da se sada teroristi demobilišu. To sad radi NATO pakt. Najviše NATO pakt to radi. Oni se demobilišu i odmah prelaze u civilnu policiju u srpskim uniformama. Mi nijedne kasarne nećemo imati u opštini Preševo. Sada ima jedna kasarna vojske u bivšoj "Čikovoj" fabrici, u "Čikovom" pogonu. Saznali smo da je jedan Šiptar u Kumanovu kupio taj pogon i Čović je naložio da se naša vojska povuče. Kada se naša vojska povuče, mi je više nećemo imati na području cele opštine Preševo. Tamo će biti multietnička policija, 93 - 94% Šiptara. Zapravo, mi njima sad legalno dajemo kontrolu nad celom opštinom Preševo, umesto ovoga što su imali samo u onoj bezbednosnoj zoni od pet kilometara. To je suština. Slična je situacija i sa Bujanovcem. To je ono što treba narodu sada jasno reći. Inače, vidite, dobronameran sam prema vašoj vladi. Prošle nedelje sam bio prijatno iznenađen izlaganjem Vladana Batića u ovoj skupštini. Shvatio sam da vaša vlada ne misli uvek ono što govori, da i vi imate neke svoje unutrašnje tajne. U mnogim, mnogim stvarima vi ste ekstremniji od srpskih radikala. Bio sam fasciniran kada sam video koliko Vladan Batić mrzi Hrvate.
Raspravljamo o Kosovu i o ustavnim okviru.
Obraćam se predsedniku Vlade, na osnovu njegovog izlaganja. Koristim svojih 10 minuta i ništa uvredljivo nisam rekao. Dozvolite mi da završim. Brzo ću završiti, vreme samo što mi nije isteklo. Još tri i po minuta. Bio sam fasciniran kada sam video koliko Vladan Batić mrzi Hrvate. U nedostatku bilo kakvog argumenta protiv mene, on je potegao činjenicu da postoje neki Hrvati koji imaju isto prezime kao i ja. Da sam tu bio, da me niste kršenjem zakona izbacili iz Parlamenta, i nogama i rukama ubeđivao bih sve poslanike SRS-a da odmah povučemo inicijativu za smenu Vladana Batića, kad je tako nastupio. Znate, on toliko mrzi Hrvate da je zamrzeo i svoje prezime. Kad mu je ovde predočeno da ima i Hrvata koji se prezivaju Batić, on je doneo odluku da promeni prezime. Sada je izmislio novo prezime i sada će se zvati Vladan "Galenika". Vidite koliko sam dobronameran prema vama kad ste razotkrili svoju pravu prirodu. Vi ste ti koji mrzite Hrvate. To meni ni malo ne smeta. Ali, smeta mi što Vladan Batić mrzi našu braću sa Kosova i Metohije - Gorance, Muslimane, Turke, Rome, Egipćane i sve one koji su zajedno sa Srbima stradali i delili srpsku tužnu sudbinu. Srpska radikalna stranka je bila protiv učešća na konferenciji u Rambujeu. Mi smo se otvoreno izjasnili. Ali, kada se već ide u Rambuje, to je odlučila skupštinska većina, ništa prirodnije nije bilo nego da pođu predstavnici svih etničkih grupa. Tamo je bilo i Albanaca koji su lojalni Srbiji. Malo, možete reći vrlo malo, ne znamo tačno, niko ih nije brojao i pitanje je koliko ih je smelo to otvoreno da kaže, ali ih je bilo. Ništa nije bilo normalnije nego da se u svet ode, ako se već ide, znao sam kakav je tamo ultimatum na delu, pa sam mislio da ne treba nikako da se ide, da dođu predstavnici svih etničkih grupa. I sada bi trebalo Vlada Srbije da pomogne da se te etničke grupe konsoliduju, da se organizuju. Ima ih svuda po Srbiji. Mnogi Turci su, doduše, otišli u Tursku. Ima Muslimana koji su otišli ko zna gde. Ali, ono što je ovde u Srbiji, da se organizuje jer će i Srbi biti neuporedivo jači, njihove pozicije na Kosovu i Metohiji, ako i dalje nastupaju zajedno sa pripadnicima ostalih etničkih zajednica. Dakle, Vladan Batić, svaka mu čast što tako mrzi Hrvate da je odlučio i prezime da menja, ali ne bi pored Hrvata trebalo da mrzi i sve ostale. Ima tu prijateljskih nacionalnosti, nacionalnih manjina sa kojima smo delili i dobro i zlo. Vi bi kao predsednik Vlade trebalo ubuduće da mu skrenete pažnju. Pustite ga neka udara do mile volje po Hrvatima, ali nemojte i po ovim ostalim koji su od značaja za srpsku državu, za njenu stabilnost i njenu bezbednost. (Glas iz sale: A, džip?) Za džip će mi odgovarati Dušan Mihajlović, ne sekirajte se ništa. Što se tiče Haškog tribunala, koji je pomenuo Zoran Đinđić, kao našu obavezu direktno ultimativno postavljenu, vi ćete naviknuti zapadne sile da radite po njihovim ultimatumima. Vi ste, zapravo, dobrovoljno počeli da radite po njihovim zahtevima. Ili ćete do kraja biti njihove sluge, slepi izvršitelji njihovih naloga, ili će jednog dana da se pojavi ona tačka gde će neko od vas da kaže - sad više ne može. Jednom se mora pojaviti. Da li će se ona sada pojaviti kod Slobodana Miloševića ili kod Momčila Perišića ili kod Vladana Batića ili kod petog, desetog, o tome sada treba razmišljati, ali jednom silom prilika dolazi do te tačke. Ako idete, popuštate, popuštate, popuštate, popuštate, pa posle godinu dana kažete - sada više ne možemo, šta ste učinili? Ako ste spremni da svaki nalog sa Zapada ispunite, onda to kažite otvoreno. Vi ste nas ubeđivali da vam je NATO pakt prijatelj, da su vam zapadne sile prijatelji, da je njihova spremnost da pomognu srpskom narodu očigledna, da njima smeta samo Miloševićev režim. Eto, taj režim je pao, došli ste na vlast. Šta im sada smeta? Smeta im opozicija u Skupštini. Ukinite opoziciju, to vam je bar lako. Niko vas u svetu neće osuditi što ste ukinuli opoziciju. Dekretom potpišete i jednog dana nema opozicije. To isto možete da uradite, ali razmislite malo o posledicama. Razmislite kako se ponašate i u unutrašnjoj i u spoljnoj politici. U spoljnoj politici krajnje ponizno prema velikim silama, prema zapadnim silama, a u unutrašnjoj politici puni ste netrpeljivosti prema političkim protivnicima. Sve biste zgazili, pogazili, pregazili, ubili, uništili, likvidirali, ukinuli.
Vreme.
To radite. Pazite još jednu svar, povucite neko iskustvo, neku pouku iz iskustva socijalista. Nisu vam bili ni do kolena u proganjanju političkih protivnika, ni do kolena, pa šta ih je snašlo, verovali su da ih to nikada neće snaći. Šta će tek vas snaći, koji se ponašate kao Skojevci iz 1944. i 1945. godine, koji ste počeli da gazite sve pred sobom, da likvidirate. Vodite o tome računa. Znate, za čas se vlast izgubi. Mnogo je teže osvojiti vlast nego izgubiti, a vi znate dobro kakva je situacija među nama, među vama i sa kakvim ljudima ste okruženi i da je tu uvek glava u trobi. Nemate ni u koga ni da se uzdate, da vam pomogne kada dođe do tog momenta. Ako hoćete ovde uporište, uporište u Srbiji, uporište u parlamentu, onda svoj stav morate da menjate.
Molim vas da privodite kraju.
Ne tražite jedinstvo, tražite podršku kada su ovakve kritične situacije, a niste nam dokazali iskrenu želju da se tu nešto promeni i ništa se zapravo ne menja. Apsolutno ništa. Jedan ministar vodi jednu politiku, drugi drugu, treći treću itd. Tako vam je i povodom Kosova i Metohije. Niste se međusobno usaglasili, a hoćete da se Srbija usaglasi. Srbija je ispamećena vašim ponašanjem. Imate sve medij pod svojom kontrolom i sada tačno vidimo koje krilo kontroliše koji mediji, a slobodnih medija u Srbiji nikada manje nije bilo nego danas, gotovo da ih nema nikako. Ne možete na taj način da rešite ni jedan problem. Problem Kosova je lako ukinuti. Ovde je jedan vaš poslanik izašao za govornicu i rekao - da se odreknemo toga, da odbacimo to itd.
Gospodine Šešelj, prošli put ste rekli da me niste čuli, dva puta sam vas opomenuo na vreme.
Nisam vas zaista čuo. Završavam. Znači, ima među vama i spremnosti da se Kosovo otpiše. Međutim, otpiše se danas Kosovo, sutra nešto drugo, doći će na red i Šumadija. Jednom se mora stati sa tim. Nisam vas dobro čuo, zaista.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle njega narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo, poštovani prijatelji, situacija u kojoj se nalazimo je veoma ozbiljna, a takođe i tema, a mi kao Skupština trebali bi da budemo jako odgovorni i ja ću se u tom duhu ponašati, jer ovu govornicu ne shvatam kao mesto gde ćemo se baviti verbalnim egzibicionizmom, gde ćemo sticati jeftine političke poene koje mogu srpski narod skupo da koštaju. Kao prvo, vezano za predlog donetog ustavnog okvira koji je proglasio Hans Hekerup, želim samo da obavestim ovu skupštinu i one koji ne znaju da smo održali jedan sastanak sa predstavnicima Republike vlade, Savezne vlade i sa predsednikom SRJ, gdeprva rečenica saopštenja sa tog sastanka glasi da je Ustavni okvir koje je proglasio Hans Hekerup za srpsku stranu neprihvatljiv. Želim da se držim toga i želim da vam to još jednom ponovim. Znači, da su takvi okviri neprihvatljivi za Srbe. Normalno, neću se vraćati u ono što je bilo poslednjih 10 godina, jer za tih 10 godina 10 minuta je malo. Bilo je mnogo lošega, mnogo zla, ničeg dobrog nije bilo. Pričaću o onome šta je sada i šta može da bude konstruktivno, šta može da se uradi i da se popravi. Zašto kažem da je Ustavni okvir za Srbe neprihvatljivi? Nažalost, moje je mišljenje i utisak, a verujem da ćemo se složiti da svetom ne vlada pravo, već jednostavno vlada moć i sila, onaj ko ima silu, ko ima moć, kao što imaju na Kosovu predstavnici međunarodne zajednice koji su došli u misiju koja treba da bude misija mira, a koja se za Srbe pretvorila u misiju nemira, misiju egzodusa, misiju genocida, može gospodo silom da nam oduzme to Kosovo. Ali mi kao Srbi, kao odgovorni ljudi nemamo pravo da kažemo - da, u redu je, vi ste nam oduzeli Kosovo i mi se sa time slažemo, vi ste proterali Srbe i mi se slažemo sa time i treba proterati Srbe. Oni mogu silom da urade sve, ali mi smo tu da jednostavno ne da dižemo ton, evo ja ga snižavam, ne da galamimo, da pucamo praznom puškom, već da kažemo da je to sa stanovišta prava za jednu malu zemlju, za jednu malu naciju neprihvatljivo,da probamo onoliko koliko možemo da ih upozorimo da se vrate poštovanju prava. Podsetiću vas na reči novomučenika Vukašina iz Klepaca, koji je svom dželatu u Jasenovcu rekao - samo ti dijete radi svoj posao. Kušner je počeo jedan nečastan posao i neko ga posle njega nastavlja. Mi ne možemo i nemamo pravo, inikada neću reći da i Kušner i Hekerup rade dobar posao i da misija, koju oni predstavljaju, kojom oni rukovode, radi dobar posao. Oni, nažalost, rade posao za račun Šiptara, oni traže, odnosno ostvaruju ono što su šiptarske težnje, a znamo šta su šiptarske težnje - nezavisno Kosovo, Kosovo bez Srba. Što manje Srba to više nezavisnosti. Da li ćemo mi to prihvatiti? Sigurno je da nećemo. Reći ću vam da je Bernar Kušner na otvaranju spomenika Ademu Jašariju u selu Prekaze, neću pričati ko je bio Adem Jašari, to svi znamo, rekao - nikada više srpska noga neće kročiti u albansko selo. Ako treba da bude tako, zašto bi onda albanska noga ilinoga albanskog policajca i vojnika kročila u srpsko selo? Zašto bi ona zavodila red i mir i šetala se po srpskom selu? Ako ne može srpski poreznik ili srpski matičar da uđe u albansko selo, zašto bi albanski poreznik ili albanski matičar dolazio u srpsko selo? Tu je negde rešenje, drage dame i gospodo, tu je negde ta kvaka do koje mi dolazimo. Znači, kada je cela Evropa usmerena ka integraciji gde se priča o jedinstvenoj Evropi, o Evropi regija, Evropi ujedinjenja, zašto sada stvarati jedinstveno, unitarno, centralizovano Kosovo, sa apsolutno svim elementima majorizacije, gde se ne pominje ni "S", ni "J" od Srbije i Jugoslavije, a čak je to, neću se vraćati, pisalo u Ustavu 1974. godine, pa ste tada imali jedinstven poštanski sistem, jedinstvenu registarsku tablicu, jedinstvenu ličnu kartu, pasoš, valutu itd. Prema tome, ničega od toga nema u privremenim uredbama, koje je doduše, doneo Kušner, a nastavio Hekerup, niti toga ima u privremenim prelaznim okvirima koji se sada predlažu. Zašto bismo mi na sve to pristali? Šta ćemo mi dobiti time ako pristanemo? Dobićemo to da ćemo nestati polako, odjednom ili na rate, sasvim je svejedno koji će biti period nestajanja Srba. Nikada vam niko to ne bi oprostio. Još jednom kažem, oni nam silom mogu uzeti sve, ali je naše da tu silu ne prihvatimo i ne priznamo. Jednostavno, Srbi imaju svoje pravo da traže da ukoliko Albanci ne žele ništa zajedničko sa Srbima, sa Beogradom, zašto bi Srbi na Kosovu i Metohiji imali išta zajedničko sa njihovom Prištinom, sa njihovom misijom i sa njihovim sistemom? Još jednom da ponovim ono što su mnogi pre mene rekli, tamo ne postoji UNMIK-ov sisem, već postoji šiptarski sistem, a UNMIK je tu samo jedna maska, jedan servis za ispunjavanje tih njihovih želja. Dakle, koliko prava Albancima, zašto ne toliko prava Srbima? Ako nemože postojati unitarna Jugoslavija, ako nemože postojati unitarna i centralizovana Srbija, zašto bi postojalo centralizovano i unitarno Kosovo? To je ono što mora biti zahtev ove skupštine, naše državne politike i naše nacionalne politike, jer mi kao odgovorni ljudi moramo imati svoje zahteve, svoju strategiju. Nisam siguran da sada imamo jasno definisanu našu strategiju, naše zahteve i naše zaključke. Samo jedan primer ću navesti. Kaže se, posle određenog vremena, kada se steknu uslovi vratiće se određeni broj pripadnika Vojske Jugoslavije i policije. Jednostavno tražim od naših odgovornih, onaj ko prati sprovođenje Rezolucije, da pitaju toga koji je nadležan, koji to uslovi treba da se steknu, šta to Srbi sve treba da urade da bi seispunio i taj deo Rezolucije. Kao i za sve ostale delove Rezolucije, anekse i podtačke, takođe treba pitati šta to gospodo mi Srbi treba da uradimo da bi se to steklo. Nemojte samo da nas upućuju na to da pregovaramo, da se dogovaramo i da razgovaramo sa Albancima. Da smo mogli da se dogovaramo i razgovaramo, odnosno oni pre nas, verovatno ta misija tu ne bi ni došla. Najnovija najava, još jedan negativan primer misije koja se pretvorila u misiju stradanja za Srbe, predstavlja odluka, odnosno njihova uredba o postavljanju odnosno o ozvaničavanju 19 graničnih prelaza između Kosova i ostalog dela Srbije. Čemu to vodi i šta to znači? Znači, da komšija, ako je srpsko selo jedno do drugogna teritoriji Kosova, a drugo na teritoriji administrativnog dela Srbije, ne može preći neovlašćeno. Znate šta, iako je Ustav 1974. godine bio tako decentralistički, i tada ste slobodno prolazili iz Srbijeu Bosnu,u Hrvatsku i u Sloveniju. A sada Rezolucija kaže - suverenost države, ali možete biti suvereni i preći svega na 19 prelaza. I to, naravno, vidite koji cinizam i koje amoralnosti, kaže se - zbog sprečavanja terorista. Sada kada su teroristi, kažemo, poniženi, poraženi i razoružani, vidi se ko ih je naoružao,ne bihda ponavljam, sada se kaže da je zbog toga. A, gospodo draga, obaveza je te misije i tog KFOR-a da te teroriste razoruža, da im onemogući da prelaze granicu, a ne da zbog toga on uvodi granične prelaze između ostatka Srbije i Kosova, jer jednostavno po principu izvedenog suvereniteta, ako se kaže da je Kosovo deo Jugoslavije, a Jugoslavija deo Srbije, prema tome i Kosovo nije izvan Srbije, nije na Marsu, već je u Srbiji, a Srbija je u Jugoslaviji. Prema tome, pošto vidim da vreme teče, o Kosovu jeste teško staviti sve u deset minuta, mogu reći da država, odnosno vlade, i jedna i druga, moraju da pojačaju svoje funkcije koje bi trebalo da rade. Kada kažem državne funkcije, to su one funkcije zbog kojih neće niko vama da zameri što ih jačate te funkcije. Prosvetni sistem, sistem školstva, mora biti izuzetno integrisan i pojačan od države Srbije. Zatim, tu je i zdravstven sistem, sistem kulture, ne mislite valjda da ćemo imati valjda albanska pozorišta, njihove balete i ostalo. Sistem kulture, zatim sistem medija i informisanja, omladine i sporta i to su sve sfere, da ne nabrajam dalje, u kojima naša država mora biti mnogo prisutnija, mnogo bolje organizovana po tim pitanjima. Na kraju ću jednu stvar reći, ono što zameram ovoj vladi ili Skupštini, naći će se ko je odgovoran, ipak bih želeo da budem malo ciničan, da ovde danas treba da sedi Zoran Anđelković zvani Baki, pošto je i dalje na čelu Privremenog izvršnog veća Kosova, koji ima 229 službenika. A neću reći šta imaju od materijalno tehničkih sredstava, kolikim fondom raspolažu, koliko novca troše mesečno, a mi nismo našli za shodno da još razrešimo tu ujdurmu i da jednostavno kažemo da li taj PIK radi ili ne radi, da li on treba da se transformiše i kako da se transformiše. Preuzeli smo vlast još 22. januara, a ispada jednostavno da je Zoran Anđelković predsednik, da ponovim još jednom, Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije. On bi trebalo da se predstavlja i da se javlja kod međunarodne zajednice.Prema tome, ukoliko nemamo nameru i ne znam iz kojih razloga ne želimo da garazvlastimo i razrešimo, da mu oduzmemo to što neovlašćeno koristi, a mnogo toga i mnogo zloupotreba ima u svemu tome, onda dajteda ga uvažimo i da ga pozovemo da u svemu tome učestvuje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a posle njega Lazar Marjanski.
Dame i gospodo narodni poslanici,iz ovog dokumenta Vlade Republike Srbije i ekspozea Zorana Đinđića možemo zaključiti da Vlada nema nameru da se problemom Kosova i Metohije ozbiljnije bavi. Ozbiljno je ugrožen suverenitet Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Možda je ovo i preblaga reč. Činjenica je da zapadne sile predvođene Sjedinjenim Američkim Državama i NATO paktom temeljno i veoma precizno rade na razbijanju države srpskog naroda. To je svima jasno, samo nije jasno Zoranu Đinđiću i Vladi Republike Srbije. Da li UNMIK može preuzeti ingerencije savezne države, da li UNMIK treba da obavlja i organizuje na Kosovu i Metohiji funkciju savezne carine? Pa onda Zoran Đinđić kaže - znali smo za uspostavljanje carine, pa onda demantuje i kaže - nismo znali. Krivi ste i za ono što činite svesno i nesvesno, voljno i nevoljno, krivi ste i za činjenje i za nečinjenje. U predizbornoj kampanji ste isticali problem Kosova i Metohije i vašu spremnost da taj problem trajno rešite, a sada ništa osim vašeg slugeranstva i poniznosti nema. Građani Srbije su i po ovom problemu prevareni i obmanuti. Kršenje Ustava i zakona ove zemlje postaje vašom zaslugom svakodnevna pojava.
Gospodine Čoliću, od jutros opominjem sve narodne poslanike, pa evo i vas, da se držite teme.
Hajde, ulepšajte mi dan.
Ne otvaramo pitanje odgovornosti, mi se ovde trudimo da sasvim drugi posao danas uradimo i razgovaramo o ustavnim okvirima....
Kada god me opomenete, ulepšate mi popodne.
Vi možete da divljate, ali moja dužnost je da vas opomenem.
Mi srpski radikali jedini nismo prihvatili za srpski nacionalni interes poguban plan Ahtisari-Černomirdin. Upozoravao vas je dr Vojislav Šešelj na sve posledice dodvoravanja Sjedinjenim Američkim Državama i zapadnim satelitima. Oni sigurno imaju svoj cilj od koga neće odustati, a to je stvaranje novih federalnih jedinica koje bi činile Srbija, Crna Gora, Kosovo i Metohija i Vojvodina. Da li je to srpski nacionalni interes? Kakvu garanciju srpskom narodu na Kosovu i Metohiji daje Vlada Republike Srbije, kakvu zaštitu, kakva prava? Šta očekivati od okupatora, zar nas dosadašnja iskustva nisu naučila da srpski narod na Kosovu i Metohiji nema zagarantovana prava ni nacionalnih manjina, a ne istorijskog naroda ponosne istorije, vere, tradicije i kulture. Koliko srpskih svetinja je oskrnavljeno i koliko će tek oskrnaviti Arnauti? Svaki častan Srbin danas tuguje, jer ono što je vekovima srpska zemlja, lagano postaje država Arnauta. Šta srpski narod može da očekuje od imena Hans, Franjo, Ante ili Meho? Nismo mi dovoljno kroz istoriju iskusili ko su nam prijatelji, a ko zlotvori. Da li da se radujem zastavi i grbu Kosova i Methoje sa crnim orlom? Da li srpski narod na Kosovu i Metohiji treba mirno da stoji kad sluša arnautsku himnu "Oko naše zastavezajedno". Kakva će prava imati i kakav tretman Srbi u skupštini Kosova i Metohije? Isti onakav kakav imaju Srbi u hrvatskom Saboru i isti onakav kakav imaju srpski radikali u Skupštini Srbije. Sećamo se onih šiptarskih "nezavisnih" sudova i šiptarskih sudija koji Šiptaru za silovanje srpskog deteta odreže kaznu od tri dana. Ima li tužnijeg trenutka od ovog kada mi narodni poslanici odlučujemo o nečemu što predstavlja ponižavanje i porobljavanje i okupaciju srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Zauzvrat ušli smo u zonu B, ušli u naše srpsko dvorište i to DOS-ovska Vlada i mediji udaraju na sva zvona i talambase. Veliki broj građana Srbije prati ovo zasedanje, a naročito Srbi sa Kosova i Metohije i oni koji se ponosno bore i drže na Kosovu i Metohiji, kaoi veliki broj nesrećnika prognanih sa srpskih ognjišta. Prilikom izbora Zorana Đinđića za premijera srpske Vlade iskazao sam svoju sumnju u patriotizam Zorana Đinđića i naveo da je za mene i srpski narod primer patriotizma kad ranjeni srpski borac u ranu na stomaku krije srpsku zastavu da ne bi pala dušmaninu u ruke. Zoran Đinđić mi je odgovorio da je za njega patriotizam kada on i njegova porodica mogu slobodno da putuju po svetu. Putuj slobodno Zorane Đinđiću po svetu, niko te neće sprečavati, za to vreme srpske majke će nositi crninu i jaukati nad grobovima svojih sinova širom Kosova i Metohije. Kosovski zavet je srpska svetinja zapečaćena krvlju srpskih vitezova hristoljubive vojske cara Lazara. Putuj Igumane, za srpski narod, za srpske svetinje i manastire ne brini.
Kao posle gospodina Petkovića, moram i sada da zamolim narodne poslanike da ipak zadrže ono dostojanstvo koje smo imali u dosadašnjem radu i da usmere pažnju na ono što je na dnevnom redu. Reč ima gospodin Marjanski, a posle njega narodni poslanik Radojko Petrić.
Moje izlaganje se sastoji iz više pitanja. Naime, postavio bih gospodinu predsedniku srpske vlade par pitanja - da li, kad se prihvati ovaj pravni okvir, to znači da u okviru Kosova nešto gubimo ili dobijamo? Šta znači ako prihvatimo pravni okvir koji je ponuđen? Šta dobijamo, a šta gubimo? Šta ako ga ne prihvatimo? Gubimo li nešto ili ne? Da li jemožda realan izlaz - referendum? I još jedno pitanje, da li postoji minimum ispod koga ova skupština i ova vlada neće ići? Koliko sam razumeo ovu diskusiju gospodina Đinđića, prihvatili mi ili ne, da je približno svršen čin, da mi ako ne prihvatimo, proces će se nastaviti dalje, a ako prihvatimo u tekstu, sa oštrijim ili blažim rečima, opet se ništa neće promeniti. Zašto onda diskusija u ovoj skupštini, zašto nam je ponuđen ovaj materijal, ako ništa ne možemo da promenimo? Postavio bih još par pitanja - da li ovo znači, ako se prihvati pravni okvir, da li je to početak odvajanja Vojvodine? Naime, o čemu se radi - postoje glasine i signali da neke stranke iz Vojvodine sličnim primerom žele da imaju svoju državu. Da li će biti, posle odvajanja Kosova, Jugoslavije i Srbije? Gospodinu predsedniku postavio bih konkretna pitanja - da li predsednik Vlade Srbije može da garantuje, moralno i materijalno, kako naš narod kaže, da garantuje svojom glavom, da će Kosovo i Metohija ostati u sastavu Srbije kao pokrajina, što znači ujedno i u sastavu Jugoslavije, da će svi Srbi i nealbansko stanovništvo živeti bezbedno, da će biti uspostavljena vlast po zakonu Republike Srbije, tj. da će se poštovati Ustav Srbije i Jugoslavije? Veoma važna stvar, ako Vlada Srbije ili pregovarači sa KFOR-om imaju neka saznanja, neke garancije da će to biti tako, šta ako ne bude tako, pregovori se vrše, jednostavno, kako stvari stoje, i izgubimo Kosovo? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani predsedniče Vlade, Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, koji je 15. maja ove godine proglasio specijalni predstavnik Generalnog sekretara UN za Kosovo i Metohiju, ima dalekosežne posledice za srpsko i drugo nealbansko stanovništvo, kao i za Srbiju i SRJ. Tim ustavnim okvirom skoro 100% su ispunjeni zahtevi albanskog stanovništva, a odbačeni svi zahtevi srpske strane, koji su bili definisani u oko 30 amandmana. Ustavnim okvirom prekidaju se sve veze pravnog sistema Kosova i Metohije sa Srbijom i SRJ. U stvari, u tom dokumentu nigde se ne pominju ni Srbija, ni Jugoslavija. Ustavni okvir, nezavisno od Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, sadrži sve elemente državnosti za Kosovo i Metohiju, što znači dalji korak za potpuno izdvajanje iz Srbije i SRJ. Od današnje vanredne sednice Narodne skupštine Republike Srbije očekujem da jedinstveno pokaže interes da Kosovo i Metohija ostanu u Srbiji i da se proterani Srbi i ostali pripadnici nealbanskog stanovništva vrate u svoje domove. Mislim da nije primerno, istinito, ni produktivno za stanje na Kosmetu ukazivati da je glavni krivac vlast u prethodnoj deceniji. Nije glavni krivac ni vlast SPS-a, ni donedavni predsednik SRJ, Slobodan Milošević. U cilju podsećanja na neke istorijske činjenice, pokušaću da ukažem na neke od njih, koje su rezultirale najvećim delom sadašnjim stanjem na Kosovu i Metohiji. Temelje za stvaranje velike Albanije postavili su albanski prvaci na zasedanju tzv. Prizrenske lige još 1937. godine. Kada je 29. novembra 1943. godine, na Drugom zasedanju AVNOJ-a, ozakonjena jugoslovenska Federacija odlukom o izgradnji Jugoslavije na federativnom principu, pojedini rukovodioci šiptarske narodnosti sa Kosova i Metohije nisu se složili sa odlukom u Jajcu. Požurili su da na konferenciji u selu Bujanu, u Đakovačkoj Malesiji, to je tzv. Bujanska konferencija, održanoj 31. decembra 1943. godine do 2. januara 1944. godine, donesu rezoluciju o samoopredeljenju i priključenju Albaniji. Poznato je da su na toj konferenciji učestvovali pojedinci, koji su posle decenijama bili tu, kao rukovodioci, ne samo na Kosovu i Metohiji, već i u Srbiji i Jugoslaviji. Status Kosmeta konačno je rešen na zasedanju Oblasnog narodnooslobodilačkog odbora Kosmeta od 8. do 10. jula 1945. godine. Tada je doneta odluka da se Pokrajina, sa statusom autonomije, priključi Srbiji u Demokratskoj federativnoj Jugoslaviji. Kada su se krajem 1944. godine preko Kosmeta počele povlačiti grupe nemačkih armija iz Grčke i Albanije, dolazi do masovne pobune za pripajanje Albaniji. Nisu to bili samo balisti, već je to poprimilo mnogo širi karakter. Koliko je trebalo snaga narodnooslobodilačke vojske da se samo pobuna oko Drenice uguši i sa koliko života je plaćeno to slamanje kontrarevolucije? Oprostite mi, ovde želim da napravim jednu malu digresiju. Pretprošle subote, tj. 19. maja, prisustvovao sam u Prijepolju sahrani kapetana I klase Veliše Kijanovića. Pokojni Veliša Kijanović poginuo je 17. maja na brdu Sveti Ilija kod Vranja. Velišin pradeda bio je učesnik balkanskih i Prvog svetskog rata, a deda učesnik Drugog svetskog rata od 1941. godine. Taj mladi oficir, Veliša, dva puta je vanredno unapređivan i uskoro je trebao da postane major Vojske Jugoslavije. Omiljen je bio u svom kraju i ne čudi zbog toga, a posebno zbog žrtvovanja za odbranu otadžbine, što je više hiljada građana odalo poštu i prisustvovalo sahrani. Pokojni Veliša potiče iz nevelikog sela Kamena Gora kod Prijepolja. Iz te Kamene Gore, novembra meseca 1944. godine, poslato je 18 boraca na Kosovo i Metohiju, da pomognu slamanju kontrarevolucije.Od tih 18 boraca, četvorica su na Kosmetu izgubili svoje živote. Vraćam se ponovo određenim istorijskim činjenicama, koje su vodile ovom stanju koje se sada zbiva na Kosovu i Metohiji. MUP Demokratske Federativne Jugoslavije, 6. marta 1945. godine, donosi privremenu zabranupovratka kolonista na Kosovo i Metohiju. To su oni kolonisti koji su početkom rata 1941. godine proterani sa Kosmeta.
Gospodine Petriću, pa mi ćemo tako daleko istinu do stare Sparte da doguramo, dajte da vidimo šta je sa ustavnim okvirima i šta možemo sada učiniti, molim vas.
Poštovani predsedniče, uklopiću se u ovo vreme od 10 minuta, želim da ukažem na činjenicu da se često zloupotrebljava da je samo za prethodnih 10 godina vlast kriva što nam se ovo desilo, podsećam one koji znaju ili kolege koje nisu upoznate, da se informišu, da su to okolnosti, a moj će apel biti, svakako, da tražimo zajedničko rešenje, da se vrate iseljeni stanovnici na Kosovo i da se sačuva ovo područje u sastavu Srbije i Jugoslavije. Znači, radilo se o kolonistima koji su se posle Prvog svetskog rata, i to uglavnom od 1922. do 1929. godine, naselili na Kosmet. Kolonistima nije dodeljivana zemlja od privatnika, to je bilo državno zemljište, šume, šikare, utrine. Dakle, podeljeno je zemljište, oduzeto je od veleposednika i neke manje parcele od pobednika čak. To zemljište deljeno je albanskoj sirotinji. Naseljnici su dolazili uglavnom iz siromašnih područja Crne Gore, Bosne, Like, Banije, Dalmatinskog zagorja, Kopaonika, Toplice. Oni su polse mukotrpnog radana tim krčevinama i utrinama podigli svoja domaćinstva. Početkom rata bili su odmah proterani, kuće su uglavnom spaljene, a stoku i privredni inventar prisvojili su Albanci. U te kuće uselili su se bilo komšije, bilo Albanci iz Albanije. Odmah po završetku rata, tim nesrećnicima i beskućnicima bio je zabranjen povratak na svoja imanja, a glavnu ulogu u tome odigarao je oblasni komitet KP Kosmeta. Zna se ko je u njemu imao glavnu ulogu. Bilo je i tada odgovornih ljudi koji su shvatili kakve sve to dalekosežne posledice nosi i pokušali da utiču da se dozvoli povratak tih iseljenika na svoja imanja. Jedna od tih svetlih ličnosti je Sreten Vukosavljević, tadašnji član prve Vlade Demokratske Fedrativne Jugoslavije i ministar za agrarnu reformu i kolonizaciju. Sreten Vukosavljević je kao sociolog, u stvari naš osnivač sociologije i univerzitetski profesor, znao dobro za tu problematiku. Taj Prijepoljac je posle devetnaeste godine skoro 10 godina bio poverenik, odnosno glavni poverenik za agrarnu reformu i kolonizaciju za Makedoniju, Kosovo i Metohiju i još neka područja. Bilo mu je dobro poznato stanje i kosovskometohijsko pitanje, za to se on energično zalagao za masovni povratak Srba i Crnogoraca koji su 1941. godine bili proterani sa Kosmeta. Na žalost, ni on kao ministar, ni njegovo Savezno ministarstvo za kolonizaciju, nisu bili nadležni da to reše. Nekim čudnim stavovima tadašnje Savezne vlade bilo je preneto u nadležnost Agrarnog saveta, a na čijem čelu je bio Moša Pijade. Kada je na sednici Agrarnog saveta u jesen 1945. godine Moša Pijade tražio da se za desetak hiljada porodica sa Kosmeta obezbedi preseljenje u Vojvodinu...
Manite nas Moše Pijade, molim vas. Imate još minut, greškom vam ponavljam vreme, imate minut, molim vas privedite kraju.
Sreten Vukosavljević je zavapio, citiram - ne Mošo, pobogu brate, ne tako. Ništa nije pomoglo i izvršena je revizija predratne agrarne reforme. Prema nekim procenama, tim merama oko 100 hiljada Srba i Crnogoraca otišlo je sa Kosmeta u to vreme. Pod raznim pritiscima od tog perioda, pa do NATO agresije, smatra se da se i dalje oko 200 hiljada Srba i Crnogoraca iselilo sa Kosmeta. Prisetili smo se demonstracija novembra meseca 1968. godine i to u dane kada je u Albaniji nacionalni praznik. Bio je tada i Tito živ, a separatisti se nisu ustručavali da iskažu svoja raspoloženja. Zar nam nisu sveža sećanja i događanja iz 1981. godine. Od 1989. godine pa do danas svedoci smo aktivnosti albanskih separatista i terorista.
Vreme.
Proces, privodim kraju, nepravde traje ne poslednjih decenija, nego stotine godina. Nisam pominjao ovde ni seobu pod Arsenijem Čarnojevićem, ni naseljavanja Albanaca iza Prokletija. Nakon ovog podsećanja na pojedine istorijske okolnosti, smatram da je potrebno da se manemo vraćanja samo unazad 10 godina i da se međusobno ne optužujemo. Neophodno je da se odlučuje i traže načini za jačanje Srbije i Jugoslavije na Kosovu i Metohiji, a to nam omogućuje Rezolucija 1244 UN. Potrebno je da ova skupština i Vlada Republike Srbije, Skupština SRJ i Savezna vlada, zajedno sa svetom, učinimo što je moguće da se spreči potpuno etničko čišćenje Kosova i Metohije od Srba i drugog nealbanskog stanovništva. Da se taj deo naše zemlje ne prisajedini "velikoj Albaniji". Ubeđen sam, da nezavisno od stranačke pripadnosti, svi ocenjujemo da nam je ovo jedno od najvažnijih nacinalnih pitanja i da treba sve da učinimo što je u našoj moći da sačuvamo Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije i SRJ.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, kolege poslanici, poštovani predsedniče Vlade, dozvolite mi da pvodom Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, koji je proglasio specijalni predstavnik Generalnog sekratara UN i povodom Predloga zaključka koj je podnela Vlada Republike Srbije po ovom pitanju i najavljenim izborima na Kosovu i Metohiji, vašu pažnju zadržim na nekoliko važnih pitanja. Ustavni okvir za privremnu samoupravu na Kosovu i Metohoji ne treba prihvatiti, jer ne obzebeđuje ravnopravnost srpske i drugih nacionalnih i etničkih zajednica na Kosovu i Metohiji sa albanskom nacionalnom zajednicom, kao i zbog toga što je direktno uperen protiv teritorijalnog integriteta i suvereniteta SRJ. Napominjano je da je Kosovo i Metohija deo Republike Srbije i deo SRJ i formiranje institucija,kao što su skupština Kosova, vlada Kosova, predsednik Kosova, sudovi i ostali organi i njihove nadležnosti, znači u stvari negaciju ustavnopravnog sistema SRJ i Republike Srbije na Kosovu i Metohiji. Ustavni okvir kroz strukturu i način rada privremenih institucija,skupštine, predsedništva skupštine i vlade, negira princip jednakosti i ravnopravnosti nacionalnih i etničkih zajednica na Kosovu i Metohiji, jer favorizuje princip majorizacije i ne utvrđuje obavezu donošenja odluka konsenzusom. Ustavni okvir, po meni, predstavlja u stvari predzadnji čin jedne politike koja se vodi od strane jednog broja zapadnih zemalja okupljenih u NATO paktu, politike prema Srbiji i SRJ, koja traje već duži niz godina i koja ima za cilj teritorijalno prekrajanje, a možda i nestanak SRJ, ali svakako izdvajanje Kosova i Metohije iz sastava Srbije i Jugoslavije, pravno i faktički. Poslednji čin te politike svakako treba da bude priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije, koje treba da usledi posle održavanja izbora i konstituisanja institucija vlasti, a čime se ispunjava i treći uslov državnog suvereniteta, pored stanovništva i teritorija. Već više godina, pozivajući se na potrebu zaštite prava pripadnika albanske manjinske zajednice u Srbiji, kao i navodno vraćanje stepena autonomije utvređene ustavom bivše SFRJ iz 1974. godine, tzv. međunarodna zajednica, tj. vodeće zemlje zapada, ultimativno nude SRJ nova i nova rešenja. U suštini, za našu zemlju sve gora i gora, a koja vode stvaranju posebne države Kosova i Metohije unatar Srbije. Ponašanje vodećih držva Zapada prema našoj zemlji je nekorektno, licemerno, pa i zlonamerno. Sve vreme unatrag nekoliko godina, ali sada pod različitim objašnjenjima postojanja nedemokratskog režima u Srbiji i SRJ, navodnog sprečavanja nasilja nad pripadnicima albanske manjine, sprečavanju humanitarne katastrofe, uspostavljanju značajne samouprave na Kosovu, zapadne zemlje u stvari predlažu rešenja i preduzimaju različite mere, a koje su uperene protiv naše zemlje. Među tim merama, svakako, po svom čudovišnom karakteru se izdvaja bombardovanje NATO snaga, koje je trajalo 78 dana, a prouzrokovalo je velike ljudsske i materijalne žrtve. Političke promene koje su usledile u našoj zemlji na saveznom i republičkom nivou i dolazak tzv. demokratskih snaga, nisu uticale na promenu odnosa određenih zemalja prema pitanju sudbine Kosova i Metohije. Naprotiv, mišljenja sam da su zapadne zemlje po ovom pitanju postale još radikalnije. Ovu svoju tvrdnju potkrepiću sa nekoliko činjenica. Dokument iz Rambujea iz februara 1999. godine je na više mesta sadržao odredbe koje su govorile o Srbiji i SRJ i obezbeđenju interesa svake nacionalne zajednice na Kosovu i Metohiji. Primera radi, u poglavlju jedan tog sporazuma, u članu 3. se ističe da SRJ ima ovlašćenja na Kosovu i Metohiji u sledećim oblastima: teritorijalni integritet, održavanje zajedničkog tržišta u okviru SRJ, a što će se vršiti na način koji neće deskriditovati i deskriminisati Kosovo, monetarna politika, odbrana, spoljna politika, carinske usluge, savezni porezi, savezni izvori i druge oblasti precizirane sporazumom. Istine radi, treba pomenuti da taj sporazum za nas nije bio prihvatljiv iz razloga što je uključio dodatne obaveze i odredbe koje su podrazumevale referendum albanske manjinske zajednice posle tri godine i jednu praktičnu okupaciju cele teritorije SRJ sa NATO trupama. Pomenuta i brojna druga rešenja koja govore o sadržaju samouprave na Kosovu, ali unutar Srbije i SRJ su nestala u ustavnom okviru koji je sačinio specijalni predstavnik Generalnog sekretara. Očigledno da je gospodin Hekerup izvršio odabir određenih rešenja prema svom shvatanju sadržaja autonomije. Značajno je naglasiti da se i posle bombardovanja naše zemlje i dolaska civilne i vojne misije UNMIK-a i KFOR-a na Kosovo i Metohiju nastavlja politika ignorisanja naše zemlje i direktne pomoćialbanskoj manjinskoj zajednici. Rezolucija Saveta bezbednosti UN 1244 se ne poštuje, njene se odredbe ili krše ili se ne primenjuju. Postoji za to više konkretnih dokaza, od činjenice da se donose uredbe koje praktično znače negiranje suvereniteta Srbije i SRJ, zatim na Kosovu i Metohiji nema mira, bezbednosti, tolerancije, potpune slobode kretanja za sve građane. Tu činjenicu su potvrdila i odgovarajuća tela OEBS-a koja su istraživala pitanje položaja etničkih manjina na Kosovu i Metohiji i konstatovala da postoji apsolutno pogoršanje bezbednosne situacije i kršenje manjinskih prava. Ni UNMIK, ni KFOR, nisu sprečili jednu kampanju koju je vodila Oslobodilačka vojska Kosova protiv svih drugih etničkih zajednica, a to je dovelo do proterivanja nekoliko stotina hiljada ljudi. UNMIK i KFOR nisu učinili ništa da proteraju one Albance koji su tu nelegalno ušli. Za vreme njihovog mandata oteto je preko 1.300 Srba. Da ne pominjem broj spaljenih i uništenih kuća i drugih stambenih objekata. Kosovo se pretvorilo u jedan centar šverca, trgovine oružja i ratišta na Balkanu. Međunarodni predstavnici nisu omogućili povratak jednom broju jugoslovenskog i srpskog osoblja, kako je to bilo zapisano u Rezoluciji 1244. Nije potpisan ni sporazum sa SRJ o statusu UNMIK-a i KFOR-a na Kosovu. Uprkos svemu ovome, dakle totalnom fijasku Misije UNMIK-a i KFOR-a, bar prema onome što je bila njihova obaveza na osnovu Rezolucije, specijalni savetnik ne samo da donosi ovaj okvir, već i zakazuje pokrajinske izbore za 17. novembar. Cilj je jasan, posle stvaranja etnički čistog prostora treba organizovati tzv. izbore. Praktično, jednonacionalne. Legalizovati postojeće stanje, a zatim, pozivajući se na izbornu volju građana, proglasiti nezavisnu državu. Zbog svega toga smatram da reagovanje države i na saveznom i na republičkom nivou mora biti jasnije, energičnije, kako u pogledu osude onoga što čini UNMIK i KFOR, tako i u pogledu strateških namera države i načina zaštite državne teritorije i obezbeđenja ravnopravnosti svih etničkih i nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji. Smatram da nisu realna očekivanja autora informacije koju smo dobili u materijalu za današnju sednicu, da će specijalni savetnik Generalnog sekretara koristiti svoja ovlašćenja da bi obezbedio zaštitu prava zajednice i njihovih članova. Naprotiv. Praktično smo videli da je 95% amandmana koje su dali predstavnici srpske strane odbijeno. O načinu rada govori i sama činjenica da se predstavnici etničkih zajednica među sobom nisu ni sastajali, niti imali mogućnost komunikacije, već je sve odvijano preko specijalnog savetnika. Samim tim, on je praktično odbio da priča o sadržaju svih tih amandmana, na štetu Srbije i Jugoslavije. Koleginice i kolege poslanici, rešenje postojeće situacije može se naći na sledećim osnovama: striktnim i doslednim poštovanjem Rezolucije 1244, a posebno obaveza koje je preuzela međunarodna zajednica, obezbeđenjem javnog reda i mira, bezbednosti, osiguranjem povratka izbeglica i raseljenih lica i vladavinom prava; Savet bezbednosti bi na naše traženje trebalo da oceni rad UNMIK-a i KFOR-a; sve to dovesti u sklad sa Rezolucijom 1244; znatnu autonomiju Kosova i Metohije u okviru SRJ, predviđenom Rezolucijom 1244, moguće je obezbediti primenom dostignutih standarda manjinske politike u svetu i specijalni predstavnik Generalnog sekretara treba na tom tragu da izmeni dokument. Naravno, ukoliko želi pravedno rešenje. Savezna vlada treba da pokrene inicijativu za zaključenje jednog regionalnog sporazuma, koji bi utvrdio obaveze država Balkana u poštovanju teritorijalnog integriteta, ali i u pogledu sadržaja prava kojima se obezbeđuje ravnopravnost pripadnika manjina sa većinskim stanovništvom. Mislim da treba zahtevati ograničenje vremenskog trajanja Misije Ujedinjenih nacija za Kosovo i Metohiju i preuzimanju obaveza naših državnih organa. Republička i Savezna vlada treba jasno da kažu da neispunjenje odredaba Rezolucije 1244 znači da ne postoje normalni uslovi za održavanje tih pokrajinskih izbora i da se neće priznati njihovi rezultati. Iz svih ovih razloga, predlažem da se ponuđeni zaključci revidiraju od strane Radne grupe Narodne skupštine i da se na jasniji i energičniji način izrazi odnos ovog parlamenta ne samo prema dokumentu, već i prema ostalim pitanjima vezanim za Kosovo i Metohiju, na način na koji je to predložila poslanička grupa SPS-a. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, posle njega narodni poslanik Dragan Pavlović.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, cenjeni gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da komentarišem neke od delova ustavnog okvira za privremenu samoupravu i sa tim u vezi predložene zaključke od strane Vlade Republike Srbije. U preambuli se kaže da, podsećajući da se Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244 predviđa uspostavljanje i razvoj nacionalne samouprave na Kosovu, u očekivanju konačnog dogovora, da uvažavajući istorijski, pravni i ustavni razvoj Kosova i uzimajući u obzir legitimne težnje stanovništva Kosova da živi u slobodi i u miru i prijateljskim odnosima sa ostalim stanovnicima u regionu (komešanje u sali) ... Dakle, ovakva intonacija kroz svesno prenebregavanje činjenice da se autonomija obezbeđuje u okviru SRJ, a ne u okviru međunarodne uprave na teritoriji Jugoslavije, direktno utiče na suverenost i suverenitet Jugoslavije na ovoj teritoriji. Dalje se kaže: "Naglašavajući da je od svog uspostavljanja privremena administrativna misija UN na Kosovu i Metohiji pružala podršku i pomagala stanovništvu Kosova". Kažem da se ovde radi o cinizmu, iz prostog razloga, što pomagala jeste, ali šiptarskom stanovništvu. Što se tiče srpskog stanovništva, šta im je pomogla. Svedoci smo da im je ovih dana i zvono "uhapsila", jer je zvono iritiralo Šiptare. Tako pomažu Srbima. Treće: "uzimajući u obzir da će na osnovu napora koje preduzima UNMIK i na osnovu dostignuća, uključujući i vredan doprinos stanovništva Kosova, itd." Znači, očekuje se da stanovništvo učestvuje na Kosovu na slobodnim i pravednim izborima. Kažem opet da slobodnih izbora ne može biti dok na Kosovu ne bude slobode, a pravednih izbora ne može biti nikako dok se na Kosovo ne vrate oni koji su sa Kosova prognani. Jer, valjda je pravda da se ti stradalnici vrate na svoja ognjišta. Dalje se u preambuli kaže: "Određujući da se u okviru oganičenja koje definiše rezolucija , odgovornost je preneta na privremene institucije samouprave, itd." Kaže se, kako bi se omogućilo utvrđivanje budućeg statusa Kosova jednim odgovarajućim procesom, u budućoj fazi u potpunosti će se voditi računa o svim relevantnim faktorima, uključujući i volju stanovništva. Tim stavom se na jedan neprihvatljiv i protivrečan način stvaraju preduslovi za utvrđivanje budućeg statusa Kosova i Metohije, naglašavam Kosova i Metohije, a ne Kosova, jer se s jedne strane poziva na Rezoluciju, što izvorno podrazumeva dogovor o konačnom statusu Kosova i Metohije u okviru SRJ, ali se takođe, uključivanjem volje stanovništva kao bitnog faktora, stvara jedan politički pravni osnov za sprovođenje referenduma o budućem statusu Kosova i Metohije, a to znači secesije. Dalje, svuda se ovde govori o Kosovu. Nisam čuo da je bilo ko od govornika, koji su bar danas bili za ovom govornicom, izgovorio to Kosovo, nego Kosovo i Metohija. Dakle, toga u zaključicima nema. Ili je Kosovo i Metohija, ili je samo Kosovo, ali da se dogovorimo šta je i zbog čega je to tako, ako je tako. Osnovnim odredbama poglavlja 1. Kosovo i Metohija se definišu kao entitet pod privremenom međunarodnom upravom, koji sa svojim stanovništvom ima jedinstvene istorijske, pravne, kulturne i jezičke atribute, a zatim se govori o nepodeljenoj teritoriji koja se sastoji od opština koje su osnovne teritorijalne jedinice lokalne samouprave. Dakle, ni malo slučajno su ovim stavom definisana tri osnovna elementa državnog suvereniteta. To su: stanovništvo, teritorija i državna vlast, što i na sasvim jasan način negira i isključuje suverenitet SRJ na tom delu teritorije i direktno je u suprotnosti sa Rezolucijom. Posebno hoću da komentarišem poglavlje 9, podsećajući da Skupština prema ovom predlogu ima 122 člana. Od tih 122, 100 se bira proporcionalno, a to znači - Albanci kao većinsko stanovništvo će imati to, deset članova će imati Srbi, deset će imati svi ostali. Onda, u predsedništvu od sedam je samo jedan Srbin, jedan od drugih narodnosti, ostali su Šiptari. Mislim da ne treba sada bilo šta da pričam i da komentarišem kakav će biti status Srba u takvoj zajednici i šta oni u okviru takve zajednice mogu da očekuju. Ako je sad sve to tako, onda se naravno, postavlja pitanje zaključaka koji su nama ovde predloženi. Neću posebno da komentarišem zaključak 1 o kome je bilo dosta reči, ali želim samo da apostrofiram da ovaj okvir, ne samo što ne predstavlja dobru osnovu, nego ne predstavlja bilo koju osnovu koja bi zaštitila Srbe i omogućila im da žive kao ljudi i u okviru ljudskih prava na Kosovu. Što se tiče zaključka 2, ne zalažem se da se preporuči gospodinu Hekerupu da još jednom razmotri mogućnost i vidi šta će da uradi, nego mi moramo insistirati da se napravi revizija ovog okvirnog sporazuma. Ne da on to razmotri, nego da napravi reviziju u duhu Rezolucije 1244. Zaključkom 6, je rečeno: "Pre izlaska na izbore Srbi na Kosovu i Metohiji treba da zahtevaju da civilne ..." itd. Nema šta da zahtevaju. Uslov da Srbi izađu na izbore treba da bude taj plan kako da se oni tamo bezbedno vrate i kako da oni bezbedno žive, pa onda da idemo na izbore. U tom svetlu, član 7, koji kaže da naši organi sarađuju sa organima UNMIK-a, je gotovo nepotreban. Jer, ako se obezbede uslovi da se naši vrate tamo, sasvim je razumljivo da ovo treba da se radi, kao što se zna da ne treba golim rukama hvatati za ogoljene provodnike električne energije. Što se tiče zaključka broj 8, u kome se kaže: "Preduzeće se konkretne mere za ostvarivanje funkcija nadležnih državnih organa na Kosovu i Metohiji u domenu poreza itd.". Ako se revizija ovog okvirnog sporazuma napravi na osnovu naših primedbi, to ko, šta, carina itd. treba da bude rešeno u okviru tog dokumenta, a ne iza toga. Konačno, nadležni državni organi će se dogovoriti i definisati organizaciju Saveznog komiteta za Kosovo i Metohiju. Vrlo je uopšteno koji su to nadležni organi, šta će, kada će, kako, itd. Hteo bih da podsetim da zadatak Skupštine nije da kaže kako, nego da kaže šta. Kako, to je tehnika. Kako, to sprovodi onaj ko je servis Skupštine, to je u ovom slučaju Vlada. Skupština kaže šta hoće. Kako, gospodo iz Vlade i ostali koji su u izvršnoj vlasti, nađite rešenje. Nije dobro da sad kažemo - kažite vi nama kako. Ako mi sad to kažemo kako, onda znači da mi radimo vaš posao, a poslovi i nadležnosti su ipak podeljeni. Kome onda treba ovakav okvir? Svakako treba Šiptarima, koji su oduvek želeli da imaju svoju državu. Svakako treba i onima koji su njihovi mentori i koji im sve to omogućavaju, a zovu se međunarodna zajednica iliti, čitaj, Sjedinjene Američke Države. Jedan od razloga je možda i to što, čuli smo i čitali u štampi, bi Bonstil trebalo da bude najveća američka baza na evropskom tlu. O tome nisu razgovarali i nisu se dogovarali ni sa kim iz ove vlade. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Otkud znaš?) Prema onome što mi znamo. Dakle, nisam pročitao da je bilo ko iz ove vlade rekao - vi možete tu teritoriju za to koristiti. Dakle, mi onda treba nekom drugom da damo legitimitet da bismo se sa njim dogovorili o korišćenju te teritorije, a to može samo ako on o tome bude mogao da odlučuje. Konačno, danas je za ovom govornicom bilo reči o tome šta to sadašnja vlada radi kada je u pitanju pomoć Kosovu. Čuli smo nešto od gospodina Veselinova. Dakle, to je sad samo deo onoga što se inače radi, ili je ova prethodna vlada radila to. Ne samo to, nego i besplatne knjige i obezbeđenje prevoznih sredstava i obezbeđenje zdravstvenih pomagala, itd. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, niko razuman neće zameriti niti pitati gospodina Đinđića zašto, kako je on rekao, 100 hiljada ljudi živi od budžeta ove republike i ove vlade. Naprotiv, biće mu zamereno ako intenzitet pomoći tim ljudima i onim koji su ostali na Kosovu ne bude bar na nivou one prethodne vlade. Na kraju, zamolio bih da ovu govornicu ne koristimo više lamentirajući zbog toga šta je bilo, lamentirajući u odnosu na neko loše nasleđe. Mi smo ozbiljni ljudi. Oni koji su dolazili na vlast i koji su zbog toga izabrani, valjda su znali ili pretpostavljali šta sve mogu da očekuju i za to su imali rešenja. Gospodo, ubuduće očekujemo rešenja, a ne lamentiranje šta je bilo i što je bilo.
Reč ima ministar pravde, gospodin Batić, a posle njega narodni poslanik Dragan Pavlović.
Zaista ne vredi lamentirati nad prošlošću, ali ću samo podsetiti, istine radi, kada je reč o suverenitetu na Kosovu i Metohiji, gospodo, molim vas još jednom da pažljivo pročitate Rezoluciju 1244. Ona nijednom rečju ne pominje Republiku Srbiju. Nema pomena od Republike Srbije u Rezoluciji 1244. Da ne podsećam već na ono što sam rekao da je u nju inkorporiran i deo Sporazuma u Rambujeu, bez obzira što ga SRJ ili Srbija, odnosno njeni predstavnici nisu potpisali. Dakle, slažem se da je ovo tema oko koje ne treba politizirati, gde se ne treba baviti nekakvim stranačkim interesima i gde, kako to reče na sastanku koji je održan kod predsednika SRJ sa predstavnicima Srba sa Kosova i Metohije vladika Artemije - ne vredi neprestano pozivanje na prošlost, ne vredi ni neprestano isticanje razlika i podela. Dakle, dosta je razlika i podela iz prošlosti. Potrebno nam je, kada je reč o Kosovu i Metohiji, jedinstvo u budućnosti, bez obzira na partijske i stranačke razlike. Mi imamo jedan objektivno sužen manevarski prostor. Ali, dajmo da ga u duhu najboljih namera u pogledu vraćanja suvereniteta i integriteta na Kosovu zaista iskoristimo, bez obzira koliko mali bio. Ne lažnim inatom, ne prkosom, nego pameću, umom, razmevanjem, politikom, diplomatijom. Šta hoću da kažem? Treba insistirati na onome što je realno i što je obaveza međunarodne zajednice, a to su bezbednost, povratak prognanih, ali ne puka retorika, nego da se stvarno vidi da je međunarodna zajednica učinila da se ljudi vrate na Kosovo, da im se stvori ambijent, da im se izgrade porušene kuće, da se poprave oštećene, da se stvori ta elementarna mikro klima, elementarna infrastruktura i da ljudi mogu zaista da se vrate tamo odakle su prognani. Tek onda će međunarodna zajednica pokazati da i Rezolucija 1244 i sve priče o multietničkom Kosovu nisu puka fraza nisu prazna priča, nego zaista afirmacija sistema UN. Ovako se dolazi u neprestanu koliziju. Mi veličamo Rezoluciju 1244, ona nije idealna, a čak se ni ona ne ispunjava. Dakle, tražimo ono na šta imamo pravo, bezbednost, povratak prognanih, razotkrivanje i rasvetljavanje sudbine nestalih, kidnapovanih, otetih. Dakle, to je ono što je minimum, uz stalno insistiranje na traženju revizije, bez obzira da li imamo ovlašćenja po Rezoluciji 1244 ili ne, dakle revizije ustavnih okvira za Kosovo i normalno da će Vlada prihvatiti svaku dobronamernu sugestiju u tim relacijama. Prema tome, dajmo da nađemo jedan zajednički imenitelj. U protivnom, možemo raspredati ovde nedelju dana bez ikakvog efekta.
Gospodine predsedniče, povredili ste član 88. stav 6. Poslovnika koji jasno kaže "Ostalim članovima Vlade predsednik Narodne skupštine daje reč kada je zatraže, a njihovo izlaganje može trajati dva puta duže od vremene određenog za izlaganje narodnih poslanika". Čak i ako to tako široko tumačite da jednom ministru svaki put date reč kada zatraži, ukupno ne može da goviri više nego samo dva puta duže od vremena određenog za izlaganje narodnog poslanika. Gospodin iz "Galenike", koji uvek zastupa srpske neprijatelje, ovde je zastupao interese Hansa Hekerupa, a nije imao pravo da dobije reč. Vi zaista treba da brinete o tome imaju li poslanici ovde pravo u Skupštini ili ministri. Po mom mišljenju, u ovoj skupštini prava imaju samo poslanici. Naše pravo je ograničeno na 10 minuta, jednom da se javimo, pravo ministra na 20 minuta i jednom da se javi. Ne može ovde svaki minitar kad god mu padne na pamet da dobije reč. Može kada god mu padne na pamet, ali samo jednom i ne može da govori dva puta duže od vremena određenog za izlaganje poslanika. Ako smo mi dužni da sažmemo svoje izlaganje u 10 minuta, ministar je dužan kao pametniji od nas, vredniji, štaznam, našao bih već neke osobine, da to uspe u dva puta dužem vremenu i gotovo, nema više. Predsednik Vlade ima pravo da to uradi kao i svaki predlagač, pošto nam je označen predsednik Vlade kao predlagač, tri puta i mi ćemo to pravo da poštujemo poštovaćemo pravo i na repliku, iako ministri ovde u ovoj sali nemaju pravo na repliku. Ali baš toliko, gospodine predsedniče, da svakog dana kada vam ukažemo na povredu Poslovnika koju vrši isključivo jedna ministar u ovoj skupštini, i to onaj za koga ni 89 poslanika nije htelo da glasa da ostane ministar, nego samo 88, valjda je to vama dovoljan znak da on ovde, kada naiđe i ako sme da naiđe,treba da sedi skrušen. Tačno pola DOS-a. To je to njegovo, pola DOS-a.
To vi na vašem izvršnom odboru rešite, na Centralnoj otadžbinskoj upravi, a što se Poslovnika tiče, to smo prodiskutovali bar šest-sedam puta juče, odnosno prekjuče, upravo po ovoj stvari. Zaista nismo uspeli da popravimo sve što ste vi pokvarili. Ovo je stari Poslovnik i ovo nije menjano u Poslovniku. Mi smo ovaj poslovnik nasledili. O ovome smo već odlučivali i biću prinuđen da poštujem slovo Poslovnika onako kako piše, a sigurno da će biti potrebe da ova radna grupa koja je formirana, ovaj deo Poslovnika veoma dobro precizira. Ovde zaista nije precizno, ali moram davati reč kada god član Vlade zatraži, a pokušavam da to vreme suzbijem na ono vreme dozvoljeno, a to je ukupno 20 minuta. Gospodin Batić je govorio tri minuta i nešto. Dvostruko vreme je 20 minuta. To će biti otprilike to, ukoliko smo dovoljno tolerantni, pogotovo kada je ovakva tema na dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, a posle njega narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo stanje na Kosovu i Metohiji ne daje nam pravo na velike govore, krupne reči, busanje u grudi, skupljanje političkih poena na nečemu što, ipak se svi slažu, je nacionalna tragedija i u sadašnjosti i u budućnosti veliki problem naše države. Lako je bilo nekada, lako je i danas reći u Beogradu, Kosovo je naše, ne damo Kosovo, ako građani koji su živeli na Kosovu ne mogu da kažu da je Kosovo njihovo ili ako građani koji tamo sada žive se tako ne osećaju. U okviru teme o kojoj danas razgovaramo isprečila se ispred nas Rezolucija 1244, o kojoj je najviše bilo reči. Nije dovoljno samo reći kriv je neko što se ne sprovodi Rezolucija u jednoj tački, potrebno je videti i kakvi problemi unjoj postoje. Jedan od problema, a o tome je valjda trebal da vode računa oni koji su potpisivali, jeste što je ona na izvestan način kontradiktorna. Tačno je da u jednoj odredbi kaže - suverenitet Srbije, ali je tačno da u sledećim tačkama ona ima one odredbe koje taj suverenitet narušavaju. Faktičko stanje je da mi na delu teritorije imamo ograničeni suverenitet, da je on posledica politike i države koju smo imali i da je to okvir u nutar koga je moguće delovati. Ni pravni okviri koji su predviđeni ovim rešenjem ne isključuju prava Srba na Kosovu. Naprotiv, postoje odredbe koje o njima govore, postoje garancije i specijalni postupci kada su ugrožena prava etničkih zajednica. Međutim, problem je što ima loših iskustava, što nema dovoljno poverenja i problem je što mi ne verujemo da su to dovoljne garancije da će ta prava biti ostvarena i da će biti poštovana. Takođe, kaže se prvo povratak prognanih na Kosovo, kao da je to stvar određene odluke. Znate, donese se odluka - sutra povratak. Prisustvovao sam jednom vrlo brutalnom pokušaju povratka kada je posle potpisivanja Kumanovskog sporazuma krenula kolona izbeglih lica, Srba sa Kosova, pokušaja koji su krenuli iz Beograda, pokušaja bivše vlasti da nasilno vrati te ljude. Prisustvovao sam toj drami, tom razočarenju ljudi u njihovu matičnu državu. Prisustvovao sam izjavama ljudi koji kažu da su bili naterani na isterivanje Albanaca iz svojih kuća,da nema šanse da se vrate tamo i to je problem povratka. Znači, prvo, da li svi ljudi žele da se vrate. Ne želim da ubijem nadu onima koji imaju emocije i koji žele. Mnogi ne žele da se vrate. Da li je važno, a sigurno da je važno zaštitim imovinu ljudi, oštećenu, neoštećenu, njihova prava po tom osnovu. Svaki problem treba individualizovati, za sva izbegla lica treba rešavati pojedinačno i naravno, svima onima koji žele treba učiniti sve da se vrate, ali nemojmo pričati o nekakvim masovnim povratcima, jer sumnjam da postoji čak i raspoloženje toliko. Kada sam pitao jednog građanina, našeg Srbina sa Kosova, zašto je napustio Kosovo, on mi je rekao, znate, kada uđemo u autobus i ne čujemo naš jezik,imam problem i rešio sam da promenim sredinu. Mi ne možemo na silu promeniti nepovoljan etnički sastav na Kosovu. Mi smo imali i bez KFOR-a i bez UNMIK-a situaciju na Kosovu da su u institucijama vlasti sedeli Srbi, a da je postojala paralelna vlast, paralelna država, paralelne bolnice. To je bila jedna iluzija koja je trajala godinama i nije obezbeđivala ništa, iako smo faktički sedeli u institucijama vlasti. Naprotiv, ona je dovela do još većeg konflikta. Jedna od važnih stvari je i mehanizam rešavanja konflikta i više puta je ovde bilo reči da li je jedna od važnih stvari za to da se konflikt rešava sa relevantnim snagama u konfliktu. Cenim položaj svih nacionalnih zajednica, Egipćana, ali oni nisu relevantni i ne mogu bitno uticati na položaj Srba i Albanaca na Kosovu. Druga stvar je politički moral. Da li se konflikt iskoristi za politički obračun sa unutrašnjim neprijateljem ili političkim neistomišljenicima, i tako sam postane još veći problem, ali se ostvari jedan drugi cilj, a to je cilj elite na vlasti. Još jedna iluzija, koje mislim da treba da se oslobodimo, a to je pravo bilo koje partije da ima ekskluzivitet u zastupanju nacionalnih interesa. Znate, to automatski podrazumeva, analogno, da su politički protivnicineprijatelji. Mi smo tu situaciju imali. Nacionalni interes ne može biti nešto što se može monopolisati i mislim da, naročito kada su prelomni trenuci,to predstavlja najširi mogući konsenzus, a ne pravo koje može, da tako kažemo, da političke protivnike diskvalifikuje, kao što smo to imali i ranije. Na kraju, mislim da smo bili taoci jednog nacionalno- socijalističkog programa, koji se u osnovi zasniva na uspostavljanju apsolutne vlasti, pre svega oslanjajući se na manipulaciju nacionalnim osećanjima i na one etničke teritorije u Srbiji, u bivšoj Jugoslaviji, koje su bile mešovite. Seleći konflikt sa jedne teritorije na drugu, da ne nabrajam, dakle, sve više vlast se učvršćivala, a zemlja je ekonomski i nacionalno propadala i, ako je bio 5. oktobar, uzroke treba tražiti u takvoj politici. Mislim da jedna od promena koju građani očekuju sastoji se u tome da nova vlast - a ovde je bilo spomenuta diplomatska inicijativa na preciziranju obaveze i države, i međunarodne zajednice na otklanjanju nejasnoća - u tom pravcu treba da ide, a ne na huškanje, ne na prebrojavanje zločina ili priču o tome da li treba goniti zločince ili treba goniti one koji otkrivaju zločine. Znate, i po međunarodnom pravu, i po zakonu, i po pravoslavnoj veri, ne možemo svoja prava ostvarivati preko zločina, a otkrivanje zločina nije bacanje ljage na vojsku ili na narod, nego upravo skidanje ljage sa naroda i sa vojske. A ako je u tome učestvovao ili su učestvovali pojedinci iz samog državnog vrha, onda je to njihov problem i to ne sme biti razlog za guranje pod tepih nečega što jeste opasnost za kolektivnu krivicu i za ono što se nama dešava. I na kraju, jedini merljivi kriterijum uspeha jedne vlasti su rezultati i oni koji su konzumenti te vlasti, a to su građani koji su u tom odnosu. Dosta je bilo politike - jedna država, jedan narod, jedan čovek, dve partije, jedna koja je na vlasti, a druga koja je samo partner u podržavanju te vlasti, a čitav višestranački sistem se sastoji u borbi za to drugo mesto. Mislim da smo iz te faze izašli i da ćemo ući u bolji period.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Miroljub Veljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao uopšte nameru da se danas obraćam ministru, niti sam imao nameru da se obraćam premijeru, hteo sam da govorim o rogovima, o rogovima u vreći koji su pre 150 dana strpani u tu vreću i kada sam poručio premijeru da će imati velikih problema zbog tih rogova. Evo, današnji ovaj predlog zaključka upravo potvrđuje da se radi o rogovima u vreći, jer je ovako nakaradan predlog zaključaka pred nama narodnim poslanicima, od kojih se danas traži da u jednoj toleranciji, nestranački, raspravljamo o jednom veoma važnom problemu koji je zadesio srpski narod i našu državu. Mi, srpski radikali, smo ovaj problem shvatili kao naš nacionalni problem. Međutim, izgleda da Vlada nije postigla konsenzus po pitanju nacionalnog interesa. Taj nacionalni interes, na koji se pozivaju uglavnom svi DOS-ovski predstavnici za ovom govornicom, samo deklarativno ovde iskazuju i predstavljaju, ili kao neki glumci, svirači i patriote. U isto vreme, sve ono što čine i što govore kasnije u svojim izlaganjima, govori upravo suprotno onome za čega se zalažu. Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji je odgovor na Rezoluciju narodnih poslanika, ovih ovde, koju smo doneli 5. maja. Taj odgovor od strane Hansa Hekerupa je odgovor američke administracije i on će, bez obzira kako se ovde danas govorilo, osporavali mi blažim ili oštrijim tonom ovaj ustavni okvir, biti donet. To je na određeni način u svom izlaganju i premijer rekao. Ali, mi bismo morali da kažemo da postoje određene metode i mere koje bi ipak malo pokolebale međunarodnu zajednicu, kada bi se suprotstavili na jedan ne ovako snishodljiv način, ne na ovako jedan metiljav način a to šta je metiljav način, najbolje zna ministar za poljoprivredu koji nije sada ovde, a koji je odmah iskoristio priliku da se u ovako jednom konfuznom zaključku nađe i njegov interes. Njegov interes se upravo ogleda u tome što on smatra, ako šiptarski teroristi mogu da seku šumu, da je on nadležan u svom ministarstvu kao resorni ministar, zašto ne bi on sutra mogao sa svojim separatistima u Vojvodini da tražim da isključivo kosi pšenicu i da tu pšenicu trpa u svoje džepove. Dakle, takvu jednu konfuziju koju očekuje Vlada Republike Srbije, jedva su dočekali pojedini članovi Vlade koji su odmah gledali svoj interes, kako na severu Srbije, tako i na jugu Srbije. Danas, kada govorimo o problemu Kosova i Metohije i o zaključcima koje je donela Vlada, moramo da govorimo o kvalitetu tih zaključaka i šta ti zaključci eventualno mogu da doprinesu da bi se stanje na Kosovu i Metohiji popravilo. I, moramo se složiti, da se malo šta sada može učiniti u konkretnom slučaju i u poboljšanju uslova života Srba koji žive na Kosovu i Metohiji, a posebno ne možemo očekivati ni skori povratak Srba, jer se kroz predloge ustavnih okvira za privremenu samoupravu, predviđa da na teritoriji Kosova i Metohije bude multietnička policija, sastavljena uglavnom od Šiptara. Dakle, od onih koji su do juče bili teroristi, preobukli su se u srpsku odeću i oni bi sada trebalo da čuvaju srpske glave i srpske domove. To nije sigurno nikakva garancija onim Srbima koji su odlučili da se vrate ili koji su ostali na svojim ognjištima. Zbog toga taj ustavni okvir nije uopšte dobar, ali ne može se tako blagonaklono i snishodljivo obraćati autoru ovoga ustavnog okvira. U zaključku bi, naravno, trebalo pisati pre svega o onim tačkama (a ima ih 9, smatram da ni jedna nije prihvatljiva) u kojima se gotovo i ne spominju prava Srba na Kosovu, a Vlada je bila svesna kada je pisala ovaj zaključak. Moraju se redefinisati, moraju se napisati, nekako bi to napisala DOS-ovska većina, nego onako kako bi to zaista uslovilo administratore u Americi da završe svoj pakleni plan koji su započeli. Dakle, to je neprimenjivanje Rezolucije Saveta bezbednosti 1244. Nije dovoljno reći u članu 3. - od organa i predstavnika međunarodne zajednice se zahteva striktno poštovanje Rezolucije Saveta bezbednosti, nego treba tražiti od međunarodne zajednice i sankcije za one koji ne primenjuju Rezoluciju 1244. Isto kao što se zahtevaju sankcije kod Srba, tako isto treba zahtevati da se primene iste te sankcije i protiv onih koji su tu rezoluciju potpisali, i da se onda, ukoliko je i sami ne poštuju, primereno kazne. Dakle, treba tražiti od UN da se, ako je u pitanju Hans Hekerup, a ne primenjuje Rezoluciju 1244, odmah povuče, kao specijalni izaslanik UN, a ako je to samovoljno učinio, da se pošalje u Hag i da odgovara za zlodela, koja je već do sada učinio srpskom narodu na Kosovu i Metohiji. I ne samo Hans Hekerup, on je samo produžena ruka američke administracije, a plašim se da produžena ruka američke administracije ne sedi i u ovim prvim redovima. Dakle, ako pogledamo sve ove tačke zaključka, onda gotovo možemo biti i uvereni da ovako jedan konfuzan i nedorečen predlog zaključaka govori u prilog ovome što sam rekao, da su produžena ruka u stvari svi oni koji su sastavljali ovakve zaključke. Odmah, na samom početku današnje sednice, predsednik Skupštine je rekao - evo, imamo jedan zaključak, koji treba promeniti u gotovo polovini tačaka, koje su pred nama. I onda se postavlja pitanje - da li je Vlada Republike Srbije uopšte razmatrala ovaj zaključak i ko je ovaj zaključak uopšte pisao? Mislim da je ovaj zaključak pisao lično Hans Hekerup i zbog toga danas smatram da poslanici, pre svega SRS, sasvim opravdano, nepristrasno, nepolitički obojeno, govore o opštem nacionalnom srpskom interesu, koji treba da je interes svih poslanika koji sede u srpskom parlamentu. Međutim, s obzirom na nepoznavanje materije i na to da se politički pokušavaju opirati donošenju jednog radikalnijeg zaključka, koji se ne bi zvao zaključak, nego rezolucija, koji bi tražio od međunarodne zajednice da poštuje pre svega Rezoluciju 1244, da to neće učiniti, jer očekuju da državu rasparčaju, jer je američka administracija dobro savladala srpsku istoriju, i znaju, čuli su za Aganliju, Mulu Jusufa, Kučuk Aliju, Hočić Mehmed Agu. I sada, kada se bude raspala ova naša država, pojedini ministri žele da zamene ove "vitezove". Hvala.
Ima reč narodni poslanik Miroljub Veljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlog Vlade Srbije povodom ustavnih okvira za Kosovo i Metohiju, govor predsednika Vlade Zorana Đinđića tim povodom i govor ministara u Vladi Republike Srbije mogli bi se okarakterisati sa tri reči - mlitavo, snishodljivo i neodgovorno. U najmanju ruku, neodgovorno sa stanovišta državnog i nacionalnog interesa. U dosadašnjoj diskusiji imali smo predlog dve političke grupacije u ovoj skupštini, da se predloženi nacrt zaključaka povodom Hekerupovog ustava za Kosovo i Metohiju popravi u nekoliko tačaka. Prvi predlog je dao gospodin Branislav Ivković, ispred poslaničke grupe SPS-a. Predložene popravke sa njegove strane su čisto kozmetičke prirode i one se mogu okarakterisati kao čista demagogija jedne opozicione političke partije. Njegov predlog je takav da suštinski ništa ne menja, a motiv je - prikazati građanima Srbije navodnu brigu za državu i odbraniti propalu politiku upravo te partije prema Kosovu i Metohiji u prethodnom periodu. Drugi predlog za izmene zaključaka, koji nam je dostavila Vlada, došao je od narodnog poslanika Maršićanina, a u ime poslaničke grupe DOS-a. I ove predložene popravke bih ocenio kao čistu kozmetiku. Ako je ono što je predložio Ivković opoziciona demagogija, ovo što je predložio Maršićanin je vrhunska državna demagogija,u maniru njegovog partijskog šefa i predsednika Jugoslavije, gospodina Koštunice. Koštunica nam to iz dana u dan demonstrira već punih osam meseci. Dame i gospodo narodni poslanici, odnos prethodnih režima prema Kosovu i Metohiji (kad kažem - prethodnih režima, tu mislim na onaj kralja Aleksandra,na onaj Titov i na kraju na Miloševićev režim)je takav da nismo imali nikakvu promišljenu, dugoročnu i državnu strategiju prema možda najvažnijem nacionalnom i državnom pitanju. U rešavanju ovog problema, nas Srbe su često sputavale istorijske međunarodne okolnosti, često su nas sputavali ideološki razlozi i vrlo često su to bili i čisto partijski interesi, toliko karakteristični za eru Slobodana Miloševića, npr. banalan razlog - krađa glasova. No, svim tim prehodnim režimima se ne mogu osporiti pokušaji, pa i postignuti rezultati u očuvanju Kosova i Metohije, kao korena Srbije i srpskog naroda, kao integralnog dela ostatka Srbije. Setimo se, mi smo Kosovo i Metohiju gubili i u vreme otomanske invazije, pa smo ga vratili, mi smo Kosovo i Metohiju gubili za vreme Prvog svetskog rata, pa smo ga vratili, i na kraju, mi smo Kosovo i Metohiju izgubili i za vreme Drugog svetskog rata, pa smo ga vratili. Ponovo je okupator na Kosovu i Metohiji, ponovo sveta srpska zemlja nije u sastavu matice. No, ovog puta smo u opasnosti da trajno izgubimo Kosovo i Metohiju. Na vlast u Srbiji je došla tzv. prozapadna i verovatno najkooperativnija vlada naspram Amerike i zapadnih sila. Ovakva mlaka reakcija na Hekerupov ustav Kosova, izjave Čovića o podeli Kosova i Čede Jovanovića o nekakvoj kantonizaciji Kosova i Metohije, mirišu na konačnu istorijsku kapitulaciju Srba. Gospodo iz DOS-a,moram da vas upozorim - vi mandat predaka, mandat naroda i mandat potomaka za to niste dobili. Amerika i Hekerup mogu da donesu ovaj ustav. Mogu da ga sprovedu, mogu oni da izaberu i predsednika Kosova, vladu, dardan kao sredstvo plaćanja, moguoni u ovom trenutku sve. Ova skupština može i mora danas da kaže Americi i međunarodnoj zajednici, gospodo mi ne prihvatamo i ne priznajemo. To je izuzetno značajno. Ovakvim predlogom Vlade, čak i sa ovim poboljšanjima gospodina Ivkovića i Maršićanina mi to dobrovoljno prihvatamo i priznajemo. Mi sto istorijski izgubili Kosovo i Metohiju. Naša generacija jednostavno mora ostaviti mogućnost i šansu našim potomcima da vrate Kosovo i Metohiju u sastav matice. Nadam se da ćemo to uraditi u vrlo kratkom periodu i nadam da ćemo to uraditi mirnim i diplomatskim putem. Čini mi se da je predsednik Vlade malopre rekao da bez obzira kakav zaključka ovde da donesemo to neće pogoršati položaj Srbije i Jugoslavije. Čime se mi to inatimo sa međunarodnom zajednicom? Ako to neće pogoršati položaj Srbije, zar u ovom zaključku ne bi moglo da se stoji, umesto npr. dokument tačka 1, dokument ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji ne predstavlja dobar pravni osnov zaštite slobode i prava Srba. Možemo da kažemo, Skupština Republike Srbije ne prihvata ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji iz poznatih razloga. Ili u tački 6. možemo reći, Skupština Republike Srbije poziva Srbe na Kosovu i Metohiji da bojkotuju izbore, dok se ne garantuje bezbednost za sve građane, razjasni sudbina otetih i nestalih i omogući povratak izgnanih. Mi to možemo i moramo uraditi. Gde je tu inaćenje? A posebno u kontekstu izjave premijera Đinđića da to neće otežati položaj Republike Srbije. To bi bio ozbiljan državni odgovor na taj njihov ustav. Verovatno ove naše zaključke, što kaže premijer Đinđić, u ovakvoj formi oni ne bi prihvatili, ali ni mi kao država ne bi dobrovoljno prihvatili kapitulaciju. Ovakav odgovor bi bila naša tapija na Kosovu i Metohiji. Ponavljam, jedan ovakav odgovor, bi bila naša tapija na Kosovo i Metohiju. Budite uvereni, a sada se obraćam svim građanima Srbije, da ćemo mi Kosovo i Metohiju vratiti matici. Sasvim sigurno ćemo je vratiti matici. Ne znam kada, verovatno kada to dozvole istorijske okolnosti, ali ćemo ga vratiti. Za ovakve kapitulantske zaključke ne mogu i neću glasati. Ne mogu to uraditi zbog predaka i potomaka, ne mogu to uraditi zbog svih palih heroja za odbranu Kosova i Metohije, ne mogu to uraditi zbog 30 hiljada rezervista iz Kraljeva, Vrnjačke Banje i Raške, a koji su na Kosovu i Metohiji branili ovu državu od NATO zlikovaca i koji vojnički, a to napominjem, nisu izgubili ni milimetar državne teritorije. Ne mogu to uraditi zbog našeg naroda koji je ostao na Kosovu i Metohiji i, na kraju, ne mogu to uraditi zato što sam srpski radikal. Sasvim na kraju, gospođo Kolundžija, ovo definitivno niti je guslarsko veče, a niti literalna sekcija, a da ste više slušali gusle u svom životu, sigurno ne bi pripadali Čovićevoj partiji i ne bi ovako govorili o Kosovu i Metohiji.
Sada ću ja malo da repliciram.
Replika, reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin.
Kratko će ovo da traje, ali moram zbog mikrofona. Zaista ima previše demagogije u ovoj skupštinskoj sali. Ne bih se zbog toga osvrtao. Svako ima pravo da i moje izlaganje i bilo koga drugoga označi i okvalifikuje kao demagoško. Međutim, kada demagogija, koja je vrlo česta i svakodnevna, preraste u nešto mnogo ružnije od toga, a to je apsolutno nemoralno ocenjivanje svojih kolega poslanika, onda je to nešto na šta se mora odgovoriti. Tema je sledeća, dakle, sve ono što sam izneo kao predlog za popravku predloženog dokumenta, moj kolega je označio demagogijom, a zatim citirao kao stav SRS. Dobro je kada SRS uči od DSS, jer ako bude valjano učila može od nje postati ozbiljna stranka. Krajnje je nemoralno kada nekome za isto ono što ste vi citirali, a uporedite stenografske beleške, sve ono što ste nazvali demagogijom ponovite kao svoj stav. Pri svom stavu, da treba oceniti privremeni okvir kao neprihvatljivim i da Narodna skupština Republike Srbije donese deklaraciju u kojoj će reći jasno i glasno da ne prihvata Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu, a to sam rekao, ostajem i trudiću se da radna grupa taj stav i prihvati. Vi to vrlo dobro znate i vi ste pokušali da obmanete ne toliko narodne poslanike koji su to čuli, koliko javnost koja možda nije čula kada sam se jutros za reč javljao. [[Aplauz.]] (Poslanik Šešelj traži reč.) U ime poslaničke grupe? (Da.) Izvolite.
Gospodine Maršićanin, trebalo bi neke stvari ovde da pojasnite. Nisam siguran da sam vas dobro razumeo. Rekli ste da bi SRS trebala da uči od DSS. Da li to znači da mi, srpski radikali, treba da naučimo kako da poput vas uđemo u koaliciju sa Zoranom Đinđićem, kako da uđemo u koaliciju sa Žarkom Koraćem, kako da uđemo u koaliciju sa Dušanom Mihajlovićem, kako da uđemo u koaliciju sa Nebojšom Čovićem, kako da uđemo u koaliciju sa Jožefom Kasom, kako da uđemo u koaliciju sa Vladanom Batićem, kako da uđemo u koaliciju sa Nenadom Čankom, kako da uđemo u koaliciju sa Goranom Svilanovićem... (Predsednik: Nemojte da idete na nabrajanje.) ...kako da uđemo u koaliciju sa Gašom Kneževićem, kako da uđemo u koaliciju sa Rasimom Ljajićem, kako da uđemo u koaliciju sa Draganom Veselinovim, kako da uđemo u koaliciju sa kim ono još (Glasovi iz sale: Sa Mirom Marković), kako vam se onaj zove još, Isakov?
Pustite ga da se seti svega.
Pa ne mogu svih da se setim, znam da vas ima 18 i što bi rekao Vladan Batić, koji je predsednik DHSS, a njegov počasni predsednik je poznati satanista, saentolog Milan Panić, pa nije slučajno što ste izabrali broj 18. 18 koalicionih partnera, jer 3 šestice ste tu pomnožili ili sabrali. Nije to slučajno što ste vi uradili, ali nemojte od nas tražiti da učimo od vas. Znate, cenim Vladana Batića, mnogo ga cenim otako sam fasciniran koliko on mrzi Hrvate. Za Vladana Batića, kao predsednika DHSS, Hrvati su božija kazna, najveće zlo. Ako treba da učimo od Batića, ako je to politika DOS-a, i to bih prihvatio, ali sa svih ovih 17-18 da uđemo u koaliciju i da zgazimo Srbiju, to nikako ne možemo. Znate, mi smo u jednom kraćem istorijskom periodu bili u koaliciji sa levičarskim strankama (komešanje u sali), samo onda kada su levičarske partije bile spremne da brane srpske zemlje, Ako su branile Srpsku Krajinu ili Republiku Srpsku, ili ako su branile Kosovo itd. Onda kada su levičarske partije vodile prozapadnu politiku, onda su sa mnogima od vas bile u koaliciji. Da ne pominjem Dušana Mihajlovića, da ne pominjem mnoge druge istaknute DOS-ovske veličine, Nebojšu Čovića itd. Ko od koga ovde treba da uči. Vi iz DOS-a treba da učite od srpskih radikala. Za nas možete reći sve što vam padne na pamet, ali naš moral i našu ideološku čistoću (galama u sali), nikada ne možete dovesti u pitanje. (Aplauz poslanika Srpske radikalne stranke.)
Ima reč narodni poslanik Predrag Mijailović, a posle njega narodni poslanik Predrag Jović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, problem Kosova i Metohije nije od juče. Taj problem je kompleksan i ozbiljan. Svaki problem može se rešavati jedino ako se njemu priđe sa činjenicama. Pre svega, ako prilazimo svakom problemu ozbiljno, onda prvo moramo znati koji su uzroci koji su doveli do tog problema. Zatim, moramo znati tok tih problema, a na kraju i posledice rešavanja tog problema. Uzroci ovoga kosovskog problema su dalekosežni, ali i pojedini ljudi u našoj istoriji i kulturi, nauci, bavili su se tim problemom. Izneću neke podatke od tih ljudi koje svi moramo da proučimo da bi znali valjano da govorimo o problemu Kosova i Metohije. Prema knjizi profesora Papovića "Kosovo - ikona srpstva", kao i knjigama i naučnim radovima akademika Bogdanovića i profesora Batakovića - to je sledeća činjenica, koja je uzrokovala da dođemo u ovakvu situaciju u kakvoj smo danas na Kosovu i Metohiji - činjenica je da su od 1941. do 1945. godine fašističke okupacione snage proterale 350.000 Srba, a u isto vreme doselile 450.000 Šiptara na njihova imanja. Činjenica je da zakonom od 1945. godine komunistički režim nije dozvolio vraćanje Srba na Kosovo i Metohiju, na svoja imanja, a u isto vreme nije proterao okupatora sa Kosova i Metohije, koji je zauzeo srpska i državna imanja. Gospodo narodni poslanici, bitna je činjenica kada prvi put imamo poremećaje etničke ravnoteže na Kosovu i Metohiji i nju sada Šiptari uzimaju kao prvi i osnovni adut u traženju nezavisne države. Komunistički sistem je nacionalizovao crkvena imanja i dozvolio bespravno da se okupator naseli na ta imanja, i on se tu i dan danas nalazi. Pod komunističkom vlasti, u vremenu državnog terora od 1945. do 80-tih godina, iseljen je veliki broj Srba, a u isto vreme bez ikakve kontrole, na njihova imanja su doseljavani Arbanasi, koji i danas dani nemaju državljanstvo Srbije niti Jugoslavije. Prema podacima autora prof. Papovića u svojoj knjizi, eklatantan primer je opština Podujevo, koja je 1966. godine imala 86% Srba, da bi 1989. godine broj srpskog stanovništva spao ispod 1%, a u gradu 0,6%. Crkva i crkvena imanja su uništavana, u prethodnom veku oko 1.000 svetinja je porušeno. Prema podacima autora iz 1999. godine, u katastru u srpskom posedu i posedu državnom, kao i crkvenom posedu, je oko 70% zemlja, na kojoj žive okupatori. Nepobitna je činjenica da je Kosovo okupirano od 1941. i do danas dani sa Arbanasima. To su činjenice od kojih ne može niko da pobegne. Činjenice su da ovaj problem neko nije namerno rešavao. Nažalost, dobijamo Rezoluciju 1244, prema kojoj međunarodna zajednica garantuje suverenitet i teritorijalni integritet Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Sada imamo Ustavni okvir koji je usvojen od predstavnika Ujedinjenih nacija, koji je suprotan Rezoluciji 1244. U čemu je suprotan? Po Rezoluciji 1244 nemoguće je da postoji poseban ustav, ustavni sud, narodna banka, vojska. To su sve atributi nezavisne države. Da ne nabrajam druge atribute. Sada dolazimo na rešavanje problema. Ne bih želeo da ponavljam ono što je rekao narodni poslanik Marko Jakšić, poslanik DOS-a, potpredsednik DSS-a, tu se potpuno slažem. Ali, smatram da treba da počnemo da rešavamo suprotno od onoga kako je to rešavala prethodna vlast, odnosno Vlada nacionalnog jedinstva. Mi moramo međunarodnoj zajednici predočiti činjenice, koje sam već izneo, da na Kosovu i Metohiji živi veliki broj Šiptara koji nemaju državljanstvo, koji su ilegalno ušli u Kosovo i Metohiju i bukvalno ga okupirali, naročito u periodu od dolaska Ujedinjenih nacija i u prethodnim periodima koje sam naveo. U tom smislu, predlažemo popis stanovnika sa svim standardima Ujedinjenih nacija (stanovnik može biti jedne države, ako je pre svega državljanin te države), imovinu može posedovati ukoliko je ta imovina upisana u državnim institucijama koje su za to određene u toj državi i koje su predviđene po međunarodnim pravilima, standardima i zakonima. Međunarodna zajednica mora dozvoliti povraćaj svih iseljenih Srba, pre svega Srba koji su se iselili 1998. godine. Iseljenim Srbima od 1941. do 1945. godine, i u kasnijem periodu, da se vrati imovina, kao i onim iseljenim u kasnijem periodu za vreme komunističkog sistema. Crkvi da se vrati imovina. Tek tada može se uzeti etnički faktor kao jedan od argumenata za rešavanje problema Kosova i Metohije, koji non-stop potežu Albanci. Tada bi baš etnički faktor, koji bi uticao, kao argument, mnogo bio ojačan uz prethodne argumente. Mi moramo tražiti i rešenje u isto vreme putem reciprociteta prava za nacionalnu manjinu Srba u Albaniji. Tada mogu i Albanci u Srbiji imati ista prava, kao što naši Srbi koji oko Skadra u 19 etnički čistih sela nemaju nikakva etnička prava, niti nacionalna, čak ni na svoje nacionalno ime i prezime. Problem Kosova i Metohije znam da se mora rešavati strpljivo, sa međunarodnm zajednicom, a u isto vreme ne možemo dozvoliti da mi, kao država i kao narod, sa svim argumentima ne izađemo pred tu međunarodnu zajednicu. Od naše Vlade zahtevamo da sve ove argumente iznese, a mi ovde u Srbiji možemo učiniti jedino da budemo jedinstveni i kompaktni oko ovoga problema. Prvo, da se izvrši denacionalizacija crkvene imovine i svih drugih konfesija u celoj zemlji Srbiji, samim tim i na Kosovu i Metohiji. Moramo reći da za nas, u Srbiji, kako za Vladu, tako i za celokupni srpski narod, nije prihvatljiv Ustavni okvir koji je predložio predstavnik Ujedinjenih nacija, pa zato tražimo da se striktno poštuje Rezolucija 1244. (Predsednik: Vreme.) Iza toga, moramo strpljivo i polako pokušati da promenimo Rezoluciju 1244, odnosno Kumanovski sporazum, u našu korist, kao što smo radili na prostoru južne Srbije, odnosno prilikom ulaska u demilitarizovanu zonu na jugu Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Ustavni okriv specijalnog predstavnika Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija Hansa Hekerupa je akt kojeg gospodin Hekerup donosi, a nemajući za to nikakvo ovlašćenje. Po tački 5. Aneksa 2. Rezolucije Saveta bezbednosti 1244 ovakve akte može donositi samo Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija. Šta predviđa tačka 5. Aneksa 2. Rezolucije Saveta bezbednosti 1244? Citiram: "Uspostavljanje privremene uprave za Kosovo, kao dela međunarodnog civilnog prisustva, pod kojom će narod Kosova moći da uživa suštinsku autonomiju u okviru Savezne Republike Jugoslavije, o čemu će odluku doneti Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija". Dakle, privremena uprava treba da obezbedi prelaznu upravu i da pri tome uspostavlja i nadgleda razvoj privremenih demokratskih samoupravnih institucija kako bi se obezbedili uslovi za miran i normalan život svih stanovnika Kosova. Po ovoj odredbi gospodin Hans Hekerup nema ovlašćenja da donosi Ustavni okvir za privremenu upravu na Kosovu i Metohiji. U Ustavnom okviru se predviđa dabuduća skupština donosi ustav i zakone, da ima vrhovni sud i drugo. To, međutim, ne može jer u Rezoluciji 1244Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija o tome nema ni reči, da takva skupština može biti uspostavljena koja će donositi zakone. Specijalni predstavnik Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija jeste samo a d m i n i s t r a t i v a c, ali ne i zakonodavac. Ukoliko bi se ovo prihvatilo i dozvolilo, moram istaći da će u tom slučaju Kosovo biti suverena država, da će građani Kosova imati državljanstvo Kosova, što je opet suprotno odredbama Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti. Jer se u istoj na više mesta ističe da je Kosovo i Metohija pod suverenitetom Savezne Republike Jugoslavije, pa na jednoj teritoriji ne mogu da postoje dva suvereniteta, što predviđa tačka 5. Aneksa 2. Rezolucije 1244, zatim tačka 10. Rezolucije Saveta bezbednosti i Aneksa 1. tačka 6. Šta predviđa tačka 6. Aneksa 1. Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti, koja mi je pri ruci. Citiram: "Politički proces ka uspostavljanju sporazuma o privremenom političkom okviru, koji će obezbediti suštinsku samoupravu Kosovu uzimajući u potpunosti u obzir sporazume iz Rambujea i principe suverenosti i teritorijalnog integriteta Savezne Republike Jugoslavije i drugih zemalja u regionu i demilitarizaciju OVK" - završen citat. Dakle, iz ove odredbe tačke 6. Aneksa 1. Rezolucije 1244 jasno proizilazi da gospodin Hans Hekerup nema ovlašćenja da on na Kosovu i Metohiji postane vrhovni zakonodavac, već je on administrativac i ima pravo samo da donosi uredbe, odluke i uputstva, kako to predviđa upravno pravo u upravnom postupku. Do konačnog rešenja statusa Kosova i Metohije Specijalni predstavnik Generalnog sekretara UN može samo da organizuje civilnu upravu i ništa drugo, što znači da može osnivati privremene organe uprave koji nemaju pravo da donose zakone, niti da donose ustav. Specijalni predstavnik generalnog sekretara UN Hans Hekerup nanajgrublji način prekoračuje svoja ovlašćenja, a ne izvršava ono što mu je dato kao obaveza, da obezbedi povratak Srba koji su prognani sa svojih ognjišta od strane šiptarskih terorista, da garantuje za njihov opstanak, da suzbije nasilje koje i danas traje, kako to predviđa i na šta ga obavezuje Rezolucija Saveta bezbednosti. Šta predviđa Rezolucija Savetabezbednosti 1244 u stavu 4.? Citiram: "Imajući u vidu principe i ciljeve Povelje Ujedinjenih nacija, uključujući primarnu odgovornost Saveta bezbednosti za očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti, odlučan da razreši ozbiljnu humanitarnu situaciju na Kosovu u Saveznoj Republici Jugoslaviji i osigura bezbedan i slobodan povratak svih izbeglica i raseljenih lica njihovim domovima" - završen citat. Dakle, opet vidimo da Kosovo i Metohijaostaju u Saveznoj Republici Jugoslaviji. Šta predviđa Aneks 2. Rezolucije 1244 u stavu 2. tačka 5? Citiram: "Dogovorenom broju jugoslovenskog i srpskog osoblja će biti dozvoljeno da se vrate na Kosovu i Metohiju radi obavljanja određenih poslova i funkcija". Dakle, ne stoji ono da se Srbija nigde ne spominje. Dakle, pominje se i Srbija i Jugoslavija, a onaj ko je želeo da protumači pogrešno, neka čita tačno i neka prezentira narodnim poslanicima i javnosti da je Rezolucija Saveta bezbednosti predvidela i prisustvo Srba i srpskih vlasti na Kosovu i Metohiji, i jugoslovenskih. Specijalni predstavnik Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija je u obavezi da Savetu bezbednosti i generalnom sekretaru UN redovno podnosi izveštaje o stanju na Kosovu i Metohiji najmanje jednom mesečno. Međutim, takvih izveštaja nije bilo za proteklo dve godine. Ustavni okvir je pun lepih fraza, ali se ovim kroji kapa Kosovu i Metohiji, suprotno tom slatkorečju. Kako to da se bira predsednik Kosova, koji treba da predstavlja Kosovo i u inostranstvu pa i u Ujedinjenim nacijama, čemu vodi ovaj ustavni okvir? Kako to sada opet da se referendumom može menjati granica Kosova i Metohije, dakle pripajanje Kosova i Metohije Albaniji. Međutim, ni to Rezolucija Saveta bezbednosti 1244 ne predviđa, jer je ovom rezolucijom Kosovo i Metohija predviđeno kao sastavni deo Savezne Republike Jugoslavije i pod suverenitetom Jugoslavije. Specijalni predstavnik Generalnog sekretara gospodin Hans Hekerup se nije pozvao ni na jednu odredbu Rezolucije Saveta bezbednosti 1244 na osnovu koje bi imao ovlašćenja da može da donese Ustavni okvir ili ustav za Kosovo i Metohiju. Toga nema, jer ga i nema u Rezoluciji. Time on krši i Rezoluciju i prekoračuje svoja ovlašćenja. Ustavni okvir izražava pravo zajednica, pa i srpske, na svoj život. To se i predviđa Rezolucijom 1244, koja jedino predviđa Srbima i ostalom nealbanskom stanovništvu da mirno žive na Kosovu i Metohiji, ali se ništa u praksi nije ostvarilo do sada. Tako će proći i ovaj ustav, a šta ako se te lepe želje ne ostvare, što po mom mišljenju i neće. Da li će gospodin Hekerup zato da se obesi ili bar da prizna da je pogrešio? Neće. On na tome ne radi. On radi na stvaranju države Kosova i Metohije i odvajanju od srpske teritorije, hoće suverenitet i da pokloni državu šiptarskim terorstima. Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da vas podsetim da je 1921. godine na Kosovu i Metohiji bilo ukupno 160.000 Šiptara, pa zar neko danas tim Šiptarima treba da pokloni srpsku teritoriju i Šiptarima da državu koju će posle kraćeg vremena da pripoje Albaniji. Posedujem univerzalni atlas, koji niko u Jugoslaviji nije pisao, pisan je 1921. godine u Austriji, u gradu Beču. U njemu verodostojno stoje podaci, nije falsifikat i ne može niko da ospori ovu činjenicu da je svega Šiptara bilo na Kosovu 1921. godine 160.000. Tri godine, koje su za nama, biće u istoriji zabeležene kao godine sumraka međunarodnog prava. Taj sumrak prava, izazvan sumrakom savesti i morala svih onih koji su to pravo bili dužni štititi, naneo je srpskom narodu ogromna razaranja i užasne patnje, ali nije slomio niti će ikada moći slomiti patriotizam i jedinstvo srpskog naroda. Sada je već svakom dobronamernom čoveku u svetu jasno da su u agresiji snaga NATO saveza na Jugoslaviju nalogodavci agresije počinili teške zločine,genocid i povrede Ženevske konvencije, zatim povrede zakona i običaje rata i zločin protiv čovečnosti. Događaji na Kosovu i Metohiji nesumnjivo su pokazali da je zločinačka agresija na našu zemlju po brutalnosti i posledicama nezapamćena ni u vreme Hitlerovog fašizma, a imala je za cilj ostvarivanje strateških interesa SAD na Balkanu i šire, o čemu između ostalog najbolje govore i podaci o izgradnji vojne baze Bondstil kod Uroševca. Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244 UN, odnosno Savet bezbednosti je preuzeoposebnu odgovornost da obezbedi punu bezbednost svih građana na Kosovu i Metohiji, stvori uslove za nastavak političkog procesa i pregovora o autonomiji na osnovu poštovanja pune ravnopravnosti svih građana i nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji, u okviru suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ. Međutim, dosadašnje delovanje Misije UN na Kosovu i Metohiji, nesprovođenje i grubo kršenje Rezolucije Saveta bezbednosti predstavlja sramotu međunarodne zajednice i nezapamćenu nesreću i stradanje srpskog naroda i ostalog nealbanskog stanovništva na Kosovu i Metohiji. Pod zaštitom Misije UN Srbi na Kosovu i Metohiji su najobespravljeniji narod na svetu. Ugrožena su njihova prava na život, prava na imovinu, prava na rad, pravo na slobodu kretanja, pravo na odbranu od strane advokata iz SRJ pred sudovima na Kosovu i Metohiji i drugim organima, kao i sva druga prava garantovana Opštom deklaracijom o pravima čoveka, Međunarodnom paktom o građanskim i političkim pravima, Evropskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Posledice istog su nastavljanje terorizma na Kosovu i Metohiji, stravični zločini počinjeni nad Srbima, masovni kriminal, nasilje i etničko čišćenje Srba i ostalog nealbanskog stanovništva, pod pokroviteljstvom i tolerantnim odnosom snaga međunarodne zajednice. Za genocid nad srpskim narodom na Kosovu i Metohiji nesumnjiva je krivično-pravna odgovornost UNMIK-a i KFOR-a. Specijalni predstavnici generalnog sekretara UN, ranije Kušner, sada Hekerup samovoljno su sebe proglasili za apsolutnog vladara. Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da skrenem pažnju i da ukažem da stanje na Kosovu i Metohiji ne datira unazad 10 godina. To stanje datira unazad znatno duže. Na području južne srpske pokrajine, na Kosovu i Metohiji, već duže vremena ostvaruje se zločin genocida nad srpskimnarodom. Etnička struktura stanovništva na Kosovu i Metohiji poremećena je nakon Kosovske bitke 1389. godine, pada Srbije pod tursku vlast 1459. godine, brutalno je uništavana srpska elita, razarani su srpski manastiri i crkve, islamizacijom pravoslavnih Srba od strane Turaka i seobama srpskog življa posle austrougarskih ratova 1690. i 1737. godine, kada se iselilo oko 200.000 Srba. U Ugarsku se tadaiselilo oko 37.000 porodičnih zadruga. Etnička čišćenja Srba su naročito vršena nakon osnivanja Albanske lige u Prizrenu 1878. godine. Posle velikog egzodusa Srba sa Kosova, arbanaški begovi su na napuštena srpska imanja naseljavali Arbanase, katolike, tzv. Fande, koji postaju glavni nosioci austro-ugarske politike među stanovnicima muslimanske vere. U svojim imperijalnim težnjama na ovom prostoru u 19. i početkom 20. veka Austro-ugarska je podržavala prodor Albanaca u Staru Srbiju.
Gospodine Jojiću, molim vas, privedite kraju.
Na dan proglašenja Kraljevine Srbije, 22. februara 1882. godine, ustanovljen je preki vojni sud u Prištini koji je proterao sve narodne prvake, potpisnike peticija Berlinskom kongresu, knezove i kmetove. Dželati zloglasnog Ibrahim - paše tada su poklali 7.000 Srba u jednom danu. O tome su pisali i konzul Branislav Nušić, zatim srpski konzul Milan Rakić. Zbog toga srpski radikali predlažu ovom parlamentu da se ovaj zaključak i ovaj ustavni okvir ne prihvate. Ukoliko bude prihvaćen, biće to najveća sramota ovog parlamenta.
Gospodin Blažić ostaje za sutra. Molio bih prvo narodne poslanike, nastavljamo sutra u 10 sati, da počnemo na vreme sutrašnju sednicu. Imamo jako puno prijavljenih i da pokušamo da napravimo dogovor poslaničkih grupa da, ukoliko možemo, sutra sednicu i završimo. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miodrag Stamenković, Dušan Petković, Dušan Budišin, Dragoljub Vojinović, Dragan Šormaz, Milan Radulović, Ljubomir Mucić, Ljubivoje Slavković, Branislav Grubački, Zoran Bošković, Ištvan Išpanovič, Karolj Kermeci, Anton Biači, Vladan Jovičić i Veselin Janković. Samo pre podne: Dušan Ilić i Neda Arnerić. Zakašnjenje su najavili: Milutin Prodanović, Dragan Jočić, Jon Čizmaš i Čedomir Jovanović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKLjUČKA POVODOM PROGLAŠENjA "USTAVNOG OKVIRA ZA PRIVREMENU SAMOUPRAVU NA KOSOVU I METOHIJI" (nastavak) Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Branislavu Blažiću, želim da vas obavestim da ćemo se sastati u pauzi u sali na II spratu, odnosno da će se sastati radna grupa da sačini tekst deklaracije, rezolucije ili zaključaka, onako kako se budemo dogovorili da se dokument zove. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.