Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 92 narodna poslanika, odnosno da ima uslova za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Aleksandra Janković, Mladen Grujić, Aleksandar Pejčić i Milan Dimitrijević. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – Predlog zakona o Narodnoj skupštini (pojedinosti) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ovaj amandman u ime Poslaničke grupe SRS. Moram priznati da sam očekivao da će pre biti prihvaćen ovaj amandman, nego jedan od ona dva amandmana koja ste već ranije prihvatili. Zaista željno iščekujem objašnjenje gospođe Kolundžije zašto ovaj amandman nije prihvaćen, imajući u vidu da je parlamentarna demokratija u Srbiji zasnovana na proporcionalnom sistemu. Nesumnjivo je da smo svi mi ovde predstavnici stranaka, kao što je nesumnjivo da stranke imaju pravo da samostalno određuju svoje predstavnike. Ukoliko želite da imate nekakav kontinuitet onda se isti principi moraju primenjivati i prilikom izbora radnih tela Skupštine, kao što se ti principi moraju primenjivati prilikom izbora stalnih delegacija u međunarodnim institucijama. Ovo ne govorim slučajno. Znate da je u prethodnom periodu oko toga bilo dosta problema, ali princip da stranka samostalno može odrediti svog predstavnika u određenom odboru nikada nije došao u pitanje. Vi znate da stranke i poslaničke grupe bez ikakvih problema kada požele mogu poslati dopis, zameniti nekog od svojih članova u određenom radnom telu i da su za takve predloge uvek glasale sve poslaničke grupe. To nikada nije bilo pitanje na kome su se delili opozicija i pozicija. Međutim, kada su u pitanju parlamentarne delegacije u međunarodnim institucijama, vi, iz meni nepoznatog razloga, pravite razliku koja ne sme da se pravi i ovde ste dali jednu kratku odredbu koja kaže da samo Narodna skupština bira parlamentarne delegacije u međunarodne institucije. Smisao mog amandmana je da se ovaj princip, koji važi već godinama i koji niko nije dovodio u pitanje, proširi i na član 18. U prilog ovoj mojoj tezi da može doći do zloupotreba, moram navesti primere iz dosadašnje prakse kada je već dolazilo do zloupotreba. Te zloupotrebe pravi onaj koga vi ponekad nazivate ''ocem demokratije'', neki su ga nazivali i ''jahačem bez sedla'', da ne ulazimo sada u tu priču, ali SRS je imala velike probleme prilikom određivanja delegacija Odbora za inostrane poslove, jer je gospodin Mićunović dao sebi pravo ne samo da određuje koliko će članova iz koje političke stranke biti u delegaciji, pri tom, ne vodeći računa o proporcionalnosti i o jednakoj zastupljenosti političkih stranaka, o broju mandata, koje svako od nas ima u Narodnoj skupštini, već je, gospodin Mićunović, otišao još i korak dalje, u tom svom brutalnom gaženju demokratije, i uzeo čak i da odredi koji će to poimenično član SRS, odnosno član Odbora za inostrane poslove biti u toj delegaciji Odbora za inostrane poslove. Tako je prilikom formiranja delegacije za odlazak u Egipat i za odlazak u Češku Republiku gospodin Mićunović rekao samovoljno, potpuno samovoljno, da će SRS imati jednog predstavnika i da će taj predstavnik biti Moma Marković. SRS ima četiri predstavnika u tom odboru, to su: Marina Raguš, Ognjen Mihajlović, Nataša Mihajlović i Momir Marković. Dakle, ukoliko se odredi princip da će prisustvovati po jedan iz svake stranke ili neki drugi princip, minimum prava i minimum onog što osnovni demokratski principi zahtevaju jeste to da vi SRS obavestite da ima jedno mesto u toj i toj delegaciji, pa da mi onda na sastanku poslaničke grupe dogovorom odredimo ko će to od nas biti. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Dva minuta i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica.
Ovaj amandman nije prihvatljiv, pre svega, zbog činjenice da je sadržaj tog amandmana predmet materije Poslovnika o radu, a ne zakona o Narodnoj skupštini. Ono što je i do sada bilo pravilo, koje je ova skupština poštovala, jeste da članove stalnih delegacija predlažu poslaničke grupe srazmerno svojoj zastupljenosti u parlamentu i to se uvek poštovalo. Istovremeno, članove ad hok delegacija određuju ili nadležni odbori ili predsednik, odnosno Odbor za inostrane poslove. Dakle, ovo što ste vi predložili biće materija poslovnika, ali u svakom slučaju postoji razlika koja će i u novom poslovniku biti poštovana, a to je da postoji razlika kako se biraju predstavnici u delegacijama kada su u pitanju stalne delegacije i ad hok delegacije koje vrlo često predstavljaju, zapravo, ili neke od odbora ili predstavljaju parlament u celini. U tom slučaju na drugačiji način se utvrđuje sastav delegacije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, pa Nemanja Šarović.
Ima vremena, gospodine Šaroviću. Ne znam samo zašto vas čudi ova reakcija i odbijanje. Naime, koristim vreme poslaničke grupe. I ovako i onako, ceo ovaj zakon, da je bilo sreće, potpisalo bi svih 250 poslanika i svi bismo ga doneli, ali teško da to ovde može da se uradi. Čitava priča oko važnosti institucije kakva je Narodna skupština i o tome kako su vama, kao vladajućoj većini, to bile namere donošenjem ovog zakona, mi smo u raspravi, a mislim i druge poslaničke grupe opozicije, dokazali da to nije istinito, nego da ovaj predlog zakona, a iz njega će izaći poslovnik na koji se poziva gospođa Kolundžija, u stvari, samo treba da posluži nervoznoj vladajućoj većini koja se očigledno unervozila zbog sve teže situacije u zemlji, koja se očigledno unervozila zbog već skupljenih milion potpisa, a biće još više, i koja je juče pokazala, takođe, jednu veliku nervozu. A želim da kažem još jednu stvar. I ako ovaj zakon bude usvojen, bio prihvaćen ovaj amandman ili ne, nikada se drugi činioci u našem društvu neće odnositi na pravi način prema Narodnoj skupštini Srbije, kako to ona zaslužuje, i neće se odnositi drugačije nego što se odnose i danas. Posle jučerašnje sednice kada smo postavljali pitanja Vladi, predsedniku Vlade i ministrima, u izveštaju ''Javnog servisa'' iz Narodne skupštine rečeno je da je predsednik Vlade postavio pitanje poslaniku, obrnuto. Konkretno, da je predsednik Vlade, Cvetković, postavio meni pitanje, ali moj odgovor na njegovo pitanje nije pušten. To je odnos RTS, ''Javnog servisa'', prema Narodnoj skupštini. Poslanik sam koji ne podržava ovu vladu i gospodina Cvetkovića, koji kada se obraća gleda u galeriju, a ne u narodne poslanike, javnost u Srbiji ima pravo i to da čuje. Valjda je javnost u Srbiji imala pravo da čuje, a ne samo oni koji gledaju direktan prenos Narodne skupštine, da je Šarić dobio državljanstvo na osnovu starih zakona u jednoj drugoj državi, kada je bila potrebna samo promena prebivališta i ništa više, al' da mu je ova vlada dala novu ličnu kartu, novi pasoš, i to nekoliko dana pre nego što je pokrenuta afera o njemu. Juče suđenje u Zagrebu, "Metals banka" – Prva crnogorska banka, Aco Đukanović, ništa od toga nije vest?! Nije vest Pajtić i fondovi u toj banci, nije vest kupovina te banke. Nije vest za RTS kupovina pedeset firmi od uhapšenog Stanaja, koje kupuje taj isti Darko Šarić. To nije vest. Ništa od toga u Skupštini kao da nije izgovoreno. To je odnos prema Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ovaj parlament samo služi potrebama i interesima Vlade Republike Srbije, a ovim zakonom vi to učvršćujete. Ovim zakonom vi to želite da učvrstite jer ste nervozni, jer nemate podršku naroda, nego samo vas malo više od 126 koji ovde sedite.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica predlagača.
Za razliku od teksta zakona koji je pred vama gde ovom opštom odredbom mi samo, zapravo, kažemo da Narodna skupština bira članove, ne ulazeći u to na koji način ih bira, Predlog zakona koji je utvrđen u vreme dok je predsednik radne grupe bio gospodin Rade Obradović je čak imao sledeću odredbu – sastav delegacije, ciljeve i zadatke i posete delegacije Narodne skupštine utvrđuje nadležno radno telo Skupštine. Dakle, vi ste čak predlogom koji je tada bio i koji smatrate da je bolji od ovog našeg, a sada reklamirate odredbu Poslovnika u kojoj mi nismo išli u zakonu tako precizno da utvrdimo da je za to nadležno radno telo, već, u svakom slučaju, mislimo da u nekim slučajevima to jeste pitanje za poslaničke grupe i sastav koji bi poslaničke grupe predložile na osnovu svoje zastupljenosti, mislim da u najmanju ruku pokazuje ili da niste čitali zakon ili da ono što ste hteli da kažete nema veze sa zakonom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa Dragan Šormaz.
Za repliku sam se javio, gospođo Čomić.
Nemate pravo na repliku. Želite li da koristite vreme poslaničke grupe? (Da.) Izvolite.
Molio bih vas, gospođo Čomić, da vratite vreme, barem ovih 11 sekundi. Dakle, draga, moja, gospođo Kolundžija, možda bih i prihvatio ovo vaše obrazloženje, ali ćete veoma lako uvideti da to vaše objašnjenje nema veze sa istinom. Vi kažete, koliko sam shvatio, da prihvatate princip da se delegacije u međunarodnim telima i radna tela Skupštine biraju dogovorom, da se biraju konsenzusom. Ukoliko je to tako, onda je to moralo stajati kao princip u zakonu o Skupštini, a onda bi to Poslovnikom dalje bilo razrađivano. Vaše obrazloženje nije jasno, i kada se pročita, ovde, u članu 18. je najšira formulacija, zato je moja intervencija i bila prema članu 18, dakle, da smo tu ugradili ovu jednu rečenicu, ili pola rečenice, više ne bismo imali problema. Da vi ne prihvatate taj princip u potpunosti, nego da ga prihvatate samo kada su radna tela u pitanju, vidi se kasnije iz člana 27. i člana 28, jer vi u članu 28. kažete da Narodna skupština bira članove i zamenike članova odbora, na predlog poslaničkih grupa, srazmerno broju narodnih poslanika. Dakle, vama je bilo prihvatljivo da kažete za članove odbora i zamenike članova, ne za radna tela, to je još širi pojam, da se biraju na predlog poslaničkih grupa, srazmerno broju narodnih poslanika, ali vam nije bilo prihvatljivo da taj isti stav proširite na radna tela, na anketne odbore, na komisije i na stalne parlamentarne delegacije. Ono što je suštinski bitno, gospođo Kolundžija, ne pravim ja pitanje oko toga da li će ad hod delegacije birati nadležni odbor, odnosno u ovom slučaju koji sam pomenuo Odbor za inostrane poslove. Ovde je pitanje principa da li će Odbor za inostrane poslove članove delegacija birati dogovorno, da li će birati po istom principu po kome Skupština bira članove stalnih delegacija ili ćemo i dalje imati samovolju kakvu smo imali kod gospodina Mićunovića, koji je ne konsultujući se uopšte sa bilo kim, a kamoli sa opozicionim strankama, samostalno, samovoljno i proizvoljno određivao koji će član SRS biti u nekoj ad hok delegaciji, što je, priznaćete, gospođo Kolundžija, potpuno neprihvatljivo. Zamislite da je predsednik odbora iz SRS, formira se delegacija za koju vaša stranka misli da je važna, DS odluči da će na put ići Nada Kolundžija, smatra da će ih ona najbolje predstavljati, a onda neki predsednik odbora iz druge, opozicione, poslaničke grupe kaže – neće ići gospođa Kolundžija, ići će Srđan Milivojević. Zaista, mislim da to nije u redu. Svaka poslanička grupa ima neotuđivo pravo da samostalno bira svoje predstavnike. Kao što smo mogli odrediti svoje predstavnike u Skupštini, kao što imamo pravo da odredimo predstavnike u radnim telima i u stalnim međunarodnim komisijama, isto tako imamo neotuđivo pravo da odaberemo svoje predstavnike u ad hok komisijama. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi. Reč ima predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija.
Ne bih vam uzvratila tom ljubaznošću da vam kažem ''dragi'', pošto to nikako ne osećam, ali želim da vas uputim na član 62. Član 62. zakona kaže: ''Sastav stalnih delegacija utvrđuje Narodna skupština...'' Dakle, podrazumeva se da sastav stalnih delegacija na predlog poslaničkih grupa utvrđuje Narodna skupština.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Gospođo predsedavajuća, mislim da apsolutno imam pravo na repliku i obrazložiću zašto.
Nemate pravo na repliku. Ako hoćete da koristite vreme poslaničke grupe, izvolite.
Kada neko kaže da nisam pročitao zakon i kada neko kaže da sam se javio da bih iskoristio da kažem nešto drugo, to nije pravo na repliku? To nije pogrešno tumačenje? Dobro, radite i dalje kako hoćete, narod će vam vrlo brzo reći svoje. Gospođo Kolundžija, to što ste pročitali za gospodina Radeta Obradovića, potpredsednika Narodne skupštine, to samo dokazuje sledeću stvar – pa, mi smo bili voljni, mi uvek pišemo to što predlažemo Skupštini, mi pišemo. Ko vama piše deklaraciju o Srebrenici?! Vi je pišete?! Čisto sumnjam. Šta pričate? Vi ste pisali ovaj zakon? Ne! Ovaj zakon ste samo prilagođavali Vladi Republike Srbije, zato što ste nervozni. Nervozni ste zato što sam pomenuo Pajtića, uhapšenog i osuđenog Stanoja, sa kupovinom firmi. Nervozni ste zato što je to politička pozadina, po mom dubokom ubeđenju, slučaja Šarić i što će istraga to pokazati, zato što je tu istu zemlju posle kupovao Šarić u drugoj polovini 2008. i 2009. godine, kada ste vi bili vlast. Vi ste mu dali ličnu kartu, vi ste mu dali pasoš! Sada se ispostavlja da ima pasoš jedne države EU, Slovačke, koja traži da se pasoš vrati nazad. Ta je banka intenzivno radila sa bankom Ace Đukanovića, a sada je kupuje AP Vojvodina i Bojan Pajtić, dok se sudi za ubistvo Pukaniću i svedoči o Đukanoviću i ostalima, Canetu-Žapcu itd, koji se pominju. Znači, sve sami kriminalci, a znam da su se neki vaši funkcioneri u vreme kada su bili članovi DS, a vi tada niste bili član DS nego neke druge, vozili njegovim avionima po Evropi, koristili ih, a vi sada govorite ko je šta čitao i na koji način uradio. Gospođo Kolundžija, da ste hteli, mogli smo te predloge da uporedimo, da sednemo i da o njima razgovaramo, pa bismo od rešenja gospodina Radeta Obradovića, ako je lošije od vašeg, sigurno odustali. Kada to DSS nije pokazivala u radu Skupštine, kada se korektno i pošteno radilo, da hoće da sarađuje i da se donese nešto u interesu ovog parlamenta, države i naroda? Kada?! Uvek smo razgovarali i na ovo smo bili spremni. Vi ste zatvorili vrata, radili ste iza zatvorenih vrata. Želeli ste ovakav zakon, a ne mi. Pa, zato što smo vam dali nešto suprotno kao predlog, šta ste mislili?! Pokušavamo da nađemo prostor da kažemo nešto, jer ste stegli komplet i ne date. Juče je to dokazao izveštaj sa sednice, kada se postavljaju pitanja predsedniku Vlade i Vladi, a predsednik Vlade postavlja pitanja poslanicima, ne zna, čovek, šta da kaže, jer je, onako, slučajno tamo gde jeste.
Iskorišćeno je dva minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica predlagača.
Ako smo mi stekli time što smo dali nadležnost Narodnoj skupštini da donosi odluku u odnosu na to, a vi ste to dali nadležnom odboru, onda neka bude da je to veće stezanje nego na predlog koji ste vi imali, koji je potpisao 21 narodni poslanik DSS. A, to, ko je nervozan, ponekad je narod imao odlične poslovice kada kaže da oni koji viču "drž'te lopova, drž'te lopova", možda iz nekog razloga imaju potrebu da skreću pažnju sa sebe. Dakle, mi verujemo u institucije koje odgovorno rade svoj posao, u skladu sa zakonom, i duboko verujemo da će svi oni koji su odgovorni za bilo kakvo kršenje zakona i kriminal odgovarati. Da li je to znak da neko zbog toga hoće da ide na izbore, jer hoće da spreči nadležne institucije koje su rešene da to rade, pa računaju na to da će neka promena vlasti zaustaviti taj proces, to je možda pravo pitanje. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa Dragan Šormaz.
Draga moja gospođo Kolundžija, još jedanput moram da vas ispravim, jer je očigledno da vi ili ne poznajete dovoljno Poslovnik, ili nećete da prihvatite da taj poslovnik sa takvim odredbama dopušta krajnje proizvoljna, zlonamerna i antidemokratska tumačenja, poput onih koje redovno ima gospodin Mićunović. Kada je u pitanju stalna delegacija pri Parlamentarnoj skupštini OEBS – pre nekoliko dana u Beču je 18. i 19. februara bilo zimsko zasedanje i išla je delegacija Odbora za inostrane poslove. Sada se ne radi čak ni o ad hok delegaciji, nego o stalnoj delegaciji, čiji je sastav, pet članova, izabrala Narodna skupština. Jedan od tih članova je Gordana Pop-Lazić iz SRS. Uprkos tome što ju je izabrala Narodna skupština u stalnu delegaciju, gospodin Mićunović je sebi dao pravo da odredi da će 18. i 19. februara u Beč putovati samo četiri člana, izostavivši na taj način, bez ikakvog valjanog razloga, gospođu Pop-Lazić. Da bih vas uverio da to zaista jeste tako napisali smo protestno pismo predsedniku Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine je tražio od gospodina Mićunovića da se izjasni o ovom pitanju, a gospodin Mićunović se izjasnio i ogolio do kraja svoju antidemokratsku prirodu. Pazite šta on kaže – ''Prema Poslovniku NS RS ne postoji obaveza konsultovanja poslaničkih grupa niti njihovih predsednika u vezi sa utvrđivanjem sastava delegacije za posete, već je u nadležnosti Odbora za inostrane poslove da autonomno donosi odluke o sastavu delegacija. Odbor stoga ne može kršiti Poslovnik i delegirati svoju nadležnost poslaničkim grupama.'' Prema tome, ono što vi kažete ''da se podrazumeva'' kod gospodina Mićunovića ne samo da se ne podrazumeva, nego se podrazumeva nešto potpuno suprotno. Ali, on ide i dalje pa kaže – ''Kada je u pitanju donošenje odluke o učešću i utvrđivanju sastava stalne delegacije na zimskom zasedanju Parlamentarne skupštine OEBS u Beču, Odbor za inostrane poslove je imao sednicu 11. februara, radi blagovremene prijave i učešća i pripreme putovanja. Odluka je, primenom gore navedenih odredbi Poslovnika, bila doneta od strane predsednice NS RS, a na predlog šefa stalne delegacije pri Parlamentarnoj skupštini OEBS. U pogledu ovih stranih delegacija i sam Odbor za inostrane poslove odluke o njihovim putovanjima i sastavima delegacija donosi na osnovu njihovih samih predloga, ali zbog česte sprečenosti poslanika da učestvuju u pojedinim aktivnostima ovlašćuje šefa delegacija da iz reda članova stalne delegacije odredi sastav delegacija na pojedinim zasedanjima ovih međunarodnih institucija.'' Kako se iz reda stalne delegacije može određivati delegacija?! Dajte da vidimo gde to piše u Poslovniku, to ne piše apsolutno nigde. Zamislite šta još kaže gospodin Mićunović – ''Treba, takođe, naglasiti da pretenzije Poslaničke grupe SRS i njenog predsednika na preuzimanje nadležnosti koje pripadaju Odboru za inostrane poslove dovode do odugovlačenja izjašnjavanja poslanika određenih od strane Odbora o njihovom učešću u sastave stranih delegacija i planiranim posetama, što otežava rad stručnoj službi koja priprema posete i usporava same pripreme posla.'' Pa je gospodin Mićunović našao rešenje i okrnjio stalnu delegaciju koju je izabrala Narodna skupština, misli da ima veću nadležnost i da svojom samovoljom može derogirati odluku Narodne skupštine, i onda kaže da će putovati umesto pet članova četiri člana, a predstavnik SRS neće putovati. Vaša je obaveza da nama date pravo da samostalno određujemo svoje članove. Možete odrediti rok, koji smatrate podobnim, pa reći – evo, imate rok od 24 sata ili imate rok od 72 sata da odredite svog člana, ukoliko ga vi ne odredite – odrediće ga samostalno Narodna skupština ili će ga odrediti Odbor za inostrane poslove. Ali, nijedan drugi princip, gospođo Kolundžija, ne možemo prihvatiti. Hvala. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe.
Gospodine Šaroviću, vama je verovatno teško da razumete da Skupština ima odgovoran odnos prema trošenju sredstava, jer ste čovek koji je pokazao da je u stanju da na prevaru potroši 2,5 miliona dinara, te tako kada postoji stalna delegacija to ne znači da svi članovi delegacije idu, već Skupština donosi racionalnu odluku koji je to sastav delegacije koji na najbolji način može da predstavlja Skupštinu… (Predsedavajuća: Izvinite, narodna poslanice, molim narodnog poslanika Momčila Duvnjaka da ne krši Poslovnik i da ne dobacuje nepristojne reči iz poslaničke klupe.) … i da se, pri tom, vodi računa o trošenju sredstava građana Srbije, o čemu vi nemate zaista nikakav osećaj, a naročito nemate potrebu da o tome razmišljate, jer ste dokazali da su sredstva građana Srbije nešto što smatrate svojom privatnom imovinom. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, pa Nemanja Šarović.
Gospođo Kolundžija, nisam rekao ''drž'te lopova'', mi smo lopove hvatali! Godine 2007. Arsu Šarića, usred Beograda, sa 20 kilograma heroina, uhapšen i osuđen, brat od strica Darka Šarića. Mi smo lopove hvatali, i uhapsili Antona Stanoja, ličnog prijatelja Mila Đukanovića, koji je kupio preko 50 firmi sa lažnim garancijama "Metals banke"! Uhapsili ga 2007…
Narodni poslaniče, molim vas da svoje izlaganje dovedete u vezu sa izborom stalnih delegacija i parlamentarnih delegacija Narodne skupštine i da se držite obaveze da govorite o onome što je na dnevnom redu, da ne bismo morali da primenjujemo druge …
Govorim o onome što je govorila gospođa Kolundžija meni.
Upozoravam vas na obavezu da govorite o dnevnom redu. Trenutno raspravljamo o amandmanu kojim se reguliše način izbora stalnih i povremenih delegacija Narodne skupštine. Nastavite.
Znači, Antona Stanoja, čiju imovinu kupuje Darko Šarić, a kako će ići delegacija …
Narodni poslaniče, upozoravam vas da govorite o delegacijama.
Sada sam krenuo na delegaciju.
Ako imate nameru da omalovažavate Narodnu skupštinu govoreći da je vaša volja da kriminalci čine stalne delegacije, drugi put vas upozoravam da je to razlog za izricanje mere opomene. Molim vas da govorite o amandmanu.
O čemu vi to pričate? Kad sam to rekao? I, zamislite, delegacija Parlamenta treba da ide u Crnu Goru u posetu Milu Đukanoviću, kome su prijatelji takvi ljudi? Kako će to da izgleda? Nisam rekao drž'te lopove, nego, drž'te Pajtića koji sa njima radi!
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Draga moja gospođo Kolundžija, vama je očigledno ponestalo argumenata i onda vi širite raspravu. Pre bih očekivao da je gospođa Čomić vas opomenula da se držite teme, nego što opominje gospodina Šormaza, ali očigledno je da vi sami ne možete da se izborite, pa onda ona oseća potrebu da vam pomalo i pomogne. Možda je to i zbog toga…
Narodni poslaniče, i vas zamoljavam da vodite računa o sadržaju onoga što govorite. Narodni poslanik Dragan Šormaz nije opomenut, a ne možete znati šta su moje namere, niti imate prava, po Poslovniku, da o tome govorite. Nastavite.
Hvala vam, gospođo Čomić, na zamoljavanju. Uvažavam zamoljavanje i trudiću se da se ubuduće koncentrišem malo bolje, dakle… (isključenmikrofon)
(Mislim…) Izvinjavam se, izvolte.
Hvala vam, gospođo Čomić, znam da je to bio plod slučajnosti i da vi nemate zlu nameru, kao što je nikada i nemate, dakle, gospođo Kolundžija, ne možete takvim površnim kvaziargumentima odbraniti bilo šta. Ovde se radi o suštini, ovde se radi o parlamentarizmu, ovde se radi o demokrati, a vi po ko zna koji put, gospođo Kolundžija, dokazujete da o tome ne znate apsolutno ništa. Gospođo Kolundžija, uvek sam radio u skladu sa zakonom, u skladu sa Poslovnikom, za razliku od vas. Ovde je problem političke prirode, ovde je problem u vašoj samovolji, ovde je problem u tome što vi kažete da demokratska pravila važe za Demokratsku stranku, a ne važe za sve ostale. Dakle, ne možete reći da je putovanje Gordane Pop-Lazić koštalo više nego što je koštalo putovanje Gordane Čomić, da je koštalo više nego putovanje gospođe Grubješić, ili nekog drugog iz vladajuće koalicije. Ovde se radi samo o kršenju svih demokratskih pravila i tome da ste vi odredili, po nekim nepostojećim kriterijumima, ko će ići, a ko neće ići. Čak ni argumenti gospodina Mićunovića ne stoje, jer je on morao makar ponuditi gospođi Pop-Lazić da ide. Ovde se ne radi o privremenim delegacijama, o ad hok delegacijama, radi se o delegaciji koja je stalna i koju je izabrala Narodna skupština. Molio bih vas, dragamoja gospođo Kolundžija, ukoliko imate neki pravni argument, da ga iznesete, da kažete na osnovu demokratskih pravila kako možete opravdati ovo što nazivam očiglednom zloupotrebom i samovoljom gospodina Mićunovića, koju vi podržavate. Hvala.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica.
Samo jednu rečenicu želim da kažem. Kada odbor donese odluku, onda je to legitimna odluka.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospođo Kolundžija, ne možete reći – ''kada Odbor donese odluku'', da je to legitimna odluka. Legitimna je odluka onda kada se donese u skladu sa određenim pravnim principima, u skladu sa Poslovnikom i u skladu sa idealima demokratije i evropske tradicije, na koju se vi veoma često pozivate. Ovu odluku nije doneo, gospođo Kolundžija, Odbor za inostrane poslove, nije. Ovde je original dokument koji je gospodin Mićunović potpisao da to nije tačno. Mogu pročitati: ''službeno, 08, 19. februar 2010. godine''. Ovo je upućeno predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije. Ovde se potpisao predsednik Odbora, prof. dr Dragoljub Mićunović. Dakle, čitam dokument koji smo dobili od stručne službe Narodne skupštine. Ukoliko ovo nije tačno, onda, gospođo Kolundžija, ne obmanjujem javnost ja, nego to čini Dragoljub Mićunović. Ovde se radi o tome da je suprotno odluci Narodne skupštine, a Narodna skupština je izabrala stalnu delegaciju, na predlog gospodina Mićunovića, iz te stalne delegacije, koja je već određena skupštinskom odlukom, isključen predstavnik SRS. Za to, gospođo Kolundžija, nema opravdanja. Zašto ulazite u raspravu za koju unapred znate da je izgubljena? Lepo priznajte – napravili smo grešku, obećajte, nećemo to činiti ubuduće, pa ćemo moći da nastavimo dalje. Ovo je dokument koji je potpisao Dragoljub Mićunović i koji je našoj poslaničkoj grupi dostavio predsednik Narodne skupštine. O čemu dalje pričamo? Hvala. [[Aplauz.]]
Minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, željno očekujem objašnjenje i kakav ćete razlog dati za neprihvatanje ovog mog amandmana. U članu 19. stav 1. tačka 4), a radi se o ovlašćenjima predsednika Narodne skupštine, kaže se da ''predsednik Narodne skupštine saziva sastanke predsedništva Narodne skupštine i predsedava sastancima.'' U zakonu o Narodnoj skupštini nigde nije predviđeno postojanje predsedništva Narodne skupštine, nije propisan sastav, nije propisan način izbora predsedništva Narodne skupštine i, po svemu sudeći, to je jedna potpuno divlja odredba. Juče sam čuo vaše tumačenje kako je možda neko kada je to pisao greškom umesto "kolegijum Narodne skupštine" napisao "predsedništvo". Izvinite, predsedništvo i kolegijum nisu isto. I, ukoliko se ikada bude tumačila ova odredba, svaki pravnik bi pomislio da je predsedništvo neki drugi organ. Kada se kaže predsedništvo, prevashodno se misli na predsednika i potpredsednike. To bi bilo predsedništvo Narodne skupštine. Ni po kom osnovu se kolegijum, u kome članstvo imaju i predsednici poslaničkih grupa, ne može nazvati predsedništvo. To je nemoguće. To nije u skladu sa pravom i ova odredba je potpuno nebitna. Ovo je divlja odredba koja nema mesta, jer vi nigde, ni pre ni posle, nemate predsedništvo Narodne skupštine. Molim vas da pokažete malo dobre volje, malo političke mudrosti, pa da izbrišete ovu odredbu. To je potpuno suprotno i nekom demokratskom duhu, potpuno je suprotno dosadašnjoj tradiciji i nema uporište u Ustavu Republike Srbije. Nikakav razlog za formiranje još jednog organa ne postoji. Vi imate Narodnu skupštinu koju čini 250 narodnih poslanika, imate šefove poslaničkih grupa koji mogu predstavljati svaku poslaničku grupu, imate kao potpredsednike Narodne skupštine predstavnike stranaka. Možete vi formirati još 10 tela, ali ako formirate tih 10 tela, vi nikakav pomak, što se kvaliteta rada Skupštine tiče, nećete napraviti. Do sada, veoma dobro znate, da je to često bio način da se zamagli situacija, pa da pričate da se obavljaju konsultacije, kao što ste pričali da se obavljaju silne konsultacije u vezi sa donošenjem deklaracije o Srebrenici. Koliko znam, niko iz Poslaničke grupe SRS u tome nije učestvovao, niko iz Poslaničke grupe DSS nije učestvovao, ne znam da li je LDP, ali konsultacije poslaničkih grupa podrazumevaju sve. Vi ste onda, kada vam to politički odgovara, pravili te konsultacije da bi taj plašt demokratije nadvili nad odluku koju želite da donesete, a onda kada ne želite, vi postupate kao gospodin Mićunović, koji samostalno određuje koji član stalne delegacije neće putovati kada treba.
Minut i 40 sekundi je iskorišćeno vremena od poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovani kolega, dobre volje mi nikada nije nedostajalo što se da zaključiti i po tome što sam na sednici Odbora za pravosuđe prihvatila amandmane poslaničke grupe LDP, poslanika Milisava Petronijevića i Odbora za pravosuđe, koji su u istovetnom tekstu, koji ukazuju upravo na ovu grešku na koju ukazujete i vi. I svaki znak vaše mudrosti, nije tako često, ali svejedno, ja prihvatim, te sam tako prihvatila vaše amandmane, ali nisam mogla da prihvatim ovaj amandman pošto vi niste svojim amandmanom tražili da se ta reč zameni rečju "kolegijum", jer, naravno, radi se o tome da je umesto reči "kolegijum" ovde "predsedništvo", te su zato prihvaćeni amandmani onih narodnih poslanika koji su na taj način izvršili korekciju u tekstu. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Milisav Petronijević, narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević i Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića i zajedno narodnih poslanika Čedomira Jovanovića, Judite Popović, Nataše Mićić, Ivana Andrića, Vesne Pešić, Zorana Ostojića i Kenana Hajdarevića. Predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija, prihvatila je i amandman Odbora za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 19. doda novi član 19a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o Narodnoj skupštini da se posle člana 19. ubaci član 19a. Da bi bilo jasnije većini, ja bih pročitao šta sadrži član 19. tj. dužnost predsednika Narodne skupštine: ''1) predstavlja Narodnu skupštinu; 2) saziva sednice Narodne skupštine i utvrđuje predlog dnevnog reda; 3) predsedava sednicama Narodne skupštine; 4) saziva sastanke predsedništva Narodne skupštine i predsedava sastancima, 5) stara se o radu na sednicama Narodne skupštine i o primeni Poslovnika; 6) stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, 7) vrši i druge poslove utvrđene zakonom i Poslovnikom.'' Predlog člana 19a, koji sam ja podneo, ovako glasi: "Predsednik Narodne skupštine dužan je da najkasnije u roku od godinu dana od dana podnošenja predloga ovlašćenog predlagača, stavi dostavljeni predlog zakona ili drugog akta na dnevni red". Mislim da bi vladajuća većina prihvatanjem amandmana pokazala spremnost da sarađuje i sa opozicionim strankama i pojedincima. Time će se sprečiti zlonamernost u odlaganju ovih predloga, što znači, da predlozi opozicije ne stoje po četiri-pet godina po fiokama ili, konkretno, jedan mandat od četiri godine, a da se predlozi Vlade donose bespotrebno po hitnom postupku. Znači, ako je u pitanju predlog nekog ovlašćenog predlagača iz opozicije, a odnosi se na predlog zakona ili drugog akta koji je na dnevnom redu, bio bi red da se po Poslovniku i njihov predlog isto stavi po hitnom postupku, na dnevni red, vi predlažete neke tačke dnevnog reda i, normalno, to izglasate. Dešava se da vi to uradite, ali tada vladajuća većina, kada vi stavite na dnevni red, donese odluku, preglasa, i tada se predlog skida sa dnevnog reda. Tu treba da postoji taj neki glas razuma kod vas, da biste mogli da uradite nešto da ne bude protivzakonito, a to je, da ne stoje neki predlozi ovlašćenog predlagača, kada je reč o predlogu zakona ili nekog drugog akta, po četiri godine u fioci ili u stolu predsednice Skupštine. Hvala.
Četrdeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na 20. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radića Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o Narodnoj skupštini sa predlogom da se stav 4. u ovom zakonu briše. Stav 4. člana 20. glasi: "Postupak izbora predsednika Narodne skupštine uređuje se Poslovnikom". Član 104. Ustava odnosi se i na predsednika Narodne skupštine i na potpredsednike Skupštine, gde se kaže da Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika bira predsednika, kao i potpredsednike, i osim toga ništa više ne piše. S obzirom na to da se funkcija predsednika Narodne skupštine pominje u Ustavu Republike Srbije, rekao bih, zaista, je neozbiljno da se proces izbora predsednika ne uredi ovim zakonom o Narodnoj skupštini, već se taj postupak uređuje Poslovnikom. Ako je i ovaj zakon u stvari prepisan Poslovnik o radu, koji se samo nekim kozmetičkim odredbama trudi da lični na zakon o Narodnoj skupštini, mogao je i sam postupak izbora predsednika da se zakonski uredi. Ovako imamo situaciju da se funkcija predsednika Narodne skupštine, koji u nekim okolnostima može da vrši i funkciju vršioca dužnosti predsednika Republike, reguliše Poslovnikom, a ove kozmetičke izmene o kojima sam govorio, to su ova počasna jedinica Vojske Srbije, polaganje zakletve, himna, a uostalom sve ovo liči upravo na Poslovnik o radu. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Problem u ovom amandmanu nije u tome šta ste vi želeli njime da postignete. Dakle, mi razumemo da je možda u ovom zakonu mogla da stoji i odredba da se predsednik Narodne skupštine bira glasovima većine u odnosu na ukupan broj narodnih poslanika, i to bi bila materija zakona. Ali, pošto vaš amandman samo predlaže da se briše da se sama procedura i postupak uređuje Poslovnikom onda prosto nije bilo moguće prihvatiti ovaj amandman, jer sama procedura izbora jeste nešto što se uređuje Poslovnikom i to mora da stoji. Ono što ste vi sada ovde izneli kao argumentaciju bilo bi prihvatljivo, a to je pre svega sa koliko glasova se bira predsednik Skupštine, moglo je da se uvrsti u ovaj zakon, ali to, nažalost, nije sadržaj vašeg amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 26. i član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smatramo da, prvo, naš predstavnik nikada više neće učestvovati u radu tog kolegijuma, zato što ste smislili jedan član kojim biste da se hvalite, a ja mislim da je ponižavajući za opozicione poslaničke grupe. Predsednik Narodne skupštine sada ima jedno telo od sebi ravnih koje on saziva po potrebi, pošto nema nikakvu obaveznost, i to će telo da mu pomaže da on obavlja svoje funkcije. Izvinite, molim vas, zašto postoji tehnička služba? Zar ćemo mi, šefovi poslaničkih grupa, mi, potpredsednici Narodne skupštine, da pomažemo predsedniku Narodne skupštine da usklađuje rad radnih tela i da rešava druga pitanja iz nadležnosti predsednika Narodne skupštine? Šta smo mi ovde, pomoćnici? Imamo li mi neka prava u tom kolegijumu? Nemamo nikakva prava. Možemo li o nečemu da glasamo? Ne možemo. Čemu će to da služi? Da ''Javni servis'' objavi kako su izvršene konsultacije, pa smo se tobož nešto dogovorili? Tih konsultacija, zato što ih tako loše shvatate, poodavno i nema. Zato morate da izmišljate, da govorite neistine kako postoje konsultacije. Pravih konsultacija ravnopravnih poslanika, predstavnika poslanika, u ovoj skupštini poodavno nema. Vi sve radite sami, sve pripremate sami. Pokušavate u to da uvučete opozicione poslaničke grupe. LDP ne morate ni da pokušavate, oni su sa vama i nisu opozicija, a ostali kako kome padne na pamet. Zaista je ponižavajuće za opoziciju da smislite telo od predstavnika opozicije koje će da pomaže predsedniku Narodne skupštine da on obavlja svoj posao. Kako to mislite da mu mi pomažemo da predstavlja Narodnu skupštinu? Zaista me interesuje. Da mu kažemo da li da obuče čarape, one cik-cak, ili "miju-mao" cipele ili, kako da to predstavlja Narodnu skupštinu predsednik Narodne skupštine, uz pomoć predstavnika opozicije? Ovo je jedan ponižavajući član. Kad se sazivaju sednice? Ne piše. Čak ste rekli – telo koje saziva predsednik Narodne skupštine. Ne može predsedik da saziva telo, on može da saziva sednice nekog tela. Dakle, mi i ne postojimo, nego kada nas sazove predsednik Narodne skupštine, tada se konstituiše taj kolegijum Narodne skupštine. Kolegijum Narodne skupštine, znači da su neke kolege sele tu da razgovaraju. Kakve smo mi kolege sa predsednikom, kad on utvrđuje dnevni red, kad on predstavlja Narodnu skupštinu, kada on radi sve što je nekakva vlast u ovoj Narodnoj skupštini, a mi ćemo da dođemo da mu pomažemo? Taman posla, ako mi iz opozicije počnemo da mu pomažemo da dobro radi, pa da ispadne još i da je dobar predsednik Narodne skupštine, a jedini dobar predsednik Narodne skupštine je Gordana Čomić. Jedino ona zna kako se brutalno eliminiše opozicije i kako joj se oduzima reč, kako joj se ne dozvoljava da govori o temama o kojima bi želela, nego će da se govori o temama koje nametne vlast. U ovome nećemo da učestvujemo. Tražimo od vas da se setite toga da ćete uskoro imati priliku da idete na izbore, da ćete uskoro imati priliku da se ponašate kao opozicija. Pa, sada, razmislite, gospođo Kolundžija, da li biste želeli da budete član kolegijuma Narodne skupštine koji će jednom narodnom poslaniku, naprednjaku, predsedniku Narodne skupštine, da pomaže da predstavlja Narodnu skupštinu? E, baš bih voleo da vidim to kako ćete vi "žuti" da se povinujete, da dođete da pomažete predsedniku Narodne skupštine koji je iz redova naprednjaka. Ako hoćete da nas poštujete, ne kao sebi ravne, imali ste, valjda, više glasova na izborima, ali bar u ovoj sali kao ljude koji predstavljaju taman toliki broj građana koliki i vi predstavljate, onda hajde da obezbedimo neku ravnopravnost. Ako nećete, radite i dalje sami. Imate vi svoj kolegijum, vi iz vladajuće većine se skupljate i to je pravi kolegijum Narodne skupštine. Vi obavljate konsultacije. Tu samo još dođe i predsednik Srbije koji vam da instrukcije i to je vaš kolegijum, to su vaše instrukcije. Razmislite dobro, mi ćemo u danu za glasanje pokušati da vas uverimo da ovaj amandman treba da bude prihvaćen. Mislim da će i neki iz vlasti da razmisle da ovo nije dobra odredba, a posebno nije zakonska odredba. Ovoliko nedefinisana odredba ne može da uđe u jedan zakon. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica.
Poštovane kolege narodni poslanici, u razgovorima sa poslaničkim grupama i šefovima poslaničkih grupa, u raznim periodima, na neki način se iskristalisala ideja o potrebi da se u ovom zakonu definiše jedno kolegijalno kolektivno telo Narodne skupštine, koje bi za cilj imalo koordinaciju rada i saradnju svih parlamentarnih grupa unutar parlamenta, vezano za rad parlamenta, za predstavljanje parlamenta itd. Ono što je sadržaj vašeg amandmana nije prihvatljivo zato što mislimo da je to materija Poslovnika. Nemamo ništa protiv da se Poslovnikom definiše na koji se način, koliko često itd. kolegijum sastaje i da se Poslovnikom definiše na koji način se ostvaruje rad tog kolektivnog tela. U tom delu, mogu da kažem da je vaše izlaganje korektno. Ono što smatram da nije korektno jeste da vi sada ironično prebacujete nama koji smo želeli zaista da stvaramo kolegijalni organ i da stvaramo instituciju parlamenta u kome vlast i opozicija neće biti neprijatelji, već, koliko god je to moguće, koliko se razlikovali međusobno saradnici na istom poslu, mislim da kada vi tako govorite, jedino kako to mogu da čitam jeste vaš problem da budete drugi. Vi ne podnosite da neko postoji ko je prvi u odnosu na vas, pa vas tako vređa da postoji predsednik i da predsednik nešto može što vi ne možete, a nažalost, tako je, jer predsednik Skupštine ima ovlašćenja koja drugi narodni poslanici nemaju. U tom smislu, pokazuje se samo vaš odnos prema poziciji u odnosu na to da postoje zakonom definisani autoriteti, koji su autoriteti zbog toga što im je Ustav i zakon dao nadležnosti koje drugima nije dao. Neki od nas nemaju problema da to prihvataju i da u skladu sa svojom ulogom rade na najbolji mogući način posao, ali očigledno postoje oni koji nikako ne mogu da podnesu da su drugi ili ne mogu da prežive to što su bili predsednici Parlamenta samo dva dana. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Preživeo sam to što sam bio predsednik Narodne skupštine samo dva dana, a neki drugi to nisu preživeli i dan-danas ih košta. Zaista, ne mogu da verujem da ste meni prebacili da ne mogu da trpim da budem drugi. Bio sam drugi 18 godina i nikada kod mene niste mogli da osetite ni želju, niti je ikada iko i od onih koji sada tvrde svašta o meni, nikada nije mogao da pronađe u svemu onome što sam radio 18 godina jednu rečenicu kojom bih nagovestio da mi se ne sviđa to što sam drugi. Kada vas narod ne izabere za prvog, nego za drugog, vi to poštujete. Vaš predsednik partije me je pobedio za 60-70 hiljada glasova na 4,5 miliona birača, pa sam to prihvatio, priznao, i rekao da sam drugi. Sujetu ne držim u svojoj sobi ni u svom džepu, to ostavljam pred vratima. Samo vam kažem da je nedolično za predstavnika opozicija da mu propišete odredbu po kojoj će da pomaže predsedniku Narodne skupštine kada ovaj to bude želeo, zato što to nije odredba koja treba da ide u zakon, zato što biste me možda po onom ranijem članu zakona mogli da pozovete na odgovornost – zašto ne učestvujem na sastancima kolegijuma i time ne poštujem zakon i time ne poštujem odredbe kojima se reguliše moj rad kao narodnog poslanika. Dakle, šta će biti ako se neko od predsednika poslaničkih grupa ne odazove na sednice kolegijuma? Šta je zakon predvideo u tom slučaju? Nije taj ni bitan, uopšte, na tim sednicama kolegijuma. On ni o čemu tamo ne odlučuje, tamo se ni o čemu ne glasa. On ne može da utvrdi dnevni red. Po zakonu, dnevni red sednica Narodne skupštine utvrđuje Narodna skupština, a predlaže ga isključivo predsednik, ne kolegijum. Da ste vi u zakon uveli da predlaže kolegijum dnevni red, onda bi to značilo da se na sednicama kolegijuma glasa, onda bih želeo da u tome učestvujem, ali onda biste vi izmislili da se prema snazi poslanika odredi kako ćemo da glasamo. Inače, ako se formira pet opozicionih poslaničkih grupa, nadglasaćemo vas iz vladajuće većine i vi od toga bežite. Molim vas, gospođo Kolundžija, da ne ubacujete više ličnu notu u naše rasprave u Narodnoj skupštini. Nikad se vama nisam lično obratio, niti želim. Nikada nisam analizirao vaše ponašanje, vaš izgled, vašu političku biografiju. Molim vas da se manete toga. Imam ja ove koji to analiziraju sa negativne tačke gledišta, pa vidite kako propadaju. Nemojte svoju stranku da dovedete u situaciju da propada samo zato što ste ušli u obračun sa mnom. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 12 minuta [[Miloš Aligrudić, s mesta: Ovo je replika Nadi Kolundžiji.]] Nemate pravo na repliku. Imate vreme predsednika poslaničke grupe i vreme grupe. (Miloš Aligrudić, s mesta: Šef poslaničke grupe.)
Dobro. Gospođo Kolundžija, ovo jeste vreme šefa poslaničke grupe, koje koristim zbog volje predsedavajuće, ali je suštinski replika na ono što ste vi rekli, pa ću istovremeno time i objasniti zbog čega to jeste replika. Vi ste pomenuli, u malopređašnjem izlaganju, da je rešenje koje se nalazi u tekstu Predloga zakona vezano za kolegijum plod razgovora i dogovora sa šefovima poslaničkih grupa. Tako nešto niste smeli da izgovorite ukoliko niste ograničili i naveli s kojim šefovima poslaničkih grupa. Sa mnom, o tom rešenju, pa i o bilo kojem drugom rešenju o ovom Predlogu zakona vi niste razgovarali. Niti je bilo ko drugi razgovarao sa mnom o tome. Ako sam na pominjanje te činjenice, ja kao šef poslaničke grupe, samim tim prozvan, nemam pravo na repliku prema stavu predsedavajućeg, onda ne znam kada i u kojim okolnostima i po kom osnovu imam pravo na repliku. To je jedna stvar. Druga stvar, kada je već reč o rešenjima i načinu na koja ta rešenja pišete, ovo već izlazi iz okvira replike, ali pošto formalno repliku ne koristim, hajde i to da vam kažem. Dakle, način na koji ste vi napisali pojedine odredbe ovog predloga zakona upravo upućuju na to da želite da formalna većina u Parlamentu, kako je obrazovana, diktira sve uslove rada i način odlučivanja u Parlamentu, pa i za one stvari za koje po prirodi parlamentarnog života to ne treba da bude Vladajuća većina je vladajuća većina zbog toga što može da izglasa predloge zakona, odluka i drugih akata koji su u nadležnosti Narodne skupštine i to je jedina funkcija vladajuće većine. A, nikako funkcija vladajuće većine ne može biti ni bilo kakva majorizacija po drugom osnovu u radu Narodne skupštine. Onda jasno neka se napiše što niste napisali razgraničene nadležnosti i vrste odluka koje donosi taj kolegijum, ako uopšte donosi, pošto se tu i ne vidi na pravi način, pa da se onda zna šta je to što nije posao vlasti, odnosno vladajuće većine, jedna prirodna majorizacija koja mora da postoji, šta je to što izlazi iz tog sektora, šta je to što je zaista naš zajednički posao. Mi o tome nismo razgovarali ni jednog jedinog trenutka i to je suština i to oni koji prate ovaj prenos treba da znaju. Znam da biste vi mogli da kažete – pa, šta, vi niste hteli da razgovarate. Tačno je da nismo, zbog toga što smo uočili na osnovu načina na koji je predsednica Parlamenta pokušavala da saziva konsultacije, kako ih je sazivala i načina na koji se radilo i šta se uzimalo kao osnova za rad za ovaj predlog zakona, da sve ono što bismo mi istakli, da sve ono što bismo mi rekli, da bi bilo unapred osuđeno na propast. Učestvovati u takvom radu i u takvom dijalogu je besmisleno. To vam nisu konsultacije kao o nekom drugom zakonu. Zakon o Narodnoj skupštini mora da bude donet na način koji obezbeđuje konsenzus, bar najširi konsenzus u Parlamentu, gde će najvažnije opozicione grupe da se slože sa tim tekstom zakona u celini, zato što u demokratskom društvu pitanje ko je u opoziciji, a ko je na vlasti je krajnje relativno. To se menja iz saziva u saziv Narodne skupštine i zaista je besmisleno da neko piše predloge zakona tako da se boji da će mu opozicione stranke, dajući neke predloge, pokvariti neki posao u tom kontekstu. To je apsolutno loše. To ne treba da se radi. Ovde nismo imali atmosferu u kojoj bismo, zaista, mogli da sednemo sa vama i da se o tome dogovorimo, jer i ostatak atmosfere, ako tako mogu da kažem, nije upućivao na to. Od načina vođenja sednice Narodne skupštine, kada već govorimo o tom organu i funkciji onih koji vode Narodnu skupštinu, oni koji su prvi među jednakima. Oni to rade samovoljno. Samovoljnim tumačenjem Poslovnika, često pravno pogrešnim. Arbitrarnost u načinu vođenja sednica, gospođo Kolundžija, jeste standard, ali arbitrarnost u pravnom smislu ne znači samovolju. I sadašnji primer, ne obraćam se uopšte predsedavajućoj, nego vama kao kolegi poslaniku, najbolje to govori. Neko ko je u stanju da uđe u polemiku sa narodnim poslanicima o materiji o kojoj se raspravlja, sa mesta predsedavajućeg, ne obavlja dobro svoj posao, kao, recimo, o lingvističkim pravilima itd. Posao predsedavajućeg je da kaže – imate pravo na ovo, nemate pravo na ovo, otišli ste od teme, niste otišli od teme. Možda je s pravom predsedavajući, u pređašnjem, ranijem delu sednice, vi ste danas upozorili jednog poslanika DSS da je možda u svom govoru izašao malo iz okvira teme, pa je on probao da se vrati itd, sve je to politika. Ali, ući u polemiku o materiji, objašnjavati kada je koji rečnik donet, sa tog mesta, u polemici dva poslanika, bez obzira što tada pitanje rečnika nije bilo nikakva tema, to je bio apsolutni izlazak iz teme, pa ne samo da nisu poslanici opomenuti da ne treba o tome da razgovaraju, nego, onda, još neko ko sedi na mestu predsedavajućeg objašnjava kada je koji rečnik donet. To je prosto neverovatno. Onda, kada se danas javim za repliku, koja je čista kao suza, jer je pomenuta funkcija predsednika poslaničke grupe, bez navođenja, a to znači svi, uključujući i mene, da kažem da u nečemu nisam učestvovao, za šta ste vi rekli da sam učestvovao, onda tu, kao,nema replike. Ne radi se o jednom čoveku niti optužujem nekoga poimence, nego se radi o sistemu. To znači da mi sistemski, kako ovde radimo, ne radimo dobro. Dakle, o tim stvarima da se povede više računa, da se povede računa o jednom demokratskom pravu na raspravu u ovom parlamentu, jer mi nismo parlamentarna skupština neke međunarodne organizacije koja ima parlamentarnu skupštinu, gde se zaseda četiri puta godišnje po pet dana, pa imate rezolucije, deklaracije, to sve treba brzo da se donese, to treba da bude efikasno itd, i onda tamo postoje ta surova pravila od 30 sekundi za amandman itd. Mi smo nacionalni parlament i vi ste vrlo dobro upoznati kako većina nacionalnih parlamenata u Evropi funkcioniše. Raspravno načelo je najvažnije načelo. Ne može se zbog toga što neko procenjuje da možda pojedine grupe imaju neki stil obraćanja koji može da deluje opstrukcionaški, ne može se rešiti problem na taj način što bi to pogodilo i sve one druge koji nemaju takav stil. A, i taj stil je legitiman i protiv tog stila se može voditi dijalogom. Pošto dijalog ovde izostaje kao modus, onda mi apsolutno nemamo prostora da donesemo ni dobra pravila, niti da se u skladu sa nekim dobrim pravilima i običajima ponašamo. To je suština priče ovde u ovom parlamentu. Ako to možemo da promenimo, to je dobro, bez obzira ko je na vlasti, a ko u opoziciji. Ako nismo u stanju da se uzdignemo makar malo iznad ovoga, ovo će ostati ovako kako je. Možete doneti novi poslovnik. Šta znači postrožiti pravila? To ne znači ništa. Ne postoje stroga pravila. Postoje samo dobra pravila, kojim se brani parlamentarizam, parlamentarni život i raspravno načelo i ona koja to suzbijaju, pa se opredelite šta hoćete. Ova stvar ne može ovako da ide. To je suština, pa sad, vi kako god želite. Mislim da način na koji se ovo radi nije dobar, duboko sam uveren. nogo pompeznih normi, mnogo praznih, površnih, bespotrebnih. Suštinski se ništa ne menja. Imate i raniji predlog zakona koji je prosto, kao jedan kostur, koji je čak dat i u proceduru od strane naše poslaničke grupe, ali nije došao ovde na raspravu, voljom vladajuće većine. On nije dovoljan, naravno, taj predlog koji smo napravili, da bi se u tom obliku i kao takav doneo, ali se nije pošlo od toga, iako je to rađeno zaista multistranački, nego se pravi jedan politički, psihološki rez, kao da ništa ranije nije rađeno, pa se, kao, kobajagi, sve radi iz početak. To prosto nije dobro, a da na kraju, kao rezultat, koji se ovde ispred nas nalazi, nije kvalitetan. Eto, to je suština. Kako god želite, kako vam se sviđa, ali mislim da to nije dobro.
Iskorišćeno je vreme na raspolaganju predsednika poslaničke grupe, i minut i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćeni predstavnik.
Želim samo da otklonim jednu sumnju koja je ovde nastala. Nijednom rečju ovde nisam rekla da je ovaj institut uveden na osnovu dogovora. Pominjala sam samo da su postojale inicijative, da su postojale i ideje o tome i nisam rekla da je, što se tiče opozicije, o ovom institutu postignut dogovor. Prosto, da ne bude zamene, pošto nijednog trenutka, ni u jednom svom izlaganju, vezano za ovaj zakon, nisam rekla da je postignut dogovor sa opozicijom, uvek sam rekla, nažalost, nije. Naša je želja bila, ali nije postignut dogovor. Ono što bih htela, takođe, da naglasim, samo, mi jesmo pošli od teksta zakona o kome vi pričate. Dakle, to nije tačno i ako pažljivo uporedite ta dva teksta, vi ćete videti da smo neke delove tog teksta dosledno primenili. Ono što jesu inovacije u odnosu na ovaj tekst, to je možda ono o čemu može da se spori, ali ako imamo sadržaje koji su preneti iz ovog teksta, onda ne stoji bar jedna jedina konstatacija da ceo tekst baš ništa ne valja, jer ako tvrdite da je ovaj tekst bio bolji, onda bar nešto u ovom tekstu jeste dobro.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Samo još ovo, da ne bude zabune. Ne tvrdim ja da je taj tekst bio bolji, nego tvrdim da je bio osnova. I ne tvrdim ni da nije nešto prepisano, očigledno jeste, ali to je upravo razlog protiv vas, a ne u vašu korist, jer prepisujući nešto što je moglo biti samo osnova za raspravu i za razgovor, a dodajući nešto što nikada nije bilo predmet razgovora, što je inovacija, tu ste zapali u ćorsokak i to je sve. Dakle, ništa ne sporim od ovoga što ste vi rekli, nego prosto tumačim na svoj način.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predstavnica predlagača.
Nikada na vašem mestu ne bih rekla da je nešto osnova ako je potpisao 21 narodni poslanik i uputio ga kao predlog.
Dakle, jeste formalno 21 narodni poslanik podneo taj tekst o kome vi pričate i koji danas nije na dnevnom redu, jeste, nego je ovaj vaš. To je činjenica i mi smo to javno objavili. Međutim, taj tekst koji smo smi podneli, a potpisao 21 narodni poslanik, jeste maltene skoro isti onom tekstu koji je zaista zajednička radna grupa u prethodnom sazivu napravila. To je suština. To je ono što pokušavam da kažem. Nema tu bitnih izmena. Ne hvalimo se mi da smo napravili sami nešto, ne, nijednog trenutka mi to nismo rekli – DSS je izmislila neki tekst sada i podnela Narodnoj skupštini Republike Srbije kao predlog DSS. On formalno jeste naš predlog jer smo mi potpisali, ali smo mi uzeli onaj tekst koji je zajednička radna grupa, znači, zaista višestranačka, u prethodnom sazivu uradila, koji je bio očišćen od svih spornih momenata i mogao je da posluži kao osnov. Potvrdio sam vam da ste vi uzeli delove tog teksta. Jedino što je bilo sporno, još jednom ponavljam, jeste što svaka nadgradnja nad tim tekstom ne može biti plod bilo kakvog konsenzusa i nisu bili stvoreni uslovi. To je bilo moje tumačenje.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Iskoristite vreme poslaničke grupe. Da otklonimo sve nedoumice, pošto se više puta govorilo o tekstu zakona koji je bio u proceduri. Saziv Skupštine i skupštinska većina koja je tada postojala imala je čvrstu želju da napravi zakon o Narodnoj skupštini, govorim o 2007. godini. Napravljena je radna grupa koja je imala predstavnike iz svih stranaka. Nama je rečeno, iz formalnih razloga samo jedna poslanička grupa je tada vrlo brzo napustila rad i imao sam priliku da predsedavam toj radnoj grupi. Ona je imala redovne sastanke, otprilike, za mesec, mesec i po dana je završila svoj posao. Taj tekst zakona se našao u proceduri, bio je i usaglašen, i taj tekst su u proceduru predali sledeći narodni poslanici: Radojko Obradović, Gordana Čomić, Dragoljub Mićunović, Petar Cvetković, Nikola Novaković, Rajko Baralić, Radovan Radovanović, Nebojša Ranđelović, Bajram Omeragić. Tekst se našao u proceduri 5.11.2007. godine, zavodni broj 0102-3623/07. Dakle, mi smo se tada dogovorili oko svih tih stvari, kao što je gospođa Kolundžija već tokom rasprave pogrešno citirala. Citirali ste jedan član, kada ste govorili o sastavima delegacije. On se odnosio na sastave delegacije prilikom saradnje sa drugim parlamentima, a ne za međunarodne skupštine, međunarodna radna tela. To je ovim zakonom definisano nekim drugim članom. Prema tome, mi smo tada imali konsenzus, pošto nije postojala politička volja da se iza ovog zakona stane DSS je samo ponovila predlog, i ovaj tekst koji je sada u proceduri i iz marta 2009. godine razlikuje se samo u jednoj jedinoj stvari. Razlikuje se samo u datumu kada zakon stupa na snagu. To je identičan tekst iza koga su pre tri godine stali svi ovi ljudi. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 45 sekundi. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Nisam osporavala vrednost ovog teksta ni jednom jedinom svojom rečenicom. Neki drugi je to radio, i upravo oni koji su ga na neki način i podneli, tvrdeći da je to osnova. Smatram da ovo jeste predlog. On u sebi sadrži odredbe koje, što se nas tiče, nisu sporne i one su sadržane i u ovom zakonu. Mi suštinski neke stvari jesmo menjali jer smo neke stvari koje su u ovom zakonu postojale ostavili kao materiju Poslovnika. S druge strane, mi smo uneli neke nove institute, smatrajući da su oni važni kada je Skupština u pitanju. Mi nismo negirali vrednost ovog teksta. Hoću samo da kažem da ovaj tekst i naš tekst u osnovnim stvarima nisu u suprotnosti. Dakle, rešenja iz jednog i drugog teksta nisu u suprotnosti. Postoje samo novi instituti koje smo mi uveli u ovaj zakon i možda sa stanovišta podnosilaca ovog teksta to može biti predmet spora i rasprave.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Hvala. Pored toga što ne delimo te iste vrednosne stavove, a to je, da ako smo opozicija treba sve da porušimo da bismo došli na vlast, suštinski mogu da se složim sa oba svoja predstavnika. To telo koje se sada formira, kolegijum, i u članu 26, ali i kasnije gde se pominje, nije mu dat nikakav sadržaj, kao da je reč o nekakvom kosturu kod koga nema nikakvog mesa. Mi se ne slažemo da je potrebno da takve stvari budu definisane Poslovnikom. Ako smo mogli zakonom da definišemo kada će stajati dva mlada vojnika ispred, od koliko do koliko sati, kog dana, na vratima Narodne skupštine, mislimo da je ovo daleko važnija tema. Mi ovim amandmanom predlažemo da se ''uredovi'' da se održavaju sastanci kolegijuma, čime bi se na određeni način vremenom, naravno, to nije moguće očekivati odmah, stvorilo jedno pravilo, koje bi onda svi poštovali, i kada se promeni vlast i kada se promene oni koji vode Skupštinu kao ljudi. Dakle, naša ideja ide mnogo dalje od ovoga. Ovaj amandman konkretno predlaže da se taj kolegijum sastaje po potrebi, ali i najmanje deset dana pre početka redovnog zasedanja, pet dana pre početka svake sednice u redovnom zasedanju, kao i pre zakazivanja svake sednice u vanrednom zasedanju. Naše mišljenje je da bi se mnogo unapredio rad Skupštine kada bi ova grupa ljudi, dakle, svi šefovi poslaničkih grupa i potpredsednici, imala pred sobom jedan plan koji se odnosi na nekoliko meseci. Tada bi svaka poslanička grupa imala dovoljno vremena da se na svaki mogući način pripreme za raspravu o zakonu, time bi, siguran sam, rasprava postala kvalitetnija, a i brža, jer bi se vremenom definisale suštinske stvari u svakom zakonu. Takođe, mislim da bi ovo telo na ovaj način moglo da odredi raspored zasedanja odbora, raspored dana za glasanje, kao što postoji u drugim zemljama. Mi namerno nismo takvu odrednicu stavili u amandman da se ne bi to koristilo za opstrukciju, kao i da nemogućnost da to telo donese raspored ne bi značila da sednice nema. Ali, mislim da bi ovo bio jedan dobar početak i da je to pravo mesto da se ovome što je zamišljeno da sadržaj i ovakvo telo postoji u drugim parlamentima. Formalno je na predsedniku Skupštine odluka o dnevnom redu o zakazivanju sednice, ali dobra volja i demokratski potencijal predsednika Skupštine daje to pravo kroz jednu raspravu i u razgovoru. Mi svakako mislimo da je ovo jedan od suštinskih amandmana za ovaj zakon koji smo podneli i mislimo da bi u velikoj meri unapredio rad same Skupštine. Dakle, time bi ti neformalni sastanci, kako se sada zovu, konsultacije, ako se ne varam, šefova poslaničkih grupa, dobili jedan institucionalni karakter na pravi način i niko ne bi mogao da izbegava to pravo. Želim da verujem da oni ljudi koji danas vode Skupštinu imaju želju da u suštinskom smislu unaprede rad ove skupštine. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predvideli smo da u članu 27. bude na sednicama odbora obavezno prisustvo članova Vlade, odnosno ovlašćenih predstavnika. Smatramo da je ovaj predlog u suštini nešto što bi dalo na značaju odborima, sa jedne strane, direktno, za razliku od vas koji smatrate da je to uvođenje zamenika člana odbora, a indirektno, čini mi se da bi se prihvatanjem ovog amandmana pojačala ili unapredila kontrolna funkcija parlamenta. Ovo je pre svega zasnovano na činjenici, odnosno na iskustvu kakvo ovaj parlament i ovaj saziv ima sa predstavnicima izvršne vlasti od njegovog konstituisanja. Svi smo kao narodni poslanici, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadamo, svedoci jednog neodgovornog i uglavnom indolentnog odnosa predstavnika izvršne vlasti prema ovom domu. To ne možete da osporite ni vi, gospođo Kolundžija, niti bilo koji drugi poslanik. Sada ću navesti jedan primer koji će biti dokaz da, ako čak i ugradite ovu odredbu u zakon, ako nema političke volje nećete postići kontrolnu funkciju u onom obimu i onom intenzitetu koju bi ovaj parlament trebalo da ima. Ovde se dešavalo da vodimo rasprave bez predstavnika Vlade, dešavalo se za isti primer da predstavništvo prekida sednice i to je dokaz da nijedan dokument koji se usvoji, čini nam se, većinu ne obavezuje. Događalo nam se da se u raspravi objedini 15 tačaka koje nemaju gotovo veze jedna sa drugom ili se odnose na zakone iz oblasti ekonomije i zakona iz oblasti finansija, a onda ovde dođe ministar sporta i omladine i predstavlja te zakone. Događalo nam se, svedoci ste i vi i mi, da vam 20 metara odavde sede ministri i piju kafu, ne žele da učestvuju u raspravi sa poslanicima, da brane zakon ili da nam osporavaju amandmane. E, to je suštinski degradiralo i derogiralo kontrolnu funkciju ovog doma. Ovim amandmanom bila je naša namera i želja da stvorite uslove ne samo kroz zakon, nego i da stvorite uslove da u Poslovniku o radu ugradite obavezu onima koji predstavljaju izvršnu vlast da na neki način polažu račune nama poslanicima u ovom domu. Sve drugo, sve ostalo, suštinski neće unaprediti, neće afirmisati i podići ugled i dostojanstvo ovog doma. Ovim ću završiti. Znate, ako je jedini razlog zbog kojeg donosite ovaj zakon – to što vas Ustav na to obavezuje, onda bolje da ga niste iznosili pred narodne poslanike. Mogli ste to da rešite kao i neke druge moderne države u Evropi, koje ovaj problem ili ovo pitanje rešavaju isključivo Poslovnikom, ali su ozbiljne države, napredne države, demokratske države. Znači, ukoliko je to bio jedini razlog, zaista niste morali. Smatramo da ovo možete da prihvatite da naterate predstavnike izvršne vlasti da uvažavaju ovaj dom i da time unapredite ono što bar deklarativno pričate – da hoćete da podignete kontrolnu funkciju ovog tela. Hvala. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Članom 27. u stavu 14. predviđeno je da u radu radnih tela po pozivu mogu učestvovati, kako vi navodite u predlogu ovog člana, stručni i naučni radnici. Znate, nekada smo od nekih koji su u to vreme zdušno čuvali uspomenu na ''lik i delo'' Josipa Broza imali prilike da slušamo neke kovanice koje su poticale iz jednog malog mesta u Hrvatskoj, u Zagorju, iz jedne vrlo jake u to vreme političke škole, pa se svi sećamo, npr, samoupravnih sporazuma i društvenih dogovora. Sećamo se kako je naša zemlja u to vreme vodila politiku aktivne miroljubive koegzistencije itd. Imam utisak da ova sintagma – stručni i naučni radnici potiče i upravo datira iz tog vremena, možda čak i iz tog kumrovačkog lonca. Međutim, apsolutno je neprimerena današnjem vremenu. Smatramo da je birokratska i da u stvari u savremenom iskazivanju zakonskih normi treba koristiti sasvim adekvatnije termine, kao što su – stručnjaci i naučnici. To smo upravo i tražili našim amandmanom. Više je ovo ideološki način iskazivanja nečega što se ispravnije može reći rečima – stručnjaci i naučnici. Da li ste ikada čuli da, na primer, na nekom naučnom skupu kaže – obratiće vam se stručni i naučni radnik taj i taj ili kaže – obratiće vam se stručnjak iz te i te oblasti ili – obratiće vam se istaknuti naučni radnik taj i taj. Sasvim je primerenije ovo što je traženo amandmanom. Doduše, moram da primetim da ste prihvatili amandman mog kolege Srete Perića na stav 15. Po meni je nelogično da ste prihvatili amandman na stav 15. u kome se, takođe, pominju ove reči, a niste prihvatili amandman na prethodni stav 14, već ste njega samo upodobili ovom kasnijem stavu 15. Ako o tome imate neko logično objašnjenje, voleo bih da ga čujem. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Zašto nije, konkretno, prihvaćen vaš amandman? Zbog nastavka rečenice, dakle, onoga što su ''stručnjaci i naučnici iz svoje oblasti koje su relevantne'', kako već glasi vaš amandman. Zato je prihvaćen amandman vašeg kolege Srete Perića koji kaže reči ''naučne i stručne radnike'' zameniti rečima – ''naučnike i stručnjake''. Prihvatili smo taj amandman, kao i amandman Odbora, koji je ceo tekst dosledno primenio. Dakle, te izraze je primenio na ceo tekst tog člana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 27. Ovaj amandman je prihvatila predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnica predlagača, narodna poslanica Nada Kolundžija, kao i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Poštovane kolege narodni poslanici, podnela sam amandman na član 28, gde predlažem da se brišu reči – i zamenika članova odbora, tako da bi član 28. glasio: ''Narodna skupština bira članove odbora na predlog poslaničkih grupa, srazmerno broju narodnih poslanika poslaničke grupeu odnosu na ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini.'' Dakle, ono rešenje koje trenutno postoji u Poslovniku o radu Narodne skupštine. Zašto sam podnela ovaj amandman? Zato što smatram da uvođenje institucije ili sistema – zamenika članova odbora nimalo neće doprineti iskazanoj nameri da se rasprava sa plenuma prebaci na skupštinske odbore, da se na taj način pojača kapacitet skupštinskih odbora. Mislim da dok god se prihvata rešenje da predlozi zakona mogu biti razmatrani u plenumu, bez mišljenja ili stava odbora, ovaj institut uvođenja zamenika predsednika odbora, zapravo, ne znači ništa. Ovlašćenja parlamentarnih odbora se razlikuju od zemlje do zemlje. U našoj zemlji, u ovoj našoj skupštini dominantne su političke partije, a ne pojedinci, i zemlje u kojima vlada ima skupštinsku većinu, kao što ima i ova vlada, vladini zakonski predlozi lako prolaze i kroz plenum i kroz skupštinske odbore, tako da je zakonodavna aktivnost parlamenta kako u plenumu tako i u skupštinskim odborima svedena na puku formalnost. S druge strane, postoje zemlje u kojima skupštinski odbori raspravljaju ne samo o zakonima, nego i donose zakone ili čak i predlažu zakone. To su na primer skandinavske zemlje, mi se u mnogo čemu ugledamo na neke zemlje u kojima postoji institut zamenika odbora kao što su Austrija, Nemačka i Švedska, ali se ne ugledamo na njih kada je u pitanju značaj i suština parlamentarnih odbora. Naravno, kao i na plenarnim sednicama tako je i na sednicama odbora apstinencija moguća, ali apstinencija članova odbora iz vladajuće koalicije bi trebalo da bude izuzetak, a ne pravilo. Po svim izveštajima tačno se zna ko dolazi, a ko ne dolazi na sednice skupštinskih odbora. Ovom prilikom želim da kažem da zamenike odbora neću imenovati u Poslaničkom klubu G17 plus, jer smatram da je to minimum obaveza za koje poslanici imaju, a to je da prisustvuju, učestvuju u radu skupštinskih odbora za koje su se sami opredelili prema afinitetima, prema struci, prema specijalizaciji. Tako da, naprosto, ne mislim da je dobro uvoditi zamenike članova odbora, jer ovaj naš ''raspravni'' parlament se na taj način nikako neće pretvoriti u radni parlament, a vidim da je to ipak želja većine. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Mi ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog amandmana koji je podnela gospođa Grubješić, iz prostog razloga što smo imali prilike da se upoznamo sa pozitivnom praksom brojnih parlamenata u svetu. Upravo, ovo, Švedska ima odlična iskustva sa zamenikom člana odbora, međutim, to je potpuno vezani uslov, jer ima još nekoliko vrlo važnih uslova da, recimo, na skupštinskom zasedanju ništa ne može da se raspravlja bez mišljenja odbora. Dok god kod nas to može, ovo apsolutno ništa ne znači, kao i brojne odredbe u ovom zakonu koje samo deklarativno podižu i jačaju rad parlamenta, suštinski ništa popraviti neće.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Mislim da je važno da u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo izrazim stav, dakle, amandman je potpuno istovetan kao što je i amandman naših kolega iz G17, i drago mi je da je vlast uočila da ovaj institut uopšte nije u interesu parlamenta, da na neki način omalovažava i same nas poslanike, jer ukazuje na to da smo neodgovorni u vršenju svoje funkcije. Mi se potpuno saglašavamo i sa ostalim strankama, rekao bih da sve stranke u opoziciji imaju taj stav, da je nedopustiv institut zamenika člana odbora, da generalno utiče na kvalitet rada, a time, sasvim sigurno ne bismo dobili ništa, ni kada je u pitanju autoritet narodnog poslanika, ni Narodne skupštine. Naprotiv, značilo bi da sve ono nezadovoljstvo koje osećamo od strane građana Srbije ima i neko svoje opravdanje, opravdanje o nekom našem ponašanju, o nekoj našoj neodgovornosti. Prema tome, u svakom slučaju, glasaćemo za ovaj amandman koji smo i sami predložili. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi svih odbora biraju se proporcionalno u odnosu na broj poslaničkih mesta, što je i normalno da svaka partija dobije onoliko članova kolika je i njena zastupljenost u samom parlamentu, da svi dobiju srazmerno svojoj jačini. Kolika je procentualna zastupljenost u parlamentu, ista ta zastupljenost treba da bude preslikana kada su u pitanju i članovi odbora, kako i stoji u članu 28. Predloga ovog zakona. Međutim, ono na čemu insistira SRS jeste da i broj predsednika i broj zamenika predsednika, takođe, treba da bude srazmeran u odnosu na broj poslaničkih mesta. Normalno je da stranke sa najvećim brojem poslanika dobiju i najveći broj predsednika. Volja birača data na izborima mora se uvek ispoštovati do kraja, pa se osim dodele poslaničkih mandata mora ravnomerno dodeliti i broj članova odbora, kao i broj predsednika, tj. zamenika predsednika, onako kako su to glasači i hteli. Ne sme se prekrajati volja birača. Ona se mora ispoštovati do kraja, jer bi se u suprotnom izgubio i smisao samih izbora. Mi, nažalost, danas imamo slučajeve da imamo članove odbora, pa čak i predsednike odbora partije koja nije učestvovala na izborima i to je nešto što je nedopustivo. Ovakvim stanjem kakvo je u Srbiji, važnost izbora se znatno umanjuje, a postizborna kupovina je nešto što dobija sve više na značaju i na težini, samim tim i otvara mogućnost da i pojedini kriminalci i tajkuni imaju veliki uticaj u političkom životu Srbije. Sam rad odbora i odbori su od izuzetnog značaja, jer oni razmatraju i predloge zakona, prate izvršavanje zakona, kao i rad Vlade i drugih organa i tela čiji rad nadzire Narodna skupština, u skladu sa Ustavom i zakonom. Zbog značaja rada odbora podneo sam i ovaj amandman, da se u članu 29. doda upravo stav 4. koji glasi: "Na lica iz stava 1. ovog zakona odnose se odredbe člana 28. ovog zakona." Usvajanjem ovog amandmana dobili bismo da se broj, osim broja članova biračkih odbora i broja rukovodilaca odbora, određuje srazmerno u odnosu na broj poslaničkih mesta, čime bi se do kraja ispoštovala volja birača, a volja birača je nešto što mora da bude obavezujuće i nešto što ima veliku vrednost, važnost i težinu. Hvala. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman sam podneo zbog prethodnog negativnog iskustva koje smo imali i mislim da je neophodno precizirati da se poslaničke grupe mogu formirati isključivo iz reda narodnih poslanika, ali pre svega iz onih stranaka koje jesu učestvovale na izborima. To je ono što je od početka i stav Vlade Republike Srbije. Mi smo dobili čak i nekoliko tumačenja kada je bilo pitanje finansijskih sredstava kome će ići. Taj princip važi još od vremena kada je Bogoljub Karić ukrao onaj jedan poslanički mandat. Vi znate da su u to vreme i neke druge stranke postale nakon izbora parlamentarne. Tako je SPO ušao u parlament, iako nije učestvovao na izborima i nije ostvario dovoljan broj glasova. Prihvatiti mogućnost da stranka koja nije učestvovala na izborima kasnije bude u parlamentu, da ima svoje predstavnike, da može da formira čak i vlast, znači potpuno rušenje demokratskih načela i vrednosti. Mislim da se to zaista ne sme dogoditi. Sličan politički stav u to vreme imala je i DS, imale su i druge stranke. Vi znate da je Srpska radikalna stranka po tom pitanju uvek bila principijelna. Mi nikad nismo krali drugima poslanike, iako su nam se često nudili. Uvek smo, bez obzira na to o kome se radi, o kojoj partiji, da li vladajućoj ili opozicionoj, glasali na Administrativnom odboru da se mandat vrati onoj stranci koja ga je osvojila na izborima. Moram još jedanput, nažalost, bivši uvaženi parlamentarac je izašao iz sale, ali moram citirati njegove reči, ono što je mislio u trenutku kada je Bogoljub Karić krao mandate. On je, kao što sam rekao, sada uklonio nekoliko mladeža, valjda kako ne bi ličio na njega, ali evo šta je on tada rekao: "Stranka Bogoljuba Karića nije mogla da uđe u parlament, zato što niko ne može da uđe u parlament bez izbora". Tu se ja apsolutno slažem sa gospodinom Nikolićem, ali onda pitanje, otkud on danas u poslaničkim klupama. On kaže dalje: "Onda bismo bili prva država u kojoj je neka stranka postala parlamentarna godinu i po dana posle izbora. Na Zapadu je dopustivo da poslanik istupi iz poslaničke grupe, ali je nedopustivo da promeni poslaničku stranku, a posebno je nedopustivo da neko stranku svojim ulaskom načini parlamentarnom." Onda kreće i jedno predavanje o moralu, zaista, sa kojim se, takođe, u potpunosti slažem i on kaže i ide još dalje: "Ovo je test za Srpsku pravoslavnu crkvu. Da li Bogoljub Karić može da kupi baš sve? Da li može da kupi zakletvu datu pred Bogom? Jer, ako može, da li mu je mesto u Srpskoj pravoslavnoj crkvi?'' Jer ko tako iskušava jednog vernika, gospodo naprednjaci, gospodin Nikolić tvrdi da je to isključivo đavo. Kaže: "Samo đavo, a đavolu nije mesto u Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Bogoljub Karić se hvali tesnim vezama sa vrhom pravoslavne crkve. On misli da u Rimokatoličkoj crkvi može novcem sve da se iskupi. U pravoslavlju nema oproštaja grehova za novac. Može Bogoljubu Kariću ubuduće", kaže, "da padne na pamet da po kućama kupuje udate žene. Gde je kraj? Izgleda da je kraj malo dalje, sad se ne kupuju, doduše, po kućama udate žene, već se za vreme predizbornih kampanja dele naočare, čaj za budućnost, aparati za merenje pritiska i slično, ali i to je, priznaćete, neka vrsta kupovine, još nisu stigli do udatih žena, ali polako.'' Dalje kaže: "Pre dva meseca je rekao da je sve na prodaju i na kupovinu, ali ovde je u pitanju zakletva data pred Bogom. Nije on kupio jednog čoveka, čoveka je najlakše kupiti, on je kupio zakletvu datu u hramu pred Bogom, jer mu to treba.'' I, pazite sad ovo, mislim da je veoma bitno, kaže gospodin Nikolić, u to vreme gnušajući se onih koji su krali mandate u Narodnoj skupštini: "Niko se na tuđoj nesreći nije okoristio. Onaj ko sebi sreću stiče na tuđoj nesreći, znajte da mora da bude kažnjen i taj lopovluk u Srbiji koji predvodi Bogoljub Karić", a danas ovaj Bogoljub bez mladeža, "mora da postane, inače ćemo postati masa u kojoj nema ni reda, ni morala, ni vere, u kojoj nema ničega". Prema tome, gospodo draga, vi koji niste bili na izborima, a sedite u ovoj skupštini, prema rečima šefa vaše poslaničke grupe, vi ste masa u kojoj nema reda, ni morala, ni vere, u kojoj nema ničega. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo, postoji jedna prelepa rečenica – ''za pravilo ludost izabraše'', a kada će to da shvate trebaće malo vremena, shvatiće, još da shvate i birači njihove poruke. Da se vratimo na ono što treba danas da radimo. Član 33. bi trebalo da definiše funkciju generalnog sekretara. Mi iz Poslaničke grupe Napred Srbijo Srpske napredne stranke predložili smo izmenu stava 1, jer ta funkcija i poslovi koje obavlja nisu vezani za ličnost, niti funkciju predsednika, već za Narodnu skupštinu kao celinu. Predloženo rešenje nije prihvatljivo jer u praksi dovodi do toga da je osnovni uslov za imenovanje pripadnost stranci iz koje je predsednik ili lična povezanost, iako se ne radi o političkoj, već stručnoj funkciji. Kada se uzme u obzir i da generalni sekretar odlučuje o zapošljavanju radnika stručne službe, ovakvo rešenje neminovno dovodi do potpune politizacije cele Službe, koja postaje rezervisana za kadrove stranke kojoj pripadapredsednik. Ako se prihvata da je izbor kandidata lična stvar predsednika, tada bi trebalo propisati da se generalni sekretar menja i ako se u toku mandata Narodne skupštine promeni predsednik. Iz istih razloga je predložena promena i ostalih stavova ovog člana. Odredba da funkcija prestaje ostavkom jeste nepotrebna, jer se radi o opšteprihvaćenom pravnom pravilu, pa s toga ovakvu odredbu nije neophodno unositi u zakon, jer ionako nije moguće prinuditi bilo koga da obavlja funkciju ako to neće. Ako Narodna skupština i predlagač zakona ne prihvate ovaj amandman, predlažemo da se barem izvrši ispravka slovnih grešaka u stavovima 2. i 4. gdeumesto: sekretar piše "skeretar". Nadam se da parlamentarna većina neće da izglasa "skeretara" umesto generalnog sekretara. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela SNS odnosi se na institut zamenika generalnog sekretara. Koliko svi znamo, pre nekoliko meseci imali smo priliku da smanjujemo broj zaposlenih u državnoj administraciji. Činjenica je da će više hiljada ljudi ostati bez posla, a, evo, već prvim zakonom posle Nove godine uvodimo zamenika generalnog sekretara, tj. uvećavamo broj zaposlenih, po mišljenju SNS sasvim neprimeren, nepotrebno, pa čak, rekao bih, i nemoralno, s obzirom na to kakvo je stanje u oblasti javnih finansija, na neophodno smanjenje javne potrošnje. Mislim da je obaveza svakog poslanika, bez obzira da li je on u vlasti ili u opoziciji, da se založi da se javna potrošnja smanjuje, da se rastereti privreda, da se rasterete građani i da na svaki mogući način omogućimo da troškovi i ovog parlamenta, kao jedne i te kako važne institucije, ali institucije koja zahteva izvesne izdatke od strane građana i privrede, budu što manji. Nalazim da je amandman na mestu i da o njemu vladajuća većina treba i te kako da porazmisli i, eventualno, da odluči da se ovaj institut zamenika generalnog sekretara ukine. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Kada neko demagogijom, a ne argumentima, pokušava da ubedi građane kako hoće da zastupa njihove interese, onda imamo upravo ovo što smo sada čuli. Prvo, mi ne uvodimo zamenika generalnog sekretara, on postoji oduvek. Drugo, predlog amandmana kojim se predlaže da sekretara menja službenik jeste potpuno neutemeljeno i neću da upotrebim nijedan drugi izraz. Dakle, ne može imenovano lice da zamenjuje neki službenik. Ako je već potrebno koristiti skupštinsku govornicu za demagogiju koju bi građani voleli da čuju, onda mislim da se ipak treba malo potruditi i naći argumentaciju koja može da prođe.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Ne sumnjam, gospođo, da vi imate argumente kada je u pitanju zamena generalnog sekretara, ali smatram da i ovi argumenti koji su izneseni nisu bili toliko loši. Takođe, smatram da, bez obzira na položaj koji ima generalni sekretar, nema razloga da neko iz stručne službe ne bude u situaciji da ga zamenjuje i da taj posao obavlja privremeno, da može biti ovlašćeno od strane generalnog sekretara. Prema tome, ne nalazim da je ovaj amandman toliko loš i da je neprimenjiv u praksi. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Dakle, ovaj predlog je ne toliko loš, nego je apsolutno loš i upravo zbog toga nismo mogli da ga prihvatimo. Sekretar je organ u Skupštini, njega imenuje Narodna skupština. Njegove poslove i nadležnosti ne može da preuzme službenik. To je prosto logika stvari i zbog toga je apsolutno bilo nemoguće razmatrati ovaj amandman u smislu ozbiljnog amandmana koji bi unapredio nešto u Skupštini, jer ne možete sekretara koga imenuje Narodna skupština i koji je organ ove Skupštine zamenjivati službenikom. To je kao kada biste rekli da ne treba da imamo potpredsednike, nego će zamenjivati predsednicu službenici.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pa Zoran Antić.
Ne znam, gospođo Kolundžija, da li vi imate praksu i saznanja o tome kako se zamenjuju ministri u odsutnosti, da li postoje zamenici, pomoćnici, šta rade državni sekretari, kako se u javnim preduzećima u slučaju odsustva zamenjuju direktori ili oni koji vrše tu funkciju, kako god da se zovu? I, da li je zaista obrazloženje koje vi navodite, sam, formalni naziv ''službenik ili načelnih odeljenja'', dovoljno obrazloženje za uvođenje funkcija o kojima govorite, ako postoji institucija faksimila u kojima čak i niži činovnici vrlo visoke i važne odluke donose u ime onih koji su ovde za to nadležni, ako imamo odricanja odgovornosti prema ljudima koji načine neki prekršaj sa obrazloženjem – ne, nisam znao; ne, nisam to potpisao. Ne govorim samo o ovome ovde, govorim o odricanju nekih poteza koalicionog partnera, guvernera itd. i da je formalno uvođenje čoveka koji menja nekog u odsustvu u Narodnoj skupštini, koja je inače degradirana načinom donošenja odluka, dostavljanjem materijala, uvažavanjem, pri čemu vi od Narodne skupštine sa pravom pravite organ uprave u sastavu Vlade. A osnovni razlog za donošenje ovog zakona sadržan je u zahtevu onoga ko je pomagao da se ovaj zakon donese, USAID institucija, koja je u prvom zahtevu tražila, evo, dokumenat koji ste vi verovatno imali, da se uvede samostalnost u odlučivanju i da ovaj dom postane nezavisan u odnosu na izvršnu vlast. Jedna vrsta arogancije kojom se brani svaka primedba koja se ovde iznosi govori o tome da se ova skupština doživljava ne domom parlamentarizma, nego kućom u kojoj je domaćin vlast, onaj ko je trenutno vlast, i da opozicija ovde ne može da ima konkretan predlog koji je, tvrdim, sprovodiv, jer odsutnog direktor i u najvažnijim preduzećima gde se odgovara za vrlo bitne stvari menjaju, da napravim pandan Skupštini, načelnici odeljenja, odnosno službi, koji i inače rade, pripremaju materijale i završavaju najznačajniji deo posla kao ona druga linija rukovođenja, kao stručni deo koji čini ovu skupštinu i koju ja lično uvažavam, i ne možete reći da nisu spremni da rade taj posao, ali možda nisu za vas dovoljno poverljivi da donose i realizuju nametnute političke odluke. A, naš razlog za ovakav amandman je upravo bio da izbegnemo preteranu politizaciju i zloupotrebu samog doma. [[Aplauz.]]
Tri minuta i 15 sekundi. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Vi verovatno bolje znate kako su organizovana preduzeća i javna preduzeća i ko koga tamo može da zamenjuje ali, dopustite, parlament jeste politika i mi smo ovde svi, pre svega, politički, i većina i opozicija jeste politička. Kada se ovde govori o depolitizaciji onda može da se govori samo o službama i mi se za to apsolutno zalažemo, da ono što su službe Narodne skupštine bude potpuno profesionalizovano i potpuno depolitizovano. Tražiti da imenovano lice u vršenju ovlašćenja zamenjuje službenik, zaista, ne postoji nijedan mogući, kako god da tumačim, sistem, pa i ovaj sistem koji je Skupština, način na koji to može da se primeni. Samo to želim da kažem. Dakle, bez arogancije, ponekad možda govorim temperamentnije, pa to možda vama izgleda kao arogancija, ali nisam arogantna, prosto ne vidim nikakvo utemeljenje za ovakav amandman niti postoji bilo kakav prostor da imenovano lice u vršenju njegovih ovlašćenja zamenjuje bilo koji službenik.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Prvo, agrumentacija da je zamena onih koji su formalno na mestima koja im po načinu izbora omogućavaju da menjaju nekog pada u vodu samim iskustvom čiji smo svedoci svakodnevno. U odsustvu gospođe Slavice Đukić-Dejanović zamenjuju je, a mogli bi svi potpredsednici u jednakoj ravni, ali, najčešće gospođa Gordana Čomić, ređe gospodin Novaković, tek ponekad Judita, mislim jednom ili dva puta Nataša Jovanović, a gospodin Delić mislim da je samo jednom menjao predsednicu. Govorim o mogućnosti formalnog i izboru čoveka koji bi mogao da menja nekog drugog u odsustvu. Ta jednakost postupanja, zato što postoje formalni preduslovi, jednostavno se ne dešava. Vaš odnos prema tome da li neko može da zamenjuje nekog ili ne, prvo je stvar verbalnog izražavanja, dobre volje ili poštovanja procedure ili parlamentarne prakse. Činjenica je da ste ovim zakonom ustanovili ''državnog sekretara'' u ministarstvu i to niste uzeli za analogiju ko koga menja, želeći da opovrgnete moju tvrdnju zato što je argumentacija na mojoj strani, a ministarstvo i ministar jesu političke ličnosti koje se ovde biraju. Uvođenje funkcionera, koji rukovodi organom, za sekretara koji odlučuje o napredovanju, a znamo zašto to pominjemo, o rangu čoveka koji je važan državnom sekretaru u jednom ministarstvu, a ipak služi samo poziciji, jeste razlog za protivljenje jer se on postavlja imenovanjem, ne bira se, i kao što imate sukob oko toga ko će vam braniti interese manjina ili jednakosti, pa se sporite čiji će to kandidat biti, to dovoljno govori o tome da li su vam potrebni profesionalci ili poslušnici. Nismo očekivali da ćete usvojiti ovaj amandman, ali želimo da pred građanima razotkrijemo priču o navodnom profesionalnom odnosu, o odnosu prema parlamentu, o njegovim kapacitetima i tome slično, jer, kada predsednica Skupštine kaže u jednoj svojoj čestitki – parlament treba da bude mesto gde će se lepo govoriti o Srbiji, to znači da onaj ko predstavlja Srbiju treba da radi dobro za Srbiju i da nije problem kako ko o čemu govori, nego šta ko radi i šta takvim radnjama izaziva kao komentare javnosti, poslanika ili bilo koga. Sasvim je jasno da vi ovde izvodite rešenja koja vama odgovaraju. A ja vam kažem – imajte na umu da ničija nije gorela do zore i ne oduzimajte vreme budućoj vlasti time što će, kao prvo, morati da menja loše zakone, ma koliko oni išli u prilog onome ko želi da vrši vlast! Jer, da znate, za razliku od vas, postoje ljudi koji pod vlašću podrazumevaju odgovornost, a ne vlastoljublje i zaštitu sopstvenih pozicija. [[Aplauz.]]
Tri minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
O odgovornosti i vlastoljublju ne bih sada govorila, pošto se bojim da biste se vi našli u tom slučaju možda na drugoj strani u odnosu na onu koju biste poželeli. Ali, želim da kažem nešto drugo, ako možete da kažete da je isto da sekretara menja službenik, kao i poređenje da predsednika Skupštine može da menja potpredsednik Skupštine, onda se bojim da tu postoji suštinsko nerazumevanje, koje više nemam nameru ni da pokušavam da otklonim. Svi narodni poslanici su potencijalni kandidati za predsednika Skupštine i potencijalni kandidati za potpredsednika Skupštine. Onaj ko dobije najviše glasova za predsednika bude izabran za predsednika. Mi isto iz redova narodnih poslanika biramo potpredsednike i oni po ovlašćenju predsednika menjaju predsednika. Sa druge strane, imamo situaciju u kojoj mi imenujemo sekretara, Narodna skupština, koga vi mislite da može da menja službenik koji se zaposlio na konkurs. To možda jeste neka praksa koju će možda, neko, jednom, ako vi ikada budete odlučivali o tome kako Skupština treba da izgleda možete da je menjate, ali ona nije praksa koju jedan organ unutar Skupštine devalvira na način da tom organu koga imenujemo stavljamo zamenu iz redova službenika. Samo mogu da kažem – da sam sada sekretar, ja bih se silno uvredila. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo Kolundžija, molim vas, prosto, ne dozvoljavam da kažete da sam htela da kažem da je to isto. Ne, apsolutno nije isto da potpredsednik, ovaj ili onaj, menja predsednika Skupštine i da sekretara menja neko od načelnika službi. Nego sam time doslovno htela da pokažem vašu doslednost u poštovanju jednog potpredsednika ili drugog. Zašto je manje dostojan bilo koji da ne menja predsednika Skupštine u njegovom odsustvu? Vaš način da poštujete parlament, izabrana i imenovana lica, govori o vašem odnosu prema demokratiji, i svaki izgovor o dobronamernosti, poput onog kolegijuma koji treba da vam posluži kao telo koje će biti savetodavno za predsednicu Skupštine, uređivati dnevni red ili slično, reč je o tome da vi nama svakodnevno namećete rad u kojem ovde radimo; 38 novih tačaka dnevnog reda dobijamo, a kada ćemo napisati amandmane za to, e, to govori o tome koliko želite da ovaj dom bude mesto u kojem će se o zakonima raspravljati. Znači, ne, nije isto, ali govori o vašem načinu shvatanja i sprovođenja parlamentarizma danas, što jeste pogubno, ne samo za nas nego za građane Srbije. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Sad mogu da prihvatim da ovo što ste rekli znači da vi niste hteli ovim amandmanom sekretara da zamenjujete službenikom i da i sami smatrate da to nije moguće i nije logično, ali moram da kažem da nisam razumela šta, zaista, jeste hteli da kažete.
Da li još neko želi reč? (Da) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo Kolundžija, to da vi niste razumeli šta sam htela da kažem možda i nije tako važno, važno je da građani razumeju šta vi radite, a vaše učinke osećaju dovoljno. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, naš amandman je vrlo jasan. Mi tražimo da se član 37. zakona o Skupštini briše. Članom 37. vladajuća koalicija se, praktično, poziva na Ustav i zakon kojim se reguliše izbor narodnih poslanika. Toliko smo govorili o potrebi ukidanja tog kontrolisanog mandata i oslobađanja parlamenta zavisnosti od onih koji parlament kontrolišu tako što u svakom trenutku raspolažu ostavkama narodnih poslanika. Moram reći, gospođo Kolundžija, pošto ste vi predstavnik predlagača, da Zakon o izboru narodnih poslanika nije regulisao pitanje mandata i kontrole mandata poslanika u Skupštini, tako da se sada, ako govorimo o zakonima, vi pozivate na rešenje koje ne postoji. Jedini osnov za blanko ostavke je stav 2. člana 102. Ustava Republike Srbije. On kaže: ''Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavlja svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci…'' I, mi smo jedina zemlja u svetu koja otvoreno sumnja u kredibilitet, sposobnost predstavnika građana. Mi smo se kandidovali za članstvo u Evropskoj uniji i ta kandidatura nas obavezuje na drugačije ponašanje. Danas ministar Vlade, nadležan za poslove državne uprave, otvoreno govori o potrebi da se oslobode poslanici blanko ostavki, a mi ovde usvajamo zakon koji tako nešto ne dopušta. Kakva su naša iskustva? Imamo primere poslaničkih klubova koji su aktivirali ostavke svojih poslanika, pa to Administrativni odbor nije uvažio. Više poslanika SRS je prešlo u drugu stranku, njihova matična stranka je aktivirala ostavke, pa mi čak ni to nismo poštovali, Ustav nismo poštovali. Ako nismo na primeru odnosa SRS i SNS poštovali taj Ustav, zašto nas sada na silu terate da poštujemo jedno ustavno rešenje koje nam je nametnuto pre četiri godine, koje je u međuvremenu žestoko kritikovano i koje je bez primera na koji se možemo osloniti u parlamentarnoj praksi? Od 17. veka do danas niko na ovakav način nije zarobio poslanika. To nije problem šefova partija ili šefova poslaničkih grupa ovde, to je problem ljudi koji na tako nešto pristaju. Mi ne pristajemo. Dopustite nam da uredimo svoje odnose na drugačiji način, da se dogovorimo međusobno oko rešavanja situacija koje su realne, koje ni po čemu nas ne predstavljaju manje vrednim od bilo kog drugog parlamenta. Rekao sam vam, u toku rasprave u načelu, u Češkoj je u drugom sazivu 40% poslanika promenilo partije, u Ukrajini je, od 400, 300 promenilo partiju u jednom trenutku, u Španiji je to bilo uobičajeno…
Narodni poslaniče, da li dozvoljavate da vas prekinem samo da pozdravimo goste na galeriji, u trenutku dok vi govorite kako je bilo u Španiji? Zahvaljujem vam. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad i narodni poslanik Čedomir Jovanović nastavi svoje izlaganje, da vas obavestim da se na galeriji plenarne sale nalaze članovi delegacije Kongresa Kraljevine Španije, na čelu sa predsednikom Kongresa Njegovom.ekselencijom. Hose Bono Martinesom. [[Aplauz]] Članovi delegacije su gospodin: gospodin Jordi Hane I. Guać, potpredsednik Kongresa i gospođa Selia Viljalobos Talero, sekretarka Kongresa Španije, kao i Njegova ekselencija Injigo de Palasio Espanja, ambasador Španije u Beogradu. [[Aplauz.]] – Senjor presidente, bjenvenido a la Asamblea Nasional de la Republika de Serbia! [[Aplauz]] Narodni poslaniče, zahvaljujući vam još jedanputa što ste nam omogućili da pozdravimo delegaciju Kongresa Kraljevine Španije, možete nastaviti. Ovo vreme vam neće biti uračunato, naravno.
Siguran sam da je ovaj aplauz bio iskren i da je to izraz našeg poštovanja. Valjda to poštovanje proizilazi iz nekih konkretnih rezultata koje mi respektujemo. Hajde da uredimo naš unutrašnji odnos u parlamentu onako kako su to uredili naši gosti iz Španije, da političkim dogovorima između partija rešavamo eventualne probleme koji su realni u situacijama u kojima dolazi do unutarpartijskih sukoba! Na ovakav način mi sami sebi vezujemo i ruke i noge, u ambiciji da stvorimo modernu državu. Svega nekoliko zemalja u svetu, o tome smo već govorili: Fidži, Nikaragva, Venecuela, Pakistan, uopšte imaju neki oblik kontrole poslanika, ali niko tako rigidno kao sama Srbija. Nas je kritikovala Evropska komisija zbog toga, Venecijanska komisija nas kritikuje zbog toga. Mi ne možemo prelaziti preko tih kritika. Dajte nam jedan razumljiv argument zašto tolerišemo nešto što je toliko loše i što je davno odbačeno, i zašto sami sebe kompromitujemo preko svih granica koje mogu biti tolerisane? Teatralno ćemo ovde u utorak umarširati uz prisustvo Garde, a pri tom će svako od nas biti pajac, s obzirom na to da je ostavka ta koja misli umesto nas. Očekujemo od vas, gospođo Kolundžija, da nam odgovorite šta je to bilo prepreka usvajanju ovog jednostavnog amandmana koji, sa jedne strane, svoje uporište ima u činjenici da je parlament već kršio tu ustavnu normu a, sa druge strane, mi to svoje pravo gradimo na konstataciji da Zakonom o izboru narodnih poslanika uopšte nije tretirano pitanje mandata, ni predviđena blanko ostavka kao oblik kontrole poslaničkog mandata.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, zamislite da nema drugog stava člana 102. Ustava Republike Srbije i onda pročitajte kako vam zvuči član zakona koji smo mi predložili. Zamislite da nigde nije pomenuta mogućnost da narodni poslanik stavi na raspolaganje svoj mandat partiji, da li onda odredba zakona, koju smo mi ovde predložili, ima bilo šta što je sporno? Dakle, zamislite da nema u Ustavu drugog stava člana 102. Moram da vam kažem, ono što jedino ne možemo da uradimo jeste da stavimo odredbu koja je suprotna Ustavu. Prema tome, između te dve mogućnosti da stavimo odredbu koja, čak, i da zakon i Ustav drugačije u nekom trenutku reguliše ovo pitanje, neće biti u suprotnosti sa tim, jer mi samo uzimamo pretpostavku da narodni poslanik slobodno raspolaže svojim mandatom, dakle, kao osnovnu demokratsku pretpostavku, i jedino to stavljamo u zakon, naravno, pozivajući se na Ustav i na zakon koji to razrađuje, jer nemamo na šta drugo da se pozovemo. Nismo mi ovim zakonom u mogućnosti da propisujemo ono što je predmet Zakona o izboru narodnih poslanika. Dakle, zamislite da taj zakon definiše da nema ostavki i da je to nedvosmisleno jasno da nema blanko ostavki, da li bi vam ovaj član zakona smetao? Mislim da ne bi.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Mogu da zamislim tako da nema tog stava 2. člana 102. Ustava i mogu da zamislim da 90% Skupštine, izuzimajući LDP i Poslaničku grupu manjina, nema kovertirane ostavke u sefovima svojih partijskih centara, ali to nije realno, to nije opis ovog našeg trenutka. Govorim vam o onome što parlament radi. Parlament je vrlo jasno prekršio Ustav kada nije aktivirao i uvažio na Administrativnom odboru ostavke jedne poslaničke grupe, koje su date u skladu sa ovim Ustavom. Ponavljam vam, mi nismo da se poslanicima oduzimaju mandati, ali vi sami Ustav niste poštovali tada, a sada od nas tražite da se sa tim pomirimo kao sa Biblijom. Izvinite, mi smo se kandidovali za EU, pa, profesor je šef naše delegacije u Savetu Evrope, Venecijanska komisija i Komisija za demokratiju putem prava, evo njen izveštaj… Šta to nas sprečava da mi sada ovde u parlamentu donesemo odluku da je poslanik slobodan u Skupštini, da niko ne može da ga razreši njegovog mandata? Ne postoji parlament na svetu, gospođo Kolundžija, u kome je to moguće. Onda možemo paralelno da kažemo – donećemo taj zakon i pokrećemo inicijativu za promenu tog člana. Vi to ne radite, vi nam kažete – evo, to piše u Ustavu. Mi možemo da se u jednom delu politički raziđemo, pa kažemo – to je cena vladajuće koalicije koju ste napravili. Ali, ta cena ima velike posledice. Ako nema slobode u parlamentu onda je demokratija ugrožena, a društvo ugrožene demokratije ne može da bude evropsko i moderno društvo. Onda nema slobode ni u medijima, nema ni verske slobode, nema kulturne slobode, kreativne, nema seksualne slobode, nema ekonomske slobode. Kakvo smo mi onda društvo? Ako šef partije ima pravo, na osnovu Ustava, da kovertira, da zatraži unapred ostavku svog poslanika, zašto šef neke kompanije nema pravo da unapred zatraži ostavku svog zaposlenog i da je aktivira. Kakvo mi onda to društvo stvaramo? Zašto ne uvažavamo primere sveta kakvog vidimo? Eto, sada smo aplaudirali Španiji, hajde da uvažimo njen primer. Od 17. veka mi kao jedna liberalna stranka ne možemo da se pomirimo sa tim. A, pri tom, vrlo dobro svi znamo koliko je ta situacija kompromitujuća za svakoga ko pokuša da objasni nekome zašto se to dešava samo u Srbiji i nigde više u svetu. U Pakistanu poslanik ostane bez mandata ako Ustavni sud zabrani njegovu stranku, u Venecueli, koja, priznaćete, ne treba da bude uzor za Srbiju po pitanju uređenja parlamentarnog života, poslanik ostaje bez mandata ako je veći broj građana koji traži njegovu smenu od građana koji su za njega glasali. Ali, nigde ne može šef partije da izvadi ostavku poslanika, koja je napisana pre dve ili tri godine, i da ga smeni zbog toga što se sa njim ne slaže. Vi ste demokratska stranka i vi ste proevropska koalicija, vi ste lideri u evropskim poslovima u Srbiji. Evropska komisija nas zbog toga kritikuje, Venecijanska komisija nas zbog toga kritikuje, mi smo paradoks i to ne treba više tolerisati. Hajde da kažemo – usvajamo ovaj amandman i istovremeno pokrećemo inicijativu za izmenu makar tog stava, stav 2. člana 102. Ustava i da na takav način oslobodimo ovaj parlament. Pod tom kompromitacijom jako je teško normalno raditi. Imali smo i mi razmimoilaženja u poslaničkoj grupi, deo poslaničke grupe misli na jedan način, drugi deo se sa tim ne slaže, ali smo taj teret normalno, u političkom smislu nosili. Svako preuzima odgovornost za svoje političko delovanje. Pa, neće biti smak sveta ako se vaša poslanička grupa podeli po nekom pitanju. Ne treba potcenjivati naš narod. On će znati da zauzme jasan stav o onome ko ucenjuje i zloupotrebljava okolnosti u kojima se neko nalazi. Ali ovim nećemo ostvariti sve ono što mislim da je bilo prisutno kao namera u trenutku kada smo počeli da razmišljamo o zakonu o Skupštini, zakonu o Skupštini koja je 20 godina donosila zakone, a da samu sebe nije uredila zakonom. To, nažalost, ni sada ne činimo.
Iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Narodna poslanika Nada Kolundžija ima reč.
Dakle, kakvo društvo stvaramo? Verujem da stvaramo društvo u kome ćemo, između ostalog, poštujući Ustav menjati one delove društva i ona iskustva i one prakse koje nas udaljavaju od našeg osnovnog cilja. Ali, svakako ne možemo doneti zakon koji bi imao odredbe koje mogu da padnu na Ustavnom sudu i to je jedino oko čega mogu da se saglasim, odnosno mogu da smatram da ako se briše ovaj član da vi mislite da smo mi tada otklonili potvrđivanje Ustava. Samo vam kažem ako zamislimo da tog stava Ustava nema ovaj član nije problem i zbog toga mislim da nije ni bitno usvojiti taj amandman i nije problem da ostane ovaj član, jer dok jedni tvrde da mi time zakucavamo blanko ostavke drugi tvrde da mi time skidamo blanko ostavke. Dakle, on, očigledno, jeste dovoljno neutralan i polazi od osnovnog demokratskog principa da narodni poslanik slobodno raspolaže svojim mandatom.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Citiraću Vesnu Pešić koja kaže da je to čist voluntarizam i to je, zapravo, i jedina ispravna definicija onoga što nam se dešava. Mi ovim zakonom nismo regulisali odnos Skupštine i predsednika države, Skupštine i Vlade, Skupštine i Ustavnog suda, Skupštine i bilo koje druge državne institucije, jer smo rekli da su to detalji koji će biti uređeni Poslovnikom. Mi se u ovom zakonu ne bavimo našim imunitetima, iako to od nas traži deo javnosti, zato što smatramo da je dovoljno na to pitanje odgovoreno zakonom kojim je uspostavljena Agencija za borbu protiv korupcije, ali, ovo je prvi zakon, gospođo Kolundžija, koji pored Ustava daje dodatni legitimitet blanko ostavci. U Zakonu o izboru narodnih poslanika nigde se ne pominje nešto tako. Zašto se, jednostavno, to nije ostavilo na nivou Ustava i mimo bilo kog zakona. Znači, mi sada imamo zakon o Skupštini koji potvrđuje jednu nazadnu ustavnu normu, koja svoje uporište prolazi negde u srednjem veku, a nemamo hrabrosti da se ponašamo onako kako možda većina ovde želi, to u ovom trenutku ne može zbog vašeg insistiranja, a to je, da izolujemo taj Ustav i da Ustav bude jedino uporište tog pogrešnog stava. Ako ga nema u Zakonu o izboru narodnih poslanika šta će u zakonu o Skupštini? Ostavite to otvoreno, pa onda onaj ko se smatra povređenim neka traži pred Ustavnim sudom svoje pravo, a ovako na nivou zakona vi nama vezujete ruke. Sutra će vam se pojaviti poslanička grupa, već možda u toku dana, sa zahtevom da se njima vrate mandati. Kako ćemo se tad ponašati? Imaju puno pravo da zatraže već danas sednicu Administrativnog odbora sa ostavkama poslanika koji su ih napustili. Mi se tome protivimo, mi smatramo da treba prekinuti sa tim, a ovim se, dakle, ispod Ustava, u zakon prvi put uvodi mogućnost da se poslanik kontroliše blanko ostavkom.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč.
Volela bih, gospodine Jovanoviću, da mi pročitate gde to piše? Molim vas, gde piše blanko ostavka, dakle, gde vi, u kojoj od ovih reči koje stoje u zakonu vi nalazite blanko ostavku, ako kaže "narodni poslanik slobodno raspolaže svojim mandatom"? Gde vam je tu ostavka? Pa, da, ali ako se promeni Ustav i ako te odredbe u Ustavu nema, pa, da, ali zamislite da neko možemo da ne poštujemo Ustav. Dakle, uvek se pozivamo na Ustav. Svaki zakon se mora pozvati na Ustav i mora biti utemeljen na Ustavu, i ako mislite da to radimo, onda prosto ne možemo, ili mislite da zakonom suspendujemo odredbe Ustava, to, takođe ne može, ili da ignorišemo odredbe Ustava, to, takođe, ne možemo.
Samo da odgovorim na pitanja o preostalom vremenu koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi LDP. Predsednik Poslaničke grupe ima 11 minuta na raspolaganju, a Poslanička grupa devet. Za reč su se javili Čedomir Jovanović i Ivan Andrić. Tim redom. Izvolite.
Vrlo jasno ću odgovoriti na to pitanje, gospođo Kolundžija. Prvo, ne tražim od vas da se ponašate protiv Ustava. Samo kažem da se pozivate na stav 2. Ustava, koji kaže da je narodni poslanik slobodan da pod uslovima određenim zakonom… kojim zakonom? Prvi put – to je ovaj zakon. Ni u jednom drugom zakonu to neće postojati – neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci, u skladu sa zakonom i Ustavom! Sada vas pitam – kada ste usvajali zakon o Vladi, da li ste mislili na Ustav? U kom to Ustavu, pronađite mi, postoji i zamenik predsednika Vlade? U kom to Ustavu postoji prvi potpredsednik Vlade? Nemojte da nabrajamo sada sve protivustavne odredbe koje ste doneli. Kažem vam, to je posledica jednog haosa u državi, koji treba da promenimo. Predlažem vam da počnemo da to menjamo tako što ćemo promeniti sebe. Morali ste da potpišete svoju ostavku da biste bili poslanici. Borim se i za vaša prava. Nije bitno pitanje da li ste vi svesni značaja tog prava ili ne, ali je nama to veoma važno. Ako imate vladajuću većinu koja počiva na tasteru, zamenjivali ste poslanike, nisu znali, dođu u Skupštinu i na skupštinskim vratima ih vrate nazad i kažu – nisi više poslanik. Kakva je to demokratija, kakva je to sloboda? To je naš problem. Prvi zakon koji potvrđuje ovo tragično rešenje iz Ustava je zakon o Skupštini, ne Zakon o izboru narodnih poslanika, tamo se ne pominje ostavka, ali, već smo svojim delovanjem ovde u Skupštini po tom pitanju sami rekli da nas taj Ustav ne obavezuje, da može i drugačije, pa nismo uvažili ostavke koje je priložila jedna poslanička grupa. Sada, možemo da se igramo gluvih telefona, ali je vrlo jasno šta je posledica jednog ovakvog rešenja – zakonsko utemeljenje pogrešne ustavne odluke koja do sada nije mogla da nađe uporište ni u jednom zakonu. Pogotovo je problem u činjenici da se onda na takav način formira utisak u našoj javnosti, da je ostavka, a ne dobra politika, garant opstanka vaše koalicije. Nama to smeta, ne toliko zbog vas, koliko zbog činjenice da je Srbija uskraćena za demokratske promene koje su joj neophodne i na koje ima pravo.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Prvo, i dalje insistiram na tome da se u ovom članu nigde ne pominje, ni insinuira ''ostavka'', osim što to kaže Ustav. Dalje neću o tome da polemišem, zato što mislim da to jeste sada, da kažem, sredstvo za jednu polemiku protiv koje nemam ništa. Smatram da polemika u društvu, o tome, na koji način da razvijamo parlamentarizam i na koji način da utemeljujemo institucije, jeste polemika koju treba da vodimo i to nije za mene ono što je sporno, ali mislim da sada nije trenutak da otvaramo priču o Ustavu i promenama Ustava. Sada ovde imamo jedan zakon i ono o čemu razgovaramo ovde jeste da li je zakon u skladu sa Ustavom, sa jedne strane, i da li zakon, sa druge strane, da kažem, propisuje nešto što smanjuje demokratski prostor i u odnosu na Ustav, što zaista mislim da nije tačno. Mislim da postavljati se na način da vi branite integritet drugih, mislim da je malo neukusno, u najmanju ruku. Vi ne treba da branite integritet poslanika koji su ispred DS u ovom parlamentu, niti da nam dokazujete da mi možda nemamo svest o tome da je to važno. Moram vam reći da svest o važnosti demokratskih promena DS nosi od samog svog osnivanja. Insistira na tome i sprovodi to, jedino što DS možda za nečiji ukus previše vodi računa o tome da poštuje postojeća pravila, da ono što jesu pravila koja su utvrđena poštujemo. Mislim da zaista nije korektno da tvrdite da su ostavkegarant ove koalicije, a ne politika. Želim da vas uverim da je politika koju je podržala ova vladajuća koalicija i realizacija te politike ono što nas kao DS drži u toj koaliciji i dok god budemo ostvarivali i postizali rezultate koje građani prepoznaju, držaćemo se te koalicije, a nikakve ostavke nisu nešto što nas drži u tome.
Za reč su se prijavili i Ivan Andrić, Čedomir Jovanović i Vesna Pešić. Tim redom dobijate reč. Izvolite.
Replika zbog insinuiranja da je namera bila da se donese protivustavni zakon, kao podnosilac amandmana. Stvarno, moram da reagujem vrlo oštro protiv toga. Ne, namera je bila da se rasturi magla koja se stvara. Vi ste sada rekli nekoliko stvari. Prva stvar, vi ste odlagali rešenje pitanja ostavke, za koju smo rekli da je sporno pitanje, još prilikom donošenja Ustava. Vi ste odlagali, rekli ste, predstavnici vaše koalicije, ne mislim na vas lično, da će to pitanje biti rešeno kada se bude donosio zakon o Skupštini. Međutim, pre nekoliko dana ste rekli da će to pitanje biti rešeno u Zakonu o izboru narodnih poslanika, a sada nam kažete da bilo kakva odredba koja oslobađa poslanika jeste nemoguća ili protivustavna. Pitam vas, sada, direktno, to je pitanje, pored ovog važnijeg pitanja slobode, o kome je govorio Čedomir Jovanović, koje se u kontinuitetu javlja kao prepreka evropskim integracijama. To zna svako od vas. Ta se stvar javlja u svakom izveštaju o napretku evropske komisije. Da li to vi to nama kažete da je naš Ustav antievropski? Da li je to poruka koju šaljete i da je nemoguće da mi kao poslanici bilo šta uradimo protiv toga? Mi vam kažemo – to nije tačno. Ustav čak i ovakav, nakaradno napisan, ostavlja mogućnost da se na zakonski način poslanik oslobodi da koristi svoj mandat onako kako misli da treba. To nije tačno. Ako ne verujete, dokaz smo mi i Poslanička grupa manjina. Ovde je ponašanje antievropsko, ne norma Ustava. Još nešto, vi ste nas direktno uvredili kada ste rekli da vi želite da uspostavite set pravila, iz čega je izlazilo da mi, navodno, ne želimo. Ne, upravo se protiv toga i borimo. Evo vam primer za kršenje pravila, to je direktan primer, DS ne želi da uspostavi pravila. Pravilo ima smisla samo ukoliko jeste neka odredba koja je dugoročna, nije pravilo kada Administrativni odbor na bazi svoje većine odlučuje o sudbini toga da li je neko poslanik ili ne, na osnovu toga da li podržava vladajuću koaliciju. To nije pravilo, nije u političkom smislu. Ova odredba i dalje širi tu maglu. Ona kaže da poslanik raspolaže u skladu… Pogledajte sledeći član: ''Narodni poslanik se opredeljuje, istupa i glasa po sopstvenom uverenju.'' Samo fali zarez, a u skladu sa svojom ostavkom koju je dao predsedniku stranke. Kakvo je to slobodno uverenje?! Dakle, to slobodno uverenje ima granicu. Granica je da se ne sukobi sa interesom nekog od ministara! To je granica tog slobodnog uverenja. I, sada vam kažemo – nemojte ovu normu stavljati i u zakon! Neka ostane Ustav jedino mesto u kome se ta norma nalazi! I onda, hajde svi zajedno, kao sve političke stranke, da nađemo rešenje i da tu odredbu Ustava…
Zahvaljujem. Prošlo je tri minuta. Gospodin Čedomir Jovanović ima reč. Gospođa Nada Kolundžija, izvolite. Najpre, gospođa Kolundžija. Izvolite.
Zaista, mislim da mi nemamo spor oko toga koji je to korak koji bi bio značajan za Srbiju u daljem razvoju demokratskih institucija, pre svega, parlamenta i nezavisnosti parlamenta i nezavisnosti poslanika. Mislim da se mi oko toga ne sporimo. I mislim da je argumentacija znatno ušla u ćorsokak iz jednog sasvim drugog razloga, a uveravam vas da u ovoj odredbi nema ostavki. Da bih vam to dokazala, prihvatam vaš amandman i ostavljamo Ustavu i drugim zakonima da to pitanje regulišu, jer naša ideja i nije bila, nikada to nismo izrekli, želim da vas podsetim, dakle, nikada nismo rekli da ćemo ovim zakonom regulisati pitanje ostavke. Uvek smo smatrali da je to pitanje Zakona za izbor narodnih poslanika. Da vas uverim da nismo imali nameru da ovim zakonom zakucavamo nešto što mislite da je proces koji treba menjati, u ime predlagača prihvatam vaš amandman.
Gospodin Čedomir Jovanović. Morate ponovo da se prijavite. Izvolite.
Ovo je veliko ohrabrenje za nas. Drago nam je što je došlo do ovakvog kompromisnog rešenja, jer smo mi kada smo pisali ovaj amandman bili uvereni da postoji dovoljno snage u parlamentu za onu vrstu posla koja će unaprediti demokratski život Srbije, a ne potvrditi neke anomalije i greške i loše kompromise koji su bili nužnost vremena u kome je definisan Ustav. Tražili smo, još jedanput, zbog javnosti koja nas prati, da se potpuno izbriše član 37. koji kaže – da je narodni poslanik slobodan da raspolaže svojim mandatom u skladu sa Ustavom i zakonom kojim se reguliše izbor narodnih poslanika. Pošto mi nemamo zakon o izboru narodnih poslanika kojim je regulisano pitanje mandata, kao jedini oslonac ostaje Ustav. U Ustavu je, u stavu 2. člana 102. to rešeno na takav način da je kompromitovana demokratska Srbija. Hajde da ne ponavljamo grešku iz 2006. godine, nego da sada stanemo sa tim, da pronađemo u vremenu koje je pred nama kvalitetno rešenje. Zadovoljni smo, ovo je za nas bilo ključno pitanje i veoma smo zadovoljni, hajde da kažem, razumevanjem kojim smo našli. Zahvaljujem vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi po ovom amandman reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako sam dobro razumeo, pitanje mandata nakon što je gospođa Kolundžija prihvatila amandman LDP, uopšte neće biti regulisano zakonom o Narodnoj skupštini, već nekim posebnim zakonom, verovatno Zakonom o izboru narodnih poslanika. Međutim, moram da kažem da je ovakav stav sa čistog pravnog aspekta pogrešan, a evo i zašto. Zakonom o izboru narodnih poslanika se samo reguliše način na koji neko dolazi do mandata. Dolazi se izborima, na parlamentarnim izborima. Šta se dešava nakon što neko dobije mandat? To treba da bude regulisano zakonom o Narodnoj skupštini, a ne Zakonom o izboru narodnih poslanika. Mandate dobijamo tek onda kada postanemo narodni poslanici, kada steknemo pravo da učestvujemo u radu Narodne skupštine. Zakon o izboru samo predviđa koja je procedura da se dođe do mandata na parlamentarnim izborima, na osnovu poverenja ili, pak, nepoverenja biračkog tela. Šta se posle dešava sa mandatom i kako on može da prestane, to valjda treba da bude regulisano zakonom o Narodnoj skupštini. Pitanje mandata uopšte nije bezazlena stvar. Ako je to iko osetio na svojoj koži, osetila je SRS. Imali smo blanko ostavke, podneli smo ih, sve je bilo u skladu sa Ustavom, sve je bilo u skladu sa Poslovnikom, međutim, volja DS i njenih koalicionih partnera je bila da se ti mandati ne mogu vratiti Poslaničkoj grupi SRS iz jednog nebuloznog obrazloženja, da, navodno, Dragan Todorović, kao šef poslaničke grupe, nije imao specijalnu punomoć da preda ostavke tih narodnih poslanika, mada nigde u Poslovniku, i nigde u zakoni, i nigde u Ustavu nisam pročitao da je nekakva specijalna punomoć potrebna. Specijalna punomoć je institut građanskog prava i svako onaj ko institute građanskog prava mehanički prenosi na funkcionisanje parlamenta, ni o pravu, ni o parlamentu, u stvari, ne zna ništa. Ovih dana se vodi jedna, moram da kažem, pa, blago rečeno, komunistička, boljševička, marksistička kampanja protiv političkih stranaka. I to je sada jedno vrhunsko licemerje koje ovde demonstrira DS. Izabrani su kao kandidati DS. Ova država nikada nije bila više partijska država nego što je sad. Ona je sada više partijska nego što je bila za vreme Slobodana Miloševića. Danas ne možete da postanete čistačica u jednoj opštini ako niste član DS. Ne možete da ostvarite nijedno svoje pravo, ako nemate neku jaku vezu u DS. Sada, pri takvom stanju stvari, ta ista DS, kao, tobože, užasava se uloge političkih stranaka u funkcionisanju parlamenta. Sada, kada svedete njihove argumente na apsurd, dobijate sledeći zaključak. Uloga političke stranke je samo da kandiduje nekoga za narodnog poslanika. Kada on bude izabran za narodnog poslanika, svaka veza između tog narodnog poslanika i političke partije prestaje. Onda ide ona klasična marksistička retorika – političke stranke su ovakve, pa su onakve, pa nisu slobodoumne, pa gazi se sloboda narodnih poslanika itd. Naravno da to nije tačno i naravno da sloboda u demokratiji nije neka apsolutna teorijska sloboda, u smislu da svako može da radi šta mu je volja. Disciplina kao društvena pojava pa ona postoji u svakom segmentu organizovanog ljudskog društva, postoji u parlamentu, kao što postoji u vojsci, kao što postoji u policiji, kao što postoji u prosveti, kao što postoji u zdravstvu, i kao što postoji svuda. Neka veza između narodnog poslanika i političke stranke mora da postoji, jer ako ne postoji, onda to znači da narodni poslanik sutra može da proda svoj mandat, da može da ga zavešta svojoj deci, da može da ga iznese na berzu, pa ko ponudi više taj će da bude poslanik, sa druge strane otvarate širom vrata korupciji. Potpuno uvažavam principijelnost LDP. Oni imaju neki svoj stav kojim se rukovode i primeri koji oni navode su tačni. Ono što nije tačno to je društvena situacija koja postoji u Srbiji. Ta društvena situacija nije identična kao u Španiji, kao u Nemačkoj, kao u Švedskoj itd. O tome se radi. Ne možete vi mehanički prepisivati norme iz jednog sistema u naš sistem, a da su društvene prilike sasvim drugačije. Gde je to u svetu? U kojoj to Španiji, Nemačkoj ili Švedskoj može tajkun da kupi poslanike? U kojoj to zemlji na svetu? Složiće se i gospodin Čedomir Jovanović. Ministar na dan izbora deli paketiće da bi narod glasao za njegovu partiju. U kojoj to zemlji na svetu se angažuju državna sredstva da bi jedna partija pobedila na izborima? U kojoj to zemlji na svetu jedna partija, vladajuća partija u izbore ulazi sa unapred utvrđenim stavom da na tim izborima mora da pobedi? Uopšte se ne dovodi u pitanje da li može da pobedi neko drugi. Ne, moram ja da pobedim. Kako? Svim dozvoljenim i nedozvoljenim sredstvima. Gde to ima u svetu? Nema nigde. Na takve društvene prilike, potpuno nenormalne, korupcionaške, neregularne, neredovne, vi ćete da primenite jedan institut iz nekih demokratskih država i da kažete – mandat je slobodan. Sada, svi vi tajkuni koji imate novac, svi vi koji možete da dođete do tog mandata na neki neprincipijelan način, izvolite, radite šta vam je volja. Naravno da je SRS protiv toga. Nemam ništa protiv, postoje poslaničke grupe koje nemaju ostavke narodnih poslanika. To je njihovo pravo. To njihovo pravo poštujem. Ali isto tako, oni moraju da poštuju pravo drugih poslaničkih grupa koje smatraju da postoji potreba da postoji mandat koji pripada političkoj stranci, jer nikada ne možemo pouzdano da znamo šta će sutra da bude. Može sutra da bude kupljen i neki poslanik DS. Može da bude kupljen poslanik LDP. Ne znate šta nosi dan, a šta nosi noć. I šta će onda da bude? Onda će Administrativni odbor, ako bude u pitanju mandat DS da kaže – da, mandat je naš. Kada je bila u pitanju SRS – ne, mandat nije vaš. Džaba vam što imate ostavke, džaba vam što su isti ljudi dva puta potpisivali blanko ostavke, džaba vam što su neki ljudi kupili lične karte od narodnih poslanika SRS da bi nanovo sastavljali blanko ostavke, sve vam to ništa ne vredi zato što Dragan Todorović nema nekakvu specijalnu punomoć. Specijalna punomoć se nije tražila kada su aktivirane blanko ostavke ljudi iz DS, G 7 plus, iz SPS itd. Taj institut, da je potrebna specijalno punomoćje, izmišljen je da bi se našlo neko validno obrazloženje zašto ne treba vratiti mandate narodnim poslanicima, odnosno Poslaničkoj grupi SRS. Moram da kažem, možda je gospođa Nada Kolundžija to shvatila pogrešno, ali zaista je neozbiljno da se parlamentarizmom igraju ljudi koji su o tome šta je parlamentarizam počeli da uče pre pet ili deset godina. Parlamentarizam je jedan institut koji traje vekovima. Negde ima dublje korene, kao u Velikoj Britaniji, negde su ti koreni plići, ali u svakom slučaju, radi se o jednoj pojavi koja ima vekovnu tradiciju. Ne možemo mi sada da izmišljamo šta je parlament i kakva je uloga političkih stranaka u funkcionisanju parlamenta. Vi ste ovih dana mogli da čujete čak i ovde u Narodnoj skupštini da poslanici vladajuće koalicije nemaju identičan stav o tome čiji mandat treba da bude. Gospoda iz G17 plus kažu – s obzirom na prirodu izbornog sistema, normalno je da mandat pripada političkoj stranci. Gospodin Boško Ristić kaže – ne, mandat treba da bude slobodan. Onda kažu – mi smo se sve dogovorili, sve je usaglašeno, samo, eto, ova zla i pokvarena opozicija nije htela da sarađuje. Sama vladajuća koalicija, u stvari, ne zna kakav je njen stav o nekim suštinskim pitanjima. Nije ovde stvar da li će se postrojavati garda i da li će se intonirati himna ''Bože pravde''. To su neke protokolarne stvari. Neće Skupštini biti ni bolje, ni gore, ni sa gardom, ni bez garde. Ali, pitanje je kakav je odnos između političke stranke i narodnog poslanika. To je suština funkcionisanja parlamenta. Da li ćemo mi imati demokratski parlament koji će da bude ogledalo izborne volje građana ili će ovo postati jedna berza, jedna pijaca, pa ko bude imao više para taj će da ima i većinu poslanika u parlamentu. Ako slušate izjave i pojedinih narodnih poslanika DS i njihovih tobožnih intelektualnih glasnogovornika u medijima, onda ispada da nema ništa gore na svetu od političkih stranaka. Guše slobodu, diktatorske, mogu da aktiviraju naše ostavke, guše demokratiju, itd. Pošto je gospođa Nada Kolundžija juče meni spočitavala kako sam ja, navodno, iz nekih loših knjiga učio o tome šta je parlamentarizam, evo, biću sada slobodan, žao mi je što ona nije tu, da joj pročitam šta o tome šta su političke stranke misli, bez sumnje, naš najveći pravni teoretičar Slobodan Jovanović. U pitanju je knjiga, odnosno jedno delo o državi, Osnovi pravne teorije o državi: "Političke stranke u modernoj demokratiji objašnjuju se tom potrebom za organizovanjem javnog mnjenja. One imaju za cilj da prikupe i disciplinuju ljude istog mišljenja. One imaju za cilj da nađu ono mišljenje, onu formulu, onu frazu koja će učiniti utisak na onu kolebljivu masu koja nema svog mišljenja i čeka od drugoga direktivu. Strankama je zamerano da cepaju narod na neprijateljske grupe, unose u državni život razdor i zavadu. Neki su pisci objašnjavali postanak stranaka borbenim instinktima, koji su uvek jači kod čoveka i njegovim sklonostima ka sportu i utakmici. Ovo objašnjenje moglo je biti tačno za staro aristokratsko društvo, kad su se stranke prikupljale oko pojedinih velikaša koji su se kavdžili između sebe, iz preteranog ponosa i neobuzdane žudnje za avanturom, i celu političku borbu shvatali kao jednu utakmicu, u kojoj je glavno pitanje ko će odneti prvu nagradu. U demokratskom društvu stranke imaju sasvim drugi značaj. One ne unose razdor u jedan narod, koji bi ostavljen sam sebi bio složan, nego, naprotiv, pokušavaju da bezbroj sitnih, ličnih ćudi i gledišta, koja postoje u jednom narodu, svedu na nekoliko velikih kolektivnih mišljenja i da mesto velikog broja malih grupa, od kojih nijedna ne predstavlja nikakvu političku snagu, stvore mali broj velikih dobro disciplinovanih grupa koje su u stanju da prime na sebe teret državne uprave. Stranke su, dakle, organizatorske snage. One ne razjedinjuju, nego ujedinjuju. Kao god što je kapitalističko preduzeće i radnja u velikom naročiti oblik privredne organizacije, bez koga bi se današnja privredna sloboda mogla izmetnuti u privrednu anarhiju, tako su i političke stranke naročiti oblik političke organizacije, bez koga se u ove velike mase koje su s opštim pravom glasa puštene na biralište ne bi moglo uneti nikakva reda i jedinstva." Ukoliko ostane ovo što je sada prihvatila gospođa Nada Kolundžija, onda će ispasti da je zakon o Narodnoj skupštini potpuno nepotreban i da sem ovih ceremonijalnih i proceduralnih stvari, svečarskih stvari, intoniranje himne, garde, kolegijum Narodne skupštine, to je sve ikebana, to je sve dekor. Ako ne bude precizno definisano zakonom o Narodnoj skupštini da li je Narodna skupština demokratska institucija odraz izborne volje građana ili je ovo akcionarsko društvo, berza ili buvlja pijaca, onda je potpuno uzaludan trud i radne grupe i narodnih poslanika, i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, onda je zakon o Narodnoj skupštini jedno veliko ništa i onda, u stvari, predstavlja uvod u potpuno gaženje demokratije i izborne volje građana. S obzirom na to da zakon o Narodnoj skupštini ovde obrazlažu ljudi koji su verovali u besklasno društvo, koji su verovali u ideološki monopol Saveza komunista Jugoslavije, oni koji su verovali da su političke stranke štetne, oni koji su verovali da postoji tzv. bespartijska demokratija, oni danas u Narodnoj skupštini pokušavaju da uruše elementarne demokratske principe. [[Aplauz.]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 11.46 minuta.
Koliko nam je još ostalo?
Ostalo vam je još do 15, nešto više od tri minuta. Grupa ima još devet minuta i 50 sekundi.
Dobro, hvala. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Izvinite, gospodin Čedomir Jovanović ima reč. Izvolite.
Javio sam se za repliku pošto me pomenuo gospodin Martinović. Apsolutno se slažem sa opisom gospodina Martinovića. Sve ono što je on rekao, opisujući naš politički život, apsolutno je tačno i tu ne mogu ništa da osporim, nemam nameru. Ono što mislim da mi svi treba da razumemo jeste činjenica da mi zakonom o Narodnoj skupštini, koji ovako kako je napisan, zaista ne daje adekvatne odgovore na suštinu problema koje traži jedan dobar zakon. Mi ne regulišemo samo međusobne odnose, mi vršimo jak uticaj i na sve druge odnose u društvu. Znate, dok mi ovaj zakon nismo stavili na dnevni red, svako drugi je imao elementarno pravo da nam postavi pitanje – što za nas propisujete zakone, kada sebe ne stavljate u okvire zakona? Tačno je da je bilo politički neodrživo ono stanje iz 2005. godine i da ste vi u pravu da su se pojavili ljudi koji su trgovali političkim uverenjima. Naša vlada je, moram da vam kažem, pala na tome, formalno u Skupštini, ona je u političkom smislu srušena 12. marta, ali ona je pala kada je nekoliko poslanika promenilo poslaničku grupu i čim su napravili dogovor tada sa strankom G17, osigurali svoju budućnost na njenoj listi, oni su izašli iz vladajuće većine. Znalo se da tu nema nikakve politike i da je to čist egzistencijalni motiv. Mi moramo pronaći drugačiju vrstu odgovora na taj problem. To je naša zajednička obaveza. Ne smemo zanemariti činjenicu, iako svi mi ovde dolazimo iz stranaka, da su neraskidive veze između nas i naših birača. Nisam pobornik većinskog sistema iz mnogo razloga, recimo, iz argumenata koje ste vi ovde nabrojali. Nije ravnopravna trka koju treba da trči kandidat za poslanika iz LDP i predsednik opštine, ali još više zbog toga što se na takav način iz institucija gura značajna politička volja. Ali, ako želimo proporcionalni sistem, hajde onda da ga učinimošto prihvatljivijim za društvo. Da vidimo kako ćemo da rešimo to pitanje. Imamo primere. Slažem se da ne možemo da se poredimo sa drugima jer su naše društvene okolnosti potpuno drugačije. Ali, ne smemo ni da se pomirimo sa njima, da pristanemo na njih zato što su neki među nama loši. Vi ćete, siguran sam, sledeći put pažljivije, na osnovu ovog iskustva koje ste imali, birati svoju poslaničku grupu, kolika god da je ona, i drugi će to činiti. Ali, mislim da je javna osuda nešto što ima nemerljivo veću težinu od bilo koje druge. Tačno je, izostajala je do sada mnogo puta, ali, između ostalog, i zbog onog što smo mi na sebe preuzimali, preuzimali smo sankcije. Postoje sudovi i drugi zakoni koji treba da sankcionišu, recimo, korupciju. Mislim da o tome treba da vodimo računa. (Predsednik: Vreme) Evo, još trideset sekundi. Usvajanjem ovog amandmana mi nismo rešili problem o kome govorimo. Mi smo ga samo aktuelizovali i na tome dalje treba zajedno da radimo. Pred nama je rasprava o Poslovniku, koji mislim da otvara prostor za početak toga rada i mi smo na tako nešto spremni.
Gospodin Aleksandar Martinović. Replika, izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da svi treba da se vratimo na suštinu, a to je za koga se građani opredeljuju na parlamentarnim izborima, da li se opredeljuju za pojedince po svojim ličnim kvalitetima ili se opredeljuju za programe političkih stranaka. SRS je duboko uverena, i logika izbornog sistema govori u prilog našeg stava, da se građani na izborima opredeljuju za programe političkih stranaka. Građani nisu birali neposredno u parlament ni gospodina Čedomira Jovanovića ni mene, nego su to učinili organi političkih stranaka kojima gospodin Čedomir Jovanović i ja pripadamo. To je u logici našeg izbornog sistema. Ovde se stvar banalizuje na jedan potpuno neopravdan način. Ako sam dobro razumeo gospodina Čedomira Jovanovića, pre nego što ja iznesem bilo kakav stav SRS po bilo kom pitanju prethodno treba da konsultujem birače šta oni misle o tome, pa onda da prenosim njihove stavove. Da li je to moguće u današnjem društvu? Naravno da nije. A gde narod testira da li smo na pravi način sprovodili njegovu volju? Na izborima! Ako narod smatra da smo ga na pravi način prezentovali u Skupštini, daće nam poverenje na parlamentarnim izborima, veće ili manje. Ako smatra da nismo, neće nam dati poverenje. Stičem utisak da treba pre nego što počne sednica Narodne skupštine da pitamo birače – šta mislite o Carinskom zakonu, Zakonu o porezu na dohodak građana i svim drugim zakonima koji su u proceduri? To je nemoguće. Ovde istupamo sa stanovišta programa naših političkih stranaka. Pre svega, nemoralno je da neko ko postane poslanik zato što je narod verovao da će u parlamentu da se bori za jedan program kada postane poslanik da potpuno promeni priču i da zastupa neke sasvim drugačije stavove. Onda se postavlja jedno elementarno pitanje – da li je naša politika načelna ili nije načelna? O tome ima jedan sjajan članak u "Srpskom glasu", organu srpskog kulturnog kluba, koji je napisao dr Slobodan Drašković, o načelnosti u politici. Čovek, lepo, kaže – ne može se danas biti komunista, a sutra antikomunista, danas korupcionaš, sutra čistunac, danas monarhista, sutra republikanac. Ne mogu isti ljudi da zastupaju sva načela, sve politike i sve ideje. Ne možete danas biti za veliku Srbiju, sutra za malu Srbiju, danas reći – ne, mi smo principijelno apsolutno protiv EU, sutra vi postati mera evropejstva u Srbiji i reći, pa, ne možemo sa Vojislavom Koštunicom, nije dovoljno evropski orijentisan. Ne možete reći – nikada ni pod kakvim okolnostima ne možemo da sarađujemo sa DS, a onda u opštini Prijepolje sarađujete sa DS i proglašavate bosanski jezik za službeni jezik. Ne možete reći – ja sam opozicionar, a pre toga reći da je politika Borisa Tadića dobra, ali je problem što se ne sprovodi. (Predsedavajuća Gordana Čomić: Vreme.) To bi trebalo da bude suština ovoga. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Ima tu puno argumenata koji su apsolutno ispravni, ali oni nisu iscrpli argumentaciju. Reći ću vam jedan primer iz, sada je postala istorija, 7. ili 8. oktobra 2000. godine, Zoran Đinđić i ja smo otišli na razgovor sa vašim predsednikom. Bila je velika kriza u zemlji. Izborni rezultati su govorili o našoj pobedi. Radikali, bez obzira na sav politički ekstremizam koji je obeležio njihovo dotadašnje delovanje, uvek su priznavali izborne rezultate. Sreli smo se na inauguraciji Vojislava Koštunice, u ''Sava centru'' i dogovorili da se narednog dana sastanemo kako bismo pokušali da formulišemo neki način izlaska iz krize, jer ste tada bili vladajuća stranka. Bili ste na vlasti i u Republici i u Federaciji. Jedino što je vašeg predsednika interesovalo, na tom razgovoru on uopšte nije postavio pitanje izbornih rezultata i njemu je bilo jasno, prvo je gledao svoje, a potom i sve drugo, i bilo mu je jasno šta se desilo, konačno, i događaji su na sve stavili tačku, pitanje našeg stava o Izbornom zakonu. Dakle, u redu, raspušta se parlament, formira se prelazna Vlada, prihvatam sve to – po kom Izbornom zakonu će biti organizovani izbori u decembru. Znate li kakav je tada bio Izborni zakon? Bilo je 28 izbornih jedinica. Nije bio isto vredan glas u Beogradu i negde u istočnoj Srbiji ili na Kosovu. Šta će biti sa Kosovom? Tamo gde možemo da organizujemo izbore organizovaćemo, tamo gde ne možemo nećemo zloupotrebljavati situaciju. Uvek smo tražili jedna izborna jedinica i stajali iza jedne izborne jedinice. Da je ostao stari izborni zakon vi ne biste imali 20 poslanika, imali biste, recimo, 10. Smatrali smo da je važno za Srbiju da sve stranke, bez obzira na ono što se činilo u prošlosti, deluju u okviru institucije. Mi nismo veštački pokušali da izguramo nekoga. To je jedna situacija koja je primer da se može doneti politička odluka tako što će se, sa jedne strane, voditi računa o interesima stranke, ali, sa druge strane, razumeti situacija da ne postoje samo stranke. Sve to što ste vi rekli, pa i ta načela u politici i njihovu definiciju za nas je prihvatljivo. Realnost je nešto drugo. Ne moramo da se složimo sa tim, ali ne možemo ni da ignorišemo. Ako želimo da afirmišemo politički život u zemlji, onda, ljudi, vi ste rekli – nećemo valjda pitati građane, naravno da ne možemo da pitamo svakog birača, ali oni moraju biti sigurni da u svakom trenutku donosimo odluke slobodno, na osnovu nekih uverenja, a ne na osnovu toga što je neko došao i kupio našeg predsednika stranke, bez obzira da li pričamo o platanima ili o mnogo krupnijim pitanjima koja dramatično utiču na život zemlje, a ne na stanovnike jedne ulice ili jednog grada. Na to nije stavljena tačka ovim što je uvažen naš amandman i što je, praktično, prolongirano rešavanje pitanja statusa poslanika i političke slobode. Ovo je jedan veliki pozitivan iskorak i to treba podržati uprkos svim drugim problemima koji prate ovaj zakon. Meni je najspornije što oni koji su činili tu radnu grupu uopšte ne učestvuju u diskusiji o zakonu… (Predsedavajuća: Tri minuta) ... od šefa komisije do svakog člana. Oni su otputovali na službeni put, potom su se razišli, a mi raspravljamo o zakonu na kome uopšte nismo radili.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Izgleda da smo se gospodin Čedomir Jovanović i ja ipak složili oko suštine. Ovde se postavlja jedan drugi problem. U član 1. ovog predloga zakona lepo piše: ''Ovim zakonom utvrđuju se položaj, nadležnost, organizacija i način rada i odlučivanja Narodne skupštine, položaj, prava i dužnosti narodnih poslanika…'' Kada se kaže ''položaj'' misli se na status. Šta je suština statusa narodnog poslanika? Priroda njegovog mandata. Ako se to izbriše iz ovog zakona, čemu onda zakon o Narodnoj skupštini? Onda morate da menjate i član 1. Izbacite da se ovim zakonom reguliše ''položaj narodnog poslanika''. Ne reguliše se ovim zakonom, nego će se regulisati nekim drugim zakonom. Da li Zakonom o izboru narodnih poslanika ili nekim drugim zakonom ostaje da se vidi. Besmisleno je da kažete u članu 1 – reguliše se u ovom zakonu položaj, a onda gospođa Nada Kolundžija prihvati amandman LDP i briše se pitanje mandata. Onda se, dakle, ne reguliše položaj narodnih poslanika. Reguliše se garda, himna, skupštinski budžet, kolegijum Narodne skupštine, to sve nije položaj narodnog poslanika. Pitanje mandata je pitanje njegovog položaja. Ako se ne reguliše mandat zakonom o Narodnoj skupštini, onda se ne reguliše položaj, status, narodnog poslanika. Postavlja se još jedno pitanje – kako će Administrativni odbor da funkcioniše i na osnovu čega će donositi odluke kada Ustav upućuje na zakon? Gospođa Nada Kolundžija je odbila da se ovim zakonom reguliše pitanje mandata i čekaćemo da u proceduru uđe neki novi zakon. A, šta do tada? Na osnovu kog propisa će Administrativni odbor da odlučuje o ostavkama narodnih poslanika ako, po vama, Ustav nije dovoljan, jer upućuje na zakon, a vi uporno odbijate da zakonom to regulišete? I, šta sad, mi treba da čekamo kada će vlast da se smiluje i da u proceduru stavi neki zakon kojim će biti regulisano pitanje mandata? Ko zna kada će to da bude. A šta ako se i tada desi, pa kažete, ne, nećemo ni Zakonom o izboru narodnih poslanika, donećemo neki posebni, specijalni zakon kojim će biti regulisano samo pitanjemandata narodnih poslanika. I, šta u međuvremenu? Onda ostavljate jedan prazan prostor, koji nije pravno uređen. I, šta se onda dešava? Dešavaju se zloupotrebe. Ako i jednim zakonom treba do kraja da bude regulisan položaj narodnog poslanika, prema tome, njegova prava i dužnosti i priroda njegovog mandata, pa, ništa logičnije nego da to bude regulisano zakonom o Narodnoj skupštini. A, vama je sve logičnije, vama je logičnija i garda i himna i budžet i kolegijum Narodne skupštine, samo vam nije logičan mandat. To je onda potpuno besmisleno. Ovo je sve ostalo kič. Može Skupština da funkcioniše i sa gardom i bez garde, sa intoniranjem himne i bez intoniranja himne, i sa kolegijumom i bez kolegijuma, i sa budžetom skupštinskim i bez budžeta skupštinskog i bez hiljadu drugih stvari koje ste stavili u zakon. Ali ako ne regulišete pitanje mandata, suštinu svih suština ovog parlamenta, onda ništa u stvari niste regulisali! I na kraju, u javnosti je stvorena pogrešna slika da SRS mnogo pati zbog otetih mandata. Ne, mi samo upućujemo poruku biračkom telu – oni koji su spremni da kradu mandate, oni su spremni… (Predsedavajuća: Tri minuta.) …da kradu i vaše novčanike, i da vas ostavljaju bez posla i da vas lišavaju svih drugih elementarnih prava. Jer, ako ovde kradu, pa, zamislite, onda, šta će da rade kada se ugase kamere… [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju za repliku je iskorišćeno. Hvala. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, gospođo Kolundžija, član 38, je besmislen. On odlično zvuči, zaista, fantastično: "Narodni poslanik se opredeljuje, istupa i glasa po sopstvenom uverenju". Odlično. Međutim, niste obratili pažnju na famozni član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, jer je, očigledno, prema Ustavu narodni poslanik do izvesne mere ograničen u svojoj slobodi, kao što je i svaki građanin ograničen u svojoj slobodi koju upražnjava u državi čiji je pripadnik, slobodom drugih građana. Ovde smo već govorili o famoznim blanko ostavkama. One su predviđene stavom 2. člana 102. Ustava Republike Srbije. Zbog toga ovaj vaš član u Predlogu zakona, član 38, nije potpun. Da bismo razjasnili do kraja o čemu se ovde radi, podsetiću vas da je Ustav najviši pravni akt jedne države. Ustav, upravo, i ima to ime, zato što zaustavlja, ograničava vlast, pre svega izvršnu vlast, ali i sve grane vlasti, naravno, pre svega izvršnu vlast. Dakle, ne mogu oni koji su na vlasti da rade šta oni hoće. Moraju da vode računa o Ustavu. Zakoni moraju da budu u skladu sa Ustavom. Nema potrebe da stavljate ovakve formulacije, jer su one neodržive prema izbornom sistemu i prema Ustavu Republike Srbije. Kada promenite Ustav Republike Srbije, onda možete da se hvalite ovakvim definicijama. Uvedite vi sistem kakav postoji u SAD, u Velikoj Britaniji, da se članovi parlamenta kandiduju na određenim izbornim jedinicama, koliko ima poslanika, toliko ima izbornih jedinica, i varijacija na tu temu, pa ko pobedi i dobije najviše glasova pod svojim imenom i prezimenom, on postaje član predstavničkog tela. To je moguće. Ali, dok su kandidati za poslanike na listima političkih partija, dok se građani opredeljuju po programu političkih stranaka, vi nećete moći to da radite. U teoriji postoje tri funkcije političkih stranaka, one izlučuju, predstavljaju volju biračkog tela, s jedne strane, s druge strane, one disciplinuju, to je druga funkcija, političke stranke, disciplinuju izabrane predstavnike i, treća funkcija, jeste da informišu javnost. Tako je to u političkoj teoriji. To je vrlo precizno, tako to postoji već vekovima. Vi ovakvim predlozima praktično ukidate Republiku, vi proizvoljno ukidate članove Ustava Republike Srbije. Ne možete to da radite. Ne možete zakonom da ukinete, ograničite, preformulišete član Ustava. Ako ne znate šta da radite, morate to da prepišete. Ako narodni poslanici budu mogli da rade šta god žele, zaista, doći ćemo u situaciju da se trguje poslaničkim mandatom, a to se upravo dešava. Pokrenuta je bila tema i Šarića, doduše, niko nije pokrenuo pitanje njihovog gazde koji sedi u Crnoj Gori, koji se preziva isto kao i naš kolega iz DS, Mićunović, jer su Šarići obična marioneta. Pokrenuli ste istragu. Našli ste određene veze sa pojedinim političkim strankama. I kad je istraga dovela do toga da preko ''Metals banke'' Šarići imaju veze i sa Pajtićem, da imaju veze i sa "naprednjacima", vašim parterima sa kojima stvarate dvopartijski sistem, vi ste odjednom ućutali. Zabranjeno je BIA da sprovede istragu do kraja. Tužilac ćuti. Dogovaraju se sa predstavnicima Crne Gore. Ispašće na kraju, ''pojeo vuk magarca''. Igrali ste se s vatrom. Dakle, ne smemo da dozvolimo da mafijaši, da tajkuni kontrolišu parlament u Srbiji,pre svega to je naš interes. Pozivam vas da, ako ne znate šta da uradite, prepišete član Ustava, pa onda pokušajte neku razradu, ali da bude u skladu sa tim članom Ustava. Hvala. [[Aplauz.]]
Dva minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo Čomić, pozivam vas, kao vrlo odgovornu osobu, koja pažljivo prati izlaganja, da ovo što je prethodni govornik izneo u svom izlaganju, prosledite nadležnim organima i da se izvrše provere u kojoj je to meri Šarić ili već pomenute kriminalne i inkriminisane osobe imaju veze sa ''naprednjacima''. Jer, zaista je nedopustivo iznositi ovako nešto u javnosti. Pa vas molim, u ime parlamenta, svoje poslaničke grupe, da ovu diskusiju prosledite nadležnim organima. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Boris Aleksić ima reč.
Hvala gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, prvo, nadležni organi su već ispitali dosta dobro, tako da mogu da daju informaciju o toj temi, svakako. Podsetiću vas, gospođo Tabaković, da je ovaj slučaj pomenut u Narodnoj skupštini Republike Srbije već nekoliko puta, a pomenut je, takođe, i u srpskim tiražnim medijima. Malo ste zakasnili, što se tiče, ali bolje ikad nego nikad. Dakle, već je u Narodnoj skupštini pomenuto neka tri-četiri puta da ''naprednjaci'' imaju veze sa kriminalnim klanom Šarić. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, upućujem vas da pročitate stenogram svog prethodnog izlaganja, gde stoji, da – vi imate saznanja da je BIA dobila zabranu dalje istrage. Tako da vas molim da pazimo kada govorimo, bez obzira što je sadržaj svakog našeg izlaganja pravo na slobodnu reč, pa, kada govorimo drugi put da znamo šta smo rekli i prethodni put. Dakle, ako imate saznanja da je BIA obustavila istragu o kojoj govorite, onda ste, naravno, u obavezi da o tome obavestite i Tužilaštvo. Prethodno izlaganje je 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Izvolite.
Gospođo Čomić, problem je što ta istraga nije završena konkretnim aktima, problem je što su Šarići pobegli, problem je što Tužilaštvo i neki drugi organi nisu uradili svoj posao. Inače, akcija oko zaplene skoro tri tone kokaina je bila odlična. Nije sporno to. Problem je što državni aparat nije išao do kraja, to je problem.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Gospođo Tabaković, dobro bi bilo, kada ste već tu i kada ste već raspoloženi da pričate o tome sa kim imate veze, a sa kim ih nemate. Evo, zamolio bih vas da mi odgovorite, da li vi i lideri vaše stranke imate veze sa Milom Đukanovićem. Da li imate veze sa Stankom Subotićem Canetom Žapcem…
Narodni poslaniče, molim vas, da se držite dnevnog reda.
Samo još jedno ime i završavam.
Upozoravam vas da će biti izrečena mera opomene za udaljavanje od dnevnog reda. Na dnevnom redu je amandman, koji je podneo narodni poslanik Boris Aleksić, koji govori o postupanju u skladu sa odlukama poslaničke grupe kojoj narodni poslanik pripada. Dakle, ili ćete govoriti o amandmanu ili ću biti primorana da vam izreknem opomenu zbog kršenja člana Poslovnika koji nas obavezuje da govorimo o dnevnom redu. Izvolite.
Poštovana gospođo Čomić, samo bih voleo da imate isti aršin. Nije nikakav problem, ja ću svoje izlaganje završiti, ali mislim da bi bilo jednostavnije da ste pustili da kažem još to jedno ime. Molio bih vas da ubuduće imate iste aršine prema svim narodnim poslanicima.
Narodni poslaniče, jednaki aršini i potpuno isto postupanje je pri izlaganju bilo kog narodnog poslanika iz bilo koje poslaničke grupe, u to se možete uveriti uvidom u stenogram, svakom intervencijom koju sam imala u skladu sa članom 27. i primenom svih članova Poslovnika Narodne skupštine, koji se odnose na tok sednice. Jedan od tih članova je i rasprava o dnevnom redu.
Hvala vam, gospođo Čomić, izuzetno ste ljubazni.
Znam. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić.
Ja bih, veoma kratko, u okviru ova dva minuta, koliko imam da govorim o ovom amandmanu, neću se više vraćati na ovu veliku i važnu polemiku i raspravu koju smo vodili povodom člana 37, jer mislim da je gospođa Nada Kolundžija ispravno odlučila tako što je to kontroverzno pitanje prosto izbacila iz ovog zakona i ispravno ostavila za neku drugu priliku, a verovatno za promenu Ustavu. Prema tome, više se neću vraćati na ovo pitanje zato što član 38. jeste malo kontradiktoran sa članom 37, jer kaže: ''Narodni poslanik se opredeljuje, istupa i glasa po sopstvenom uverenju. Dakle, priznaje se slobodno uverenje svakog poslanika da zastupa u ovoj skupštini. Ono što smo mi hteli ovim amandmanom jeste da se poslanik na neki način obaveže u svom ponašanju i da ovo – ''sloboda'' dobije nekakvu sadržinu, pa smo onda smatrali da je on dužan da te svoje radnje koje ima, dakle, da će da se ''opredeljuje'', ''istupa'' i ''glasa'', da sadržinski uzima u obzir; sve ono što mu se dostavi u argumentaciji, da koristi tu argumentaciju i da svoja mišljenja koja zastupa u parlamentu argumentuje, čak i kada je glasanje u pitanju. Mislim da bi bilo dobro da je ovaj amandman usvojen, da poslanik ne bude samo nekakva mašinerija, nego da on i ona mišljenja koja mu se dostavljaju i van parlamenta, recimo, mogu biti nevladine organizacije, mogu biti pojedinci, da argumentaciju koja do njega stiže uzima u obzir i donosi na osnovu argumenata svoje mišljenje u parlamentu. Takođe, drugi deo ovog našeg amandmana nije uzet u obzir. Htela sam da ukažem da je ova skupština 2005. godine donela Strategiju o borbi protiv korupcije, dakle, da učestvuje i parlament. Zato smo kazali da bi bilo jako dobro da poslanik uvek prijavi ukoliko neko pokuša da kupi njegovo mišljenje, upravo o čemu smo malopre govorili, da mu sugerira, da mu neku nečasnu ponudu povodom glasanja predlaže, da odmah tako nešto prijavi. Takođe, smatramo da bi bilo dobro da ukoliko se nađe u situaciji sukoba interesa, odmah tako nešto prijavi predsedniku Skupštine, znači, organima Skupštine. Mislim da bi bilo dobro da je ovaj amandman prihvaćen, jer je sadržao elemente borbe protiv korupcije i da svaki poslanik treba da učestvuje u realizaciji, inače, dobro napisane Strategije o borbi protiv korupcije. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Pešić. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li se neko javlja za reč? (Da.)Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, član 39. u stvari predstavlja razradu člana 103. Ustava Republike Srbije. Mi smo predvideli našim amandmanom da se ovaj član 39. upodobi u potpunosti sa članom 103. Ustava, u kojem se govori do kraja kakva prava vezano za imunitet, vezano za svoj položaj, ima narodni poslanik u Skupštini Republike Srbije. Vi ovde odmah, na početku člana 39. kažete: ''Za usmeno ili pismeno izraženo mišljenje, ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost.'' Naravno, ovo je prepisano iz Ustava. Međutim, koju poruku, zaista, nama šalje ovaj predlog zakona? To se jasno vidi po tome što po ovom predlogu zakona narodni poslanici izgleda neće imati pravo na javnu reč. Mi nećemo da obavljamo svoju funkciju, da koristimo jedno jedino oružje koje nam je na raspolaganju, a to je da uputimo javnosti poruku. Zbog čega? To je onaj famozni član 11, ne morate da ga tražite, gde se praktično uvodi mogućnost da javni prenosi budu prebačeni, reemitovani u nekom periodu kada niko živi to ne gleda. Sama reč parlament vodi poreklo od reči govoriti. Ako uskratite mogućnost narodnim poslanicima da govore ili ako prenosite ono što oni govore u vreme kada svi spavaju, onda je parlament obesmišljen. Dakle, ili ćemo imati pravu javnost parlamenta, javnost rada, direktne televizijske prenose, nikakav skupštinski kanal, nikakva kablovska televizija, zna se, to je državna televizija koja pokriva celu teritoriju Republike Srbije i šire, ona mora da bude uključena. Jedino, u tom smislu, poruka koja se šalje ovim celokupnim predlogom zakona jeste loša. Onda govoriti u članu 39. o nekim pravima i kako će narodni poslanik da obavlja svoju funkciju, zaista, je, donekle, besmisleno, dakle, ako nam oduzimate pravo da slobodno govorimo i da se naša reč čuje, jer to je jedina snaga koju mi imamo. Mi nemamo nikakav represivni aparat, kao što ima izvršna vlast, mi nemamo mogućnost da kao sudska grana vlasti donesemo određene sudske odluke, rešenja, koje moraju da se izvrše. Jedino što mi imamo to je da snagom javne reči apelujemo da se određeni poslovi obave do kraja i da sprovodimo nadzor nad izvršnom granom vlasti, a svakako preko nas i građani Republike Srbije koji su nas birali. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Moram da priznam, izvinjavam se, pažljivo sam pratila, ali svejedno, nisam razumela kako vaše objašnjenje može da se dovede u vezu sa vašim amandmanom. Vi u svom amandmanu predlažete da se u članu 39. briše stav 5. koji glasi: ''Protiv narodnog poslanika koji se nije pozvao na imunitet može se, bez odobrenja Narodne skupštine, voditi krivični ili drugi postupak u kojem se može izreći kazna zatvora.'' Dakle, ne razumem. Ako narodni poslanik smatra, ako slobodno raspolaže svojim imunitetom, odnosno može da se ne pozove na svoj imunitet, kako onda vi sada to dovodite u vezu sa pravom na istupanje, pravom na javnost rada? Ovde se radi samo o tome da narodni poslanik ukoliko se ne pozove na imunitet, ima pravo da se ne pozove na imunitet, može se voditi postupak. Dakle, o tome se radi u ovom stavu koji vi tražite da se briše.
Reč ima gospodin Aleksić.
Rekao sam na početku, niste me dobro slušali, da ono što vi pokušavate da definišete članom 39. je već definisano u članu 103. Naravno, amandman je simbolične vrednosti. Vi govorite u celom članu 39. o određenim pravima koje ima narodni poslanik u obavljanju svoje funkcije, a celim ovim predlogom zakona vi uskraćujete određena prava, tj. uskraćujete nam pravo koje je najznačajnije za nas. Dakle, mi koristimo ovaj amandman da vas upozorimo šta vi radite sa ovim predlogom zakona. Inače, ovo ste imali definisano u članu 103. Ustava. Vi negde prepisujete, negde ne prepisujete, negde dodajete itd. U nekim članovima potpuno prepisujete, u nekim menjate članove Ustava, u nekim pokušavate da promenite članove Ustava, kao vezano za član 37. o kome smo malo čas raspravljali, tako da je to problem sa ovim. Hvala.
Reč ima gospođa Kolundžija.
Ne znam na osnovu čega vi možete da dokažete da vam se uskraćuje bilo kakvo pravo, jer ako uzmemo u obzir da smo u toku proteklih godinu dana imali oko 1.500 sati rasprave, od toga je opozicija imala 1.200 sati rasprave i 90% išlo je u direktnom televizijskom prenosu. Ne znam na koji način vi nas sada optužujete da mi uskraćujemo pravo narodnim poslanicima, pre svega, poslanicima opozicije da javno građanima iznose svoje stavove.
Gospodine Aleksiću, izvolite, imate još četiri minuta.
Gospođo Kolundžija, to što je opozicija pričala više to samo znači da opozicija radi, a da je pozicija samo tu da kvorum da i da glasa kada treba, dakle, kao glasačka mašina. To je problem. Vi ste disciplinovali vaše poslanike, upravo, preko blanko ostavki, koje vrlo dobro čuva vaš majstor karatea, i oni zaista rade sve što im vi kažete. Dakle, to nije sporno. Kako nam uskraćujete prava, ja sam vam rekao – pravo na javnu reč.Ako ono što izgovorim na primer u pet sati popodne bude emitovano u četiri sata ujutru, ne ja nego bilo ko od nas, to je problem. Mi ne možemo da radimo, onda nema smisla parlamentarizam u ovoj zemlji. To je problem. Hvala.
Gospođa Kolundžija ima reč.
Verujem da građani Srbije shvataju da ovo što ste vi rekli ni na koji način ne stoji, jer ko god prati rad parlamenta vidi da i do pet sati mnogo tog vremena koristite i vi i mislim da je upravo možda i to razlog zbog čega sve manje glasaju za vas.
Gospodine Krasiću, izvolite.
Javio sam se po Poslovniku, jer sam se nadao da ćete barem blago da upozorite gospođu Nadu Kolundžija, da trenutno član Predloga zakona reguliše pitanje imuniteta, tako da ona dva puta priča nešto što nema nikakve veze sa imunitetom. Morali ste da je upozorite da je nedopustiva ova vrsta karikiranja ustavne odredbe iz člana 103. preko ovog člana Predloga zakona. Doduše, da vas samo podsetim,juče su se kleli, samo što nisu krv pustili, da odredbe Ustava treba dosledno prepisivati. Ovde su pokazali neko svoje autorstvo poput tumačenja koje neprimereno.
Za razliku od vas nisam ocenila da je Ustav karikiran i nije povređen Poslovnik. Ako ste nezadovoljni možemo se u danu za glasanje izjašnjavati o tome kao parlament. (Zoran Krasić, sa mesta: Ništa se neće promeniti.) U pravu ste. Gospođa Kolundžija ima reč.
Dakle, ako vaš član poslaničke grupe, obrazlažući svoj amandman, govori o temi koja apsolutno nije tačka zakona o kojoj je reč, onda, dopustite da ja u reagovanju na to, kao ovlašćeni predstavnik predlagača, govorim u odnosu na ono što on govori. Dakle, ja nisam nametnula temu koja je van ove tačke. (Zoran Krasić, sa mesta: Replika.)
Sve je jasno, nema uslova za repliku, zaista. Nema ničeg uvredljivog, sve je jasno. Zaista mi je žao, ali ne mogu da vam dam repliku. Gospodin Boris Aleksić ima reč. Izvolite.
Sve je jasno ali i netačno. Gospođo Kolundžija, vi ste kršenjem člana 102. stav 2. stvorili novu poslaničku grupu koja nije učestvovala na izborima u Parlamentu Republike Srbije. Što se tiče teme, ovo je zakon o parlamentu, govorim vam o suštini parlamentarnog rada, govorim vam o tome koja je funkcija narodnog poslanika. Vi ovim predlogom zakona onemogućavate nas da obavljamo svoju funkciju. To što vi govorite u članu 39, koji je sada konkretno tema razgovora, o određenim pravima narodnih poslanika, jeste besmisleno, zato što ih ukidate članom 11, članom 37. i drugim članovima ovog predloga zakona. To je problem. Ako niste dobro razumeli pročitajte stenograme. Ja vam zahvaljujem.
Na član 39. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Ovaj amandman smo preuzeli od Transparence internacional i u njihovo i u naše ime uputili u Skupštinu. Mislimo da je važno zato što se na određeni način, ovako kako je sada definisano, iako podržavamo ovo rešenje, naravno, ostavlja jedan mali prostor za izvesnu pravnu nesigurnost. Probaću da objasnim. Ako se neka funkcija ne nalazi na listi funkcija koje su po zakonu automatski nespojive sa poslaničkim mandatom, i onda se naknadno utvrdi da je nespojiva sa poslaničkim mandatom, tada Zakon o Agenciji protiv korupcije kaže da prestaje kasnija funkcija. Dakle, to kaže Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Mi predlažemo, zato što svako od nas kada se kandiduje zna da obavlja ili da ima nameru da obavlja još neku funkciju, ali za nju eksplicitno zakonom nije rečeno da je nespojiva sa poslaničkim mandatom, da bismo izbegli bilo kakve nesporazume, i uvodimo još jedno pravilo, da je bolje da onaj ko je kandidat za poslanika – da pribavi prethodno mišljenje Agencije za borbu protiv korupcije i u isto vreme obavezujemo Agencije za borbu protiv korupcije da to mišljenje da. Radi se o situaciji kada neko od nas misli da još neka funkcija koju obavlja nije u sukobu interesa, odnosno kada se radi o funkciji koja je nespojiva sa poslaničkim mandatom i da, onda, imajući to mišljenje sa sobom, prosto, dođe u Skupštinu prilikom verifikacije mandata. Podržavamo ovo rešenje. Vidite da dodajemo treći stav, samo kažemo da postoji jedna situacija u kojoj će se naknadno odlučivati o pripadnosti ili obavljanju dve funkcije, i onda dolazimo u koliziju oko toga koja funkcija prestaje. Ovaj zakon je prilično eksplicitan, sa čim se mi slažemo, da mora prestati druga funkcija koja je nespojiva, ali Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije kaže da prestaje kasnija funkcija, u nekim slučajevima to može biti mandat, odnosno funkcija narodnog poslanika. Mi samo predlažemo, dakle, da otklonimo jednu nejasnoću, kažem, opet, nije naša, nju jepredložio Transparence internacional. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Razmatrajući ovaj amandman došli smo do uverenja da na ovaj način prejudiciramo verifikaciju mandata, što mislim da nije u redu. Verifikacija mandata se sprovodi po određenom postupku i on je vrlo jasan. Ako bismo onemogućili da narodnom poslaniku bude verifikovan mandat mi bismo mu uskratili mogućnost da on u skladu sa zakonom napusti drugu funkciju, već bismo ga unapred sprečili da postane narodni poslanik. Zbog toga, zbog ove rečenice da neće biti verifikovan mandat, da je samo traženo mišljenje Agencije i da se na taj način obavezuje mi bismo mogli da prihvatimo, ali pošto kaže neće biti verifikovan mandat, onda mislimo da to nije u skladu sa načinom na koji se biraju i verifikuju mandati narodnih poslanika.
Na član 41. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, je prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Ovo je jedini amandman koji je usvojen a podnet je od strane Poslaničke grupe Napred Srbijo, Srpske napredne stranke, a koliko je sam zakon ozbiljno napisan govori i ovaj član u kojem se postavljala kao dužnost narodnog poslanika da bude obavešten. Da li ste se rukovodili onom analogijom da neznanje zakona ne izvinjava građane, na primer kada se ne prijave za vojsku ili ne plate porez, ne znam, ali zaista je bilo besmisleno, pogotovo zbog čestog ukazivanja na praksu, da se poslanicima uskraćuje ili odlaže mogućnost vršenja poslaničke funkcije baš zbog načina kako je organizovano to informisanje, odnosno upoznavanje sa materijalima i svim ostalim pravima. Jednu dilemu moram, zaista mi je vrlo važno, da razrešim. Mnogi ovde identifikuju instituciju sa nekim neimenovanim brodom, da li je to kompanija, politička stranka, Skupština. Taj neimenovani brod, politička stranka ili kompanija ili Skupština, nisu akt o registraciji, ni zgrada, ni parkinga, ni naziv, nego ljudi koji vrše funkcije u tim institucijama. U tom smislu, kada stavljam primedbe na način rada, stavljam ih principijelno. Naprotiv, stavljajući primedbe na neka ponašanja, stavljam primedbe svojim dugogodišnjim prijateljima, ali ih upozoravam da praksa koju rade nije dobra. Onda kada stavljam primedbe guverneru Jelašiću, Dinkiću ili bilo kome, ne zanimaju me kao pojedinci, nego njihova ponašanja koja imaju pogubno dejstvo na nas kao građane, ali zaista molim da mnogi od nas, i ako ja to radim zamerite mi, ne pretenduju da uvek buduu pravu i u svemu. Ovaj dom tome i služi, da ukrstimo različita razmišljanja i dođemo do najboljeg, a najmanje pravo na pretenziju da budu najpametniji, uvek u pravu, imaju oni koji dobijaju najgore ocene od građana, a to su izbori. U tom smislu, mislim da je vrlo važno da svako od nas vrlo vodi računa koje termine, koje reči, upotrebljava, i da od kazne za laž niko nikoga ne može nikakvim imunitetom da zaštiti. Zato upozoravam mlade kolege iz stranke kojoj sam pripadala da vrlo vode računa kada upotrebljavaju laži pokušavajući da obezvrede ili da prozovu neke, da bi svoju lošu ocenu o nekome mogli da opravdaju ružnom reči koju ću ja, eventualno, reći. Od mene je neće čuti, ali oni moraju da vode računa da je život pred njima i da se treba služiti istinom i zaista ne zloupotrebljavati poverenje, ali ni poverenje građana, onih, pred kojima smo govorili, pisali programe i branimo ih i dan-danas. Zahvaljujem što ste mi dozvoli da govorim povodom usvojenog amandmana.
Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 46. Predloga zakona je pokušao da reguliše nešto što spada u vršenje javne funkcije, a vršenje javne funkcije podrazumeva, pre svega, ovlašćenja. Međutim, ovde se priča o dužnostima narodnih poslanika. Ova alineja, koju sam obuhvatio ovim amandmanom, odnosi se na propisivanje dužnosti narodnom poslaniku, kako će da izražava svoje mišljenje u Narodnoj skupštini. Slažem se da treba da se vodi računa o nekim drugim zakonima i nekim drugim odredbama, pogotovo o nekim odredbama zakona koje garantuju zaštitu podataka o ličnosti. Međutim, nije valjda moguće da se samo narodnom poslaniku zabranjuje da iznosi činjenice. Problem je kod činjenica što su one uvek istinite, ne postoje materijalne i formalne, nego je činjenica istinita, svaka druga ne postoji. A, ovde ste dali takvu formulaciju da suvoparnu činjenicu predstavljate kao slobodno tumačenje ili stav. Moram da vas podsetim, juče je bio jedan lepi skandal u Evropskom parlamentu, jedan engleski poslanik je tako okrpio predsednika EU, da liči na pokislo ''nešto'', da nosi odelo kao trećerazredni bankarski činovnik, dva-tri poslanika su uzdahnula, lice koje je obuhvaćeno tom kvalifikacijom se nasmejalo i nastavilo dalje. Majkl Mur je pre sedam-osam godina napravio jednu lepu dokumentarnu reportažu o mlađem Bušu, pa je pokazao, šta je radio Al Gor kao predsedavajući Senata, kada je velika grupa senatora afroameričkog porekla protestovala zbog prekrajanja izborne volje i rezultata izbora u Filadelfiji. Neću da koristim primere iz Azije ili Afrike, jer ne mogu da se upodobe sa Narodnom skupštinom Republike Srbije. Vodite računa, član 10. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava, gde se garantuje sloboda mišljenja, ima svoj jasan, prepoznatljiv značaj, a to što se nekada nekome ne sviđaju neke reči, ne daje mu pravo da iz toga izvlači zaključak da je najobjektivniji posmatrač i tumač onoga što je rečeno. Postoji veliki broj problema kod člana 46, napravili ste više nego što je i moguće. Pričate o nekim dužnostima, zaboravljate da su u pitanju javne funkcije koje daju samo neka ovlašćenja. To može biti veliki problem. Vodite računa da ukoliko iz neke sudske presude neku presuđenu stvar neko od poslanika bude citirao ovde, kako ste ovo napisali, moguće je da vi tog poslanika i udaljite iz Narodne skupštine, iako se radi o činjenicama. Zato vam kažem, vodite računa kada upotrebljavate reč "činjenice" i kada upotrebljavate neke reči koje ukazuju na mišljenje, stav ili lični odnos nekog poslanika. Naravno, ako ste hteli ovu oblast da regulišete na pravi način, onda ste morali da obratite pažnju i da mediji vrlo često…
Vreme vaše poslaničke grupe i vreme predviđeno za amandman je isteklo, tako, da nema više vremena. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević.. Gospodin Andrić želi reč. Izvolite.
Ovo je druga ili treća ključna stvar u vezi ovog zakona. Da bi svi znali o čemu pričamo, predlažemo da se u članu 46. doda novi stav 3. koji glasi da – narodni poslanik ne može snositi nikakve štetne posledice zbog činjenice da nije učestvovao u obezbeđivanju neophodnog kvoruma za odlučivanje. Dakle, to je tema koja se pojavljuje s vremena na vreme, mislim od kad postoji višepartijski sistem u Srbiji, dakle, obaveza poslanika je da čini kvorum. Uvek smo svi, kada pričamo o tome, složni u činjenici da utvrđivanje kvoruma nije radna obaveza, da je to politička odluka. Dakle, svaka stranka koja danas sedi u ovom parlamentu u svojoj istoriji je, iz isključivo političkih razloga, u nekom periodu, bojkotovala rad parlamenta. S obzirom na to da stav 1. ovog člana kaže da je narodni poslanik dužan da učestvuje u radu Narodne skupštine i njenih odbora, načelno se slažemo sa tim stavom, to je jedan od razloga zašto smo svi mi ovde, ali ono što nas buni to su, između ostalog, izjave predsednice parlamenta koje dodatno unose zabunu, iz čega se vidi da nije svima jasno šta predstavlja ta dužnost da neko učestvuje u radu Skupštine Da ne gubim toliko vreme, jasno je, vi ste to ponovili nekoliko puta, da u dosadašnjem Poslovniku stoji obaveza da ako se tri dana ne da kvorum, odnosno ne prijavi prisustvo, po Zakonu o radu, gubi se status zaposlenog, parafraziram. Suština je da nedavanje kvoruma nema nikakve veze sa učestvovanjem u radu Skupštine. Mi bismo želeli da to jednom za svagda bude jasno i nadamo se da sve poslaničke grupe podržavaju taj stav, da nijednog trenutka u budućnosti u našem radu ne postoji bilo kakva sumnja u to. Dakle, davanje kvoruma je jednokratni potez, on je vrlo politički. Nisam ni danas dao kvorum, ni juče, mislim da vrlo učestvujem u radu ove skupštine. To nema nikakve veze sa tim da li želim na bilo koji način da ometam rad Skupštine ili ne, ali kvorum je odraz jedne političke odluke. Da se ne ponavljam beskrajno u krug, mislim da to ne može rešiti situaciju. Bio sam poslanik i potpredsednica Skupštine Gordana Čomić se seća da je u Skupštini Srbije 2001. godine postojala obaveza da u svakom trenutku sedi više od 126 poslanika, pa je Skupština ipak radila, opozicija nije davala kvorum. Mi smo prihvatili izmene Poslovnika po kojima to više nije potrebno, ali želimo da se ovo pitanje jasno istakne. Dakle, obaveza, prema Zakonu o radnim odnosima, može da se odnosi na to da li neko dolazi u Skupštinu, da li obavlja rad ili ne, ali nikako ne može da se odnosi na političku činjenicu da li bilo koji poslanik, svejedno, vladajuće većine ili opozicije, daje kvorum, jer je to direktno političko pitanje, to je jedan od alata koji poslanici imaju u sebi. Oni ne mogu možda da utiču na dnevni red, ne mogu da utiču na neke druge odluke pojedinačno, ali na to da li će se o nekoj tački raspravljati i na koji način, mogu da utiču vrlo direktno. Mislimo da je ovo od suštinske važnosti zato što stalno postoje neke dileme da li je u redu ili nije u redu da se daje kvorum ili ne. Mislimo da će ovo dati jedinstvenu poruku koja će reći da je to direktno političko pitanje i da se ostavlja svakome na volju. Naravno, pretpostavljamo da će kao i do sada poslanici većine davati kvorum, kada neka poslanička grupa podržava neki predlog davaće kvorum, kada ne – ne. Naravno, insistiramo da se to sa druge strane odvoji potpuno od dužnosti da poslanik učestvuje u radu parlamenta. Mislimo da je to jedna potpuno druga dužnost. Molimo vas da na ovaj način razbijemo sve te magle i da svi zajedno podržimo i ovaj predlog izmena ovog člana. Hvala.
Gospodin Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, DSS će podržati ovaj amandman. O tome sam govorio u raspravi u načelu. Naime, u pomenutom članu 46. prve dve alineje glase: "– učestvuje u radu Narodne skupštine i njenih odbora". To je u najmanju ruku trebalo detaljnije obrazložiti, jer ovo što piše, u suštini, podrazumeva se da učestvuje u radu Skupštine, dakle ovo je nepotrebno, osim ako učestvovanje u radu ne podrazumeva nešto drugo. A da ima mesta sumnji ukazuje alineja dva. Kaže: "– postupa u skladu sa odlukama nadležnog odbora Narodne skupštine", dakle, Administrativnog odbora, "kojima se uređuju prava i dužnosti narodnih poslanika". Meni je, nažalost, lako zamislivo da bi neka skupštinska većina koja ima većinu u Administrativnom odboru mogla da propiše da,na primer, poslanik mora da daje kvorum ili da propiše da poslanik mora da prisustvuje radu sednice. Neću da vas podsećam, mislim da su gotovo sve relevantne političke stranke od kada postoji višestranačje u Srbiji u nekom trenutku bojkotovale rad Skupštine, jer je to bila njihova politička odluka. Poslednji put, čini mi se, da je upravo bojkotovala DS, čini mi se, 2005. godine. Ali, to je politička odluka da li ćemo doći, bojkotovati sednice, da li ćemo jednu sednicu bojkotovati, da li ćemo jednu tačku bojkotovati, kao što je naravno politička odluka, ja po pitanju amandmana gospodina Andrića mogu da glasam za njega, mogu da budem protiv tog amandmana, mogu da budem uzdržan, a mogu i da imam političku procenu da neću da se izjasnim. Znači, potpuno logično. Ovo je dobar amandman i ja sam, nažalost, rekao da taj amandman i neki drugi amandmani neće popraviti ovaj zakon i DSS će, pretpostavljam, danas glasati protiv usvajanja ovog zakona Hvala.
Zahvaljujem. Na član 47. amandman, u istovetnom tekstu, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, i narodni poslanik Zoran Krasić. Oto Kišmarton ima reč.
Poštovane kolege narodni poslanici, ovo je jedan kratak član zakona i SNS je predložila da se ovaj član briše, a ovaj član glasi: "Narodni poslanik stiče pravo na penziju u skladu sa zakonom". Postojanjem ovog člana ništa se neće promeniti u odnosu na poslanika i penzionisanje poslanika, niti bi se, opet, ako bismo ovaj član brisali, u zakonu nešto promenilo. Narodni poslanik stiče pravo na penziju kao i svi ostali građani u Srbiji koji su bili zaposleni, tako da postojanjem ovog člana može se steći utisak da poslanici prilikom penzionisanja imaju neke beneficije zato što su bili poslanici, što svakako nije slučaj. Prema tome, ne znam koji može biti razlog da ovaj član treba da postoji u ovom zakonu. Možemo propisati i da poslanik može da se služi putničkim automobilom u skladu sa zakonom. Dakle, ništa novo ne govori ni ovaj član zakona. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Kada po nalogu nekih koji su otkupili mediji i koji žele da sačuvaju svoj kapital i svoje bogatstvo i žele da po svaku cenu imaju uticaj na formiranje vlasti, kada oni to odluče, onda oni kažu novinaru – napiši vest iz dobro obaveštenih, a nezvaničnih izvora, saznali smo da će narodni poslanici imati pravo na penziju po beneficiranim uslovima. Onda novinar to objavi, a Narodna skupština se trapavo sedam dana bori sa neistinom, a onda posle sedam dana se konstatuje da tako nešto nije ni bilo niti u Nacrtu niti u radnom materijalu niti čak u razmišljanju. Onda se ubaci tema za priču da bi te iste novine na najgori mogući način, ne birajući pogrdne nazive, oblatili i Narodnu skupštinu i narodne poslanike, kako bi se sprečila rasprava o tome ko želi da napravi neku novu vladu, kako želi da obezbedi 126 poslanika putem slobodnih mandata. To je ta priča o kojoj se priča, ali morate da znate ako neki zakon može da postoji i bez jednog člana onda tom članu nije mesto u tom zakonu. Međutim, mnogo veći problem ovog koncepta zakona je taj što vi poslanike i njihov radno – pravni status izjednačavate sa radnim odnosom. Kada bi to tako bilo onda bi se zasnivao radni odnos narodnog poslanika na bazi konkursa, a ne putem izbora. Pobrkali ste nešto, nešto što je samo statusno izjednačeno u nekim pravima. Nije to, plaćaju se doprinosi, plaćaju se porezi.
Zahvaljujem, vreme. Gospodin Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsednice, želim ukratko da iskažem svoj stav, stav moje grupe oko ovog amandmana. Član 47. zakona, koji kaže da narodni poslanik stiče pravo na penziju u skladu sa zakonom, jeste suvišan. Suvišan je iz prostog razloga zato što svi ostvaruju pravo na penziju u skladu sa zakonom. Mi smo, i razlog zbog čega sam se javio je upravo taj, razumeli da ova rečenica treba da stoji da bismo konačno odagnali špekulacije koje su se pojavljivale u javnosti da je jedina svrha pisanja zakona da bi se uvele neke privilegije, da bi se poslanici izdvojili i bili van uslova u kojima žive svi ostali građani, što želim, ovog puta, da kažem da nije tačno i nikada to nije bio predmet razmatranja niti razlog za donošenje zakona. Želim, takođe, jasno da kažem – ja sam član radne grupe koja je radila na izradi ovog zakona. Nikada, nijedna verzija zakona nije bila na radnoj grupi koja je podrazumevala bilo kakve privilegije u odnosu na penzionere. Ovo kažem iz razloga što smo se nalazili u nekim situacijama da smo trpeli takve kritike, što je normalno i logično kada je u pitanju javnost, treba da kritikuje, ali i uvrede koje nije moguće sada prepričati. Jedne novine koje za sebe drže da su ozbiljne čak su iznele i laž da je 11. decembra održana radna grupa koja je, eto, utvrdila predlog zakona u kome se kao glavna stvar nalazi privilegija poslanika prilikom odlaska u penziju. Iz tih razloga razumeo sam želju i potrebu radne grupe da jasno stavi do znanja javnosti da to nije tačno, da će poslanici kao i svi drugi ići u penziju, pod istim uslovima. Zato sam razumeo zahtev, odnosno takvu želju radne grupe da tu poruku jasno pošalje javnosti, imajući u vidu da ona u suštini potvrđuje samo ono što je stalno bilo prisutno u našem stavu, da poslanici moraju da dele sudbinu naroda. Mislim da je ovog puta ovaj član suvišan i ja pozivan predstavnika predlagača da prihvati ovaj amandman.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, zaista, iz iskrene namere da zaštitimo Narodnu skupštinu i narodne poslanike od beskrupuloznih namera kojima je ova institucija, i mi u njoj bili izloženi povodom nečega što je bila nečija konstrukcija, dakle, potpuna neistina, mi smo, dakle, namerno stavili ovaj član u zakon, kao što je i kolega Petronijević rekao, kako bismo prekinuli tu salvu rafala koja je bila upućena prema narodnim poslanicima, potpuno neutemeljeno i bez ikakvog osnova. Dakle, ono što sada i mi znamo, od samog početka izgleda kao suvišno, bilo je neophodno kako bismo prekinuli jednu kampanju koja se vodila protiv Narodne skupštine i narodnih poslanika, prihvatam amandman koji je podnet, potpuno u uverenju da svi zajedno delimo nameru da ovu instituciju štitimo od onih koji imaju potrebu da devalviranjem ove institucije i nas u njoj, zapravo, omogućuju da se u društvu dešavaju stvari koje nisu prihvatljive. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji ima reč.
Predsedniku Narodne skupštine se na neki način ostavlja diskreciono pravo da u ovaj dom može da pozove određena lica, određene ljude, kako bi nam se obratili i ti ljudi mogu da budu prijatelji ove države i SRS sa tim nema nikakvih problema. Naprotiv, nama je bilo jako drago kada je ovde bio ruski predsednik Dmitrij Medvedev i kada se obratio poslanicima u ovom domu. Međutim, ovde ima nešto drugo. U istoriji srpskog naroda često je bilo pojedinaca i grupa koje su pokušavale da svoje interese, bili oni pojedinačni ili grupni, pokušaju na neki drugi način da ostvare, na načine koji nisu primereni tradiciji srpskog naroda. Nekada su ti načini, nažalost, podsećali i ličili na nešto što izgleda kao puzanje. Ne sporim da se i puzanjem ponekad može stići vrlo visoko. Znate onu pričicu – kada je ptica na visokom drvetu videla crva, pa ga pitala otkud ili kako si ti dospeo ovako visoko, a on joj odgovorio puzanjem, samo puzanjem. Dakle, i puzanjem se može doći vrlo visoko, ako neko želi na taj način to da radi. Međutim, primiti nekoga u ovu Skupština, koji je apsolutni neprijatelj srpskog naroda, koji se eksplicitno izjašnjava protiv vitalnih interesa srpskog naroda, za SRS je apsolutno neprihvatljivo. Naš predsednik dr Vojislav Šešelj nije poklekao pred Međunarodnim sudom u Hagu, pred tom političkom sudskom nakazom nijednog momenta, pa ni po cenu svog života. Kao što znate, on nije pokušao da puzi pred njima u dokazu da je ne samo on nevin, nego da je nevin srpski narod. Mi smo zaista ponosni na to što nas je on učio i naučio da ne puzimo ni pred kakvom silom i to je u stvari suština ovog amandmana. (Predsednik: Vreme.)
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Avramović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 51. doda novi član 51a. Ima reč. Izvolite, gospodine Avramoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada već odlučujemo o načinu rada Narodne skupštine, o pravima narodnog poslanika, pošto u položaju to više ne možemo da radimo, jer smo utvrdili da je član 37. suvišan, moram da skrenem pažnju ili digresiju na ono što je praksa u parlamentu, a to je da su spojive tačke koje po prirodi stvari ne mogu biti spojive i da jedan ministar, recimo ministar odbrane brani Zakon o saobraćaju ili da jedan ortoped brani zakon o planiranju i izgradnji. Moj amandman interveniše upravo smislu zamene takve prakse sa obrazloženjem da je svaki predstavnik Vlade obavezan da bude prisutan na sednici Skupštine, kada je njegov predlog zakona na dnevnom redu, iz prostog razloga da bi sami poslanici imali legitimitet obrazlaganje amandmana, postavljajući pitanje i dobijajući odgovor na isto. Suština jeste da ne može da se spoji ono što je nespojivo, da ne može da bude Zakon o poljoprivredi i Zakon o žigovima na dnevnom redu u istoj tački, zato što se zna da po jednoj tački dnevnog reda imate određeno vreme po kome možete da diskutujete, da se to deli srazmerno poslaničkim grupama i tako uskraćujete poslanike i poslaničke grupe da raspravljaju o svim zakonima ravnomerno u onoj težini u kojoj to treba, u odnosu u onoj težini u kojoj je zakon težak. Da ne bismo poredili ''babe i žabe'' i da ne bi trošili vreme na bitne i nebitne stvari, moj amandman bi trebalo po prirodi stvari da bude prihvaćen, onda bi ovaj parlament imao kompletnu demokratsku proceduru, da se raspravlja o svim pitanjima koja su na dnevnom redu. Ovako imate zakon koje je na dnevnom redu, a niko ga nije ni spomenuo, a usvojen je i izglasan bez ikakve rasprave.
Zahvaljujem. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Gospodin Andrić ima reč.
U članu 54. predlažemo da se briše u stavu 1. koji kaže – u slučaju raspuštanja Skupština Srbija vrši samo tekuće ili neodložne poslove, tačke 4. koja kaže – ''ili to nalažu potrebe države''. Mislimo da ovo nije dovoljno jasno. Pošto, ako je potreba države nešto što je suviše veliko ili radikalno, mislimo da bi u takvim okolnostima već bilo proglašeno ratno ili vanredno stanje. Ne misli se na te najradikalnije potrebe države. Imajući u vidu da su do sada, bar poslednjih nekoliko puta, izbori u Srbiji raspisivani tako što se raspuštao parlament, taj metod je bio primenjivan, mislimo da je ovo jedna odredba koja nije dovoljno jasna i ostavlja prostor možda za nekakve zloupotrebe, pa predlažemo da se briše. Mislimo da su dovoljne ove definicije koje su date, u članu 54,u kojim to slučajevima Skupština radi kada je raspuštena i da pokrivaju sve mogućnosti i potrebe. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 55. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Ovaj amandman su prihvatili predstavnik predlagača, gospođa Nada Kolundžija, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Nenad Konstantinović je na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao amandman na član 60. Zaštitnik građana na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao je amandman, takođe, na član 60. Odbor za pravosuđe i upravu na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika podneo je amandman na član 60. Predstavnik predlagača, gospođa Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Zaštitnik građana podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 60. doda novi član. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Gospodin Andrić želi reč.
Hvala. Po našem mišljenju član 61. koji definiše međunarodnu saradnju Skupštine Srbije u ovom obliku je neambiciozan i nekako je rutinski, bez ikakvog sadržaja. Ono što mi predlažemo jeste da se tu posle postojećeg stava 2. doda stav 3, koji kaže – da narodna skupština posebnu saradnju ostvaruje sa Evropskim parlamentom i drugim organima i telima EU, u cilju efikasnijeg prilagođavanja pravnog i političkog sistema Republike Srbije pravnim tekovinama EU i što bržeg prijema Republike Srbije u njeno punopravno članstvo. Pretpostavljamo da je želja predlagača bila da ovaj član ostane suviše načelan da bi se izbegla nekakva konkretnija rasprava u Skupštini. Mislimo da će Skupština Srbije morati da uzima u obzir, naročito ako se ima u vidu da smo zemlja koja je podnela kandidaturu za članstvo u EU, da će u sve više zakona morati da se ističe posebna uloga ili odnos EU i Srbije. Po našem mišljenju to nije ništa pogrešno. Isticanjem kandidature za članstvo, istakli smo jasnu nameru da delegiramo deo svog suvereniteta na EU i da prihvatimo razne institucije EU, i pravne i političke. S tim u vezi, mislimo da je važno da se ta želja, koja je prvi put pokazana u formalnom smislu predavanjem kandidature, istakne i u zakonu o Skupštini, kao što Skupština Srbije već dugo godina ima i Odbor za evropske integracije, poseban odbor koji se bavi samo evropskim integracijama, tako mislimo da je i u međunarodnoj saradnji, s obzirom na našu političku želju da budemo deo jednog većeg entiteta moramo da istaknemo EU i time odbacimo eventualne sumnje, koje postoje, u međunarodnu saradnju, a i da damo svojevrstan prioritet u trenutku u kome prolazimo kroz proces evropskih integracija i saradnje sa EU. To je po našem mišljenju potpuno normalno, s obzirom na želju, bar javno iskazanu, koja postoji u procesu evropskih integracija. Hvala.
Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 66. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Vučeta Tošković, izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, SNS je u članu 66. stav 3. predložila da se reč "predsednika" briše, iz prostog razloga što ne može vlast da se koncentriše u instituciju. Ovde u vašem predlogu zakona se govori u stavu 1. stavu – ''Narodna skupština samostalno utvrđuje i raspolaže sredstvima za rad Narodnu skupštinu (u daljem tekstu: skupštinski budžet).'' U 2. stavu– ''Skupštinski budžet je sastavni deo budžeta Republike Srbije''. U stavu 3. se kaže – ''Vlada ne može bez saglasnosti predsednika Narodne skupštine obustaviti, odložiti ili ograničiti izvršavanje skupštinskog budžeta. Ne bi trebalo da se koncentriše vlast u instituciji predsednika, nego, kako Narodna skupština donosi budžet, tako treba da raspolaže sa budžetom Narodne skupština sama Narodna skupština. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Munjiću.
Hvala. Član 77. Predloga zakona kaže: ''Akti kojima se uređuju organizacija i rad Službe Narodne skupštine, unutrašnja organizacija i sistematizacija radnih mesta Službe Narodne skupštine, doneće se u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona.'' Po nama, rok od šest meseci je apsolutno neprimeren rok. On je u koaliciji sa najmanje dve stvari. Prvo, sa razlozima za donošenje po hitnom postupku koji kažu: ''Donošenjem ovog zakona po hitnom postupku obezbeđuju se normativne pretpostavke za usklađivanje Poslovnika Narodne skupštine sa Ustavom Republike Srbije, kao i donošenje drugih akata predviđenih ovim zakonom, čime se omogućava nesmetano funkcionisanje i rad Narodne skupštine.'' Problem je u ovom poslednjem delu – ''čime se omogućava nesmetano funkcionisanje i rad Narodne skupštine''. Ako vi smatrate da će se ovaj zakon doneti da bi bilo nesmetano funkcionisanje rada Narodne skupštine, onda smo mi u potpunosti u pravu kada kažemo da ova Skupština sada deluje upravo suprotno od nesmetanog funkcionisanja. Adekvatan naziv za ''nesmetano'', odnosno suprotan naziv za ''nesmetano'' kažite vi koji je. Imate lingviste, pa recite koji je. Ovo su samo neki deklarativni razlozi i zaista nemaju veze sa istinom. Šta je to, šta je vezano za unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta, kao i za organizaciju i rad službe i za šta je ovde potrebno šest meseci? Pre nekoliko dana sam ovde rekao da je tačno da je bolje tri sata prerano, nego minut prekasno, ali u odnosu na ovaj zakon, mislim da to uopšte nije tačno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za pravosuđe i upravu na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 80. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman je inače prihvatio predstavnik predlagača. Pošto smo završili Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača narodni poslanik, gospođa Nada Kolundžija, želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, obaveštavam vas da ćemo dana 26. februara 2010. godine, dakle, danas, u 14. 30 časova glasati o ovom zakonu. Prema tome, da se odmorimo jedno dvadesetak minuta i molim vas da uzmemo učešće u glasanju. Dan za glasanje je, ponavljam, 26. februar 2010. godine, petak, u 14.30 časova. [[Posle pauze – 14.55]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice ujedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 138 narodnih poslanika, pa imamo uslove za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O NARODNOJ SKUPŠTINI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o Narodnoj skupštini, u načelu. Od 147 narodnih poslanika, 127 je glasalo – za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Odbor za pravosuđe i upravu povukao je amandman na član 16. koji je podneo 23. februara 2010. godine. Narodni poslanik Nenad Konstantinović, na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, povukao je amandman na član 60. Zaštitnik građana, na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, povukao je, takođe, amandman na član 60. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpune amandmane: narodnog poslanika Zlate Đerić na član 52. i narodnog poslanika Milorada Buhe na član 62, a kao neblagovremen amandman narodnog poslanika Zorana Antića na član 78. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Molim da se izjasnite. Od 145 narodnih poslanika, za je glasalo 16. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnite. Od 145 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Dakle, predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman.Od 148 poslanika, za je glasalo 133. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača, gospođa Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 115. Konstatujem da je amandman prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 13. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 20. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 17. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 17. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman supodneli narodni poslaniciČedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 23. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za ovaj amandman je glasalo 123. Amandman je prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 17. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Odbor za pravosuđe i upravu na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika podneo je amandman na član 16. Predstavnik predlagača, gospođa Kolundžija, prihvatila je amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 149 poslanika, za je glasalo 123. Konstatujem da je amandman prihvaćen. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković, narodni poslanik Sreto Perić i grupa od 21 poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo četvoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 13. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević, narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević i Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića i zajedno narodnih poslanika Čedomira Jovanovića, Judite Popović, Nataše Mićić, Ivana Andrića, Vesne Pešić, Zorana Ostojića i Kenana Hajdarevića. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 137. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman na član 19. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za amandman se izjasnilo 118. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 18. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Molim da se izjasnite Od 149 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za amandman se izjasnilo sedam. Amandman nije prihvaćen. Na naslov iznad člana 26. i član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 11. Amandman nije prihvaćen. Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 22. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Molim da se izjasnite Od 149 poslanika, za je glasalo 13. Amandman nije prihvaćen. Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 27. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 149 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. (Signalizacija nije u redu. Ponovo ćemo da se izjasnimo o amandmanu gospodina Perića na član 27.) Od 149 poslanika, za je glasalo 136. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 149 poslanika, za je glasalo 50. Amandman nije prihvaćen. Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Od 149 poslanika, za amandman se izjasnilo dvoje. Amandman nije prihvaćen. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 17. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Mijović, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, prihvatila je ovaj amandman. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 143. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 17. Amandman nije prihvaćen. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 8. Amandman nije prihvaćen. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Mijović, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 22. Amandman nije prihvaćen. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za amandman je glasalo 11. Amandman nije prihvaćen. Na član 39. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Zlata Đerić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 16. Amandman nije prihvaćen. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Mijović, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo glasamo. Od 149 poslanika, za je glasalo 22. Amandman nije prihvaćen. Na član 41. amandman je podneo Odbor za pravosuđe. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu, prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 14. Amandman nije prihvaćen. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 8. Amandman nije prihvaćen. Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 15. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo dvoje. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Mijović, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za amandman je glasalo 22. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 47. amandman, u istovetnom tekstu, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, prihvatila je ovaj amandman. Molim da se izjasnite. Od 149 poslanika, za je glasalo 114. Konstatujem da je amandman prihvaćen. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasao jedan. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanik Milan Avramović podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 51. doda novi član 51a. Molim da se izjasnite. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Mijović, Judita Popović, Nataša Mićić, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić i Kenan Hajdarević. Molim vas da glasamo. Od 146 poslanika, za amandman je glasalo 18. Amandman nije prihvaćen. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim vas da se izjasnite. Od 149 poslanika, za amandman je glasao jedan. Amandman nije prihvaćen. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite Od 146. poslanika, za je glasalo 116 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 55. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Molim da se izjasnite Od 147. poslanika, za je glasao 121 poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasalo 11 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim da se izjasnite o amandmanu koji je predstavnik predlagača prihvatio. Od 147 poslanika, za je glasalo 134 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 60. Predstavnik predlagača, gospođa Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Molim da se izjasnite. Od 147. poslanika, za je glasalo 120 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Zaštitnik građana podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 60. doda novi član 60a. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasalo 15 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnite. Od 148 poslanika, za je glasalo 19 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Molim da se izjasnite. Od 147 poslanika, za je glasalo 11 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 66. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnite. Od 145 poslanika, za je glasalo 16 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 16 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo osam poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i Mićo Rogović. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 16 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 15 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 14 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 16 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 16 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Molim da se izjasnite. Od 144. poslanika, za je glasalo 15 poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 80. U članu 80. reči: "osmog dana" zamenjuju se rečima: "narednog dana". Podsećam vas da je ovim amandmanom predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju amandmana, predlagač je naveo da se predlaže da zakon stupi na snagu pre osmog dana od dana objavljivanja, s obzirom na to da je potrebno da se što pre pristupi kako usklađivanju akata sa odredbama zakona, tako i u donošenju akata koji su neophodni za njegovu primenu. Kraći rok za stupanje na snagu zakona omogućiće i primenu odredaba zakona na rad Narodne skupštine već na prvom redovnom zasedanju Narodne skupštine. Imajući u vidu navedeno, napominjem da će Narodna skupština, samim odlučivanjem o ovom amandmanu, istovremeno utvrditi da li postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, prihvatila je amandman. Od 144 poslanika, za je glasalo 124 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman i da smo na taj način utvrdili da postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o Narodnoj skupštini u celini. Od 144 poslanika, za je glasalo 127 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o Narodnoj skupštini. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje po ovoj tački dnevnog reda, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Zahvaljujem na saradnji.