Kolegice i kolege, želim vam dobar dan!Nastavljamo sa sjednicom. Raspravit ćemo - Prijedlog Obiteljskog zakona, prvo čitanje, P.Z.E. br.510 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mlade i sport, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvješće ste primili na sjednici. Prijedlog zakona obrazložit će potpredsjednica Vlade, ministrica socijalne politike i mladih gospođa Milanka Opačić. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, kolegice i kolege zastupnici dobro vam jutro. Evo krećemo sa obiteljskim zakonom, jednim vrlo osjetljivim i zahtjevnim zakonom upravo zbog toga što se tiče obitelji, tiče se nečega što je uvijek vrlo osjetljivo. Naravno ovaj zakon kao ni većina zakona nije pisan za situacije u kojima je sve dobro i u kojima stvari funkcioniraju i štimaju nego se naprosto piše zbog onih gdje mora intervenirati država. Svaki puta kada država intervenira uvijek je pitanje gdje je ta tanka granica u kojoj moramo ostaviti da obitelj bude na neki način samostalna i da sama odlučuje o nekim svojim unutarnjim odnosima a gdje je trenutak kada država treba intervenirati kako bi prvenstveno zaštitila u tom trenutku djecu ili nekog drugog člana obitelji. Zato smo pristupili izmjeni Obiteljskog zakona u nešto većem opsegu, radili smo praktički novi zakon zbog toga što bi izmjene i dopune u ovako velikom obliku bile vrlo nepregledne onima koji rade pa smo se odlučili ipak na ovakav jedan rekla bih novi obiteljski zakon koji o većini svojih odredbi promijenjen u odnosu na prethodni. Mijenjali smo ga iz nekoliko razloga. Prvi je taj što imamo vrlo malo sredstava da spriječimo manipulativne roditelje u trenutku razvoda braka da svoju djecu koriste za međusobne obračune. U zadnjih 10-tak godina strašno je porastao broj djece koje se nalaze u psihosocijalnom tretmanu, djece koja su visoko traumatizirana zbog neodgovornih roditelja koji njih koriste kao sredstvo međusobnih obračuna ili u bitci za podjelu imovine ili bilo koji drugi interes koji odrasli nažalost imaju u onom trenutku kada krene razvod braka. Drugo, mijenjali smo zakon i zbog nekih drugih životnih situacija o kojima ću ovdje nešto reći i naravno zbog konvencija koje su se sve ove godine potpisivale ali se nisu provodile odnosno nisu bile upisane kroz određeni zakonski prijedlog i dakle zbog svih tih manjkavosti ali prvenstveno zbog ovih životnih problema koje imamo smo išli u promjene obiteljskog zakona. Ono što su neki noviteti, počet ću evo od razvoda braka u trenutku kada trebamo na neki način zaštiti dijete i njegov obiteljski dom, dakle mjesto gdje će dijete nastaviti svoj život i u tom dijelu mi smo dakle u nekoliko poglavlja zaštitili obiteljski dom, odnosno mjesto gdje bi dijete trebalo dalje nastaviti živjeti. Uveli smo i još neke postupke pri razvodu braka, dakle sada ljudi idu na savjetovanje, imali smo obiteljsku medijaciju koja je u biti bila negdje na marginama našeg sustava, radile su i neke udruge, radile su dakle uglavnom nevladine organizacije. Međutim nikad nije bila sastavni dio sustava socijalne skrbi što mislimo da bi sada moglo pomoći. Medijacija se puno više razvijala u sustavu pravosuđa za neke druge stvari, to je vrlo interesantno. Kad ste imali bilo kakve druge sporove novčane vrste ili neke druge tu se medijacija razvijala, obiteljska medijacija koja je mogla pomoći jednom broju ljudi da se dogovore tijekom razvoda braka i da taj razvod braka bude puno više amortiziran u svom sukobu, ta obiteljska medijacija evo se u ovom sustavu nije razvijala, mi ćemo je sada staviti kao dio sustav socijalne skrbi. Uveli smo i roditeljski plan. Dakle riječ je o jednom planu koji omogućava zajedničku roditeljsku skrb za dijete. Mi smatramo da neovisno o tome što se dvoje ljudi odraslih razvodi, da dijete ima pravo na komunikaciju sa oba roditelja, ima pravo na susrete, druženja sa oba roditelja. To je dakle, jednako prvenstveno pravo djeteta ali isto tako i pravo oba roditelja na to druženje. Mislimo da je roditeljski plan koji će biti vrlo jasno strukturiran, strukturiran već sad u zakonu ali bit će i kroz poseban obrazac i pravilnik koji ćemo napraviti, ustvari jedno dobro sredstvo koje može omogućiti gotovo 70% bračnih partnera koji se razvode sporazumno, razvode se u miru, da onda i napišu zajednički, odluče o tome kako će zajednički skrbiti za svoju djecu. Naravno oni koji su visoko ofliktni moraju ići na sud. Dakle, roditelji u kojima postoji nasilje, u kojima je apsolutno onemogućena bilo kakva komunikacija, u kojem su konflikti toliko veliki da uopće dvoje ljudi ne mogu sjesti za zajednički stol i razgovarati, nažalost o toj manjini će morati odlučivati sud. Na svu sreću to jest manji broj ovoga slučajeva ali kao i u svakoj situaciji to su slučajevi koji najčešće izađu u javnost i koji nam pune novinske stupce i onda se stiče dojam da je ustvari većina ljudi takva. Po našim statistikama više od 70% ljudi se razvede sporazumno, negdje oko 15-tak % su parovi za koje mislimo da uz postupak medijacije možemo dobiti da postignu određeni spor, odnosno određeni dogovor i ostat će naravno ova jedna manjina za koju smo i stavili ovdje neke odredbe koja će morati ići na sud i o kojoj će morati sud odlučivati. U tom trenutku kada sud odlučuje, naravno za sve one koji ne budu poštivali sudsku odluku ili ono što su se dogovorili u roditeljskom planu, postoje i određene sankcije. Sankcije su na neki način stupnjevane, od opomene, od toga da će se moći tražiti naknada štete, npr. za roditelja koji je, ne znam, doputovao, npr. iz Splita do Zagreba nije vidio svoje dijete, druga strana će mu morati nadoknaditi troškove tog puta, do toga da možemo zatražiti, odnosno druga strana ili centar za socijalnu skrb mogu zatražiti i promjenu odluke o skrbništvu nad djetetom. Dakle, ukoliko je roditelj manipulativan, ukoliko šteti svojim ponašanjem djetetu, ukoliko ne dopušta drugom roditelju i krši dječje pravo da ima kontakte s drugim roditeljem, u tom trenutku možemo posegnuti za ovom krajnjom mjerom, a to je promjena odluke o skrbništvu. Riješili smo ovdje i nešto što je bilo jedno životno pitanje, dakle, stigao je na Ministarstvo i na mene osobno jedan broj mail-ova, ljudi koji su bili strašno nesretni jer su njihova djeca umrla prilikom poroda, u tom trenutku oni nisu bili u braku i otac se u tom trenutku nije mogao upisati kao otac djeteta iako je bio otac djeteta. Dakle, uz traumu da im je dijete umrlo još su imali dodatnu traumu da im je zakon onemogućio da se upišu u tom trenutku kao otac djeteta. Mi smo i taj dio riješili i sada su i te prepreke, što se zakona obiteljskog tiče, maknute. U Obiteljskom zakonu smo ograničili i neke nadzore, naime, mi smo u analizama koje smo radili vidjeli da nam nadzori traju predugo. Našli smo nadzore koji traju i po 12 godina. Nadzor koji traje 12 godina definitivno pokazuje da nismo napravili što smo trebali. To znači da smo dijete ostavili, očito, disfunkcionalnoj obitelji, predugo, onda nam se dogodi da nakon tih 12 godina takvo dijete ustvari završi u nekom od popravnih domova. Dakle, nismo napravili ono što je bila naša misija, misija centra za socijalnu skrb, a to je da pomognemo obitelji ukoliko se procjeni, o novom zakonu, 2 puta po 6 mjeseci, da doista u toj obitelji je dijete na neki način ugroženo i da ne može se ništa učiniti da ta obitelj bude bolja. Onda se moraju donijeti neke druge odluke, što znači da ovog puta smo ugradili neke mehanizme koji će pomoći centrima da puno prije detektiraju što i kako se može pomoći određenoj obitelji, ali i da što prije donesu odluke kako bismo mogli djetetu dati drugu šansu. I da nam onda ne bude, ne budu nadzori neka vrsta alibi priče. A kad malo pogledate ustvari što smo napravili za dijete, vrlo malo. Uredili smo i dio koji se tiče posvojenja, naime, znate da je bilo dosta prijepora u dosadašnjem zakonu gdje je pisalo ukoliko se roditelj ne javi 3 mjeseca ili se javi u roku od 3 mjeseca, da onda se to smatra da skrbi za dijete. I svi ovdje u ovoj dvorani smo govorili da to nije skrb za dijete, da je to tako ispunjavanje jedne forme kojom se ustvari drži vrlo nepravedno, da tako kažem, šapa na djetetu i neda se djetetu mogućnost da ode u posvojenje. Mi smo sada tu odredbu znatno doradili i rekli smo ako svojim ponašanjem pokazuje nezainteresiranost za dijete, to je već dovoljan razlog da se pokrene postupak za oduzimanje roditeljske skrbi. Kada je u pitanju posvojenje, zajedno sa pojedinim udrugama koji okupljaju ili potencijalne posvajatelje ili ljude koji su posvojili, prihvatili smo njihove sugestije da uvedemo stručnu pripremu za posvajatelje. Budući da, kako kažu neki stručnjaci, kad kupite mikser dobijete uputu o tome kako ćete ga staviti u funkciju, ali kada posvojite dijete, onda vam nitko ne kaže što i kako postupati. Većina djece su vrlo visoko traumatizirana zbog toga što dolaze iz obitelji u kojima su trpili ili zlostavljanje ili zapuštanje i zanemarivanje. Pa i sam smještaj u nekoj instituciji isto tako vrlo traumatiziran i naprosto ostavlja određene ožiljke na djetetu. Prema tome stručna priprema za posvajatelje bi trebala ustvari biti neka priprema za te ljude da znaju što ih čeka u posvojenju kako ne bismo imali poslije problema, kako bi se znali nositi sa problemima, dakle, koji će ih možda u nekom budućem periodu čekati. Zbog toga smo odlučili i napraviti još jedan iskorak, a to je smještaj djeteta sa ciljem posvojenja koji može trajati do 6 mjeseci kako bi se napravila dobra procjena hoće li zasnivanje posvojenja biti u skladu sa dobrobiti djeteta ili ne. Dakle, to je jedna faza u kojoj bismo trebali vidjeti da li takav jedan suživot funkcionira i može li se onda pretvoriti u jedan trajni život i u posvojenje. U ovom zakonu dogodile su se i dosta velike izmjene kada su u pitanju osobe sa invaliditetom, dakle, prvenstveno osobe kojima se oduzima poslovna sposobnost. Mi smo zemlja koja ima nadprosječan broj ljudi kojima se na godišnjoj razini oduzima poslovna sposobnost. Kada pogledate zemlje EU, mi imamo izuzetno veliki broj, što znači da je to jedan prostor možda otvoren i za manipulaciju. Kako toga ne bi bilo, a i kako bismo poštivali konvenciju o ljudskim pravima koje smo preuzeli, mi smo odlučili formirati i pravnog zastupnika. Dakle, jedan institut pravnog zastupnika, koji bi trebao pravno zastupati djecu onog trenutka kada se nađu kao stranka u sudskom postupku ili se odlučuje o njihovim pravima, odnosno o njihovom životu, budući da se oni sami ne mogu zastupati na sudu i braniti. I oni će raditi, naravno i zastupanja ovih osoba koje se lišavaju poslovne sposobnosti. To je naša obveza po konvenciji, ali mislim da je to jedna ljudska obveza kako bismo te ljude zaštitili maksimalno, zaštitili njihova prava i kako ne bismo dopustili da se na bilo koji način sa takvim ljudima manipulira zbog bilo kakvih interesa imovine ili bilo čega drugoga. Dakle, riječ je o tome da ćemo za početak imati 8 pravnih zastupnika, dakle, ljudi sa položenim pravosudnim ispitom, koji će moći pristupiti sudu i boriti se dakle za prava djece i osoba koje će krenuti u postupak rješavanja poslovne sposobnosti. I na kraju uvodimo i neke druge mehanizme koji će ostaviti djelomičnu poslovnu sposobnost. Nažalost, danas imate puno ljudi kojima je u potpunosti oduzeta poslovna sposobnost. Kada bi ih se procjenjivalo po nekim sustavima koji funkcioniraju u zemljama EU, njima bi sasvim sigurno ostao jedan dio poslovne sposobnosti jer su naprosto u mogućnosti odlučivati o nekim, ako ništa drugo ono o malim životnim sitnim stvarima koji su za njih važne i mislim da im treba barem taj dio onda ostaviti, a neke naravno druge poslovne sposobnosti se onda mogu i trebaju oduzeti. Naravno sve to u skladu sa pravilima struke i onih koji u tom trenutku vještače. Evo ovo su možda najkrupnije izmjene, najkrupniji naglasci u Obiteljskom zakonu, a sve ostalo ćemo danas raspraviti u raspravi koja će sada krenuti. Mi smo otvoreni za sve sugestije i ova rasprava i služi tome da Obiteljski zakon učinimo možda još boljim od onoga što smo mi napisali. Evo hvala vam lijepa na strpljenju.
Hvala lijepa. Replika Josip Salapić.
Hvala potpredsjednice. Potpredsjednice Vlade. Što se tiče svega što ste rekli, prvo najvažnije, imali smo nedavno referendum o kojem se između ostalog govorilo i o braku o definiciji braka, obitelji, obiteljskim odnosima iako sam ja u raspravama bio za to da se to pitanje regulira Obiteljskim zakonom. Nažalost svi su nešto za ili protiv, a u ničem nismo zajedno. Ja se zalažem za to i naš klub da u ovom prijedlogu zakona zaštita prava djece, veći problem u Hrvatskoj da u raznoraznim definicija su konkretna provedba prava zaštite djece. Mnoge su obitelji u Hrvatskoj rastavljene, mnogi su postoci rastave brakova u Hrvatskoj nakon sklapanja braka i to je zabrinjavajuće, a ono najvažnije od svega i pomalo me čudi što se inicijativa U ime obitelji o tome nije oglasila, a to je jako važno pitanje, a to je zaštita djece. Što će djece nakon tih trauma razvoda braka i vidjeli smo posljedice teških razvoda, neodgovornih roditelja, neodgovornih roditelja koji bi se trebali brinuti o budućnosti svoje djece bez obzira na pravne posljedice razvoda braka. Dobro je što je prvo čitanje ovog zakona jer ćemo imati vremena, javna rasprava je prošla, prvo čitanje zakona je sada, klubovi će dati svoju riječ i zastupnice i zastupnici i dobro je što je prvo čitanje i ovo je jako važan zakon. I pozivam evo ispred kluba HDSSB-a i sve kolege i širu zajednicu i raznorazne inicijative u Hrvatskoj koje su se zalagale za zaštitu obitelji, braka i bračnih odnosa bez obzira na rezultate referenduma, bez obzira na stavove koji su bili u Hrvatskoj u proteklih mjesec dana da se pobrinemo da pravo zaštite djece, pravo zaštite osoba starije životne dobi ali općenito pravo zaštite braka i obitelji u ovom Obiteljskom zakonu dobije najvišu razinu s obzirom na temeljne europske vrednote. Ja smatram da Hrvatska pripada u zemlje europskog pravnog područja i trebamo dati maksimum da zaštitimo djecu i obitelj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi na redu je u ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kolegica Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Poštovana ministrice sa suradnicama, kolegice i kolege. Evo Obiteljski zakon koji je pred nama sigurno je jedan posebni zakon jer na drugačiji način odnosno drugačije od bilo kog drugog zakona tiče se svakog građanina RH. Kada smo imali okrugli stol ovdje u Saboru u organizaciji 4 odbora i tematsku sjednicu vezano za Obiteljski zakon, onda je ministrica u jednom trenutku rekla da se neki saborski zastupnici prema ovakvim zakonima koji su debeli, veliki ponašaju kao prema lektiri i da ih isto tako i čitaju, da pogledaju najprije koliko imaju stranica pa da onda odluče što i kako s njima. Ovaj zakon smo pročitali i nismo čitali kao lektiru, čitali smo ga uistinu kao izuzetno važan zakon koji utječe na svakodnevnicu svakoga građanina RH i ono što na početku zaključujemo jeste da nije razumljiv odnosno da nije dovoljno razumljiv građanima na koje se odnosi. U ovom vremenu javne rasprave od kada je zakon dan na javnu raspravu čuli smo izuzetno puno mišljenja struke, čuli smo puno mišljenja profesora obiteljskog prava, odvjetnika, djelatnika centara za socijalnu skrb i više-manje svi govore isto. Zakon do kraja nije dorečen i kao takav izazvat će u primjeni jako, jako puno problema i puno nedoumica. Ja uopće ne sumnjam da je predlagatelj u izmjenu postojećeg zakona odnosno u donošenje novog zakona išao sa najboljom namjerom da se problemi koje imamo do kraja riješe. Međutim imamo situaciju da smo imali postojeći Obiteljski zakon koji do kraja ja ću biti slobodna pa reći tako, nismo naučili sprovoditi, dakle zakon koji nam do kraja nije saživio u praksi i na kome nismo položili s dobrom ocjenom. Postavlja se pitanje sada što će biti sa ovim zakonom i koliko će nam vremena uistinu trebati da se svi po njemu educiramo, da ga svi kvalitetno naučimo odnosno da ga najbolje nauče oni koji ga moraju provoditi, a to su u prvom redu djelatnici centara za socijalnu skrb, onda suci koji evo čuli smo u uvodnoj replici ministrici da imamo svaki dan sve više i više rastava, da imamo svaki dan sve više i više traumatizirane djece, dakle koliko će ga biti sposobni i u kojem vremenu naučiti oni koji ga moraju svakodnevno primjenjivati. Izuzetno je opasno za svaki zakon, a pogotovo za Obiteljski ako on u sebi ima puno nedorečenosti jer onda i dolazimo na iščitavanje lektire gdje svatko tu lektiru iščitava na svoj način i na pitanje profesora da interpretira to što je pročita kaže neko svoje mišljenje. To nije dobro, to dovodi do nejednakog postupanja. I sada smo svjedoci da se u rastavama braka ne postupa na isti način na svim sudovima, da se nema isti tretman u svim centrima za socijalnu skrb, da su roditelji na neki način možda privilegirani više u većim gradovima gdje ima više nevladinih udruga koje se bave njihovim problemima u odnosu na one građane koji žive u manjim sredinama gdje tih nevladinih udruga i civilnog sektora koji bi radio s njima i pomagao im u svladavanju njihovih prepreka nema dovoljno. S obzirom da je ovo prvo čitanje ja se uistinu nadam da ćemo svi zajedno konstruktivno biti na istom tragu a to je da zakon bude dobar, da zakon bude čim životvorniji, da bude čim lakši za primjenu i da do drugog čitanja ispravimo ono što se ispraviti da. S obzirom da zakon ima evo 557 članaka normalno od svega toga može se reći nešto ali s obzirom da danas ima puno govornika mislim da će se svatko fokusirati na određeni dio pa ću ja u ime našeg kluba iskoristiti vrijeme da upozorim možda na neke stvari o kojima bismo trebali voditi računa i do drugog čitanja ih možda, neću reći mijenjati ali možda decidiranije objasniti. Na primjer što se tiče obiteljskog doma imamo članak koji kaže da za vrijeme trajanja braka bračni drug ne smije otuđiti ili opteretiti nekretninu koja predstavlja bračnu stečevinu. To znači da kada piše da ne smije treba u zakonu pisati koje su posljedice ako to uistinu učini. Ovako dolazimo do situacije da zakon jednostavno sankcije ukoliko se tako nešto napravi ne predviđa. Dakle, imamo odredbu koja je na razini prijetnje ali za tu odredbu ukoliko se ne ispoštuje nemamo sankcije. Pričamo o zaštiti djece i zasigurno bi svatko tko tako nešto učini morao znati i koje su mu sankcije. U članku 45. stavak 1. piše da bračni drugovi imovinske odnose mogu urediti samo u slučaju prestanka braka ili bračne zajednice. Što to znači? Da će se morati čekati donošenje pravomoćne presude o razvodu braka. Biti će problema oko toga jer će svatko na svoj način upravo interpretirati ovakvu odredbu i mislim evo da bi tu trebalo staviti možda još jedan dodatak. U članku 298. stavak 3. vezano za uzdržavanje, kažete da predviđate uzdržavanje bračnog druga na neodređeno vrijeme kada postoje za to opravdane okolnosti. Opravdane okolnosti onda u objašnjenju navodite da su to kao recimo duljina trajanja braka, broj zajedničke djece i skrb o djeci za vrijeme trajanja braka te raspodjela obiteljskih obveza. Mislim da nam je ovakva definicija izuzetno opasna jer otvara prostor mnogim tužbama primjerice domaćica koje će zahtijevati uzdržavanje pod izlikom opravdanih okolnosti. I ja bih čak rekla s razlogom. Jer te majke i te žene koje sada recimo jesu u obitelji, brinu o obitelji i nisu zaposlene ne znamo cijenu koštanja njihovog rada a to jeste upravo taj minuli rad na koga se pozivamo, na temelju koga se može tražiti uzdržavanje do daljnjega dok okolnosti to predviđaju. Imamo situaciju da obiteljsku skrb prenosimo na drugu odnosno na treću osobu. Gdje je razlika između situacije kada će dijete biti pod skrbništvom i situacije kada će netko moći prenijeti roditeljsku skrb a ovdje stvarno izrijekom piše trećoj osobi ili ustanovi? To je isto tako nejasno. Svi smo svjedoci da u praksi dolazimo do čudnih situacija, da se ljudi svačega sjete, da to iskoriste uvijek nekako u svoju korist a na štetu onoga koga ovim zakonom najviše branimo a to su upravo djeca. Što se tiče posvajanja djece i zaštite djece. Evo jučer smo svjedoci jedne nemile situacije u Vinkovcima i to jesu situacije koje nas moraju zabrinjavati. A takvim situacijama mislim da doprinose upravo do kraja nedorečeni zakoni. Uvijek je faktor čovjek, uvijek je čovjek taj koji će napraviti u određenoj situaciji nešto izuzetno dobro ali i koji u određenoj situaciji može napraviti izuzetno loše. Zato moramo biti decidirani po pitanju obveza i po pitanju odgovornosti pogotovo djelatnika centara za socijalnu skrb ali u ovom slučaju i udomitelja. Uvijek postoji onaj prostor manipulacije, nažalost sve je ovo sa posvajanjem predugo trajalo, previše godina. I ja uistinu pozdravljam i registar posvojitelja. Međutim, u ovom zakonu opet nemamo prioritete koliko će i na koji način onaj koji je upisan u registar posvojitelja dobiti dijete. Tko ima to prvenstvo, što znači odlučiti izabrati posvojitelja koji je u registru posvojitelja napisao nekakve svoje želje i koga je centar za socijalnu skrb ocijenio kao potencijalnim dobrim posvojiteljem? Tko je taj tko može reći da je jedan, jedna osoba ili jedna obitelj bolji posvojitelj određenom djetetu od neke druge obitelji? Opet u ovom zakonu toga nemamo. Dakle, nama se može tehnički dogoditi da mi ocijenimo da u tom registru određena obitelj čeka po 10 i više godina da postanu posvojitelji zato što je netko opet sa nekakvim svojim emocijama odlučio da će netko drugi biti bolji roditelj. To jesu stvari o kojima moramo voditi računa upravo zbog zaštite djece i da nam se ne događaju slučaj koji imamo evo sada najsvježiji i tome slično. Još je jedan ovdje sporan članak, mislim da je 98., u kome govori o vrjednija imovina odnosno vrjednija imovinska prava djeteta gdje roditelj mora da bi upravljao tim vrjednijim imovinskim pravima dobiti odobrenje suda. Koja su to vrjednija imovinska prava? Opet ćemo doći u provedbi ovog zakona u situaciji da toga nećemo bit do kraja svjesni. I ono što me iščitavajući ovaj zakon zabrinulo jeste imamo prava djece, imamo obveze i dužnosti roditelja, ali nigdje nisam naišla na prava roditelja. Mi smo danas sve više i više svjedoci nekih drugih prilika, drugačijih prilika gdje imamo izuzetno dobre roditelje koji u određenoj situaciji nemaju baš nikakva prava. I na kraju evo samo da se ukratko osvrnem na obiteljsku medijaciju. Kada raspravljamo o medijatorima, obiteljskim medijatorima onda dolazimo na onaj temeljni problem da ih nemamo i ono što ste i vi ministrice spomenuli, imamo medijatore mislim da je negdje nekakav podatak oko 500 licenciranih medijatora u Republici Hrvatskoj, ali koji se u većini slučajeva najviše bave trgovačkim pravom. Obiteljski medijatori dakle moramo ih tek osposobiti i dobro je da zakon ide u primjenu sa 1.7., međutim ono što je ostalo nejasno jeste i ovdje piše da se radi na tome da se medijatori osposobljavaju, međutim nemamo informaciju uz one medijatore iz centara za socijalnu skrb koje su to još osobe koje se osposobljavaju za medijatore i po kom ključu, da li je bio raspisan natječaj, da li ti ljudi koji već imaju licencu za medijatora mogu otići na određenu edukaciju pa recimo još se više usavršit vezano za obiteljsku medijaciju. Ja se samo nadam da ćemo do 1.7. uspjet napravit sve ovo da ne bismo na kraju došli do onoga da živimo u državi budućnosti zato što na sadašnjost nemamo pravo. To ne bi bilo dobro. Problemi su izuzetno veliki što se tiče provedbe Obiteljskog zakona, toga smo svi svjesni. Ja stvarno pozdravljam, uistinu pozdravljam napor da se ide ka boljemu ali isto tako mislim da nismo dovoljno naučili od starog zakona, da ga nismo do kraja svladali i da će nam bit izuzetno važno ne napravit edukaciju samo za medijatore nego uistinu za sprovodit ovaj zakon na kvalitetan i dobar način, educirat i suce i djelatnike centara za socijalnu skrb, a onda građanima ostaje da se nekako sami educiraju, a najvjerojatnije će se morat silom prilika čim više educirati kod odvjetnika ali jednostavno evo to je tako. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Romana Jerković. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospođo ministrice sa suradnicama, kolegice i kolege. Klub SDP-a će podržati Prijedlog obiteljskog zakona. Istina, zakon je pobudio ogroman interes hrvatske javnosti, cjelokupne i one opće i stručne, ali to je na neki način bilo i za pretpostaviti. Ovo je jedan od najvažnijih zakona koji zadire u sve sfere ljudskog života i stoga je bilo za pretpostaviti da će interes biti ovako velik. Sve što je na neki način vezano za socijalni aspekt društva uvijek pobuđuje najveći interes. Bilo je slično i sa Zakonom o socijalnoj skrbi i sa Zakonom o medicinski potpomognutoj oplodnji, Zakonom o radu, ali u svemu tome i nešto jako dobro, nešto što ohrabruje, a to je da javnost i struka prestaju biti nijemi promatrači i s pravom traže da budu sukreatori zakona koji se na njih odnose. Stoga ne čudi niti veliki broj onih koji su se uključili u raspravu pa čak ni polemizirajući tonovi pojedinih rasprava. Ta činjenica nikako ne bi smjela biti obeshrabrujuća za predlagatelje, ali važno je da se konstruktivne rasprave i prijedlozi respektira jer se radi o prevažnom zakonu koji uređuje jedno vrlo specifično osjetljivo područje, za ovo društvo iznimno važno. Bilo je dosta polemika u javnosti oko trajanja javne rasprave i trenutka kada je ona započela. Mi u klubu SDP-a držimo da javna rasprava koja traje već skoro 4 mjeseca traje i danas i trajat će dokle god je u saborskoj proceduri. Kolegica Tireli je spomenula jednu čini mi se jako dobru inicijativu četiri saborska odbora za što smatram da bi bilo dobro, nazovimo to prethodna rasprava, za što smatramo da bi bilo dobro da postane praksa u Hrvatskom saboru. Naime, na prethodnoj raspravi o ovom zakonu postojala je mogućnost za brojne uvažene goste, stručnjake, bile su sve tri pravobraniteljice, stručnjaci s Katedre za obiteljsko pravo, odvjetnici, djelatnici iz centara za socijalnu skrb, odvjetnici, članovi civilnog društva. Bila je to dobra prilika za sve da se uključe u raspravu, javnu raspravu o ovom zakonu, da iznesu sve svoje primjedbe i sugestije. Obzirom da ovaj zakon ide u dva čitanja znači da još uvijek ima itekako vremena da se ukoliko je potrebno neka nedovoljno precizna rješenja ili nejasna rješenja poprave na dobrobit svih, da se ovaj zakon učini najboljim mogućim. Mi u klubu SDP-a doista ne bismo dovodili u pitanje da li je bilo potrebno mijenjati zakon na ovako opsežan način. Vjerujemo da je to trebalo učiniti iz tri vrlo jasna i konkretna razloga. Prvi razlog jest taj da je struka godinama upozoravala na to da je postojeći zakon u nekim svojim segmentima neprovediv, da je u nekim svojim dijelovima nelogičan, da je neučinkovit, pa čak ako hoćete i da je nepravedan. Danas neki kritičari te iste epitete upotrebljavaju za ovaj zakon, ali to potvrđuje vjerojatno koliko god neko rješenje bilo dobro uvijek će biti njegovih kritičara ili koliko god neko rješenje bilo loše uvijek će se naći oni koji ga zagovaraju. Ali u konačnici vrijeme je to koje pokaže na kraju koliko je neko zakonsko rješenje dobro, kvalitetno, loše, učinkovito ili neučinkovito. Drugi razlog jest kao što smo već čuli vezan je za činjenicu da Hrvatska gubi sporove na Europskom sudu za ljudska prava. Nije naravno nevažan iznos koji iz hrvatskog proračuna ide za isplatu šteta. Međutim, ključna je jedna druga činjenica to što gubimo sporove zapravo govori u prilog tome da su neke odredbe zakona u koliziji sa temeljnim ljudskim pravima i to je po nama dokaz zašto je trebalo ići u opsežne promjene ovoga zakona. Ali treći najvažniji razlog zašto smatramo da je trebalo ići u izmjene ovog zakona jesu djeca, djeca koja pate, djeca s kojima se manipulira, koje se zlostavlja i to na žalost od vlastitih roditelja. Sve je veći broj djece kao što smo čuli u ustanovama, u nekakvim tretmanima, psihosocijalnim tretmanima. I da, radi se o konfliktnim i visoko konfliktnim razvodima. Ali bismo si morali postaviti pitanje i pokušati dati odgovor na njega, da li sustav pravosuđa, da li sustav socijalne skrbi ima pravi odgovor na zlouporabe na štetu djece. Da li ima mehanizme kojima će zaustaviti te zlouporabe i manipulacije na štetu djece? Jer ako roditelji nisu dovoljno zreli, ako nisu dovoljno odgovorni prema vlastitom djetetu ili prema vlastitoj djeci tada država mora intervenirati sa svojim institucijama. Zbog toga pišemo zakone, zbog toga bi trebali biti jasni, nedvosmisleni, provedivi, koja će prije svega zaštititi one koji su najslabiji a to su djeca. I konačno, hrvatsko obiteljsko zakonodavstvo potrebno je uskladiti kao što jako dobro znamo sa brojnim međunarodnim dokumentima i međunarodnim pravnim standardima. Znamo jako dobro što smo sve potpisali, a čega se na neki način ne pridržavamo. Dakle, svrha izmjene zakona i javne rasprave trebala bi uvijek biti da zakon poboljša, da unaprijedi ga, da popravi postojeće rješenje. I mi u klubu SDP-a stvarno vjerujemo da će ovaj zakon to i učiniti, da ovaj zakon ispravlja neke apsurde, da ispravlja neke nepravde, da mnoge stvari mijenja na bolje. Ali naravno ako postoje nejasnoće, ako postoje nelogičnosti na njima treba raditi i njih treba ispraviti. Tijekom rasprave bilo je, moglo se čuti i to da je zakon prevelik, da je preopsežan, da sadrži čak 550 i nešto članaka, da je to previše za građane, da neće razumjeti. Mi u klubu SDP-a smatramo da taj argument ne stoji. Naime, preveliki broj članaka posljedica je činjenice da ovaj zakon pokušava u jednoj vrlo dinamičnoj i gotovo dnevno promjenjivoj svakodnevnici predvidjeti sve moguće situacije u kojima se obitelj može naći ili u kojima se nalazi. U društvu poput hrvatskog na žalost još uvijek iz raznih razloga postoji potreba detaljnog normiranja i onih odnosa koja razvijenija društva ne normiraju. Dakle, usvajanjem zakona nije završena priča o obitelji niti posao normiranja. Ma kakav bio zakon njega valja promatrati u kontekstu odnosa u društvu. Mijenjajući na neki način opće stanje u društvu pomoći ćemo realizaciji i provedbi zakona, a podizanje opće svijesti i označenju obitelji kao i ukupni ekonomski razvoj učinit će neke norme suvišnim ili će jednostavno nastati potreba za nekim drugim normama. Dakle, bilo je i komentara da provođenje zakona zahtijeva ogromna financijska sredstva koja je u postojećoj ekonomskoj situaciji zapravo nemoguće osigurati i da bi to trebao biti razlog da se ne ide u opsežne izmjene zakona. Mi smatramo da je i to pogrešna argumentacija iz jednostavnog razloga što je to pitanje političke odluke i političkog prioriteta. Takvo pitanje jednostavno se ne postavlja kada je nešto od vitalnog interesa za hrvatsko društvo. Istina, postojeća ekonomska situacija nije jednostavna, nije lagana i treba određena doza hrabrosti da se u ovako opsežnu reformu ide. Međutim, na žalost 10 godina je loša financijska situacija, zapravo jedan alibi i opravdanje da se sa nekim vrlo ozbiljnim društvenim problemima ne ulovimo u koštac. To čini nam se predugo traje, puno i previše nam je to opravdanje da ništa ne činimo. Rad na zakonu zahtijevao je puno rada, zasigurno velikog broja stručnjaka. To sigurno nije bio niti jednostavan, niti brz, niti lagan posao. No, mi u klubu SDP-a držimo da još jedan važan posao predstoji jer usvajanjem zakona posao nije gotov. Naime, treba učiniti sve što je potrebno da se stvore preduvjeti za punu implementaciju ovoga zakona. Taj proces nikako ne smije biti prepušten niti vremenu, niti improvizacijama, niti nekakvom slučaju. Dakle, promjene su u nekim segmentima doista velike, doista opsežne i potrebno je vrijeme da se i svi educiraju i suci i odvjetnici i djelatnici centara. To će zasigurno mjesecima trajati i stoga pozdravljamo što će primjena zakona nastupiti tek u srpnju sljedeće godine. Petnaest minuta je doista premalo da se osvrnem u ime kluba na sve novine ovoga zakona, ali na jednom primjeru bih možda pokazala koliko je ovo kompleksna problematika, oko koje se čak niti struka u potpunosti dakle 100% ne može složiti. Na primjer, dijete u sudskom postupku. Jako je puno bilo govora u tijeku javne rasprave o tome dakle da li staviti dijete na početak ili na kraj postupka. Kada je najbolje dati priliku djetetu da izrazi svoje mišljenje, svoj stav, što je dakle najbolje rješenje. Jedni misle da sadašnja situacija u kojoj je dijete na kraju postupka iznimno loša jer dijete je već na neki način umorno, izmaltretirano, iscrpljeno od roditeljske bitke i pritisaka, a drugi pak smatraju da nije dobro niti da dijete bude na početku postupka. Zbog čega? Jer tada na svoja leđa preuzima jedan užasno težak teret i praksa pokazuje da nastupa manipulacija i na neki način psihička tortura tog djeteta od strane roditelja koji se na neki način osjeća izdanim od vlastitog djeteta. Dakle, za dijete nema najboljeg rješenja, bira se samo najmanje loše rješenje. Za njega je dakle loš i početak i kraj, ali mi ni u jednom trenutku ne smijemo zaboraviti interes djeteta i u tom smislu treba poduzeti sve što možemo. Dakle, dijete ne smije biti izmučeno sa višestrukim davanjem iskaza ali mu treba dati svakako priliku da svoje mišljenje iskaže. U tom kontekstu smatramo važnim istaknuti dvije stvari. Prva je edukacija svih onih koji dolaze u kontakt sa djetetom i tu bismo kao društvo, tu ne bismo smjeli zakazati. Dakle, da se educiraju i suci i odvjetnici i djelatnici centara za rad s djecom kako bi se izbjeglo višestruko pozivanje djeteta da svjedoči i daje svoj iskaz. Ali, na još nešto bismo htjeli ukazati u ime kluba SDP-a. Dakle, ambijent u kojem dijete daje iskaz ne bi trebala biti sudnica. Jer sudnica nije dobro i lijepo mjesto za dijete. To mora biti nekakav prikladniji prostor. I sigurna sam da bi npr. čelnici gradova bili susretljivi u tom smislu kada bi npr. gospođo ministrice od strane vaše došao svojevrsni apel ili zamolba čelnicima da ustupe jedan prikladno uređen prostor koji bi bio za tu namjenu, dakle gdje bi dijete moglo dati svoj iskaz. Jedini članak na koji ću se u ime kluba osvrnuti jest članak 185. Naime, taj članak govori o statusu posvojitelja tj. tko sve može, a tko ne može posvojiti dijete. Smatramo da muškarcu i ženi koji žive u izvanbračnoj zajednici također treba dati pravo na posvojenje djeteta jer ne nalazimo nijedan dovoljno jak argument da se posvojenje može dozvoliti osobi npr. koja živi sama ali ne može i izvanbračnoj zajednici. Stoga vas molimo ministrice da razmislite da se ovaj članak na neki način malo drugačije uredi. I dozvolite mi da zaključim, prijedlog zakona daje neke nove mehanizme koji će vjerujemo biti u službi toga da se zaustavi manipulacija djece od strane vlastitih roditelja, daje neke mehanizme koji će vjerujemo biti i u funkciji rasterećenja pravosuđa. Ovaj zakon ispravlja neke nepravde i apsurde prema očevima npr. i smatramo ga kvalitetnim iskorakom i poboljšanjem obiteljskog zakonodavstva i stoga ćemo ga podržati. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Sada ćemo čuti replike, Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Jerković evo danas kad raspravljamo o Obiteljskom zakonu osjećam se ushićeno jer će mi uskoro i Ustav jamčiti da sam muškarac. Pošto sam u braku. Tako da posebna atmosfera će vjerojatno danas biti za nas u Saboru. Ovo na kraju što ste vi istakli, odnos prema očevima, u potpunosti mislim da je jedan od onih segmenata u kojem su i muškarci s ovim zakonom zadovoljni. Ja mislim da je ovaj zakon dobar, dobro polazište za rješavanje problema u društvu. Kada se raspravljalo o referendumu najmanje se raspravljalo o obitelji, a obitelj je u Hrvatskoj u krizi. Politiziralo se ali se nije. Ovaj zakon ne politizira, pokušava rješavati neke evidentne probleme koji se događaju. Međutim, vjerojatno sam i dosadan, upozorit ću koliko god mi dobar Obiteljski zakon donijeli ovdje u Hrvatskom saboru suočit ćemo se s katastrofalnom sudskom praksom. I to moramo biti svjesni. Pa zato apeliram i kod ovoga zakona da konačno napravimo reformu sudstva jer reforma sudstva nije donošenje zakona, reforma sudstva dobrih zakona koje smo, pravosudnih zakona znači oni koji reguliraju pravosuđe nego treba riješiti odnose u pravosuđu. Jer kada to ne znači ponavljam po stoti puta miješanje u sudske procese. Kada je 32% siromašnih u Hrvatskoj po istraživanjima u koje vjerujem, koja su neki dan objavljena i kada je svaki treći čovjek građanin siromašan takvi zakoni pa i onaj drugi zakon sasvim sigurno da su u žiži hrvatske javnosti.
Odgovor na repliku, Romana Jerković.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega, slažem se s vama. Mi imamo jako puno strategija, jako puno kvalitetnih zakona ali ono o čemu nismo očigledno dobri ili smo nedovoljno dobri jest implementacija tih istih zakona, implementacija tih istih strategija. Dakle, nije dovoljno nešto normirati, nešto dobro urediti ili dobro napisati nekakav zakon jer vrlo često sve te strategije i svi dobri zakoni se razbijaju u surovu realnost a to je da u implementaciji vrlo često znamo podbaciti. Hvala.
Igor Kolman replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Sabora. Uvažena kolegica Jerković je govorila o davanju iskaza koje ne bi trebalo biti pred sudom pa sam ja odlučio iskoristiti priliku da zapravo podsjetim sve nas i da zamolim ministricu uvaženu i suradnice da počnemo ozbiljnije razmišljati, analizirati koncept koji se u originalu zove … [[Govornik se ne razumije.]] islandski ona priča islandska koja je onda u Nordijskim zemljama se uhvatila dakle i u nekima drugima. Dakle, doslovni prijevod je dječja kuća. Radi se o izdvojenom objektu u kojemu u vrlo prijateljskim okvirima i što se tiče izgleda tog objekta i što se tiče organizacije posla, ona je osnovno zamišljeno u situacijama zlostavljanja, djece koja su bila zlostavljana. Ali neovisno o tome u svim situacijama u kojima djeca imaju posla s policijom, sudom, socijalnom službom zapravo bi trebalo uspostaviti jedan takav sustav u kojem je dijete izdvojeno od uobičajenih policijskih i sudskih prostorija prvenstveno jer tu dolazi zapravo pogotovo kod mlađe djece do osjećaja da su ona nešto skrivila, a to je upravo ono što zapravo želimo izbjeći u takvim … [[Govornik se ne čuje.]] koji je uređen tako da bude prihvatljiv djeci u kojem je posao objedinjen tako da dijete daje samo jedan iskaz koji se onda čak i video linkom može na sudu prikazivati, dakle potpuno je dijete odvojeno od traume na neki način i ponovnog traumatiziranja u raznim situacijama u koje dolazi, pa evo slažem se s kolegicom Jerković i pozivam zapravo sve da onda probamo razmisliti o tom konceptu i na neki način ga početi uvoditi i u naš sustav ovdje u RH.
Odgovor na repliku, Romana Jerković.
Hvala lijepo. Željela bih pojasniti možda nisam bila dovoljno precizna ili me se dalo krivo razumjeti, dakle što se tiče prostora u kojem djeca daju iskaz ono u principu postoji, mi smo povukli preko milijun eura iz europskih fondova za uređenje tih prostora al ono što izostaje opet suradnja i koordinacija činjenica je da se ti prostori izuzetno rijetko koriste. Hvala.
Ivanka Roksandić replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Uvažena kolegice Jerković, ja bih se mogla nadovezati na repliku kolege Vukšića i ono što ste vi rekli i ovaj i sadašnji zakon nije loš zakon jedino ta implementacija svih dionika koji sudjeluju u provedbi ovoga zakona je vrlo loša. Prije svega trebali bi zaista svi zajedno poraditi na tome da educiramo ljude u centrima za socijalnu skrb jer smo im dali i da ih ekipiramo jer smo im dali velike ovlasti, zato će trebati kolegice Jerković dosta novca, ne bih se složila da neće trebati, trebat će dosta novca a isto tako prije svega i pravosudne organe. Na sudovima vam najčešće leže najveći problemi, tamo rade ljudi kojima koliko mi imamo obiteljske odjele, ma koliko se oni trude oni još uvijek ne mogu prihvatiti da se bave i da uđu u srž, ja znam da emocije tu ne smiju raditi, da je zakon nešto drugo, ali evo imate ovaj slučaj, nedavno čitamo svi u Moščenici gdje se otimaju roditelji za to malo dijete koje već toliko istraumatizirano da je cijelo to mjesto istraumatizirano od tzv. ovrhe prije svega meni ta riječ ovrha uopće ne spada u ovakav obiteljski zakon i sama ta riječ je nešto što ne mogu prihvatiti u ovim postupcima, nekakvo oduzimanje djeteta ili nešto ali ovrha nad djetetom, to u tim pravosudnim okvirima meni strašno zvuči. A znate zašto? Upravo zato što je i sudac i onaj koji je došao iz centra za socijalnu skrb postupili tako, dijete pripada majci, mi smo to procijenili i dijete ide majci. Dakle, vrlo su to komplicirane situacije. Kad ste rekli da treba oko iskaza govoriti i da trebaju nekakve posebne prostorije sami ste rekli, postoje, sve to postoji samo mi to ne koristimo. Pa ja mislim da se mi trebamo vratiti kolegice i kolege prema obiteljskim centrima. Te ustanove, obiteljski centri su jako dobro zamišljeni. Trebamo prepustiti tamo, ekipirati ih ponovo, uvesti puno stručnjaka od psihologa, rehabilitatora koji će zaista, oprostite, samo da završim rečenicu koji će pomoći u rješavanju takvih problema.
Odgovor na repliku, Romana Jerković.
Hvala lijepo. Uvažena kolegice, što se tiče novca koji su potrebni, ja nisam rekla da nisu potrebni, ja sam samo rekla da smatram da je to i pitanje hrabrosti u ovom vrlo, u ovoj vrlo teškoj financijskoj situaciji osigurati novac za reformu. Drugo, što ste rekli da je ovaj zakon dobar. Ja kada sam govorila o tome da imamo dobre zakona i dobre strategije nisam misla na ovaj zakon. Ne mislim da je ovaj zakon dobar. Dapače, mislim da ako se prisjetite 2011.godine i strategiju koju je donijela HDZ-ova Vlada, strategija razvoja sustava socijalne skrbi u RH od 2011—2016.godine onda znate da u njoj stoji da stanje obiteljsko pravne zaštite djece i odraslih članova u obitelji pod skrbništvom u RH nije zadovoljavajuća, dakle to je napisala još HDZ-ova Vlada i ne samo to, dodaje u toj strategiji se ističe da obiteljski zakon u proteklom razdoblju nije riješio brojne pravne i institucionalne pretpostavke koje jamče punu zaštitu djece i osoba pod skrbništvom držeći da ovom pitanju treba pristupiti sustavno što podrazumijeva reformu obiteljskog zakonodavstva i njegovo usklađenje sa međunarodnim dokumentima. Dakle, već tada smo imali dokaz da u ozbiljne promjene obiteljskog zakona apsolutno treba ići. Hvala.
Hvala. U ime predlagatelja, potpredsjednica Milanka Opačić.
Samo kratko. Dakle da, sve prolazi ili pada na ljudima i na ljudskom faktoru, na onima koji provode. I to nažalost svaki zakon koliko god bio dobar pada na tome. Što se nas tiče, mi ćemo napraviti sve da sustav dobro izeduciramo. Medijatori su već krenuli na edukaciju, to je 60 ljudi koji trenutno rade ili u Centrima za socijalnu skrb ili u Obiteljskim centrima. Dakle, oni već idu na edukaciju za medijatore. Mi ćemo još organizirati neke edukacije najvjerojatnije sa stručnjacima izvana koji imaju nešto više, ajmo reći, praktičnih utakmica u nogama, u tome da do 7. mjeseca dobiju još dodatnu edukaciju. S druge strane, mi smo krenuli sa edukacijom centara. Prošli vikend je 40 i nešto djelatnika Centra za socijalnu skrb bilo na prvoj edukaciji i moram priznati da je evaluacija bila jako dobra, da je njih samo troje reklo 'pokazat će život dal je zakon bolji ili nije', svi drugi su rekli da su im ovi mehanizmi nešto što će im olakšati rješavanje sukoba. Problem je u tome što oni do sada nisu imali puno mehanizama da zaustave manipulativnog roditelja, da mu negdje postave granicu. I to je bio njihov ključni problem i u tome su se oni svi poprilično iscrpljivali. I kako padamo na ljudima, govori i ovo o čemu vi pričate o djeci, dakle koja su u nekom postupku svjedočenja. Najčešće je riječ o djeci koja su seksualno zlostavljana, kojima je dosta teško svjedočiti. Mi smo se prije još 15-ak godina ovdje izborili za neke odredbe u kojima pišu u Kaznenom zakonu da se samo jedan put smije dijete ispitati. Nažalost se to ne provodi zbog toga što niti većina ljudi u državnom odvjetništvu, niti u sudovima ne žele koristiti prostorije koje su opremljene. Jedan dio je opremljen za djecu, za ovu vrstu ispitivanja u policijskim postajama. Ovdje je kolegica rekla koliko je novaca na to utrošeno. S druge strane, neke institucije imaju takve prostorije. Opremljeni su video kamerama, dakle sve se može odraditi, međutim ljudi teško iz svoga ureda dolaze u takve prostorije. Dakle, to je ono što moramo raditi. Mi ćemo za ovaj zakon tražiti suradnju sa Pravosudnom akademijom, moliti njih da sudjeluju u ovoj edukaciji jer je to izuzetno važno. I to je jedino što možemo, dakle educirati ih, probati ih pozivati, apelirati na njihov profesionalizam, na njihovu savjest ljudsku, ne znam više ni ja sama kako. Ali doista je tužno da imamo prostorije, više nije problem u tome da ih nemamo, imamo, ali ljudi ne žele iz svog ureda prošetati do negdje da bi pomogli djetetu, da ga se ispita samo jedan put i da ga se dodatno ne traumatizira. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba zastupnika govorit će kolegice Ivanka Roksandić i Martina Banić.
Hvala gospođo potpredsjednice Hrvatskog Sabora, poštovana potpredsjednice Vlade sa suradnicima. Pa evo, nastavit ću na ono što je kolegica Jerković u odgovoru na repliku rekla. Je, istina je, osnova za donošenje ovog zakona proizlazi iz potrebe da se poboljšaju zakonske odredbe. No međutim, ne možemo reći da je ovaj zakon toliko loš da je bilo potrebno sve promijeniti. Zasigurno da to proizlazi iz strategije koju ste vi spomenuli, koja je na snazi od 2011. i vjerujem da će do 2016. zaista utjecati na poboljšanje ovog okvira koji se odnosi na probleme i zakonodavstva vezano uz obiteljske odnose. Ovaj zakon je tijekom rasprave, a i prilikom priprema izazvao mnoge prijepore, ja bih rekla i sukobe. Mnoge udruge koje se bave zaštitom prava djeteta, obitelji, posvojitelja, ali i ugledni stručnjaci u području obiteljskog prava usprotivili su se donošenju ovakvih zakonskih odredbi. Zakon obrađuje vrlo osjetljivu, rekla sam, i složenu problematiku obitelji, obitelji koja je danas u našem tradicionalnom društvu nešto iz čega sve proizlazi i kamo se sve vraća. I Ustav je naš zaista rekao da je obitelj pod posebnom zaštitom države. Kao što je tu danas već rečeno, 557 članaka, vrlo je opsežan i već u javnoj raspravi okarakteriziran kao preopširan i nerazumljiv. Posebno mjesto u obitelji imaju djeca kao najosjetljiviji dio, često najugroženiji dio društva. Predlagatelji vodeći se iskustvom i preporukama pravobraniteljice za djecu, koja od 2004. do 2011. kroz svoja izvješća u području skrbi o djeci, susreta i druženja s djecom, ukazivala na najčešće probleme koje su vezane uz ovaj Zakon, a poglavito probleme djece u trenutku razvoda roditelja, ostvarivanja zajedničke roditeljske skrbi i druženja s djetetom nakon rastave roditelja. Zabrinjavajući je podatak koji predlagatelj navodi, da negdje oko 1500 djece godišnje ne ostvari to pravo na susret sa drugim roditeljem. Najčešće je to, kako je rekao kolega Vukšić, otac. Pravobraniteljica je ukazala i na nedostatak u vezi s mjerom nadzora nad izvršenjem roditeljske skrbi, s dugotrajnim postupcima posvojenja, ali i predugim boravkom djece u ustanovama i udomiteljskim obiteljima. Ali ukazivala je i na prava djeteta, na zdravstvenu zaštitu, dječji doplatak kao i na druga prava u vezi s primjenom presumpcije bračnog očinstva i utvrđivanja porijekla djeteta od biološkog oca. Sve su to problemi koji se javljaju zbog narušenih obiteljskih odnosa, a zbog nekih nedorečenih zakonskih, već smo tu čuli, propusta, što najčešće ugrožava one koji su najranjiviji. Rekla sam, to su djeca. Središte pažnje ovoga zakona su upravo obitelj i prava djeteta i zakon kroz 8 područja obrađuje ta prava. Ovo je zakon koji trebaju razumjeti svi, rekla je kolegica Nansi Tireli. Ne samo stručnjaci koji se bave obiteljskim pravom, već i široko zainteresirana javnost jer se radi o životnim problemima, na što su ukazivali kroz javnu raspravu u ovom zakonu. U zakonu u području braka i bračnih odnosa posebne promjene utvrđene su u brakorazvodnom postupku. Predlagatelj uvodi medijaciju kao obvezni postupak u tijeku razvoda braka ako se roditelji nisu sporazumjeli o pravnim posljedicama braka koji se odnosi na zajedničku djecu i na sve moguće probleme. Već je ovdje istaknuto u svezi medijacije da ima dosta nepoznanica. Drago mi je sada, ministrice, da ste ukazali da su već krenuli sa edukacijama i vjerujem da će one biti dobre i da će biti dovoljno osigurano sredstava da se dovede ta edukacija do kraja. Bez te edukacije zaista neće biti ni dobre medijacije. Sadržaj obaveznog savjetovanja prije razvoda braka uglavnom je edukativnog karaktera i uključuje informiranje bračnih drugova, upozorenje, upućivanje i upoznavanje s pravima i obvezama. No u takvim savjetovanjima često se zaboravlja na dijete, kako se ono nosi sa aktualnom obiteljskom situacijom. Dakle potrebno je posebno upozoriti bračne drugove da su dužni voditi računa o djetetovoj dobrobiti prilikom uređenje spornih obiteljskih odnosa i provjeriti na koje se načine dijete nosi sa aktualnim obiteljskim situacijama. Niti jedna odredba ne obvezuje nadležna tijela da pokušaju izmiriti bračne drugove već se upućuju u bračna savjetovališta. Sada su ona u obiteljskim centrima u ovom trenutku koja su od svog osnivanja rekla sam već odigrali važnu ulogu i potrebno je ojačati ove institucije, obiteljske odnose povjeriti ovim institucijama i tako možda rasteretiti centre za socijalnu skrb. Kako je ustavna odredba da se štiti obitelj i brak propušteno je ugraditi pozitivne odredbe da država pomogne u očuvanju obiteljske zajednice. Nije dovoljno zakonom urediti postupak razvoda braka ako je sve zakonsko dogovoreno tj. između bračnih drugova nema problema, brak je odjednom razveden. Poseban problem kod postupka razvoda je oduvijek bio pitanje rješavanja imovine. Ukoliko nema predbračnog ugovora onda tu postanu i najčešće su poteškoće. Dobro je da ovaj zakon na prvom mjestu stavlja dijete i da ono ostvaruje i određuje pravo na stanovanje u obiteljskom domu koji predstavlja bračnu stečevinu kao i na pokretnu imovinu koje dijete koristi naročito maloljetna djeca da ostaje u posjedu djece, tj. onog roditelja s kojim će dijete stanovati. To je u ovom zakonu dobro. Najveće poglavlje ovog zakona treći dio odnosi se na pravni odnos roditelja i djece i mjere za zaštitu prava i dobrobiti djece. Zakon utvrđuje postupak priznavanja majčinstva i očinstva i u tom postupku je najveću ulogu imaju naročito očinstva, centri za socijalnu skrb. Napominjem još jednom da su ti centri u ovom trenutku rad tih centara još uvijek preopterećen i da su još uvijek nedovoljno ekipirani. Dakle naš je zadatak ekipirati ljude u centrima za socijalnu skrb. Dužnost je svakog roditelja skrbiti o djeci i to o njihovom zdravlju, razvoju, njihovoj zaštiti. Predviđenim mjerama za ostvarivanje osobnih odnosa roditelja s djetetom sav se teret prebacuje na roditelje, nema toliko obiteljskih terapija, nema predviđenih mjesta za susrete i druženja roditeljima koji su u razvodu i u tim trenucima potrebno je razgovarati o problemima djeteta pogotovo ako se radi o malom djetetu kojem je potrebna veća zaštita. Obiteljski centri su mjesta na kojima bi roditelji mogli i kada su njihovi odnosi narušeni uz pomoć stručnjaka razgovarati i donositi najbolje odluke za dijete. Želim posebno istaknuti potrebu da dijete ostvari pravo na susret s roditeljem to onim drugim roditeljem s kojim ne živi, da ostvaruje osobne odnose s djetetom. Članak 95.je to predvidio, stavkom 2.obvezuje roditelja s kojim dijete živi da potiče na susrete s drugim roditeljem ali i osobama s kojima je dijete posebno blisko, ako to hoće ili nije u suprotnosti sa dobrobiti djeteta. Jedino se postavlja pitanje što to znači npr. u istom članku stavak 3.roditelji su dužni omogućiti djetetu ostvarivanje odnosa sa osobama koje su mu bliske. Na to su u javnoj raspravi ukazivali i pravobraniteljica za djecu i ostali stručnjaci. Člankom 120.međutim ovlaštenje ne ostvarenje osobnih odnosa predviđeno je samo za one osobe koje su s djetetom dulje vrijeme živjele u obitelji i kroz koje to vrijeme brinule o djetetu ili s njime imaju razvijen emocionalni odnos. Ovakvom formulacijom djetetu se ograničava pravo na ostvarivanje osobnih odnosa s njemu važnim i bliskim osobama koje ne moraju biti nužno osobe koje su s djetetom živjele u obitelji. Neki srodnici djeteta koji nisu živjeli s djetetom mogu imati izrazito blizak emocionalni odnos s djetetom pa prekid održavanja osobnih odnosa s njima može nanijeti još veću štetu djetetu. S obzirom da je riječ o osobnim odnosima djeteta i rodbine odnosno roditelja, vrlo važno je da se taj kontakt zadrži i uspostavi. Jedna od primjedbi koje su istaknute tijekom savjetovanja sa zainteresiranom javnošću, a želimo je istaknuti je i problematika upravljanja imovinom djeteta. Nažalost, svjedoci smo situacije kada roditelji imovinu djeteta zloupotrijebe ili upotrijebe u dobroj namjeri ali zbog različitih životnih okolnosti, loše procjene to nije u najboljem interesu i ne završava u najboljem interesu djeteta. Izostanak odredbe koja propisuje iznos do kojeg roditelji mogu samostalno raspolagati imovinom djeteta bez odobrenja suda u različiti položaj dovode prije svega dijete i dijete najčešće u tim postupcima biva oštećeno. Ovaj drugi dio zakona koji se odnosi na posvajanje, na skrbništvo o njemu će govoriti kolegica Banić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, gospođo potpredsjednice Vlade sa suradnicima, kolegice i kolege. Kada govorimo o djeci potrebno je obuhvatiti još vrlo važna dva područja, a to su posvajanja i skrbništvo. Svi se slažemo da postupak posvajanja treba olakšati, često govorimo o velikom broju djece u ustanovama, ali isto tako govorimo o velikom broju osoba koje žele posvojiti djecu. Prema prijedlogu zakona kada je riječ o posvojenjima uvodi se novina, a ta je da će centar za socijalnu skrb prije donošenja rješenja o zasnivanju posvojenja dijete smjestiti u obitelj najprikladnijeg potencijalnog posvojitelja u trajanju do 6 mjeseci radi procjene hoće li zasnivanje posvojenja biti u skladu sa dobrobiti djeteta. Pitam se u čijem je interesu probni smještaj djeteta koji nije ničim ograničen? Ljudi koji se bave posvojenjima u centrima već sada govore o praksi potencijalnih posvojitelja koji su udomitelji, a koji djecu vraćaju kao da su roba s greškom. Pitanje koliko puta se može dogoditi jednom djetetu da bude vraćeno, a još veće pitanje kako će takva odluka utjecati na dijete? Probni smještaj smatramo izrazito lošim rješenjem jer omogućava da dijete ide iz jednog probnog smještaja u drugi, a da pri tom nisu predviđene nikakve sankcije za to. Predlagatelj se poziva na interese djeteta, ali na ovaj način izravno krši te interese. Nadalje, kada govorimo o posvojenjima htjela bih se osvrnuti na članak koji govori o tome tko ne može posvojiti dijete. Tako je dobro da to ne može učiniti osoba koja je lišena roditeljske skrbi, koja je lišena poslovne sposobnosti i čije dosadašnje ponašanje i osobine upućuju na to da nije poželjno povjeriti joj roditeljsku skrb o djetetu. Međutim, mislim da bi u ovom dijelu trebalo uvažiti i prijedloge koje je dala pravobraniteljica za djecu te dodati da to ne može biti osoba protiv koje je u tijeku kazneni postupak ili je pravomoćno osuđena za spolne delikte ili kazneno djelo protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka i građanina te protiv braka, obitelji i mladeži, osoba koja je proglašena krivom za prekršaj zbog nasilja u obitelji i osoba kojoj je izrečena mjera obiteljsko pravne zaštite, oduzimanja prava da živi s djetetom i odgaja ga. Kratko bih se osvrnula i na sudjelovanje djeteta, roditelja i drugih osoba u postupku, točnije na položaj djeteta u postupku. Postoji problem da bi se predložene odredbe mogle protumačiti kao djetetova obveza sudjelovanja u postupku što nije sukladno sa konvencijom koja to pravo poznaje kao djetetovo pravo izbora a ne kao njegovu obvezu. U općoj preporuci br. 12. Odbora za prava djeteta ističe se dobrovoljnost kao nužan uvjet ostvarivanja prava djeteta na sudjelovanje u postupcima koji se tiču djeteta. Djetetu se izražavanje mišljenja ne može nametati kao obaveza, dijete mora imati pravo izbora i treba mu dati mogućnost da u bilo kojem trenutku postupka može odustati. Također ne bi trebala biti predviđena dobna granica kao pretpostavka da dijete izrazi svoje mišljenje. Rješenja koja su ponuđena u prijedlogu odstupaju od ovog zahtjeva konvencije pa se tako u sudskom postupku o kojem govori članak 360 govori o utvrđivanju mišljenja djeteta kao procesnoj radnji te se nameće obaveza sucu da osobno razgovara s djetetom koje je navršilo 14 godina. Konvencija o pravima djeteta ne određuje dob ali Konvencija o pravima djeteta govori o dobi i zrelosti odnosno sudjelovanju i spremnosti djeteta na suradnju, o njegovoj dobrovoljnosti, izboru a ne obvezi. Vezano uz mjere za zaštitu prava i dobrobiti djeteta također poznata je praksa koja je pokazala da je radi zaštite interesa djeteta ponekada nužno do donošenja sudske odluke zabraniti kontakte roditelja s djetetom ili ih na drugi način regulirati kako bi se izbjegle moguće poteškoće i nesporazumi o načinu njihovog održavanja osobito kada roditelji na njima inzistiraju. Ovdje je isto tako dobar prijedlog koji smo dobili od pravobraniteljice za djecu koja predlaže da se centar za socijalnu skrb obveže da u slučaju donošenja odluke o hitnom izdvajanju djeteta iz obitelji privremeno do odluke suda riješi i pitanje održavanja susreta i druženja odnosno njihove zabrane. Tu je izražena bojazan zbog prijedloga da mjera hitnog izdvajanja prestaje važiti ako sud ili centar za socijalnu skrb ne postupe u zadanim rokovima. Treba svakako disciplinirati rokove ali ne treba propisivati da mjera prestaje važiti ako nadležna tijela u propisanom roku ne postupe po svojoj obvezi. Kada govorim već o rokovima htjela bih skrenuti pozornost i na žurnost u postupanju. Govorimo o žurnosti a produžujemo rok za održavanje i prvog ročišta za 15 na 30 dana. Nejasno je zašto se produžuje rok. Trebala bi ostati sadašnja odredba od 15 dana. Na kraju nužno je spomenuti i dio predaje djeteta. Ovih dana smo svjedoci nekih slučajeva koji su zauzeli prostor i u medijima a odnose se na predaju djeteta po odluci suda. Ponekad je teško prosuditi koja strana je u pravu. A u tom postupu najčešće stradavaju djeca i to ona maloljetna koja ne mogu po zakonu odlučivati kod kojeg će od roditelja boraviti. Velika je odgovornost ljudi koji rade u centrima za socijalnu skrb i sudovima. Zato bi bilo dobro da se po uzoru na zakon o sudovima za mladež predvidi da uz suce koji rješavaju obiteljske stvari obiteljske odjele u općinskim sudovima čine i posebno educirani stručni suradnici. Zaključno želim kazati da je zakon nerazumljiv, preširok, konfuzan, imam 557 članaka koje je teško pročitati a još teže razumjeti. Postojeći zakon je trebalo doraditi i osigurat tu primjenu postojećih odredbi koje nisu zaživjele [[Upadica: Privedite kraju raspravu.]] Hvala.
Hvala. Najprije ćemo ići na replike na izlaganje kolegice Roksandić. Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjedniče. Pa kolegice Roksandić drago mi je da ste primijetili i neke dobre strane zakona ali ja bih se konkretno osvrnuo na vaše dvije tvrdnje. Prvo govorite i vi o toj, sada je i kolegica Banić u završnome rekla, opširnosti zakona. Dakle, ja se slažem da je najčešće prenormiranje, znači što se zakona tiče je loše. Ali upravo zbog onoga o čemu ste vi pričali, dakle obitelj je izuzetno osjetljiva stvar koja zadire u sve sfere ljudskog života. I baš zbog toga, a sukladno sa praksom naših sudova koje ste također sami spomenuli koji su često nedosljedni, manjkavi i slično mislim da je ovo upravo i potrebno normirati. Dakle da izbjegnemo sve moguće nedoumice oko zakona i da što manje zapravo ostavimo u nekom zrakopraznom prostoru koje se onda može zloupotrebljavati a sve u korist prije svega zaštite djeteta. To je barem moje tumačenje. Također spomenuli ste i obiteljske centra. Jako puno smo o obiteljskim centrima slušali kada smo govorili o Zakonu o socijalnoj skrbi i govorili ste o ekipiranju istih. Ima odličnih primjera centara za socijalnu, pardon, obiteljskih centara koji odlično rade ali isto tako imate obiteljske centra koji imaju samo ravnatelje. Pa vas pitam da li takvi obiteljski centri onda mogu kvalitetno servisirati potrebe za koje su upravo i osnovane. Zadaća ministarstva je osigurati jednaku kvalitetu usluge obiteljskih centara u cijeloj Hrvatskoj i zato mislim da njihovo pripajanje centrima za socijalnu skrb kao odjela dakle koji će i dalje nezavisno postojati i baviti se onim zbog čega su osnovana može samo pridonijeti njihovoj kvaliteti. Hvala.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Hajduković, broj članaka ne znači da će zakon biti lakše provediv zato što i ovaj zakon, i ovaj zakon predviđa masu podzakonskih akata, pravilnika. Ponekad se tim pravilnicima ako se na vrijeme donesu puno više stvari riješi kao podzakonskim aktom nego da to unesete u zakon, o tome sam govorila. A što se tiče obiteljskih centara, da, činjenica da neki obiteljski centri imaju jedan ili dva zaposlenika a neki su dobro ekipirani. Pa upravo zbog toga ja sam nekoliko puta napomenula da bi te ustanove trebalo ojačati. A na kome je to? Sami ste rekli na ministarstvu. Mislite li vi da će se ojačati obiteljski centri ako postanu dio centara za socijalnu skrb? Neće kolega Hajduković, zato što će opet ostati u centru po strani i što će isti oni ljudi koji rade u centru za socijalnu skrb samo će povremeno raditi i te poslove što nije dobro, upravo to nije dobro. Zato iskazujemo tu bojazan.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Roksandić i vi ste govorili o medijaciji i u tom dijelu ajmo biti suglasni da je to dobro, da nacrt predviđa medijaciju, ali se predviđa da će provoditi tijela pod kapom centara za socijalnu skrb što je protivno samoj ideji medijacije koja mora biti nezavisna i nepristrana. To je prva stvar. Druga stvar, znamo da centri za socijalnu skrb i do sada nisu bili dovoljno ekipirani i kvalificirani djelatnicima koji su i sad kažu koji bi trebali to raditi. I sad se najavljuje spektakularna edukacija medijatora, a da nije jasno tko će oni biti, kakvog stručnog i profesionalnog profila i može li se uopće o tako složenoj stvari obaviti kompleksna edukacija u tako kratkom roku. To je ključno pitanje do 1.7.2014., to je pitanje. A treća stvar još koja u tome dolazi, da je popodne na raspravi Zakon o socijalnoj skrbi. Ukidaju se obiteljski centri koji su na neki način bili ključni u tim stvarima individualnog pristupa i prevencije itd. Mislim da su to stvari koje nisu dovoljno jasne i zahtijevaju posebnu pozornost. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Ivanka Roksandić.
Pa evo kolega Milinković, ja želim ponovo napomenuti i od ovog vašeg zadnjeg reći. Obiteljski centri su bili dobra stvar na osobnoj praksi, praksi Obiteljskog centra u Sisku koji je zaista puno radio, nije dosta ekipiran i treba ga ekipirat ali je dosta radio i vrlo prepoznatljiv je bio u ovim obiteljskim odnosima pa i u edukacijama i u suradnji s udrugama pa i sa centrom za socijalnu skrb. On mora biti povezan sa centrom za socijalnu skrb, ali ne slažem se da bude dio centra za socijalnu skrb. Što se tiče medijacije, meni je za vjerovati ono što je rečeno, da će ove edukacije zaista medijatorima pomoći, da će oni biti osobe koje jesu možda zaposlene u centru za socijalnu skrb, ali da onaj tim koji radi u centru za socijalnu skrb, koji će se baviti medijacijom mora ostati neovisan. Nije za vjerovati da će to ljudi biti pod utjecajem ne znam koga i što. Zato se slažem, medijacija je potrebna ali napomenula sam da ima dosta nedorečenosti još u ovoj situaciji sada.
Tatjana Šimac-Bonačić, replika.
Hvala lijepa, gospođo potpredsjednice. Pa kolegice, vi ste u svojoj raspravi spomenuli pravobraniteljicu za djecu i nabrojili ste sve one opaske koje navodi u svojim izvještajima. Između ostalog je problem zloupotrebe prava djece u susretu s druženjima roditelja, zatim problem je razračunavanja odnosno žrtve djece prilikom brakorazvodnih parnica, nedostatak nadzora nad izvršavanjem skrbi, dug boravak u institucijama itd., itd. Ja se slažem da to je problem. Isto tako ste rekli da zakon treba razumjeti šira javnost. I vi i ja spadamo u širu javnost i ja bih rekla da ga ja razumijem na drugi način od vas, međutim meni je bitnije da zakon razumije struka jer je struci taj zakon zapravo oružje, odnosno mehanizam na koji način će postupati, mehanizam za zaštitu odnosno protokol u postupanju. Kad pogledate same centre za socijalnu skrb, svi socijalni radnici koji rade u tim centrima zapravo je ovo mehanizam na koji način će se postupati u zaštiti prava djece. Pa ja ću vam reći samo jedan članak, a to je članak 103. koji govori, zapravo rješava problem u praksi centara za socijalnu skrb. Naime, zna se da su vrlo često u postupcima išli na smještaj djeteta u dom ili udomiteljsku obitelj prema članku iz Zakona o socijalnoj skrbi i to na temelju samo izjave da ne može roditelj materijalno skrbiti o djetetu i na taj način zapravo bi se dijete smjestilo u dom ili udomiteljstvo i nekada zapravo često se zaboravilo na takvo dijete. Međutim sada imamo rok, rok 6 mjeseci, znači u tom vremenu centar je dužan pratiti obitelj djeteta i vidjeti da li ta obitelj uopće ima kapacitet za skrb o djetetu, ako nema onda se roditeljima jasno kaže da su odgovorni za to. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolegice Bonačić, pa struka treba i razumjeti i provoditi zakon, to se i vi i ja slažemo. A kad sam govorila o široj javnosti obiteljski odnosi su nešto što se tiče svih nas, svakog čovjeka u Hrvatskoj, inače svakog čovjeka u svakom društvu. Dakle svima mora biti razumljiv jer čovjek prvo mora biti razumljiv, jer čovjek prvo mora razumjeti neki zakon da može tražiti zaštitu po tom zakonu. Dakle nije on namijenjen samo struci, on je namijenjen i svima nama. A što se tiče ovoga članka 103. kojeg ste naveli i htjeli ste istaknuti važnost centara za socijalnu skrb ako sam dobro razumjela. Ma ni sada da je bilo propusta u provedbi kad dijete je smješteno u dom, hoće li centar pratit ili neće, ali sada su kolegice isto centri, to vam opet sve zavisi i vraćamo se opet na čovjeka, na onoga koji provodi zakon, na onog koji radi, na onog tko je u centru za socijalnu skrb zaposlen. Ja sam jako puno kontaktirala sa našim domom Vrbina za nezbrinutu djecu u Sisku. Dakle tamo su ljudi iz centara za socijalnu skrb itekako skrbili o onih 50-tak djece, sad ih je već puno manje tamo smješteno, hvala Bogu da ih je manje da djeca idu u udomiteljske obitelji, u posvojenje jer to je svakako bolji oblik za djecu inače života. Dakle, nije to trebalo biti propisano striktno. Slažem se da ovih 6 mjeseci obvezuje sada, ali na svakom onom djelatniku Centra za socijalnu skrb stoji da on mora provoditi nadzor nad time što se događa, je li roditelj dolazi obići, je li roditelj pita za dijete ili ne pita za dijete.
Hvala. Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Roksandić, govorili ste isto o odnosu bračnih drugova za skrb djeteta. Mi smo tradicionalno više konzervativno, patrijarhalno društvo što ne mislim da je neka velika odlika naročito u očima sudaca i sutkinja. Kada su u pitanju odluke tko će se nakon rastave brinuti o djetetu ili djeci. Ovaj zakon predviđa jednakost oca i majke u roditeljskoj skrbi i to jest jedna od najboljih novina u ovome zakonu, jer u patrijarhalnom, konzervativnom društvu sasvim je normalno da žena je za štednjakom i da brine o djeci. Ali onda tu nepravedno gube oni očevi koji žele skrbiti i koji su dobri u skrbi nad djecom, a znamo, ja znam jako puno očeva koji želi skrbiti o djeci i mislim da je taj zakon već zbog toga ima moju naklonost taj zakon. Utvrđivanje očinstva je puno logičnije i puno bolje riješeno nego što je u starom zakonu. U starom zakonu je stvarno bilo nakaradno rješenje. Ovdje se ispravlja ta pogreška. Govorili ste o tome, o nedorečenosti i prenormiranosti zapravo i više rasprava je. Ovo je dobro da je normiran, da je pojašnjen i prije sam čuo da je nedorečen. Ako postoje nedorečenosti možda su nespretnosti treba ih otkloniti ali jedan je od rijetkih zakona za koje se trudim da budu još precizniji, još dorečeniji.
Odgovor na repliku Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Vukšić, neću odgovarati na ovaj drugi dio prenormiranosti jer sam to već rekla kad sam odgovarala kolegicama i kolegi prije toga. No međutim, hoću vam nešto reći. Slažem se potpuno s vama da jednakost oca i majke prilikom razvoda i inače skrbi o djetetu nakon razvoda mora biti jednaka. Koliko god smo mi tradicionalno društvo mislim da to neće narušiti nikakve obiteljske odnose ni pojam obitelji kao obitelji u našem društvu. No međutim, slažem se potpuno i sa vama kad ste rekli da moramo pripremiti sve, a ja vam tu hoću reći prije svega pravosudne organe. Oni koji se bave obiteljskim pravom zato stalno napominjem tu edukaciju i provodljivost. Moramo educirati naše suce da ne pročitaju ovu zakonsku odredbu i kažu. Ja sam prosudio da dijete pripada majci poslije razvoda, jer da bi djetetu bilo bolje. Mislim da često pogriješe. I u onom slučaju neću spominjati jer ne znam sve slučajeve, ali u nekoliko slučajeva mislim da su sudovi upravo na tome pogriješili. Isto tako, što kažete da je u priznavanju očinstva i u rješenju priznanja očinstva puno bolje riješeno u ovom zakonu. Ja sam vam rekla da smo opet previše dali obveza centrima za socijalnu skrb. Stalno to napominjem i čekam da vidim što će se desiti poslijepodne u raspravi sa Zakonom o socijalnoj skrbi, a znam što je, što će se desiti. Jer centri za socijalnu skrb koliko god su središnje institucije koje moraju brinuti o ovome jer inače o obiteljskim odnosima naročito u ovakvim narušenim obiteljskim odnosima o kojima mi sad razgovaramo centri za socijalnu skrb neće moći to sve podnijeti. Što će se desiti za godinu, dvije kad ne uspijemo ja sumnjam. Evo to moram sad iskazati sumnjam da ćemo mi do 1.7. sljedeće godine uspjeti ekipirati sve centre za socijalnu skrb da osim onoga što oni sada rade da će moći se nositi sa ovim velikim problemima.
Hvala lijepa. Marin Jurjević, replika na izlaganje kolegice Martine Banić.
Kolegice Banić, ako sam vas dobro razumio vi ste protiv instituta probnog smještaja djeteta. Vidite ja mislim da se iza zidova stana znaju kriti najrazličitiji kućni manijaci, neiživljeni Tarzani, babaroge, prevaranti i pervertiti svih mogućih kategorija i da je taj institut uveden upravo zato ne bi li se bar stavilo prepreku da se takvime dočepaju djeteta kao predmeta, kao objekta svog iživljavanja. Mislim, znate šta? Tu se znamo jako prevariti i opreza nikad dosta kad je u pitanju donošenje odluke u kojoj obitelji i s kim će dijete živiti. Jer na žalost, mnogo je tužnih sudbina djece za koje znamo koje su upale u ruke najrazličitijih tipova recimo to slobodno manijaka.
Odgovor na repliku Martina Banić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Jurjeviću, meni je teško vjerovati da posvojitelji koji dugi niz godina čekaju na to da dobiju priliku da imaju dijete, da su oni Tarzani i tome slično kao što ste ih vi danas nazvali. Ono što mogu reći je to da velik je broj mališana uistinu čeka na posvojenje, a da su godine najveći problem. Ako mi u probnom smještaju omogućimo da jedno dijete bude kod nekog 6 mjeseci, pa ponovno kod nekog drugog šest mjeseci ono će pod navodnicima biti sve starije i sve teže će ga se posvojiti. Mislim na taj način možemo očekivati da će jednog dana netko vratiti dijete zato što ono neće imati plave oči ili kovrčavu kosu. Ja osobno mislim da probni smještaj nikako nije dobar za dijete i da nije u interesu djeteta.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kolegice Banić kažete, i to završno ustvrđujući, kako ovaj prijedlog zakona je nedorečen a u isto vrijeme kažete da je preopširan i kažete da je nerazumljiv. Njegova preopširnost upravo je u težnji da bude što dorečeniji. Da se uspiju i na neki način predvidjeti sve životne situacije jer život u obitelji je upravo ta složenost tog odnosa, a pogotovo preveniranje neželjenih odnosa zahtjeva i njegovu veliku reguliranost. I u tome nema ništa sporno. Kažete da je zakon nerazumljiv. Međutim, vrlo detaljno ste govorili. Nije moguće detaljno govoriti a svi su govornici dosta detaljno govorili da je zakon nerazumljiv. Zakon je razumljiv i šalje jednu dobru poruku. Zakon je razumljiv, ali zakon zaista nema razumijevanja za mržnje, za loptanje, pogotovo loptanje vlastitom djecom koji misle da u ime ljubavi mogu raditi što god hoće pa onda na scenu stupa mržnja. Kao što je Lav Tolstoj rekao da sve sretne obitelji sliče jedna na drugu, a da je svaka nesretna na svoj način. I ovaj prijedlog zakona je upravo da oni najslabiji, a to su počesto žene i najčešće djeca bude te nesreće pogotovo kod razvoda braka što manje.
Odgovor na repliku, Martina Banić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolegice Antičević-Marinović, ja isto tako ne bih rekla da to što zakon ima velik broj članaka, odnosno točno njih 557 da nam to jamči da će zakon biti dobar i da je zakon obuhvatio apsolutno sve što je bilo potrebno. Ono što mogu reći to nije moja izmišljotina da je zakon preširok, da nije razumljiv, veliki broj i stručnjaka se javio po pitanju tog zakona i dalo primjedbe. Evo, mogu reći da je ukupno bilo oko 290 primjedbi na ovaj zakon. Primjerice pravobraniteljica za djecu je dala 103 primjedbe od kojih je velika većina odbijena, više od njih 60. Pa prema tome to što se vi ne slažete sa mnom da nisam u pravu kad govorim da zakon nije razumljiv ja mislim da zakon nije dovoljno razumljiv za običnog građanina jer vidimo da su sve, gotovo sve institucije koje se bave djecom, pitanjima obitelji reagirali i uložili veliki broj primjedbi. Hvala.
U ime predlagateljice potpredsjednica Milanka Opačić.
Samo nekoliko pojašnjenja i informacija za daljnje rasprave. Gospođa Roksandić je ovdje govorila o tome da su centri preopterećeni i da ih treba rasteretiti. Ja se apsolutno s njom slažem u tom dijelu. Evo već Obiteljski zakon ih je rasteretio 4 posla koji su dosada radili, sad više neće morati raditi ta 4 posla. S druge strane mi planiramo jednu reformu koja bi do kraja godine trebala rasteretiti centre a to znači da novčane naknade idu prema drugim centrima, jednom novom centru, Centru za novčana davanja. Što znači da bi najveći dio posla koji sad centri rade, a to je pisanje rješenja za novčane naknade ustvari trebalo preći na neke druge. Gospođo Banić vi ste govorili u principu o nečemu što smo mi potpisali i što moramo provesti. Dakle, mi smo potpisali Europsku konvenciju o kontaktima koja je dakle iznad zakonodavstva i koja već sada propisuje da djeca moraju imati kontakte i nekakva druženja sa širom, dakle sa bakom, sa djedom dakle svima onima koji jesu dio njihove šire obitelji. S druge strane Europska konvencija o posvojenju isto tako govori o ovoj prilagodbi. Ta prilagodba je izuzetno važna jer nam može omogućiti da u tih 6 mjeseci pomognemo i djetetu da se adaptira ali i novim posvajateljima. To je čini mi se prvenstveno taj cilj da se pomogne i posvajatelju i djetetu u postupku posvojenja. Jer niti je dijete igračka koju možete samo tako dati u obitelj, niti roditelji moraju biti toliko spremni i sposobni da se nose sa svim problemima koje često puta djeca koja idu u posvojenje nose sa sobom. Ovo je neka vrsta zaštitnog mehanizma da nam se ne dogodi situacija jedne sada već djevojke koja je npr. svjedočila u svom životu na prvoj Konferenciji o posvojenju koju smo imali prošle godine koja je govorila o tome kako je iz tri udomiteljske obitelji vraćena u dom i kako je na kraju posvojena u obitelj koja je isto tako razvrgnula posvojenje i ponovno je vratila u dom. Dakle, tu vrstu traume da je nitko ne želi i da su i udomiteljstva i posvajatelji na kraju išli u raskidanje tog posvojenja su ostavili doista velike traume na toj curi. Kako nam se ne bi dogodilo apsolutno više nijedno takvo raskidivo posvojenje mislim da je ova faza prilagodbe isključivo tome namijenjena i po onome što je dosada struka mogla reći ustvari većina tih posvojenja u tih 6 mjeseci će završiti i tim nekakvim konačnim rješenjem. Hvala lijepo.
Branko Vukšić, replika.
Uvažena ministrice slažem se ovo o posvojenjima o procesu koji je trajao godinama i koji treba sasvim sigurno olakšati, a da bi sigurnost djece bila još veća. Htio bih vas upozoriti na jednu činjenicu, zakon je jezično nedovoljno čist. Neki dan je gospodin Stazić na Odboru za Ustav govorio o čistoći Ustava. Recimo imate riječ u ovom drugom zakonu o kojem ćemo danas govoriti aktivacija pa imate presumpcija, zašto nemate pretpostavku itd. Ima toliko nelogičnosti koje se uzelo iz nekakvog pravničkog žargona koje nema mjesta u ovom zakonu, koji netko je prije rekao treba biti razumljiv svima kako bi znali koja prava imaju. Toliko tuđica koje su u potpunosti nepotrebne. Nisam od onih koji je za čistunstvo ali mislim da aktivacija ne postoji. Te riječi nema u hrvatskom rječniku, a upotrebljava se. Nađite je, nema je. Recite lektoru da nek malo nauči hrvatski jezik.
U ime zastupnika HNS-a Igor Kolman i kolegica Sonja König.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, poštovana potpredsjednica Vlade i ministrice sa suradnicama, odmah na početku naravno HNS će podržati ovaj prijedlog zakona uz nekoliko napomena koje će jasnije ispričati kolegica König. Međutim mi smatramo da je ovo važan korak u dobrom smjeru ali ono što čega smo svi svjesni, što pokazuje i situacija još uvijek važećeg zakona i brojne izmjene koje je doživio pa na kraju krajeva i ova današnja rasprava a zapravo je činjenica da je ovaj zakon koji predlažete tako opsežan i tako veliki da se radi o izuzetno osjetljivoj, izuzetno važnoj materiji koje treba stalno pratiti. To je jedan od novih zakona koje će trebati stalno zapravo pratiti, stalno prilagođavati međunarodnim standardima, novim spoznajama i metodama koje se gotovo dnevno u raznim segmentima koje ovaj zakon pokrivaju događaju i domaćoj praksi i znanju kao što su npr. i posebno ako smijem istaknuti primjedbe i sugestije pravobraniteljstva za djecu, naše mišljenje i moje mišljenje je da RH u pravobraniteljstvu za djecu ima jedan izuzetno važan i vrijedan resurs znanja akumuliranog i iskustva i racionalnog pristupa temama kojima se bavi u tom smislu. Dakle sigurno je i u provođenju ovog zakona, to je jedan važan saveznik a ovo je jedan od onih zakona u kojima ćemo morati imati i važne saveznike da bismo ga mogli uspješno provoditi. Ono što treba biti konačni cilj tih zapravo stalnih prilagodbi unapređivanja ovoga zakona koje nadam se neće stati sada ovdje je postizanje u jednom trenutku potpune jednakosti svih građana pred ovim zaista važnim i često sudbonosnim zakonom ali to je nešto što nas tek čeka negdje u budućnosti. Ja bih htio u ime kluba HNS-a istaknuti nekoliko detalja, nekoliko elemenata koje nam se čine važnim. Jedno je žurnost u rješavanju obiteljsko pravnih stvari, načelo koje je po našem mišljenju zasluženo dobilo mjesto u uvodnim odredbama, dakle u svim upravnim i sudskim i ostalim postupcima žurnost je naravno važno načelo. Mi se u Hrvatskoj nažalost često igramo svojim a posebno tuđim vremenom ali čini nam se da u sferi koja ovaj zakon pokriva je žurnost možda još čak i malo važnija jer se ovdje ljudi često nalaze pogotovo kad dođe do sudskih sporova često se nalaze u najosjetljivijim mogućim situacijama u kojima se ljudi i obitelji mogu naći tim više što su vrlo često uključena i djeca. Dakle, načelo žurnosti je zaista nešto što je izuzetno važno i to će biti jedna od onih stvari, već su prethodnici to u raspravi naglašavali, to će biti od onih stvari koje će trebati zaista trajnim treningom i praćenjem kako se zakon provodi zaista analizirati i unapređivati upravo to da se načelo žurnosti u svim ovim postupcima i poštuje. Također podržavamo i uvođenje pravne zaštite obiteljskog doma kao i odredbe koje se tiču razvoda braka posebno onoga gdje postoje maloljetna djeca, dakle savjetovanje i medijacija. Već je o tome govoreno. Ono što nas posebno veseli je današnja najava uvažene potpredsjednice da su treninzi u tom smislu već krenuli i zaista se nadamo da će onda proces i vrlo brzo i uspješno početi. Ono što nam se također sviđa je i ograničena poslovna sposobnost djeteta od 14—te godine dakle, kao neko prijelazno razdoblje do potpune poslovne sposobnosti. U tom smislu želim istaknuti članak 86.stavak 2 ovoga prijedloga zakona koji propisuje da dijete ima pravo na uvid i izražavanje mišljenja u svim postupcima u kojima se odlučuje o njegovom pravu. Mi to nismo shvatili zaista da je propisano kao obaveza ali u svakom slučaju čvrsto podržavamo da je to pravo uvršteno u zakon i zapravo se nadamo da će onda u provedbi u svim onim slučajevima zaista kad je to moguće i kada to dijete, kada dijete izrazi za to želju i namjeru da će biti omogućeno da na najmanje traumatičan mogući način a najmanje koristan za njegove osobne interese, zaista onda i izrazi svoje mišljenje, odnosno dobije adekvatnu a to je isto važno, dobije adekvatnu informaciju zapravo o samom sporu i o vlastitim mogućnostima unutar tog spora. Također podržavamo i preciznije uređivanje roditeljske skrbi i jasniju podjelu na tu dakle skrb o osobnim pravima, upravljanju imovinom i zastupanje djeteta, dakle tog preciznijeg reguliranja na neki način i odjeljivanja isto nešto što nam se čini kao dobar zahvat. Kolega Vukšić je već spomenuo ali izgleda da mi svi ovaj muški očevi smo posebno osjetljivi na ovaj dio, ali složenost ovog zakona se vidi i iz činjenice da zadire u jedno područje gdje se događa jedan relativno rijetki slučaj u našem društvu, a to je situacija u kojoj su muškarci izuzetno diskriminirani u ovom trenutku a to je dakle, to su dakle sporovi nakon razvoda braka, oko skrbništva, oko mogućnosti posjećivanja i viđenja djeteta. To je isto jedna od onih stvari koje ćemo morati pažljivo pratiti. To je nažalost posljedica dugogodišnje loše, nepažljive sudske prakse koja se igra zapravo ljudskim sudbinama i ljudskim životima i u tom smislu to je još jedan od onih elemenata gdje ovaj zakon zaista traži od svih nas ne samo da ga tu danas, kad se stvore uvjeti donesemo nego da zaista trajno pratimo njegovu provedbu i njegovo ažuriranje na neki način u odnosu sa realnosti u kojoj živimo. Također podržavamo i preciznije uređenje postupaka posvajanja uz naravno ne mogu da to ne naglasim uz nadu da ćemo doći barem blizu onoj utopiji da sva djeca koja nemaju roditeljsku skrb osjete toplinu i ljubav doma i da svi oni ljudi koji ne mogu dobiti dijete iz ovih ili onih razloga zaista mogu osjetiti tu radost da imaju dijete, to je također jedna ostvarina kojima svi moramo ne samo kao politička vlast, ne samo kao stranke, nego kao naprosto ljudi sa nekakvom dozom humanosti moramo raditi i moramo pratiti i taj dio kako će se provoditi i hoće li se uspješno provoditi. Ima jedan detalj u zakonu ali isto se nadamo da će u praksi zaživjeti to je ona odredba o izračunavanju tablica o visini uzdržavanja djeteta. To je nešto što će nadamo se olakšati dogovore i sve one situacije u kojima se ljudi nažalost nađu u situaciji da se rastaju pa onda oko toga uzdržavanja bude problema i onda se ti problemi vuku godinama umjesto da se neke stvari možda već unaprijed uspiju predvidjeti i riješiti. Ono što također podržavamo je daljnje ustrojavanje obiteljskih odjela na sudovima i reformiranje položaja centara za socijalnu skrb u postupcima, o tome ste također već danas govorili pa neću dulje o tome da ne uzmem kolegici König svo vrijeme. Dakle da zaključim svoj dio, radi se zaista o vrlo opsežnom zakonu, o vrlo velikom zakonu i radi se o zakonu s kojim posao onog časa kada ga donesemo tek počinje i to je zapravo naša ključna i temeljna poruka. Ovaj zakon ćemo tek početi zapravo graditi i raditi onog časa kada ga donesemo i u tom smislu ne možemo si dozvoliti niti vi u resoru koji je izravno nadležan niti mi svi ovdje bez obzira na političke boje ne možemo si dozvoliti gotovo niti jedan dan nepažnje oko ovako važnog zakona i oko važne teme. A sada prepuštam govornicu kolegici König. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovana potpredsjednice Vlade sa suradnicima, kolegice i kolege. Kao što je kolega Koman najavio želimo dodatno poboljšati ovaj prijedlog zakona s određenim prijedlozima, a tiču se odredbi posvojenja i priznanja očinstva. Što se tiče posvojenja apsolutno podržavamo odredbe zakona koji ubrzavaju postupak, podržavamo i pohvaljujemo postupke Ministarstva socijalne politike i mladih koje su u području posvojenja u posljednje vrijeme učinili ogromne i mnoge dobre korake primjerice izradili registar potencijalnih posvajatelja, apsolutno pohvaljujemo. No što se tiče statusa posvojitelja imamo prijedlog, a na tragu je onoga što je i kolegica Jerković već rekla. Odredbe Obiteljskog zakona piše to u dijelu koji se odnosi na izvanbračnu zajednicu primjenjuje se na životnu zajednicu neudane žene i neoženjenog muškarca koja traje najmanje tri godine, a kraće ako je u njoj rođeno zajedničko dijete. Dakle neudana žena i neoženjeni muškarac koji su u zajednici najmanje tri godine čine izvanbračnu zajednicu. Dijete mogu posvojiti bračni drugovi zajednički ili dijete može posvojiti jedan bračni drug ako je drugi bračni drug već roditelj ili posvojitelj djeteta. Također dijete može posvojiti jedan bračni drug uz pristanak drugog bračnog druga kao što ga može posvojiti i osoba koja uopće nije u braku ali ne i zajednički neudana žena i neoženjen muškarac koji žive u izvanbračnoj zajednici. Skraćeno, pravo na status posvojenja u RH imaju gotovo svi osim zajednički muškarac i žena koji žive u izvanbračnoj zajednici. Ovdje se dakle ukoliko ne dopunimo zakon, a vjerujem da to hoćemo, radi o diskriminaciji izvanbračnih zajednica. Zato klub HNS-a predlaže da pravo posvojenja proširimo i na izvanbračne zajednice odnosno na naših 97 tisuća 772 sugrađana i sugrađanki koji su na proteklom popisu stanovništva rekli da žive u izvanbračnoj zajednici. Dajmo šansu tim promjenama i njima da posvoje dijete ili djecu. Što se tiče priznanja očinstva i majčinstva imamo dva prijedloga za poboljšanje odredbi zakona. jedan se odnosi na maloljetne roditelje, a drugi na osobe lišene poslovne sposobnosti. Što se tiče poslovne sposobnosti ovim prijedlogom zakona napravio se ogroman korak u poboljšanju prava osoba s invaliditetom i većina odredba usklađena je s Konvencijom za prava osoba s invaliditetom UN-a koja između ostalog traži napuštanja koncepta skrbništva i pružanja podrške osobama s invaliditetom u donošenju raznih životnih odluka. Međutim što se tiče priznanja očinstva, ovim prijedlogom zakona propisano je da očinstvo može priznati punoljetan muškarac lišen poslovne sposobnosti uz odobrenje skrbnika. Dakle predloženom odredbom ograničeno je pravo punoljetnih muškaraca da priznaju očinstvo nad svojim biološkom djecom ili djetetom bez suglasnosti skrbnika ako su lišeni poslovne sposobnosti. Ta odredba je protivna UN-ovoj konvenciji o pravima osoba s invaliditetom jer je tim međunarodnim dokumentom propisano da sve osobe s invaliditetom imaju pravo na jednaku poslovnu sposobnost kao i svi drugi građani. Ukoliko ne izmijenimo predloženu odredbu priznanje očinstva zapravo dajemo u ruke centrima za socijalnu skrb koji su odgovorni za imenovanje skrbnika, što znači da na taj način biološkog roditelja stavljamo u potpunu ovisnost o njihovim rukama o njihovim odlukama. Napominjem da se RH već do sada susrela sa problemom priznavanja očinstva od strane muškarca lišenog poslovne sposobnosti koji je završio na Europskom sudu za ljudska prava. U predmetu Krušković protiv Hrvatske utvrđena je povreda prava podnositelja na njegov privatni život time što mu se nije dopustilo da prizna očinstvo nad svojim biološkim djetetom jer je bio potpuno ovisan o centru za socijalnu skrb, protivno Konvenciji o ljudskim pravima i temeljnim slobodama i protivno praksi Europskog suda za ljudska prava. Predlažemo zato da se u dijelu koji se odnosi na priznanje očinstva brišu riječi uz priznanje skrbnika. Još jedno priznanje nas zabrinjava, priznanje očinstva maloljetnih roditelja. I ovdje mislimo da se mogu postići dodatna poboljšanja brisanjem određenih riječi u ovom slučaju odobrenje roditelja. Radi se o slučajevima naime kada su roditelji maloljetni, a sposobni shvatiti značenje izjave o priznanju očinstva. Ovim prijedlogom zakona se predviđa da im je za to potrebno i odobrenje njihovih roditelja. No, teško je očekivati, to i iz iskustva govori i navodi i pravobreniteljica za djecu da će roditelji baš biti spremni osim u doista rijetkim situacijama dati takvo odobrenje. Čime se praksi može onemogućiti utvrđivanje očinstva djeteta odnosno prolongirati do punoljetnosti djetetova roditelja. A to onda može i potrajati i odnositi se na veliki dio rođene djece. Jer podaci Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo pokazuju da je u posljednje tri godine u Hrvatskoj zatrudnjelo 5237 tineđerki a čak 25 djevojčica je bilo mlađe o 13 godina. Isto izvor pokazuje i podatak da smo 40% mladih parova koristi bilo koji oblik kontracepcije pa podatak od preko 1500 maloljetničkih trudnoća godišnje i nije začuđujući. Ti podatci tim više pokazuju kako je što prije potrebno uvesti zdravstveni odgoj u naše škole da o građanskom odgoju iz drugih razloga sada i ne govorim. Dakle, što se tiče maloljetnih roditelja, slažemo se sa pravobraniteljicom za djecu koja kaže da odobrenje njihovih roditelja u postupku priznanja očinstva ne smije biti primarna niti odlučujuća. Budući da mi vrijeme ističe uz te dopune ali i uz neke koje ćemo izreći još u pojedinačnim raspravama HNS prihvaća i podržava Obiteljski zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Replike na izlaganje kolege Kolmana. Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Kolman suglasan sam sa vama da je ovo izuzetno važna i osjetljiva materija. Naravno i treba je i sagledavati u vremenu u kojem živimo, u kojem preko 35% obitelji ima nesagledive egzistencijalne probleme. A suglasan sam i u onom dijelu gdje govorite o žurnosti, gdje naglašavate posebno žurnost. Mislim da je svakako, ali sam tu itekako sumnjičav. Naime, u onom dijelu gdje se govori o obiteljskom domu, gdje sud dakle može odrediti pravo stanovanja za jednog od roditelja, razumijemo o čemu se govori, pitanje se postavlja naravno kako će jedan roditelj drugom plaćati postanarstvo ako nema ni za sebe, to je jedan dio. Ali druga stvar koja je bitna, koja će na neki način osporiti ovu žurnost a predlaže se da pravo stanovanja traje najdulje do razvrgnuća suvlasničke zajednice bivših supružnika a iznimno do punoljetnosti djece. U oba slučaja bilo do razvrgnuća ili punoljetnosti. Dakle, to je procedura koja može ići na sagledivo daleko dugo, iscrpljivati oba roditelja, naravno do dodatnih teškoća. I bojim se da neće onaj momenat žurnosti ispoštovati o kojem ste vi govorili. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Igor Kolman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Milinković, vi ste više puta rekli da ste suglasni samnom, tako da ja sam suglasan s vama, da ste suglasni samnom. A što se žurnosti tiče, žurnost kao načelo, meni se čini u ovom zakonu da je s pravom dobila zapravo na neki način mjesto u početnim trenucima zakona i time joj se daje na važnosti jer upravo zato da bismo izbjegli bilo kakvo odugovlačenje u počinjanju postupaka koji su u određenim situacijama nužni. Jasno je da se nažalost neke od složenih situacija s kojima se ovaj zakon suočava ne mogu riješiti preko noći. To je potpuno jasno. Tim više je strahovito važno da načelo žurnosti bude integralni dio zakona, da ono što možemo, na što upravna tijela, pravosudna tijela, centri za socijalnu skrb, policija, dakle svi oni koji će u nekom trenutku biti uključeni da on vrijeme na koje mogu utjecati ne troše uzalud. Da nemamo rasipanje vremena, da nemamo ono administrativnu letargiju kojoj smo mi svi skupa skloni nego da zaista cijeli sustav shvati da pogotovo u ovako osjetljivim situacijama u kojima su često uključena djeca, u kojima su često uključeni ljudi nažalost u nekim teškim međusobnim odnosima i okolnostima da nemamo vremena za gubljenje nego da stvari treba početi odmah onako kako su propisane i da ih treba voditi onako kako su propisane i da ih treba voditi onako kako su propisane bez odugovlačenja.
Gordana Sobol replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Kolman javila sam se na repliku ustvari želeći podržati jedan dio i posebno naglasiti iz vašeg izlaganja i problema koji se pojavljuju prilikom dodjele, nakon dakle razvoda dodjele skrbništva, odnosno čija je briga, tko dobiva djecu da tako kažem najjednostavnije majka ili otac. Ja želim upozoriti ustvari to iz izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, za prošlu godinu preko 85% dodijeljenih skrbništva su išla prema majci a samo 15% skrbništva su dobili očevi. Ono zbog čega se to definitivno dešava u našem društvu a to i pravobraniteljica naglašava kroz svoje izvješće a to je što hrvatsko društvo je toliko još uvijek duboko tradicionalno u poimanju uloge muškaraca i žena odnosno očeva i majki u našem društvu, odnosno u životu jednog djeteta. Pa i cijeli sustav ustvari uključujući tu i pravosudni dio i centre za socijalnu skrb, negdje dakle ta dugogodišnja ukorijenjenost ide ka tome da su skloniji u mnogo većem broju slučajeva dodjeljivati djecu na skrbništvo majkama a ne očevima. Mislim da je to dakle jedan problem s kojim se mi susrećemo, on nije od danas, on je dugogodišnji. I onda kao posljedicu toga ustvari imamo diskriminaciju očeva, odnosno muškaraca koji u puno manjem broju slučajeva dobivaju skrbništvo nad djetetom. Međutim i ovog puta želim još nešto povezati kao što sam to već jedanput učinila. Ta diskriminacija vidi se i u onom dijelu kada govorimo o korištenju roditeljskih dopusta gdje samo 2 ili 3% očeva se odlučuje na uzimanje roditeljskog dopusta u odnosu na majke pa je i to u biti na neki način poveznica ova dva problema.
Hvala. Odgovor na repliku, Igor Kolman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Uvažena kolegice Sobol, potpuno se slažem s vama i zahvaljujem na podršci. Česti problem je ne samo dodjeljivanje skrbništva u ovim postotcima o kojima vi govorite nego onda i nakon toga se događa da su očevi zakinuti i za ono što im je pod navodnicima dodijeljeno, dakle imamo sljedeću fazu tog problema onda koja dodatno pojačava tu situaciju kao traumatičnu i za oca i za djecu. Ali činjenica je, vi ste potpuno u pravu, u našoj podsvijesti zapravo kao građanki i građana Republike Hrvatske jer vi to svi znate koji ste ikada o tome razmišljali je da ako se dogodi situacija razvoda i … mi svi pretpostavljamo unaprijed da će majka, dobro dakle to je dato, a onda ovo je eventualno neka iznimka za koju se zaista treba boriti na razne načine i treba dokazivati raznorazne stvari da bi se skrbništvo dodijelilo ocu. Što se tiče roditeljskog dopusta, ja se slažem s vama, tu isto imamo jedan totalni nesrazmjer. Mi smo svojedobno, kad velim mi HNS, svojedobno smo predlagali a budemo to opet probali izvući iz naftalina, stimulaciju da očevi uzimaju dopust tako da recimo ili se dopust može produljiti ako otac uzme neki obavezni dio ili se može naknada povećati, odnosno može se recimo puni iznos naknade dulje dobivati ako otac recimo uzme jedan dio roditeljskog dopusta kao obavezan. To nam se čini onda, uvijek nam se čini bolje stimulacija i zapravo uvođenje nekih, micanje nekih neravnoteža u društvu određenim stimulacijama i poticajima da se onda ljudi naprosto naviknu jer teško je, zapravo muškarcu je vrlo teško često kod poslodavca objasniti da bi on išao na porodiljni dopust tako da vi imate tu jedan opet cijeli niz diskriminacija i potencijalnih problema.
Hvala lijepa. Sad ćemo preći na replike na izlaganje kolegice König. Branko Vukšić.
Uvažena kolegice König, vi ste s pravom ukazali na diskriminaciju izvanbračne zajednice pri usvajanju djece. Nema za tu diskriminaciju niti jednog valjanog razloga i podupirem vas u nakani da se to sasvim sigurno u drugom čitanju ispravi, no htio bih upozoriti na jednu dobru stranu zakona, još jednu dobru stranu zakona, to je odnos bake i djeda odnosno unučadi prema baki i djedi. Baka i djed u određenim okolnostima su dužni uzdržavati svoju unučad ili svoje unuče i sada je predviđeno ovim zakonom da kada su djed i baka brinuli o unučadi ili o unuku da valja primijeniti načelo solidarnosti i da pod određenim okolnostima unuk, unuka ili unučad trebaju brinuti o djedu i baki kada je za to potrebno. Tako da mislim da je to još jedna dobra strana ovoga zakona. I ovdje se stalno ponavlja jedna te ista stvar, ali ne zvoni ljudima signal, sve to dugo traje, dugo će trajat itd., opet pravosuđe, pravosuđe, pravosuđe koje je loše, kriminalno loše.
Odgovor na repliku, Sonja König.
Hvala lijepa. Kolega, hvala vam lijepo na podršci vezanoj uz davanje statusa posvojitelja i izvanbračnim zajednicama. Dobro da ste mi dali priliku da kažem da su to pravo prepoznali i dale i neke naše zemlje u Europskoj uniji, pa npr. Island, Španjolska, Portugal, Nizozemska, Belgija, Slovenija i Ujedinjeno Kraljevstvo su samo neke koje su to prave dale izvanbračnim zajednicama i uz vašu podršku vjerujem do drugog zakona to ćemo dopustiti i našim sugrađanima i sugrađankama u Hrvatskoj koje žive u izvanbračnoj zajednici. Hvala lijepa.
I Ana Komparić Devčić, replika.
Zahvaljujem potpredsjednice. Pa kolegice König, vi ste u svojoj raspravi rekli kao što je kolega Vukšić, a i kolegica Jerković u ime kluba upravo upozorila na ovaj segment dakle da se u posvajatelje stavi izvanbračna zajednica. Ja vas zaista isto želim samo podržati u tom segmentu, odnosno želim zamoliti na neki način predlagatelja do drugog čitanja da dobro razmisli da se ipak ovaj dio o posvajateljima malo izmijeni do drugog čitanja. Jer mislim da zaistinu danas u situaciji u kojoj živimo i kad vidimo da mladi ljudi se teško odlučuju na brak, ali žive u izvanbračnoj zajednici, da tim ljudima isto moramo omogućiti pravo na djecu i pravo na mogućnost da postanu roditelji. A ja sam samo, kako ne možemo dignut dvije replike, moram samo malo komentirati dio oko očeva i slažem se, apsolutno se slažem, ja mislim da ja iz osobnog iskustva, iz moje bliže okoline imam situaciju gdje majke izuzetno manipuliraju djecom, gdje danas imamo djecu koja ne pozdravljaju svoje očeve na cesti samo zato što su majke izvršile veliku manipulaciju jer su djeca bila mala, mala kada su se roditelji rastali i ti očevi zapravo, ja poštujem te očeve, nit ne rade cirkus od toga i ne vuku se po sudovima nego su naprosto se povukli, nažalost povukli su se iz života djeteta i o tome treba jako voditi računa.
U ime predlagateljice, potpredsjednica Milanka Opačić.
Samo dvije stvari. Prvo, kad su u pitanju sudovi i ova žurnost, dakle mi imamo jedan članak 347. koji je pokušao još malo uozbiljiti priču na sudovima. Dakle po prvi puta imamo jednu odredbu u kojoj smo definirali ukoliko sudac prekrši rokove u postupanju po svim ovim člancima koje smo mi ovdje rekli da moraju biti žurni, o tome je dužan obavijestiti predsjednika suda. Dakle mi nemamo puno mehanizama u pravosuđu, vi znate da su oni po Ustavu zaštićeni, nedodirljivi, dakle ovo je bio jedan naš korak naprijed da probamo koliko toliko uozbiljit sustav pravosuđa. Ako vam kažem da nažalost imamo trenutno djece koja su u postupku, dakle roditelji lišavanja roditeljske skrbi što znači da je to prvi uvid da dijete u posvojenje. Mi imamo suce koji godinu dana ne sazivaju ročište. Dakle, to je godinu dana dječjeg života koje je netko svjesno ili nesvjesno njima ukrao. Ali ovo je maksimum koji možemo napraviti, jer na žalost ne možemo puno. Možda biste vi mogli sad jedino kad mijenjate Ustav nešto napraviti. I drugo, kao ministrica se uvijek trudim govoriti o roditeljima i nikada ne govorim majka ili otac. Ali u principu ovo što vi govorite ovdje je istina. To je život. Najveći broj očeva ne može vidjeti svoju djecu ili nema nikakve kontakte s njima. Zbog toga smo mi u ovom zakonu malo promijenili logiku zakona i to je ono na čemu ćemo morati puno raditi sa Centrima socijalne skrbi da i oni tu logiku promijene. Dakle, ovdje je sada teret dokazivanja na majci da je otac loš za dijete. Ako netko živi 15 godina u braku ili 20 taj otac nije zlostavljač, nije dakle samo su se odlučili razvesti. Zašto on odjedanput nije podoban roditelj za svoje dijete? Dakle, sada otac mora objašnjavati zašto je on dobar. Mi smo sad teret stavili na majku. Ona sada ukoliko se ne želi dogovoriti o zajedničkoj roditeljskoj skrbi mora na sudu dokazati zašto je taj otac loš po svoje dijete i onda će pokazati koliko manipulira. Dakle ne može netko s vama živjeti 15 godina u braku i biti dobar i odjedanput kad se razvedete onda je on loš, onda je on crni vrag, onda je on najgori na svijetu. Nije! On i dalje ima svoja prava. To što vi ne možete razlučiti svoje emocije, svoju povrijeđenost ili bilo što drugo, bilo koji drugi osjećaj od toga da je on i dalje otac svome djetetu i da ima pravo prvenstveno dijete ima pravo komunikacije sa drugim roditeljem to je nešto što će ovoga puta biti teret na onima koji tvrde da drugi roditelj nije dobar. I još nešto. Mislim da je mehanizam promjene odluke u tim trenucima u skrbništvu nešto što bi mogao biti mehanizam za uvođenje reda kod onih koji doista manipuliraju vlastitom djecom. Jer to je u stvari zločin prema vlastitom djetetu i to je jedini način na koji možemo zaštititi prvenstveno dijete.
Imamo replike. Prvo Branko Vukšić, izvolite.
Uvažena ministrice Opačić, nisam mislio da bi se to moglo zakonom riješiti ova ažurnost na sudovima, to je jasno. Ali rekli ste jednu dobru rečenicu. Sudovi i suci su nedodirljivi. To je dogma. Sve što je nedodirljivo to spada u dogmu. Prije svega ne smiju suci i sudovi biti nedodirljivi, sudski procesi su nedodirljivi. Reforma sudstva treba daleko dublje zahvatiti reformu sudstva nego što se to radi zakonima i to ponavljam iz dana u dan, iz dana u dan. Ozbiljno su narušeni temelji Hrvatske države jer sudstvo loše funkcionira. Znači, suštinska reforma u pravosuđu. Tada će pomoći ovom vašem zakonu koje su odlične oslonac smo rekli za drugo čitanje. Da, otac je nepodoban, muškarac postaje nepodoban otac kad je loš za ženu. Ako je loš za ženu, ne znači da je loš i za djecu, loš pod navodnicima. Prema tome, mislim da i ova rasprava ukazuje da uočavamo i vrlo slično mislimo i da imamo dobre pretpostavke, kažem ako se riješe problemi u sudstvu da obitelj daleko lakše funkcionira.
Nova replika i Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa gospođo ministrice i ja sam isto o čemu je govorio kolega Vukšić isto ovaj momenat žurnosti sudova primijetio i naravno i vašu suzdržanost glede rješavanja istoga. Ali držim da i u samom zakonu postoje mogućnosti gdje se može usporiti, a ja želim to naglasiti na ovom mjestu. Prije ako na primjer jedan momenat koji mi je vrlo važan spomenuti, a koji kaže ako se bračni drugovi koji imaju zajedničku maloljetnu djecu razvode tužbom obavezno savjetovanje provodi nadležni Centar za socijalnu skrb, a ako se razvode sporazumno obiteljski centri. Dakle ja pitam zašto? Mislim zbog čega je ta razlika i zbog čega se obiteljski centri su naravno poslije podne ćemo vidjeti u ovoj drugoj raspravi, mislim da su oni izgubili svoj značaj i da je to šteta. Drugo, druga stvar. Ako oba bračna druga ili jedan od njih ne pristupe prvom sastanku obiteljske medijacije prema članku 3. ovoga zakona niti jedan bračni drug ne može podnijeti tužbu radi razvoda braka prije isteka roka od šest mjeseci. Držim da ovi rokovi i šest mjeseci da to dosta sve zateže u samom zakonu uz ovaj momenat o kom ste govorili iz sudske prakse. Evo to su stvari koje treba imati na umu. Hvala lijepa.
I nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a govorit će Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice sa suradnicima. Moglo bi se i kratko i dugo. Naime, radi se o zakonu koji zaista ulazi u živote svakoga od nas, može se reći od života do smrti i zato je dobro da je ova rasprava danas čini mi se lišena politiziranja, da pokušavamo govoriti o konkretnim prijedlozima. I zato predlažem da ni jedna primjedba koja će biti izrečena u ovoj raspravi ne bude shvaćena nikako drugačije nego kao naše nastojanje da zakon bude još bolji. Danas je jako teško mnogim obiteljima, dakle danas razgovaramo o Obiteljskom zakonu, govorimo zapravo o obiteljima, govorimo o svakome od nas, o našim obiteljima. Mnogim je obiteljima iznimno teško osobito onima koje su siromašne, osobito obiteljima gdje je netko izgubio posao ili su svi punoljetni članovi izgubili posao ili ga ne mogu naći, obiteljima koje se evo na žalost svakodnevno deložira, jedno roditeljskim obiteljima. Osobito je teško u ovoj krizi jedno roditeljskim obiteljima, dakle gdje majka ili otac žive s djecom gdje zaista mnoge jednoroditeljske obitelji preživljavaju od dana do dana. Ovdje je danas bilo puno riječi o zaštiti očeva. Naravno, svakako zauzimam se za to ali mislim da kroz ovu raspravu trebamo tražiti odgovor na pitanje, a nećemo ga naći jer je to nemoguće, kako i što učiniti sa očevima, a takvih je nažalost mnogo, koji nakon razvoda braka potpuno zapostave svoju roditeljsku dužnost. Ima takvih i majki, dakako očeva je nažalost više. Tako da bismo zakonom morali pronaći odgovore i na ta pitanja. Teško je naravno onim obiteljima koje su evo u procesu razvoda i ovih trenutaka danas i zato želim upozoriti da u svim svojim raspravama moramo voditi računa da Obiteljski zakon bude koncentriran prije svega i iznad svega na dobrobit djece. Dakle, onih koji se ni na koji način ne mogu sami braniti i koji ni na koji način ne mogu čuvati svoje dostojanstvo, odnosno svoju budućnost ako im zakonom to ne omogućimo. Pogotovo u onim obiteljima u kojima nažalost 24 sata caruje nasilje, obiteljsko nasilje koje često još uvijek i u 21. stoljeću ostaje iza zatvorenih vrata kao nešto što je obiteljska stvar i kao nešto što se ne tiče društva, odnosno što se ne tiče države. Dakle, sve što ćemo ugraditi u novi zakon mora biti koncentrirano na u najboljem interesu djece i svakoga djeteta jer je to najizloženija ponavljam i najosjetljivija skupina. Naravno da nijedan zakon kako god ga dobro uredili kad govorimo prije svega o Obiteljskom zakonu neće pomoći obiteljima ni da u njima ima više ljubavi, ni da ima više razumijevanja, ni da ima više potpore, ni da budu skladne. To je rekla bih u konačnici stvar sreće, odnosno zauzimanja svakog člana obitelji da obitelj zaista bude ono mjesto utjehe dakle gdje se nalazi mir i spokoj i ljubav i svakako potpora. Zato bih evo uputila nekoliko vrlo konkretnih prijedloga, odnosno primjedbi. Spadam među one koji misle da nije bilo potrebno donositi potpuno novi zakon, da je moglo se neprekidno jer Obiteljski zakon je takav zakon koji stalno diše u skladu sa životom i promjenama u društvu i da ga je trebalo dorađivati i doraditi ali i učiniti ono na što su dosada svi upozoravali da se zakon zaista provodi. Ne provodi se u mnogim segmentima i neće se provoditi nažalost u mnogim segmentima i kad donesemo novi zakon dok god ne budemo mogli osigurati da svi oni koji su dužni provoditi Obiteljski zakon, osobito naši centri za socijalnu skrb, uz sve pohvale i duboki poklon ljudima koji tamo rade katkada u nemogućim uvjetima oduvijek, pa svojim znanjem kompenziraju i ljubavlju kompenziraju ono što im država nažalost nije osigurala. Međutim, moramo učiniti sve da se praksa mijenja i svakoga dana. Dakle, da se zakoni provode. I najbolji napisani zakoni koji se ne provode ili se djelomično provode ili se traljavo provode zapravo su loši zakoni u konačnici. Dakle, treba nastojati da pravne praznine koje smo uočili, koje sam uočila ja u ovom prijedlogu zakona svakako da je važno da ide u dva čitanja, bilo bi strašno da je išlo po hitnoj proceduri i vjerujem da to nikome nije palo na pamet. I naravno nema procjene, to je važno u ovom zakonu, upravo zbog toga što govorimo o učinkovitosti provedbe, nema procjene koliko će provedba zakona u konačnici u potpunosti koštati. Provedba zakona košta, medijacija košta. Sve ono što se mora obaviti u svim postupcima o kojima govori Obiteljski zakon naravno košta. Dakle, vrlo konkretne primjedbe i prijedlozi vezano za obiteljsko pravo na stanovanje u nekretnini koja predstavlja bračnu stečevinu bračnih drugova dakle koji predstavljaju obiteljski dom. Dobro zamišljeno, međutim primjedbe koje iznosim u ime kluba idu u smjeru činjenice da ukoliko kriterij povjere djeteta jednom roditelju bude kriterij na kojem će se određivati tko će živjeti u toj nekretnini koja se zove obiteljski dom može nažalost izazvati dodatne manipulacije. Ono s čime se uvijek susrećemo, pogotovo kad se govori o određivanju s kim će dijete živjeti kakva će budućnost toga djeteta ili djece nakon razvoda biti, jest nažalost u mnogo slučajeva manipulacija. Roditelji dakako manipuliraju, manipuliraju djecom, manipuliraju širom obitelji a ovo može otvoriti dodatni prostor za manipulaciju jer naravno nije svejedno hoćeš li na taj način riješiti stambeno pitanje ili ne. Također, u članku 46. stavku 4. gdje se govori o uvjetima gdje se radi o stambenom prostoru za zadovoljavanje osnovnih stambenih potreba djece i roditelja prema posebnom propisu kojim se uređuju prava iz socijalne skrbi. Dakle, neuređeno do kraja jer se pozivamo na neki drugi propis a sve što se ima urediti vezano za obiteljski dom ima se urediti upravo do kraja i u potpunosti u Obiteljskom zakonu. Također, odredba koja govori da se na bračnu stečevinu primjenjuju odredbe propisa kojima se uređuje stvarno-pravni i obvezno-pravni odnosi ako ovim zakonom nije drugačije određeno, nejasno do kraja nedorađeno. Predlažem doraditi naima, teško će biti tumačiti ovu odredbu. Ono što je isto tako veliki problem, otvara se prostor različitih tumačenja, to je uvijek najgore kod zakona kakve možete tumačiti na različite načine, odnosno oni koji dobiju posao da tako kažem određeni slučaj, mogu različito tumačiti od slučaja do slučaja. Dakle radi se konkretno o članku 38.prelažem do drugoga čitanja doraditi. O medijatorima sam već nešto rekla dobro zamišljeno, teško će biti to provoditi u praksi. Prema tome treba učiniti sve da nijedno slovo u ovom zakonu ne bude mrtvo slovo na papiru nego da se stvarno u stvarnosti može do kraja provoditi. Odredbe koje govore o tome da u postupku obveznog savjetovanja sudjeluje i dijete starije od 14 godina. Mislim da to nije dobra odredba, odmah uvlačiti dijete koje i tako, svako dijete čiji se roditelji razvode i čija se obitelj vidljivo ili nevidljivo u tom trenutku raspada, mnoga djeca iznimno teško doživljavaju te trenutke bez obzira je li u o obitelji bilo nasilja, je li u obitelji bilo potpunog raspada ili do tog razvoda zaista dolazi sporazumno. Dakle, treba u potpunosti i do kraja lišiti dijete bilo kakve traume. Dijete je naravno svaka osoba do 18 godine, ali dijete koje ima 14 godina je zaista, zaista pravo dijete. I na kraju ostvarivanje osobnih odnosa sa djetetom. Dakle, kaže se da je roditelj koji živi sa djetetom dužan suzdržavati se od svakog ponašanja koje bi otežavalo ostvarivanje osobnih odnosa sa djetetom i naravno dalje se kaže da takav roditelji koji bi onemogućavao susrete drugog roditelja s djetetom bi mogao bi i drugom roditelju doći u priliku ili nepriliku da drugom roditelju naknadi štetu. Međutim to je upravo onaj set odredbi koji mogu omogućiti zaista pravu manipulaciju jer što je s roditeljima koji su neodgovorni, koji se ne javljaju pa se onda jave, s roditeljima koji se drogiraju, koji su teški alkoholičari, koji su kockari, koji žive u svakom smislu nedoličnim životom, pa se onda evo nakon 6 mjeseci jednog dana jave, ovaj drugi roditelj koji nema povjerenje jer zna što se događa, jer je prethodno 20 puta odveo dijete u gostionicu i ostavio ga tamo samoga i bio s njim cijelu večer, ostavio ga u zadimljenom prostoru, što onda taj roditelj koji se skrbi o djetetu, treba učiniti, pustiti dijete ili se dovesti u situaciju da ga se evo na kraju okviri da naknadi štetu. Prema tome, to je nešto što ja razumijem intenciju, ja razumijem da i s druge strane ima uvijek manipulacija, da uvijek ima nažalost onih roditelja koji preko leđa djeteta žele prije svega osvetu prema drugom bračnom drugu, a onda naravno i neku izboriti neku korist i to je realnost i to je život. Dakle, predlažem da se pogotovo ovaj set članaka gdje se govori o roditelju koji se mora suzdržavati od svakog ponašanja, naravno da se treba suzdržavati ali naravno da treba voditi okolnosti odnosno računa o tome što je život svakodnevni. Evo to su neke od primjedaba koje mi se čine najvažnijim i koje su uglavnom koncentrirane oko dobrobiti djeteta, pa predlažem da zaista predlagatelj razmotri, da razmotri dodatno sve primjedbe koje je iznio ured pravobraniteljice za djecu pa da do drugog čitanja i ove odredbe o kojima je najviše bilo ovdje riječi doradimo, dodatno učvrstimo, svakako podupirem i ovu inicijativu kluba HNS-a vezano za posvajanje. Dakle ako ljudi koji žive zajedno, koji mogu djetetu osigurati i toplinu doma i naravno egzistenciju i naravno školovanje i sve ono što život u obitelji znači, oni moraju dobiti tu priliku, nikakvog razloga da je ne dobiju nema. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo prijavljenih 5 replika. Prvu će iznijeti Ana Komparić Devčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Kosor, vi ste u svom uvodnom dijelu rekli da je naravno svaka obitelj na svoj način joj je teško, pogotovo dakle siromašnim obiteljima a posebno jedno roditeljskim siromašnim obiteljima. Ja se s vama u tom segmentu u svakom slučaju apsolutno moram složiti, dakle nekako je uvijek lakše u dvoje. Slažem se da je dakle jednom roditelju s djecom puno teže i u tom kontekstu želim samo jednu stvar naglasiti a to je da ćemo mi danas popodne raspravljati dakle Zakon o socijalnoj skrbi i upravo je Zakon o socijalnoj skrbi prepoznao dvije kategorije osoba odnosno dvije kategorije ljudi kojima je najteže a to su dakle jednoroditeljske obitelji i samci. Dakle, upravo Zakon o socijalnom skrbi koji ćemo mi danas popodne dakle raspravljati, koji neće biti u direktnom prijenosu prepoznaje upravo ove dvije kategorije kao dvije kategorije koje su najugroženije skupine u Hrvatskoj danas. I još jedan samo detalj, pričali smo o roditeljima, o očevima i majkama tko je bolji, nije bolji. Ja zaista mislim da spol ne može odrediti dobrog roditelja, ima dobrih očeva, ima dobrih majki ali ima loših očeva i loših majki.
Zahvaljujem. Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor. Izvolite.
Slažem se zato što ima dobrih i loših ljudi, poštenih i nepoštenih ljudi pa su onda tragom toga i oni loši i dobri roditelji, zato što vole ili ne vole ljude, dakle mislim da u tome sve počiva. A da je iznimno važno govoriti o obitelji na ovaj širi način dakle šire od samih normi svjedoči i činjenica i istraživanja nažalost da mnoga djeca koja rastu u obiteljima gdje caruje nasilje i sama postaju nasilnici i to je svakako činjenica o kojoj treba voditi računa. I slažem se s vama da Obiteljski zakon treba promatrati u suživotu sa mnogim drugim zakonima i nisam ni na koji način mislila da je za težak život jednoroditeljskih obitelji kriva država nego je kriva činjenica da je s jednim djetetom ili s dvoje ili s troje pogotovo teško živjeti sam, teško je i zbog predrasuda koje jednoroditeljska obitelj doživljava u okružju. Uvijek se to na drugi način gleda, tako da naša nastojanja moraju ići na tome ali moraju ići za tim da država posebno vodi računa ne samo o obitelji nego o onim obiteljima kojima je osobito teško.
Druga replika poštovani Igor Kolman. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegica Kosor je rekla da ima jako puno očeva koji zanemaruju nakon razvoda braka svoju djecu, to je apsolutno istina i javio sam se za repliku jer ne želim da ono što sam ja rekao da ispadne apologija na bilo koji način očevima ili kritika majki, ali je zapravo zgodno a propos baš ovog zakona jer ono što mi se čini kao vrijednost ovog zakona je da on prepoznaje neke neravnoteže i neke nepravednosti u društvu i da pokušava adresirati te neravnoteže i nepravednosti uz naravno slažem se potrebu da se neke stvari dodatno možda još malo ispoliraju, vidjet ćemo i u primjeni da se stalno prate ali to mi se čini kao jedna od dobrih stvari ovog zakona. I druga stvar koju ste rekli da u našoj zemlji obiteljsko nasilje, otprilike ste tako rekli, često ostaje i iza zatvorenih vrata i nitko ne reagira. Mi nažalost živimo u zemlji u kojoj je pred par mjeseci u Zadru žena pretučena do smrti koja nije bila iza zatvorenih vrata nego je na balkonu zapomagala i nitko nije reagirao. To je zapravo simbolički na neki način važno u kontekstu ovakvog zakona koji obuhvaća široki spektar situacija u kojima se ljudi mogu naći. Nije dovoljno imati samo savršenu pa makar i savršenu normu. Nego upravo zato sam i ja rekao u svom izlaganju, ovaj zakon će zahtijevati neprekidni, tvrdi i čvrsti rad dnevno jer svi oni koji sudjeluju moraju biti svjesni svoga prava ali i svojih odgovornosti i svojih obaveza, apsolutno.
Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Ma naravno svako uopćavanje je loše zapravo što jer je svaka predrasuda loša, dakle da su očevi loši pogotovo u brakovima gdje dolazi do razvoda pa su očevi loša figura a majke su sjajne figure, naravno da ne, malo prije sam o tome govorila. Ali jest činjenica da pogotovo kod male djece sasvim male djece je dobro da su s majkama, dobro je da ali da majke ni na koji način ne bi smjele i da to treba svakako sankcionirati manipulirati djecom kako bi se osvetile očevima jer je za svako dijete jednako važno da ima i majku i oca, to smo jednom davno ovdje raspravljali. Što se tiče obiteljskog nasilja dakle moje mišljenje je da definitivno obiteljsko nasilje pogotovo u nekim sredinama u Hrvatskoj nije doživjelo društvenu osudu, osudu većine, da se i dalje smatra da je to neko pravo obitelji i da u toj obitelji onda žena jest manje vrijedna i manje važna i tu zapravo su klice novih nasilja.
Treću repliku iznosi poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice, gro vaše rasprave mislim da je s pravom ste je i posvetili manipulaciji negativnim osjećajima, spominjete osvetu i mržnju ali ste konstatirali da nije bio potreban novi zakon. Međutim upravo zbog toga što ovaj prijedlog zakona čitave stvari postavlja na druge osnove, na druge temelje. Dakle prije svega partnerstvo, onemogućavanje, suzbijanje takve manipulacije što ide onda izravno na ruku djeci dakle ide u prilog zaštiti djece. Ono što govorite da li će se na takav način i da li su moguće i dalje zlouporabe, međutim ovaj zakon zašto je bio potreban novi zakon jer daje nove dužnosti i nove ovlasti institucijama, ali jednako tako i sudionicima i onim a koji žive u obitelji. Zašto i upravo ovaj prijedlog zakona to smo već imali nešto u ranijem, djeca više nisu pertinencija, naglasak je upravo da djeca imaju pravo. Tu i tamo spominje se njihova dužnost, roditelji imaju prije svega dužnost prema djeci. Dakle to su nove postavke zbog kojih i jedna nova filozofija suvremene obitelji gdje je država dužna upravo štititi one najslabije i ne dozvoliti raznolike manipulacije. Mislim da se upravo tako štiti obitelj. Napominjem još jednom poraznu činjenicu vjerojatno ste o tome ste čini mi se nešto i vi govorili iz policijskog izvješća dramatični podatak da je od preko stotinu ubojstava koja su se dogodila prošle godine više od 50% bilo u obitelji. Prema tome ovaj Obiteljski zakon je za obitelj, tko govori o problemima obitelji, on govori za obitelj, a ne koji ih stavlja ispod tepiha i koji čak smatra one koji govore o … [[Govornik se ne razumije.]] obitelji da ti napadaju obitelj. Nažalost, obitelj je često napadnuta iznutra. I zaštita i uloga je države da onemogući takve zlouporabe i napade.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Točni su ovi podatci o obiteljskom nasilju koje spominjete. Treba dodati da su najčešće žrtve tih nasilja žene, odnosno nasilja u obitelji da su žene. Pa imamo apsurdnu situaciju evo kroz godine da ispada da je žena sigurnija na cesti, na ulici, u tri sata u noći nego je katkada u svojoj vlastitoj obitelji i to je poražavajuća činjenica. Govorili ste i o manipulacijama o kojima sam govorila i ja. Nažalost manipulatori su iznimno domišljati. Dakle oni koji žele uopće u životu, ne samo vezano sada za obiteljski zakon i vezano za skrb za djecu, … [[Govornik se ne razumije.]] su iznimno domišljati. I oni uvijek doskoče svakoj zakonskoj normi nažalost. Zato smatram da ih treba dodatno izrealizirati, doraditi tako da tim manipulatorima onemogućimo njihov rad i njihovu … [[Govornik se ne razumije.]] Što se tiče institucija, slažem se. Međutim inistitucije moraju naravno imati uvjete za rad i institucije neprekidno treba nadzirati. Dakle od centara za socijalnu skrb do sudova. Jer smo često svjedoci, ja sam nedavno spominjala jednu presudu u slučaju obiteljskoga nasilja gdje je žena tužila supruga za 20-to godišnje silovanje u braku što je kazneno djelo, ali je sudac presudio da žena nije dovela nikoga tko bi to na sudu posvjedočio, da je ona bila permanentno i sustavno silovana i oslobodio je silovatelja i nasilnika bilo kakve odgovornosti.
Iduća replika poštovana Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospođo Kosor, kada kažete da nije bilo potrebno donijeti novi zakon, onda moram vam reći da je to u kontradikciji sa onim što piše u strateškom dokumentu kojeg je donijela Vlada kojoj ste vi bili na čelu. Naime, 2011. godine kao što vjerujem da se sjećate, Hrvatski parlament je usvojio taj dokument i upravo u njemu stoji da obiteljski zakon nije ispunio očekivanja, da je u potpunosti podbacio, da nije stvorio pretpostavke za punu zaštitu djece i osoba pod skrbništvom. I gotovo da nije bilo segmenta obiteljskog zakona koji nije naveden i u kojem je trebalo nužno napraviti izmjene. Dapače, kao prioriteti su se naveli da treba poboljšati odredbe vezane za skrbništvo, za posvojenje, da treba ispraviti normativne nedostatke koje idu na štetu djece, tipa roditeljske skrbi i uzdržavanje, priznavanje očinstva, obiteljska medijacija itd.. Dakle, bili ste premijerka i smatrali ste u to vrijeme da treba ići u reformske zahvate obiteljskog zakona. Sada kada se one stvarno i događaju mislite da baš i nisu bile potrebne. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara Jadranka Kosor.
Da, točno je, dakle i dobro je da postoji taj dokument gdje je ukazano na sve nedostatke. Naravno one su, ti nedostatci su odnosno provedbe obiteljskog zakona vezani za neke kao što znate institucije. Prema tome, nigdje nije napisano da treba donijeti novi zakon i ja mislim da ne treba i dalje mislim ali to je mišljenje na koje naravno imam pravo. Nego ove koje ste spomenuli dodatno urediti. Dodatno urediti i uskladiti sa praksom koja kao što ste i sami napomenuli nije dobra. Ništa se u konstrukciji zakona ne bi promijenili. Znači da su se neke odredbe mijenjale i dograđivale ništa se u konstrukciji samog zakona ne bi mijenjalo. Ali sada imamo novi prijedlog zakona pa ćemo o njemu raspravljati.
Posljednju repliku iznijeti će Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Kosor, govorili ste o tome kako ima puno nasilja iza zatvorenih vrata. Međutim mene je frapiralo da smo oguglali na nasilje koje je vidljivo. Recimo prije nekoliko dana čitao sam jedan tekst u kojem se opisuje kako je jedan poznati francuski par imao jednu scenu koja je trajala 26 minuta u restoranu. 26 minuta je fotoreporter snimao nasilje i zgražavao se, u tekstu se zgražavao nad tim nasiljem, gdje je muž davio ženu. I kaže to je 26 minuta trajalo. I sada je počeo sudski proces. Ali nije fotoreporter optužen koji je gledao davljenje 26 minuta. Znači, to je postao showu nažalost i mi pristupamo tako nasilju. Druga stvar koju ste govorili, rekli ste zakon neće osigurati više ljubavi, više razumijevanja u obitelji, sasvim sigurno da neće. Međutim, kada bi ljudi bili u potpunosti moralni, pošteni, visoko etični, pravedni zakona gotovo da i ne bi trebalo, ne bi trebalo sudova. Zakoni se donose zbog loših ljudi. I nažalost mi ovdje govorimo u Zakonu pretpostavljamo kako da omogućimo da eliminiramo čim više toga lošega i da prepustimo naročito djecu dobrim ljudima, bez obzira je li to muškarac i je li to žena.
I na ovu repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Slažem se i zato sam i rekla da se moramo dodatno koncentrirati na zakon i gledati zapravo gotovo svaku odredbu je li ona u najboljem interesu djece i djeteta jer odrasli će se nekako snaći ovako ili onako pogotovo kada dođe do razvoda. Međutim i nažalost i kada obitelji odnosno brakovi opstaju i ako je sve ovo što ste nabrojali prestalo uvijek treba voditi, naravno i roditelji će se nekako snalaziti ali djecu mora štiti država. Dakle, onako kako kaže i Ustav Republike Hrvatske i kako evo kaže obiteljski zakon i postojeći obiteljski zakon. A ovi primjeri koje ste iznijeli vezane za mirno, ravnodušno promatranje nasilja, to je nešto što je svakodnevica. Dakle, vrlo često smo i u našim medijima svjedoci da nevjerojatne scene tragedija, užasa zauzimaju prostor u medijima, ali zašto? Zato što to netko želi čitati i to netko želi vidjeti. Dakle, mi, puno nas želi vidjeti. Spominjan je bio danas ovaj slučaj žene koja je plakala, vrištala, trčala na balkon, nedavno, pa se vračala. Znači, cijelo susjedstvo, svi ljudi u okolini su čuli da se neko veliko zlo događa. Nitko nije intervenirao. Nitko nije pokušao provaliti u taj stan i na kraju je žena ubijena. Dakle, u medijima je pisalo da je smrtno stradala. Ne, ona je ubijena. Ona je bila zatučena. Zašto? Zato što je svatko smatrao da je to neki problem koji se tamo treba riješiti jer kako često puta kod nas ljudi kažu, što ćemo se mi miješati, kad ćete se vi opet poslije ljubiti i grliti, a mi ćemo ispasti krivi.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime Kluba nezavisnih zastupnika govorit će Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo ministrice, gospodo zastupnici. Da, što je bit ovoga zakona? Zakon se temelji na onoj strategiji koja je usvojena 2011. za period od 2011. do 2016. godine. Pa se ovako između ostalog kaže da kao prioritet u vezi s unapređenjem obiteljsko pravne zaštite u strategiji, 2011. do 2016. godine koja je usvojena 02. travnja 2011., navodi se poboljšanje zakonskih odredba koje se odnose na skrbništvo nad odraslim osobama što je potrebno temeljno reformirati. Zatim poboljšanje zakonskih odredba koje se odnose na posvojenje, jasnije određivanje, ispravljanje normativnih nedostataka koji u praksi dovode do zabune u tumačenju pravne norme, utvrđivanja podrijetla djeteta, jasnije uređenje roditeljske skrbi, olakšavanje, ostvarivanje susreta druženja s djetetom i pojedine odredbe u uzdržavanju prava, pravnu nesigurnost s obzirom na različite pretpostavke, način utvrđivanja izvan bračnih zajednica i tako dalje, i tako dalje. Ja ću ovdje staviti naglasak na skrb starih, tj odraslih osoba. Znači, novu glavu 6, odnosno uzdržavanje. Sve je to u velikoj mjeri determinirano socijalnom, pa možemo reći, i gospodarskom slikom Hrvatske. Svaka peta kuna u RH, tj svaka peta kuna iz bruto društvenog proizvoda ili svaka druga proračunska kuna troši se na socijalne transfere, ali bez obzira na sve u Hrvatskoj, a neki su to već spominjalo, je 1.400,000 ljudi siromašno. Da 66 milijardi kuna, znači to je svaka druga proračunska kuna, troši se na mirovine, na branitelje, socijalu i tako dalje, zdravstvo i tome slično. Što je hrvatski paradoks? Zemlja smo, treća u Europi pa onda pretpostavljam i u svijetu, čiji građani posjeduju neku od nekretnina. Ili 90% punoljetnih građana za razliku od 50 do 60% Nijemaca, 50, 60% Austrijanaca, Talijana u svom vlasništvu ima stan, imanje, kuću i tako dalje. Ali još jedan put ću ponoviti, pardon, 1.400,000 ljudi u Hrvatskoj ili to je 32,3% stanovnika ili ajde recimo, svaki treći je siromašan po primanju novčanih iznosa. Ili 2012. godine pratnja siromaštva za jednočlano domaćinstvo ili kućanstvo bio je 24.122 kune godišnje, a za kućanstvo sa dvoje odrasle osobe i dvoje djece 50.656 kuna godišnje. Ili za jednočlano kućanstvo prag siromaštva je 2010 kuna mjesečno, a za četveročlano kućanstvo 4221 kuna mjesečno. I od tuda na neki način treba jasno početi ili krenuti, i to determinira sve. Od prilika u obitelji do raspada u obitelji, po čemu Istra, nažalost, prednjači kada gledamo ove tablice, iako su možda prilike gospodarski socijalno nešto bolje jer je nešto manja nezaposlenost, blizina je tu granice. Ljudi su do 90-e, da tako kažem, teško, gotovo nikako nisu mogli kupiti dobar auto, ali su mogli izgraditi kuću te oni uz obalu koji imaju jedan, dva ili tri apartmana, taman da su i da spadaju u ovu kategoriju siromašnih, mogu pristojno živjeti. Ali što je sada sa ostalim? I to je bit. Mi se s druge strane bavimo referendumom o braku, ok. Potrošili smo koliko? 50 milijuna kuna. To je narod tražio, dobit će tu i takvu ustavnu formulaciju, ništa strašno. Međutim znamo što je isto tako bila pozadina te referendumske inicijative. Ali da se vratim ovdje na ovaj zakon. Članak 1., doslovce se kaže da se ovim zakonom uređuje brak, izvanbračna zajednica žene i muškarca, odnosi roditelja i djece, mjere za zaštitu prava, dobrobit djeteta, posvojenje, skrbništvo, uzdržavanje, obvezno savjetovanje, obiteljska medijacija, te postupci u vezi s obiteljskim odnosima i skrbništvom. Članak 3., žena i muškarac imaju međusobno jednaka prava, solidarnost je temeljeno načelo obiteljskog života, svi članovi u obitelji moraju se uzajamno poštovati, jedno drugima pomagati. Članak 5., sudovi, javnopravna tijela koja vode postupke u kojima se izravno ili neizravno odlučuje o pravima djeteta moraju prvenstveno štititi pravo djeteta i njegovu, jasno dobrobit. Međutim, zanimljivo, kako da kažem, pod navodnicima, ova, sa desna bi rekli, a nacionalna Vlada, nazovite kako god hoće, ponavlja definiciju braka i starog Obiteljskog zakona iz 2002. godine. I tu sada je citiram: "Brak je zakonom uređena životna zajednica žene i muškarca", članak 12. Članak 13., brak se sklapa suglasnom izjavom žene i muškarca u građanskom ili vjerskom obliku itd., itd. E vidite, za ovo smo mi sad nedavno potrošili 50 milijuna kuna. I treći puta ću reći da bi državni proračun prikupio 50 milijuna kuna pekarska industrija treba prodati 150 milijuna štruca kruha, uprihodovati 1 milijardu kuna, platiti gospodinu Liniću 5% PDV-a ili Ministarstvu financija, ne njemu, znači 4 mjeseca Hrvati moraju jesti, kupovati kruh da bi isfinancirali jedan ovako velikouman referendum. A što Vlada radi, prepisuje odredbe iz staroga zakona, u braku znači brak je zakonom uređena životna zajednica žene i muškarca. Dobro, da se čovjek našali, možda bi po Bibliji trebalo stajati brak je zajednica muškarca i žene, ne obrnuto ali valjda nećemo sad i zbog toga ići na referendum. Članak 23., za postojanje braka potrebno je da su nevjesta i ženik osobe različitog spola. Znači ni tu nije sad ništa sporno. Oko imovine ću nešto više u drugom čitanju, ali eto nekako smo se naučili na sve to. Dolazimo do ovih bračnih ugovora, članak 34. imovinski odnosi bračnih drugova, glava 4 itd. i ako nema tog ugovora onda se jasno primjenjuju odredbe ovog zakona i ja bih se čak ovdje usudio reći da na neki način ovdje se amerikanizira hrvatski bračni život. I citiram, čitam ovaj članak 34.: na imovinske odnose bračnih drugova primjenjuju se odredbe ovog zakona o uređenju imovinskih odnosa bračnih drugova ako bračni drugovi nisu imovinske odnose uredili bračnim ugovorom. Znači naglasak je na tom bračnom ugovoru. Znači nije problem bračna stečevina tu po načelu pola-pola, zadržavanje nasljedstva itd., problem je naglasak na bračnom ugovoru, neću reći jedne pripreme za rastavu već na dan zaključenja samoga braka. Možda i nisam u pravu, Hrvatska nije Amerika niti je Amerika Hrvatska. Netko će reći di ima tu logike, sve kasnije se zaključuje brak ali neću sad to elaborirati. Zakon ide u drugo čitanje, to je sigurno dobro, kao što je dobro da u slučaju rastave i očevi budu na jednak način tretirani kao majke. Članak 185., čuli smo isto danas, 97 tisuća ljudi žive u izvanbračnoj zajednici pa se slažem, zalažem da ako svi mogu posvojiti dijete ili posvajati djecu pa morali bi jasno i oni. Ništa, slobodno se može reći, u ovom zakonu nije sporno, netko će reći je zbog toga što nije sporno onda je sve sporno ali točno, … muče ono što će uslijediti, to je ovaj zakon o registriranom partnerstvu. Ali što će Hrvatska uraditi, zapravo prihvatit će standard jedne velike Njemačke gdje su ako se ne varam u trećem mandatu uzastopce na vlasi demokršćani, konzervativci, konzervativke Angele Merkel čiji je otac bio protestantski kršćanski pater. I sada ako nešto može Njemačka, ako nešto može Austrija, ako nešto može Italija, ne bi smjela Hrvatska. I točno kaže papa tko sam ja, kaže on za sebe, da im sudim ali kardinal Bergoglio, tako se zvao, govori jasno i stoji strogo na poziciji braka i tu nema nikakve dileme i tu poruku nam je evo i Bozanić danas iz Rima poslao. Znači što reći, ovaj zakon sigurno nije sporan, točno čak bi se usudio reći možda je ovo na neki način priprema za onaj o registriranom partnerstvu. Neće biti ni onaj sigurno sporan, nema usvajanja djece, ali duh koji se pušta iz boce onda ga je teško u istu vratiti i uvijek se traži nešto više, nešto drugačije, prije svega biti protiv onih koji su u toj poziciji vlasti. I još jedan članak, to je članak 314., to je glava 5 ili 6, uzdržavanje. Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi odlukom će jednom godišnje, a najkasnije do 1. travnja tekuće godine odrediti minimalne novčane iznose koji predstavljaju minimum ukupnih materijalnih potreba za mjesečno uzdržavanje maloljetnog djeteta u Republici Hrvatskoj, koje je dužan platiti roditelj koji ne stanuje s djetetom. Minimalni iznos određen u postupku od prosječne mjesečne isplaćene neto plaće po zaposlenom u pravnim osobama Republike Hrvatske za proteklu godinu i to, znači taj prosjek je negdje ako se ne varam 5500, 5600 kuna, znači za dijete do 6 godina 17% prosječne plaće, za dijete od 7 do 12 godina 20% prosječne plaće, za dijete od 13 do 18 godina 22% prosječne plaće. Potrebe maloljetnog djeteta za uzdržavanje mogu se utvrditi u iznosu nižem od zakonskog minimuma, ali ne manji od jedne polovice zakonskog minimuma i to ako je obveznik uzdržavanja dužan uzdržavati više djece ili ako dijete svojemu uzdržavanju doprinosi nekim vlastitim prihodom i da sada ne analiziram sve ove druge odredbe. Sve u svemu, znači pardon zakon kao takav barem u našemu klubu nije sporan. Ne vidim da je sporan ni drugim klubovima i pretpostavljam da će u drugom čitanju doživjeti određene nadopune i da će to dodatno poboljšati kvalitetu istog i utoliko ga učiniti jednim trajnim zakonskim tekstom. Hvala i živjeli!
Zahvaljujem. Imamo prijavljenu jednu repliku, poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega, pa vi ste završili sa riječima da naravno zakon nije sporan u što nisam sumnjao. Međutim, postavlja se naravno pitanje da li zapravo je uopće trebalo raditi novi zakon ili je bilo bolje eventualno nadopuniti postojeći zakon. Naime, ovaj zakon ima cijeli niz nedorečenosti, kontradiktornosti i zapravo rješenja koja će biti u praksi neprovediva, o čem je već bilo govora, koja će izazvati nekakve nepravde, koja će predstavljat čak neka i moguće izravno kršenje preuzetih međunarodnih obveza. Recimo Europska konvencija o ostvarivanju djetetovih prava bitno različito od ovog prijedloga zakona uređuje pravni status djetetovog zastupnika. Prema tome, nisam siguran da li je uopće trebalo raditi novi zakon ili eventualno u slučaju da su se ukazale neke manjkavosti postojećeg zakona promijeniti poneki članak postojećeg zakona koji je prilično dobro regulirao tu materiju. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Damir Kajin.
Ne, sigurno da se ne smije dovoditi u pitanje međunarodne zakone koji imaju snagu iznad našega zakona. Ali isto tako, nisam primijetio da vas je jedno izravno kršenje međunarodnih zakona, poglavito kad je riječ o manjinskoj problematici nije zasmetalo pa ste možda i vi osobno i zajedno sa vašim stranačkim šefom potpisivali onaj neću ga sada nazvati fašizoidan referendum o ćirilici. Međutim, što želim s druge strane reći? Strategiju ste gospodo ili mi smo u ovome Parlamentu donijeli kada je većinu imao HDZ 2011. godine, točnije 2.4. za period 2011.-2014. I sad se normalno postavlja pitanje što opozicija želi. Ova Vlada pokušava ili ova parlamentarna većina tu strategiju pretočiti u zakonske norme. Da su prilike bile bolje ranije sigurno je da bi sada bilo lakše. No, nema se jednostavno nazad i ne treba za sve to nikoga ni prozivati, niti posebno okrivljivati. Prilike su teže. Što su teže socijalni programi na žalost u ovoj zemlji koja 50% svog proračuna izdvaja za socijalne transfere biti će skromniji, a korisni kad će biti sve više. I što sad? Jednostavno novaca nema. Što su prilike bolje to će sigurno i obitelji u ovoj zemlji biti stabilnije i obrnuto.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HDSSB-a govorit će poštovani kolega Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege zastupnici i zastupnice. Važan je ovo zakon, velika potreba da je o njemu održana javna rasprava i tematska sjednica u Hrvatskome saboru i javnost ima dovoljno vremena, a i mi Hrvatski sabor s obzirom da se radi o prvom čitanju zakona i dobro je da se obiteljski zakon donosi u redovitoj poslovničkoj proceduri jer se radi o vrlo važnom području i pitanjima koja treba urediti ovim za nas posebno važnim zakonom. Isto tako, stupanje na snagu ovoga Zakona 1.7.2014. godine daje za prostora svima koji su uključeni u provedbu ovog zakona to je danas mi raspravljamo o njemu u Hrvatskome saboru, ali zadatak koji slijedi nakon što prođe redovita procedura i usvajanje ovog zakona prijeći će na po prijedlogu ovoga zakona, dakle na Centre za socijalnu skrb. Prije svega, ono što je najvažnije da bi zakon bio provediv treba osigurati i maksimalnu edukaciju ljudi koji rade u centrima za socijalnu skrb. Isto tako i edukaciju sudova i sudaca koji sude u ovakvim postupcima, pa ovaj prijedlog da se obiteljski odjeli ili to nazivati obiteljski sudovi ili obiteljski odjeli pri sudovima to treba podržati kao mjeru koja je pozitivna s obzirom na težinu i osjetljivost područja koje se tiču regulacije obiteljskog, odnosa regulacije pravne odnosa između supružnika, između djece posebno nakon rastave brakova. Isto tako, s obzirom da smo svjesni da je donijet novi Državni proračun za 2014. godinu da bi i sustav bio provediv, da bi se u praksi mogla osigurati kvalitetna edukacija, priprema ljudi da rade na ovome području, a prije svega mi posebno pozdravljamo intenciju ovoga zakona o maksimalnoj zaštiti djece, posebno djece nakon razvoda brakova. Puno smo posljednjih mjeseci pričali oko definicije braka što brak je, da je to odnos životna zajednica muškarca i žene potrošeno je 50 milijuna kuna na referendum, definicija će ući u Ustav po, dakle po rezultatima referenduma i odluci većine birača u Republici Hrvatskoj. A ono o čemu treba posebno razgovarati, a danas i je vrijeme za to i radi se o tome zakonu to su stvarni problemi u obiteljima i stvarni problemi u zajednici u kojima ljudi u okruženju žive. Da li su to obitelji koji su u potpunosti sa ocem ili majkom ili su to obitelji sa jednim roditeljem ili bez roditelja, radi se o obiteljima. Naša je obveza po Ustavu RH a i po ovome zakonu da maksimalno štitimo obitelj, a posebno djecu koja su dakle u nekim situacijama a vidimo po izvješću i pučke pravobraniteljice posebno osjetljiva kategorija, da se puno toga od Obiteljskog zakona iz 2003. godine do danas do 2013. godine nije promijenilo kada su u pitanju rješavanje teškoća, a posebno onih trauma koje djeca doživljavaju nakon razvoda braka i roditelja. To je zadaća i Hrvatskoga sabora i Vlade RH i predsjednika RH ali i svih institucija koje djeluju izvan Hrvatskoga sabora. Posebno ću tu napomenuti jer je u referendumu koji je iza nas bila velika uloga i Crkve, bilo koje vjerske zajednice, ne samo katoličke nego i drugih, da narod, građane Hrvatske educiraju i govore zaista što je to potrebno da bi obitelj bila zdrava obitelj. Jer jedno je osigurati čvrste zakonske temelje, a drugo je da se cijelo društvo kao zajednica uključi u zaštitu te obitelji. Mi se zalažemo za to da Obiteljski zakon prije svega bude ključni zakon za zaštitu obitelji i djece i podržavamo ova zakonska rješenja koja se odnose i na primjenu međunarodnoga prava, na preuzimanje naših obveza iz pravne stečevine EU a posebno na isticanje problematike da se jedna strategija koju je donijela Vlada Republike Hrvatske 2011. godine u mjesecu travnju. Dakle, to je bila prošla Vlada, a intencija je da treba mijenjati Obiteljski zakon i da ga treba usklađivati sa problemima i potrebama vremena u kojem živimo a i našim obvezama koje smo preuzeli kao članica EU. Dakle, ovaj zakon u tom dijelu ide za zaštitu djece nakon razvoda brakova. I za maksimalni pokušaj da se brak kao institucija i kao dakle zakonska kategorija pokuša spasiti i tu ovaj prijedlog zakona koji se tiče posredovanja kada dođe dakle što bi bilo po starom zakonu mirenje, pokušaj mirenja supružnika, dakle treba dati veće napore i treba pokušati da se brak spasi. To je nešto što je pozitivno. Je li ovaj rok od 2 do 6 mjeseci dobar? E sad to trebamo raspravljati o tome jer nije sve tako med i mlijeko što se tiče posredovanja i razgovora sa supružnicima. Postoje i odnosi koji su nespasivi. Dakle, postoje odnosi gdje je taj odnos između bračnih drugova ne može se spasiti, radi se o problematičnim brakovima, radi se o osobama koje su sklone alkoholu, drogama i slično. Svjedoci smo i po izvješćima pučke pravobraniteljice za djecu a i po izvješću pučkog pravobranitelja da su mnoga kaznena djela obiteljskoga nasilja i problema u obiteljima upravo proistekla iz ovakvih možemo reći slobodno nezdravih brakova. Dakle, ovaj rok od 2 do 6 mjeseci ponekad može biti predug jer ako vidimo da nešto se ne može sačuvati i da se kao takav brak ne može sačuvati onda je bolje da to što prije prestane i da jednostavno se krene u smjeru ako postoje djeca u takvim brakovima da se maksimalno zaštite djeca. Dakle, ovaj rok po nama od 2 do 6 mjeseci ne znamo da li je to u svim slučajevima provedivo, velika će odgovornost biti na centrima za socijalnu skrb. I tu posebno ponovno naglašavam jesmo li sigurni da su naši centri s obzirom da ćemo danas raspravljati i o Zakonu o socijalnoj skrbi gdje se predviđa ukidanje obiteljskih centara, jesu li naši centri za socijalnu skrb u potpunosti spremni preuzeti odgovornost i težinu koju donosi ovaj prijedlog zakona. Dakle, tu trebamo biti maksimalno oprezni jer se velike javne ovlasti po prijedlogu ovoga zakona prebacuju uz postojeće na centre za socijalnu skrb. Dakle, ta težina i ta potreba da ljude dodatno educiramo i da ih ako ćemo biti u stanju sa vremenom pripremimo za izazove koje nosi ovaj zakon tu trebamo učiniti maksimalne napore ali prije svega napore koji se tiču osiguranja sredstava u državnom proračunu da bi ovako nešto bilo provedivo. Imajući dakle u vidu Izvješće pučke pravobraniteljice, imajući u vidu pokazatelje da je u Hrvatskoj mnogo djece koji ne ostvaruju svoja prava koja su im bila omogućena prema dosadašnjem važećem zakonu iz 2003. godine, imamo podatak da je oko 1492 djece nije ostvarilo svoje pravo na susret i druženje s roditeljem sa kojim žive nakon razvoda braka ili prestanka izvanbračne zajednice. Još bih jedan problem naglasio, a to je da se kod ove djece koja nakon razvoda braka ne žive sa jednim od roditelja tu treba maksimalno biti oprezan i tu treba dakle još jednom naglasiti i ulogu sudova u tome. Je li po meni ta izjednačenost između oca i majke u slučajevima kad je to moguće treba biti veća jer smo svjedoci, dakle ne govoreći da majka ne bi trebala imati prednost prema svome djetetu, žena je majka i rodila dijete ali i otac muškarac treba biti ravnopravan u tom odnosu prema svome djetetu. Ponekad se i u praksi sudova vidjeli smo u nekim izvješćima sudovi olakotno stavljaju pod navodnicima na stranu majke, ali postoje i slučajevi kada je to potpuno drugačije u praksi i neprovedivo, kada je upravo otac odnosno muškarac nakon razvoda braka taj koji više skrbi za svoje dijete. Ne u smislu samo financijske skrbi, mislimo da ta roditeljska ljubav i odgoj djeteta u vremenu kada je djetetu najteže nakon razvoda braka mora biti podjednaka i na strani majke i na strani oca kada je to naravno moguće. Kada to nije moguće onda treba maksimalno provesti one mjere da bi se dijete od neodgovornog roditelja i prije razvoda braka i nakon razvoda braka i u pokušaju spašavanja braka maksimalno očuvao interes djeteta. To je namjera i predlagatelja ovoga zakona kao što vidimo, ali i namjera bi trebala biti svih nas da tu posebnu brigu vodimo da taj sustav bude prije svega zaštitnički a i ujednačen. Jedno je djelovanje centara za socijalnu skrb, drugo je kada predmet dođe na sudove. Ponekad, u nekim slučajevima ni suci ne dakle ulazeći u detalje pojedinih slučajeva nisu dovoljno educirani da bi svoju odluku mogli provesti potpuno u skladu sa zakonom ili sa interesom zaštite djeteta. Dakle, veliki su napori učinjeni u pravosuđu, imamo tu i mjere koje se odnose na pravosudne akademije, Državnu školu za pravosudne dužnosnike i slično, nijedan zakon koji mi donosimo koji ima dakle moderna rješenja, koji se usklađuje sa konvencijama, međunarodnim pravom, pravnom stečevinom EU u praksi nije provediv ako sustav u cjelini ne funkcionira kao takav a tu si je i važna uloga sudova i sudaca i sutkinja u predmetima koji se tiču obiteljskoga prava. Drugi problem na kojem želimo dakle dati naglasak. Dakle, kada se tiče osoba starije životne dobi a i namjera i pravo EU i pravne stečevine EU upravo posebno naglašava tu kategoriju ljudi sa kojima se pravo i zakonodavstvo i naše pravosuđe u Hrvatskoj i zakonska rješenja nisu do sada bavila u dovoljnoj mjeri, ovaj prijedlog zakona da se oteža ili u potpunu kontrolu stavi to ono što je do sad išlo pomalo rutinski a to je potpuno rješavanje poslovne sposobnosti osobama starije životne dobi kada se bez dodatnih procjena vještaka i pomalo olakotno određenim kategorijama ljudi starije životne dobi za koje se procjenjuje da ne mogu sami dakle se brinuti za sebe niti donositi svjesno svoje odluke lišivalo ih se automatski poslovne sposobnosti. Ta tzv. građanska smrt bez dodatnih provjera, uključivanje vještaka i svih stručnjaka koji bi trebali dakle zaista na temelju opravdanih okolnosti procijeniti je li to nužno potrebno a imajući u vidu i Konvenciju o zaštiti ljudskih prava. Dakle tu treba po meni i po nama ovaj dio zakona koji se odnosi na ograničavanje i drugačiju kontrolu ovoga sustava treba podržati. Što se tiče dakle osoba sa invaliditetom i usklađivanje zakona sa Konvencijom o zaštiti osoba s invaliditetom to je dio zakona koji naravno s obzirom i na druge zakone koje smo donosili na ovu tematiku nama treba podržati. Još jednom, imajući u vidu da imamo dovoljno vremena pošto je prvo čitanje zakona da se u redovitoj saborskoj proceduri rasprave i drugi ključni problemi u kojima danas ne stignem i nisam govorio, dakle, pozdravljamo redovito saborsku proceduru, javnu raspravu koja je bila, stupanje na snagu ovoga zakona koji će biti prvoga srpnja 2014.godine i posebno još jednom zaštita djece, zaštita obitelji svih čimbenika u društvu, ne samo politike, Vlade, Sabora nego i vjerskih zajednica, civilnih udruga trebala bi biti na razini toga da obitelj zaista u životu i vremenu kojem živimo i koje nije nimalo lako treba biti osobito zaštićeno, ne može niti jedan zakonski akt a niti Ustav RH u kojima se zadnjih dana puno govorilo učinilo puno ako svi ti kotači u društvu i svi mi koji sudjelujemo u provedbi toga ne budemo dali svoj maksimalni doprinos. Klub HDSSB-a dakle u ovom prvom dijelu zakona koji se tiče zaštite prava djece, zaštite osoba starije životne dobi, otežavanja okolnosti za lišavanje poslovne sposobnosti, zaštite invalida na temelju treba i izvješća Pučke pravobraniteljice za djecu, mi u ovom prvom čitanju možemo podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sad prelazimo na repliku. Prvu će iznijeti poštovani potpredsjednik doma Željko Reiner. Izvolite
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega, ja se zapravo slažem sa dobrim djelom onoga što ste vi rekli. Međutim posebno bih se referirao na dvije stvari. Jedna je potreba za pronatalitetnom politikom koja nisam siguran da se iz ovog prijedloga uopće vidi a naravno suglasan sam s vama da je ona puno jedno šire područje nego li što je to predmet samo ovoga zakona. Naime, činjenica je da ukidanje obiteljskih centara je nešto što ide u točno suprotnom pravcu. Dakle, umjesto da se prošire dijapazon mogućnosti obiteljskih savjetovališta ona se ukidaju, ukidaju se obiteljski centri. A umjesto da zapravo ova Vlada provede jednu snažnu pronatalitetnu politiku se neće ostvarivati samo novim zakonskim prijedlogom nego nizom aktivnosti koje bi se mogle napraviti i mimo zakonskom prijedloga od toga da se uvedu porezne olakšice obiteljima sa djecom posebice obiteljima sa više djece, razne vrste obiteljske potpore, poticanje i sufinanciranje osnivanja vrtića, pomoći obitelji u svezi sa školovanjem, u svezi sa stanovanjem, u svezi sa prijevozom itd. Dakle, jedna sustavna pronatalitetna demografska politika bi bila zapravo puno korisnija nego li stvaranje novog zakona koji kao što sam rekao nisam siguran da je uopće trebao biti novi ili se moglo izmijeniti par članaka postojećeg. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani Josip Salapić.
Uvaženi potpredsjedniče Reiner. Slažem se i ja sa vama što ste rekli o potrebi da Vlada ima mogućnosti za proširenje pronatalitetne politike al da bi to bilo ostvarivo sustav i društvo treba drugačije funkcionirati. Dakle, nije samo obitelj koja ima oca i majku, mnoga djeca odrastaju bez roditelja. Ja sam u svom osobnom životu, nas je bilo četvero braće i sestara i kad sam nastavio školovanje, naslijedio sam obiteljsku mirovinu koja je iznosila, tada sam bio na fakultetu, studirao, 1300 kuna a da bih se dovezao do Osijeka, trebalo mi je 500 kuna. Dakle, ako niste dobar student ili đak dobijete posebnu volju za život kad se morate sami truditi da dobijete stipendiju koju je omogućila država. Kad sve to zbrojite, ako će biti jedan prosječan život, nikako ni dobar ni loš, onda ne možete to proživjeti. Ja se potpuno zalažem da se ako ćemo štititi obitelj, ako ćemo podržavati tu pronatalitetnu politiku da se posebno briga vodi o toj djeci koja na razno razne načine da li je to posljedica bolesti, dal je to bila posljedica nažalost rata koji smo proživjeli, da li je to posljedica gospodarskog stanja u kojem živimo. Nažalost vidimo da mnoge obitelji sa djecom napuštaju Hrvatsku, odlaze u Kanadu i traže trbuhom za kruhom neki novi život, a naša bi država i zemlja osim ovoga pravnoga okvira po Obiteljskom zakonu trebala osigurati okvire što bi trebala biti zadaća ne samo ove Vlade aktualne nego i svih budućih Vlada Hrvatske da ako ćemo Hrvatsku držati kao zemlju sa naraštajem mladih koji trebaju misliti o budućnosti i boljem životu za sve nas onda treba maksimalno uključiti se u pronatalitetnu politiku, a posebno pomagati velike obitelji. Ako će velike obitelji biti takve da stvaramo sirotinju od djece, da neka djeca nažalost nemaju ispravan put i da ih zajednica i lokalna zajednica ne podrži i pomogne. Ja sam osobno imao sreću sa svojima da su se mnogi ljudi uključili da nam pomognu, a mnogi su završili loše i danas su po domovima i njihova djeca po domovima. To bi trebala biti briga ne samo ovog zakona nego svih zakona.
Druga replika, poštovani Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo i ja mogu reći da se zapravo slažem s dobrim djelom onoga što ste rekli. Međutim na repliku me potaklo ovo kada ste spomenuli obiteljske centre, dakle već sam rekao tu kada sam replicirao kolegici Roksandić obiteljski centri i njihovo postojanje u ovakvom obliku nisu garancija da oni kvalitetno izvršavaju ono za što su osnovani i mogu vam dati niz dobrih i loših primjera, znači dobre i loše prakse, negdje radi savršeno negdje imaju samo ravnatelja. Znači jedna vrlo, vrlo čudna situacija. Sljedećim zakonom koji nam je danas na dnevnom redu Zakon o socijalnoj skrbi ćemo raspravljati o ukidanju, ali ja to ne bih nazvao ukidanju u pravom smislu riječi nego njihovom samo inkorporiranju u centre za socijalnu skrb. Oni će nastaviti raditi ti djelatnici će i dalje raditi posao koji bi trebali raditi ali vjerujem da će njihov ulazak u mrežu centara socijalne skrbi omogućiti efikasnije nadgledanje njihovog rada. Hvala.
Odgovor na repliku kolega Salapić.
Kolega Hajduković, raspravljat ćemo poslijepodne o Zakonu o socijalnoj skrbi gdje će se ići na ukidanje obiteljskih centara i spajanje centara u centar za socijalnu skrb. Jedno rješenje, a to bi se u politici trebalo izbjegavati, obiteljske centre donijela prošla vlada HDZ-a sa svojim partnerima. Dakle sada ovim prijedlogom zakona gdje osim usklađivanja novih … rješenja i toga ukidaju se centri i prebacuju se velike javne ovlasti na centre za socijalnu skrb. Ja sam u raspravi rekao jeli dovoljno bilo koje razumno obrazloženje, osim ovo što ste vi rekli sada vezano za ravnatelje i to, hoće li centri za socijalnu skrb zaista u opsegu svih ovlasti koje trebaju imati, a problemi postoje na terenu nije isto u svakoj sredini Hrvatske postupanje centara za socijalnu skrb u smislu kapacitiranosti, educiranosti ljudi koji to rade, to je osjetljivo područje, jeli taj obiteljski centar mogao dobiti neke nove zadaće možda po ovome zakonu da bi zajedno uz centre za socijalnu skrb se olakšao rad centrima za socijalnu skrb. Ponekad ako imate neki otežani predmet, on se može razvući na 6 mjeseci, godinu dana i koji će to djelatnik centra za socijalnu skrb moći jednu te istu osobu sa dovoljno pažnje i mjerom pomoći, educirati, savjetovati, posredovati ako se jedna te ista osoba vraća 10, 20 puta u isti centar za socijalnu skrb. To je jako osjetljivo pitanje područje gdje treba biti maksimalno oprezan. Protiv sam toga da se neke mjere koje je donijela bivša vlada, koje je donijela, a koje su dobre ukidaju samo zato ako se ukidaju zbog toga što je donijela vlada koja nema predznak aktualne vlade, tu sam protiv, a za … bolja rješenja. Ako se to u praksi pokaže kao problem, a siguran sam da će se pokazati onda ćemo opet morati ići na izmjene i dopune zakona, ako to ne bude provedivo. Idemo se založiti da to stvarno sve po praksi bude provedivo da bi se ostvario interes ovoga zakona, a to je maksimalna zaštita obitelji i djece u obiteljima koje nastaju kao posljedica možda razvoda brakova. O tome sam govorio, a ne da sada idemo na to jel sada obiteljski centri ima ravnatelja ili ne, to je bila rasprava.
Sada će svoju repliku iznijeti Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Salapić rekli ste da previše djece nije ostvarilo pravo na druženje s drugim roditeljem. Nažalost često se to događa i bez ikakvih sankcija, to samo govori da pravosudni sustav ne funkcionira i to samo govori o manipulaciji djecom. Nekoliko puta ste vjerojatno podsvjesno rekli otac-muškarac valjda podsvjesno. Referendumom je jasno rečeno da je otac muškarac, te da je bračni drug muškarac. Pazite, prvi puta sada kada mi žena dobaci kakav si ti to muškarac, odgovorit ću, ustavom zajamčen. Muškost nam jamči Ustav i tko sretniji od nas Hrvata pa čak i onih na oko muških.
Odgovor na repliku kolega Salapić.
Kolega Vukšić nisam ništa rekao nesvjesno, govorio sam u kontekstu postojećih pozitivno pravnih propisa Hrvatske, a to je aktualni Ustav i referendum koji je prošao. Svoje mišljenje oko toga i oko potrebe da bi se to pitanje možda bolje riješili samim Obiteljskim zakonom sama definicija neće nikome donijeti ništa, ako to u praksi ne znači zaista zaštita obitelji. Kada sam govorio o izjednačavanju odnosa između muškarca i žene odnosno oca i majke, jel u ovom slučaju govorimo o važećim propisima ne umanjujući prava bilo koga, praksa se pokazala da se više staje na stranu majke kada su u pitanju problematični odnosi što ponekad nije točno. Imali smo mi raznoraznih slučajeva da ni majke nisu baš provodile brigu prema svome djetetu, čak štoviše više je to radio otac u ovom slučaju muškarac u obitelji. Samo da govorio o potrebi te ravnoteže između oca i majke kada je u pitanju ono dijete koje živi s roditeljem i ono dijete koje dobije odlukom suda ili centra za socijalnu skrb pravo da svoje dijete viđa, a sve ovo ostalo je problematika o kojoj se ne govori. Ja mislim da ovo izvješće pučke pravobraniteljice o 1492 slučaja nije do kraja u potpunosti točno jer postoje slučajevi pa i sam sam jedan takav slučaj imao, a sjećamo se profesorica Rešetar prije par godina smo o tome razgovarali kada jedna majka ocu koji nije plaćao uzdržavanje htjela zatražiti sudsku zaštitu putem, zamolio je nas da joj pomognemo i možemo li joj dati neki savjet, a onda je odustala od toga jer se bojala da ne bi naštetila svome djetetu da se dijete ne naljuti na mamu zato što je išla prema svome ocu kontra i on nije plaćao ništa. A da bi ona mogla preživjeti s jednom plaćom profesorskom koja je bila 3.500 kuna ona to nije mogla pa je onda morala raditi sto radova dodatno da bi svoje dijete školovala. E taj problem sam želio reći da ponekad postoje roditelji koji su bilo majka ili bilo otac neodgovorni prema svojoj djeci i tu trebamo uskladiti te instrumente i te oblasti centara za socijalnu skrbi pa čak i kažnjavanje onih koji svoje obveze ne ispunjavaju kako bi trebali po odluci suda, to čak treba pooštriti. Hvala.
Slijedi replika Stjepana Milinkovića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Salapić suglasan sam u onom dijelu da treba osobitu pozornost obratiti na trenutak vremena u kojem živimo. A vidimo i sami kakav je trenutak, siromaštvo je svakim danom sve veće i danas je evo Dan ljudskih prava. I dolazeći na ovu sjednicu sam slušao gospođu pučku pravobraniteljicu koja je stavila pod veliki upitnik ljudska prava gdje je ona socijalna komponenta itekako značajna i izaziva neizmjerne teškoće. Ali ono zbog čega sam se javio, govorili ste o educiranosti, o educiranosti sudaca, vi poznate to područje bolje. Ali ja, i oni ne mogu ako nisu dovoljno educirani doprinijeti onome momentu žurnosti o kojem se dosta govorilo. Ali ja skrećem pozornost na ove medijatore koji će biti itekako važni u tome procesu. I sada govoriti da za 6 mjeseci mislim da je negdje njihov rok da će se oni moći tako brzo educirati a složena je to problematika od pedagogije do zdravstvene, pravne problematike. Ja držim da je to vrlo važno i upitno da se neće to tako moći, da oni neće moći kvalitetno. Ali mi je drago isto tako da ste spomenuli da se nedovoljno naglašavaju potrebe osoba starije životne dobi. U velikim su problemima, poglavito u ruralnim područjima gdje egzistencijalne prilike su im izuzetno složene. Brojne jedinice uključujući i moju ulaže napore i putem gerontodomaćice da im se olakša život. A ove okolnosti gdje im se i pošte ukidaju u mnogim ruralnim sredinama ne doprinosi toj kvaliteti života gdje je pošta način življenja, koja im garantira određene mogućnosti. Svaka čast ovim modernim tehnologijama, internetu i svemu ali to neće sigurno doprinijeti ovim osobama. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara Josip Salapić.
Uvaženi kolega što se tiče osoba starije životne dobi to je maksimalno po ovome prijedlogu zakona dobro riješeno. Jer mnoge su zlouporabe upravo kod tog rutinskog oduzimanja poslovne sposobnosti gdje oni članovi obitelji koji preuzimaju onda potpunu skrb prema takvim osobama u nekim slučajevima a postoje brojni nažalost kako se teže živi tako se i svašta događa u obiteljima, jednostavno nakon što osoba dođe u određene godine života oduzme joj se poslovna sposobnost, njezina imovina i sve to što je osoba stekla svojim poštenim, marljivim radom može doći u pitanje nekima koji su mogli iskoristiti blagodat nekih loših zakonskih rješenja da se takvi ljudi pod navodnicima i prevare. Da jednostavno mogu još funkcionirati do kraja svog života ali im se tzv. građanskom smrti onemogućava to pravo. Što se tiče medijatora, to je mjera zakona koja je novina i koja je dobra. I slažem se s vama da je možda malo vremena da bi se oni u potpunosti educirali. Ali ono što je važno, širenje zajednice i društva u kojem živimo, imali smo referendum koji je prošao. Ja sam spomenuo i vjerske zajednice, ne samo Katoličku crkvu nego i druge zajednice trebaju dati svoj doprinos u rješavanju problema u obiteljima jer to je i nauk i poslanje svake od vjera bez obzira koja ona bila. Ako se u tim prilikama, svojevrsni medijator je zajednica u kojoj živimo i vjerska zajednica i lokalna zajednica i udruge, ako hoćete i škole i fakulteti ali i sportska društva i sve gdje se zdravom načinu života i odnosima ljude može učiti. Ja ovdje naglašavam ovo je dobro da medijatori ulaze u Obiteljski zakon kao takvi. Njihova educiranost ne bi smjela biti upitna i trebati će vremena da zakon postane provediv. Ali još jednom naglašavam potrebu i šire zajednice i društva, imamo instrumente, imamo mogućnosti gdje se svatko od nas može uključiti u zaštiti interesa u obitelji. Tada smo na pravnom ispravnom putu u našoj zemlji koja je članica Europske unije a neke vrijednosti još u nama nisu zaživjele, treba vremena puno za to.
I posljednja replika poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa uvaženi kolega Salapić, slažem se u velikom dijelu sa vašom raspravom posebice u onom kada ste govorili o zaštiti obitelji. Evo, vidimo iz nekih istraživanja da je obitelj najvažnija vrijednost za više od 90% hrvatskih građana, redovito pokazuju sva ta istraživanja u posljednjih 20 godina. Najvažnija je mladima i starima i srednjoškolcima i studentima i oženjenima i samcima i karijeristima i nezaposlenima. Međutim, moramo konstatirati da svi pozitivni zakonski propisi koji su doneseni vezano uz zaštitu obitelji a među njima je i ovaj jedno su propisi a nažalost drugo je stvarnost. Obitelj je ta koja je u Hrvatskoj nažalost na vjetrometini, ona treba najveću moguću zaštitu i upravo je najranjivija. Zato jer svi gospodarski pa i političke nepogode u današnje vrijeme oko nje donose u rastakanju obitelji. Moramo razmišljati sami ste govorili o odlasku mladih ljudi. O tome da se sve kasnije stupa u brak, o tome da se sve kasnije rađaju djeca. Zašto? Ne zato kao što vidimo u istraživanjima što ne bi željeli to, pa bili oni u bračnoj ili izvanbračnoj zajednici, međutim ekonomski su nemoćni. Danas se u obitelj u Hrvatskoj, moram i to reći, ismijava. Posebice onaj dio nazovimo je tradicionalne obitelji, ja bih ju nazvala obitelj i u vjeri. Znači ako su to višečlane obitelji koje idu na nedjeljne mise, oni su moram reći u jednom velikom dijelu medija ismijane. A govorili ste o tome da trebaju i vjerske zajednice doprinijeti. Ono što bih htjela reći zaista kada se osnaži ta obitelj, kada se osnaži i ekonomski i kada se osnaži tom nekom ljubavi i moram reći i političkom ovom i vlast da osjeti potrebu da obitelj u Hrvatskoj mora biti snažna, onda će nam biti dovoljno i puno manje zakona od ovih 557.
Na repliku odgovara Josip Salapić.
Slažem se ja sa vama uvažena zastupnice. Ja ne bih samo rekao da treba obitelj biti snažna, treba biti i zdrava. Jer zdrava obitelj i pod navodnicima "zdrava djeca" iz te obitelji mogu doći samo iz sredine koja je takva da to dijete usmjerava svoju djecu prema pravom životnome putu. Jedan podatak, u Osječko-baranjskoj županiji samo je 8% visokoobrazovanih građana što je katastrofa podatak. Ta sredina, prije svega počinje i završava sa obiteljima. Neće niti jedna politika ni jedan zakon učiniti dijete sposobnim da samostalno krene u život i životne vode i u bračne vode ili bilo koje vode bez obzira o kakvoj se dakle namjeri ili životnoj potrebi bilo koga radi. Da bi bila zdrava treba zdravo krenuti iz svoje obitelj. Dakle, puno je slučajeva i najbolje je reći neke prilike iz života. U, tamo, kraj gdje ja živim jedan stari čovjek, djed je čuvao svoju unuku koja je bila malecka kada sam ju vidio, otac i majka su je ostavili. Tata je bio totalni alkoholičar, majka je otišla, ostavila dijete, ponovo se udala. Sad nakon 15-ak godina ponovo sam sreo sad oca iz te obitelji, pitam gdje vam je kćerka, kaže kćerka negdje živi u Splitu, a sve četvero djece koje je rodila u 2 braka koje je imala su u domovima. I to je nešto što je strašno. Tu je dakle i potreba, ne samo politike, nego i zdravih odnosa u obiteljima, zato sam spomenuo i vjerske zajednice, nema tu prostora za nekakvo omalovažavanje bilo koje Vlade. Svaka Vlada nakon izbora bi trebala biti Vlada svih građana, bez obzira i na političku opredijeljenost i na vjersku i na bilo koju drugu. Pravi smjer Vlade bi trebao biti u tome da su svi građani pred svojim zakonima jednaki, a maksimalni napon na očuvanje obitelji su upravo dobri zakoni. Da bi bili provedivi u praksi, cijela zajednica, još jednom ponavljam, sve zajednice, i politička i društvena i vjerska, ali i ona sudbena kada treba štiti obitelj, treba biti povezana, maksimalno educirana i u smjeru zaštite i interesa obitelji i djece. Onda smo na pravom putu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sada će u ime kluba HSU-a govoriti poštovana kolegica Višnja Fortuna. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga Sabora, poštovana ministrice sa suradnicima. Da, danas je dan ljudskih prava i jako mi je drago što nam je danas Obiteljski zakon došao ovdje na stol. Ja ne mogu reći da je samo u Obiteljskom zakonu, u svakom zakonu, ljudska prava su najvažnija, ali željela sam naglasiti, makar je i poštovani zastupnik to već rekao. Dakle Obiteljski zakon, ja ću se ovdje usuditi reći da je ipak drugačiji od svih drugih zakona. Svaki zakon je poseban za sebe, ali on je više od bilo kojeg zakona takav zakon koji sigurno zahtjeva, a to je tu i bilo, multidisciplinaran pristup. Pravnici i stručnjaci koji su pisali taj zakon moraju imati i imaju značajno teorijsko znanje, ogromno iskustvo i intelektualnu širinu i izvan okvira svoje struke ili otvorenost, i otvoreni moraju biti i za sva ostala mišljenja, mišljenja i ostalih stručnjaka. Obzirom da je javna rasprava o ovom zakonu bila tri mjeseca, bila i imalo se mogućnosti reagirati. Da li je to dovoljno ili ne, ovdje ne bih sada procjenjivala, znači da u ovom prvom djelu prijedloga Obiteljskog zakona to sve zapravo i učinjeno. Ja ću se ovdje referirati po nekim područjima, gdje eto, negdje ćemo imati neke prijedloge, primjedbe, obzirom da se radi o prvom čitanju, sve u dobroj vjeri, kako bismo konačni tekst bio još bolji, kvalitetniji ili možda isti, ali o tome će se očitovat nadležno ministarstvo. Dakle, željela sam reći kod postupka, kod razvoda braka ovaj rok se produžio, prije je bilo tri mjeseca pokretanje, sudjelovanje, a sada je od dva do šest mjeseci. To je dobro, da je taj raspon veći. I tako dalje. Međutim, dobro je, a nekada možda i nije dobro. Ovdje bih željela naglasiti da puno postupaka će se provoditi razvodi gdje se neće trebati uopće reagirati, sami će se bračni parovi dogovoriti o tome i to će biti, ide na sud i to je okončano. Ali upravo tamo gdje je problematično i konfliktno, možda je taj rok do šest mjeseci predugačak, zašto? Zato te konfliktne situacije se produžuju, to sam željela naglasiti. A o tome i nadalje sudjeluje, naravno, cijela obitelj, a pogotovo djeca. Pa je to samo moje pitanje ovo od dva do šest mjeseci, dal bi se to možda od dva do četiri mjeseca moglo skratiti, pitanje je. Zatim, obavezno savjetovanje pri razvodu braka i prije drugih sudskih postupaka u vezi s djecom. I tu smo sada, to pozdravljamo i to je potrebno. To je ovaj plan koji se mora donositi, to su obiteljske medijacije, to su obiteljski stručnjaci, to su medijatori i svi ostali, što je jako dobro i to pozdravljamo. Međutim, zaista, dobro je što je primjena ovog zakona sa 01.07. i to je zapravo, ovo sve što ću sada reći, na neki način, možda i ne trebam reći, ali ću svejedno izreći. Jako je važno da se ekipa stručnjaka koja će zaista raditi na tom izuzetno osjetljivom području, da se ekipira i da se educira zaista kako bi moglo, jer ako to nećemo imati dobro ekipirano, educirano, vjerujte da ove sve članci koji ovdje nam stoje, većina njih neće biti onaj efekat koji ovaj prijedlog zaista sadrži. Možda bih ponovno rekla, moja je dvojba isto tako da je u Centru za socijalnu skrb se sada sve provodi. Zakonom ćemo vidjeti o socijalnoj skrbi poslije što se ukidaju obiteljski centri, dobila sam obrazloženje i prihvatila sam. Međutim, opet ću pitati samo još jedno. Da li se možda neće dogoditi nekakav možda, neću reći sukob, sukob interesa ili kolizija, nisam pravnik pa ne znam pravne izraze. Zašto? Zato što se sada u jednoj pravnom subjektu, u jednoj ustanovi, a to je Centar za socijalnu skrb često događati. I medijatori i stručnjaci i posrednici i postavljanje skrbnika za poseban slučaj, i postavljanje zastupnika djetetu i tijela, oni su i tijelo koje mora davati prijedlog i mišljenje o roditeljskoj skrbi te ovim zakonom se dobivaju, a Centar za socijalnu skrb i tako sada ima, ne znam točno napamet koliko, ovlasti, dobivaju i još dodatno ne mali broj, ne mali broj tih ovlasti pa samo pitam. Ja znam da će se djelatnici iz Obiteljskog, sve spojiti u Centar. To će vjerojatno se moći ostvariti, ali dal neće možda biti u ovom dijelu možda neke kolizije, pitam. Nadalje, željela bih komentirati kratko susrete i druženja sa djecom. U ovom prijedlogu zakona imamo, prije je bilo susreti i druženja sa djecom, djece sa roditeljima, pardon, a sada imamo održavanje osobnih odnosa u ovom novom zakonu. Nemam ništa protiv te, održavanje osobnih odnosa, znam da se ono odnosi i na održavanje kontakata, putem i mobitela i skype-a, dopisivanja i svega ostaloga što je i normalno. Međutim, pitanje je jednostavno da li je to održavanje osobnih odnosa, ostvaruju osobe, odnosno roditelji osobno sa djecom i pitanje je još jedno dužnost je roditelja da potiče ostvarivanje osobnih odnosa na odvojenim roditeljima. Meni ti osobni odnosi možda malo, ali to je nebitno, nije baš, nekako mi je bilo prije prikladnije susreti i druženje djece s roditeljima. Eto to je ovako. Posebno bih se ovdje dužnost poticanja, dakle onaj roditelj koji dobije presudom svoje dijete on ima dužnost poticati ovog drugog roditelja na druženje, na kontakte itd. Ako je to sve u redu ništa se ne događa, ako nije u redu bojim se i znam iz iskustva ovo govorim da se vrlo često događa da roditelj manipulira vrlo često, ali isto tako se često događa da želi potaknuti te odnose ali taj drugi roditelj je nažalost ili alkoholičar ili problematična osoba itd. i žao bi mi bilo da onda onaj dobar roditelj koji se i brine samo o djetetu i sve skupa bude netko tko će ovdje "stradati" jer je on, dakle nisu svi roditelji a većina je koji manipuliraju s djecom. Znači oni koji nisu možda će bit dobar roditelj koji je zbog toga još i osuđen da bude na neki način prozvan da nije dovoljno poticao svoje. Sad kakav tu može postojati neki vid nadzora, vjerojatno da, centar za socijalnu skrb, to je isto tako moja dvojba. Nadalje, isto tako željela sam se još osvrnuti i na utvrđivanje majčinstva i očinstva. Samo bih pitala, sad vas traže upis u Maticu rođenih u upravnom postupku, a isto tako pitala bih se dal bit o utvrđivanje kod takvih slučajeva odluku trebao donositi obiteljski sud ili odjel onaj koji bi bio pri obiteljskom sudu. I nadalje, pravni odnosi roditelja i djece. Isto tako imamo pravo na roditeljsku skrb stječe se u trenutku utvrđivanja porijekla djeteta. Pravo i dužnost ostvarivanja roditeljske skrbi je tamo gdje su roditelji ravnopravni. Isto tu smo suglasni da sa ovim prijedlogom sada, prijedlog o zakonu, da je novim rješenjem potrebno ostvariti mogućnost da ostvarivanje roditeljske skrbi u cijelosti i djelomično bude i povjereno samo jednom roditelju i da bude ili povjereno u izuzetnim okolnostima ili trećim osobama. Samo ovdje piše dobrobit djeteta. Tu me samo ta dobrobit djeteta na neki način možda ako se može još rečenica dodati što se podrazumijeva. Znamo što je dobrobit djeteta, ali znamo da su često puta manipulatori ovdje u igri pa bih željela još vidjeti da li se tu može još nešto dodati. Zatim, slažemo se upravo velim sa, ne bih to dalje i kod uzdržavanja. Jako je dobro što u novom obiteljskom prijedlogu zakona imamo i uzdržavanje između unučadi i baka i djedova, ali bojim se i trebalo bi još precizirati jesu li partneri za utvrđivanje reciprocitetne obveze i hoće li se uvođenje reciprociteta od svojih obveza uzdržavanja izuzeti roditelji koji nisu uzdržavali svoju djecu kojima je oduzeta roditeljska skrb i da li će onda oni imati tu obvezu uzdržavanja. Ja se nadam da neće, ali evo sam sam zato i postavila pitanje da bismo bili u tom dijelu još i sigurniji. Nadalje bih otišla nešto malo vezano, ne malo nego određene članke vezane za djecu. Ovdje su najviše u pitanju obiteljski odnosi odnosno obitelji. Ja bih se ovdje priznavanje očinstva i postupak priznavanja, osvrnula bih se na slučajeve često puta znam da su se i nama u centar a i sada koliko sam se interesirala obraćaju se majke vezane uz priznavanje očinstva u situacijama kad je biološki otac strani državljanin i ne živi u Republici Hrvatskoj. Da li se može onda osigurati da on može dati izjavu na zapisnik u svom, naravno da se kontaktira i sa službom, u svom veleposlanstvu, odnosno u diplomatskom predstavništvu Republike Hrvatske u inozemstvu, kao i pred nadležnim tijelima te strane države pa onda na to bude pravovaljani dokument da i on to može učiniti. Zatim, odredbe koje se odnose o muškarcu koji priznaje očinstvo. Nacrtom ovog prijedloga zakona vezano za određivanje da maloljetna osoba s navršenih 16 godina može priznati očinstvo ako je sposobna shvatiti značenje toga, ja bih ovdje skratila puno toga ali samo bih pitala. Kad govorimo, ukazan je primjer opet iz prakse u kojoj se maloljetnoj majci isto tako osporavalo se pravo do sada na davanje pristanka za priznavanje očinstva, a kod maloljetnog oca to se nije osporavalo. On ukoliko se utvrdi da je sposoban sa 16 godina on to može učiniti. Vezano uz dob djeteta predlažemo da se zadrži odredba da očinstvo može priznati dijete koje je navršilo 16 godina ako je sposobno shvatiti značenje izjave o priznanju, bez obzira da li je to muškarac ili žena. Kod ograničene poslovne sposobnosti navodi se da dijete koje je navršilo 14 godina može samostalno poduzeti pravne radnje, odnosno sklapati pravne poslove i preuzimati obveze u određenoj visini iznosa koji zarađuje. Ja bih ovdje samo rekla da vezano uz sudjelovanje djeteta mi pozdravljamo ovu namjeru da se sudjelovanje djeteta u postupcima koji se tiču jasno definiraju i da mu se upravo ovo značenje, ali da se zbog toga ne bih željela da se krivo shvati da je namjera bila omogućiti djetetu sudjelovanje u postupku, da se ne shvati da je to njegova obveza. To je zapravo sudjelovanje u postupku ukoliko on za to i za takvo dijete je obavezno potrebno da bi mogao sudjelovati prije svega mora biti pravodobno i sveobuhvatno informirano da bi uopće mogao donijeti odluke želi li sudjelovati u postupku ili ne i u kojoj mjeri. Djetetovo sudjelovanje u postupku mora bit slobodno, dobrovoljno, uvažavajući neograničavajuće s obzirom na njegovu dob, dakle to je pravo ali nije njegova obveza. Upravljanje imovinom djeteta je isto jedno područje koje je vrlo zahtjevno i interesantno. Ovdje je i dobro regulirano. Upravljanje imamo, ali imamo upravljanje imovinom djeteta i ograničenje prava na upravljanje imovinom djeteta gdje se ovdje isto tako možda mogu dogoditi recimo i možda manipulacije jer imamo situacija da se u određenim situacijama se može, radi se zapravo o otuđenju djetetove imovine koja može biti u interesu djeteta i ne mora biti uvijek u interesu djeteta. Ovdje je to dobro regulirano člancima pa taj dio isto tako podržavam. Ali samo bih još naglasila da je ključno što tako ne piše, ali to je to da roditelji imaju dužnost, pravo i odgovornost upravljati imovinom djeteta s pažnjom odgovornog roditelja na način da je očuvaju i po mogućnosti uvećaju. To je nešto. Ja bih ovdje, osobe koje ostvaruju roditeljsku skrb o djetetu, umjesto pojma roditeljske skrbi koristi se pojam sadržaj roditeljske skrbi. Možda bi bio bolji sadržaj roditeljske skrbi upravo u onom prije što sam rekla, u onim situacijama onaj tko obavlja tu dužnost itd. da imamo sadržaj roditeljske skrbi, a ne pojam samo roditeljske skrbi. Može i ne mora, ali možda bi ovaj prijedlog bio možda malo širi. Zatim imamo samostalno ostvarivanje roditeljske skrbi. Ono se može prema Konvenciji o pravima djeteta, država treba osigurati uvođenje načela o zajedničkoj odgovornosti oba roditelja za odgoj i razvoj djeteta što je sadašnjim zakonom jasno je postavljeno ovdje, te roditelji imaju pravo i dužnost ravnopravno zajednički i sporazumno ostvarivati roditeljsku skrb. Ovdje bih, međutim predloženo rješenje moglo bi u praksi stvoriti možda i neku zbrku i nerazumijevanje budući da se navodi kako roditelj s kojim dijete stanuje, odnosno s kojim dijete živi samostalno ostvaruje roditeljsku skrb na temelju sudske odluke ako roditelji nisu postigli plan o zajedničkoj roditeljskoj skrbi ili sporazumu tijekom postupka. Bojim se da bi se tu moglo krivo protumačiti, mislim evo ja razumije, ali moglo krivo protumačiti ako ne stanuje ili ako nije sklopio taj sporazum. Ja se nadam da ne bude, ali evo samo sam zato to napomenula da [[Upadica Stazić: Zahvaljujem. Ne, ne. Isteklo je vrijeme.]] Onda ću ja ovo još u replikama ako ih bude. Hvala. Klub Hrvatske stranke umirovljenika podržat će ovaj prijedlog.
Da, ima tri replike. Prvu će iznijeti Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Fortuna, rekli ste da provođenje ovog zakona zahtijeva multidisciplinaran pristup i govorili ste o profilima koji moraju sudjelovati, pravnici, psiholozi, socijalni radnici i koji moraju imati ogromno znanje i iskustvo. E ovo posebno podvlačim iskustvo i u tom dijelu vidim i žao mi je, vidio sam veliki potencijal u obiteljskim centrima koji su i glede u preventivnom smislu imali iznimna postignuća i u individualnom pristupu. I zato ja nisam prihvatio ono obrazloženje. Vi ste rekli da ste prihvatili zašto se pripaja Centrima za socijalnu skrb. Ja to nisam prihvatio iz više razloga. Sami ste rekli da su Centri za socijalnu skrb zatrpani, pretrpani sa svim mogućim dokumentacijama. Svjedočimo svakodnevno neki se slučaj događa i veli zakazao je socijalni radnik. To je problem. Drugi momenat je da ljudi nerado idu u Centre za socijalnu skrb, nerado ide jer to je poznato oduvijek da se tamo evo na neki način bila je određena stigmatizacija na neki način i u tome dijelu sigurno da ljudi nerado išli u te centre. A treća stvar koja je, da neće biti one žurnosti u rješavanju konfliktnih situacija, jer konfliktne situacije zahtijevaju izuzetnu ažurnost. Naime, rastezanje i produbljivanje tih konflikata dovodi do još većih frustracija, do još većih razmimoilaženja u tim obiteljima i zasigurno neće doprinijeti tome. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara poštovana Višnja Fortuna.
Hvala lijepa. Sve ovo što sam ja rekla je točno, ali isto tako sam rekla i da u prijedlogu ovog zakona u pisanju prijedloga zakona bio je taj multidisciplinarni pristup sigurno. Zato sam rekla da je posebno ovaj zakon u odnosu na neke druge zakone, to je bio onaj prvi dio. Što se tiče Centra za socijalnu skrb i tu je, stručnjaci su tamo i psiholozi i socijalni itd. zajednički rade. Ono što se tiče obiteljskih centara obrazloženje koje sam dobila ja sam ga prihvatila na način i rekla sam i za govornicom i ponavljam da će oni biti dodatno educirani, dodatno osnaženi i za tom dodatnom edukacijom i osnaženom da će ostati na istoj lokaciji. Dakle, nećemo ih trpati sve da tako kažem u iste prostore pa taman da i ima mjesta. I meni je to kao stručnjaku tog područja dalo zaista nadu i dobar odgovor je bio da je to sve skupa moguće. Ja sam samo ono malo rekla ono pitanje eto da to ne bi se dogodilo kadija tuži, kadija sudi, ali to ću dobiti odgovor na to. A ove druge nedoumice zaista sam na način kako je odgovoreno, kako je rečeno zaista sam se suglasila sa njima i uvjerena sam da će se to tako i dogoditi. Jer ako se to tako ne dogodi dogodio bi se veliki kaos sigurno. I prema tome, uvjerena sam da to naše nadležno ministarstvo ne može, ne bi željelo, ne može i ne smije dozvoliti.
Na iduću repliku iznosi potpredsjednik Doma poštovani Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice Fortuna, ja sam zapravo se isto htio referirati na to. Vi ste, ja mislim ispravno detektirali problem vezano uz Centre za socijalnu skrb. Naime, ti centri će zapravo po novom prijedlogu imati enormo puno posla od medijatora, savjetodavca itd. pa i svega onoga što ih za sad čini, a mi znamo da ti centri sad već imaju manjak djelatnika. Možemo mi razgovarati ovdje da će oni biti dodatno obrazovani. Da li će novi djelatnici doći unutra? Vjerojatno neće, jer država sad špara, pa dapače štedi na bilo čemu, a kamoli na zapošljavanju novih ljudi. Prema tome, mi znamo da u situacijama u kojima evo, u Zagrebu gdje nedostaje vjerojatno pedesetak ljudi upravo u tim centrima ne znam kako će to stvarno se provesti. Ono što je još jedan problem koji mi se čini važan za spomenuti, a to je da roditeljsku skrb osim roditelja mogu ostvarivati i druge fizičke osobe i institucije. To je naravno suprotno i pravnom kontinuitetu koji imamo, a problem su i kriteriji za recimo takvu odluku suda, načine provjere te osobe, odluke, nelogičnosti da roditeljsku skrb može imati institucija itd. I to je zapravo nešto što se nameće da zapravo ovaj prijedlog zakona sumnja na neki način i u roditelje i u mogućnost njihovog sporazuma o djetetu umjesto da stvara uvjete za jedan bolji, kvalitetniji roditeljski odgoj i nakon prekida partnerskih odnosa. Hvala.
Na repliku odgovara Višnja Fortuna.
Ovo što ste, prvi dio koji ste rekli za centre, da, i vi ste u pravu ali ponovit ću još jednom djelatnici obiteljskih centara bit će sastavni dio Centra za socijalnu skrb. Dakle, oni dosada, dakle to je nešto što će povećati broj djelatnika a isto tako uvjerena sam ako to bude potrebno kad se to sve skupa posloži da tako kažem da će se u tom dijelu sigurno i uzeti i dodatni djelatnici. Ovdje je dobra stvar, ja ću sad to reći u svoje ime, ne znam da li će to biti moguće, što se medijatori, edukatori i ovi stručnjaci mogu i uzeti vanjski suradnici, oni uopće ne moraju biti zaposleni u centru. I to je najbolja stvar što mi zapravo ovaj dio Obiteljskog zakona sigurno možemo pretvoriti u stručne … [[Govornica se ne razumije.]] uzeti kroz ugovore ili kao stručne suradnike samo da su kvalitetni, dobro educirani i dobro osnaženi. Prema tome, ne mora biti zaposlenik centra nego dobar stručni suradnik djelatnik centra. To je jako dobro. A što se tiče roditelja koji će se lišiti prava na roditeljsku skrb, to ste isto tako rekli, to je izuzetno rijetko. To mi jako dobro znamo da se to, ja znam jedan slučaj, a radila sam u centru 20 i nešto godina, samo jednom se to dogodilo. I u toj situaciji zaista ja sam uvjerena da se ne može dogoditi da to dijete koje mora biti lišeno to su užasno teške onda situacije u toj obitelji i koji to na sudu uspije potvrditi da je to potrebno često puta i poslano na sud ali sud je to odbio nama, Centru za socijalnu skrb. Ako to prihvati i sud onda tu više o tome ne moramo uopće dalje, ne da ne moramo, nema se više što dalje reći. I sigurna sam da će onda nadležan Centar za socijalnu skrb to dijete na primjerenu obitelj udomitelja smjestiti i skrbiti. Ja vjerujem da to više neće biti ustanova socijalne skrbi.
I posljednju repliku iznosi poštovana Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice Fortuna vas sam pažljivo slušala i sigurna sam da sve što ste govorili, govorili ste iz svog iskustva u svom radu. Ma mene osobno zanima, nekako se ne mogu naći u toj šumi članaka, ali malo sam razgovarala sa dosta ljudi i ne znam evo možda možete mi vi objasniti. Šest mjeseci u stvarnosti čekanja na pokretanje brakorazvodne, svi su tako shvatili, čekanja na pokretanje brakorazvodne parnice to je u nekim slučajevima naprosto užasavajuće evo najblaže rečeno. Zaista, reklo bi se da svaki početak neke veze ili braka je iz ljubavi, a nijedna rastava nije sretna rastava, nema takve rastave i obično se u to sve uvlače onda djeca. A čini mi se i ovaj dio priče koji se odnosi na plaćanje stanarine, odnosno na ostanak u stanu ili u obiteljskoj kući ili negdje pa do nerješavanja ovih pitanja imovinskih. Onaj koji ostaje sa djetetom ili ona dužni su plaćati, tako ljudi shvaćaju i ja sam oprostite shvatila, dužni su plaćati dakle drugoj strani njegovo stanovanje. To će biti igra bez granica. Zaista čini mi se, evo imate puno iskustva i sa djecom i uvlačenje u te procese i naprosto jedan pritisak na tu djecu s kim će to dijete ostati. A da ne govorimo o onome da on mora sada sudjelovati u tome u izjavama koji mu je roditelj draži, a koji nije.
Na repliku odgovara poštovana Višnja Fortuna.
Ovo što ste rekli od 2 do 6 mjeseci je za sve one roditelje a kojih je na sreću puno, puno manje od ostalih roditelja koji se sami ne mogu dogovoriti. Obično se roditelji dogovore sami bez i posredovanja, ali za one roditelje koji se ne dogovore to je rok od 2 do 6 mjeseci. Taj rok da li je predugačak imamo raspon, to je dobro. E to sad dolaze medijatori i tu sad dolaze ove sve struke o kojima sam govorila. I ako će oni, zašto ja cijelo vrijeme kažem dobra edukacija i dobro osnaživanje njih. Ako će oni znati odraditi taj dio posla onda sve ovo o čemu ste vi sada pitali bi trebalo biti riješeno. Ja očekujem iz mog iskustva da toga bude jako malo, ostalo baš onih koji se ne budu na nijedan način u roku od 6 mjeseci dogovorili jer je to gotovo, mislim gotovo, moguće je ali vrlo će biti rijetko. Isto tako roditelj koji ostaje, odnosno dijete koje ostaje sa roditeljem on ima pravo ostati u tom da tako kažem domu. Svi ti postupci dalje se dogovaraju. Zato vam kažem, sve je u postupku, što prije nije bilo. I još je nešto jako dobro što prije nije bilo, bilo je iznimno sudjelovanje djeteta je bilo iznimno i rijetko. Vjerujte da često puta je to itekako potrebno, barem ja koliko znam jer sam radila na mirenju 5 godina i dobro znam da smo mogli imati izjavu djeteta mi bi riješili to u 5 minuta. Jer vrlo često vam je dijete, ne vrlo često, djeca su iskrena i ona u trenutku ako znate i tu je jako važno tko će s tim djetetom razgovarati i kako će prići tom djetetu da ga ne uplaši i da nema itd., ako to znate a oni koji to znaju jako dobro mogu onda tu sve izvući na najbolje i najkvalitetnije rješenje za tu obitelj bila zajedno ili ne bila. Događa se da obitelj ostane i zajedno, nemojte uvijek misliti na razvod. Upravo zato i postoje ovi medijatori i svi ovi stručnjaci i postupak od dva do šest mjeseci da obitelj ostaje zajedno i zajedno ostaje nekad.
Sada ćemo dati priliku potpredsjednici Vlade i ministrici socijalne politike i mladih Milanki Opačić da se očituje o stajalištima klubova.
Evo samo kratko da još pojasnimo neke stvari, da naprosto u ovoj raspravi bude jasno kao što je rekla gospođa Sumrak, ja sam shvatila ovako, pa da vidimo što smo mi htjeli. Dakle, kad je u pitanju prenošenje roditeljske skrbi na drugu osobu, možda najplastičnije možemo objasniti na konkretnom slučaju. Dakle imate očuha koji živi deset godina sa djetetom, deset godina se brine za to dijete, vodi ga u školu, kupa ga, hrani, brine o njemu. Kad ima temperaturu dogodi se da majka evo umre. Ja vas pitam kome ćemo dati dijete na skrb, da li ocu koji s njim nije imao nikakve kontakte ili očuhu koji je o njemu brinuo i provodio roditeljsku skrb. To je ovo prenošenje roditeljske skrbi. Ja mislim da je ovaj sustav koji smo mi ovdje stavili puno pravedniji jer onaj koji se brine za dijete. Maloprije ste ovdje govorili ovoga i o tome što je brak i kako se brak može popraviti. Nema mehanizma, nema zakona koji brak može učiniti boljim. Ako se dvoje ljudi ne vole i ne razumiju i nemaju poštovanja jedni prema drugom, nema tog zakona koji mi to možemo njima nametnuti, učiniti ih boljim. Tako i ovo. Ovo je jedna životna situacija u kojoj mislim da ovo treba prepoznati i to je to prenošenje roditeljske skrbi. Obiteljski dom, ajmo isto na jednom primjeru. Činjenica je da je ovo jedno rješenje koje će se moći primijeniti tamo gdje imamo imovinu koja se može prodati, koja se može zamijeniti možda za dva manja stana, gdje postoje ljudi koji imaju pristojne prihode, ali ajmo sad ovako, imate majku koja je dobila skrbništvo nad djetetom jer se nisu mogli drugačije dogovoriti, da li je alternativa da ona ide van sa djetetom i plaća sam podstanarski stan. Dakle, ako smo htjeli zaštiti dijete, onda kažemo dijete, pa ajmo opet o praksi. Većina muškaraca izađe iz svog stana i ostavi svoj stan djetetu, većina. Dakle mi tako, mi u principu radimo zakon za neke situacije u kojima nemamo baš takvo stanje gdje onda zakonski moramo štititi djecu. Što se tiče opterećenosti centra, da, jako su opterećeni ali još jedanputa samo u ovom zakonu smo ih lišili 4 posla, nisu više posebni skrbnici djeci, osobama s invaliditetom, ne odlučuju o suglasnosti u vezi s imovinom, ne sastavljaju nagodbe o uzdržavanju i nisu više mješači u sudskim postupcima, 4 posla ih lišavamo ovim zakonom. Sukob interesa, da li postoji sukob interesa ovo sad u ovom spajanju. Dakle, jako smo se mučili i dodatno smo i zbog toga se odlučili ovo spojiti ajmo reć pod jednu instituciju iako obiteljski centri i dalje ostaju u svojim prostorima, svi njihovi djelatnici dakle samo ćemo udružiti snage da bismo zajednički što bolje rješavali sa postojećim kapacitetima probleme koje imamo. Nema sukoba interesa zbog toga što smo odlučili formirati ovaj centar za zastupanje, dakle poseban centar u kojem će raditi tih 8 ljudi koji imaju pravosudni ispit u četiri ustvari naša centra Zagreb, Split, Rijeka i Osijek jer su nam tamo i sjedišta sudova pa onda nećemo imati tu vrstu dodatnih troškova tako da smo na taj način riješili da nemamo nikakvog sukoba interesa. Razmišljali smo i o tome da dio damo ne znam ili državnom odvjetništvu ili nekom drugom. Međutim svi se oni ponekad nađu u sudskom sporu i upravo zbog toga što smo tražili da izbjegnemo bilo kakav sukob interesa morali smo evo ići na ovaj modalitet, dakle posebnog centra za zastupanje. Htjela bih još samo dodati, e kad je u pitanju ovo priznavanje očinstva dakle za državljane koji se izvan RH, to će riješiti zakonom međunarodnom privatnom pravu, dakle mislim da je to zakon koji bi vrlo brzo trebao doći ovdje u Sabor i Obiteljski zakon u ovom dijelu taj dio ne može riješiti. I još nešto samo pojašnjenja oko ovih dva mjeseca, četiri mjeseca čekanja. Dakle u situacijama kada imamo visoko konfliktni razvod braka, kad imamo nasilje u obitelji onda idemo odmah u razvod, nema nikakvih dva mjeseca, nema nikakvog čekanja, odmah se ide u razvod braka. Ovo je ustvari i možda jedan mehanizam gdje smo ih htjeli prisiliti da idu na medijaciju ali isto tako da u tom vremenu tko će pristupit savjetovanju i obiteljskoj medijaciji jer je onda to pokazatelj sucu, dakle cijelo vrijeme smo pričali o tome da moramo negdje procijeniti tko je suradljiviji jer će taj biti bolji roditelj, jel tako? Pa ajmo dati i taj neki period gdje centar može, dakle mi smo unutra propisali u zakonu da centar mora u svom izvješću reć koji je taj roditelj koji je bio suradljiv, koji je taj roditelj koji je htio doći i u savjetovalište i u obiteljsku medijaciju zato što taj roditelj pokazuje da je njemu onda stalo do zajedničke skrbi za dijete. Eto to je samo, u tom segmentu, ali gdje god imamo bilo kakvu opasnost od bilo kakvog nasilja ili nečega istog trena se ide u razvod braka i nikakvih okolišanja. Evo hvala vam lijepa vama koji ste govorili u ime klubova u raspravi i naravno popodne nastavljamo dalje.
Imamo prijavljene dvije replike ali smo prekoračili ovaj rok za stanku, pa ćemo ići u 15 sati. Hvala.
Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici, nastavljamo sa popodnevnim plenarnim zasjedanjem Hrvatskog sabora. Na redu je replika poštovanog potpredsjednika Doma, zastupnika Željka Reiner. Izvolite poštovani potpredsjedniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvažena potpredsjednice, nema je, uvažena zamjenice onda [[Upadica: Tu je zamjenica ministrice.]] Vidio sam. Jedna od stvari koje sam htio zapravo pitati je, a nadovezujući se na ono što je gospođa potpredsjednica Vlade rekla je pitanje obveze prevođenja sadašnjih lišenja poslovne sposobnosti koja su sada potpuna u ona nepotpuna, odnosno djelomična jer slijedom prijedloga zapravo nema više, koliko sam shvatio, potpunoga, jel tako? E sad, neće li to značit u praktičnom životu jedan ogromni problem i zahtijevati niz vještačenja da se naprosto prevede jer ako se uzme koliko je to, zapravo, broj slučajeva, može se onda zapravo zaključiti da će to prilično biti jedan kompliciran posao koji će naravno i nešto koštati, a ako se to, možda i značajno koštati, a ako se to ne učini, neće li to onda stvoriti, dakle varijanta a, varijanta b ako se to ne učini, neće li to onda stvoriti zapravo jednu neizravnu diskriminaciju osoba pogotovo onih koji su stariji, a koji su potpuno lišeni sposobnosti i dakle, djelomice novijih djelomice lišenih? Naime, problem je opće u nestanku potpune nesposobnosti da tako kažemo jer naravno ima oblika bolesti gdje su stvarno recimo nekakve izrazito teške demencije, ne znam, i takva stanja u kojima uistinu osoba nema nikakvu poslovnu sposobnost, a treba se netko brinuti oko te osobe i treba ju staviti u sustav. Pa evo, to je bilo zapravo moje pitanje [[Upadica: Hvala lijepa.]] ministrici. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom poštovanih zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovani zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena zamjenice ministrice sa suradnicama, kolegice i kolege. Prije svega, na početku moje rasprave, želio bih pozdraviti i podržati izmjene, odnosno donošenje novog zakona, a iz puno razloga. Većina njih je već spomenuta, ne bih ih želio ponovo nabrajati no one koje bih svakako želio istaknuti je, ono što smatram najbitnijim u ovom zakonu, to je bolja zaštita djeteta, jasnije definiranje roditeljske skrbi u slučaju razvoda, činjenica da se nadam da će ovaj zakon i njegove norme doprinijeti činjenici da će obiteljski sudski procesi neće više toliko dugo trajati kao što su do sada i mnogi drugi. Zapravo, cijelu svoju raspravu bih mogao provesti u nabrajanju razloga zbog čega pozdravljam donošenje novog zakona, budući da problemi kao što su mnogi govornici i govornice prije mene istakli su u ovom segmentu mnogi. Budući da sam ograničen vremenom, ja bih izdvojio samo nekoliko segmenata iz ovog zakona koje bih posebno želio istaknuti, ali također i imam nekoliko primjedbi za predlagatelja da uzme i to na razmatranje kada bude slao zakon nama u drugo čitanje. Prije svega što se tiče braka i definicije braka koje donosi ovaj zakon. Dakle, jedna vrlo aktualna, pa ja bih se usudio reći čak i politička tema zadnjih tjedana je bio i referendum o braku, odnosno o definiciji braka u Ustavu RH. Budući da je ovaj zakon u raspravu i javnu raspravu, zatim kroz tijela, prolazio je kroz radna tijela Vlade i radna tijela Sabora i prije, zapravo, samog referenduma, ja bih tu posebno apostrofirao članak 12. ovoga prijedloga zakona koji kaže da je brak je zakonom uređena životna zajednica žene i muškarca. Prema tome, moje je mišljenje i stav da brak ni u jednom trenutku kao zajednica žene i muškarca nije bio ugrožen te da s te strane nema bojazni niti će biti da će brak i dalje biti definiran, bez obzira na ono što piše u Ustavu kao upravo kao zajednica žene i muškarca. Ono što bih kod glave brak posebno istaknuo je uređivanje odnosa, prava i obaveza supružnika koje u prošlom zakonu i nisu bile jasno definirane. To je prije svega definirano uzdržavanje, uređivanje odnosa prema trećim osobama, to je, ja bih se usudio reći, svojevrsna novina, odnosno jasno se definira što je pojedinačna, a što je solidarna odgovornost prema trećim osobama, obiteljsko pravo na stanovanje u bračnoj stečevini što također do sada nije bio slučaj, zaštita obiteljskog doma kao institucije, tako dalje i tako dalje. Također uređuje se i razvod braka, što se djelomično odnosi na drugu glavu, to je obavezno savjetovanje obiteljske medijacije o kojoj je također danas bilo puno riječi, odnosno mehanizmi za poštivanje autonomije, ali i odgovornosti supružnika u razvodu prema djetetu su definirani konačno. Dakle, bili smo svjedoci vrlo često toga da se jedan roditelj izrazito miješa u način na koji drugi roditelj postupa prema djetetu, u slučaju dakle da ima pravo viđanje djeteta i slično. To naravno nije opravdano iz više razloga osim u slučaju da se radi o zlostavljanju ili bilo kakvom drugom kršenju prava djeteta što je naravno onda i stvar centra za socijalnu skrb da reagira pod tim pitanjima. No prije svega mislim da će to zaštititi dijete, da će to zaštititi i djetetovo pravo da viđa drugog roditelja, dakle koji nije skrbnik kod kojeg se dijete ne nalazi stalno i da će na taj način štititi djetetovo pravo o kojem se puno pričalo na oba roditelja. Dakle u slučaju kada je dijete razdvojenih roditelja naravno pod premisom da nijedan od roditelja nije zlostavljač ili da se na bilo koji drugi način ogriješio o prava svog vlastitog djeteta. Druga glava koju bi posebno istaknuo su pravi odnosi roditelja i djece te zaštita prava i dobrobiti djeteta. Ja kao zastupnik i prosvjetni radnik pozdravljam svaku odredbu koja za cilj ima zaštitu djece i mladeži. Znači prije svega mogu vam pričati vjerojatno do sutra bih mogao o svojim iskustvima o profesorskog odnosno nastavničkog učiteljskog staža i o strahotama koje je roditelje u stanju učiniti vlastitom djetetu. Mislim da ona … Homo homini lupus tu dobiva jedno sasvim novo značenje da je roditelj svom djetetu često vuk. Govorimo tu od seksualnog do svakog drugog zlostavljanja fizičkog, psihičkog zapravo dok ne radite u sustavu ni ne vidite koliko je to često nažalost prisutno u našem društvu. Jer budući da svi manje-više potičemo iz uređenih obiteljskih zajednica često nam je teško zamisliti da djeca mogu živjeti u takvoj jednoj vrlo nesređenoj zajednici i na kraju ta djeca su upravo najveće žrtve takvog jednog lošeg odnosa usudio bih se reći jer djeca zlostavljača i često sami znaju postati zlostavljači jer jednostavno ne znaju drugačije ispoljiti niti ljubav niti sam obiteljski odnos. Moja glavna primjedba koja je inače već bila iznesena u raspravama u odboru kod priznavanja majčinstva odnosno očinstva konkretno oko presumpcije o bračnom očinstvu. Dakle tu ste imali čitav niz situacija gdje žena i muškarac ostaju u braku doduše formalno iako godinama odvojeno žive gdje i muškarac i žena imaju druge partnere s kojima žive često i sa djecom i uz prihvaćanje djeteta dakle žive u nekim manje-više uređenim zajednicama koje doduše nisu uređene zakonom. No postavlja se pitanje ako recimo majka živi sa svojim dečkom i s njime dobije dijete znači svoga legalnog muža nije vidjela godinama, da li to znači da se on automatski ubilježava u rodni list tog djeteta kao otac. To bi trebalo eventualno preispitati unijeti odredbu o takvim slučajevima koji nisu rijetki. Evo i ja sam svjedok nekoliko takvih, dakle iz različitih razloga roditelji nisu legalno prekinuli svoj brak ali imaju djecu sa drugim osobama. Posvojenje, posvojenje je isto nešto o čemu bi mogli pričati i što zaslužuje posebnu pozornost. Naime u dosadašnjoj praksi po meni je možda to čak bilo i najproblematičnije područje ovoga zakona odnosno jako se teško djecu posvajalo. Tu svega prije mislim na posvojenje bez pristanka roditelja. Dakle ako govorimo o prošlom zakonu on je govorio da se dijete ne može dati na posvojenje ukoliko je roditelj u zadnjih, sada možda ću slagati godinu dana, izrazio bilo kakav interes o svome djetetu. To je u praksi značilo da je roditelj mogao jednom godišnje nazvati Dom za nezbrinutu djecu i pitati kako je moje dijete i to dijete ne bi moglo ići na posvajanje, što je za tu djecu bilo izuzetno traumatično jer jasno je da ta roditelj se nikada neće htjeti brinuti za svoju djecu ali iz nekog razloga dišpeta kako bi rekli Dalmatinci možda ne žele dati na posvajanje. To je prije svega išlo na štetu djeteta. Pozdravljam svakako registar potencijalnih posvojitelja kako bi se i sam sistem posvajanja učinio što je moguće više transparentnim, te također ja bih pozdravio mogućnost smještaja djeteta s ciljem posvojenja. Ne mislim da će potencijalni posvajatelji vraćati tu djecu kao što su neki zastupnice i zastupnici naveli kao na traci zato što im se ne sviđa boja očiju ili boja kose. Imajte na umu da ljudi koji se odluče na posvojenje najvjerojatnije ne mogu imati svoju djecu i silno žele djecu. Ja sam imao slučaj, obiteljskih slučajeva dakle u mojoj vlastitoj obitelji gdje moji rođaci nisu mogli imati djece, jako su se namučili da konačno djecu posvoje a onda kada su ih posvojili to je bila jedna velika radost i za njih, a i za dijete koje je bilo u domu odnosno koje sada ima puno bolje uvjete za odrastanje u jednoj normalnoj atmosferi. I na kraju obavezno savjetovanje obiteljske medijacije. Medijacija je inače opće prihvaćena pravna praksa ne samo u obiteljskom pravu već i u čitav niz drugih prava imamo vansudske nagodbe i što se tiče trgovačkih sporova i slično te svakako treba taj institut pozdraviti. Tim više evo bilo je rečeno u dosadašnjoj raspravi, medijatori ne moraju biti nužno zaposlenici centra za socijalnu skrbi, dakle oni mogu biti vanjski čime se osigurava njihova i nepristranost i stručnost pod uvjetom da su stručni da su prošli potrebne edukacije i da imaju potrebnu stručnu spremu. Ono što bi trebalo posebno istaknuti i to nije predmet samo ovoga zakona već i jedne ja bih se usudio reći puno dalekosežnije reforme koju zasigurno čeka Hrvatsku u doglednoj budućnosti, a to je specijaliziranje sudske prakse. Obiteljsko pravo kao takvo je samo po sebi izuzetno osjetljivo i komplicirano i upravo od sudaca koji se bave obiteljskim pravom kao i od odvjetnika uostalom zahtjeva specijalizaciju. To se naravno ne odnosi samo na obiteljsku praksu nego možemo to govoriti i o trgovačkim sporovima, odnosno sporovima pred trgovačkim sudom, kaznenim, prekršajnim i svima ostalim. Također … pozdraviti instituciju medijacije, sporazumnog raskida braka gdje supružnici mogu regulirati i svoj prekid braka i skrb nad djecom. Zaključno, evo upravo zbog ovih stvari koje sam naveo uključujući i ovu primjedbu o presumpciji i očinstvu svakako ovaj zakon zaslužuje podrški i moju će imati. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner i njegova replika. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega Hajduković moram priznati malo sam se iznenadio kada ste apostrofirali ovaj članak koji govori da je brak zajednica žene i muškarca. Naime, začudio sam se zbog toga što je upravo činjenica da su predstavnici i to najviši predstavnici vaše stranke i vaše koalicije bili vrlo unisoni u osudi unošenja tog upravo iste takve definicije u Ustav. Spominjale su se razne teške riječi itd. a sada to upravo Vlada predlaže u zakonu potpuno istu takvu definiciju. Nije li to malo dvolično? Ali druga stvar koju sam htio budući da se spominjala diskriminacija jako puno ne stvara li se ovim zakonom neravnopravnost žene i muškarca kao bioloških roditelja djeteta u smislu ustanovljavanja majčinstva i očinstva, odnosno prava na tužbu za utvrđivanje vlastitog roditeljstva I time krši zapravo ustavna jednakost žene i muškarca a pri tome ona nije opravdana niti dobrobiti djeteta niti pak zaštitom majčinstva? Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega uvaženi akademiče odgovoriti ću vam ono što sam zapravo isticao u općoj javnoj raspravi u svojim istupima oko referenduma. Dakle, ovaj zakon je bio u raspravi prije nego što je referendum, odnosno prije nego što je definicija braka postala ustavna kategorija. Međutim ja smatram da takva definicija nema šta tražiti u Ustavu. Ustav je jedan … [[Govornik se ne razumije.]] dakle jedan dokument koji apostrofira zajamčena prava, vrijednosti, ljudska prava, dužnosti i obaveze građanina itd.. Dakle ovakva definicija po meni u Ustavu nema što tražiti. Dakle zakon je tu jasno definirao. I kao vladajući mi ni nismo imali namjeru mijenjati ovaj članak. U prošlom zakonu je znači sadašnjem, važećem je to 5 sada je 12. Znači brak je zakonom definirana zajednica žene i muškarca. To nikada nije bilo u pitanju, niti je bilo ugroženo. Mi smo ovim referendumom zapravo ako smo se već toga dotakli poslali jednu lošu poruku. Znači ničije pravo u principu nije ograničeno na kraju dana ali tu ću upotrijebiti riječ jednog mog stranačkog kolege i reći da nakon referenduma je to izjavio, ovim referendumom nije, znači nije kraj svijeta ali nije ni početak boljeg. Hvala.
Hvala i vama. Poštovana zastupnica Mirela Holy i njezinih 10 minuta.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Pa za razliku od kolegica i kolega sa desne strane koji su kritizirali ovaj prijedlog zakona zato što smatraju da je u nekim stvarima preliberalan ja smatram da je temeljni nedostatak ovog zakona što je previše konzervativan. Na samom početku rasprave želim reći da je jako dobro da o ovom iznimno važnom zakonu koji se tiče velikog broja građanki i građana Republike Hrvatske raspravljamo u dva čitanja. Naime, u ovom dokumentu ima veliki broj odredbi koje zahtijevaju pomnu reviziju. Tijekom današnje rasprave već je u nekoliko navrata skrenuta pažnja na činjenicu da je stručna zajednica vrlo skeptična prema ovom prijedlogu zakona. I nije dobra praksa da u radnu skupinu za izradu prijedloga zakona nisu bile uključene tri katedre obiteljskog prava u Hrvatskoj i ni jedan odvjetnik ili odvjetnica. Nije dobro ignorirati iskustvo odvjetnika i odvjetnica prilikom izrade ovoga zakona jer upravo ti ljudi provode ovaj zakon u praksi, rade po njemu i sigurno se njihova znanja i iskustva mogu kvalitetno iskoristiti u cilju izrade zakona koji će biti i održiv i realan. Smatram da nije dobro što Vlada ovim prijedlogom defacto priznaje nemoć države pred institucijama koje su dužne provoditi zakone koje donosi ovaj Sabor. Uostalom jedan od razloga kojim Vlada opravdava donošenje novog obiteljskog zakona jesu kritike Europskog suda za ljudska prava ali to je pogrešan argument jer se kritike Europskog suda ne odnose na sadržaj obiteljskog zakona već na njegovu provedbu a posebice na sporost i neučinkovitost hrvatskih sudova. Hoće li novi obiteljski zakon naše institucije institucije koje su dužne provoditi zakon a posebice sudove učiniti kvalitetnijim instrumentom i efikasnim servisom svih građana i građanki Republike Hrvatske? Neće. To ne može učiniti niti ovaj zakon ali niti drugi sektorski zakoni koji predviđaju različite reforme. To može samo temeljita, kvalitativna reforma javne uprave i pravosuđa a sve drugo je samo krpanje rupa. Samo reformom javne uprave i pravosuđa možemo doći do situacije u kojoj će ove institucije postati pravi servis građana i građanki Hrvatske. Kako? Tako što ćemo valorizirati rad na temelju njihovih mjerljivih rezultata. Ne treba izmišljati toplu vodu. Sve su to već učinile mnoge uspješne demokratske razvijene države u Europi i u svijetu pa valjda i mi to možemo. No osnovni preduvjet za to jest postojanje stvarne političke volje da se zagrize u taj vrlo kiseli limun. Kiseli zato što u sustavu ima puno neradnika koji su bliski vladajućim političkim elitama pa ih je bolje ne dirati. Jer budimo potpuno iskreni, ima cijeli niz situacija u kojima se točno zna imenom i prezimenom tko je prouzročio povrede a nitko nikada nije osobno za to odgovarao. Sve dok ne uspostavimo sustav osobne odgovornosti svaki propis koji donesemo jednostavno neće biti dovoljan i ostati će mrtvo slovo na papiru. Ideja da pravnici u centru za socijalnu skrb ubuduće vode postupke podjele bračne imovine između bračnih drugova je protivan Ustavu Republike Hrvatske kao i drugim zakonima te demokratskim načelima u civiliziranom društvu. Naime, država je dužna omogućiti osigurati jednakost svih pred zakonom i pravo na pristup sudu pa se u tu svrhu siromašnijem stanovništvu koje ne može i nije u stanju platiti stručnu pomoć osigurava besplatna odvjetnička pravna pomoć. Nije dobro donijeti zakon kojim se neovlaštenim i nestručnim osobama koje ne snose odgovornost za greške i propuste daje uloga koju oni ne smiju imati jer je takva uloga dana drugoj profesiji. Kao banalan primjer mogla bih tu spomenuti da bi u Hrvatskoj mogli donijeti zakon da nam aute više ne popravljaju automehaničari već bi to mogli raditi službenici unutar nekog novoformiranog odjela u ministarstvu besplatno. To nije dobra odredba. Činjenica jest da je od posljednjeg zakona ako ne računamo manje izmjene i dopune prošlo 10 godina pa stoga smatram da jesu stečeni uvjeti za donošenje potpuno novog zakona. A time više što smo u proteklih 10-ak godina imali znatno povećanje broja razvoda, povećanje izvanbračnih zajednica, bračni parovi u kasnim godinama sklapaju brakove a nažalost povećao se i broj obiteljskog nasilja nad djecom i nad ženama. No u odnosu na te nove pojave koje traže novu regulaciju ovaj je obiteljski zakon prilično staromodan, prilično konzervativan i nema velikih novina. U odnosu na razvod braka kao razlog za razvod ostaju iste odredbe kao i u starom zakonu. U dosadašnjoj praksi sud nije utvrđivao činjenice na temelju kojih bi razveo brak već se bez obzira na razloge donosila presuda kojom se brak razvodi. Takav stav je proizlazio iz liberalnog tumačenja zakona i općenito stanja u društvu da se država ne treba petljati u odluke dvoje punoljetnih ljudi koji se žele razvesti što smatram naravno ispravnim. Međutim, sa pojavom udruge "U ime obitelji" koja unosi i nameće konzervativna i vjerska shvaćanja braka uloga žene, djece, vjera i slično u budućnosti bi se moglo dogoditi da konzervativni sudac odbije zahtjev za razvod braka jer bračni drug nije dokazao u postupku teško i trajno poremećene odnose ili da je bračna zajednica prestala prije godinu dana. Takvu odluku bi viši sud morao prihvatiti jer proizlazi iz zakonskog teksta, a na nama je samo da promislimo kakav učinak bi to imalo na civilno društvo i sekularnu državu. Stoga u 21. stoljeću razvod braka se ne smije uvjetovati ničim, a pogotovo ne pristankom obje strane ili uvjetom da ti mora biti nesnošljivo ili da netko ne živi s tobom godinu dana pa da se tek tada imaš pravo obratiti sudu. Mi ne živimo u vjerskoj državi te je uloga braka u sekularnoj državi drugačija od uloge braka u katoličkoj državi. Broj izvanbračnih zajednica u proteklih 10 godina je česta i svakodnevna pojava među ljudima, ali ista nije adekvatno uređena ovim zakonom već su manje-više ostali nepromijenjeni članci kao u starom zakonu. Prema ovom zakonu izvanbračna zajednica izjednačena je sa bračnom, ali neka osoba može živjeti sa dvije različite osobe duže od tri godine ili imati zajedničko dijete te se mogu u praksi stvoriti dvije izvanbračne zajednice. Postoji kazneno djelo ako se sklopi više brakova, ali ne i ako se zasnuje više izvanbračnih obitelji. Nažalost, ni ovim novim zakonom se nije jasno i nedvojbeno utvrdio trenutak nastanka izvanbračne zajednice pa ta činjenica u sudskim sporovima i drugim postupcima često predstavlja spor sam za sebe i mora se prvotno utvrđivati od strane suca. Dakle time dolazi do pravne nesigurnosti, mogućnosti zloupotrebe prava. Jednostavno rješenje bi bilo da se početak izvanbračne zajednice određuje datumom nekog zajedničkog ili sporazumnog čina među partnerima, npr. zajedničkog predavanja porezne prijave, prijave zajedničkog prebivališta ili zajedničke registracije u nekom upravnom tijelu, kao i trenutak prestanka, npr. pismena izjava o prestanku. Naravno, zakonom se treba omogućiti dokazivanje suprotnog od onoga što se prema gore navedenom presumira, ali bi se time ukinula obveza sudu u 90% slučajeva da na narednih 10-tak ročišta saslušavanjem rodbine i svjedoka utvrđuje kada je i da li je uopće nastala izvanbračna zajednica i kada je ona prestala. Iz samog zakona je jasno da izvanbračna zajednica nije izjednačena s bračnom pa tako nije predviđeno da izvanbračni drugovi mogu posvajati djecu. Time se definiraju kao građani drugog reda i iz navedenog jasno proizlazi konzervatizam u ovom zakonu i nemogućnost da se donese suvremeni građanski obiteljski zakon. S druge strane posvojiti može jedan bračni drug u braku uz pristanak drugog što je prilično pa neobično. U svezi odredbi koje se tiču imovine ovaj zakon je promašen u nizu rješenja jer veliki broj članaka je protivan Ustavu koji jamči pravo vlasništva te odredbama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Današnje generacije danas sklapaju brakove u kasnijoj životnoj dobi te u trenutku sklapanja braka već imaju svoju imovinu. Stoga se upiti za bračni ugovor javljaju sve češće jer isti iako već postoji u starom zakonu nije u potpunosti zaživio u praksi. Stoga je bilo za očekivati da će se novim Zakonom od preko 500 članaka puno opširnije regulirati navedeni ugovor uzimajući iskustva drugih zapadnoeuropskih država, a ne prepisati odredbe iz starog zakona. Dijeliti pravdu tko će živjeti u obiteljskom domu nije sukladno sa ustavom i stvara mogućnost zloupotrebe prava od strane roditelja. Država mora osigurati brzo i efikasno rješavanje bračnih odnosa i prava i obveza koje iz njih proizlaze, a imovinske prilike trebaju ostati odvojeni postupci kako je to bilo i do sada. Naravno, u slučaju ugroze djetetovih osnovnih prava država smije intervenirati u vlasništvo, npr. privremeno ali na točno utvrđeno kratko vrijeme. I na samom kraju želim reći da se nadam da će do drugog čitanja se ispraviti ove neke neobične odredbe u ovom zakonu i da ćemo dobiti jedan moderni i liberalni zakon kakav priliči jednoj socijaldemokratskoj Vladi.
Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Holy, ono što je za vas konzervativno za njih je preliberalno. Nisam nikog apostrofirao, za mnoge je preliberalno. Za neke ste možda i vi konzervativni, ali takvih se …. Ono što ste točno uočili i o čemu je već bilo govora to je izvanbračna zajednica. Ispada da je za izvanbračnu zajednicu potrebno tri godine prakse, za brak nijedan dan jer u brak svi stupaju svjesno, brak je pošto je ustavna kategorija postao, mislim da bit će fantastično otkako je ustavna kategorija, ništa ne treba za brak. Vjerojatno će i otkako je brak ustavna kategorija svakom pasti stan na poklon. Karikiram, oni koji ne shvaćaju, karikiram čitavo vrijeme, provociram ali se nitko neda uhvatiti zbog toga što vjerojatno ih je sram se uhvatit na takvu stvar. Normalno da je izvanbračna zajednica diskriminirana kod posvajanja djece. Zašto oni ne mogu, zašto dvoje prekrasnih ljudi koji su u izvanbračnoj zajednici ne mogu posvojiti dijete, nek netko objasni, naročito oni koji su pisali te zakone, koji predlažu zakon. Ono što čitavo vrijeme upozoravam to je sudska praksa. Ova država je u velikim problemima jer imamo kriminalno pravosuđe i to nikoga ne boli glava, to Vladu ne boli glava, nikog ne boli. Mi donosimo zakone, mahnito glasamo za njih, a sudovi vode procese, ostavinska rasprava 20 godina. Već su djeca koja su tražila pravo, govorim iz prakse, koja su tražila pravo. Pazite, oni već imaju svoju djecu, već će unuke neki dobit i još to traje na sudu. Dok to ne riješimo badava se mi gombamo sa ovim svim zakonima jer temelj ovoga društva je truo, a to je pravosuđe.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Mirela Holy.
Poštovani kolega, pa ja ću shvatit da ste se vi ustvari složili u svojoj replici sa većim dijelom onoga što sam ja rekla. Ja doista isto smatram da nam džabe svi zakoni i reforme u sektorskom pogledu ukoliko ne napravimo temeljitu i kvalitativnu reformu javne uprave i pravosuđa jer su upravo to temeljni instrumenti uz pomoć kojih možemo provesti reforme. Ukoliko mi nemamo taj instrument, taj servis građana i građanki koji je doista funkcionalan možemo donositi najbolje moguće zakone na svijetu, najliberalnije ili najkonzervativnije zakone na svijetu to neće značiti ništa zato što u stvari građani i građanke Republike Hrvatske neće biti jednaki pred institucijama sustava i pred zakonom. Ja pretpostavljam da se vi slažete i sa mnom da je ovaj zakon u stvari konzervativan u tom dijelu zbog toga što je malo neobično da se izvanbračne zajednice definiraju ukoliko vi morate dokazati da tri godine u stvari živite sa nekom osobom i da je to onda izvanbračna zajednica. Ja mislim da se to treba u zakonu regulirati na nekakav drukčiji način, da se to treba regulirati sa točno nekakvim činom koji se odrađuje, a na kraju krajeva i prestanak te izvanbračne zajednice se isto sa nekakvim pravnim instrumentom u stvari treba regulirati i tada će biti vjerojatno riješen i ovaj dio onemogućavanja posvajanja djece od strane izvanbračnih parova. Jer ako ih pokušavamo na neki način izjednačiti u Obiteljskom zakonu onda je normalno da im pružimo i taj opseg ljudskih prava.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Rekli ste da ovaj zakon mnogi smatraju da je preliberalan. Htjela bih nadopuniti. Znate tko smatra da je ovaj zakon preliberalan? Oni koji bi liberalno živjeli, ali konzervativnost bi nametali drugima. Dakle, to su licemjeri. Dakle, nisu oni ni malo liberalni, oni samo, konzervativni. Oni samo misle da je to za puk. To je jedna stvar. Ali ne bih se složila što se tiče što ste rekli, dakle brak treba se razvesti u svakom slučaju. Dakle, kad čim netko zahtijeva. Naime, zbog čega ova norma oduvijek postoji, odnosno još kad se ta stvar razvoda u veliko liberalizirala kod nas još '78. godine radi zaštite djece. Postoje mladi parovi gdje se samo malo posvađaju odmah bi na sud. Dakle nema, i ja sam se bavila praksom 20 godina, već 10 godina ne. Znači to je još bilo početkom prije 30 godina. Nema suca koji nije razveo brak kad su stranke u tome ustrajale, odnosno kad je samo jedan rekao i dokazao gdje su postojala, gdje su imali maloljetnu djecu, gdje je rečeno upravo da su odnosi trajno razrušeni. Dakle, tu nema što se tiče toga, zaista nema nikakvog straha da bi netko, da bi sudac, da bi sud ustrajao na razvodu, na uskrati razvoda ako i ondje gdje nema malodobne djece. Dakle, ovo je jedna ja bih rekla osigurač da mladi parovi ondje gdje postoje maloljetna djeca jer je u interesu države da roditelji žive zajedno jer to uvijek ne radi njihovih ondje gdje su narušeni odnosi brak će se razvesti, ali upravo radi toga jer uvijek redovito još uvijek imamo problema sa plaćanjem alimentacije, padaju djeca onda djelomično na teret države, troškovi.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Mirela Holy.
Pa poštovana kolegice, ja se nadam da ste vi u pravu, a nadam se da jeste s obzirom da ipak imate iskustvo dugogodišnje odvjetničko. Ja doista nikad nisam imala prilike se dublje u stvari baviti sa ovim problemima. Međutim, kada sam pripremala ovu raspravu sam dosta komunicirala i sa odvjetnicima i sa odvjetnicama koje se bave ovim dijelom prava i oni su mi u stvari skrenuli pozornost i na ove probleme. Ja ne bih voljela misliti da bi neki suci, hajde da tako kažem motivirani sa ovom plimom jednog novog konzervatizma odlučili na ovakav način tumačiti Obiteljski zakon jer mislim da bi to moglo biti jako loše, a ne mogu se baš u potpunosti sa vama ni složiti da se jako jednostavno razvesti u Republici Hrvatskoj nije. Imam jako veliki broj prijateljica, ne prijatelja koji su se razvodili od svojih supruga. I na žalost moram reći da su sva ta iskustva bila izuzetno mučna i traumatična i da su te osobe smatrale da je procedura kojom izlaze iz takve zajednice u kojima im je više neizdrživo dalje egzistirati jako, jako mučne, dugotrajne i komplicirane, pa evo ga ja smatram da bi ipak jedan moderni Obiteljski zakon trebao ići na određenu liberalizaciju u ovom pogledu.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, 10 minuta rasprave.
Hvala lijepa. Mislila sam drugačije započeti, ali evo ovo vi ste me potakli kolegice Mirela Holy. Dakle, nije se lako ni razvesti zato što ti postupci dugo traju s obzirom na utvrđenje kome treba pripasti dijete, a onda je i ovaj prijedlog zakona koji bi htio tome doskočiti na kraj. I sama sam bila svjedokom i u postupku gdje je muž majke koja se htjela razvesti ispred mene ubio ženu, a prije toga su bile bezbrojne vapaji za zaštitom. Ništa nije pomagalo. Ovaj prijedlog zakona stari bi Latini rekli utinama, konačno. Zašto konačno? Podsjetimo se Itala Kalvina, talijanskog nobelovca koji je preživio Auschwitz i koji je često pisao o tome, ali se kasnije posvetio pisanju o obitelji, o odnosima u obitelji, pa nam je ostavio poruku cijelom čovječanstvu "Pazite da svoj život u obitelji ne živite onako kako su ga mnogi proveli u Auschwitzu!" I onaj koji ima malo više iskustva svog profesionalnog može svjedočiti o drami koju proživljavaju pojedini članovi unutar obitelji. I kad se progovara o drami bilo žene, bilo djece, kad smo o tome mnoge od nas govorile, pa još devedesetih godina bile smo proglašavane rušiteljicama obitelji. Ja sam osobno doživjela da mi je odgovor bio da Hrvati ne tuku svoje žene. To je bilo devedesetih godina. Naravno da smo svi evoluirali od tog vremena. Međutim, i dalje se sa velikim podozrenjem govori o tome. Ali govoriti o tim problemima, govoriti za obitelj to su ljudi koji govore za obitelj, a ne da se prešućuju stvari. Jer kad god se prešućuju stvari, kao kad se slavi obitelj slavi se žena i slavi se posebno žena. Jedna je rekla nemojte me slaviti, dajte mi ista prava kao i muškarcima i zaista osigurajte njihovo ostvarenje. Ovaj prijedlog zakona u svojim osnovnim odredbama govori i ono što je imao prošli zakon, ali i ono što je postojalo još u Zakonu o braku i porodičnim odnosima '78. godine kad ćemo se svi mnogi složiti da smo imali najbolje uređena statusna pitanja koja su bila dakle perjanica mnogima. Ne zbog toga radi neke modernosti nego radi osnovne poruke da muškarac i žena, da partneri moraju biti ravnopravni i da jednako žive svoj obiteljski život. Jeste li još molim vas čuli da je muškarac rekao, pogotovo mi u politici, da je muškarca netko pitao u intervjuu ili bilo tko neformalno kako usklađujete svoje profesionalne i obiteljske obveze. Dok god to novinari ne postavljaju to pitanje muškarcima mi možemo govoriti da teško živimo naše obiteljske živote i usklađujemo ih sa profesijom. Ali, Ustavni sud nam je naredio da smo mi ravnopravni, da moramo ići pod jednakim uvjetima u mirovinu. I ove odredbe se olako shvaćaju, temeljna načela, da su muškarci i žene ravnopravni u braku, da moraju jednako snositi teret i blagodati obiteljskog života. Dakle, zajedno odgajati djecu. Ali počesto muškarci traže povjeravanje djeteta na skrb ili djece kad se razvode kao osvetu a ne kao težnju. Tko mu je branio da sve godine braka ne posvećuje se svojoj djeci, ali to nije radio. Opravdavao se profesijom, većim angažmanom, on je hranitelj obitelji. Ali njega to ne lišava dužnosti da se posveti odgoju svoga djeteta. I kad bi tako nastupali u tome ne vidim nikakvu modernost neko nasušnu potrebu. Mnogi u tome vide te neke tradicionalne uloge da to tako ostane. Možemo mi reći da su oni ravnopravni ali zna se već koja je čija uloga. Od toga trpe djeca, postoje i stariji koji su objeručke prihvatili takvu ulogu i mlađi parovi i tu nema problema, manje ima problema sa djecom kad se angažiraju bez obzira da li su u braku ili su roditelji razvedeni, ali savjesno obavljaju svoje obveze. Prema tome, svaka čast i hvala takvim muškarcima jer doprinose razvoju društva, jer se brinu o svojoj djeci. A takvih hvala Bogu ima i ja vjerujem da je takva i većina. Ono što bih posebno htjela reći, a nastavno na ono što me inspirirala kolegica Holy ali i drugi koji su govorili i o obitelji u širem smislu riječi i ne možemo mi kad govorimo ako će biti donesen poseban zakon ne spomenuti dakle i težnju ljudi istospolnih zajednica. Zašto ti ljudi, zašto imamo još uvijek načelno jesmo za to ali ne mogu ovo, ne mogu ono. A mogu dati krv, mogu dati organe, pa i najkonzervativniji ne bi se pitali je li to organ homoseksualca nego brže bolje daj meni jetru, daj meni bubreg sad sam ja na redu. Mogu ići u vojsku, nitko ga ne pita kakve si orijentacije. To za čin, to je već druga stvar. Ali u prvim redovima ginuti to je čak možda poželjno. O čemu mi raspravljamo? Prestanimo biti licemjeri i sve će biti lako. Dakle, moju slobodu, svoju slobodu, ono što želite za sebe dajte i drugima. To je osnovna poruka. E zato mi se sviđaju i oni, po mom ukusu mogao je zakon biti i napredniji, međutim Vlada ipak osluškuje bilo građana jer zakoni jesu odraz razvoja društva. Oni na jedan način, naravno moraju i pretpostavljati što se sve i događa i neke događaje predvidjeti kako bi imali pokriveni zakon. to su već oni koji imaju viziju, a to se događa i u ovom prijedlogu zakona. Po meni ne bi bilo sporno ni surogat majčinstvo, pogotovo kad imamo, naravno sve besplatno ne može to biti pitanje trgovine, a pogotovo u uvjetima kad Hrvatska doživljava snažnu depopulaciju svaki oblik koji nije nasilje, koji je ljubav i koji je težnja mora biti jer ako su sva ta djela nesebične naravi stvaranje novog života ne bi trebalo biti problem. Međutim, kod stvaranja novog života koje je tako iz nesebičnosti i koje nije nasilje često se otvaraju, mnogi stručnjaci kažu otvorit ćemo široku raspravu ali kad se gine i pita nema široke rasprave. Dakle, kad se uništava život nema suvišnih zašto, ali ovdje mnogi dakle i etičari i različite struke se nalaze pozvanim govoriti o tome. Ja bih nekoliko primjedbi odnosno možda malih sugestija imala po pojedinim člancima. Dakle, oblici sklapanja braka, nekada smo mi imali i sklapanje po punomoćniku. Ja vjerujem da je to sada s obzirom na brzinu ipak života kako se živi da nikom dakle to pitanje transporta više nije opterećenje da netko i zaključi na takav način brak, ali možda da još razmislite jer ima i takvih slučajeva. Vidite u članku 31. govorimo kako su bračni drugovi jedan drugom dužni biti vjerni, uzajamno se pomagati i uzdržavati. Ali jednako tako dužni su zajedno podizati djecu. To molim, dakle ne mogu se oni samo dogovarati jer je dužnost svakog roditelja, dakle ne mogu se oni međusobno dogovoriti ja ću izbivati a ti ćeš ovo. Koliko može on je uvijek dužan i odgajati vlastitu djecu. Jako mi se sviđa ova odredba bračne stečevine kod autorskih prava gdje uglavnom dakle je žena posluživateljica, oni su umjetnici slikari i tako pa onda je bilo takvih zahtjeva da je to samo njihova imovina pa je to dobro. Svakako da je dobra posebna odredba o zaštiti dobrobiti djece i obiteljskog doba. Mnogi duše briznici postavljaju pitanje a vlasništvo, jel tu povrijeđeno vlasništvo? A što je sa djetetom i sa ženom koja obnoć odlazi od nasilnog muža ili je istjerana, čije je to pravo? Valjda je pravo djeteta važnije od prava stvari. Prema tome oko toga mislim da ne bi trebalo biti spora. E kod prestanka braka u članku 47.mislim da ne trebamo mi ovdje biti pomagalo vjerskom obliku odnosno nekakva pomoćna proteza, vjerskom obliku zaključenja braka. Dakle i takvi ljudi imaju pravo koji su smatrali da ne trebaju ići kod matičara, da je njihov brak zasvagda, koji su uz velike pompe i svečanosti uz slike javnosti odlazili na vjenčanje, pa malo uvažavajući matičara, ne treba nama matičar ali brak se raspada, kucaju ovako potajno na vrata države odnosno sudova da ih razvede, pa onda bi trebalo reći, biti dosljedan u tome naravno da ne možemo reći da njima krah od braka nije dobra, ali u svakom slučaju ne da ne utječe da je brak sklopljen na takav način, to bi trebalo njima. Hvala.
Hvala lijepo. Poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo zamjenice sa suradnicama. Pa evo i prije no što smo dobili prijedlog zakona na klupe mislim da smo mogli dosta čitati i po medijima, bilo je top tema što govori u biti o važnosti ovog zakona, o svim zainteresiranima za ovaj zakon. Međutim isto tako možemo reći da je stanje obiteljsko pravne zaštite djece i odraslih članova obitelji pod skrbništvom u RH da nije zadovoljavajući. Ja ću danas govoriti sa aspekta liječnika, odnosno dječjih psihijatara i sa aspekta praktičara, djelatnika socijalnih radnika. Kad pogledate praktičare kojih ima nažalost malo dječjih psihijatara, tada možemo reći da je njihov život odnosno njihov rad sa traumatiziranom djecom vrlo težak u vrijeme kad su možda počimali svaki peti brak je bio rastavljen, međutim sada kako godine idu, kako im se povećava broj traumatizirane djece povećava se isto tako i broj rastava braka. Naravno radi se o visoko konfliktnim razvodima. Razvodi traju dugo, sukobi traju dugo. Djeca zapravo potpadaju pod emocionalne stresove, stresove roditelja i javljaju se naravno promjene kod djece koje dovode do traumatizacije i na kraju ta djeca završe kod dječjih psihijatara. Govori se također o preventivi, bilo bi najidealnije da možemo raditi na preventivi, međutim nažalost ono što se u praksi vidi, to je da su dosadašnji mehanizmi nisu uspjeli smanjiti stopu djece ili broj djece koji dolaze kod takvih dječjih psihijatara kroz određeni period godina. Prema tome, nikakav sustav niti u pravosuđu niti socijalne skrbi nije imao nekakve mehanizme da zaustavi zapravo manipulaciju djece kod visoko konfliktnih razvoda brakova. Naravno da nam je dužnost kao političarima, kao ljudima koji se bave u tom segmentu, da nam je dužnost da spriječi se taj konflikt i da se zapravo takav konflikt manifestira na dijete. Upravo ovaj zakon zapravo sasvim sigurno daje neke nove mehanizme i uvodi nove mehanizme u sustav koji zapravo mogu zaustaviti odnosno prevenirati takve manipulacije roditelja. Kad pogledamo izvješća pravobraniteljice koju smo danas spominjali vidi se problematika koja se odnosi zapravo na probleme koji se godinama ponavljaju u odnosu na djecu a to je od nepoštivanja prava djeteta da izraze svoje mišljenje u postupcima razvoda braka, zatim s lošim mjerama nadzora nad izvršavanjem roditeljske skrbi, dugotrajni postupci posvojenja, da obiteljski postupci, sudovi traju jako dugo, suradnja suda i centra za socijalnu skrb nije baš zadovoljavajuća itd., itd. Prema tome, sve to stoji, sve se to i na ovakav način kroz ovaj obiteljski zakon želi zapravo ispraviti. U zakonu je novina upravo obveza savjetovanja kad je u pitanju razvod braka te medijacija kao alternativni način rješavanja spora. Kad kažemo šta je to savjetovanje? Pa mi smo dužni zapravo upoznati roditelje sa planom o roditeljskoj skrbi i pružanju pomoći, upoznavanju s prednostima obiteljske medicine, upoznavanje bračnih drugova sa složenošću sudskih postupka razvoda braka bez plana o roditeljskoj skrbi. Kad govorimo o obiteljskoj medijaciji ja ne bih rekla da imamo čarobni štapić da će se na takav način zapravo riješiti svi problemi ali da će pomoći sigurno hoće. Mogući problem u ovom slučaju zapravo je mali broj educiranih stručnjaka jer je ovo područje bez obzira na edukacije koje imaju ti stručnjaci je vrlo teško, upravo zbog toga će se vjerojatno razmišljati o tome tko sve može ići na kakve edukacije ovi medijatori, odnosno tijekom provedbe će se zapravo vidjeti moguće poboljšanje istih ako se vidi da nešto nije u redu. Dobro je da će obiteljski centri, ponavljam obiteljski centri o kojima je danas bilo puno govora, da će u biti postati ili nastaviti s praksom savjetodavno terapijskih centara. Naime mi znamo primjere i loše primjere da su radili tako ali imamo i primjere dobrih da su i samo educirali. Prema tome na taj način, takve stručnjake itekako trebamo da nastave sa tim programima. Ja se nadam da će svi oni programi koji su već počeli raditi u obiteljskim centrima da će se zapravo nastaviti kao programi bez obzira kako se oni zvali i koja je bila ustrojbena jedinca čega. Pažnju mi je također privuklo u prvom dijelu načelo žurnosti, žurnosti koje je usklađeno sa međunarodnim propisima. Iskreno se nadam da će ovo profunkcionirati, naime mehanizmi kontrole nad provedbom ovog načela koji su imali cilj stvoriti pravo koje je prijateljsko za djecu, što znači da osim sudova, sada i druga tijela, prvenstveno se misli na centar za socijalnu skrb, moraju žurno i fleksibilno zapravo ispunjavati svoje obaveze. Ne mora se napominjati da postupci koji su produžavali, odnosno što je bilo duže vrijeme da to dodatno traumatizira dijete, što naravno otežava njegov oporavak nakon razvoda braka. Ponavljam, članak 34. koji će razriješiti problem stanovanja nakon razvoda braka. Ova problematika je vrlo često bila uzrok konfliktnih odnosa i poslije. Zna se događati da je muškarac izbacio ženu i djecu iz zajedničkog stana ili bi ostao živjeti pod istim krovom, ali da su da su ti odnosi bili vrlo, vrlo konfliktni i dalje. Prema tome, to govorim samo u onom dijelu kada se misli na dijete, da dijete treba ostati u poznatoj sredini, da dijete ne treba mijenjati školu, da ne treba mijenjati vrtić, itd. Ovim imovinskim i pravnim odnosima određuje se drugim zakonom, a ne ovim. Zatim pozdravljam članak 103. To je privremeno povjeravanje skrbi o djetetu drugim osobama i to stavak 4. koji propisuje da povjeravanje svakodnevne skrbi osobnim pravima djeteta ustanovi socijalne skrbi ili udomiteljskoj obitelji na temelju suglasnosti roditelja, što razumijeva i smještaj djeteta prema Zakonu o socijalnoj skrbi. On ne smije trajati dulje od 6 mjeseci. Što to znači? To znači da će svako dijete koje je dulje od 6 mjeseci smješteno na temelju Zakona o socijalnoj skrbi odnosno suglasnosti roditelja ustanove socijalne, skrbi ili udomiteljskoj obitelji biti. Imamo dvije mogućnosti. To je vraćeno u obitelj roditeljima kojima će istodobno centar za socijalnu skrb izreći neku od mjera za zaštitu prava i dobrobit djeteta ili ostavljeno na smještaj ustanovi socijalne skrbi ili udomiteljskoj obitelji, ali na temelju procjene centra za socijalnu skrb opravdanosti toga. Prema tome ovaj članak zakona je vrlo, vrlo bitan jer na taj način ubiti se rješavaju i one prakse u centrima za socijalnu skrb, što se događalo tamo. Tamo je najčešće u postupcima su išli na smještaj djeteta u dom ili u udomiteljsku obitelj prema članku iz Zakona o socijalnoj skrbi, kad se za njih, kad su govorili zapravo da nemaju sredstava za život. I sada centar za socijalnu skrb nažalost je vrlo često to puštao tako, djeca su ostajala u instituciji, traumatizirana moguće, nitko nije o njima vodio računa, a imamo udomitelje koji čekaju ili posvojitelje koji zapravo čekaju da dobiju tu djecu. Evo, prema tome kroz niz članaka u ovom zakonu jasno je definirana uloga centra za socijalnu skrb. Što se tiče izricanja mjera prema roditeljima i rada s obitelji, postoje jasno definirani rokovi, način izvještavanja o učinjenom, prema tome socijalni radnici poručuju da su napokon dobili instrument i protokol kako postupati da bi zapravo radili na zaštiti djece. Prema tome mogu reći da uz ovo što sam već do sada rekla, da su jasno izrečene obveze centra za socijalnu skrb, naročito u tim postupcima prilikom obiteljskih problema te u slučaju skrbništva. Ovakav zakon zapravo bi trebao prevenirati niz problema u sustavu te odrediti pojedinačne odgovornosti prilikom njihove provedbe i ja bih rekla, često se zapravo govorilo da je zakon mrtvo slovo na papiru, neki zakoni. Ja se nadam da ovaj Obiteljski zakon imamo izmjena i do drugog čitanja, ali on će isto tako biti itekako živ jer se treba prilagođavati životu i naravno da će biti i drugih izmjena. Hvala lijepa. Podržavam naravno ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovana zamjenice ministrice sa suradnicama, poštovane kolegice i kolege. Kolegica Šimac-Bonačić je na početku svoje rasprave rekla da je ovo top tema. Ja se slažem da ovo jest veliki i važan zakon, međutim sama prisutnost zastupnika ovdje u sabornici nažalost ne potvrđuje tu našu zajedničku tezu. Dozvolite mi da na početku rasprave iskažem zadovoljstvo jednom činjenicom, dakle činjenicom što se rasprava o Obiteljskom zakonu kao zakonu koji osigurava veći opseg ljudskih prava, pogotovo onih vezanih za one najslabije, najnezaštićenije u društvu, dakle za našu djecu, odvija upravo na današnji dan. Naime, danas je međunarodni, odnosno svjetski dan ljudskih prava. Dakle, 10. prosinca u cijelom se svijetu obilježava kao Međunarodni dan ljudskih prava. Podsjećam, ovaj dan utemeljen je u čast potpisivanja Opće deklaracije o ljudskim pravima. Obiteljski zakon o kojem danas raspravljamo donosi niz novina koje će svakako pridonijeti boljoj zaštiti upravo tih ljudskih prava. A ja želim govoriti samo o jednoj od tih novina, dakle o ukidanju potpunog lišenja poslovne sposobnosti i uvođenju instituta ograničene poslovne sposobnosti. Do sada smo u Hrvatskoj imali samo institut lišavanja poslovne sposobnosti i interesantno je da smo po učestalosti korištenja tog instituta iznad prosjeka EU. Dakle, prema podacima za 2012. godinu u Hrvatskoj je bilo preko 16,600 osoba lišenih poslovne sposobnosti. Čovjek si uvijek u takvim situacijama postavlja pitanje da li ta visoka brojka održava stvarno stanje? Jesu li zaista svi ti ljudi potpuno poslovno nesposobni? Dakle, lišenje poslovne sposobnosti je jedan zaštitni mehanizam kojim se nastoji zaštititi prava i interese osoba koje zbog oštećenja zdravlja nisu u mogućnosti brinuti o sebi, o svojim pravima i interesima, odnosno koje ugrožavaju ista takva prava drugih osoba. Međutim, mnogobrojni primjeri iz naše svakodnevne prakse ukazivali su na potrebu korjenite reforme sustava skrbništva nad odraslim osobama. Osobno sam dobivala dosta pitanja od roditelja osoba lišenih poslovnih sposobnosti zbog čega te osobe ne mogu čak ni glasovati na izborima, dakle zašto ne mogu koristiti barem neko parcijalno pravo kada su već lišene potpune poslovne sposobnosti. Usporedbe radi u susjednoj Sloveniji osobe lišene poslovne sposobnosti pa čak i osobe sa duševnim smetnjama imaju pravo glasanja, dakle mogu sudjelovati na izborima za zastupnike u državnom parlamentu, za predsjednika države itd. Isto tako želim podsjetiti na izvješće pučkog pravobranitelja od prije nekoliko godina, a mislim da je riječ o izvješću za 2009.ili 2010.godinu u kojem je pravobranitelj također upozoravao na potrebu reforme postojećeg zakonodavnog okvira u odnosu na definiranje poslovne sposobnosti. Prema njegovoj preporuci promjena zakonodavstva trebala bi se zasnivati na međunarodnim standardima o ljudskim pravima kojima se jamči temeljno pravo na samoodređenje na načelima poštivanja ljudskih prava uz zaštitu dostojanstva i zabranu svake diskriminacije. Prema mišljenju pučkog pravobranitelja punoljetnim osobama koje su sada pod skrbništvom trebalo bi se omogućiti pravo na obiteljski život i sklapanje braka, pravo na glasanje na izborima, pravo na pristup sudu, pravo rada i naravno sklapanja ugovora o radu. Ovaj zakon o kojem danas raspravljamo dokida mogućnost da osoba bude potpuno lišena poslovne sposobnosti. Dakle zakon određuje da će sud u svakom pojedinačnom slučaju kroz izvanparnični postupak utvrditi u kojem dijelu osoba da li zbog invalidnosti ili nekog drugog razloga nije sposobna brinuti o nekom od svojih prava, potreba ili interesa ili pak ugrožava prava i interese drugih osoba i samo u tom dijelu će se tu osobu lištiti poslovne sposobnosti. S tim da su prije donošenja rješenja mora zatražiti mišljenje medicinskog vještaka o zdravstvenom stanju osobe za koju se pokreće postupak lišavanja poslovene sposobnosti. U tom rješenju sud mora precizno odrediti koje radnje i poslove osoba nije sposobna samostalno poduzimati vezano uz osobna stanja i odluke o imovini. Kada je riječ o radnjama i poslovima vezanim uz osobna stanja, onda se misli na promjenu osobnog imena, na sklapanje braka, dakle u pitanju je odluka vezane za vlastito zdravlje, promjena mjesta prebivališta ili boravišta, odluka o zapošljavanju i slično. Kada su pak u pitanju radnje i poslovi vezani uz imovinu onda je to raspolaganje imovinom, plaćom ili drugim stalnim novčanim primanjima, preciziranje iznosa primanja odnosno imovine s kojom osoba ne može sama raspolagati. Za sve druge poslove odnosno radnje osoba posjeduje poslovnu sposobnost i može ih samostalno poduzimati. Dakle zakon uvodi manje restriktivne instrumente kojima se ovim osobama osigurava pomoć i podrška pri donošenju odluka bez da se odmah pribjegava lišavanju poslovne sposobnosti i ugrožavanju njihove samostalnosti i prije svega ljudskog dostojanstva. Mislim da je to doista jedan veliki iskorak koji ciljanoj skupini hrvatskih građana otvara nove horizonte. Oni sami kažu vraćanje poslovene sposobnosti je novi život i osigurava im veće mogućnosti konzumiranja određenih prava, jednom riječju jedan kvalitetniji život i to je svakako osnova da se ovaj zakon podrži. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Replika, poštovane zastupnice Sonje König.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Sabora. Kolegice Jelaš ispravite me ako nisam dobro razumjela, ali rekli ste da osobe lišene poslovne sposobnosti nemaju pravo glasa. Pa radi istine, zadnjim promjenama Zakona o registru birača omogućeno je osobama lišene poslovne sposobnosti da to pravo glasa i imaju.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Pa evo i ja nešto da kažem o ovom Obiteljskom zakonu. 2011.napravljen je popis stanovništva pa vezano uz tematiku ovog Obiteljskog zakona samo neki podaci. U bračnoj zajednici živi 52,8% hrvatskih građana ili milijun i 918 tisuća 974 osobe. U izvanbračnoj 2,7% ili 97 tisuća 772 osobe. U istospolnim zajednicama 140 osoba ili 0,004%. Slobodnih ima milijun 615,575 oni ne žive ni u kakvoj zajednici. To su podaci s popisa. Oženjeno milijun i 2 tisuće 207 muškaraca, žena oženjeno milijun 6 tisuća 532. Postoji jedna mala razlika koju popisivači tumače kao zbog definicije ukupnog stanovništva i određenog mjesta prebivališta, što čini ukupno 58% oženjenih muškaraca i 53% žena, neoženjenih muškaraca 35%, neudanih žena 24%. Udovaca ima 3%, a udovica 18% što znači da žene žive duže iako čujemo ovdje u Hrvatskom saboru da ima određenih područja gdje su jako diskriminirane. Razvedeno je 4% muškaraca i 5% žena. Očito je da se žene češće rastaju. U Zagrebu ima 28,3% neudanih žena. Obitelji ukupno milijun 215,865, 37 tisuća obitelji manje nego 2001.godine. u samačkim kućanstvima živi 373 tisuće obitelji. To su ovako ulazni podaci za raspravu pa da vidimo u kakvim se odnosima krećemo. Što uopće ovaj zakon znači za ove koji žive u bračnoj zajednici, u izvanbračnoj, istospolnoj? To ćemo, i čuli smo danas silna briga, silni problemi, uglavnom najčešći pojmovi koji se koriste, diskriminacija, određeni problemi unutar obitelji itd.. Kaže članak 12. brak je zakonom uređena zajednica žene i muškarca. I tu su se vodile rasprave punih 5, 6 mjeseci od referenduma, tj. od skupljanja potpisa pa do referenduma. I sada kada je u zakonu sve O.K. nikome ne smeta čim piše u Ustavu kako narod reče 66%, dvije trećine e to je već silna diskriminacija. Silna diskriminacija da ne kažem one teže riječi koje smo morali otrpjeti u toj javnoj raspravi od, a bolje da ni ne govorim, jer što bih ja sada trebao reći o ovom zakonu ako ćemo primijeniti na isti način isto to. Kako to u jednom trenutku kada predlažemo istu definiciju je ono O.K., u drugom trenutku je ona silno, silno diskriminirajuća? Danas je dan ljudskih prava, čujemo. Jutros slušam jednu emisiju o ljudskim pravima ali u studiju dvije žene, nigdje muškarca nema. I uvijek ista priča. Žene su diskriminirane. Evo ja molim neku kolegicu da mi kaže koja prava nemaju. Ima tu kolegica pa da ih usporedimo sa muškim pravima. Da li mi muškarci ista ta prava imamo ili neke druge nemamo? Da se ovo krivo ne shvati, ja nemam ništa protiv tih priča ali kako je ovo krenulo ponekad imam osjećaj da ćemo i mi morati uvesti ovaj plavi telefon za muškarce, S.O.S telefon. Jer od svih silnih diskriminacija vidimo po podacima da tu ima razno raznih podataka koji bi se mogli dovesti i u pitanje tko je, zbog čega nešto napravio. I uvijek su uglavnom muškarci ti koji su krivi jer je povijesno nasljeđe i tradicija da su oni ajmo reći macho, ili fizički su možda jači i sada oni silno diskriminiraju. Imamo li slučajeva u obrnutom smjeru? Može li žena diskriminirati muškarca? I to je pitanje. Da li to ovaj zakon rješava. Vidjeli smo neke pokušaje. Tako da u tom smislu dalo bi se raspravljati i vjerojatno se ne bi našlo rješenje. Vjerojatno jer će uvijek ostati u zraku, pa žena je ipak manje, evo u Saboru ih ima manje nego muškaraca. Na vodećim državnim funkcijama ih ima manje, pa na listama ih treba biti toliko i toliko postotaka itd.. I to moramo riješiti kroz nekakve zakone. To čisto navodim jer ponekad imam osjećaj da se u ovom modernom vremenu kada je pomodarstvo vrlo važno gube neke značajke ovog našeg društva i usvajaju se sve ono što dolazi sa strane, sa nekakvih filmova, iz nekih drugih zemalja i postaje silno važno ne razmišljajući o onome što imamo. A to su ove brojke o kojima sam govorio. Vanbračna zajednica. Je li bolje biti u vanbračnoj zajednici ili u braku? Koja je razlika? Ovaj zakon kaže ne možeš posvojiti dijete i ostaje ti prezime. Ne možeš uzeti tuđe prezime. Je li to dovoljno vrijedno da bih živio u vanbračnoj zajednici ili poželio ući u brak. Pa kako je krenulo ja mislim da ćemo imati sve više i više ovih u vanbračnoj ili izvanbračnoj zajednici, sada ih ima 2,7%. Još uvijek Hrvati žele živjeti, hrvatski građani žele živjeti u braku bez obzira na sve što im se govori. Ali tu se onda pojavljuje i bračni ugovor. E sada je to pitanje jesmo li to već negdje vidjeli. Postoji more filmova na tu temu. Netko nekoga ubije radi životnog osiguranja a potpisali su bračni ugovor [[Upadica: Predbračni]] Ili predbračni, u redu. Hoćemo li to uvesti, O.K. idemo i s time, sve će biti jasno u trenutku kada više ne želimo živjeti zajedno. Što si donio ti, što sam donijela ja pa kada se lijepo rastanemo sud više nema nikakvog posla, kažu da je to moderno i da to treba biti. Međutim, problem u našem društvu je što imamo sve manje sredstava za život. Ja mislim da tu počinju osnovni problemi zašto nam obitelji i zajednice u raznim oblicima se raspadaju. Kaže jedna izreka da i zdrav čovjek se bez novca razboli. I to je istina. I u Hrvatskoj zadnjih nekoliko godina dolazimo do tih problema. I u obitelji. Nestane novaca, ostane se bez posla, prvi udar koji slijedi nakon gubitka posla, neimanja novaca dešava se u najužoj zajednici, obitelji i tu dolazi i do nasilja i do nekakvih razmirica, do rastava, do svega onoga što ovaj zakon može i ne može predvidjeti, ne može uopće formatirati kako bi se to reklo. Ne postoji članak koji to može riješiti osim gospodarskog rasta, rasta BDP-a, viška novaca u blagajni, suficita i pomoći onima koji žele živjeti od svoga rada na način da dobiju posao, da na taj način pokušaju sačuvati obitelj, djecu na okupu jer sve drugo bi kažem onda mogli vrlo lako riješiti zakonima. I na kraju medijacija kao novi pojam, mislim da smo nešto slično imali već i do sada, pokušavalo se to. Ja ne vjerujem puno u tu priču da oni koji se žele razvesti da im treba 7 pokušaja ili nekoliko mjeseci da ponovno provjere svoja razmišljanja. Kažu neki da će biti uspjeha da to pokazuju podaci 10, 15% da se može sačuvati. Pa ako je i to istina neka se i uvede ali mislim da je pitanje opet tko će biti ti medijatori, kako uopće postati medijator unutar obitelji koja se želi silno rastaviti ili razvesti radi nekih problema koje očito imaju u svakodnevnom životu. I kako to uopće on može svojim govorom, svojim znanjima pretvoriti u dobitak da ta zajednica ostane unutar svojih problema i dalje pa da ih ostavimo još ili godinu ili dvije ili više, pa možda i ostanu zauvijek ili da se onda desi nešto što možda ne očekujemo. To su sve pitanja koja ostaju otvorena i ovaj zakon to sigurno ne može riješiti. Evo mislim da sam pokušao nekako praktično podijeliti neka iskustva jer mislim da su ovi podaci alarmirajući i da treba nešto učiniti, ali mislim da su svi ovi medijski napadi, pogotovo na ovu Udrugu "U ime obitelji" učinili mnogo toga krivoga u suprotnom smjeru od ovoga što govori Obiteljski zakon.
Hvala lijepa. Sad ćemo jedan tucet replika imati. Prva replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pitate se kolega što smo dobili sa tom ustavnom razinom, zašto toliko pompe oko toga, oko podizanja definicije braka na ustavnu razinu kad eto to i zakon rješava, na kraju krajeva i postojeći zakon. Mi godinama, desetljećima, oduvijek imamo definiciju braka u našem Obiteljskom zakonu koji se prije zvao Zakon o braku i porodičnim odnosima, da je brak zakonom uređena zajednica muškarca i žene. Sad imamo dvije definicije, sad imamo na nivou Ustava vanbračnu zajednicu praktički u definiciji izjednačeno sa, bračna zajednica izjednačena sa vanbračnom zajednicom, da je brak zajednica muškarca i žene, a Obiteljski zakon kaže zakonom uređena, znači moraju biti određene pretpostavke. I srećom da smo ranije već u Ustavu imali odredbu da je brak od posebnog interesa pa na taj način mi to nešto kompenziramo, inače bi se našli u problemu, međutim to sada je već bespredmetno. Govorite upravo o postocima koliko ljudi žive u braku, međutim činjenica je ta da ako mi nastavio s ovakvim trendom da ćemo postići razinu prosječnosti Europe gdje se svaki treći brak raspada. Mi smo tu negdje sada već da se svaki četvrti brak raspada, a prije samo 10-ak ili nešto više godina to je bio tek svaki peti. Glavni, jedan od glavnih uzroka osim neslaganja, individualistički pristup, nespremnosti na komunikaciju, zato je nama taj građanski odgoj toliko potreban da uvažavamo drugo, da se učimo, a ne da učimo djecu da ulaskom u brak prestaju svi problemi, nastaju nove obveze. I dobro je rekao jedan koji nije baš bio popularan pa mu neću reći sada ime, nije ni bitno ime, kaže da često su ljudi zarobljenici svojih iluzija. Oni misle da se tamo svi problemi rješavaju sami od sebe kao što neki misle da u Europskoj uniji se svi problemi rješavaju …. Ali jedan od bitnih razloga je zlostavljanje, a 9 od 10, 9 njih su zlostavljači, samo 1 zlostavljačica.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo. Kolegice Antičević, kažem ja sam to naveo zašto u zakonu da, u Ustavu je bio problem. Pa mi u Ustavu imamo recimo i otoke ili vode ili šume su od posebnog interesa ove države i onda se iz njih izveo Zakon o otocima, Zakon o vodama, šumama itd. Sada smo imali jedan obrnuti proces, mi smo ovo sada imali u zakonu pa smo to vratili gore u Ustav, sad kad usvojimo najprije Ustav tj. kad već uđe unutra ovaj zakon je onda razrada toga što je ušlo … tako strogo pravno ili formalno. Nije to važno, netko je to ispolitizirao, to je osnovno pitanje. Ljudi su se odjedanput počeli opredjeljivat, ja sam za, ja sam protiv, mnogi u neznanju, mnogi u raznoraznim krivim informacijama. Ali ovo što ovdje piše milijun i 918 tisuća osoba u bračnoj zajednici je ipak pokazalo da, kao prvo nisam ni u jednom trenutku smatrao da te osobe treba nazivati onakvim nazivima kakvim su nazivani, sasvim neopravdano. Ne vjerujem da ti ljudi mrze, da ti ljudi mogu biti ono što su im govorili, a žive u bračnoj zajednici. To nije logično jedno sa drugim. To su bile krive interpretacije. Pokušavalo se loviti svakoga za riječ i sve je to legitimno, međutim narod je ipak rekao ono što mislim da je trebalo biti i tako će i biti. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Borić, nije definicija braka diskriminirajuća niti bila, niti se tumačila da je diskriminirajuća. Po meni je mjesto gdje će se sada ta definicija naći diskriminira jedan dio hrvatskih građana. Evo ja ću vam isto sa nekom statistikom koja može biti prokleta laž, to dobro znate. 10 parova koje ja znam, koje su se trebale vjenčati, pola njih je odustalo od ove histerije koja se vodila 6 mjeseci… … [[Upadica se ne razumije.]] Ne možete se strpiti čak, skačete na svako drukčije mišljenje. Od 10 parova 5 se neće vjenčat rekli su tako dugo dok ne izađe definicija braka van iz Ustava. Ovo ćete učiniti da će milijun i pol biti vrlo brzo samo vjenčani. Prema tome, ako mislite da ste napravili dobro vidjet ćemo se nadam se za nekoliko godina pa ćemo vidjeti što ste napravili s tom definicijom braka u Ustavu. I ovo što ste govorili da postoje i valjda diskriminirani muškarci, sasvim sigurno da postoje. To ne treba i postoji SOS, čak i ne znate za muškarce, postoji isto tako kao i za žene. Vi ste izgleda u tom sretnom braku gdje niste podčinjeni pa ne trebate se javljati na te telefone. Treba se boriti protiv svih vrsta diskriminacije, pa i diskriminacije muškaraca, pa i diskriminacije svih manjina koje su upravo zahvaljujući histeriji koja se javila u Hrvatskoj diskriminirani i sad će biti Ustavom diskriminirani, ali to nije ništa. Što vrijede manjine, izgleda ništa. Sve što se radi u posljednje vrijeme je to da se uskraćuju ljudska prava u Hrvatskoj.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Kolega Vukšić, ja ne mislim da zbog toga što su neki odlučili da zbog toga što brak sad stoji u Ustavu da oni neće više se vjenčavati pa dok to ne izađe itd., pa moguće je. Ja od muhe neću raditi slona, uglavnom se to ovdje u Hrvatskoj događa da se od nekog minornog dijela napravi, evo ja sam imao osjećaj u toj buci da tih ljudi zaista ima nekoliko milijuna, vjerujte mi. Vidimo što je registrirano, što je popis napravio. To je jedini službeni podatak, sve drugo možemo pričati. I ja nisam protiv njihovih prava, nek imaju što hoće. Ali vi kažete ima telefon za muškarce, ja to nisam znao. Iako živim kažem u sretnom braku jedino, gledam samo ženske udruge, ima ih koliko hoćete, muških ne poznam osim klapa dalmatinskih. To su muške udruge. One pjevaju. ma ima sportskih udruga, ali tamo ima i muškaraca i žena. Ali baš čisto muških udruga ja poznam samo ove dalmatinske klape i ove naše koje pjevaju. Drugo nema što se možemo, da se negdje možemo žaliti. Kome ću se žaliti? Za što? Da mu kažem da mu kažem da sam diskriminiran? Kome? A mi cijelo vrijeme slušamo tu priču kako su. Evo pitam nekoga nek' mi kaže koja to prava žena nema u hrvatskom društvu. Evo, pa ćemo se usporediti. Ja ću reći da li mi imamo isto ta ili nemamo.
Poštovana zastupnica Mirela Holy, replika.
Poštovani kolega, ja ne znam uopće kako bih shvatila vašu raspravu osim kao prilično neukusnu provokaciju. Naime, ili vi uopće ne razumijete šta je diskriminacija i na koji način se uopće diskriminacija manifestira. Čini mi se da vas smeta sama činjenica da u Parlamentu sjedi 25% žena i da vas to ugrožava u vaših 75% koji sjede u Parlamentu. Na žalost ovakve situacije nisu baš ni tako rijetke. Imala sam prilike razgovarati sa nekim ljudima iz politike, muškarcima koji su kukali da je jedini način da dođu na listu za određeno predstavničko tijelo tako da promijene spol. Hoćemo li do toga ići? Mislim ako se osjećate vi diskriminirano u poziciji gdje 75% muškaraca sjedi u Parlamentu i zbog toga što je u emisiji koja se bavi temom ljudskih prava bilo dvije žene, a ne žena i muškaraca, onda mislim da doista ne razumijem o čemu razgovaramo ovdje. Zar hoćete reći da je nasilje u obitelji dominantno takvog tipa da muškarci su ti koji stradavaju? Pa valjda se treba u društvu štiti one koji su ugroženi, a ne one koji su u poziciji dominacije. Doista mi nije jasno koja je poanta uopće bila vaše rasprave osim da izazovete određenu polemiku ovakvog tipa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Poštovana kolegice, svatko svaku raspravu ovdje shvaća na način kako ona njemu paše. Vi ste je doživjeli kao provokaciju. Možda netko drugi nije tako. Pa nismo svi jednaki. I sad hoću li ja reći da sam diskriminiran zato šta kad glasamo ovdje ne znam uvijek ima tamo 80, a nas ima 30 ili 40. Pa i to je onda vid diskriminacije ako ćemo na taj način to pojednostaviti. Svi smo negdje nešto diskriminirani. Ja sam navodio nekakve primjere. Možda ste vi to krivo protumačili. Moja nije namjera da ja kažem da to nije u redu, nije bila namjera. Ali smo otvorili jednu raspravu i u drugom smjeru, možda je krivo, možda nije ni vrijeme, ni mjesto da o tome pričamo jer trebamo uvijek slušati i neku drugu stvar. Ja se ne slažem s tim, kao što se ne slažem ni s time da ste vi jedina smijenjena ministrica bili zbog nekog dijela koji su možda i neki drugi napravili. E sad, je li to diskriminacija ili nije, moguće da je. Ja ću to možda tako shvatiti. Možda vi nećete tako shvatiti, ali pustimo to ljudima. Ovdje se silno želi da država moderira u svemu. Evo imamo Obiteljski zakon 550 članaka, sve je do detalja razrađeno. Hoćemo li riješiti problem? A vjerojatno nećemo. Ja sam govorio o onom drugom problemu materijalnom koji možda uzrokuje najviše problema, koji ni jedan članak ne može riješiti. Možda se to nekome sviđa, možda i ne. Svi smo mi ovdje ljudi koji govore ono o čemu razmišljaju, ono što misle. I mi nekoga predstavljamo ovdje, tako da ja neću reći da sam diskriminiran u odnosu na vašu raspravu.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Borić, pa dobro ste vi detektirali probleme. Naime, valjalo bi u našem društvu napraviti jednu ozbiljnu studiju o tome koliko ima diskriminacije sa obje strane. Dakle, koliko ima one potajne, kako vole reći puzajuće gdje se muškarci ne javljaju. Evo vi ne znate da uopće ima telefon za pomoć muškarcima koji su diskriminirani, a ja sam 10 šivao kolegu, liječnika kojega je žena izmlatila ko' vola u kupusu, kao kirurg. Druga žena je ubila muža jer joj nije htio dati gledati seriju na televiziji tursku, a ona ga je ubila. Ima takvih stvari u ovom društvu i to treba evidentirati, ispitati a ne ovako optuživati i vas i ne znam neke druge koji imaju drugačije mišljenje ili možda ne znam razmišljaju trezveno, recimo. Ali točno je to da je gospodarska situacija u Republici Hrvatskoj dovela do toga da kako ono kažu u praznoj kući rogovi u vreći. E tako je to, kad je prazna kuća onda se … [[Govornik se ne razumije.]] svi skupa i cijela obitelj. Dakle, i muž i žena i djeca itd. poglavito ako su izdaci nedostižni ljudima uvijek se to dešava. Što se tiče prezimena i ove izvanbračne zajednice, pa neka uzme muž ženino. Kao ima slučajeva u Hrvatskoj, evo među mislim gdje među ministrima da uzme muž ženino prezime i jedan nogometaš je uzeo prezime čini mi se u Beogradu, prezime svoje žene. Zec je bio, a postao je Bobek, oženio je Bobekovu kćer, nogometaša Bobeka pa je postao Bobek, a bio je Zec se prezivao. Tako da, nije uopće problem. Mi imamo zakon, kamo sreće da se možemo po njemu svi ponašati i muškarci i žene i da nema diskriminacije, ali na žalost život je sasvim drugačiji. Na kraju krajeva pođimo svi skupa od sebe. Ovdje je bilo raznih govornika. Neka uzmu sebe u primjer, neka kažu svoje probleme. Šutimo o njima, normalno to su naše privatne stvari. Ali nitko ovdje nije onaj koji bi bacio prvi kamen.
Nema odgovora na repliku. Idemo na sljedeću. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Pa kolega Borić, iako je zapravo kolegica Holy već u dobranoj mjeri potrošila ono što sam ja mislila zapravo reći i kako sam mislila odreagirati na vašu raspravu. Ali ipak mislim da se isplati ponoviti. Naime, vi ste se pitali u svojoj raspravi koja to prava mi žene nemamo u odnosu na muškarce. Pa eto sama činjenica da je vas muškaraca u ovom sazivu Sabora 25%, pardon 75% a žena samo 25% već sama ta činjenica govori koliko su žene u neravnopravnom položaju. S tim da moram napomenuti da nas je izvorno nakon izbora bilo svega 23%, a ova brojka na 25 se povećala tek kada su muškarci jednim brojem otišli u izvršnu vlast. Dalje, konstatirate i to s jednim vrlo očitim nezadovoljstvom da su muškarci više krivi, a da žene nisu toliko krive. Pa ako to primijenimo na obiteljsko nasilje u 75% slučajeva su zlostavljači opet muškarci, a onih 25% su žene i ostali. Dakle, jasno je opet da je obiteljsko nasilje rodno uvjetovano i naravno da su muškarci tom logikom više krivi nego žene. Ili ste i vi pobornik one muške teze da žene zapravo izazivaju, a da onda muškarci moraju po prirodi stvari reagirati.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa kolegice Jelaš nisam baš razumio ovaj dio u odnosu na kvote. Mislim da je ljudsko pravo ili to vaše pravo žena da bude u Saboru iskorišteno. Znači, postoje žene u Hrvatskom saboru. E sad, da li je dovoljan broj? O čemu da to ovisi? O aktivnostima žena političarki ili muškaraca koji su primarno ajmo reći više u politici nego žene. Ali da ih žene pomalo sustižu to je isto nekakav trend. Pa vidjet ćemo evo sljedeće izbore. Pa ne može se sve riješiti u 20 godina mlade demokracije i nekoliko izbora, pustimo kao i druga moderna društva. Pa neki od nas imaju i 40 godina više demokracije, pa ne možemo mi odmah biti svi jednaki kao i oni u Njemačkoj ili negdje drugdje, preskakati nekoliko stepenica. Ali valjda će sazrijeti to vrijeme da će i to hrvatski građani prepoznati, valjda hoće. Ja mislim da je ono pravo da budete tu itekako jednako kao i nama. E sad da li je kvota sad nešto što je pravo, a ako svedemo to na kvotu tek onda imamo problem ako se možemo složiti. Ja bih volio da je ipak kvaliteta iznad onog kvantiteta bez obzira na sve u smislu ne nas ovdje nego da to bude primaran uvjet. E sad, kada će to biti? Evo pa neka bude na sljedećim izborima. Ja osobno ne želim diskriminirati nikoga po toj osnovi.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika. Dozvolite da vodimo raspravu u Parlamentu.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Borić jako mi je žao bilo slušati jedan dio vaše rasprave. Ne znam zbog čega ste i na koji način ste uopće započinjali ovu priču da je recimo diskriminacija žena odnosno borba protiv te diskriminacije došla odnekud izvana i preko filmova. Pa ja vas poznajem kao jednu normalnu mušku osobu s kojom se da komunicirati. Nisam primijetila da ste vi bili diskriminirani, a vjerujem da ste se osjetili diskriminirani da bi to već jako dobro riješili negdje u birtiji sa ekipom što mi naravno ne možemo. Zašto nas ima manje? Imamo alat, mi nemamo kvotu a zato nas ima manje da tu sjedimo. Jer dok mi tu sjedimo rješavamo i pitanja naše djece kako su u školi, je li gotov ručak, jesu spavali i jeli? Što će se desiti sutra, da li je ispeglano? Dok vi ostali tu sjedite muški ili ne sjedite, nema vas puno, bezbrižno i razmišljate na koji način ćete složiti listu. Jeste moj kolega, ja vas volim, ne vjerujem da sa otoka tako možete bez obzira na to govoriti.
Hvala lijepa. Nema odgovora na repliku [[Upadica Borić: Ima, ima.]] Ima? Onda dajte odgovor na repliku.
Pa vrlo kratak odgovor. Zato sam i spominjao Plavi telefon gospodine predsjedniče, ali za muškarce ovaj puta.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Sonja König.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Priključujem se mišljenjima i raspravama kolegicama u replikama, ali kad ste nas već prozvali kolega Boriću da doslovce iznesemo podatke u kojim smo sve područjima manje prisutne, počnimo od Sabora. Rekla je već gospođa Jelaš 24% nas je ovdje. Od 21 županije u RH samo 1 je županica, od 127 gradova samo 11 je gradonačelnica koje ih vode. U 429 općina samo je 25 načelnica, a 17% nas je u vijećima jedinica lokalne samouprave. 10% su manje plaćene žene za isti posao kao i muškarci. U Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti kolega koja se smatra najznačajnijom našom institucijom manje je od 10% žena, nijedna nije u predsjedništvu HAZU-a. U tvrtkama u RH koje su u vlasništvu RH dakle u upravnim i nadzornim odborima 25% je samo žena, a sva istraživanja dokazuju da u onim firmama, u onim tvrtkama, u onim upravama gdje ima više žena te tvrtke su i bolje, imaju bolje rezultate, profitabilnije su. A one jedinice lokalne samouprave u kojima ima više žena su i uspješnije, po indeksu razvijenosti su uspješnije. Pametnome ja mislim dovoljno, hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Evo sve ovo prihvaćam, a poruka je onda da ovu Vladu našu koja je poprilično muška uvedemo ponešto ovih. Tu se može bez izbora i bez kvota pa onda ministrica malo više kao gospođa Opačić pa još nekoliko i nadam se da će nam krenuti na bolje. Evo, ako se slažete. Jer sve što ste govorili upućivalo je na uspješnost. Imamo malih problema u izvršnoj vlasti, tu možemo imenovanjima bez puno kvota i premijer ima samo zadatak odabrati dobre suradnice. Evo, hvala.
Nova replika, poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Kolega Boriću nije vam bilo lako ovo prethodno, to se zove ona scena sam protiv svih. Dakle, vi ste u vašoj raspravi se dotaknuli jednog instituta o kojem nije bilo govora puno danas, a to je bračni ugovor. Taj institut je trebalo možda malo drugačije i malo detaljnije obraditi jer bračni ugovor je prema teoriji kategorija agrosaksonske pravne škole i nekakve njihove tradicije i onda kad se to pokušava primijeniti na naš prostor, dakle ovdje implementirati, onda je mala vjerojatnoća da će naš ambijent prihvatiti nekakve tekovine bračnog predugovaranja, ugovaranja na način kao što je to u osnovi postavljeno. Naime, kad se iščitava zakon onda se vidi da je smisao tog bračnog ugovora da presumira razvod braka jer on olakšava poziciju u slučaju razvoda braka, smanjuje sudske troškove i isključuje eventualne nasljednike. Dakle, pretpostavlja razvod braka što je obrnuta stvar. Mi bi trebali na neki način bar deklarativno stimulirati trajanje nekakve bračne zajednice, no dobro. Ono što je meni pomalo smeta jest što taj bračni ugovor može u jednom djelu i u većem djelu da isključuje određene odredbe ovog temeljnog Zakona o braku, kako se vi dogovorite, ugovorite kao diskreciona volja obiju stranaka, tako će biti i u tom djelu se zakon ne primjenjuje. Dakle to je jedna stvar za razmišljanje, da li je to baš najbolji pravni institut za ovo što želimo postići.
Hvala lijepa. Nova replika, poštovana zastupnica Vanja Posavac.
Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče, kolega Borić, pa ja bih rekla da je vaša rasprava bila u jednom zapravo neukusnom tonu. Počeli ste s nabrajanjem statistike pa ste isto rekli jednu rečenicu i tu sam shvatila kud idete dalje koju ste posebno naglasili kad ste iznijeli statističke podatke pa ste se onako nasmijali šerifski žene se češće rastaju, pa sad ja ne znam od kog se one rastaju, valjda od muškaraca ako je to još uvijek bračna zajednica. Onda ste dalje krenuli da nije istina da su muškarci uvijek krivi i tako dalje, može li žena diskriminirati muškarca i slično, može, postoje takvi slučajevi, no međutim činjenica je da je ipak u bračnoj zajednici su većinom muškarci ti koji su nasilnici i to ne zbog novčanih problema nego najčešće zbog alkoholizma i drugih problema. Nažalost kad muškarac lupi ženu onda ostane trag, a sad ako žena lupi muškarca možda je neka malo jača kao ja, teško baš da će mu nešto napraviti. Moram reći jer se i govornici sa svih strana i prije toga to spomenuli upravo i u ovom zakonu se govori o tome da se ne smije događati da bivši supružnik ne može viđati djecu zato što supruga to ne dozvoljava jer je ljuta na njega. To smo mi pričali kad smo radili u raspravi o pravobraniteljici za djecu itd. Upravo i na tome se radi i taj odnos mora biti jednak, a kad ste pitali koja to prava žena nemaju, da li su diskriminirane, jesu. Ja ću vas pitati kad su vas muškarci na razgovoru za posao jer ćete rađat, koliko ćete rađat, jel imate curu, tj. mi dečka vas to ne pitaju jer vi još uvijek koliko ja znam muški ne možete biti trudni a žene mogu, pa to poslodavcu smeta i često puta ne zapošljava ženu koja će uskoro roditi ili je trudna. To je činjenica.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Borić.
Kolegice Posavac, ja nisam ništa šerifski govorio, ja sam govorio podatke, 4% razvedenih muškaraca i 5% žene, to upućuje da se žene češće rastaju i nisam poslije toga ništa govorio. A sad od koga? Ali takvi su podaci Zavoda za statistiku, nisam ih ja izmislio, kako se kaže. Ja zaista nakon današnje rasprave više ću se teško upuštati u priču o diskriminaciji, vrlo teško, pogotovo o pravima žena a o pravima muškaraca to ćemo rješavati u ovim našim kratkim krugovima jer imam osjećaj da se mnogo toga krivo shvatilo ovdje iako sam pokušavao onako životno govoriti o stvarnim problemima u kojima obitelj jeste i za to sam stavio podatke van da se zna u kakvim okvirima se mi unutar RH krećemo ni sa jednom lošom namjerom prema bilo kome a pogotovo da bi nekoga diskriminirao ili omalovažavao.
Poštovani kolega, svi ćemo mi još puno razgovarati o izgradnji sustava koji je bolji nego danas i imam posla na izgradnji društvenih sustava ravnopravnosti ne samo muškarca i žena nego mnogih isključenih grupa u društvu. Danas je dan Ljudskih prava, čuo sam da ima 2 tisuće beskućnika u Hrvatskoj. To ne znači da nema još uvijek problema između odnosno ravnopravnosti žena kao zaostatka prošlosti, to moramo rješavati. Nije to sporno. Na kraju poštovana potpredsjednica Vlade RH i ministrica socijalne politike i mladih Milanka Opačić završno izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa osim u nekim vrlo malim i kratkotrajnim trenucima moram priznati da sam se danas jako dobro osjećala u sabornici sa raspravom koja je danas od jutra tekla oko Obiteljskog zakona. Mislim da je rasprava bila vrlo argumentirana, da se na njoj nije politiziralo. To samo pokazuje da su svi svjesni da je riječ o vrlo kompleksnom zakonu i jednoj vrlo osjetljivoj materiji oko koje doista treba razmjenjivati određena stajališta slagali se ili ne slagali s njima, ali ovo je mjesto gdje se misli reć naprosto sve što se misli o zakonu i doista moram priznati da sam danas zadovoljna. Mi ćemo razmotriti sve vaše prijedloge, sve vaše sugestije, ono na što ste nam skrenuli pozornost, da možda nismo dovoljno doradili i vidimo se u drugom čitanju najvjerojatnije kad krenete iza Nove godine. Hvala vam puno.
Hvala i vama poštovana potpredsjednice Vlade. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o prijedlogu kad se steknu uvjeti za to. Idemo na prijedlog Obiteljskog zakona, prvo čitanje, P.Z.E. br. 544. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Obiteljskog zakona, prvo. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim da se izjasnimo o prijedlogu zaključka. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 87 glasova za, 15 glasova protiv i 7 suzdržanih glasova donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane zastupnice i zastupnici. Evo u drugom čitanju Zakon o socijalnoj skrbi kao što smo i u prvom čitanju ovdje istaknuli radi se o reformskom zakonu, radi se o zakonu koji donosi niz novina, niz novih instituta, poboljšanja postojećih instituta i reguliranje na jedan drugačiji poboljšani način. Pa tako u području novčanih naknada predloženi zakon uvodi institut zajamčene minimalne naknade. To je novi oblik novčane naknade koji objedinjuje 4 dosadašnje naknade, sve 4 sa socijalnom komponentom. Znači objedinjuje produženu novčanu naknadu koja je do sada bila uređena Zakonom o posredovanju pri zapošljavanju i pravima za vrijeme nezaposlenosti, pomoć za uzdržavanje ili kako je kolokvijalno zovemo socijalna pomoć ova klasična, a koja je uređena Zakonom o socijalnoj skrbi te dvije opskrbnine. Jednu uređenu Zakonom o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji i drugu koja je uređena Zakonom o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata. Sukladno predloženom zakonu Vlada RH će prema raspoloživim sredstvima uredbom propisivati visinu osnovice za utvrđivanje zajamčene minimalne naknade. Prema sadašnjim izračunima to je 800 kuna što je značajno povećanju u odnosu na dosadašnjih 500. Također postoji namjera da se u zajamčenu minimalnu naknadu objedini još naknada sa socijalnom komponentom. Naime katalog svih prava i naknada u RH broji 81 pravo odnosno naknadu i sasvim sigurno ima još prostora za upotpunjavanje instituta zajamčene minimalne naknade još nekim naknadama koje u sebi sadrže socijalnu komponentu. Također uvođenje zajamčene minimalne naknade predstavlja prvi korak u pravcu uvođenja one stop shopa ili Ureda sve na jednom mjestu odnosno uvođenje jedinstvenog novčanog centra. Zajamčena minimalna naknada bila bi prva naknada koja će se u njemu isplaćivati. Do sredine sljedeće godine planiraju se već uspostaviti prvi one stop shopovi čime bi se i značajno od samih naknada i administriranja naknada rasteretili centri za socijalnu skrb. Također informatizacijom sustava socijalne skrbi i umrežavanja tog sustava sa drugim sustavima, a trenutno su u Ministarstvu socijalne politike i mladih već dovršeno sklapanje sporazuma o međusobnoj razmjeni podataka sa drugim institucijama i tijelima državne uprave, a sve u svrhu razmjene podataka o korisnicima i njihovoj imovini i prihodima postići će se kako smanjenja administrativnih procedura tako će se pojednostaviti i sam postupak priznavanja i ostvarivanja prava. Također informatizacija je nužan preduvjet za uspostavu ureda sve na jednom mjestu. Također kako bi se utjecalo na usmjeravanje socijalnih naknada prema onima kojima je najpotrebnije i kako bi se one što bolje ciljale jasno je definiran imovinski cenzus i u prethodnom zakonu i u prethodnim zakonima bio je definiran imovinski cenzus. Sada je donekle drugačije definiran odnosno definirana je imovina u vlasništvu korisnika ili članova kućanstva koja je zapreka za ostvarivanje prava na zajamčenu minimalnu naknadu. Na ovaj način naravno želja nam je i namjera usmjeriti zajamčenu minimalnu naknadu prema onim korisnicima kojima je pomoć države najpotrebnija za ostvarenje osnovnih životnih potreba. Također predloženim zakonom iz normiranja u sustavu socijalne skrbi izdvajaju se potpore za školske udžbenike. One su normirane u propisima iz nadležnosti Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, a također je odredbama ovog zakona uređuje se i bolja zaštita samaca i samohranih roditelja kao korisnika zajamčene minimalne naknade obzirom da se ovim korisničkim skupinama sukladno odredbama predloženog zakona priznaje pravo na zajamčenu minimalnu naknadu u visini 100% osnovice koju utvrđuje Vlada, dok se drugim korisnicima odraslim članovima kućanstva udio u zajamčenoj minimalnoj naknadi kućanstva priznaj u iznosu od 60% osnovice. Također predloženi zakon ujedno na više načina potiče i radnu aktivaciju nezaposlenih, radno sposobnih korisnika socijalne pomoći. Osoba koja je prijavljena u evidenciju HZZZ-a ukoliko odbije ponuđeno zaposlenje, automatikom od sljedećeg mjeseca više nije korisnik zajamčene minimalne naknade. I jednako tako osobe koje nisu evidentirane kao nezaposlene pri nadležnoj službi za zapošljavanje ne mogu biti korisnici zajamčene minimalne naknade. Međutim i ovim zakonom je definiran i maksimalan iznos zajamčene minimalne naknade na način da on ne može prelaziti iznos minimalne bruto plaće u RH. do sada praksa i naša iskustva govore nešto drugo, pojedinci su mogli ostvariti kumulacijom određenih pomoći pa čak i 100% od iznosa kolika je prosječna plaća u RH. Znači na naknadama su ostvarivali daleko više nego što bi mogao biti njihov dohodak koji bi mogli ostvariti radom. Mi zbog toga zajamčenu minimalnu naknadu limitiramo na 2.900 kuna ali ono što je novina i što su nam nekakva inozemna iskustva pokazala da je jako dobro zbog zadržavanja i motiviranja osobe da ostane u svijetu rada je da se zapošljavanjem dugotrajno nezaposlenog korisnika zajamčene minimalne naknade njegovim zapošljavanjem naknada ne prestaje automatikom teći. Ona se isplaćuje još 3 mjeseca, tek se gasi 4.mjesec. 1.mjesec ide u iznosu 100%, 2.mjesec u iznosu od 50% i 3.mjesec u iznosu od 25%. Sve navedene mjere uz još jednu koju smo dopunili između dva čitanja zapravo su usmjerene poticanju zapošljavanja odnosno radnoj aktivaciji korisnika zajamčene minimalne naknade. Također predloženim zakonom uvodi se i nesuspenzivni učinak žalbe u postupcima za ostvarivanje prava iz sustava socijalne skrbi, dakle žalba neće odgađati izvršenje rješenja. Zakon predviđa i uvođenje instituta zabilježbe, potraživanja na nekretninama čime se osigurava naplata isplaćenih sredstava na ime zajamčene minimalne naknade odnosno usluge smještaja ili boravka. Također zakonom jasnije definiramo i odredbe o naknadi štete od nasljednika korisnika, odnosno daroprimca u slučaju smrti korisnika kojem se u cijelosti ili dijelom isplaćivani iznosi iz sredstva državnog proračuna na ime naknade. Također cijelim jednim dijelom ovog zakona omogućuje se transparentan i pravedan način ugovaranja socijalnih usluga što znači da će svi pružatelji usluga u mreži cijena usluga formirati temeljem jedinstvene metodologije za izračun cijene usluge koja će biti jasno definirana podzakonskim aktima. Hrvatski sabor je 19. studenog ove godine prihvatio prijedlog zakona o socijalnoj skrbi. Između dva čitanja dodane su uz nomotehničke, određena nomotehnička poboljšanja i možda malo drugačiji raspored nekih članaka i poglavlja. Uvedena je još jedna nova stvar a to je jedan nova mjera za aktivacijom korisnika zajamčene minimalne naknade. Naime u suradnji sa Ministarstvom rada i mirovinskog sustava u konačnom prijedlogu zakona uveli smo obvezu radno sposobnom ili djelomično radno sposobnom samcu ili članu kućanstva da se odazove pozivu jedinice lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave za sudjelovanje u radovima za opće dobro bez naknade. Također dodatno smo definirali neke javne ovlasti i poslove obiteljskih centara koji su do sada bili nadležni za obavljanje djelatnosti dadilje budući da postaju ustrojstvene jedinice centara za socijalnu skrb. Imali smo potrebu još dodano definirati njihove javne ovlasti. Također iz zakona smo uklonili odredbu koja je propisivala prekršajnu odgovornost fizičke osobe koja kao korisnik prava u sustavu socijalne skrbi da neistinite podatke pa na temelju neistinitih podataka ostvari pravo ili naknadu. Naime, sadržaj tog prekršaja podudara se sa sadržajem pojedinih kaznenih djela koje su propisane kaznenim zakonom tako da smo to uklonili. Evo, svim područjima o kojima sam ja sada govorila i o kojima sam izložila predloženi zakon neke se stvari dakle reguliraju po prvi put, nekima se pristupa postojećim a možda na jasniji način ali ovaj zakon uvažava kako potrebe korisnika tako potrebe i mogućnosti zajednice i naravno društveni kontekst. Stoga vas pozivam da predloženi zakon podržite. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovana zamjenice ministrice. Žele li izvjestitelji radnih tijela odbora Hrvatskoga sabora iznijeti izvješće? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu krećemo po klubovima zastupnika. Na redu je Klub Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena zamjenice ministrice sa suradnicama, uvažene kolegice i kolege. Koliko su podatna ova dva zakona za političku manipulaciju ispričati ću vam jednu anegdotu. Govori se, piše se da je Regan počeo svoju kampanju predsjedničku u kojoj je pobijedio sa pričom o crnkinji koja se vozi u ružičastom Cadilacu i koja u ružičastom Cadilacu dolazi po socijalnu pomoć i fantastično živi. I tako je počela njegova predizborna kampanja. I pridobio je simpatije na jednom malom detalju. Ja osobno ne vjerujem da postoji puno hrvatskih građana koji su se obogatili na socijalnoj pomoći ali sam jedan od ljudi koji vjeruje da ima nepravilnosti i da imamo preskupi mehanizam odnosno čitav sustav socijalne pomoći košta previše u odnosu na to koliko novca imamo. Ne bih govorio o detaljima zakona koji je u drugom čitanju nego o nekim činjenicama kako bismo svi skupa shvatili koliko se zapravo radi o teškom poslu. Po posljednjem istraživanju svaki treći građanin Republike Hrvatske je siromašan. Nastavimo li tako svi maloljetni građani, svi građani starije dobi, oni koji žive od svoje mirovine, svi nezaposleni, svi oni koji će raditi po Zakonu o malim ili privremenim poslovima, svi oni koji rade na određeno vrijeme i mogu dobiti otkaze kada se gazdi to svidi biti će siromašni. I vrlo blizu smo toga. Svi će osim 10% građana Republike Hrvatske trebati primati neku vrstu socijalne naknade. U takvom sustavu pravično podijeliti socijalne naknade je vrlo teško. Međutim, sada bismo trebali govoriti što je dovelo do toga da svakom trećem građaninu Republike Hrvatske treba neka pomoć ili što je svaki treći građanin Republike Hrvatske siromašan. A siromašan je kada ne može po mjerilima plaćati svoje one osnovne troškove a to su režije, stan i hrana. Je li to bio ideal socijalne države o kojem smo govorili '90.-ih godina kada smo rekli imati ćemo sada svoju državu, biti ćemo svoj na svome i sada ćete vidjeti kako ćemo dobro živjeti. Sasvim sigurno neću zlorabiti to ali svi oni koji su krenuli u borbu, neću spominjati one teške trenutke u Domovinskom ratu, sasvim sigurno danas kada bi mnogi vidjeli u što se ova država pretvorila i da je svaki treći građanin siromašan u najmanju ruku bili bi razočarani, u najmanju ruku. Naravno da nisu socijalne države one države u koje većina građana treba primati socijalnu pomoć. To je izokrenuta teorija. Mi smo jedna siromašna država, nepravična država, država u kojoj svaki treći građanin treba neki oblik pomoći. To do '90. nismo trebali, to ne znači da '90., neko priziva vrijeme prije '90., ali sigurnost prije '90.priziva. Nikad, ama baš nikad i nigdje nitko neće raspodijeliti ovo malo novca na toliko siromašnih i da to bude pravično i da to bude po nekim svetim bezgrešnim kriterijima. Morate znati da su siromašniji od nas Hrvata Grci i Letonci, tu su negdje s nama vrlo blizu, a nešto siromašniji od Hrvata, Grka i Letonaca su Rumunji i Bugari. 23 zemlje Europske unije su ispred. To što je Nizozemska među najmanje siromašnim, Finska, Švedska, opet govorim zemlje koje imaju najviše državnog vlasništva, možemo shvatiti Luksemburg, možemo shvatiti ali tu je i Češka, zemlja u tranziciji, prema tome mi smo imali svoje šanse i ne treba sve svaljivati samo na Domovinski rat. Broj radno sposobnih u ukupnom broju primatelja pomoći za uzdržavanje kreće se oko 50%. To je porazna činjenica. Kaže se u obrazloženju ovoga zakona da radno sposobna osoba nije motivirana za radnu aktivaciju, nije hrvatska riječ aktivacija pa primijenite neku drugu jer nema u hrvatskom rječniku riječ aktivacija, ima aktivitet, ima sve, aktivacije nema, to sam rekao već ministrici, za pronalaženje posla. Znači neće se radno aktivirati, neće htjeti raditi ako prima pomoć od 500 kuna. To znači da u Švedskoj, Norveškoj nitko ne bi radio, tamo su socijalne pomoći daleko, daleko veće. To je mislim kriva logika, u potpunosti kriva. Tko bi u Norveškoj radio? Pa nitko, svi bi išli na tu pomoć. Druga stvar što se nije sankcioniralo neprihvaćanje ponuđenog posla onih koji koriste ili su koristili neki vid pomoći. Dakle postoje sasvim sigurno, a to je bilo naročito evidentno u vrijeme rata i odmah poslije rata da su dolazili ne po socijalnu pomoć nego u one magacine Caritasa u Mercedesima u nercevima, ali takvih danas neće vidjeti pred pučkim kuhinjama i neće vidjeti u centrima socijalne skrbi. Ovdje se govorilo o jedinstvenom novčanom centru i postoji jedna riječ koju vrlo rado se izgovara na engleskom, a to je sve na jednom mjestu. E to bih baš htio vidjeti. Sjetite se bivši premijer, koji kako to ja volim reći ima rešetkasti pogled na svijet danas, je ovdje u Saboru govorio kako evo sad je to taj trenutak i sve će biti na jednom mjestu, ništa više ne bi trebalo. Znate šta u Nizozemskoj trebaju? Jednu žutu karticu. S tom žutom karticom sve mogu. Evo tu sjedi ministar koji je uveo OIB, ja ne znam šta se čeka s tim OIB-om, zašto mi trebamo pazite bilo što, bilo koji papir … a kako je tek ljudima koji su u novčanim poteškoćama, kad ih sele od šaltera do šaltera, bilo što da treba. Valjda i kod zubara kad treba kaže rodni list, domovnicu, sve trebamo vadit, a imamo osobnu. Osobne nema bez rodnoga lista, nema bez domovnice … ne, ali treba vaditi. To je ono što ste govorili ovdje sve na jednom mjestu. Ako to ostvarite ja mislim da ste vrijedni Nobelove nagrade, ako ostvarite, ne znam za što ali nešto vam treba dati. OIB je itekako značajan i dajte uvedite jedanput pomoću tog OIB-a, dajte nam jednu karticu, dajte nam jedan identifikacijski dokument svima, svim građanima Republike Hrvatske na kojem će se vidjeti sve, od toga gdje idemo u školu, što smo završili, koje diplome imamo, koje nemamo, koliko poreza smo platili, imamo li vozačku, gdje smo zdravstveno osigurani. To sve piše na jednoj kartici u drugim zemljama. Sad imamo pretpostavke, OIB jest pretpostavka za to. Ne znam zašto se to ne provodi, … da bi se 260 000 …, 260 000 ljudi … ili ne znam zbog čega. Valjda će mi netko jednog dana objasniti. Nizozemskoj jedna žuta kartica, a nama su svi ovi papiri, mi volimo strašno papire i papirologiju. Višak birokracije treba prekvalificirati. Prije se govorilo da u socijalnim centrima ima premalo ljudi i da to oni neće moći obavljati. Imamo previše u državnim službama ljudi, prekvalificirajte, preraspodijelite i bit će puno bolje. Jedna od najvećih zagonetki je imovinski cenzus. Kad je ministar Linić pokušavao uvesti porez na nekretnine tad su mu s pravom stručnjaci rekli ali kako ćete uvesti porez na nekretnine kad ne znaju koliko košta. Moj stan u Vlaškoj i stan mojega susjeda ne košta isto, čak je duplo veća razlika. Nitko nije došao u naše stanove i rekao koliko košta ti stanovi. Prema tome, kako ćete odrediti imovinski cenzus? Starica koja prima 1000 kuna penzije … ili koja ne prima, ali ima stan. Kažu prodajte stan, kako ćete prodat, probajte prodati stan u Gradu Zagrebu ili u Čakovcu ili mom Nedelišću probajte …, 50 kuća je na prodaju 2 godine, 3 godine, 5 godina, nitko ništa ne kupuje. I sad ako netko živi u većoj kući ili ima zemljište, probajte prodati u Međimurju zemljište, ne znam možda u Slavoniji se prodaju, ali ne bi bilo 60-70% neobrađenih površina da … za zemljištem. Prema tome ako netko ima zemljište, ako ima veću kuću nego što mu pripada ne može primati pomoć. Zbog čega? Znači treba umrijeti sa velikom kućom i zemljištem. Pa neka država otkupi onda po realnoj tržišnoj cijeni kad država tvrdi da se to može napraviti. Ne možemo se uspoređivati na zapadu s ljudima koji kad odu u penziju prodaju stan, stave novac u džep i odu recimo na francusku obalu ili na španjolsku obalu živjeti do smrti, fino uživati u svojoj. Prvo imaju velike penzije i druga stvar njihove nekretnine vrijede. Naše nekretnine ne vrijede. Mi smo svoj uzlet 2007., osme doživjeli i nakon toga cijena nekretnina pada. Prema tome, taj imovinski cenzus valjda će mi netko objasniti što znači imovinski cenzus i kako će to Vlada riješiti. Trebamo se pri tome vratiti u realnost. Kaže se ovako da je zajamčeno pravo na minimalnu naknadu najduže dvije godine. I onda se kaže korisnik ima pravo na zajamčenu minimalnu naknadu, nema pravo sljedeća tri mjeseca. Nakon tri mjeseca može podnijeti. Ja to ne shvaćam. Što ako se ništa nije promijenilo, šta će raditi taj čovjek tri mjeseca? I onda sam valjda shvatio, valjda će živjeti od ušteđevine. Koje? Pa onih 500 kuna što je do sad primao. Uštedio je pa će tri mjeseca primati. Ne shvaćam zašto je ta odredba. Valjda će mi pojasniti, nisam dobro čitao ili ne znam. Ili 3 mjeseca se prilagođava na glad ko magarac. Kaže neće dobivati pomoć onaj tko ima prilike makar sezonski povremenim i sličnim poslovima ostvariti sredstva za podmirenje osnovnih životnih potreba. Pa podmiriti osnovne životne troškove ne mogu ni penzioneri, pa ne mogu ni oni sa minimalnim plaćama. Znate kolika je sindikalna košarica. I sad kažemo onaj tko ima prilike. A tko utvrđuje da li netko ima priliku ili nema? Jedino kad u socijalnom centru kažu, u Centru socijalne skrbi evo imaš posao, javi se tamo na posao. To je jedina prilika, a ne odokativno reći vi imate priliku se povremeno zaposliti gdje? Na šišanju trave Ivici Todoriću ili gdje? Pa ne kažu gdje. Prema tome, iako je ovo drugo čitanje mislim da je puno toga nedorečeno, a opet možda kao laik ne poznajem dovoljno ovaj sustav. Možda je to logično, nelogično je možda logično. Jedna stvar koja me jako onako ubola u oko, a to je javno-privatno partnerstvo u mreži socijalnih usluga. Ono je toliko opasno koliko je opasno i pustiti lisca u kokošinjac javno-privatno partnerstvo, pustiti nekome da se bogati. Na čemu? Na socijalnim primanjima. Koliko je javno-privatno partnerstvo istraženo i koliko javno-privatnih partnerstva uopće u Hrvatskoj ima? I kažu da ugovaratelji projekata javno-privatnog partnerstva mogu biti Ministarstvo socijalne politike i mladih ili jedinice lokalne samouprave. Ja se nadam da neće pasti na pamet ni ministarstvu, ni jedinicama lokalne samouprave da se upuste u takvo što. Ako Vlada uspije riješiti kriterije, svaka čast. Ne znam, da mene pitate da li znam te kriterije ne znam ih, zato kažem da je to vrlo teško, zato sam na početku, zato ću biti kod ovog zakona suzdržan. Jedini spas je veći bruto društveni proizvod. To znamo svi, ne treba biti jako pametan i pokretanje proizvodnje. Tada ćemo moći govoriti o tome jesmo li ili nismo socijalna država. Hvala lijepa.
Prelazimo na replike. Prvi je na redu Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolega Vukšić. Govorili ste o tome da oni koji su krenuli u boj devedesete, devedeset i prve godine pa sve do devedeset i pete nisu ni u snu sanjali da će 2009., desete, trinaeste biti ovakvo stanje u kojem će jedna trećina građana Republike Hrvatske biti siromašna, a puno ih više još iziskivati u nekom obliku od onih kako kaže 81 pravo socijalne skrbi, pa ih ima raznih prava iziskivati dakle socijalnu skrb. Pa ste rekli da su oni krenuli u borbu za nekakvu drugu Hrvatsku, drugačiju Hrvatsku. Ali evo, vidite mi smo u Ustav, dakle u ovom sazivu Sabora uvelo se dakle nezastarijevanje zločina, da kažem doslovce zločina privatizacije. Kada bismo uspjeli i kada bi bilo volje, dobre volje u tom smislu djelovati i sve ono što je stečeno kriminalnom privatizacijom, povratiti u sredstva ili u fondove države ja mislim da bi situacija bila puno bolja. Na žalost dobre volje ni od ove liberalne Vlade nema. Samo je bila jedna obična floskula ugrađivanje u Ustav takve definicije da se kriminalna privatizacija ne zastarijeva i to je sve što je, dakle jedno obično mrtvo slovo na papiru. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Grubišić, slažem se nedavno sam pročitao jedan podatak da se procjenjuje kako je od 2001. samo, znači od prve do 2010. iz Hrvatske izvučeno 15,2 milijarde dolara. To su oni transferi koji su išli putem računa. A gdje je oni transferi koji nisu, znači koji su išli ispod stola, koji su oprani. Znači oprani novac. Tu nije uračunato znači onaj pretvorbeni kriminal devedesete godine. Mi bismo danas bili bogata zemlja, bili bismo zemlja bez deficita i sasvim sigurno da bi govorili o mnogim drugim temama. Slažem se s vama, treba vratiti opljačkani novac. Ali mislim to nije tema. Vi ste govorili o, zapravo nadovezali ste na moje izlaganje da nitko nije sanjao državu u kojoj će imati 81 pravo na socijalnu pomoć. Sanjali su državu u kojoj će raditi, zarađivati, moći osnivati obitelji, u kojoj će moći kupovati stanove, odvesti se na more, imati 15 dana odmora i normalno živjeti, školovati svoju djecu. To je danas nemoguća misija. I zato je Hrvatska u problemima i zato jest deprimirajuća situacija.
Nova replika, Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Vukšiću, pa jedan od razloga kad se uvodio OIB je bio između ostaloga pravednija raspodjela ovo malo novaca za socijalnu skrb i socijalna davanja. Osnovni model funkcioniranja tog sustava da se informatički poveže kompletna državna uprava i da postoji središnji registar. Međutim, ne znam da li ste bili u sabornici kad se raspravilo Zakon o poreznoj upravi, središnji registar nije praktično spomenut niti s jednom riječju, onako usput u zakonu. A to je mjesto ako se ne uspostavi sva ova priča pada u vodu i možemo mi pričati o zakonu koliko god hoćemo. Iskreno govoreći kao ministar financija sam osigurao niz ulaza baš u ovom sustavu socijalne skrbi u svjetsku banku da se riješi ovaj problem i prilikom prve rasprave sam govorio i opet govorim. Jedna od ključnih odredbi za pravičniju raspodjelu socijalnih sredstava u socijalnoj skrbi i obiteljsko stanje oni koji dobivaju tu socijalnu skrb. To je ključno stanje upravo zbog tradicijskog načina života Hrvata. Mi ne možemo samo prepisati direktive i zanemariti način na koji mi živimo i zato kažem, zato je upravo uveden taj OIB da se dobije jedna krvna slika kako hrvatskog čovjeka tako hrvatskog gospodarstva i da naprosto srušimo te lažne moralne veličine koje se prodaju ovakve, onakve i da se konačno vidi tko što u Hrvatskoj ima. Međutim, vrlo je interesantno da kad pogledate sva istraživanja, hrvatska uprava je informatički opremljenija daleko više od mnogih uprava u EU ali kad se treba međusobno povezati i kad treba podatke imat na jednom mjestu i kad netko dođe tražiti socijalnu pomoć, točno se zna protokol kako prema poreznoj upravi tražite podatke i dobijete ih i samo sustav izbaci dal netko ima pravo na to ili nema. Ali zašto to netko nije napravio? Zašto već tri godine od kad je praktički OIB stupio na snagu vas u banci još dan danas traže JMBG a ne OIB a JMBG već ne vrijedi 11 godina, to je pitanje za nekog drugog. Ali kažem sustav je uspostavljen, treba ga samo promijeniti. Hvala lijepo.
Na repliku odgovora Branko Vukšić.
Kolega Šuker, po ovim vašim riječima, znači imamo alate, znači možemo raditi ali ne znamo ili nećemo. Sad je pitanje zašto ne? ono osnovno pitanje koje bi trebalo i prije onog, prije zakona koji smo malo prije raspravljali, to je obiteljskog zakona i ovog zakona, sve je bilo lakše, ajmo počet radit, al ovo je najveći problem. Znači, imamo sve pretpostavke da smo povezani svi u državnom sustavu se upravo žale na ovo na nepovezanost, kad smo govorili o nizu zakona u kojem su vrlo bitne državne službe, kažu nemamo podatke uprave koja je ispod nas moramo pisati zahtjeve i nakon 15 dana nam odgovore da nisu razumjeli, pa onda čekamo 30 dana dok mi 15 dana odgovorimo što smo mislili, pa oni nama odgovore pa mjesecima traje prepiska iz kancelarije u kancelariju u istoj zgradi a imamo sustav OIB-a, znači napravili smo, imamo alate a nećemo ili želi netko krasti. Ne znam zašto, al to ćemo valjda dobiti odgovore zbog čega smo nepovezani, a upravo malo prije smo govorili kako se svi moramo vezivati. Nemojte se tako lako vezivati.
Posljednja replika, poštovani Mladen Novak.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Pa kolega Vukšić, počeli ste sa kadilakom i sa socijalnom pomoći od 500 kuna ako ste ne varam ste spomenuli način da se stvara jedna mantra da ljudi koji ostvaruju to pravo bez obzira legalno ili nelegalno da se pri tome služe nekim malverzacijama da jednostavno je to način da se izbjegne čisti rad, posao, da je to drugi način da se dođe do nekih prihoda. Cijelo vrijeme ova Vlada stvara neku psihozu. Puno ljudi pokušava na nelegalan način nekim malverzacijama doći do nekih prihoda. Mislim da je to ustvari bit svega skretanje s pravih problema, s prave teme a to je ono stanje, opće stanje u državi, nezaposlenost i sve ostalo. Ono zbog čega sam se ja javio vama sa replikom je s obzirom da ste sami komentirali ovaj zakon da ne želite previše ulazit u srž zakona je recimo stav mreže udruge osoba sa invaliditetom Dalmacije gdje oni ukazuju na konkretan problem ovog zakona kad kažu da u članku 65 se priznaje pravo na status roditelja, njegovatelja kada dijete s teškoćom u razvoju odnosno osoba sa invaliditetom boravi manje od 4 sata dnevno u predškolskoj ili nekoj drugoj ustanovi. U istom ovom zakonu, članku 86. se definira kao okvir poludnevnog boravka 6 sati i mislim da ti ljudi koji se bave s tim, koji imaju ravnih problema jer oni ih žive, oni ljudi koji žive neke probleme oni daleko bolje znaju svu problematiku tog zakona koji se odnosi na njih. I mislim da je to recimo jedan od primjera gdje se nije slušalo one na koje se zakon odnose a to je dobronamjerna primjedba.
Na repliku odgovara Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Novak, sasvim sigurno da nikome kao što sam rekao u raspravi nije cilj ugrabiti 500 kuna i bajno živjeti. Znate dobro što znači 500 kuna, što se može u Hrvatskoj za 500 kuna? ozbiljno je narušeno dostojanstvo ljudi. Vrlo je teško tražiti pomoć, vrlo je teško tražiti pomoć ljudima koji su nekad radili, koji su zarađivali, koji su imali stanove, koji su imali kuće, koji su imali obitelji. Vrlo je teško ljudima koji danas djetetu trebaju, kaže ne, ne mogu, nemam, nemam od kuda, nema kredita. Mi smo u ozbiljnim problemima, zašto sam govorio? Neću govoriti o tehničkim pojedinostima zakona zato što je to sitnica prema ovom s čime se mi borimo. Najvažnije je to i ne mislim ljudi u centrima socijalne skrbi sasvim sigurno da je to većina poštenih, radišnih ljudi, stručnih ljudi koji znaju svoj posao. Međutim, uvijek je problem u tome oni koji trebaju pokrenuti sustav i oni koji trebaju paziti na tome, bdjeti nad provedbom zakona i nad radom čitavoga sustava oni su ti koji su odgovorni. I najvažniji problem koji jest je taj što 81 vrsta pomoći, svaki treći hrvatski građanin koji je ugrožen od siromaštva to dovoljno govori koliko smo dostojanstva izgubili u ovih 20-ak godina.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba SDSS-a govorit će poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se, predstavnice Ministarstva socijalne politike i mladih, kolegice i kolege. Zakon o socijalnoj skrbi, drugo čitanje, vjerojatno ga više nećemo nešto bitnije moći mijenjati osim ponekog amandmana koji će vjerojatno biti odbijen kao što se to i u zadnje vrijeme dešava, ali nas to ne smeta da prokomentiramo određena rješenja koja su ovim novim zakonskim rješenjem ponuđena i usporedimo sa onim što smo imali dosad jer ovo je zakon koji iduće godine stupa na snagu, a već je treći zakon koji smo u protekle tri godine donijeli, odnosno tri izmjene tog zakona smo dosad u protekle tri godine imali. To je u svakom slučaju zbunjujuće ne samo za korisnike socijalne pomoći nego i za same ljude, za samu struku koji se bave i rade u sustavu pružanja socijalne pomoći. Prije puno godina država se morala brinuti u najvećoj mjeri uglavnom o nemoćnima i o starcima, danas smo došli u situaciju da se na ovakav način moramo brinuti o radno sposobnom stanovništvu jer podaci govore da je negdje oko preko 50 tisuća ljudi koji primaju razne oblike socijalne pomoći su radno sposobno stanovništvo. Prema podacima ministarstva 114 tisuća korisnika socijalne pomoći ovog trenutka, odnosno sredinom ove godine smo imali. Od toga je 50% radno sposobno i na Zavodu za zapošljavanje nalazi se u prosjeku po 5 godina svaki od njih. To je nešto što govori o socijalnoj slici našeg društva. Dakle, potpuno se slažem sa teorijom socijalna država nije nužno država socijale. To su neke zemlje i dokazale. Kriza u svakom slučaju ne ide u korist smanjenja broja korisnika socijalne pomoći već naprotiv u svakoj krizi se sve više povećava broj nezaposlenih, starijih i djece s poremećajima u ponašanju. Imamo povećan broj nasilja u obitelji itd. Sve je to nekakva posljedična veza globalne krize. Sad bih ja nešto rekao o ovome o čemu je prethodnik moj govorio, a što smatram da je vrlo bitna stvar da se prodiskutira, a to je novo rješenje odnosno novi imovinski cenzus za socijalna davanja koji je predložen ovim izmjenama zakona. Po ovim novim izmjenama u obzir se uzimaju sva raspoloživa sredstva pojedinca, kad se određuje imovinski cenzus za korisnika socijalnih davanja. Tu su dakle vlastita štednja, dionice, stanje na računima, nekretnine, pokretnine u vlasništvu što naravno dosad to nije bio slučaj. U imovinu ne bih ulazio osnovni životni prostor, odnosno objekt do 35 kvadrata za samca, a od cenzusa bi se odbio i automobil. Tako je definiran cenzus po ovom novom rješenju. Iskustvo na terenu kaže nešto drugo. Cijela ta stvar dakle ovako prilično dobro koncipira sustav pada na pojedincu. Porodica iz Siska, nije bitno ime za ovu raspravu, koja nema pokretnu imovinu, a posjeduje stari neregistrirani motor APN, onaj APN 4. Dakle, ne ostvaruje pravo na socijalnu pomoć zbog tog motora APN 4 jer je takva procjena čovjeka iz Centra za socijalni rad. Dakle, to je to. Dobro urađen sustav pada onda u životu na nekim pojedincima koji treba da ga provode. Isto tako bih ovdje rekao jedan interesantan slučaj kad se radi o cenzusu. Recimo kažemo da sezonski radnici ukoliko rade par dana u sezoni nemaju pravo na socijalnu pomoć. I onda dolazimo u praksi do situacije da sezonski radnici neće se skidati sa socijalne pomoći, ipak rade u sezoni ilegalno, neće prihvatiti da im se za te radne dane da ona markica koja je potrebna koju traži Porezna uprava da ne bi gubili pravo na socijalnu pomoć, a onoga za koga radi tjera ga u financijski prekršaj i u situaciju da bude proganjan i kažnjen kao što se to jesenas dešavalo u sezonskim radovima kad je Financijska policija vijala i kažnjavala ljude zato što nemaju markicu. A te markice sezonci ne prihvaćaju zato što onda gube ovu socijalnu pomoć. Prema tome, dolazimo u koliziju dva interesa. Jedan je interes provođenje socijalne politike, a drugi je interes provođenje nekakve financijske evidencije odnosno evidencije Porezne uprave. Pomoć u kući je jedan institut koji je vrlo interesantan. On je temeljem dosad bio na programu međugeneracijske solidarnosti, po raspisanom javnom pozivu ministarstvo je sklapalo ugovor s jedinicama lokalne samouprave. Tako je to funkcioniralo. Svaka izabrana jedinica lokalne samouprave na sto korisnika mogla je zaposliti određeni broj djelatnika. I to otprilike oko 7 djelatnika, od toga 1 voditelja, pomoćnih radnika i gerontodomaćicu. Iz državnog proračuna bi se izdvajale plaće za njih, a jedinica lokalne samouprave bi participirala svojim troškovima u tim troškovima 10% svojih sredstava. Ono što se ne vidi ovdje jeste da su te jedinice lokalne samouprave osim toga onog nužnog dijela osiguravale i prijevoz za provođenje pomoći u kući što je vrlo bitno za prostore posebne državne skrbi za jednu Liku gdje imate na desetke kilometara kuća od kuće gdje se to čini banalan problem međutim to je suština izvršavanja pomoći u kući. Kada su oni prometno izolirani, njih treba pokriti ta staračka domaćinstva treba netko obilaziti, oni nemaju trgovine, nemaju ambulante, nemaju pošte i jedina komunikacija sa svijetom im je ta pomoć u kući i to vozilo koje im ta lokalna samouprava pri tome obezbjeđuje. U Općini Dvor za pomoć u kući ima 16 zaposlenih i odnosno 222 korisnika. Recimo u Općini Jagodnjak 10 zaposlenih je servisiralo 150 korisnika. U 2012.su pružili 26 tisuća usluga ili 12 tisuća 654 puta obišli korisnike. To su velike brojke, to je pokazatelj suštine ovog instituta pomoći u kući. Ti ljudi koji su preko jedinica lokalne samouprave radili pomoć u kući oni su ljudima na terenu pored ovih redovnih zadataka pomagali običnim poslovima. Oni su im radili kućanske poslove, vršili su im nabavku, cijepali su i rezali drva, donosili lijekove, hranu itd. a često se kaže da je dnevni boravak i pomoć u kući bio jedini oblik skrbi osobama treće životne dobiti, a gerontodomaćice jedina veza tih ljudi sa ostatkom svijeta. Inače je to u financijskom dijelu bila najjeftinija usluga jer se po korisniku trošili iz državnog proračuna oko 3 tisuće kuna godišnje dok za institucionalne usluge u domovima mjesečno se toliko plaća. Prema tome vidimo koliko je to bila jača odnosno profitabilnija stvar za državu. Do kraja prošle godine je bilo 91 jedinica lokalne samouprave koja je imala potpisane ugovore i preko njih je bilo obuhvaćeno negdje oko 15,5 tisuća korisnika i zaposleno 1045 djelatnika. Svi bi oni bili nezaposleni u tim lokalnim samoupravama da nije ovog instituta pomoć u kući. Prema tome brojke govore o značaju pomoći u kući za jedinice lokalne samouprave. Imamo ovdje nekoliko primjera dopisa iz samih općina koji upravo ukazuju na potrebu da taj institut i dalje ostane u funkciji na ovakav način kao što je bio. Po novom zakonu će se ovi programi redefinirati dakle po ovom sadašnjem tekstu, nastavlja se s uslugama pomoći u kući ali sada će centri za socijalnu skrb izdavati rješenja po kojima korisnici imaju pravo na pojedinu uslugu. Dakle povećat ćemo administriranje za postojeće korisnike, smanjit će se obim usluga koji se pružaju korisnicima i mnogi korisnici će izgubiti pravo jer najčešće koriste još neka novčana socijalna davanja. Osim toga ovdje treba reći centri za socijalnu skrb sa člancima 127.do 129.u ovom zakonskom tekstu dana jako velika ovlaštenja, jako veliki poslovi i jako veliki zadaci i možemo se pitati jesu li ti centri pored najbolje volje i stručnosti kadrovski ekipirani da rade svu tu gomilu poslova koji smo im dali ovim zakonskim testom, a i Zakonom o braku o čemu smo danas razgovarali. Prema tome o toj stvari se ovdje trebalo malo povesti računa. Problemi koji nastaju na terenu po ovom novom rješenju će biti sljedeći, dakle potrebno je obići sve korisnike pomoći na terenu. Prema iskustvu centra danas imamo nepovoljan broj djelatnika centra i vozila za obavljanje tog posla, a što dovodi do sporosti u rješavanju predmeta. Rekao sam, dakle to će biti jedan tehnički problem koji se čini banalnim, ali će on onemogućiti provođenje ovoga zakona na način kao što je to u ideji bilo određeno. Druga nekakva rješenja iz ovog zakona prema kojemu imamo određenu rezervu dakle po zakonu korisnik treba doći u centar i tražiti svoje pravo. Ranije su timovi nalazili korisnike i javljali centru, timovi su prikupljali podatke, pružali usluge po kućama korisnika prema njihovom trenutnom stanju. Dakle ranije su to radili timovi ljudi. Svake godine raspisuje se natječaj za pružanje usluga pomoći u kući, dakle svake godine imamo nove pružatelje usluga, nove zaposlenike, nove ljude kod starijih korisnika što svakako dakle ne treba zanemariti da ta činjenica izaziva nepovjerenje starijih ljudi jer uvijek svake godine primaju nove i nove ljude i nove osobe u svoje kuće po ovom novom zakonskom rješenju. Nova je financijska forma sustava tzv. fiskalna decentralizacija jer će djelatnost socijalne skrbi umjesto državnog proračuna financirati lokalne uprave, županije i gradovi. Za one slabijeg fiskalnog stanja sredstva će donirati država iz posebnog fonda za poravnanje izravnavanja. To su troškovi stanovanja, troškovi ogrijeva, materijalni troškovi tamo gdje su jedinice lokalne samouprave osnivači domova terete upravo te jedinice lokalne samouprave. Postavlja se pitanje jeli država napravila projekciju mogućih troškova za iduću godinu koje bi u tom slučaju trebale snositi jedinice lokalne samouprave ukoliko se iz ovog fonda za izravnavanje ne bi ažurno plaćali ovaj dio troškova koje država treba da pokriva umjesto jedinica lokalne samouprave. U zakonu kaže da više neće biti moguće da onaj tko radi u sustavu socijalne skrbi ima bilo kakav privatni dom jer je to klasični primjer sukoba interesa. U svakom slučaju je to dobra definicija. Isto tako mislimo da osobe koje rade u sustavu socijalne skrbi ne bi trebali naročito određene funkcije koje su funkcije odlučivanja u tom sustavu ne bi trebali biti politički angažirane jer iskustvo govori da je udomljavanje kao kategorija socijalne skrbi često bio predmet osiguravanja glasova na lokalnim izborima, dakle da je to bio način da se utječe na volju birača. Status obiteljskih centara ukidaju se kao samostalne ustanove, postaju dio svih osnovnih poslova centra za socijalnu skrb. U RH trenutno imamo 19 obiteljskih centara, ukupno broj zaposlenih u njima je 114, a od toga su 80 stručnih radnika. Ova odredba zakona ne ukida istina direktno poslove obiteljskih centara ali je činjenica da zbog preopterećenosti s predmetima tih centara da će vjerojatno doći to na red. I u tom smislu imamo određenu pismenu bojazan ljudi koji upravo iskazuju opasnost da bi onim mogli na ovim sistematizacijama postati i s ovim novim zakonskim rješenjem postati i višak radne snage. Pogotovo ovih 80-ak stručnih radnika. I na kraju javno privatno partnerstvo o čemu je kolega prethodno govorio i mi izražavamo ovdje određenu rezervu, određenu skepsu. Iz iskustva u nekim drugim oblicima sudjelovanja javnoprivatnog partnerstva kao nekakvog rješenja zajedničkog ulaganja mislimo da u ovoj instituciji odnosno u socijalnoj skrbi ne bi trebalo javno privatno partnerstvo da bude način participacije privatnoga kapitala. Sve u svemu zakonsko rješenje će biti nama prekosutra na glasanju iz poštovanja prema slučajevima na koje se odnosi ovaj zakonski tekst mi ćemo ga podržati.
Zahvaljujem. Poslušamo sada replike. Prvo poštovana kolegica Višnja Fortuna.
Hvala lijepa. Evo poštovani kolega, vi ste rekli na početku da su bile tri izmjene Zakona o socijalnoj skrbi, da bile su i bile su i potrebne. Ja neću sada spominjati ono što svi znamo od centara za socijalnu skrb, kako su bila u onom jednom prijedlogu, ne prijedlogu, zakonu organizirana itd.. I zato je upravo ovaj zakon koji sada ovdje imamo na klupama je onaj novi zakon o kojem smo i govorili na samom početku da se treba donijeti novi zakon koji bi upravo da više ne budu izmjene zakona. To je prvo. Drugo, rekli ste točno da sa krizom se povećava naravno i broj korisnika. Ja bih ovdje samo rekla da nam je to još jedno zaduženje više. I nadležno ministarstvo i lokalnim i regionalnim upravama i samoupravama kako bismo sve one radno sposobne korisnike koje ostvarit će pravo na socijalnu pomoć na neki način zaposli putem javnih radova i putem raznih takvih oblika kako bi oni bili korisni sebi i društvu. Rekli ste također da se u krizi možda zabunom, isprika ako je zabunom, ali moram se replicirati da se povećava i broj djece sa poremećajem u ponašanju, mislim da je to bila zabuna jer to nema veze sa krizom zaista. I zaista bi se referirala na pomoć u kući. I ja ne znam da li vi znate kako se prije pomoć u kući provodila. A provodila se tako da su određeni iznosi bili i da su se ti iznosi doznačavali načelniku, gradonačelniku i ne znam ni ja kome. Ja samo znam da sam u to vrijeme silno željela stupiti s nekim u kontakt da saznam kako se to stvarno provodi. Vjerujte da nisam. Broj korisnika se u to vrijeme, otkud, mislim meni je drago što vi imate brojeve korisnika, ja ih nikada nisam imala, evidencija nije postojala, govorim što sam ja pokušala istražiti a nisam, sada će to ići preko centra za socijalnu skrb, preko centra za socijalnu skrb je uvijek moralo ići. Da li će to centar stići ili ne on to mora imati. Jer to su stare i nemoćne osobe isključivo je nadležan centar po zakonu za socijalnu skrb. I to je jedini ispravan put kako je u ovom zakonu to sada regulirano.
Hvala. Odgovor na repliku Mile Horvat.
Zahvaljujem se kolegice. Puno ste mi replicirali pa neću, izdvojiti ću par stvari. Dakle, ovo jeste treća verzija, odnosno treća izmjena zakona. Što to po logici znači? To po logici znači da prva dva puta nismo temeljito pretresli, nismo donijeli najoptimalnija rješenja. Jer u tri godine ovako ozbiljnom temom se tri puta baviti sa tri izmijenjena teksta je, znači da u startu nešto nismo uradili kako treba. I ja sam samo rekao da te česte izmjene onda zbunjuju i same korisnike i ljude koji se profesionalno bave provođenjem toga. Druga stvar, pomoć u kući, dakle ja sam samo govorio o iskustvima koje su nam rekli ljudi na terenu koji se bave time. Dakle, očito da su desetak dopisa od strane načelnika općina govori u prilog toga da pomoć u kući je bila velika stvar, velika socijalna kategorija ljudi koji su živjeli u malim sredinama. Pomoć u kući nije ista u Krnjaku, nije ista u Zagrebu, nije ista u Rijeci. Taj institut nema isti značaj u tim sredinama. Ja sam govorio o značaju u sredinama sa socijalnim nižim kategorijama stanovništva, dakle područja od posebne državne skrbi, [[Upadica: Ruralnog.]] Ruralnog, točno, upravo tako. Prema tome, to je to a za ovaj broj, za podatke koji vas zanimaju, vi recite, mi imamo tu nekakav registar tih podataka kako smo ih dobili ja vam sada to ne mogu reći ali se možete koristiti tim podacima.
Nova replika, poštovani zastupnik Tomislav Ivić.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Horvat ja se u biti slažem sa vama u onom dijelu kada ste govorili o programu pomoć u kući kako je taj program do sada dobro funkcionirao, da su dobra iskustva jel tako iz jedinica lokalne samouprave. Da je u taj program uključeno više od 15 tisuća korisnika, da je tisuću osoba zaposleno u tom programu koje bi vjerojatno bile na birou za zapošljavanje. I to je uistinu tako. Treba reći to i to sam i zadnji puta rekao da pomoć u kući nije klasičan socijalni problem i nije zamišljen kao isključivo socijalni program nego program međugeneracijske solidarnosti. I korisnici programa pomoć u kući, dnevni boravak i pomoć u kući nisu bili socijalni slučajevi nego su to uglavnom bili korisnici koji su imali svoja primanja, koji su mogli financijski živjeti i podmirivati svoje troškove ali im je bila potrebna pomoć zajednice radi poboljšanja kvalitete njihovog života. I ono što je bio cilj dokle god je to moguće odgoditi da te osobe sele u domove, nego da ostanu u svojim kućama a da im zajednica kroz ovaj program pomogne u onim svakodnevnim poslovima koje oni nažalost nisu mogli obavljati. To je bio smisao programa pomoć u kući i dnevni boravak i pomoć u kući. I nije dobro da se kroz ovaj zakon taj program u biti svodi na socijalni program i da će korisnici ubuduće ovog programa biti isključivo oni koji podliježu normama Zakona o socijalnoj skrbi. To nije dobro i to je temeljna greška u ovom zakonu. Hvala lijepa.
Sljedeća replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Horvat, dobro ste primijetili da od članka 127. do članka 129. je pobrojano 36 funkcija centara socijalne skrbi. U članku 127. su to na temelju javnih ovlasti funkcije, u članku, dakle nadalje obavljanja djelatnosti dadilja, ima ih pet pobrojano, zatim druge stručne poslove i na kraju poslove savjetodavnog i preventivnog rada. Zaista su velike i ovlasti i veliki broj uloge dakle funkcija centara za socijalnu skrb. Ali ono što me ponukalo posebno na vašu repliku, a to je izbaciti politiku iz centara za socijalnu skrb, dakle jednostavno kao što smo napravili depolitizaciju kako smo govorili u policiji, tako i ovdje. Naime, odete li vi u Okučane, vi sigurno znate i situaciju u Okučanima, ja znam pošto je to moja županija, onda ćete vidjeti da sve ono što prime preko centra za socijalnu skrb u Okučanima oni smatraju da im je to dala aktualna politička vlast u samom mjestu Okučani i tako se i oni koji to izvršavaju valjda se oni tako i predstavljaju. I onda kad idete na izbore onda imate pravu sliku i stanje stvari.
Na repliku odgovara Mile Horvat.
Zahvaljujem se kolega Grubišiću. Dakle kad sam govorio o velikim zadacima koji su u ovim člancima, ova četiri članka dana centru za socijalnu skrb onda sam se prije svega referirao na ono što su mi iz centra rekli. Dakle u centru samom ljudi govore da su podkapacitirani stručno za ovako golem obim posla koji se ovim zakonom i nekim drugim zakonima stavljaju. Dakle o toj stvari treba razmišljati, kako pomoći tim centrima za socijalnu skrb da kadrovski se poslože na najbolji način kako bi oni mogli izvršiti ove svoje zakonske obveze koje smo mi njima ovdje dali. I drago mi je što ste i vi naveli slučaj Okučani, ja mogu navesti neke druge slučajeve, primjere kako se ova problematika u određenim trenucima predizbornih kampanja lokalnih, govorim naročito o lokalnim izborima, koristi u političke svrhe, činjenica udomljavanja itd. Dakle, drago mi je što ja nemam jedini takvo mišljenje.
Posljednja replika, Mladen Novak.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Pa kolega moram priznat da mi je veći dio replike izgovorio kolega Ivić ispred mene, ali dobro sad šta je tu je. Nije to jedini dio zbog kojeg sam se javio. Dosta ste govorili oko pomoći u kući i spomenuli ste pri tome područje Like i napravili usporedbu tih ruralnih područja sa onim područjima tipa Zagreba, Rijeke i slično. Nažalost i na odboru sam, ne samo ja nego i kolega koji je sjedio do mene, stvoren je dojam da postoje, da se prave razlike između one urbane Hrvatske i one ostale ruralne Hrvatske. Nije to samo Lika, to je kompletno područje i Banovine, ali kompletno Posavina i uzvodno i nizvodno od Siska. Spomenuli smo i projekciju troškova, odnosno trošak koji je predviđen jedinicama lokalne samouprave koji će vjerojatno morat preuzet država. Ali činjenica je da možda nije dovoljno jasno naglašeno da je upravo riječ o jedinicama koje jesu same po sebi ionako problematične, ionako im je financiranje već i uglavnom imamo jedinice u kojima je prosjek starosti stanovništva izuzetno visok, ruralno stanovništvo, prihoda nema, mislim tamo gdje je situacija već sama po sebi vrlo loša. Spomenuli ste i javno privatno partnerstvo, mislim da je prije vas kolega Vukšić to isto spominjao. Nijedan privatnik neće ući u nekakav posao ako nema financijski interes i sad da mi zakonom omogućavamo nekome da izvlači tamo gdje je socijala mislim da je to stvarno, stvarno katastrofalno rješenje.
Hvala lijepa. Kolega Horvat morate se javiti dok vam ovaj replicira. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. Pardon, za riječ se javila zamjenica ministrice Maja Sporiš. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo ovdje se nekoliko stvari izgovorilo koje zapravo u zakonu vrlo jasno pišu i prilično je jasno definirano pa onda očito je došlo možda, zapravo najvjerojatnije vjerujem da je došlo do toga da se možda nije pažljivo pročitalo ili da je možda promaklo. Cijelo vrijeme se ovdje vodi rasprava kao da usluga pomoći u kući, odnosno gerontodomaćica, kako god da je nazovemo, ukida. Ne, nikako. Usluga ostaje, samo što se novac više neće prosljeđivati jedinicama lokalne samouprave i tako treba biti i konačno nad tim novcem i treba kontrola. Ja neću sada ovdje prepričavati sve one situacije koje mi u ministarstvu vidimo, a gdje nam se građani zapravo javljaju da se nalaze na popisu jedinica lokalne samouprave, a da ih nije gerontodomaćica obišla nikada ili da su na tom popisu osobe koje same mogu bez ikakvog problema plaćati tu uslugu, ali da i dalje plaća država. Zapravo javljaju se njihovi potomci i smatraju da tako nešto nema smisla jer oni to svojim roditeljima mogu plaćati. Prema tome, smatram da je nad tim novcem potrebna kontrola i mislim da je najprihvatljivije da se novac direktno isplaćuje pružateljima usluga i da konačno nad tim centri imaju određenu kontrolu. Svi oni koji mogu platiti uslugu mogli su je sami platiti do sada, moći će je platiti jednako tako i od sada. Ja mogu čak i navesti članak gdje se to navodi, a odnosi se na sve socijalne usluge, članak 74. stavak 6. i stavak 7. Tako da oni primatelji usluge, mogu znači u cijelosti snositi troškove korištenja socijalne usluge. Sljedeća stvar o kojoj bih govorila, a to je pitanje imovinskog cenzusa. Ovdje se govorilo još na samom početku ove rasprave da je teško procijeniti imovinski cenzus i da se uopće ne zna s obzirom da nije uveden porez na nekretnine kako će se to procjenjivati, pa mi nismo ni išli na to da prvu nekretninu na bilo koji način procjenjuje. Znači nekretnine u kojoj korisnik sa svojim članovima kućanstva živi ta nekretnina se ne procjenjuje i ona uopće u imovinski cenzus ne ulazi. Mi govorimo o drugoj nekretnini, o onoj koja se, druga nekretnina koja se može staviti u funkciju. Mi govorimo o prvom automobilu, jer automobil je također izniman trošak. Iznimku radimo samo kod onih kućanstava u kojima živi osoba sa invaliditetom ili obitelj živi toliko dislocirano od sredstava javnog prijevoza da im je automobil neophodno potreban. Mi govorimo o vrijednim pokretninama ostalim. Da, to je ono što u imovinski cenzus treba ući. Ali procjena prve nekretnine u kojoj korisnik živi sa članovima svog kućanstva ne. I sad jedna tema koja je nama osobito draga u Ministarstvu socijalne politike, a to je tema informatizacije. Prije, znači prije nego što smo došli u ministarstvo imali smo informacije da su određena sredstva, 40 milijuna kuna i to je točno od strane Svjetske banke uložena u informatizaciju sustava socijalne skrbi. Ta informacija je u potpunosti točna što se tiče iznosa. Ali je u potpunosti netočna da je ta informatizacija zaživjela. Ona jesu uložena u informatizaciju sustava socijalne skrbi. U roku od 15 dana od kad smo ušli u ministarstvo mi smo uporno pokušavali pronaći i aplikaciju i bilo šta što asocira na aplikaciju socijalne skrbi to nije postojalo. Novac je bio isplaćen određenim tvrtkama informatičkim, određene tvrtke su primile novac, aplikacija nije zaživjela. I ja sada slobodno mogu reći da smo ove dvije godine, manje od dvije godine jer smo završili sa aplikacijom, pa ima već skoro godina dana da smo prvu godinu potrošili sa uspostavljanjem aplikacije soc skrb. Što se tiče ne mogu tvrditi o središnjem registru i ne mogu komentirati. To je stvar Porezne uprave. Ali što se tiče Ministarstva socijalne politike i mladih mi se umrežavamo i mi putem naše soc skrbi možemo ući, odnosno možemo razmijeniti podatke s drugim sustavima. Ako možda ne postoji centralna baza i centralna jedinica preko koje možemo razmijeniti informacije svi mi ono što nam je potrebno temeljem Sporazuma o suradnji i razmjeni podataka sa drugim sustavima možemo razmijeniti i možemo doći do onih informacija i podataka koji nam trebaju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sad na ovo imamo 5 replika. Prvo Mladen Novak.
Hvala lijepo. Ma morao sam reagirati na ovo oko imovinskog cenzusa i prvog automobila. Oko toga je baš bilo riječi na odboru. I sad ste, nadam se da sam dobro zapisao. Eventualna udaljenost od javnog prijevoza. Javni prijevoz može biti recimo jedan autobus dnevno. To je recimo konkretno slučaj Dvor. Ima jedan bukvalno jedan autobus dnevno koji polazi iz Dvora. Da li to smatrate javnim prijevozom? I što znači relativna udaljenost od javnog prijevoza? S obzirom da ja ne pričam o Zagrebu, Rijeci, Splitu, Osijeku, Varaždinu, bilo kojem drugom gradu. Pričamo o Posavini uzvodno od Siska, nizvodno od Siska, cijeloj Banovini, Pokuplju. Nađite mi što tamo smatrate, probajte mi objasniti što tamo smatrate javnim prijevozom. Mislim meni je ovo malo čudno. Rekli ste na početku ili nije dobro pročitano ili se krivo razumjelo. Ja apsolutno prihvaćam to, mada ima neke stvari koje stvarno ne mogu razumiti. Pa recimo članak 54. zakona pravo na osobnu invalidninu ne može se priznati i sad stavka da je nabrojim djetetu do godinu dana života. Meni ne, ja stvarno priznam da nisam stručnjak po tom pitanju, laik sam. Ali sad postavljam sebi pitanje kakva je razlika između, po pitanju priznavanja djetetu od 10 mjeseci i djetetu od godinu i pol. I s obzirom da ste vi konstatirali, možda je došlo do krivog iščitavanja ja apeliram na vas da vi dobro iščitate prijedlog mreže udruga osoba sa invaliditetom Dalmacije jer meni zvuči izuzetno logično, ispravno, pošteno s najboljim namjerama. I nadam se da ćete i temeljem toga i prihvatiti amandman koji smo uputili.
Na ovu repliku odgovara zamjenica Maja Sporiš.
Dijete do godine dana to je stvar struke. Dijete do godinu dana se ne može vještačiti i to je stajalište struke, jer je dijete do godinu dana još uvijek u fazi razvoja da je stav struke da se ne vještači. A što se tiče prometne povezanosti. Pa primjerice ljude koji žive u okolici Dvora ili ne znam u okolici Siska, bez obzira, će procjenjivati socijalni radnici iz tih centara za socijalnu skrb što je relativna udaljenost, ne socijalni radnici iz Zagreba, ne socijalni radnici iz nekog drugog grada. Oni upravo socijalni radnici iz centara za socijalnu skrb koji su nadležni za to područje ocijenit će ima li autobus jedan ili imaju autobusa dva ili tri, da li je do prvog autobusa 500 m ili je 3 km. Oni su ti koji će direktnim izlazom na teren kada u krajnjoj liniji i obilaze te obitelji procijeniti je li to doista relativna, što znači relativna udaljenost od prometnih sredstava. Ono čime smo se mi prvenstveno rukovodili je udaljenost od prometnih sredstava na način da netko mora do prvog autobusa voziti djecu za odlazak u školu. Evo hvala.
Nova replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Gospođo zamjenice ministra, da, dobro je rekao kolega Novak u svojoj replici a ja ću se isto replicirati na to s obzirom da poznajem dobro situaciju i dakle ima jedna pjesma koja kaže Dvor daleko, a ja zakasnio jel'. Tako je upravo slikovito rečeno i ova replika koju je i kolega Novak vama izrekao, a npr. iz jedne Švrakarice da bi došao uopće do prve kuće gdje uopće netko živi osim te kuće koja je u Švrakarici jedna jedina može se doći jedino konjskim kolima, ne znam čime može još, tačkama evo da ga netko doveze pa tek onda da sjedne u auto pa da dođe do Dvora pa na autobus na liniju koja ima samo jedna dnevno prema Sisku. Drugo što sam htio reći u svezi kućne pomoći. Naime, vi ste ovdje dosta rekao bih oštro izrekli tu naše ove replike u svezi kućne pomoći ali već je rečeno ovdje ta kućna pomoć nije isključivo socijalna kategorija. To je pomoć ljudima kojima nije dostupno mnogo toga i ostalog koji možda i imaju dovoljno novaca ali ne mogu, nedostupno im je sve to skupa, nedostupno im je da se uključe uopće prema društvu. Ali imaju novaca mislim dovoljno ajde da kažem da pristojno žive. Dakle, kućna pomoć nije samo za socijalne slučajeve nego i za ostale. Naime, time se zapravo kako je i već rečeno ovdje ukoliko postoji kućna pomoć i za takve oni od svoje samoće ili tako dalje neće otići u dom, ako mu netko dolazi neće otići u dom, on će radije biti u svojoj kući kakva je da je ali neće koristiti usluge onoga što zapravo u Hrvatskoj imamo veliki deficit mjesta u domovima je deficitarno.
Hvala lijepa vrijeme je isteklo. Nova replika, Tomislav Ivić.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana zamjenice vi sa ovom izmjenom, odnosno sa ovim novim zakonom u biti mijenjate smisao i suštinu postojećeg programa "Pomoć u kući". I to sam govorio kada sam replicirao gospodinu Horvatu. Smisao je bila nešto drugo od onog što vi sada predlažete. Zato pomoć u kući dakle nije se razvijala u okviru Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi nego u okviru Ministarstva obitelji i međugeneracijske solidarnosti kao mjera međugeneracijske solidarnosti. Dakle, ona nije usmjerena onima koji su socijalni slučajevi. I u pravu su kolege kada kažu da će doći do smanjenja broja korisnika jer ćete koristiti ove kriterije za ostvarivanje socijalne pomoći da bi netko imao pravo na pomoć u kući. I s te strane će sigurno biti manje korisnika nego što je bilo dosada. Vidjet ćemo za godinu dana, dosada je bilo 15 tisuća i nešto, vidjet ćemo iduće godine. Isto kao što se i obim poslova u okviru tog programa "Pomoć u kući" smanjuje.
Sljedeća replika, Ivan Šuker.
Vrlo interesantno kad govorimo o imovinskom cenzusu da bježimo od jasne definicije što je imovinski cenzus. Ne od toga što je netko u Hrvatskoj izmislio nego imate kompletan projekt Svjetske banke koji definira što je imovinski cenzus i obiteljski status. I ja vam tvrdim da ovaj zakon ako se jasno ne definira imovinski cenzus i obiteljski status nikad neće biti pravičan. Isto tako nije istina da možete doći do svih podataka ako ne koristite Središnji registar OIB-a. Prije svega ne možete doći do podataka o vrijednosti dionica i ne možete doći do podataka o udjelima u trgovačkim društvima. Zato i je osmišljen OIB. Zašto je netko ili nešto informatizirao ja u to neću ulaziti, ali znam kako je sustav zamišljen i znam da bez toga sustav ne može funkcionirati. I može netko kako god dođe na vlast izmišljati ovo ili ono, ali ovo je definitivno sustav koji je uspostavljen tako da može funkcionirati da bude pravičan. I zato ga je Svjetska banka i financirala. Lijepo se smješkati, međutim teško je razumjeti ideje kad je netko nešto stvarao i onda netko uleti pa samo to zgrabi ovako. Zašto centri za socijalnu skrb se nisu informatički povezali? To je priča za sebe. Porezna uprava je međusobno povezana od '89. godine informatički. Zašto to nisu napravili centri za socijalnu skrb? Zašto to nisu napravile neke druge državne institucije? To bi si trebao postaviti netko drugi pitanje tko je bio na čelu tih institucija. Ali ja vam samo ponavljam bez jedinstvene informatičke povezanosti, bez korištenja središnjeg registra, bez jasnog definiranja imovinskog cenzusa opet će se lutati. I nemojmo misliti, nema baš puno onih koji imaju neku basnoslovnu imovinu i koriste socijalnu pomoć. Ali jasno se mora definirati što je imovinski cenzus upravo zbog toga da oni koji nemaju pravo to ne koriste. I zato neke stvari jer su postavljene, pogledajte u ministarstvu imate projekt Svjetske banke koji vam jasno definira to, dakle bez hrvatske političke obojenosti.
Posljednja replika, Branko Vukšić.
Pa evo ja sam isto kao, uvažena zamjenice, kao i kolega Šuker htio govoriti o imovinskom cenzusu. Rekli ste ne misli se na prvu nekretninu. Nisam ni ja mislio na prvu nekretninu, ali ajmo reći druga nekretnina koja je nasljedstvo i koja je negdje što ja znam na nekim bregima. Ona je druga nekretnina i ima 100 kvadrata. Vi to dajete na slobodnu procjenu, kome? Pa imate neka pravila valjda. Trebaju postojati nekakva pravila. Prema tome, ovaj sustav je totalno nerazrađen. Znate, zemljište koje ima svoju površinu ali koje ne znate što ćete s tim zemljištem. Mnogi ne mogu zbog toga dobivati pomoć. I vi sad kažete nije to nego će oni to po slobodnoj svojoj procjeni, po slobodnoj volji. Sve je u Hrvatskoj po slobodnoj volji pa i to da Vlada loše radi.
Nastavljamo sada sa raspravom po klubovima. U ime kluba SDP-a govorit će poštovana kolegica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministrice sa suradnicama. Klub SDP-a će podržati Konačan prijedlog zakona o socijalnoj skrbi. Mislim da nam je svima cilj težiti ka pravičnosti odnosno da što bolje pokrivamo odnosno ciljamo one koji su potrebni od nas. Isto tako se slažem sa kolegama koji su prije govorili da nema bezgrešnih kriterija i sigurno da će se netko osjećati oštećenim odnosno neće zadovoljiti sve potrebe. Međutim mislim da naročito kad se spominju ruralna područja al se nadam da će kroz provedbu ovoga zakona pronaći će se i takva rješenja bilo da možda ili kroz programe sa civilnim društvom, sa lokalnom samoupravom, u kontaktu s njima, možda mobilni timovi. Prema tome, vjerujem da će se pronaći i takva rješenja i za ova ruralna područja. Naravno da je lakše u gradovima ostvarivati sva ova prava. Dakle, područje socijalne skrbi vrlo važno, vrlo osjetljivo, vrlo veliko područje. Naime socijalna politika je odgovornost države i svakim danom kao što smo čuli imamo sve više potrebnih za socijalnom skrbi. Do aktualizacije najčešće dolazi u kriznim vremenima jer na taj način može se zapravo i na jedan način ublažavati posljedica krize. Međutim, vrlo često se to i koristilo na jedan krivi način. Zapravo nije bilo strukture odnosno odgovornosti te se često čuvao i socijalni mir na takav način. Međutim korisnik a bilo gdje da je treba dobiti sustav u kojem će se podnošenje zahtjeva biti jednostavnije i brže no dosada u kojem će pomoć biti bolje usmjerena ka onima koji stvarno trebaju a boljom kontrolom izbjegavat će se dupliciranje prava i pomoć. Prema tome, moramo se svi složiti da dosada zakon nije bio dorečen pa je bilo i mogućih zloupotreba, netko je danas rekao dobro podatni za manipulaciju. Neuređeni sustav nažalost nije bilo zapravo dovoljno kontrole i ti ljudi su, mnogi su primali mimo zakona, dakle protuzakonito određena prava su ostvarivali što znači da su uzimali novac koji je bio namijenjen nekim drugim potrebnima. Ovim zakonom se uvodi struktura, novim promjenama u novčanim naknadama, socijalnim uslugama i statusnim promjenama. Uvodi se više reda u pravednost u sustav socijalne pomoći. Iz razgovora sa socijalnim radnicima je vidljivo da im je veliki problem administracija. Postoji veliki broj novčanih davanja i to su vrlo zahtjevni administrativni poslovi. Puno vremena se troši na pisanje, a vrlo malo vremena ostaje za neposredan rad s korisnicima zašto su se zapravo socijalni radnici i opredijelili. Malo vremena za prevenciju, za savjetodavna praćenja, za izrade planova, za individualna planiranja itd., itd. Vrlo često su centri bili zarobljeni u mreži administriranja, na taj način je smanjen terenski rad. E sad pitamo se što je rezultat toga? To je znači upitna kvaliteta usluge. Znači ja su se ponovno ovdje upitati da li je vrednije da klijenta s kojim radi socijalni radnik izvuče iz problema ili da mu se da 100 kuna. Međutim od pustih problema, od velike administracije ponavljam nije se vidio korisnik, odnosno nije se vidio čovjek. Kad govorimo o novčanim naknadama, objedinjavanja istih će se sigurno smanjiti takva administracija. To su naknade, 4 naknade socijalnog karaktera koje će sad biti spojene u jedan a to je zajamčena minimalna naknada zašto ona i jest. Dakle, nekakav minimalni, minimum sredstava koji država jamči svakome tko nema sredstava za život. Ovim prijedlogom se definirao i prihodovni imovinski cenzus zapravo se definira zapreka za ostvarivanje zajamčene minimalne naknade. Iznos će biti 2900 kuna, koliko iznosi minimalno bruto plaća radnika zaposlenih u industriji. Pravo na zajamčenu minimalnu naknadu od 2900 kuna imat će znači svi oni čiji prihodi nisu dovoljni za život a nemaju imovinu za prodaju ili za najam odnosno za stavljanje u funkciju. Imali smo primjere da su neke obitelji ostvarivali veća prava, kumulacijom od onih, imali bi više prihoda od onih zapravo koji rade. To se na ovaj način sada ispravlja i na taj način se radi o pitanju pravednosti. Cilj je učiniti sustav transparentnim, omogućiti preklapanje naknada ne zato da neki nemaju već da dobiju oni koji trebaju dobiti. Znači, na ovaj način se nastoji racionalno trošiti državni novac. Bitno je također napomenuti i radnu aktivaciju za nezaposlene korisnike socijalne pomoći što smo i danas već čuli. Bio je to problem dugo godina da se jednostavno čovjek vrti u sustavu, čovjek koji nije radio njemu je na taj način pasalo da ne radi ali ga je sustav u biti podržavao, da to, sustav mu je omogućio tu radnu neaktivnost. Sada se za zaposlene, radno aktivne se na ovakav način stimulira u biti zapošljavanje. Znamo da, imamo i svi primjere da su većina građana su se bojali prihvaćati sezonske poslove i ovdje se unosi promjena. Unosi se upravo ovaj prijelazni period za naknade kad se prvi mjesec daje 100% naknada, dalje se smanjuje do 4 mjeseca, 50, 25%, 4 mjesec naknada se gasi, dakle dajemo još tri mjeseca kao neku vrstu sigurnosti tim ljudima kako bi ih se osnažilo, ojačalo da doista krenu u tržište rada i da se nekako maknu od socijale koja im je davala tu vrstu sigurnosti. Ponavljam to je sustav, sistem je to dozvoljavao. Socijala treba biti potpora samo za određeno kraće vrijeme, vremensko razdoblje, a ne za jedan dio da, a ne da jedan dio ljudi koji su zapravo dugo, dugo vremena ostvarivali prihode u socijali, uopće nisu bili zainteresirani za bilo što drugo. Isto tako je naglašen Zavodi za zapošljavanje da oni imaju upravu tu aktivniju ulogu, ako građanin odbije edukaciju, ako odbije ponuđeni posao, naknada se gasi. To je pravedno. Prema tome, uspostavlja se i dobar kontakt između centara za socijalnu skrb i Zavoda za zapošljavanje. Spomenuta je informatizacija. Bilo je razno raznih opaski na to, međutim da je naravno potrebna jedinstvena informacijska povezanost. I ova informatizacija koja je do sada napravljena u ministarstvu, to je veliko poboljšanje jer će se na taj način zapravo automatizirati podnošenje zahtjeva isplata i neće trebati ono brdo papira koje građani su morali donositi, obilaziti razno razne institucije, itd. Međutim, ovdje bih naglasila još jedan prijedlog za jedinice lokalne samouprave, a to je da bi možda trebalo jasnije definirati prava onih koji za svoje sugrađane rade mjere javnih potreba u socijali jer se dolazi zapravo do situacija da ljudi dolaze u centar za socijalnu skrb i pitaju koja uopće prava za njih postoji. Kod priznavanja prava na novčane naknade kućanstvima ili samcima koji ne ostvaruju dovoljno prihoda za podmirivanje osnovnih životnih potreba, istraživanja su stvarno pokazala da su najugroženiji samci i samohrani roditelji i upravo i ovim prijedlogom se štite te kategorije naših sugrađana. Jer svjesni smo da ako postoji familija, da netko tko je ugrožen ima familiju sigurno da se očekiva i da će dobiti pomoć od drugih. Oni koji nemaju, nemaju od koga. Uvodi se također, ovo je za pohvalu, nesuspenzivni učinak žalbi. Isto tako je bitna promjena kod priznavanja i kod prestanka prava za zajamčenu minimalnu naknadu. Npr., prestanak prava na novac, žali se, ali se ne provodi do pravomoćnosti. I sada kad izgubi, kad žalba dođe do pravomoćnosti, e onda se treba vraćati, onda idu ovrhe, onda idu problematika koja nema potrebe sa ovim uvođenjem, uvođenjem ovog instituta. Sada žalbe znači neće moći suspendirati rješenje, ide odmah obustava. Na taj način isto tako se smanjiva administracija, na taj način se smanjuju ovrhe, na taj način se smanjuje ono nepotrebno vrijeme i nerviranje, itd. Isto tako pohvaljujemo institut zabilježbe potraživanja što na kraju može djelovati pozitivno na brigu djece prema roditeljima što je nažalost vrlo često zaboravljeno. Još nešto o zajamčenoj minimalnoj naknadi, odnosno liniji siromaštva zbog kojih država ne dopušta da ljudi padnu. Uvjeti za odobrenje utvrđivanja se na temelju prihoda i imovine kumulativno, pravo ne može ostvariti korisnik koji ima u vlasništvu imovinu veću od propisanog imovinskog cenzusa. Međutim, zajamčena minimalna naknada pripada svakoj osobi koja nema dostatne prihode za život. Jedinstvene naknade, ja ponavljam, znači i smanjene, odnosno jedinstveni administrativni postupak. Kad govorimo o socijalnim uslugama u smislu poboljšanja sustava pružanja socijalnih usluga, vrlo je bitna i predložena reorganizacija centara za socijalnu skrb. Znamo svi naročito socijalni radnici, da je vrlo teško raditi više poslova u isto vrijeme i da je učinkovitost veća ako se radi o nekakvim specijalizacijama, a ako se usmjeravamo u određeno područje i da nam je sigurno učinkovitost rada tada veća. Prema tome bitna je kompetentnost, bitna je daljnja edukacija socijalnih radnika, odnosno svih djelatnika u centrima za socijalnu skrb i bitno je usmjeravanje na određene poslove u tom sustavu socijalne skrbi. Pružatelji usluga u mreži formirat će zapravo cijene te minimalne standarde kvalitete. Znat će se kolika je cijena nekakve usluge. Prema tome moći će se i onaj koji može platiti, on će moći zapravo na takav način pomoći. Jer ja, ako meni nema tko pomoći mojim roditeljima, ja mogu znati cijenu, mogu znati uslugu i znači ja mogu platiti. A onaj koji ne može, njemu će onda platiti država. Prema tome, plaća se usluga i to je jako bitno onima koji treba platiti uslugu, a ne korisniku davati novac. U svrhu deinstitucionalizacije domova, sad bi trebali imati ulogu upravo pružanja izvan institucionalnih usluga. I to su i poludnevni boravci, cjelodnevni boravci, usluge patronaže, pomoć i njega u kući, itd. Prema tome predlaže se u procesu transformacije domova da se pojedini domovi postaju centri za pružanje usluga u zajednici. U statusnim promjenama, ja bih još spomenula obiteljske centre, odnosno transformaciju obiteljskih centara koji se pripajaju centrima za socijalnu skrb, ne fizički, nego se pripajaju u smislu statusnih promjena kao nove jedinice, to su centri za obiteljske medijacije, odnosno obiteljska savjetovališta. Do sada, ako se radila medijacija, onda je to išlo u centar za socijalnu skrb, tada bi centri za socijalnu skrb upućivani u obiteljske centre tamo gdje se to radilo. Sada je uloga obiteljskih centara obvezujuća i upravo je to velika razlika. I zato kažemo, tek sada će se raditi prava preventiva. Prije je to bilo neformalno, a sada je formalno. To je prava uloga, tek sada dobiva obiteljski centri pravu ulogu prevencije. Uvodi se također i obveza radno sposobnih ili djelomično radno sposobnom samcu ili članu kućanstva da se odazove pozivu jedinica lokalne odnosno područne regionalne samouprave. To je novost koja je bila između prvog i drugog čitanja. Na taj način se zapravo ostavlja mogućnost socijalne integracije i angažiranje korisnika zajamčene minimalne naknade u radovima koje organizira jedinica lokalne samouprave. Evo, to znači da jedinice lokalne samouprave mogu formirati određene poslove koji su im potrebni za zadovoljavanje potreba u njihovoj zajednici. Prema tome na kraju razlozi zbog kojih se ovaj zakon donosi su sasvim jasni, da je to trebalo riješiti, razriješiti zbrku paralelnih sustava, da se dosadašnji zakon nije bio stimulativan za zapošljavanje radno sposobnih već obratno bio je destimulativan s obzirom na visinu prihoda koje u određenim okolnostima mogao korisnik ostvariti. Prema tome, zaključno možemo reći da je sustav socijalne skrbi je sada na ovakav način približio se korisniku, da je usmjerio pomoć onima kojima treba biti kojima je najpotrebnijim, prema tome nadam se da će biti bolja kontrola i na taj način se povećati i kvalitetu usluge. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je Klub nacionalnih manjina i Veljko Kajtazi. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana zamjenice ministra … poštovane kolegice i kolege. Na samom početku u ime Kluba nacionalnih manjina i u svoje osobno ime htio bih čestitati Dan ljudskih prava. U ime Kluba nacionalnih manjina podupiremo promjene Zakona o socijalnoj skrbi. Zakon o socijalnoj skrbi predstavlja temelj tj. glavni zakonodavni okvir kojima se uređuje većina socijalnih davanja u RH. Imajući u vidu probleme s kojima se suočava postojeći sustav socijalne skrbi mislim kako ćemo se svi složiti oko nužnosti njegove reforme. Kao zastupnik 12 nacionalnih manjina svjestan sam važnosti ovog zakona kako za manjinske zajednice, tako i za većinsko stanovništvo. Čestim terenskim radom imao sam priliku osobno se uvjeriti u probleme koje krajnji korisnici imaju sa socijalnim primanjima te nadležnih institucijama, od lokalnih centara za socijalnu skrb pa sve do ministarstva. Iako je njihov broj manji i danas postoje korisnici naknada koji realno nemaju pravo na ostvarivanje istih. Takva zloupotreba sustava najviše košta zakinute građane koji po nekoliko godina nisu u mogućnosti ostvariti prava na zaslužena socijalna primanja. Ne mala je i šteta koju takvi nelegitimni korisnici čine državnom proračunu. Uistinu se nadam da kako će nova zakonska rješenja dovesti više reda i strože kontrole u sustavu naknada. s druge strane postoji niz potencijalnih korisnika koji nisu u mogućnosti ostvariti pravo na socijalne naknade što zbog proračunskog ograničenja što zbog birokratskih prepreka, te naravno onih primatelja koji nelegalno iskorištavaju postojeći sustav. S obzirom na navedene mane nadam se kako će promjene uvedene u ovaj zakon popraviti postojeću štetu koja destabilizira čitav sustav socijalnih davanja u RH. iskreno se nadam kako će uspostava zajamčene minimalne naknade donekle poboljšati status onih najsiromašnijih koji su najviše pogođeni lošom gospodarskom situacijom. Dugi niz godina zagovaram uvođenje radnih aktivnosti za one korisnike socijalne pomoći koji su radno sposobni. Uistinu se nadam kako ovaj dio zakona neće ostati na deklarativnoj razini, a bez uspješne implementacije. Ovaj tip aktivacije radno sposobnih primatelja socijalnih naknada uspješno funkcionira u niz zemalja EU, te ne samo da djelomično uzvraća solidarnost poreznih obveznika već i pomaže primateljima da se osjećaju društveno korisni, a ne na teret društva. Takav sustav uspješno djeluje na sve aktere sustava socijalne skrbi. U početku bi uspostava sustava radne aktivacije mogla zahtijevati povećana financijska i organizacijska opterećenja. Siguran sam kako rezultat provedbe takvih mjera ne bi izostao. Sličan sustav radne aktivacije nezaposlenih postoji preko programa javnih radova u provedbi Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. Takva baza mogla bi se iskoristiti i za novi sustav radne aktivacije primatelja socijalnih naknada s obzirom da su u samom fokusu nalazi rad za opće dobro. Posebno mi smeta činjenica na koju sam nekoliko puta apelirao, a odnosi se na dosadašnji program radne aktivacije preko programa javnih radova. Tako smo primjerice među nekim pripadnicima Romske nacionalne manjine, čije su čitave obitelji živjele od socijalne pomoći imali pojedince koji žele raditi te su se uključili u program javnih radova. Nažalost, nakon šestomjesečnog radnog angažmana u nekim su slučajevima čitave obitelji izgubili pravo na socijalnu pomoć. Ukoliko je obitelj prošla određenu prihodnu granicu u takvim slučajevima trebali bi se napraviti iznimke kako bi ostatak obitelji mogao nastaviti primati dodijeljene naknade. Na ovakav način država stimulira nerad te stvara dodatne socijalne ali i sigurnosne probleme. Iskreno se nadam kako će nova zakonska rješenja biti fleksibilnija po tom pitanju jer smatram kako je nestimuliranje radne aktivacije velika mana postojeće sustava socijalne skrbi. Iskoristio bih ovu priliku da još spomenem važnost sustava socijalne skrbi za pripadnike Romske nacionalne manjine, iako je ovaj zakon izrazito važan za sve građane Hrvatske. Preko 90% pripadnika Romske nacionalne manjine nezaposleno je te stoga ovisno o raznim naknadama iz sustava socijalne skrbi. Također želio bih podsjetiti da Romi u RH imaju dva strateška dokumenta, to su Akcijski plan, te Strateški plan za uključivanje Roma. Romi su također pod posebnom pažnjom EU s ozbirom da čine veliku etničku grupu na području EU sa preko 8 milijuna pripadnika Romske nacionalne manjine. Uistinu se nadam kako će ova nova uvedena zakonska rješenja imati u vidu spomenute dokumente te da će imati sluha za probleme kako ove tako i ostale manjinske zajednice u Hrvatskoj. Unatoč tome kako sam i najavio u ime Kluba nacionalnih manjina podupirem ovaj zakon jer smatram kako je sustav socijalne skrbi potrebno temeljito reorganizirati. Nadam se kako će predložena rješenja saživjeti u praksi te da možemo očekivati pravedniji i bolji sustav socijalne skrbi koji će u ovim trenucima gospodarske krize barem malo unaprijediti životni standard svih građana Hrvatske uključujući i pripadnike nacionalne manjine.
Zahvaljujem. I pozivam kolegicu Branku Juričev-Martinčev da iznese stajalište kluba HDZ-a.
Hvala poštovani potpredsjedniče, poštovane predstavnice predlagatelja, kolegice i kolege. Pa isti Sabor na prijedlog iste Vlade, odnosno istog ministarstva u nepune dvije godine predlaže drugi, novi zakon sa istim temama i problemima. A i prethodna Vlada je u lipnju 2011. donijela Zakon o socijalnoj skrbi koji je predstavljao sustavnu reformu i bio rezultat rada projekta razvoja sustava socijalne skrbi u kojem su sudjelovali eminentni europski stručnjaci a projekt je bio financiran sredstvima svjetske razvojne banke. Onda dolaskom ove Vlade gotovo sve se trebalo promijeniti. Pristupilo se izradi novog rješenje koji je trebao biti najkvalitetniji. Danas nam se opet ponovno nudi novi zakon sa istim objašnjenjima. Pitam se da li ćemo ovim tempom za godinu dana imati ponovno novi zakon a stare socijalne probleme. Klub Hrvatske Demokratske Zajednice podržava uvođenje pravednijeg sustava socijalne skrbi i uvođenje reda. Trenutni sustav socijalnih naknada koji broji 81 pravo, pomoć, povlasticu sa različitim osnovicama i različitim kriterijima presložen je i za korisnike ali i za one službe koje odobravaju navedeno. Još uvijek su službe u fazi privikavanja i učenja a već se donose nova pravila. Podržavamo pojednostavljenje i informatizaciju, podržavamo i motiviranje primatelja pomoći za uzdržavanje na pronalaženju zaposlenja. Osuđujemo i sve one lažnjake a do sada ih je kako smo čuli otkriveno 7 tisuća koji su oštetili državu prezentirajući se kao socijalni slučajevi. I podržavamo ministarstvo u mjerama kojima će ta sredstva biti vraćena. Međutim, moramo ponoviti i ono na što smo upozoravali u prvom čitanju jer se po tim pitanjima ništa nije promijenilo. Naime, u ovom konačnom prijedlogu zakona samo su izvršene određene izmjene redoslijeda pojedinih članaka, uvedena je obveza radno-sposobnim ili djelomično radno-sposobnom samcu ili članu kućanstva da se odazove pozivu svoga grada i općine za sudjelovanje u radovima za opće dobro bez naknade. Te je omogućeno pružanje socijalnih usluga od strane obrtnika. Interesantno je i na kraju pročitati izvješće o provedenom savjetovanju sa zainteresiranom javnošću na koje je pristiglo 39 primjedbi i prijedloga. Većinu tih prijedloga niste prihvatili a čak ono što smatram nekorektnije niste ni obrazložili zašto ste ih odbili. Naime, Udruga obitelji djece sa teškoćama u razvoju i osoba sa invaliditetom Sjene dostavila vam je 7 primjedbi. Brojne su primjedbe i pravobraniteljice za djecu pa tako redom. Ovim prijedlogom zakona zatvaraju se obiteljski centri koji su prepoznati u lokalnim zajednicama kao ustanove koje afirmiraju obiteljske i društvene vrijednosti, poticajno i odgovorno roditeljstvo, pružaju podršku u odrastanju djece i mladih. Ovim zakonom, potezom pera vi brišete ustanovu socijalne skrbi koja se zove obiteljski centar, vraćate ga ponovno pod okrilje centra za socijalnu skrb. To obrazlažete da se ovim zakonom ne ukidaju poslovi, projekti, ni druge aktivnosti obiteljskih centara niti se dovodi u pitanje radni odnos zaposlenih već samo postaju ustrojstvene jedinice centara nastavljajući obavljati svoju dosadašnju djelatnost. Po meni tada je pitanje još veće a zbog čega onda se to i radi. Da bi se sada promijenili pečati, memorandumi, posjetnice, ploče na ulaznim vratima, da bi se morale raditi nove sistematizacije, ispuštati nova rješenja i eto sada nam se i socijalni djelatnici moraju najprije baviti sobom umjesto da vrijeme i novac troše na najpotrebnije. A roditeljima treba pomoć države u preventivi i to odvojena područja socijalne zaštite. Osnivanje obiteljskih centara kao samostalne pravne osobe uslijedio je 2006. po preporuci Odbora ministara zemalja članica Vijeća Europe kao podrške pozitivnom roditeljstvu. Ove izmjene, vi to jako dobro znate da su u suprotnosti sa programom Vlade kojim ste preuzeli i provedbu pravne stečevine Europske unije za 2013. gdje se predviđa nastavak rada obiteljskih centara. Ove odredbe su u suprotnosti sa strateškim planom kojeg je gospodo vaše ministarstvo donijelo za razdoblje 2013.-2015. i 2014.-2016. i predviđa podržavanje i praćenje rada obiteljskih centara, provođenje aktivnosti adaptacije i adekvatno opremanje prostora obiteljskih centara, zapošljavanje novih stručnih kadrova i osnivanje podružnica. Ovim se zanemaruje i europska politika u području podrške roditeljstvu i osnaživanju obiteljima što je za Republiku Hrvatsku kao članicu Europske Unije, Vijeća Europe i Ujedinjenih naroda nedopustivo. Svi mi moramo raditi na svakom uspjehu i radu obitelji. I naš Ustav govori o zaštiti obitelji. Da li ste razmotrili prednosti i nedostatke ove reforme ili ćete ih sada ovim zakonom ukinuti pa za godinu dana zaključiti da su obiteljski centri bitni i hitni pa ćemo ponovno donositi novi Zakon o socijalnoj skrbi. Ovim zakonom se nudi bolja zaštita samaca ali je nedopustivo da sredstva u državnom proračunu nastojite uštediti upravo na obiteljima koje imaju više djece. Odobravanje za dijete svega 40% osnovice naknade koju dobiva samac je nedopustivo. Time se omalovažava dijete i djetetove potrebe, vezano je za razvojnu dob, obrazovanje, izvanškolske aktivnosti. Upozoravani ste i na diskriminirajuće članke prema osobama sa invaliditetom, djeci sa teškoćama u razvoju i njihovim obiteljima. Niti jedan od prijedloga niste prihvatili iako im i Ustav Republike Hrvatske i Konvencija o pravima osoba s invaliditetom ta temeljna ljudska prava jamči. Ovaj zakon kao nijedan drugi se morao voditi načelom socijalne osjetljivosti i pravičnosti. Naime, osobama s višestrukim oštećenjima koje zadovoljavaju uvjete članka 63. potreban je cjelodnevni 24-satni nadzor, briga i njega, međutim člankom 65. roditeljima čija djeca idu u vrtić ili pohađaju školu za djecu s posebnim potrebama duže od 4 sata na dan oduzima se pravo na status njegovatelja. U ovakvim obiteljima jedan od roditelja, najčešće majka, nakon navršene 8. godine života prisiljena je prestati raditi. Tako obitelj ostaje bez jedne plaće. Ukoliko roditelj uspije ostvariti pravo na rad od 4 sata upitno je kako taj posao može obavljati i kako može taj posao zadržati. Znamo da školska godina traje oko 180 dana, radnih dana u privredi je oko 250 i tko ima 70 dana godišnjeg odmora i koliko će poslodavaca tako nešto tolerirati. Zbog svega navedenog apsurdno je da se boravak djeteta s posebnim potrebama u školi od 4 sata i npr. 15 minuta smatra boravkom dovoljnim da jedan od roditelja ne može ostvariti status njegovatelja. U slučajevima epileptičnog napada, raznih virusnih bolesti, čak i obične prehlade roditelj je dužan preuzeti njegu o djetetu. Uzimajući u obzir imunološki sustav takve djece koji je znatno slabiji od zdrave, još više vremena treba roditelj posvetiti u svoje dijete i u okviru sati koje bi dijete trebalo provesti u ustanovi. To dijete treba na kontrolu minimalno od 6 do 8 specijalista, potrebna su mu različita pomagala. Sve to traži dodatni napor roditelja i dodatno vrijeme. Pri propisivanju ovakve odredbe stoji u obrazloženju da se polazilo od činjenice da roditelj ima mogućnosti raditi pola radnog vremena. Da li znate koliko roditelja najčešće majki takve djece može raditi? Ma danas je teško naći radno mjesto i onome tko je spreman 24 sata biti na usluzi svom poslodavcu i voljela bih čuti koliko je to radnih mjesta u Republici Hrvatskoj otvoreno na 4 satno radno vrijeme kod poslodavaca koji će rado zaposliti osobu koja na prvo informativnom razgovoru upozna svog poslodavca da ima dijete s teškoćama u razvoju i da će zbog njega morati nešto češće izostajati, da su zbog njegovih potreba koje nisu ni male ni rijetke. Ukidanje statusa njegovatelja bilo bi prihvatljivo za one roditelje čija djeca imaju dnevnu skrb duže od 8 sati koliko je normalno radno vrijeme. Roditelji djeteta s teškoćama u razvoju zbog djelomičnog ili potpunog izostanka upravo podrške sustav primorani su koristiti pravo na taj status. Nadalje, pravo na status roditelja njegovatelja ne bi smio prestati odmah nakon smrti djeteta s teškoćama u razvoju ili osoba s invaliditetom, već minimalno 6 mjeseci kako bi roditelju osigurali vrijeme za resocijalizaciju. Nadalje, čak i osobnu invalidninu zabranjujete osobama koja ima dva stana, a Ustavom je zajamčena posebna i povećana skrb za zaštitu osoba s invaliditetom iz razloga što se tako podupire uzdržavanje osoba radi udovoljavanja osnovnih životnih potreba tih i uključivanje u društveni život, a ovim zakonom nije omogućeno svima koji imaju isti stupanj invaliditeta ista pomoć. Pomoć će biti uskraćena i onima koji u stan ili u kuću u kojoj žive imaju u svom vlasništvu i zemljište, automobil ili plovilo. Staračka domaćinstva u ruralnim krajevima će tako ostati bez minimalne naknade jer imaju zemlju, a ne mogu je obrađivati a nemaju ni kupce da bi je prodali, pa čak ako su prije manje od 3 godine prodali, ustupili ili darovali neki dio svoje imovine ostat će uskraćeni pomoći. I što će nam se događati? Izgleda da ćemo i starce tjerati na razvod. Baba i dida ne mogu primati pomoć jer imaju uz kuću još i nešto polja kojeg ne mogu obrađivati. Ako su samci dobit će 100% naknade, inače svega 60 ako su u braku pa i ako imaju samo jednu kuću ili stan. Tako će ovim zakonom nanositi se socijalna nepravda najpotrebnijima, i djeci s teškoćama u razvoju, njihovim roditeljima, osobama s invaliditetom, braniteljima, obiteljima s više djece, onima koji imaju i metar kvadratni osim kuće ili stana u kojem žive. Ovaj zakon će sigurno donijeti nove evidencije, nove brojke, nove statistike, međutim nažalost neće moći promijeniti stvarnu sliku života u našoj zemlji. Sad imamo 357 410 nezaposlenih, 6000 više nego što je to bilo kad smo imali ovaj zakon u prvom čitanju i da nam je svakog dana sve gore i gore to je činjenica koja se vidi, a sama ministrica je izjavila da dok su iz sustava skinuli 7000 lažnjaka da smo dobili 10 000 novih korisnika. Čini mi se da ovom Vladom imamo plinu izmjena zakona i plimu novih socijalnih problema.
Prelazimo na replike. Prvo poštovana kolegica Višnja Fortuna.
Hvala lijepa. Dakle uvažena zastupnice, ja ću najprije reći da vas lijepo molim da nikada više ne kažete djeca s posebnim potrebama. Mislim zaista me to, osobno me smeta i to su djeca s teškoćama u razvoju. Svi mi imamo svoje posebne potrebe i to je zaista uvijek reagiram i kod svakog reagiram i uvijek ću reagirat. Mediji to govore itd., to je prestrašno kad to čujem. Oprostite ali to sam vam morala reći. Što se tiče reforme sustava socijalne skrbi, sredstava itd., evo zaista ću vam reći iznenađena sam da ste vi ovo rekli, slušali smo maloprije gospođu zamjenicu iz ministarstva koja je upravo rekla vezano za reformu sustava socijalne skrbi, vezano za sredstva, vezano za informaciju, informatizaciju gdje ja isto tako potvrđujem da Centri za socijalnu skrb nisu imali kompjutere. To jako dobro znam i potvrđujem. I sigurno je točno da je trebalo vrijeme. Da li je to godina ili više ili manje, ja ne znam, ali da je trebalo vrijeme da se taj sustav uopće uspostavi. On je sada uspostavljen, a sredstva nisu sada dobivana. To sigurno, niti su ostala sredstva da ste vi mogli ta sredstva iskoristiti. Što se tiče, to je prvi dio. Drugi dio reforme sustava socijalne skrbi u ono vrijeme o kojem vi govorite stvarno ju nisam vidjela po ničemu, a cijeli život sam u sustavu socijalne skrbi. To moram ovdje odgovorno reći. Što se tiče lažnjaka, lažnjaci koji su pronađeni nisu postali sada i ovdje nego su od prije. Prema tome, kakve su bile revizije i kakvi su bili kompletni postupci tu su se dogodili, dakle i lažnjaci. Što se tiče obiteljskih centara i ja sam u početku govorila isto. Ali ponavljam još jednom da su to djelatnici koji sigurno neće ostati bez posla, koji će se isto tako osnažiti, koji će se, za to je zaduženo nadležno ministarstvo i u to vjerujem. I ono najvažnije raditi će svoj posao i svoj svoju struku. Zašto se to učinilo? [[Upadica Stazić: Vrijeme kolegice.]] Ja vas moram pitat. Smijem reći rečenicu? Međugeneracijska solidarnost, obiteljski centri vezano za pomoć i njegu u kući, tako je to nešto išlo. Nikom neobjašnjivo.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Poštovana kolegice, hvala što ste me upozorili, vodit ću računa da u svojim izlaganjima koristim termin djeca s teškoćama u razvoju. Što se tiče informatizacije rekla sam, ponovit ću. Podržavamo informatizaciju, podržavamo pronalaženje i otkrivanje lažnjaka koji su oštetili državu i mjere kojima će ta sredstva biti vraćena.
Nova replika, Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice, vi možete imati primjedbe na zakon, možete nešto podržavati, možete nešto osuđivati kako ste i rekli. To je dozvoljeno. Međutim, ne mogu se složiti s tim da i u prošloj vašoj diskusiji sada ste govorili o izmjenama zakona da je to jako loše. Ja vam moram ponoviti da je socijalna politika odgovornost, da je odgovornost svih zakonodavaca i svih onih koji rade zakone da vide što ne valja u provedbi. Prema tome, vrlo je pozitivno i odgovornost jest izmjene i dopune zakona. Prema tome, ne mogu se složiti s tim da vi kažete da će i dalje biti plima. Izmjena zakona da ako bude potrebno, jer nije dobro dovesti zakon, znati da se nešto loše događa jer provedba nije bila dobra itd. i sjediti skršenih ruku i reći mi smo donijeli taj zakon. I još nešto o obiteljskim centrima. Ja ponavljam sada. Tek sada je formalizirana prava uloga obiteljskih centara, a to je savjetovalište, to je zapravo preventivni rad onaj koji je trebao biti. I zadnje kad smo govorili o statusu njegovatelja kažem ja, ne kažem roditeljima treba dati i više jer ti roditelji imaju svoju muku i trebaju i djeci i njima se pomoći. Međutim, ja vam moram ovdje reći da ima isto tako i tu nekada zloupotrebe. Znate kad? Kad djeca odrastu, pa kada se onda ne dozvoljava inkluzija, kada se ne dozvoljavaju ni odlazak u stambene zajednice ako je to moguće. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice, ja mislim da treba mijenjati zakon i to je dobro. Međutim, ako u dvije godine ga u cijelosti mijenjamo, to znači da u cijelosti nije bio dobar, odnosno više od 30%. Što se to dogodilo, koja je to naknadna pamet došla u ministarstvu i Vladi ili se ova Vlada, ovo ministarstvo uči, pa onda ćemo zbog toga i narednu godinu imati promjenu zakona.
Iduća replika Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Martinčev-Juričev vi ste govorili o obiteljskom centru, o ulozi obiteljskog centra u kojemu je kolegica rekla da je to savjetodavna uloga, savjetodavna funkcija iako ima mnogo drugih, dakle poticanje mladih na brak i održavanje kaže kvalitete braka. Pogledajte koliko je to u odnosu na ono što smo raspravljali jutro, dakle na Obiteljski zakon. Dakle, ima važnosti upravo taj obiteljski centar. U kojoj su oni svezi, dakle taj obiteljski centar i upravo u najboljoj namjeri provođenje Obiteljskog zakona. I sada ja ne znam kako će biti u praksi, vidjet ćemo kada se ovaj zakon bude primjenjivao hoće li obiteljski centar upravo u ovoj ulozi obaviti svoju funkciju. I hoće li te ekipe koje se nalaze, a sad će bit navodno pripojene Centrima za socijalnu skrb biti da kažem i pojačane. S obzirom ovdje sa ove lijeve strane tvrde da se mi približavamo po prosjeku rastava i svega onoga da ne kažem nevaljaloga prosjeku EU. To nam i dolazi otuda. Ali mi smo imali četiri, svaki četvrti, pa bio je svaki peti brak je bio rastavljen. Sad evo približavamo se brojci da bude svaki treći rastavljen. I sad evo mi sad pravimo reformu u obiteljskim, dakle sa obiteljskim centrima pravimo nekakav salto mortale, pripajamo, otpajamo, ne znam ni ja, umjesto da ih razvijamo kako bismo zapriječili, napravili preventivu svega onoga što se događa sa obitelji danas u društvu. Eto, hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa poštovani kolega, ono što mislite vi, mislimo i mi svi sa ove strane sabornice. Ali ja sam uvjerena to misle i oni sa suprotne strane jer ne bi stavili bez veze u svoj program Vlade, ne bi stavili u strateški plan koji je isto ministarstvo donijelo za razdoblje i 2013. do petnaeste i 2014. do šesnaeste. Ali očito do promjena je trebalo doći. Treba maknuti ravnatelje obiteljskih centara. To je glavni cilj, a onda možemo očekivati kroz godinu dana ponovno da će se oni vratiti i dobiti status koji su imali i do sada.
Repliku će sada iznijeti Marija Lugarić.
Poštovana kolegice pitali ste u svojoj raspravi između ostalog koja je svrha obiteljskih centara obzirom na njihovo drugačije pozicioniranje sada u novom prijedlogu sustava. Obiteljskih centara od 21 županije ima u 19. Dakle, u 2 županije uopće nemamo obiteljske centre. Da su oni toliko važni i toliko presudni onda bismo ih valjda osnovali i u ove druge dvije županije, odnosno ove druge dvije županije nemaju ništa lošije podatke u ovom smislu obiteljskog stanja nego ovih 19 kojih ima. Dakle, to je prva činjenica. U obiteljskim centrima je ukupno čini mi se 82 zaposlene osobe od koje su 44 stručna radnika. To u prosjeku dakle na ovih 19 županija 44 stručna radnika vam je 2 i još malo. Dakle, ako 2 osobe na cijelu županiju mogu obavljati te … [[Govornica se ne razumije.]] doista nije rješenje. Sad što ćemo dobiti? Dobit ćemo da ćemo za isti broj zaposlenih, dakle ravnatelji su pola radnog vremena radili stručne poslove, dakle u najmanju ruku dobivamo ono što bi rekli full time ekvivalent osam ili devet ljudi za stručne poslove i cijeli ovaj dio tehničkih osoba 30-ak, dakle po istom trošku možemo zaposliti naprosto stručne osobe. Ja se moram priznati malo čudim tom stavu, vi cijelo vrijeme pogotovo kad smo donosili proračun ste govorili da treba ukidati institucije, agencije i slično koje su nepotrebne u sustavu i fokusirati sredstva na ono što je zapravo djelatnost, a to se upravo ovim prijedlogom radi. I na kraju samo jedan vrlo kratki ispravak, rekli ste da školska godina ima 180 dana. Nema, školska godina ima 365 dana. Nastavna godina je nešto kraća ali je ona i duža od tih 180 dana, ne mijenja bit vaše rasprave. No međutim, čisto točnosti termina radi. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa kad ste govorili o obiteljskim centrima samo dvije županije još ih nemaju. Zar nije bilo logičnije i normalnije napraviti sve da se tu osnuju ti obiteljski centri? Naime, dolaskom ove Vlade obiteljski centri više nisu jačali. Što se tiče agencije, činjenica je da ih imamo jako puno ali i danas čujemo i prilikom prezentiranja Obiteljskog zakona i ovog da ćemo imati još jednu novu Agenciju za dodjeljivanje novčanih pomoći po osnovi socijale. Što se tiče 180, to je radnih dana sam rekla, a 270 radnih dana u privredi. Znači, nisam govorila, znam da godina ima 365 dana. Hvala.
Replika, Đurđica Sumrak.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Juričev slažem se sa vašom raspravom u potpunosti. Dobro ste primijetili problem koji se javlja u toj cijeloj priči, a to je obitelj. Obitelj se, ono što mi tražimo s ove desne strane a što bi bilo dobro da je i Ministarstvo obitelji da postoji. Zašto ukidati obiteljske centre? To je malo nejasno, kaže se pripaja se a s druge strane sami ste rekli da će to iziskivati onda i otvaranje novih radnih mjesta, odnosno ne samo to nego promjenu direktora pa je vjerojatno to. Ali ono što bi trebalo biti u fokusu i to ste dobro kroz svoju raspravu naznačili u Hrvatskoj jest obitelj koja je zaista ugrožena, kojoj zaista treba sva puna podrška. Naravno tu punu podršku može dobiti kroz zakone. Vlada je odgovorna za podršku obitelji ukoliko i ta Vlada koja je sada smatra da je obitelj osnovica života. Evo kolegice Martinčev od 115 tisuća korisnika ove socijalne pomoći 50% ih je proglašeno radno sposobnim. Pa danas imamo preko 360 tisuća nezaposlenih koji ne mogu dobiti, dakle ostali su bez posla, svaki dan tisuću ih ostaje. Ja vas pitam, i vas predlagače i Vladu pitam, a sigurno ćete mi vi odgovoriti pa kako, kako mislite vi ovim zakonom nešto poboljšati kad ne poboljšava Vlada sama uvjete za rad [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] 600 je evidentiranih beskućnika. Tih 600 tisuća evidentiranih beskućnika to su ljudi koji su ostali bez krova nad glavom. To je nekad bio nezamisliv pojam.
Kolegice, ne možete tako nastaviti kad vas upozorim.
Oprostite.
Možete završiti jednu rečenicu ali ne započinjati pet novih. Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa kolegice možemo se zavaravati tu i pričati krasne priče ali je činjenica da u Hrvatskoj u siromaštvu i socijalnoj isključenosti živi svaki treći Hrvat. Da smo pri samom dnu europske liste rizika od siromaštva, da je najugroženija skupina mladih među kojima stopa nezaposlenosti iznosi više od 52% i da je u listopadu svaki dan ostajalo bez posla preko 1000 ljudi.
Posljednja replika, poštovani Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolegice Juričev govorili ste kako se u 2 godine ovaj zakon mijenja evo drugi put i da je to loše. Moram priznati da je to standard fantastičan. Kad bi to bio standard to bi bilo prihvatljivo. Samo usporedbe radi jedan Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi 4 puta se mijenjao u 11 mjeseci, 8 puta se češće mijenja proračun i rebalans proračuna nego ovaj zakon. Dakle, ovo je nešto što je fantastično u odnosu na druge. Ali to je logično i posljedice su logične na nelogičan pristup. Jer nema jasnih ciljeva, nema jasne strategije i nema jasne provedbe. I zato nam onda tako i bude. Što se tiče obiteljskih centara moram priznati da se tu baš ne razumijemo. Jel uopće trebaju ili ne trebaju? Ali, ono što me zapanjuje je da u obrazloženju zašto se ukidaju samo se jedno daje obrazloženje koje čak malo i vrijeđa zdrav razum. Zato što nedostaje stručnih radnika. Znači, potreba je ali nedostaje stručnih radnika. Pa u čemu je problem prebaciti iz jednog djela u drugi, ako je to. Niti jedne suvisle rečenice, obrazloženja zašto ih se ukida i zašto ih se spaja. Nemam čak ništa protiv da se spajaju ili ukidaju ali ako to postoji razumno obrazloženje, ovdje izostaje. Ali meni, ne mogu se oteti dojmu da izgleda da Hrvatskoj sve smeta čim se obitelj spomene. Ja ne znam jel uopće treba Hrvatskoj obitelj koliko se radi na razaranju obitelji, A ono što me posebno vrijeđa, to je odnos prema novo rođenoj djeci. Ako je isti dodatak prema svakom djetetu nema gradiranja, onda to znači da se odričemo u budućnosti djeci i da se odričemo i hrvatske budućnosti jer je Hrvata manje rođeno i manje ih danas živi nego što je živilo prije 10 i 15 godina i onda isti tretman ima, to znači da ne želimo nove Hrvate.
Hvala. Na repliku odgovora kolegica Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa kolega Mariću, ja ipak tu moram nešto i pohvaliti. Ovo je jedan od rijetkih zakona koji se donosi u ovom Saboru u dva čitanja i u međuvremenu su konzultirani bar je tako rečeno da je napravljena javna rasprava na ovu temu u ovom prijedlogu zakona iako mi nije jasno kad je već provedeno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću da onda oni koji su podnijeli primjedbe i prijedloge a posebno ako se radi o udrugama roditelja djece s teškoćama u razvoju, da se njihove primjedbe nisu uvažile ili kad već nisu bar obrazložili zbog čega se to nije dogodilo.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HSU-a govorit će poštovana zastupnica Višnja Fortuna.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana zamjenice sa suradnicima. Dakle, ovaj prijedlog zakona, da dobro je što je bio u dva čitanja i dobro je što je u međuvremenu bila i javna rasprava ali ja bih se sada kratko referirala na ovo što je do sada rečeno a nisam stigla u pet minuta reći. Najprije bih željela ponovno reći vezano za obiteljske centre. Ja sam bila prva koja sam za ovom govornicom govorila isto kao i vi jedan dio poštovanih zastupnika. Međutim, vjerujte dala sam si opet truda, ja sam govorila gledajući grad Zagreb i gledajući i broj ljudi itd u gradu Zagrebu. Kad sam vidjela na razini cijele Hrvatske obiteljskih centara vjerujte da je na razini Hrvatske bilo obiteljskih centara i ima ih i danas koji imaju jednog zaposlenog i ravnateljicu itd. to je prvo. Koji su posao oni obavljali i koliko su oni osnaživali i provodili projekte i programe ja ovdje ne bih taj dio uopće komentirala. Nadalje, ja sam rekla u replici sada, kratko sam rekla da je to po meni u tom periodu bila međugeneracijska solidarnost, ministarstvo se je tako zvalo i isto tako događalo se i ona pomoć i njega u kući koju moram još jednom ponoviti, pomoć i njega u kući je usluga koja se tada pružala svima onima koje je procijenio lokalni načelnik, gradonačelnik, koji je odredio tko će ju provoditi. Mislim ne znam dal ju je on odredio, ja ne znam kako se određivalo i korisnici su bili oni koji su potrebni, ja vjerujem, ja se nadam i tu sad neću govoriti nikakvu sumnju. Međutim, pomoć i njega u kući ne provodi se samo u ruralnim područjima. Ona je u Zakonu o socijalnoj skrbi regulirana, to je usluga socijalne skrbi koja mora biti u Zakonu, odnosi se na starije i nemoćne osobe i onima koja je potrebna, ona je i u gradovima i u urbanim i u ruralnim područjima. U gradu Zagrebu imamo pomoć i njegu u kući, mi smo uspjeli čak 20% povisiti cenzus kako bi više korisnika ostvarilo to pravo i slažem se sa svim govornicima da je ona itekako potrebna, ali potrebna na ovaj način kako je sada regulirano u ovom zakonu a ne na onaj način kako je bilo, ja i ne znam gdje je to bilo regulirano, evo ispričavam se al stvarno sad se ne mogu sjetiti dalje u zakon, na koji način je bilo regulirano da su se sredstva doznačavala, da nije bilo evidencije, da nije bilo kriterija i ponavljam to nije bio dobar način. Uvaženi zastupnik mislim Ivić je rekao u jednom trenutku pa oni su si to mogli platiti i sami, ako se sjećate danas u raspravi, pa zašto su se onda davala sredstva iz proračuna RH ako si je netko mogao platiti i sam. Sada će se napraviti kriterij i pomoć i njega u kući biti će besplatna za svakog onog, osobu koja je to potrebna, koja si ne može platiti sama, koja nema obveznika uzdržavanje i koja nema imovine. Isto tako je bilo danas ovdje rečeno da u odnosu na imovinu to nije u redu, ako ima još nešto malo zemljice ili nešto malo itd., gospodo moja draga, poštovane zastupnice i zastupnici, pa šta bi mi onda govorili o umirovljenicima koji imaju iz svoga rada, koji su cijeli radni vijek radili i cijeli radni vijek i sada imaju mirovinu ovakvu kakvu imaju jer drugačiju u ovom trenutku financijske krize ne mogu imati. S tim smo se usuglasili a sa ovim da se kompletan imovinski cenzus i imovina kako je predvođeno zakonom ne uzima u obzir. Ja se s tim oprostite ali ne bih mogla složiti i zato podržavam ove prijedloge u zakonu koji su ovdje navedeni. Nadalje, rekla bih da mi je, rekla bih sada, dakle to je ovo bilo što sam imala reći do sada. Što se tiče ovaj Zakona, prijedloga zakona naravno da ćemo ga podržati ali Klub Hrvatske stranke umirovljenika imate će jedan amandman i on će se odnositi na samca, samca radnog sposobnog i samca radno nesposobnog. Ja bih vam sada obrazložila u sredstvima jer kad idemo u postupcima ovako se bolje vidi. Samac radno sposoban po sadašnjem zakonu imao je 600 kuna naknadu, samac radno nesposoban po sadašnjem zakonu imao je 850 kuna, dakle imao je 150 kuna više. Sada po ovom novom zakonu samac radno sposoban i radno nesposoban ima isti iznos 800 kuna. Naš će biti prijedlog da se iznos poveća na 960 kuna za radno nesposobnog samca. Ja znam da će predlagatelj odgovoriti da oni mogu ostvariti pravo i za osobnu invalidninu i za doplatak za tuđu njegu i pomoć. to je točno ali takvih je jako malo i sutra će to biti inkluzivni dodatak, to su oni radno nesposobni samci, koji su izuzetno, koji imaju teška oštećenja, koji trebaju pomoć druge osobe itd. tako da to će ići u amandmanu pa bih molila ako postoje ta sredstva a ne radi se sigurno ovdje o puno korisnika da se taj amandman uvaži, ali to će biti u petak tema i isto tako osobe koje su stare i nemoćne, nesposobne za rad i privređivanje, znači starije su od 65 godina, one sada su primale 1100 kuna, dvije, a sada je to predloženo zakonom 960 kuna. Također, amandmanom smo predložili 30% povećanja kako bi te osobe sada zajedno primale 1440 kuna. Ovdje bih se opet referirala na onaj dio koji sam govorila o našim umirovljenicima. Sada ovdje govorim o osobama starije životne dobi. Ja bih vas samo podsjetila da smo potpisali zajednički memorandum o socijalnom uključivanju, odnosno ĐIM i gdje smo potpisali da će se uvesti i državna potpora za starije osobe. Dakle, tu smo rekli da starija osoba bez mirovine predstavlja posebno socijalnu ranjivu skupinu zbog visoke stope siromaštva. Kada je u pitanju njihov materijalna podložnost, on se 2009. i sad je analiza kako se mijenjao, a kako nije, ali tu vas podsjećam da je bila i usuglašena je bila i socijalna i mirovina i potpora za starije osobe. Upravo iz svih ovih razloga ja mislim da ovaj amandman o kojem sam sad govorila itekako ima smisla, a tim više što se ovdje radi zapravo o 12 ili 13% ovih osoba o kojima sam ovdje govorila. I još bih samo spomenula jer zaista smo govorili i u prvom čitanju sam govorila dovoljno o zakonu, ali još bih samo spomenula da bi se sa ovim, ovaj zakon stupa snagu 1. siječnja 2014. godine. Ovdje bih zaista postavila pitanje i malo, zapravo pitala predstavnicu nadležnog ministarstva, gospođu zamjenicu, da li su se pripremili za 1. siječnja 2014. godine, kada se ukidaju opskrbnine braniteljima te vojnim i civilnim žrtvama rata kao i za produženu ovu novčanu naknadu koju ostvaruju dugotrajno nezaposlene osobe prijavljene na službi za zapošljavanje? Reći ću da je branitelja, vojnih i civilnih žrtva rata, ima, odnosno ima oko 10000, a osoba na Zavodu za zapošljavanje ima oko 5000. Mislim da broj nije malen i sa 1. siječnja oni bi trebali, u siječnju će još dobiti pomoć jer pomoć uvijek ide tako, ali već u drugom mjesecu ako to nije pripremljeno, a ja vjerujem da će mi se ovdje odgovoriti, oni bi ostali bez pomoći. Isto tako se pitam da li će po ovom novim kriterija i po ovom novom zakonu, svi i imati pravo na pomoć. To sigurno vjerojatno neće pa tu ćemo morati, ja mislim, vidjeti što i kako s tim korisnicima, odnosno budućim korisnicima koji će ući u sustav socijalne skrbi. Ja vjerujem da će se i sa njima vidjeti način ako su stvarno ugroženi, ako nemaju ove mirovine, imovine, itd. da će se tu iznaći. A ovo sve drugo što se tiče od osnaživanja obitelji, od svega što smo ovdje govorili, mi smo danas donijeli, nismo pardon donijeli, imali smo prvo čitanje Obiteljskog zakona, kroz Obiteljski zakon, vidjeli ste koliko je, 555 ili 51 je članak. Tu se zaista osnažuje obitelj, a neće se ništa izgubiti, što se ukidaju obiteljski centri jer ostaju ljudi, ostaju prostori, ostaju sve, zaposlit će se sigurno i novi ljudi jer za ovako velik posao centar za socijalnu skrb to sigurno sam ne može. Stoga ja eto, imam vjeru u nadležno ministarstvo, da nije donijelo, predlagalo ove zakone ako nema za to i rješenja. Vjerujem da ima i Klub Hrvatske stranke umirovljenika podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i Vama. Imamo nekoliko replika. Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolegice Fortuna, vi ste spominjali pomoć u kući i pri tome citirali i kolegu Ivića iz HDZ-a. Ali i nadalje ste ostali pri tome da se za pomoć u kući uzima u obzir, kao kriterij imovinski cenzus. I niste, čini mi se da niste shvatili da pomoć u kući nije mjera isključivo socijalne skrbi, negoli kako reče kolega Ivić, i jedne solidarnosti društva. Recimo, samo za primjer navedem, da bilo tko od zastupnika, članova Vlade itd. bude doživio apopleksiju, dakle da ga šlagira da kažem narodne riječi, usto ima šećer i visoki tlak i sam živi. Jel mu treba pomoć u kući? On će to i platiti, nije problem. Dakle, nije stvar da je on zbog siromaštva traži, on traži pomoć u kući jer je slabo pokretan, tako je. Dakle, nije stvar u cenzusu imovinskom negoli u pomoći društva cjelokupnoga tome čovjeku, toj osobi. Pa da li će, hoće li ona to platiti ili će biti zaista po imovinskom cenzusu, platiti socijalna skrb, to je druga stvar. Ali pomoć u kući je nešto drugo od onoga što vi govorite.
Hvala. Odgovor, kolegice Fortuna. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja sam rekla da pomoć u kući mora biti regulirana zakonom, onda je ovdje regulirana. Ona nije pravo, ona je usluga socijalne skrbi, to sam rekla i, oprostite, ja vam neću sada čitati, članak 80. pa pročitajte ga, to vam je odgovor na vaše pitanje [[Upadica Batinić: Hvala.]] Članak 80. Zakona o socijalnoj skrbi, tu vam piše zadnje, točka 5. pa pročitajte. To vam je odgovor. Hvala.
Hvala. Goran Marić, replika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice Fortuna, čini mi se da ste se malo referirali u raspravi i na mene kad sam govorio o obiteljskim centrima. Moram priznati da mi je bilo užitak vas slušati jer ste iz sustava i vladate temom kao rijetko tko. I zato ću malo se osvrnuti na ove obiteljske centre. Rekao sam da ne znam je li treba ili ne treba, što su radili, ali u ovom prijedlogu zakona nedostaje objašnjenje što je od njih se očekivalo, jesu li ispunili očekivanja, što se očekuje, koji su nedostaci i zašto se ukidaju? Samo je jedno obrazloženje da se ukida, zato što nemaju dovoljno stručnih radnika. To je jednako kao da bi bilo obrazloženje zatvorit ćemo školu jer nemamo dva profesora. To je neprihvatljivo meni obrazloženje i zato ne prihvaćam ovakvo obrazloženje u spajanju i ukidanju obiteljskih centara. Podržat ću amandman vaš jer sam i u prvoj raspravi govorio da su zakinuti da nije jednako samac radno sposoban i radno nesposoban i da to treba distancirati. Ali nadam se da ćete i podržati prijedlog da se ne može jednako tretirati odnosno da moramo poticati i gradirati doplatak ili dodatak na prvo, drugo ili treće ili četvrto dijete, ako želimo brinuti o budućnosti Hrvatske i da bi tu morali naći načina kako financirati obitelj sa više djece. A isto tako treba imati na umu da je bilo zlouporaba i da poseban odnos imam prema djeci s poteškoćama u razvoju jednostavno da tu srce staje, ali da trebaju imati na umu u njihovom tretmanu i imovinski status njihovih roditelja, da je bilo slučajeva najbogatiji roditelji u Hrvatskoj najbogatiji, njihovo dijete sa poteškoćama u razvoju financirala država, a oni su istodobno najbogatiji pojedinci u RH. mislim da to treba imati u obzir. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor kolegice Fortuna. Izvolite.
Pa evo hvala na ovom u početku što ste rekli, ali ja ću reći da bih se ja sada kada sam sve sagledala pitala zašto su se osnovali obiteljski centri, to bi moje pitanje bilo. A na neki način u ono vrijeme, a i dan danas zaista jedna ustanova centra za socijalnu skrb ukoliko nema kolizije, a rečeno mi je da nema ima zaista logike da to bude jedna ustanova koja bude vezana na sud, na obiteljski sud budući ili na Odjel za obitelj itd. i sigurno da je onda ako imamo jedan pravni subjekt koji je odgovoran barem po mojoj prosudbi i po mom nekakvom stručnom viđenju toga u ovom trenutku je to kvalitetnije sigurno. Vidjet ćemo ali ja tako sada mislim. Kada su se osnovali obiteljski centri pitala sam se zašto su se osnovali, a onda sam vidjela da nešto od toga ide govorim o Zagrebu, kada sam gledala cijelu Hrvatsku to nije zaista nije bilo to i zato su se i ukinuli odnosno zato su se ovim prijedlogom tako i predložili. Što se tiče ovog amandmana, mislim slažem se, predložili smo ga naravno da se slažem, ali ovo što ste vi rekli dalje isto tako imam posebnu osjetljivost svi mi, ja mislim da nema ovdje ni zastupnice ni zastupnika koji nisu posebno osjetljivi ali isto tako pa ovdje je i predloženo evo vidite da sam pokazala i članak gdje je pomoć u kući isto ima i cenzus imamo sve. Dakle mi moramo vidjeti zaista u svakoj situaciji onaj tko ima i tko može neka si na neki način osigura sam, ali uvijek treba dati i to ovdje je isto tako dana mogućnost da oni imaju ipak ta dječice i osobe s invaliditetom drugačiji status od ostalih korisnika.
Hvala. I posljednja replika Josip Đakić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Fortuna dobro ste primijetili da su opskrbnine hrvatskih branitelja prešle u socijalnu skrb i da će biti isplaćivane kao posebna mjera koja je u ovom zakonu navedena, a to je zajamčena minimalna naknada. Ja bih volio da u ovom zakonu piše da će preuzeti svu dokumentaciju iz Ureda za državne uprave kako bi se nadopunila sa onim potrebnim dokumentima koji trebaju. I ne znam, nije mi jasno da li ti svi korisnici kojih je bilo otprilike 5,5 tisuća na opskrbnini za samce znamo da će izgubiti 297 kuna ali znamo i to da umanjenje njihovo također nije nekakav svota kojom će se popuniti državni proračun. A jednako tako i ako moraju biti prijavljeni na Zavodu za zapošljavanje što mi nije jasno da li trebaju ili ne trebaju ali vjerujem da ih treba naputiti kako bi dostavili dokumentaciju pravovremeno i kako ne bi izgubili to korištenje koje su imali do sada preko drugoga odjela ili ureda državne uprave. Vjerujem da ste vidjeli da je ta mogućno za one koji su radno sposobni ili koji su djelomično radno sposobni. Ovi branitelji koji su bili oni su svi proglašeni da su nesposobni za bilo kakvo privređivanje pa stoga mislim da ni ne trebaju biti na Zavodima za zapošljavanje.
Hvala. Odgovor izvolite.
Ovaj dio poštovani zastupniče bojazni da oni neće stići predati dokumentaciju itd. ono prema mojim saznanjima to se već krenulo rješavati i predmeti se već dostavljaju tamo gdje je potrebno upravo zato da se to ne dogodi što ste vi sada izrekli. I ja sam kada sam i govorila uvjerena bila da se to neće dogoditi, sigurno to se u konačnici ni ne smije dogoditi, ali kada sam kasnije saznala eto da i Ured državne uprave se uključuje u sve to zajedno, dakle svi zajedno će tako da sa 1.2.jer u 1.mjesecu i tako dobivaju naknade odnosno opskrbnine, prema tome to se sigurno neće dogoditi. A što se tiče ovog ostalog, analizu tu nemam, ja vjerujem da ju ima ministarstvo ovo ostalo ne mogu u ime ministarstva govoriti.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo zamjenice ministrice sa suradnicama, pomoćnicama. Evo uglavnom da vidjeti da postoji ravnopravnost spolova. Danas ovdje iz ministarstva imamo sve dame. S obzirom da je danas ovaj današnji dan koji je zbog potpisivanja deklaracije UN-a o ljudskim pravima, slavimo, obilježavamo pa onda da spomenem i to. U Hrvatskoj državi trećina građana je siromašna i to prema svim pokazateljima koji se relevantnim pokazateljima koji se uzimaju za ocjenu siromaštva u društvu. Kada je provođena anketa ne znam točno tko je bio inicijator, onda je percepcija ljudi u Hrvatskoj bila 75% njih je izjavilo da se osjećaju siromašno. Dakle nisu u onoj kategoriji siromašnih koji su po mjerilima siromaštva siromašni nego se osjećaju siromašni, 75%. Gotovo svakodnevno ja bih rekao da se taj broj povećava. I zapravo i ovaj zakon, zakonski prijedlog a i siromaštvo je ono što se zove i što netko naziva i stalno promovira i pravi bojazan u hrvatskom društvu kao puzajući puč. Ovo je puzajuće siromaštvo koje je dosegnulo gotovo katastrofalne razmjere. E sada, uloga socijalne skrbi i centara za socijalnu skrb. Zajamčena minimalna naknada 2900 kuna. Svi oni koji su imali opskrbnine, hrvatski branitelji, biti će potrebno da pribave dokumentaciju kako bi iz, i da ta dokumentacija iz jednog ministarstva pređe u drugo kako bi ostvarili tu zajamčenu minimalnu naknadu. Hoće li pri tome doći i do toga da se poneki ili više njih izgubi u tom premetanju iz ministarstva u ministarstvo ili pak da izgubi svoj status i to će se vrlo brzo vidjeti. No i ta opskrbnina koja je iznosila 1094 kune je bila ostvarivana u Ministarstvu branitelja sa određenom zadrškom jer se dokumentacija donosila do Nove godine a onda rješenje je uslijedilo nakon odluka povjerenstva ili koga već negdje u svibnju itd.. Tako da je bilo problematike oko tih opskrbnina. Točno je da tražimo i želimo svi skupa, bez obzira na stranački predznak pravedniji sustav raspodjele socijalne skrbi. A također i da sa da kažem … [[Govornik se ne razumije.]] socijalne skrbi skinemo one koji neopravdano i nepripadno primaju bilo koji oblik socijalne skrbi a 81 je pravo socijalne skrbi u Republici Hrvatskoj. Ustrojavanje jedinstvenog novčanog centra gdje će biti izdvajana sva novčana sredstva ja mislim da je dobra ideja. Informatizacija sa linkom prema poreznoj i svim ostalim kako reče gospodin Šuker kako bismo doznali iz OIB-a i vlasništvo eventualno dionica ili pak udjela u trgovačkim društvima kako bi i taj dio otpao ukoliko su ti udjeli veliki ili netko ima veliki broj dionica kako bi i taj dio otpao ne u lažnjake ali da primaju nepripadno neku vrstu socijalne pomoći bi bilo također dobro. Danas je ovdje bilo govora i o siromaštvu u Europi pa su spomenute Letonija ili Latvija kako se kaže negdje, pa Grčka, Rumunjska, Bugarska itd.. A svi dobro znamo da je nakon izbijanja krize u Grčkoj bilo pobune i demonstracija i to ljutih bojeva na ulicama a zato što je u Grčkoj nekima skinuta 14.-ta ili 13.-ta plaća. Kada je to netko u Hrvatskoj primio 13.-tu ili 14.-tu plaću? I ne samo to nego li i božićnice i regres itd.. Tako da govoriti o Grčkoj kao zemlji u kojoj se gore živi nego li u Hrvatskoj i nisam repliku davao jednom kolegi koji je to rekao ali ne bih se kladio da je u Grčkoj situacija, socijalna situacija gora nego li u Hrvatskoj. O obiteljskim centrima o kojima je bilo danas riječi i uz obrazloženje da se pripajaju centrima za socijalnu skrb bez gubitaka kako bi se reklo, bez gubitaka u ljudstvu i materijalu zato što u jednoj jedinoj rečenici je to definirano kao nedostatak stručnih radnika onda bi čovjek pomislio da odgovor na ovakvo obrazloženje znači pribaviti stručne radnike. Umjesto toga idemo na to da se oni pripoje centru za socijalnu skrb. Dakle, rješenje nije sukladno onome zbog čega se centri zapravo pripajaju. Spajaju ili pak kako netko ovdje voli reći ukidaju. Pomoć u kući. Ponavljam ovdje i gospođa me upozorila na članak, ona jako dobro razumije i samnom je zajedno u Odboru za zdravstvo i socijalnu skrb. I jako se dobro razumije u to, iz tog faha dolazi na kraju krajeva, ja znam operirati a ona ne zna a ona za socijalnu skrb a ja nedovoljno znam o socijalnoj skrbi iako svakodnevno susrećem pacijente kojima je vrlo potrebita socijalna skrb poglavito onima koji su amputirani itd. Ali dobro toj je sada stvar struke. Dakle i dalje, i ako sam dobro pročitao članak 80. je li tako bilo? 80, da, u stavku 5. mislim da, neću reći da mi nije dovoljno jasno ali i dalje tvrdim da bez obzira na imovinski cenzus, bez obzira na imovinski cenzus potreba tuđe pomoći dakle nije vezana isključivo uz imovinski cenzus, o tome govorim. Dakle, naveo sam i slučaj u kojemu može bilo tko od nas, članova Vlade, predsjednik, ne daj Bože predsjednik Republike itd. zapasti u takvu situaciju ili da mu je potrebna tuđa pomoć. Bez obzira što bi imao možda mirovinu veliku itd. i po posebnim i po ne posebnim uvjetima, po običnim uvjetima. Dakle, o tome se radi da društvo općenito kako netko reče međugeneracijska solidarnost brine o ljudima kojima je to potrebno. Ja se nadam da će članak 80. iznjedriti takvo rješenje, ali evo živi bili pa vidjeli pa ćemo vidjeti. Osim toga, i podržat ćemo amandman HSU-a kojim se pokušava ne staviti znak jednakosti između radno sposobnih i radno nesposobnih samaca u smislu socijalne pomoći time da ta razlika kada gledamo u novčanom iznosu i nije tako velika kako bi to zapravo trebalo možda i biti s obzirom na radnu sposobnost i radnu nesposobnost, iako svaki čovjek je drugačiji pa onda i ta radna sposobnost varira kao i radna nesposobnost. Dakle može bit netko teško bolestan, nepokretan, netko malo manje itd., tako da je vrlo teško zakonski uokviriti svaki slučaj. Bitno je imati dobre namjere i dobre vjere. Zašto se zakon mijenjao tri puta, ja ni sam ne mogu to odgonetnuti. Prvi je bio onaj u tri godine, dakle 2011. još dok je bio HDZ kojega je potpomogla Svjetska razvojna banka, pa onda nakon toga prije godinu dana je ova Kukuriku koalicija donijela opet zakon pa sad je ovo treći zakon. Nadajmo se da ovaj rekao bih, da ponovim, kaže voli riječ kao moj kolega Kajin kojega nema, puzajući puč na najsiromašnije, neće iziskivati i novu promjenu zakona. Ali zapravo radi se ukupno o siromaštvu Hrvatske države, o tome da se ne kreće naprijed u gospodarstvu, da nema novog zapošljavanja, nema investicija, nema ostatka dohotka i zbog toga prevrćemo po ovim zakonskim, ovim člancima zakona, stavcima i ovako i onako tražimo i lažnjake i sve skupa, sve mi je to jasno. Ali kažem, u praznoj kući ponašamo se kao rogovi u vreći pa i ovdje u ovoj našoj političkoj areni, a i u društvu općenito i onda evo tražimo novi nekakav zakon kojim ćemo nešto pokušat napraviti i popraviti. Sve je to uzalud ukoliko naša država upravo u onim gospodarsko-ekonomskom segmentu krene naprijed. Možemo mi pisat zakone o socijalnoj skrbi koliko god hoćemo, možemo … Švedskom kako reče netko ovdje itd., ali uzalud. Bit će sve više korisnika, kako netko reče već ih je 10 000 novih, a 7000 je pronađeno lažnjaka, a 10 000 novih već prijavilo je aplikaciju za socijalnu skrb u bilo kojem obliku. I ta tendencija će se nastaviti i neće biti dovoljno novaca, neće biti dovoljno sredstava za socijalnu skrb u državi Hrvatskoj ili ćemo postat zapravo svi skupa socijalni slučaj, skupa s Republikom Hrvatskom. O ovom zakonskom prijedlogu klub HDSSB-a ima još do petka vremena, malo ćemo razmisliti, malo ćemo se konzultirati i dogovoriti pa ćemo do glasovanja odlučiti hoćemo li dati ili ne svoj glas za ovaj zakonski prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo tri replike. Višnja Fortuna, izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče, ja sam vam samo htjela odgovoriti zašto su se donijela tri zakona da se podsjetimo. Dakle prvi zakon, prvi od ova tri govorim, bio je donijet ako se sjećate prije izbora, prije ovih parlamentarnih izbora, ne znam točno datum ali znam da je bilo par mjeseci prije izbora i tada je rješenje bilo stvarno da centri za socijalnu skrb onako kako je bilo predloženo nisu mogli djelovati i funkcionirati. Ne bih ponavljala, svi se jako dobro toga sjećamo. Nakon toga su se hitno morale napraviti izmjene i dopune toga zakona kako bi mogli funkcionirat centri za socijalnu skrb, a vremena nije bilo dovoljno da se tada napravi jedan novi Zakon o socijalnoj skrbi i tada smo i rekli da će biti novi zakon vrlo brzo jer za ovo moramo radit upravo zbog ovoga što je učinjeno u prethodnom zakonu prije samih izbora. Dakle to su razlozi ta tri zakona i ovo je sada na klupama našim konačni tekst prijedloga novoga zakona s kojim se slažemo, ne slažemo, ali ja bih ovdje rekla da je kvalitetan i dobar, naravno da ima ovih nekih ne nedostataka nego obuhvatio je sve ono što smo govorili da treba zapravo obuhvatiti. A što se tiče pomoći i njege u kući, da, točno je i ovo što ste vi rekli, ja sam samo rekla da postoji cenzus odnosno u tom članku je regulirano za one koji su ne mogu to platiti. To je usluga socijalne skrbi, ona se može platiti i svatko će si ju moći platiti i oni koji će davati tu uslugu će to moći naplaćivati naravno sukladno zakonu, propisu itd. I ja bih još dodala da su to, obzirom da iz godine u godinu ima sve veći udio osoba starije životne dobi, da će tih dnevnih centara, raznoraznih servisa, pomoći u kući, njegovateljica, gerontodomaćica itd. biti potrebno sve više i više i da obzirom da stanovništvo stari svaka lokalna, regionalna, državna itd. morat ćemo jako, jako razmišljati kako što žurnije i što više organizirati takvih centara koji bi mogli zaista pružiti pomoć i skrb svima onima koji su potrebni na tom području. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Fortuna, vidite ovdje je danas bilo, ja nisam namjerno govorio o tome da je bilo riječi o tome da su obiteljski centri osnovao ajde da kažem HDZ i da je to njihov kadar pa sad evo to se ukida. Tako je bilo rečeno sa strane HDZ-a. Isto tako, nije uzvratio HDZ da su centri razdvojeni, da ih je stvoreno 22, stvoreno ih je 68 u kojima je SDP postavio svoje ljude, svojih 68 ljudi i ostalu logistiku itd. koja prati te sve u centrima. Prema tome, mene to ne zanima. Mene zanima da donesemo i ovaj zakon zapravo ulazi u srž stvari. On sadržaj ovog zakonskog prijedloga ne uzima povijest što se događalo za vrijeme HDZ-a ili za vrijeme SDP-a. Prema tome, raspravljajmo o srži, a evo vi ste neke stvari iznijeli. Mi ćemo to neke vaše prijedloge i podržati tako da praksa će pokazati zapravo kako će funkcionirati ovaj zakon. Daj Bože da smanjujemo i sredstva, daj Bože da smanjujemo da napokon krenemo naprijed pa da jednog dana kažemo evo nema potrebe za tolikim sredstvima i svim onim što prati socijalnu skrb koja je sada trenutno u državi vrlo znakovita i to ministarstvo zauzima vrlo, vrlo važnu ulogu.
Hvala. Boris Kovačić, replika. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa mene je izazvalo na repliku ovo što ste na kraju govorili gospodine zastupniče iako upravo je to i replicirala većim dijelom gospođa Fortuna, pa ste nazvali ovaj zakon nekakav zakon. U onoj paleti kad ste nabrajali ova tri posljednja zakona, jedanaesta, dvanaesta, odnosno trinaesta godina ovaj zadnji ste naprosto krstili nekakav zakon, pa mi je evo to izazvalo, možda ste vi već sad to i zaboravili. To nije ni toliko bitno. Bitno je ovo što je već rečeno, da je upravo kada smo donosili izmjene, zakon 2012. godine gospođa ministrica i svi koji su branili tada potrebu izmjena tog zakona zbog upravo veće potrebe veće učinkovitosti centara za socijalnu skrb tada je već rečeno da se priprema novi zakon. Zato ne mogu prihvatiti nikakvu kvalifikaciju nekakav. Tada je rečeno novi zakon kroz jedno sustavno rješavanje socijalne skrbi kako ona to i zaslužuje. Ali evo da se ne ponavljam i gospođa Fortuna je o tome govorila.
Hvala. Odgovor kolega Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Sad vi meni kolega Kovačić recite, ne možete, da. Možemo to na kavi negdje. Jel' pripremate novi zakon sada da odmah najavite sad za sljedeću godinu. Kao da je to vrlo bitno što je najavljeno da će biti novi, kompletno novi zakon. Možda i sad možete najaviti da će za godinu dana biti novi zakon opet. Za dvije godine, ne znam kad će biti. Ali ja sam rekao ono što je još važnije, a to je kamo sreće da ne prevrćemo ove stavke i ove članke i gledamo vrlo gustim rešetom na socijalna prava ljudi, oni koji su zaista potrebiti i ugroženi i kamo sreće da jednoga dana krene zapošljavanje, pa da polako ljudi otpadaju od naše da kažem sise naše majke – države i da ne moramo imati tolika izdvajanja za socijalnu skrb. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I posljednja replika Goran Marić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić, govorili ste čini mi se spomenuli hrvatsko siromaštvo. Siromaštvo prijeti narodu kad većina ljudi ne može podmirivati svoje temeljne životne potrebe, a u Hrvatskoj se to već pretvara u većinu. Sve se lošije i manje jede, sve se slabije griju i sve se lošije odijevaju. U Hrvatskoj iako gospodarstvo nije sve, ali je sve ništa bez gospodarstva, jer se na gospodarstvu sve temelji i sve izgrađuje, a ono stagnira, ono je u recesiji. Međutim, jedino možda što bi trebalo buditi optimizam da potpredsjednik Vlade i nositelji ekonomske politike su zadovoljni što nemamo veći pad jer bi mogao biti i veći. Zadovoljni smo što ovako malo padamo slobodnim padom, još ni ne guramo. Nezaposlenost raste, raspoloživi dohodak pada, pada potrošnja, pada industrijska proizvodnja, pada sve osim cijena. Samo cijene ekstremno rastu. Prehrambeni proizvodi u godinu dana 40%. To onda uz ovakvu ekonomsku politiku ne prijeti više siromaštvo nego glad. Ali većini dok istodobno dok ide većini glad istodobno nekima je odabranoj skupini ljudi znatno bolje u Hrvatskoj. Samo ću jedan podatak iznijeti. Prije četiri godine ukupna neto dobit nekih poduzetnika u Hrvatskoj je bila 24 milijarde kuna, a sad manji broj, 30% manji broj poduzetnika je ostvarilo prošle godine u najvećoj godini krize 34 milijarde kuna neto dobiti nakon oporezivanja. Zar to nije zastrašujuće da se moramo svi zamisliti i da možda jednog dana ova većina neće završiti na socijalnoj skrbi i većina nas uz ovakvu ekonomsku politiku. Samo tada neće imati iz čega plaćati naknade jer ćemo biti ili u dužničkom ropstvu [[Upadica Batinić: Hvala.]] ili gladni. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor kolega Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Marić, kaže se tko stagnira taj nazaduje, tko stagnira, tko stoji taj nazaduje jer cijeli svijet ide naprijed, a mi stojimo ili čak polagano i padamo. Sad kažu manji pad. Tako da taj dotični gospodin o kojemu ste govorili potpredsjednik Vlade je zapravo koliko ja znam i prije nego što su došli na vlast da kažem podastirao nam je teoriju ekonomije, teoriju gospodarstva. A kada se uhvatio zaista gospodarstva onda se vidi šta je to zapravo da je iza svega stoji ništa, da nema, šuplja priča, e upravo tako. Tako da ovo što ste rekli, da je cijena hrane i da mi zapravo umjetno govorimo o inflaciji dva jedan, dva posto. Pa gledajte, evo samo primjera. Ja volim konkretne primjere. Svako jutro kupujem pirošku kad pođem na posao, pirošku, zagrebačku pirošku onu sa sirom koja je koštala 3 i pol kune. Od prije 10 dana ona je 5 kuna. Koliko je povećanje? Preko 40%. I zaista je tako. Hajde da je skočila na 4 kune, nego na 5 kuna, sa 3 i pol na 5 što potvrđuje i manje je pakiranje što potvrđuje zapravo potvrđuje. E to sam prigovorio zašto je sad manja? Kaže ne znam, tako proizvođač proizvodi, pa šta ja mogu. Tako da zaista ste u pravu i hvala vam evo na replici koju ste izrekli.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a Sonja König. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice ministrice sa suradnicima, kolege i kolegice. Pitanje pomoći onima koji trajno ili privremeno nisu u stanju sudjelovati u vlastitoj zajednici nije pitanje milosrđa, to je pitanje smisla i svrhe države. Socijalna politika jest odgovornost države. Ovaj Zakon o socijalnoj skrbi dokazuje da naša država i naša politika preuzima odgovornost i da unatoč teškoj situaciji u kojoj se naša zemlja nalazi pronalazi načine da na što pravedniji način raspodijeli sredstva i osigura onima koji su dospjeli u tešku socijalnu situaciju barem malo bolji život. Glavna namjera predlagatelja i ovog zakona je da se pomoć bolje usmjeri ka onima kojima je zaista potrebna da se unutar raspoloživih sredstava socijalne naknade pravednije raspodjele, da se pravičnije raspodjele. I vjerujemo da će se usvajanjem ovog Zakona o socijalnoj skrbi to i postići. Napokon će se informatizacijom sustava socijalne skrbi i povezivanjem s drugim sustavima preko sustava OIB-a olakšati uvid u imovinu i prihode korisnika i spriječiti da netko tko ima više nekretnina ili možda vrijedne pokretnine čak plovila ili umjetnička djela koristi pomoć na koju uopće nema pravo. Ovim prijedlogom zakona pojednostavljuje se i skraćuje administriranje i izračun socijalnih naknada, postiže točna evidencija i uspostavlja kontrola ostvarivanja prava. Zakonom se predviđa i uvodi institut zajamčene minimalne naknade o kojima se dosta govorilo, a ispred kluba želim ponoviti da je vezano uz tu naknadu važno naglasiti da ona ne može biti veća od bruto iznosa minimalne plaće u našoj RH. Mislimo da je to dobra odredba i da je to dobra poruka jer smatramo da jednostavno nije u redu da netko tko iz bilo kojeg razloga u određenom trenutku nije u mogućnosti svojim radom osigurati zadovoljenje svojih osnovnih životnih potreba ima za to veća sredstva od onih koji svojim radom osiguravaju i stvaraju ta ista sredstva. To određuje i načelo socijalne pravičnosti koje propisuje da korisnik ostvaruje prava iz sustava socijalne skrbi ne može korištenjem tih prava postići povoljniji materijalni položaj od osobe koja sredstva za život ostvaruje radom ili po osnovi prava koja proizlaze iz tog rada. Ne smije se dešavati da radno sposoban korisnik zajamčene minimalne naknade odbije ponuđeni posao, osposobljavanje, prekvalifikaciju ili dokvalifikaciju a da i dalje ima pravo na zajamčenu minimalnu naknadu. Svi na neki način imamo odgovornost ili snosimo odgovornost za svoje postupke ili svoje propuste. I ovaj zakon čini nam se u klubu HNS-a pravedno međusobno povezuje prava s odgovornošću. Stavlja naglasak na individualnu odgovornost. Zakon se naslanja i na načelo individualizacije svakog korisnika tj. pruža se pomoć u skladu sa stvarnim potrebama ljudi. To je pak povezano s jednim po nama izuzetno važnim načelom a to je načelo sudjelovanja u donošenju odluka. Korisnici se socijalnih usluga naime ovim prijedlogom zakona potiču da aktivno sudjeluju, da aktivno utječu na vlastiti život i odlučuju o većini njegovih odnosno tih svojih aspekata. Već smo u prvom čitanju zakona mnogo govorili o tome kako mnogi brigu o svojim roditeljima prepuštaju državi ali nasljedstvo baš i ne. Ponovno zato posebno pohvaljujemo odredbe zakona koji propisuju pravo RH na povrat iznosa isplaćenih na ime prava na zajamčenu minimalnu naknadu i prava na uslugu smještaja ili boravka. Molili smo, ako se sjećate poštovana zamjenice ministra u prvom čitanju ovog zakona, molili smo i predlagali kao i neke kolege zastupnici i gradonačelnik Bakra kolega zastupnik Klarić da se podrobnije razjasne članci zakona koji se tiču zabilježbe i povrata isplaćenih iznosa i naknada štete. Molili smo to kako ne bi došlo do neujednačenih interpretacija ili nerazumijevanja provedbe tog procesa. Nije do toga došlo pa ćemo s posebnom pažnjom pratiti zajedno s vama vjerujem poštovana zamjenice ministrice provedbu zakona i ukoliko se pokaže da postoje problemi u njegovoj provedbi potaknuti vas, a i sve nas, na eventualnu izmjenu i dopunu. U međuvremenu klub HNS-a podržava predloženi zakon jer dodatno uvodi red u sustav, propisuje veću odgovornost radno sposobnih primatelja socijalnih usluga i pomaže onima kojima je pomoć najpotrebnija. Hvala lijepa.
Hvala i vama. I prelazimo na pojedinačnu raspravu. Boris Kovačić, izvolite kolega.
Evo hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora, gospođo zamjenice ministrice sa suradnicama. Evo ja ću vrlo kratko. S obzirom da sam evo uzeo učešće u ovoj pojedinačnoj raspravi imam pravo onda govoriti samo o pojedinim, tako mi se čini da imam pravo, o pojedinim aspektima ovog predloženog zakona. Ali, htio bih nešto i reći i iz aspekta obnašanja i stjecanja iskustva, 13-godišnjeg iskustva, u jedinici lokalne samouprave gdje sam bio i proveo kao čelnik pa pogotovo kada je u pitanju socijalna skrb onda mogu reći pravednosti nikad dosta, nikad previše. A tim više što mi se čini da je ona teža i bolnija upravo kod tih kategorija ljudi a posebno kada su u pitanju starije osobe i nemoćne, osobe s invaliditetom i dakako što sam možda i na prvom mjestu trebao spomenuti djeca. Pa tog sam se ipak malo i da tako kažem nagledao i stekao iskustva. Nažalost imamo onako i gorkih ili pamtljivih. Pa zbog toga već sam i u replici spomenuo smatram da je vrijeme i da je trebalo donijeti novi tekst zakona i onako kako je to i ministrica svojevremeno i zamjenica predsjednika Vlade najavljivala kroz jedno sustavno rješavanje socijalne skrbi. Tim više što smatram da ovim predloženim tekstom zakona, to smo govorili i kod prvog čitanja a sada pogotovo evo u ovom drugom čitanju, doista mislim da je uvedeno više reda a to nam je potrebno s obzirom da ako se ne varam imamo ukupno taksativno 81 pravo ako se ne varam, a kroz jedinice lokalne samouprave ili tu različitost postoji od jedinica do jedinica, to mi je žao što postoje i te razlike jer ovise o fiskalnoj snazi pojedine jedince ali molim lijepo i tu je u pitanju ta vrsta pravednosti. Dakle ovo uvođenje više reda je za pozdraviti. Tim više što mislim da bi još posebno naglasio mrežu socijalnih usluga i informatizaciju. To je jako, jako bitno zbog ukupne suradnja je potrebna, o tome ću još nešto kasnije reći kroz dvije, tri rečenice. Zbog toga je i dobra odredba članka u prvom čitanju je to bio članak 28. sad je deset više, jel tako, vjerojatno 38. suradnja centara socijalne skrbi sa zavodima za zapošljavanje. Ja bih to i proširio tu suradnju i na jedinice lokalne samouprave ali zato sam mislio posebno se osvrnuti na odredbe članka 218. i 219. ovog zakona koje govore o potrebi usavršavanja stručnih radnika pa tako u članku 218. se govori o stručnom usavršavanju koje podrazumijeva pojedinačnu i organizirane itd. u struci da sad sve to ne čitam a posebno u članku 219. supervizija što podrazumijeva proces učenja, razvoja i metoda podrške stručnim radnicima i to apsolutno pozdravljam jer smatram da stručnost, iskustvo i poznavanje određenih mjesnih prilika su presudne za dobar rad centara i ljudi koji rade u centru za socijalnu skrb. Dakle ove odredbe držim izuzetno važnim tim više što je ovim tekstom zakona velika odgovornost ali ne samo odgovornost nego i brojna zaduženja su pred centrima bez obzira što je ministrica danas govorila da su četiri posla sada lišeni kada je govorila o Obiteljskom zakonu, ja mislim da je i dalje velika obveza postoji. Međutim, htio bih jedan aspekt tu posebno naglasiti. Od izuzetne je važnosti da u centru rade ljudi prije svega stručno osposobljeni. To je na prvom mjestu, stručni radnici ali isto tako možda sam tu malo staromodan. Ali isto tako oni ljudi koji vrlo dobro poznaju teren. Vi spominjete ovdje u zakonu se spominje iskustvo i tako, ali to govorim. To govorim s razlogom. Ne navijam i nemam pravo govoriti o nekakvom lokalnom zapošljavanju jer govorimo prije svega o stručnim radnicima, školovanim ali s druge strane evo inzistiram i navijam na ljudima koji neće imati prolazno radno mjestu u centrima a imamo i takvih iskustava nažalost, koliko je tu odgovorno ministarstvo ili netko drugi, možemo i o tome razgovarat nego se zalažem za stručne ljude koji će ostati u centru koji će poznavat teren i koji će dobro poznavati mjesne prilike. I apeliram na veću suradnju sa jedinicama lokalne, isto tako i regionalne samouprave. Dakle, ono što sam na početku rekao uz stručnost, iskustvo, poznavanje mjesnih prilika, mislim da je to od posebne važnosti za dobar rad centara socijalne skrbi. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I zaključno u ime predlagatelja zamjenica ministrice, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, evo ja ću iskoristiti još ove dvije minute samo, neću više da konačno i zaključno razjasnim priču oko obiteljskih centara. Obiteljski centri se ne ukidaju potezom pera, da su se obiteljski centri htjeli ukinuti kako se ovdje reklo potezom pera za to je postojala mogućnost, lani u veljači se mijenjao Zakon o socijalnoj skrbi. Tom prigodom je ta prilika je bila izvrsna mogućnost da se tako nešto napravi, ali to se nije htjelo napraviti upravo pod rukovođenjem onih koji se bave da upotrijebim engleski izraz cor biznis a to je centri za socijalnu skrb, oni koji se bave znači glavnim poslom u području obiteljske politike, pod njihovim rukovodstvom mi smo uvjereni stručni kadar obiteljskih centara će biti dobro vođen jer njima je trebalo dati ulogu, dati svrhu i dati cilj. Upravo centri za socijalnu skrb pozdravljaju odluku pripajanja obiteljskih centara na način da im postaju ustrojstvene jedinice jer im i stručni kadar treba za savjetovalište i sve ove poslove koje će im novim obiteljskim zakonom dodijeljeni. Što se tiče bojazni za pripremu, za primjenu novog Zakona o socijalnoj skrbi tu bojazni nema, sve pripreme za primjenu kako zajamčene minimalne naknade tako i svih drugih instituta iz novog Zakona o socijalnoj skrbi krenuli su već u listopadu, sastanci se sa centrima kontinuirano održavaju. U petak je još jedan od tih sastanaka sa ravnateljima svih Centara za socijalnu skrb ako postoje još neki upiti ne naravno samo o prelasku na zajamčenu minimalnu naknadu već i oko svih drugih stvari oko koje postoje nedoumice. Hvala vam lijepo na raspravi. Sve podnesene amandmane pažljivo ćemo razmotriti, ukoliko ih neke od njih i ne uvrstimo postoji još uvijek mogućnost i u krajnjoj liniji za nadopunjavanje i nadogradnju našeg sustava. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama zamjenice ministrice. Zahvaljujem i vašim suradnicama. Ovime zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti, a sutra nastavljamo sa Konačnim prijedlogom Zakona o mirovinskom osiguranju, drugo čitanje P.Z. br. 509. Ugodan nastavak večeri vam želim.
Konačni prijedlog Zakona o socijalnoj skrbi, drugo čitanje, P.Z.E. br. 510. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli, imamo posebnu tablicu. Molim predstavnicu predlagateljice, poštovanu Maju Sporiš, zamjenicu ministrice socijalne politike i mladih da se očituje o amandmanu broj 1. Kluba zastupnika HSU-a. Povučeno. Hvala lijepa. Amandman broj 2. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, poštovana zamjenice ministrice.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Amandman pod rednim brojem 2. se ne prihvaća. U slučaju prihvaćanja ovog amandmana tijekom privremenog smještaja djeteta došlo bi do preklapanja prava koja služe zadovoljenju istih potreba. Obzirom da se već i samim priznavanjem prava na privremeni smještaj osigurava zadovoljavanje osnovnih životnih potreba korisnika.
U ime predlagatelja amandmana tko se javlja? Poštovani zastupnik Mladen Novak, izvolite.
Činjenica je da u ovom amandmanu smo tražili da se doda riječ "dugotrajno" a amandman je iniciran slučajevima iz prakse da roditelj koji ima, koji vodi, koji je ujedno i skrbnik takvom djetetu ima zdravstvenih problema za vrijeme kojih ne može obnašati svoju dužnost. Konkretno, bilo je riječi o slučaju da ljudi odlaze na bolničko liječenje od 2 mjeseca i za to vrijeme dijete gubi pravo na osobnu invalidninu. Mislim da to nikakav trošak nije da govorimo o slučaju na koje su ukazali roditelji takve djece. Prema tome, nije nešto da je nečiji hir, nego primjeri iz prakse, a mislim da je takvih slučajeva će bit zanemarivo malo, a stvarno je sramotno da u takvim slučajevima uskraćujemo pravo na osobnu invalidninu. Hvala. Molim glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 2. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 3. Kluba zastupnika HDZ-a poštovana zamjenice ministrice.
Ne prihvaća se. Produljenjem dozvoljenog dnevnog boravka osoba sa najtežim oštećenjima u ustanovama preko propisanog vremena dovela bi se u pitanje svrha priznavanja ovog prava.
U ime podnositelja amandmana, poštovana zastupnica Juričev-Martinčević.
Pa nedopustivo je da upravo Zakon o socijalnoj skrbi ne bude dovoljno socijalno osjetljiv. Apsurdno je da boravak djeteta s teškoćama u razvoju od 4 sata i 15 minuta ste mišljenja da treba ukinuti status roditelja njegovatelja. Pitam vas koliko je radnih mjesta u Republici Hrvatskoj koja omogućavaju da roditelj bolesno dijete dovede do škole, vrati se na svoje radno mjesto, 4 sata odradi i nakon 4 sata i 15 minuta ponovno dođe po to isto dijete. Imajući razumijevanja stavili smo 6 sati, a mislim da bi trebalo i 8 sati biti minimum kojim se može izgubiti jedan takav status. Hvala.
Tražite glasovanje? Da. Molim da se izjasnim o amandmanu broj 3 Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 4 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru.
Ne prihvaća se, a obrazloženje je jednako kao i za prethodni amandman.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Mladen Novak.
Slažem se, riječ je o istom tekstu, isti članak zakona i čak smo čuli u diskusiji kod obrazlaganja zbog čega se ne prihvaća da nismo dobro pročitali da u stavku 4. istog članka se to pravo omogućava. Pa zar mislite da taj roditelj koji ima takvo dijete da nema pravo na još jedno dijete? Možda ne bi imao, da nema potrebe i s tim drugim djetetom nešto boraviti. Ta 4 sata vi uskraćujete, to je limit, a u istom zakonu već spominjete 6 sati. I ovo se apsolutno slažem s ovom konstatacijom, ako ovakav zakon ne može biti barem u minimumu socijalni pa onda ne znam što možemo očekivati od vas. Hvala. Molim glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 4 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 5 Kluba zastupnika HDZ-a, poštovana zamjenice ministrice.
Ne prihvaća se. Stručni nositelj je na temelju provedenih analiza utvrdio opravdanim pripajanje obiteljskih centara centrima za socijalnu skrb te se Konačnim prijedlogom zakona o socijalnoj skrbi ne predviđa obiteljski centar kao ustanova socijalne skrbi.
U ime predlagatelja poštovana zastupnica Juričev-Martinčev.
Pa sramota je da se to obrazlaže kao nekakvom uštedom, a znamo da ostaju isti prostori, isti djelatnici, znači mijenjamo natpise, ploče, memorandume, vizit karte, samo će doći do novih troškova ako prostori i ljudi koji su se bavili time i dalje ostaju na istim poslovima.
Tražite glasovanje? … [[Upadica se ne razumije.]] Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 5 Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6 Kluba zastupnika IDS-a i nezavisnog zastupnika Furia Radina.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je istovjetno kao za amandman pod rednim brojem 5.
U ime kluba podnositelj amandmana poštovani zastupnik Valter Boljunčić.
Hvala. Dakle, mi smo … više amandmana koji su vezani, a u biti su veoma slično prijašnjem amandmanu, a radi se o tome da se traži da ostanu obiteljski centri zato što usluge obiteljskih centara ne traže samo oni kojima treba socijalna skrb. Osim toga, zavodi za socijalnu skrb obično imaju toliko posla da će sad ovaj dodatni posao koji će se uzeti definitivno smanjiti nivo koji usluga pruža obiteljski centar. Mislim da je to u smislu preventivnog djelovanja da treba ostati. A isto tako ste zaboravili da je u cijelom nizu određenih potpisa međunarodnih gdje se štite ljudska prava pa je u svojim planovima Vlada Republike Hrvatske usvojila činjenicu da će ostati obiteljski centri i da se podržavaju i prati se rad obiteljskih centara. Tako da je to malo u neskladu s time. Mislim da se jedna bitna fakta stavlja u neko područje gdje jednostavno neće doći do one uloge koju imamo. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 6 Kluba zastupnika IDS-a i nezavisnog zastupnika Furia Radina. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 7 istog kluba zastupnika i istog zastupnika, IDS.
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje je isto kao za amandman pod rednim brojem 5.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Valter Boljunčić.
Razlog je isti kao što sam ja prije rekao. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 7 kluba zastupnika kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 8 Kluba zastupnika HDZ-a.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je također isto kao za amandman pod rednim brojem 5.
U ime podnositelja poštovana zastupnica Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa upravo svjesni situacije smo predložili da dio troškova financiranja snose i jedinice lokalne samouprave pa evo nažalost ni to niste prihvatili.
Tražite glasovanje također? [[Upadica: Tražim glasovanje, da.]] Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 8 Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 9 poštovanog zastupnika Branka Hrg.
Ne prihvaća se. Stručni nositelj nije imao intenciju uopće na ovaj način urediti pitanja javnog privatnog partnerstva u sustavu socijalne skrbi.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Branko Hrg.
Ja moram reći da bi možda bilo bolje da je imao jer bi vjerojatno došli do puno boljih mogućnosti rješavanja pitanja starih i nemoćnih osoba. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 9 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 10 istog zastupnika, poštovanog Branka Hrg.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je isto kao za prethodni amandman.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Branko Hrg.
Isto. tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 10 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 11 Kluba zastupnika HDZ-a poštovana zamjenice ministrice.
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje je isto kao za obrazloženje za amandman pod rednim brojem 5.
U ime podnositelja amandmana poštovana zastupnica Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Pa zanimljivo je slušati da Vlada ne prihvaća, a program Vlade koji je preuzela za provedbu pravnih stečevina EU za 2013. se predviđao nastavak rada obiteljskih centara. Vaše ministarstvo je strateškim planom za razdoblje od 2013.-2015. te od 2014.-2016. podržalo praćenje rada obiteljskih centara. Tako je interesantno slušati da sad Vlada i to isto ministarstvo ovo ne prihvaća. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 11. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 12. Kluba zastupnika IDS-a, Furia Radina, Valtera Boljunčića i tko je treći ne znam?
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje je isto kao za amandman pod rednim brojem 5.
U ime kluba?
Obrazloženje isto kao i prije, tako da ponovno tražim glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 12. zastupnika IDS-a Kluba zastupnika u Hrvatskom saboru. Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 13. istog Kluba zastupnika IDS-a.
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje je također isto kao za prethodni amandman.
U ime podnositelja amandmana, poštovani zastupnik Valter Boljunčić.
Tražim glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 13. kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 14. Kluba zastupnika HDZ-a.
Amandman se ne prihvaća. Obrazloženje je isto kao i za prethodni amandman.
U ime kluba HDZ-a traže glasovanje. Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 14. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 15. Odbora za zakonodavstvo Hrvatskog sabora.
Amandman se ne prihvaća. Stručni nositelj je smatrao da nije potrebno dodatno pravno i nomotehnički urediti izričaj.
Povlači se.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Amandman br. 16. istog odbora.
Ne prihvaća se iz istih razloga kao i prethodni.
Povlačimo.
Povlači se br. 16. Amandmana br. 17 zastupnika Branka Hrga.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je isto kao za amandman pod rednim brojem 9.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Branko Hrg.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa naime, odbijanjem onih amandmana već otprije napravili smo jednu diskriminaciju jer u decentraliziranim funkcijama kad šaljemo novac prema županijama i regionalnoj samoupravi za financiranje staračkih domova i smještaja umirovljenika u staračke domove ustvari dovodimo u jedan neravnopravan položaj ostale umirovljenike koji su smješteni u privatne domove ili domove koje su građani podigli na nekom drugom modelu. Ovaj model koji ovdje predlažemo u ovom amandmanu ustvari je puno bolji model nego što je javno-privatno partnerstvo ali dozvoljavam da je i ono dobro. Dakle, više se definitivno ne grade domovi iz društvenog proračuna, iz državnog proračuna i lokalnih proračuna nego se grade na neke druge načine. Na ovaj način ako se stavi model prava građenja a model nije izmišljen dakle on već postoji, on se tako radi mislim da se na vrlo jednostavan način može riješiti pitanje izgradnje velikog broja domova za stare i nemoćne i pitanje subvencioniranja smještaja u tim domovima. Da li od lokalne samouprave, da li od regionalne ili od same države. Tako da mislim da nije dobro razmotrena ova ideja i ovaj prijedlog, ali u redu. Tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 17 poštovanog zastupnika Branka Hrg kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 18. istog zastupnika.
Ne prihvaća se. Stručni nositelj nije imao intenciju na ovaj način urediti pitanje javno-privatnog partnerstva u sustavu socijalne skrbi, odnosno uključiti pravo građenja.
Molim očitovanje.
Ja nisam ni govorio o javno-privatnom partnerstvu, ja sam govorio dakle o modelu koji smo mi nazvali pravo građenja. I to nije model javno-privatnog partnerstva, to je model koji je saživio dakle u praksi. Ja bih pozvao predstavnice ili predstavnike ministarstva da dođete u Križevce da vam prezentiramo taj model. Imamo investitore koji su zainteresirani graditi u Hrvatskoj više takvih domova. Imamo potrebe u gradovima da se ljudi smjeste, imamo potrebe za pokretanje investicijskih ciklusa, imamo potrebe za otvaranjem novih radnih mjesta. Ovaj model sve to nudi vrlo jednostavno i vrlo lagano, vrlo praktično. Samo da pokrenemo 50 staračkih domova pokrenuli bi investicije od milijardu kuna, otvorili bi 1500 radnih mjesta i zbrinuli 5000 umirovljenika. Bez jedne kune državnog novca ili novca lokalne samouprave. Ja ne znam da li ste dobro sagledavali, vjerojatno niste, ili niste htjeli. Mislite da ste najpametniji. Niste baš najpametniji, mogli bi malo pogledati što se događa oko vas i mogli bi malo možda gledati drugačije da vidite da postoje neke ideje, neke stvari koje se mogu bolje napraviti. Tražim glasovanje.
Poštovani zastupniče kojim metrom mjerite pamet nečiju? Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 18. poštovanog zastupnika Branka Hrga kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman br. 19. Odbora za zakonodavstvo.
Ne prihvaća se. Obrazloženje je isto kao za amandman pod rednim brojem 15. nomotehnika.
Povlači se.
Povlači se amandman br. 19. Amandman br. 20. istog odbora.
Također se ne prihvaća. Stupanjem na snagu odluke iz članka 95. stavka 3. u isto vrijeme prestaje važiti odredbe koje financiranje domova socijalne skrbi kojima je osnivač RH i decentraliziranih domova uređuju na isti način i tek tada može stupiti na snagu odredbe članka 95.stavka 2.koja govori o financiranju tih istih domova na potpuno drugi način.
Amandman je povučen. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona, molim da se izjasnimo. Tko je za? Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 80 glasova za i 24 glasa protiv donesen Zakon o socijalnoj skrbi u tekstu kako ga je predložio predlagatelj bez prihvaćenih amandmana. Prelazimo na raspravu po utvrđenom dnevnom redu, to je - Konačni prijedlog Zakona o mirovinskom osiguranju, drugo čitanje,P.Z.E. br. 509; Predlagateljica zakona je Vlada RH. Kod donošenja ovog zakona, primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, to su članak 194. do članka 202. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o Konačnom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješće ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar rada i mirovinskog sustava, Mirando Mrsić. Izvolite ministre.