Molt bon dia, diputats. Abans de començar aquest Ple, amb la primera sessió de control al nou Govern, aprofito per donar la benvinguda a tots els consellers, que estan separats per les mampares preceptives i, per tant, amb una certa incomoditat visible. Per tant, els demano, doncs, paciència, perquè aquestes són les mesures que han establert els serveis de la cambra per poder complir amb les condicions de seguretat. [[Manifestació de condemna de la violència homòfoba]] Els voldria fer avinent que ahir la Junta de Portaveus, amb els vots a favor de tots els grups de la cambra amb una sola excepció, va aprovar declarar una declaració de condemna arran de les agressions gravíssimes, agressions homòfobes que han tingut lloc aquest cap de setmana. Com a presidenta del Parlament, condemno de forma absoluta i rotunda aquests fets i així ho he traslladat a les víctimes. Aprofito per enviar una salutació cordial al Michael, que és la víctima que va patir d'una manera més brutal aquesta violència, amb qui vaig tenir ocasió de parlar després de sortir de l'operació que va requerir per la brutal pallissa de la qual va ser objecte. Estem parlant d'unes agressions intolerables, inhumanes, que no han de tenir cabuda de cap de les maneres en la nostra societat. I, per tant, amb aquesta declaració, aquesta cambra mostra el seu rebuig total i frontal, i expressem, evidentment, el nostre suport a les víctimes. Com a representants que som dels ciutadans de Catalunya, tenim el deure no només de canviar els discursos, sinó també de transformar la realitat per fer que mai més ningú hagi de patir aquesta violència. Tant de bo que aquestes paraules, que avui són de rebuig i d'indignació contra unes agressions intolerables, ho puguin ser també aviat de celebració de la llibertat de ser com es vulgui ser i d'estimar com es vulgui estimar. Pel que fa a les xifres amb relació a la covid, tenim una xifra acumulada de 22.182 defuncions. Abans-d'ahir vam poder celebrar que no hi havia cap mort per aquesta causa. És evident que tenim ganes de bones notícies, tanmateix la millor manera de tornar a la normalitat és no abaixar la guàrdia. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] De conformitat també amb la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre l'operació de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que segons les dades de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici de l'any 2021 s'han comptabilitzat 773 persones mortes i desaparegudes a la Mediterrània. Encara en aquest marc de la covid i de les delegacions de vot, els faig avinent que, de conformitat amb l'acord de la Mesa i la Junta de Portaveus sobre la celebració en format reduït de les sessions plenàries, ateses les circumstàncies actuals de pandèmia, hi ha seixanta-quatre diputats que han delegat el seu vot per a aquesta sessió plenària. I abans de passar al primer punt de l'ordre del dia, també els faig avinent que la Junta de Portaveus va acordar traslladar al Ple la proposta per retirar la Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995, del codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi. Per aquest motiu, els informo de la inclusió d'aquest nou punt a l'ordre del dia, que se substanciarà a continuació del punt número 8. I també, a continuació, els recordo que la llista de les preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier del Ple. I d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària que ara mateix comencem. El primer punt de l'ordre del dia són les preguntes amb resposta oral. [[Pregunta al Govern sobre l'orientació de les polítiques digitals i de territori]] [[310-00032/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'orientació de les polítiques digitals i de territori. Formula la pregunta la senyora Elsa Artadi, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Molt bon dia. Gràcies, presidenta. Vicepresident, moltes felicitats pel seu nomenament. Aprofito per desitjar al nou Govern tots els encerts en la responsabilitat de servir la ciutadania. Les eleccions del passat 14 de febrer van estar marcades per dues urgències: l'emergència democràtica que viu el nostre país i que només es resoldrà amb l'amnistia i l'exercici del dret a l'autodeterminació, i la necessitat de fer front a la crisi econòmica i social derivada de la pandèmia. Fer-ho amb tothom, assegurant que no deixem ningú enrere. Tanmateix, les polítiques adreçades a resoldre aquestes dues urgències han de ser compatibles amb el gran repte que tenim com a país, que és aplicar polítiques veritablement transformadores, per assegurar un creixement intel·ligent, sostenible, equilibrat i inclusiu. En la darrera legislatura, quan per primera vegada es va constituir el Departament de Polítiques Digitals, no tothom ho va entendre. No tothom s'ho va agafar d'una manera seriosa. Jo avui el vull felicitar per haver estat valent, per haver estat pioner –perquè veiem estructures similars arreu d'Europa– i felicitacions per la feina feta. De fet, aquest nou departament que ara encapçala, Polítiques Digitals i Territori, segurament és la conseqüència d'aquesta bona feina feta. Ha de ser el departament clau per aquesta transformació que urgeix en el nostre país. Perquè si amb la recuperació de l'autogovern es van millorar les carreteres, es van construir serveis sanitaris a totes les comarques, es va dotar d'equipaments els nostres municipis –equipaments esportius, escolars, culturals– i s'ha anat millorant la xarxa de transport públic a tot el país, avui, a totes aquestes necessitats se n'hi suma una d'imprescindible, que és l'accés a la informació, l'accés a la tecnologia, l'accés a les dades. Perquè no hi haurà cohesió territorial i no hi haurà cohesió social si no garantim aquest accés per a tothom, visqui on visqui, tingui la situació que tingui. És per això que avui li preguntem, des del Grup de Junts per Catalunya, per les principals polítiques que preveu desenvolupar el seu departament per garantir la igualtat d'oportunitats per a tothom, perquè pugui desenvolupar el seu projecte vital, personal i professional en el nostre país. Gràcies.
Moltes gràcies. Per respondre, té la paraula el senyor Puigneró, vicepresident i conseller de Polítiques Digitals i Territori. Però aprofito per dir que facin ús de la paraula amb la mascareta posada. Gràcies.
Sí; gràcies, presidenta. Molt bon dia, diputada, diputats i diputades. Mirin, com a vicepresident del Govern, en aquesta legislatura m'he marcat, podríem dir, dos grans objectius, eh? El primer, evidentment, és avançar cap a aquest projecte de la república catalana. Però també i tan important com el primer i, per tant, van lligats, és fer d'aquest país un país de progrés. I avui, en el segle XXI, ser un país de progrés vol dir ser un país connectat. Un país connectat per terra, un país connectat per mar, un país connectat per l'aire i fins i tot pel ciberespai. Per tant, el gran repte que tenim en aquesta legislatura és treballar perquè aquest país tingui unes infraestructures del segle XXI, que segurament incorporaran les que ja tenim al segle XX, les adaptaran, les transformaran i n'afegiran de noves. Hem estat un país industrial i les infraestructures han sigut claus, havíem de moure mercaderies i persones; ara hem de ser també un país digital, i, per tant, hem de poder moure bits i megabits. Això serà cabdal per a la competitivitat del nostre país. No serem un país social en el segle XXI, si no som també un país digital. I aquest progrés econòmic l'hem de poder repartir per tot el territori. Hem de ser un país equilibrat; un país sostenible. Hem de ser un país, com dic sempre, que no sigui un país allò..., xupa-xup, eh?, un país amb un cap molt gros i un cos molt petit. Hem de vertebrar el territori i hem de fer possible que aquest progrés arribi a tot arreu. I, per tant, les infraestructures s'han d'entendre en clau de territori. I, finalment, aquest país no es pot permetre el luxe de no tenir un aeroport preparat per a l'economia del segle XXI. Per això ahir el Govern, amb el president, vam decidir aprovar una primera mesura, que és una taula institucional per abordar el que ha de ser aquest aeroport que necessita Barcelona i que també necessita tot Catalunya. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de recerca]] [[310-00033/13]] Pregunta al Govern, a respondre oralment en el Ple, sobre les polítiques de recerca. Formula la pregunta al senyor Ferran Roquer, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera Geis... És un plaer, és un plaer per a mi fer-li aquesta primera pregunta al mateix temps que la felicito pel seu nomenament, a vostè i a la resta de membres del Govern. Ara més que mai s'ha demostrat, amb la pandèmia, el sistema o la importància de tenir un bon sistema de coneixement. La recerca és un pilar fonamental per construir una societat robusta i capaç de fer front a les emergències i situacions límit. Catalunya és una de les principals regions europees en la captació de fons. Sense anar més lluny, l'any 2014 i l'any 2020, el sistema de recerca de Catalunya ha captat 1.500 milions d'euros del programa Horizon 2020, que representen el 2,5 per cent del total. Aquesta dada és molt significativa si tenim en compte que Catalunya només representa l'1,5 per cent de la població o l'1,6 per cent del PIB. El sistema de recerca de Catalunya el conformen 30 investigadors i investigadores, 1.444 grups de recerca reconeguts per la Generalitat, 1.680 start-ups, 315 spin-off universitàries i 30 nous centres Cerca i 17 del CSIC. El Pacte nacional per a la societat del coneixement conté acords estratègics per fer front als reptes de Catalunya. El Pla per a la recuperació econòmica i de protecció social elaborat per la Coreco i l'informe Catalunya Next Generation destaquen el coneixement com un dels principals eixos del model econòmic i social i institucional cap al que vol avançar Catalunya. Sabem de la importància de les polítiques de coneixement. Li demanem, consellera, quines són les prioritats més immediates amb les quals treballa el seu departament en matèria de recerca.
Per respondre, té la paraula la senyora Gemma Geis, consellera de Recerca i Universitats.
Bé; bon dia, presidenta. Diputats, diputades, consellers, consellera... Avui és la meva primera intervenció després d'haver assumit la responsabilitat de ser la consellera de Recerca i Universitats. I, per tant, encaro aquesta fase amb la voluntat de consens. De fet, aquesta era una demanda de país, de construcció de país. I, per tant, aquests dies m'he reunit ja amb els rectors, amb la rectora, he parlat amb directors de centres de Cerca, he parlat amb investigadors, amb investigadores, amb els sindicats del PAS, amb alguns sindicats estudiantils i, per tant, per construir aquesta estratègia de país des de la unitat. La veritat és que he pogut consolidar que segurament tots compartiran que Catalunya té una base sòlida de coneixement, però que cal anar molt més enllà. De fet, anar més enllà significa posar-nos en els estàndards europeus dels països capdavanters en el coneixement. I crec que l'eina indispensable, a què vostè feia referència, diputat Roquer, és el Pacte nacional per a la societat del coneixement, que va ser un pacte que s'hi va arribar amb els consensos des de la comunitat universitària, des de la comunitat científica. A més a més d'aquest pacte hi ha un acord de govern, de legislatura, que el que estableix és la voluntat d'arribar al PIB a un 2,12 per cent al final de la legislatura, que suposi més d'un 0,75 per cent del finançament públic de les nostres universitats, el nostre sistema de recerca. Perquè crec que ens hem de dotar, al més aviat possible, de la llei de la ciència. La llei de la ciència va quedar paralitzada arran de la inhabilitació injusta del president Torra, i ens permet posar i forjar un sistema de ciència, de coneixement, més modern que el que s'està presentant al Govern espanyol. I, per tant, crec que això és summament important, doncs, que ens posem a treballar de manera prioritària en aquesta llei de la ciència. Perquè al final, la recerca és talent, és coneixement, és vertebració territorial, és progrés econòmic, però també és progrés social. La recerca té aquesta dimensió social de la inclusió en la perspectiva de gènere. I, per tant, tot això..., crec que a Catalunya ara és el moment, a través del consens i de la necessitat que tots hem plasmat durant aquest temps, que la recerca, el talent, les nostres universitats es dotin d'un sistema de finançament just des del coneixement perquè Catalunya sigui capdavantera com els països europeus que estan al capdavant en aquesta societat del coneixement i Catalunya pugui fer aquest pas, que crec que ara és el moment, després de la pandèmia i com s'ha evidenciat què aporta tenir un país capdavanter en recerca i en coneixement, doncs, Catalunya pugui avançar. Moltíssimes gràcies.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre l'evolució de la pandèmia de Covid-19]] [[310-00034/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'evolució de la pandèmia de la covid. Formula la pregunta la senyora Assumpció Laïlla, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller, abans de res, felicitar-lo, a vostè i a la resta de l'executiu, pel seu nomenament i desitjar-los tots els encerts del món per a aquesta legislatura que comença. En qualsevol cas, a vostè, especialment, agrair-li que entomi aquest repte de liderar la salut del nostre país en un moment postpandèmia, podríem dir, però un moment encara transcendent, perquè, com deia Winston Churchill, el millor regal que es pot fer a un país és precisament la salut de la seva ciutadania. Per tant, gràcies també per entomar aquest repte. I, òbviament, quan parlem de la covid-19, el que no podem fer és deixar d'agrair, una vegada més, també des d'aquest hemicicle, la feina que ha fet el personal sanitari –que han fet, que fan i que faran–, igual que també tots aquells equips gestors i aquell personal no assistencial o no essencial que ha estat també a primera línia en aquesta lluita contra la pandèmia. I també a la ciutadania, perquè hem parlat molt de prevenció i crec que també a la ciutadania li hem d'agrair l'esforç que ha fet per seguir totes les recomanacions preventives d'hàbits de vida i hàbits de salut positius en aquesta pandèmia i que, per tant, també això ha ajudat a començar a revertir aquesta tendència que teníem fins a aquest moment negativa i que ara, en aquests últims mesos, òbviament, tenim dades epidemiològiques positives que el que fan és donar-nos esperança en com entomem aquest futur de la pandèmia, però també obligant a no abaixar la guàrdia. Tenim, doncs, una mortalitat que va baixant, tenim la població més vulnerable amb una incidència més baixa, tenim menys pressió a les unitats de cures intensives. I això, com deia, és gràcies també a aquesta tasca preventiva i a aquestes, en aquests moments, vacunes que ara tenim tots..., tenim previstes, no? per a tota la població en funció de les seves franges d'edat. La vacuna..., crec que compartiran amb mi que la pitjor vacuna és aquella que no ens posen, aquella que no arriba al nostre braç. Per tant, des d'aquest micròfon, el que li podríem preguntar al conseller és com..., quina previsió té el Govern, sobretot amb les vacunes, però també en tot l'àmbit preventiu en aquests propers mesos per tal de girar la truita i tornar, doncs, a aquesta certa normalitat que tots desitgem. Gràcies, conseller.
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats, com molt bé ha dit la diputada Laïlla, lo primer serà un agraïment, estendre aquest agraïment a tots aquests professionals, a tot aquest equip, perquè això és una funció i una feina d'equip. Un equip que ha estat liderant també tota la part de la pandèmia i de la vacunació i que continua en tot el seu gruix precisament liderant aquesta vacunació, aquesta campanya de vacunació i aquesta lluita contra la covid. Com vostè diu, les dades són favorables. En aquests moments podem estar estancats i estarem estancats alguns dies més al voltant d'uns quatre mil casos a la setmana. Això, en part, és degut perquè hem baixat molt la incidència en aquests..., en aquestes franges d'edat on hem ja començat a vacunar i, per tant, hem reduït dràsticament la mortalitat, la incidència i sobretot la incidència de malaltia greu, que és el que més ens preocupa, però també, certament, aquestes franges d'edat més joves, per sota de cinquanta, encara aquesta incidència està incrementant-se precisament perquè la vacuna encara no ha arribat. Esperem que properament, molt properament, ja puguem començar a vacunar aquesta franja d'edat de quaranta a quaranta-nou anys. És una franja d'edat que encara el risc d'emmalaltir, d'emmalaltir greu, és important. Per tant, aquí el focus serà clau, posar aquest focus. Hi ha un altre element també que hem de posar des del punt de vista preventiu i seguint amb les vacunes, que és aquelles persones ja quan arribem a una determinada, a un determinat nivell de vacunació, o d'adherència la vacunació, per exemple, ara en el grup de cinquanta, cinquanta-nou estem al voltant del 60 per cent, on hem de començar a fer una feina de buscar aquelles persones, de buscar proactivament aquelles persones que encara no s'han vacunat, preguntar el per què, preguntar si volen vacunar-se i això és una feina cabdal que estan fent els equips d'atenció primària per arribar a aquella protecció col·lectiva. Recordar sempre que la vacuna és una cosa individual; ens protegeix certament individualment, però el que és més important és aquesta col·lectivitat. I, per últim, també donar les gràcies al món local, perquè també s'ha bolcat amb tots aquells llocs i espais que hem utilitzat perquè pugui ser efectiva la vacuna. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre els fonaments econòmics i fiscals i les finalitats de la futura gestió del conseller d'Economia i Hisenda]] [[310-00031/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els fonaments econòmics i fiscals i les finalitats de la futura gestió del conseller d'Economia i Hisenda. Formula la pregunta el senyor Joan Carles Gallego, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Bon dia a totes i tots. Bon dia, senyor conseller, en primer lloc, felicitar-lo i desitjar-li sort i encerts. Sap vostè que per al nostre grup, el fet de que vostè tingui aquesta proximitat amb els equips directius de les grans societats mercantils de l'IBEX 35 no ens genera gaire confiança de que en lideri la recuperació econòmica i social al servei de la majoria del país, no? Per això, el que voldríem saber, el que li voldríem preguntar és quines orientacions, quina filosofia econòmica pensa vostè dur endavant en la política davant de la conselleria. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyor diputat. En primer lloc, dir-li que els fonaments seran els fonaments bàsics de l'economia i de la política fiscal que ajudin el país, el conjunt dels seus ciutadans i els seus empresaris i emprenedors, els centres de recerca que ara s'esmentava, a aprofitar els vents favorables i els recursos extraordinaris que vindran properament per poder reactivar una reactivació ferma, sòlida de l'economia i ajudar també socialment a que ningú es quedi enrere. Aquests seran els fonaments.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Joan Carles Gallego.
Gràcies, però miri, no ens en fiem. Vull dir, no ens en fiem de la seva resposta. Vostè, segons un estudi que ha publicat la revista digital Crític, vostè ha estat directiu de més de seixanta-vuit societats mercantils que han actuat, han operat en països on no es respecten els drets humans i ha liderat inversions en països que no respecten el medi ambient, no? Per això a nosaltres el que ens preocupa i el que ens agradaria que ens respongués és, amb relació al lideratge de la política econòmica, quin nivell de transparència i de participació... Vostè comptarà amb els representants de les organitzacions empresarials i sindicals, amb les administracions locals per tirar endavant les polítiques econòmiques, o vostè simplement estarà al servei de les pressions que puguin fer els lobbys empresarials o el nomenament d'experts digitals des de des del mateix Govern? Ens preocupa també, quan parlem de col·laboració publicoprivada, si s'utilitzarà la col·laboració pública i privada per liderar, enfortir el sector públic que lideri el procés de transformació econòmica i social del país o simplement la col·laboració publicoprivada servirà per engreixar de nou, com s'ha vingut fent aquests anys, el sector privat, el sector mercantil i, per tant, derivar beneficis que haurien de dedicar-se al servei públic, derivar-los al sector privat. I ens preocupa també quina és la fiscalitat que pensem tirar endavant. Si pensem tirar endavant una fiscalitat progressiva, una fiscalitat justa, una fiscalitat verda o pensem continuar amb les polítiques de regals fiscals, de bonificacions fiscals que de res serviran per assentar un model econòmic i dotar-nos dels recursos suficients per poder, precisament, tirar endavant aquestes polítiques que puguin estar al servei de la majoria social del país, de l'equilibri territorial i del respecte al medi ambient. Això és el que ens agradaria saber, això és del que no ens fiem i això és el que nosaltres voldríem saber, participació i transparència, fiscalitat progressiva i justa i, evidentment, un model de cooperació publica i privada que reforci el sector privat. Estarem a sobre vigilant-li la seva política econòmica. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Miri, senyor diputat, avui fa quinze dies vaig acceptar l'honor i la responsabilitat de ser conseller del Govern de Catalunya. Aquell mateix dia, per la nit, em vaig vacunar, però no em vaig vacunar contra la covid, em vaig vacunar contra totes les crítiques que estava segur que em caurien, sorprenentment, d'una banda i d'una altra, perquè crec que he estat desheretat, si alguna vegada he format part d'això que vostè comentava ara. En segon lloc, deixi'm dir-li que jo mai he tingut cap càrrec a cap empresa d'aquests països que s'han publicat. No he contestat ni contestaré cap altra crítica, perquè sé que serà constant, probablement, al llarg d'aquest mandat. Jo no he tingut cap càrrec, no he estat conseller, no he estat directiu, no he estat empleat de cap companyia de Líbia, de Guinea..., ni de Kazakhstan, ni de Perú, ni d'Equador. Mai he firmat cap paper ni cap contracte de cap d'aquestes empreses. El meu currículum explica amb molta transparència –crec que pocs consellers han estat despullats literalment en tan poc temps com jo– a on he estat i a on no he estat. I el meu compromís amb la sensibilitat social i amb el país està fora de dubte per qualsevol que em conegui una mica. I espero poder demostrar-ho. A nivell de polítiques econòmiques, jo estic molt agraït que vostè em segueixi de prop. I li dic una cosa, per acabar, deia l'Albert Einstein que és més fàcil desintegrar un àtom que un prejudici. Confio que alguns prejudicis també es puguin desintegrar. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la reforma del model de seguretat pública. [[Pregunta al Govern sobre la reforma del model de seguretat pública]] [[310-00029/13]] Formula la pregunta el senyor Joan Garriga, del Grup Parlamentari VOX.
Gràcies, senyora presidenta. ¿En qué va consistir la reforma del modelo de seguridad pública que le ha impuesto un partido que ampara la violencia como la CUP?
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Bé, primer, en primer lloc, voldria començar, abans de contestar la pregunta, agraint a tots els servidors públics i particularment als treballadors i servidors públics de la conselleria –Mossos d'Esquadra, Protecció Civil, Agents Rurals, Bombers– la feina que han fet durant aquest duríssim –duríssim, duríssim– any. Han fet una tasca ingent, han fet un servei gegantí, i em sembla que ho hem d'agrair per tot el servei que han fet al conjunt de ciutadans. Amb relació a la pregunta, no és fàcil en vint-i-cinc paraules dir dos mentides, però estava segur que si algú ho podia aconseguir eren vostès. La CUP no ha imposat cap model de seguretat; la CUP ha participat d'un procés de reflexió compartida amb relació a la governabilitat d'aquest país, la qual cosa els vull agrair. I, en segon lloc, la CUP no és una organització que promogui la violència. No em veig amb cor, sincerament, de dir el mateix de vostès. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Joan Garriga.
Gràcies, presidenta. Miri, senyor conseller, els seus socis de legislatura han defensat una humiliació personal a base de pintura als Mossos d'Esquadra que només complien sentències judicials. I no són els culpables, la policia, de que hi hagin ocupes violents o que hi hagi falta de «vivenda social. Els seus socis de legislatura han legitimat la violència contra el mobiliari urbà a Barcelona per defensar un delinqüent com el Pablo Hasél, que ha sigut condemnat per enaltiment del terrorisme. I han causat terror a la ciutadania, que no s'atrevia a sortir de casa. Els seus socis de legislatura els hi han exigit que es retirin de les causes judicials contra els presumptes delinqüents radicals separatistes i fins i tot contra els delinqüents que ataquen la nostra policia. I miri, senyor conseller, quan qualsevol persona normal va pel carrer i es troba la policia, doncs, té pau i tranquil·litat, perquè la policia, els Mossos són garantia de compliment de la llei; la policia, els Mossos són garantia de seguretat: la policia, en aquest cas els Mossos, i en democràcia, són els dipositaris de l'ús legítim de la força. I, per això, senyor conseller, des del Grup Parlamentari de VOX en Cataluña exigim el que la policia necessita i que els seus socis no voldran que els hi concedeixin: despolitització del cos; segon, augmentar la Brimo amb un total de cent places anuals fins el 2025; una bona equipació amb mitjans de protecció com foam o el que sigui menester per garantir la seva seguretat i la seguretat de tots; convocar la junta de seguretat i desenvolupar el pla de seguretat. Perquè, en definitiva, la inseguretat és insostenible a casa nostra i perjudica els ciutadans i el benestar social i econòmic de la nostra estimada regió catalana. Volem estar més segurs, volem sortir sense por pels nostres carrers i volem que Catalunya deixi de liderar la delinqüència a tot Espanya. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Presidenta... Miri, nosaltres estarem al costat dels servidors públics, dels agents dels Mossos d'Esquadra, dels Bombers, de Protecció Civil, dels Agents Rurals, per estar al costat de la gent, per estar al costat de la gent més vulnerable, que són justament aquells que protegeixen dia a dia amb el seu treball. Jo no penso participar en aquest Parlament d'una competició de qui està més o menys amb els Mossos partidàriament utilitzada per vostès. Segurament molts de vostès estaran sempre amb els agents de la Policia de Catalunya; el que els hi puc assegurar és que ningú ho estarà més que nosaltres. Però estar a favor dels Mossos i donar suport als Mossos no és enfrontar una part del poble de Catalunya contra una altra, no és anar contra uns col·lectius que pretenen estigmatitzar. I això nosaltres no ho tolerarem. Des del Govern treballarem per la seguretat pública d'aquest país al servei de la majoria de ciutadans, al servei i al costat dels treballadors públics, i combatrem amb energia la mentida, l'odi i la violència que vostès promouen. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'orientació de les polítiques de seguretat. [[Pregunta al Govern sobre l'orientació de les polítiques de seguretat]] [[310-00040/13]] Formula la pregunta el senyor Ramon Espadaler, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Moltes gràcies, molt honorable senyora presidenta. Honorable senyor president, membres del Govern, permetin-me també que les meves primeres paraules, en nom propi i del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, siguin, senyor conseller, per desitjar-li sort i encerts en aquesta legislatura, de nombre incert, no sé si la tretzena o la catorzena, no? En qualsevol cas, també manifestar-li la preocupació del nostre grup parlamentari per l'acord signat entre Esquerra Republicana i la CUP en data de 23 de desembre, i demanar-li una cosa molt concisa: serà aquest el full de ruta que guiarà la seva actuació al capdavant de la conselleria?
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Senyora presidenta... Senyor Espadaler, moltes gràcies. El que inspirarà i el que guiarà aquesta conselleria i el Govern en matèria de seguretat és, en primer lloc, estar al costat dels servidors públics, perquè és la nostra obligació donar-los confiança; estar al costat dels ciutadans, estar al costat dels ciutadans, bàsicament, fonamentalment, dels més vulnerables. I justament en aquesta conselleria de vulnerables ho som tots en algun moment: accidents i tantes circumstàncies en les que podem necessitar els serveis públics. Combatre totes les violències, no només les que alguns proclamen, sinó totes les violències. Aquests dies –i ara ho comentava la presidenta– n'hem patit alguna de molt evident. Però sobretot una: treure del debat i del combat partidari la política de seguretat i traslladar-la en el debat polític, al debat polític d'alçada, de fer punta al llapis, de fer les coses i de buscar solucions entre uns i altres i de trobar consensos des del diàleg sincer i profund entre uns partits i altres, entre uns partits democràtics i uns altres.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ramon Espadaler.
Senyora presidenta... Gràcies, conseller, per aquesta resposta que ens dona. Però, fixi's, vostè ens diu que estarà al costat dels servidors públics, i llegint l'acord signat al que em referia, entre Esquerra Republicana i la CUP, hi han alguns aspectes que no és precisament posar-se al costat dels servidors públics. No és posar-se al costat de la policia retirar-se de les acusacions particulars contra aquelles persones, doncs, que provoquen aldarulls i s'enfronten contra la policia. No és posar-se al costat de la policia qüestionar permanentment el model policial –nosaltres pensem que el model policial que tenim a Catalunya és bo, és democràtic, és modern, que és millorable com tot a la vida, però, en qualsevol cas, no qüestionable en essència. No és posar-se al costat dels servidors públics un reguitzell de punts, doncs, que vostès recullen en aquest acord: incomplir, per exemple, la legislació vigent en matèria d'ordre públic, per més que no els agradi. En qualsevol cas, si no els agrada, l'alternativa és canviar-la. Per tant, conseller, comparteixo la necessitat i la bondat, doncs, de trobar aquest espai per la política noble i per debatre en profunditat –aquí ens hi trobarà sempre, al nostre grup parlamentari–, però molt em temo que haurà d'escollir quin és el camí que vostè vol seguir. Perquè si el full de ruta que ve marcat en aquest acord ve amb tots aquests punts que ara li esmentava, a nosaltres no ens hi podrà trobar. I fixi's que posar-se, doncs, al servei, al costat o seguint un full de ruta d'un dels extrems d'aquesta cambra el que fa –i ho acabem de veure amb la pregunta que ha precedit– és acabar alimentant l'altre extrem de la cambra. Nosaltres creiem que aquest país en necessita només un, d'embat, que és un embat contra la violència, totes les violències a les que ens referíem, contra la pandèmia, contra la crisi i a favor de l'economia productiva i a favor de la convivència. Aquí ens hi trobarà sempre. En afeblir la policia, no ens hi trobarà en cap moment. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Presidenta... Diputat, miri, sovint parlem de la unitat civil del poble de Catalunya. Ens preocupa a tots. Això ha informat la meva activitat política i la d'aquest Govern, i la de molts diputats d'aquesta cambra. Per garantir-la, segur segur segur que s'han de fer moltes coses i segur segur segur que tots ho podem fer molt millor. Ara bé, hi ha una cosa que és fonamental, que és fugir dels estigmes, fugir de valorar les coses en funció de qui les diu, en funció de quin és el partit que fa les propostes. Miri, jo els invito, ja ho he dit, els convido a la reflexió conjunta, al diàleg i al consens. I a una darrera reflexió. Molts dels grans consensos que hi ha en la nostra societat sovint han vingut de posicions polítiques que en el seu moment eren perifèriques, que eren marginals, que no formaven part..., o que es consideraven marginals, que no formaven part dels grans consensos de país, de les organitzacions que eren nuclears. D'això en saben molt els sindicats de classe, el moviment feminista, el moviment ecologista. I avui són aquelles propostes de les quals moltes vegades se'n feia befa nuclears en els grans acords. Penso en moltes coses, però, per exemple, en les pilotes de goma. D'on van sortir aquestes primeres propostes? I avui són consens d'aquesta cambra.
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre les polítiques d'habitatge]] [[310-00041/13]] Pregunta a respondre oralment en el Ple sobre les polítiques d'habitatge. Formula la pregunta la senyora Rosa Maria Ibarra, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. En primer lloc, deixi'm que el feliciti per les seves noves responsabilitats i li desitgi sort i encerts en la seva tasca. Li anunciem per part nostra una actitud rigorosa de seguiment del departament, però també propositiva i constructiva. I deixi'm que li recordi que, entre les seves responsabilitats, també hi ha les polítiques d'habitatge. I l'hi dic perquè en la seva primera intervenció avui al Ple, doncs, ha fixat dos objectius de legislatura: un que era el d'avançar cap a la república catalana –¿cómo no?– i l'altre que era..., ha parlat d'infraestructures; però cap menció a l'habitatge. Un dels problemes més greus que té aquest país, vostè d'entrada no l'ha fixat com un objectiu de la legislatura. Esperem que aquesta no sigui la tònica del departament durant tot el seu mandat. Però centrem-nos en la pregunta. Conseller, quin serà el capteniment del Govern respecte a dos punts fonamentals en les polítiques d'habitatge per nosaltres a Catalunya. En primer lloc, com encararan l'emergència habitacional; és a dir, quina sortida donaran a les persones que han perdut o estan a punt de perdre el seu habitatge perquè no poden fer front al pagament d'aquest? I un segon punt, que és com pensa o si pensa el Govern reeditar el pacte nacional per l'habitatge. Miri que ens vam escoltar atentament el president Aragonès quan va anunciar multitud de pactes nacionals, però aquest, el que afecta un dels temes cabdals, no l'hi vam sentir esmentar. Per això l'hi pregunto avui aquí a vostè, no? Pensen reeditar-lo? I si és així, quan començaran a treballar?
Per respondre té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Sí; gràcies, presidenta. Diputada, miri, el primer que faré..., i, evidentment, que l'habitatge serà una gran prioritat d'aquesta legislatura per a aquest Govern, i això ho demostra, precisament, l'acord de legislatura que hem signat Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. Un acord que li faré arribar ràpidament, perquè segur que quan el llegeixi estarà totalment d'acord amb les polítiques que proposem. Un acord, per cert, que l'apartat a què dedica més planes és, precisament, al de l'acord d'habitatge. Un acord, també, que a més a més farà la major inversió que s'ha fet mai en polítiques d'habitatge en els darrers anys per part d'un govern de la Generalitat. Per tant, nosaltres som els dels fets i no els de les paraules –o també els de les paraules però també sobretot els dels fets–, i, per tant, li faré arribar aquest acord perquè segur que quan el llegeixi, amb la primera intervenció que ha fet, segur que podrem, en col·laboració amb vostès, fer polítiques molt importants per a aquest país en els propers els propers anys.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, presidenta. Li agraeixo, eh, que me'l vulgui enviar. Ja el tinc i me l'he llegit, l'hi asseguro. I, de fet, he vist que en aquest acord hi figurava una partida pressupostària d'arribar fins a 1.000 milions per destinar-los a habitatge en aquesta legislatura, però és que l'acord que van signar vostès amb la CUP eren 1.000 milions a l'any, que, de fet, era el que havíem acordat en aquest hemicicle. Igual com també havíem acordat en aquest hemicicle renovar el Pacte nacional per a l'habitatge. En canvi, no l'hem vist, aquest pacte nacional, i vostè ara tampoc no ho ha respost. Ahir vam sentir com el president anunciava un grup de treball per garantir el dret a l'habitatge i evitar situacions de desnonament. Un grup de treball? De debò? A aquestes alçades? Escoltin, vostès no fa quinze dies que governen, fa cinc anys i, a més a més, l'emergència habitacional no va aparèixer ahir, sinó que fa molt de temps que està instal·lada a casa nostra. Per tant, la fase dels grups de treball ha passat i ara és el moment de posar recursos, de legislar amb instruments efectius i de buscar grans consensos en el món de l'habitatge per tirar endavant aquells reptes que tenim. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Sí; gràcies, presidenta. Diputada, miri, el que no farà aquest vicepresident és fer el que va fer el ministre del Govern de l'Estat, que ha dit que l'habitatge és un bé de mercat i no un dret social. Per tant, en primer lloc, dir-li que nosaltres, evidentment, entenem l'habitatge com un dret social i que fins que no es garanteix aquest dret social no pot ser un bé de mercat. En tot cas, dir-li que, perquè vegi que som dels fets, aquest primer acord que hem pres com a govern, el primer acord que fa el Govern en aquesta legislatura, és precisament un acord per crear un grup de treball on hi ha implicats diferents departaments, perquè això de l'habitatge no és només qüestió d'un conseller. Aquí afectem des de l'àmbit d'interior, justícia, drets socials, i, per tant, la política d'habitatge ha de ser una política integral. Un desnonament és un fracàs de tot el sistema i, per tant, l'hem d'abordar des de multitud d'àmbits en concret si volem, realment, resoldre el problema de l'habitatge en aquest país. I s'han fet coses: la passada legislatura, evidentment, es van aprovar decrets, es van aprovar lleis, també s'han fet ajuts, però tot això no és suficient. Sobretot també esperem –també des del seu grup, ja que vostès governen a Madrid– que amb el plan estatal de la vivienda, que en aquests darrers anys s'ha retallat el 50 per cent, també ens donin un cop de mà en aquest objectiu. Moltes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'estratègia prevista en matèria de turisme. [[Pregunta al Govern sobre l'estratègia prevista en matèria de turisme]] [[310-00042/13]] Formula la pregunta el senyor Juan Luis Ruiz, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per avançar.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor conseller, primer de tot, felicitats pel seu nomenament i desitjar-li molts encerts. Estem a punt d'iniciar una nova temporada turística, que ha de ser, sense cap mena de dubte, l'inici de la recuperació del sector, gràcies al ritme de vacunació i al futur passaport covid. Senyor conseller, quin és el capteniment del Govern en relació amb la seva estratègia en matèria de turisme?
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. I gràcies, diputat, per la pregunta, que em permet estrenar-me en aquesta cambra des d'aquesta perspectiva nova. Bé, efectivament, comença la campanya d'estiu. Estem a pocs dies, a poques setmanes de que s'intensifiqui aquesta campanya. Certament, preveiem una millora respecte a l'any passat, on la caiguda, especialment de les visites del turisme estranger, va ser molt important, de fins al 80 per cent. Hem de pensar que les visites del turisme estranger representen el 50 per cent de les visites, però el 85 per cent dels ingressos. Per tant, la baixada va ser molt important. A tal efecte, el Govern va reaccionar amb mesures d'ajuda, amb mesures d'estímul, amb subvencions a les empreses i als autònoms del sector, justament per poder pal·liar la situació, però, efectivament, els efectes, malgrat tot aquest paquet de mesures que va impulsar l'anterior Govern, han estat molt durs per al sector. Efectivament, la millora de les condicions sanitàries i el procés de vacunació són una gran notícia per al sector turístic. Són una gran notícia des d'un punt de vista econòmic, des d'un punt de vista de recuperació de l'activitat. I, evidentment, el capteniment d'aquest Govern i, en aquest cas, d'aquest conseller és ajudar el sector no només a poder desenvolupar aquesta campanya d'estiu, a intensificar l'activitat i que això comporti un cert creixement de la contractació, sinó també a posar les bases d'un model de turisme de qualitat, amb l'alt valor afegit i la sostenibilitat que avui no només ens reclama específicament aquest sector econòmic, sinó el conjunt de la societat.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Juan Luis Ruiz.
Moltes gràcies. Conseller, miri, hi ha un fet que ens preocupa, perquè així ens ho han fet arribar representants del sector durant aquestes darreres setmanes. Ahir mateix, la Federació de Càmpings de Catalunya..., que, per cert, encara estan esperant conèixer la darrera versió del Pla director de càmpings i li recordo que representa més de 270.000 places turístiques. Som conscients que costarà recuperar el turista internacional a nivells prepandèmia –vostè mateix ho acaba de dir– i, per tant, un dels potencials turistes que segur que tindrem és el del propi mercat espanyol. I aquí, senyor conseller, no hem fet els deures. Per exemple, Andalusia, la Comunitat Valenciana, Balears, Madrid, Euskadi i d'altres han impulsat uns bons turístics per incentivar el turisme intern. I a Catalunya? Doncs nosaltres, respecte al total de turistes espanyols, des del 2017 que anem perdent pes com a destinació. Concretament, hem passat del 15 per cent el 2017 al 13,8 per cent el 2019, el 2020 no compta per motius obvis, no? I això ens preocupa. I, actius singulars, en tenim i molts: en els espais naturals, en la gastronomia, en les platges, en el nostre patrimoni, en el nostre cicle festiu, en l'enoturisme, en el comerç, en el turisme esportiu... Per cert, parlant de turisme esportiu, actuarà el Govern amb responsabilitat i garantirà el futur de la Fórmula 1 al Circuit de Montmeló? Esperem que sí, en tot cas, ens agradaria saber-ho. La gent del sector turístic veuen amb preocupació com Catalunya perd competitivitat davant d'altres territoris de l'Estat. Senyor conseller, recondueixi aquesta situació i treballi per enfortir la confiança de Catalunya com a destinació turística dins del propi Estat. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Bé, senyor diputat, vostè sap –altra cosa és que es vulgui reconèixer o no– que des del mes de maig hem impulsat un pla de recuperació del sector amb 6 milions i mig d'euros justament per desenvolupar trenta accions que busquen, certament, fixar el turisme de proximitat en aquests moments. Però aquestes, evidentment, són les mesures a curt, hi ha mesures també a llarg termini, com abans li deia, d'avaluació i de repensar el model, justament perquè en la situació postcovid, postpandèmia, l'entorn canviarà, les demandes canviaran, el model turístic ha de canviar. I, per tant, treballarem amb el sector des d'un punt de vista de la concertació absolutament necessària d'aquests grans consensos polítics, que abans també comentava el conseller d'Interior, per construir aquest model, com li deia abans, apostant pel valor afegit, per l'excel·lència i per la qualitat. A tal efecte, tenim evidentment eines que haurem de desenvolupar aquí, al Parlament de Catalunya, com la Llei de turisme. Gràcies, diputat.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les línies estratègiques del Departament d'Empresa i Treball. [[Pregunta al Govern sobre les línies estratègiques del Departament d'Empresa i Treball]] [[310-00036/13]] Formula la pregunta la senyora Lluïsa Llop, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia a tothom. Conseller Torrent, avui que assumeix davant del Parlament la seva nova responsabilitat, vull felicitar-lo en nom propi i del Grup Republicà pel seu nomenament, però sobretot felicitar-lo i agrair-li la seva gran tasca com a president del Parlament estant en la primera línia de defensa de la nostra institució i garantint sempre que en el Parlament hi poguéssim parlar i debatre de tot. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]] Ara el repte que tenim al davant no és menor. Avui albirem llum al final del túnel que ens ha provocat la covid-19, sent conscients de l'enorme crisi econòmica i social que ha comportat i que afecta en major mesura els més vulnerables, aquells que ja van sortir de la crisi del 2008 més perjudicats per unes polítiques «austericides. Una crisi que ens deixa dades com la caiguda més gran del PIB des de la Guerra Civil al nostre país, i que té noms i cognoms darrere d'aquestes macroxifres. Noms i cognoms com els dels treballadors i les treballadores de Nissan de la Zona Franca, que han tornat al carrer un any després de l'anunci del tancament, o com els de la Robert Bosch al Penedès, que esperen la reindustrialització de les seves plantes i esperen molt no perdre aquests llocs de treball importants industrials. El repte va més enllà de la recuperació. Ens cal transformar i ens cal reindustrialitzar aquest país. És un moment per a l'ambició i per al lideratge. Ens cal un estat emprenedor, atrevit, que aprofiti l'oportunitat que ofereixen els fons Next Generation, que han de construir una economia més resilient i més inclusiva, també més igualitària i més equitativa. Una recuperació que sigui font d'una prosperitat compartida, d'innovació per fer front al canvi climàtic, de repensar el valor de la nostra economia per feminitzar-la, d'industrialitzar per aportar treball de valor afegit amb condicions dignes. La nova estructura de la conselleria ja és tota una declaració d'intencions, Empresa però també Treball. La reactivació del teixit econòmic ha d'anar acompanyada de la reactivació del teixit laboral i de la seva valorització. No ens en sortirem competint en precarietat i en costos laborals baixos, sinó en atracció de talent i de projectes d'alt valor afegit. Per tot això li vull demanar, conseller Torrent, quines seran les prioritats de la conselleria per reconstruir el teixit social i econòmic del país després d'aquesta covid-19.
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada, per les felicitacions. I jo en el meu torn el que voldria fer és agrair també la tasca del conseller El Homrani i del conseller Tremosa que van assumir aquest àmbit en uns moments molt complexos pel país. Bé; el president en el seu discurs d'investidura marcava, diguéssim, quines han de ser les prioritats del nou cicle polític, que en el cas d'Empresa i Treball són bàsicament dos objectius: d'una banda, la reconstrucció de l'activitat productiva, i de l'altra, el dret a garantir un treball digne i estable. Ambdós objectius són inseparables, són indestriables com molt bé deia vostè en la seva intervenció, perquè el que no volem és basar la recuperació en la destrucció dels llocs de treball, en la disminució dels salaris o en una degradació de les condicions laborals. Justament el que volem és el contrari, és a dir, que aquesta recuperació es basi en la innovació, en el talent i el valor afegit de les empreses. Des d'un punt de vista d'empresa, això implica que, evidentment, haurem de fer un esforç per ajudar el teixit empresarial a sortir de la situació de crisi, poder avançar malgrat les dificultats òbvies i evidents del moment, però també volem transformar el sistema productiu. I volem aprofitar, en aquest cas, els Next Generation, efectivament, com a palanca de canvi per reconstruir un sistema productiu que el volem fort, que el volem just, i que el volem competitiu. Dit en altres termes, el que busquem és sostenibilitat i resiliència. I això, des d'un punt de vista del món laboral, del món del treball, s'ha de traduir en la generació de llocs de treball de qualitat i equitat –amb totes les accepcions del terme equitat. Això haurem de fer-ho amb concertació social, amb diàleg social, amb diàleg amb tots els agents econòmics, socials i polítics del país, perquè estem en un moment cruïlla. No ens conformem en tornar a la situació prepandèmia, el que volem és posar les bases de la nova Catalunya, de la Catalunya postcovid, les bases per a les properes generacions. Estem en un moment en què ens hem de respondre a la pregunta: com i de què viurem els propers vint anys? Per tant, ens cal lideratge, no només al departament, al conjunt del Govern, però també en aquesta institució que està cridada a participar d'aquesta definició social, econòmica i laboral de la Catalunya que ve. Gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les prioritats polítiques del Departament de la Presidència. [[Pregunta al Govern sobre les prioritats polítiques del Departament de la Presidència]] [[310-00037/13]] Formula la pregunta la senyora Raquel Sans, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, Presidenta. En primer lloc, consellera Vilagrà, voldria aprofitar aquesta pregunta per felicitar-la, per felicitar-los a tots i a totes per les noves responsabilitats al capdavant del Govern. Com a consellera de la Presidència té encomanada una tasca que no serà gens fàcil, però que serà determinant per al bon funcionament del nou Govern: coordinar les diferents conselleries i impulsar el treball en equip, no només dins el Govern sinó també amb el món local, amb els 947 municipis i també amb una administració pública que ha viscut una situació duríssima aquest darrer any, cobrint la primera línia de la pandèmia, i que estem convençudes que el seu departament i vostè mateixa sabran acompanyar i cuidar. Tant el món local com les persones que conformen la funció pública del nostre país tindran un suport, una organització i un dimensionament progressista que necessiten més que mai. De fet, un bon exemple –abans en parlaven– de la tasca de coordinació que ha de dur a terme la seva conselleria, l'hem tingut aquesta mateixa setmana amb l'acord de govern que impulsa un grup de treball per lluitar contra els desnonaments. L'habitatge és i ha de ser una prioritat del nou Govern i, per tant, cal adaptar també l'Administració pública, amb l'objectiu de donar solucions reals a les persones que pateixen veritables dificultats d'accés a l'habitatge. Creiem, des d'Esquerra Republicana, que és una molt bona manera de començar. També ens agrada molt, consellera, el suport que aquests primers dies com a consellera ha ofert a l'esport femení, un esport massa anys oblidat i maltractat i que requereix, diria que exigeix, aquest acompanyament per part del Govern. De fet, el passat cap de setmana la vam poder veure en el seu primer acte públic a Sant Cugat del Vallès donant el tret de sortida a la segona edició de la «revolta, la volta ciclista femenina de Catalunya. També aquest mateix cap de setmana va poder acompanyar les jugadores del Futbol Club Barcelona a Leganés, a la final de la Copa contra el Llevant amb victòria de les blaugranes que els ha permès sumar el divuitè triplet de la història del Barça. Aprofitem també per felicitar-les des d'aquí. Com vostè mateixa va dir dissabte: aquesta ha de ser la legislatura de l'esport femení. Per tant, consellera Vilagrà, voldríem saber quines són les línies estratègiques que des de Presidència es marquen per als propers quatre anys. Gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Bé; gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Efectivament, aquest cap de setmana ens hem estrenat donant suport institucional a diferents esdeveniments d'esport femení, en aquest cas, hoquei; el mateix president, o jo mateixa, ciclisme i futbol. I això no és casual, aquesta legislatura es parlarà molt d'esport i es parlarà molt d'esport femení. En aquesta nova Generalitat republicana, totes les polítiques s'han d'impregnar de feminisme i, evidentment, l'esport no en pot ser una excepció. Però, com deia, Presidència de fet és una conselleria transversal i per tant també coordinem interdepartamentalment el Govern, i, per tant, farem polítiques ambicioses per garantir el dret a l'habitatge, però també per garantir el dret a polítiques socials, que en aquests moments, doncs, en fi, necessiten un reforç. Per tant, posant les persones al centre, les persones amb risc d'exclusió social al centre. I no ho farem sols, no ho farem soles des del Govern, sinó també amb el suport del món municipal, que és una altra de les potes importants que té el Departament de Presidència. I aquí, doncs, volem establir una relació honesta, una relació directa per, evidentment, abordar conjuntament tots els reptes: econòmics, socials i ambientals que té el país, juntament amb el món municipal. I, de fet, tant els municipis, consells comarcals, com el mateix Govern, el principal actiu que tenim són les nostres treballadores i treballadors, i volem obrir una nova etapa, una nova etapa de transformació, una nova governança pública; fer, efectivament, que el nostre sigui un Govern obert, transparent, col·laboratiu, i, en aquest sentit, les treballadores i treballadors públics són palanca de canvi d'aquest canvi que volem implementar a l'Administració, aixecant talent, valorant i potenciant les seves competències i habilitats, fent que efectivament s'impulsi l'estabilització laboral de tantes persones que malauradament en aquests moments, doncs, estan amb temporalitat dins l'Administració, però també volem que l'Administració pública parli d'innovació i parli d'Administració intel·ligent. Per tant, senyora diputada, em té a la seva disposició, així com la resta de la cambra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les línies estratègiques del Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. [[Pregunta al Govern sobre les línies estratègiques del Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural]] [[310-00038/13]] Formula la pregunta la senyora Mònica Palacín, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Consellera Jordà, primer, felicitar-la pel seu nomenament. Els millors desitjos per a aquest repte que assumeix amb la nova conselleria, i també felicitar el molt honorable president Aragonès i la resta de conselleres i consellers d'aquest nou Govern. La seva activitat, consellera, durant aquests tres anys ha estat intensa al territori i molt ben valorada. Ara assumeix en la conselleria aquesta competència de l'acció climàtica, per seguir avançant cap a la Catalunya que somiem. Tal com vostè va dir en la seva presa de possessió, la Catalunya que somiem és una Catalunya sostenible i verda. Aquest és un compromís d'Esquerra Republicana que amb la creació d'aquest nou departament orientarà més que mai accions en matèries ambientals per afrontar l'emergència climàtica i a més ho farà de manera coordinada, de forma coincident amb la realitat del món rural, amb l'activitat agrícola ramadera i amb la política alimentària. L'agenda rural i les accions ambientals no es poden distanciar; al contrari, han de ser indissociables. Les polítiques de la Generalitat sostenible i verda han de ser polítiques sostenibles i verdes, i mai, en cap cas, d'esquena al territori perquè, si no, no ho seran. La creació d'aquest nou departament va en aquest sentit: d'una banda, ajudar el món rural a concretar un desenvolupament territorial sostenible i garantir l'equitat en tots els espais del mosaic que configura Catalunya, lluitant també contra el despoblament. Però de l'altra banda, també promoure el canvi de model energètic cap a un model més just, horitzó cent per cent renovable, cap al model residu zero, i promoure una millor gestió de l'aigua. I, al mateix temps, pensant en com recosir el territori, com ajudar l'economia productiva i com assolir un país divers, cohesionat, sostenible i equilibrat. Estem convençudes que la seva tasca servirà per transformar, per mitigar els efectes del canvi climàtic, per mantenir viu el territori i millorar l'activitat de producció alimentària. També servirà per protegir la biodiversitat. Consellera, ens podria explicar les estratègies principals del Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural per aconseguir aquesta Catalunya sostenible i verda? Gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. President, conselleres, consellers, diputades, diputats, per mi és un honor poder-me tornar a dirigir a aquesta cambra formant part del Govern, en aquest cas, doncs, com a consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Diputada Palacín, ho ha explicat vostè molt bé –sol tenir sempre bastanta raó, eh?, avui moltíssima, també–: Catalunya té molts reptes, i molts d'aquests reptes estan enfocats en la matèria mediambiental, climàtica agroalimentària i òbviament també de cohesió territorial. Tots ells són desafiaments que tenim com a país, però no només com a país, tots ells són desafiaments que tenim totes i tots com a societat. I nosaltres som aquí per no defugir-los, som aquí per entomar-los, tots i cadascun d'ells, i actuar. De fet, volem anar molt més enllà de gestionar, el que volem fer és transformar, i fer-ho amb majúscules. I aquí voldria fer meves, amb el permís del president Aragonès, unes paraules que ens diu bastantes vegades, no?: al final, volem una Catalunya justa, volem una Catalunya pròspera, la volem feminista, la volem verda i la volem també plenament lliure. Aquest país necessita, sens dubte, emprendre el camí cap a la revolució verda, també amb majúscules, i ho ha de fer de la mà, com molt bé deia vostè, del sector ambientalista, però també del sector agroalimentari, i és l'hora de cooperar i no l'hora de competir. Toca fer camí plegats i toca avançar ràpid; toca consensuar entre totes i entre tots, catalans i catalanes que estimem la nostra terra, que estimem el nostre medi ambient, la nostra biodiversitat, i també els que viuen i volem viure dignament justament de la terra. I tot això ho hem de fer, i ho hem de fer ja. Però sobretot ho hem de fer escoltant el territori, escoltant les seves sensibilitats, escoltant les seves inquietuds, i tirar endavant amb aquesta visió de futur compartida per fer, sens dubte, una Catalunya verda. Perquè només tindrem un país que bategui i que ho faci amb força si tenim unes comarques i uns pobles vius, això és indiscutible. Unes comarques i uns pobles que siguin generadors de riquesa, de valor afegit i, sobretot, d'oportunitats laborals dignes. I l'hi diré molt clar abans d'acabar: si no ho fem nosaltres, ho faran els de sempre, i els de sempre són els oligopolis i l'economia extractiva. Per tant, és ara i aquí on cal iniciar, sens cap mena de dubte, aquest gran diàleg de país en pro d'aquesta Catalunya viva i verda. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els preparatius del curs escolar 2021-2022. [[Pregunta al Govern sobre els preparatius del curs escolar 2021-2022]] [[310-00035/13]] Formula la pregunta la senyora Lorena Roldán, del Grup Parlamentari Mixt.
Sí; gràcies, presidenta. Senyor conseller, como bien debe saber, hace tan solo unos meses el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña instó a la Generalitat a tomar todas las medidas necesarias para garantizar que todos los alumnos reciban de manera efectiva e inmediata la enseñanza mediante el uso vehicular normal de las dos lenguas oficiales en los porcentajes que se determinen, que no podrán ser menos del 25 por ciento en cada caso. A raíz de esta sentencia, de nuevo el TSJ ha tenido que anular ya dos proyectos lingüísticos porque vulneraban los derechos de los alumnos. ¿Qué preparativos está llevando a cabo su departamento para adaptar los proyectos lingüísticos de centro y dejar de vulnerar los derechos de familias y alumnos?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González, conseller d'Educació.
Hola, presidenta. President, consellers, conselleres, diputats, diputades... Bé, en tot cas, vostès el que fan és partir d'una premissa falsa, el que fan vostès és inventar-se un conflicte que no existeix. I, per tant, nosaltres el que fem, com a país, com a Educació, és avançar, defensar el model lingüístic que tants anys ens ha funcionat i ens ha funcionat molt bé. Per tant, el model de Catalunya és el model lingüístic d'immersió en català, els agradi o no els agradi. A partir d'aquí, seguirem avançant per defensar aquest model lingüístic. I el que sí estem fent és centrar-nos en els temes que realment ens ocupen en el dia a dia. Estem acabant un curs diferent del que hem tingut mai; estem acabant un curs on el sistema educatiu català ha estat a l'alçada; estem acabant un curs on vam obrir totes les escoles a l'inici de curs, cent per cent presencials, i acabarem el curs amb totes les escoles obertes cent per cent presencials. I això és gràcies a la implicació i l'actitud de tothom per donar resposta a aquest repte de país. L'educació presencial és l'única manera de garantir igualtat d'oportunitats. I, per tant, si m'ho permet, i en aquesta primera intervenció a la cambra, el que voldria fer és donar les gràcies, agrair-ho perquè això és un èxit de país, és un èxit col·lectiu i és un èxit compartit. I, per tant, donar les gràcies al Departament de Salut, donar les gràcies a tots els professionals que es dediquen a l'educació –dedicar-se a l'educació és del millor que es pot fer en aquesta vida–: mestres, professors, equips directius, professionals de l'educació, famílies, alumnat –un deu per a l'alumnat– i també als ajuntaments. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí. Mire, conseller, la pregunta ha sido muy sencilla: ¿van ustedes a adaptar los proyectos lingüísticos de centro, sí o no? ¿Van a respetar la sentencia del TSJ, sí o no? Es que es vergonzoso que los padres tengan que ir a los tribunales a defender la educación de sus hijos porque a ustedes no les da la gana de hacerlo. Y no solamente se lo están diciendo los tribunales, es que absolutamente todos los artículos en esta materia determinan que la lengua materna es un facilitador del aprendizaje. La UNESCO tiene más de mil artículos reconociendo que la lengua materna es un facilitador del aprendizaje. Y además es que es un derecho también reconocido en la Convención de los derechos del niño. Es que ustedes ni respetan las sentencias judiciales ni se guían tampoco por criterios pedagógicos. Y no sólo no van a retirar su sistema de inmersión –insisto, que es ilegal–, sino que es que además se van ustedes a Francia a pedir allí que se aplique también. O sea, es que ustedes tienen un problema muy grave con la diversidad lingüística, pero también lo tienen con la libertad. Dejen ya de intentar imponer el catalán en todas partes. Y dejen también de creer que toda la sociedad catalana es idéntica a ustedes, porque no lo es, que no hay más que ver su carta de estreno como conseller. ¿Qué significa que los maestros y profesores sean los protagonistas de la nueva Generalitat republicana? Mire, los maestros y los profesores no son herramientas de adoctrinamiento al servicio de su causa separatista. Son profesionales que han tenido que trabajar muy duro para aprobar unas oposiciones y que se dedican en cuerpo y alma a enseñar a sus alumnos. Así que, como mínimo, conseller, respete eso.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Bé, doncs, davant d'una pregunta concreta, una resposta concreta: per molt que repeteixin una mentida no acabarà sent veritat. No tenim cap problema d'immersió lingüística a Catalunya. I, per tant, defensem el model i seguirem defensant el model. Ha tocat un altre tema que em permet respondre-li. Nosaltres el que fem des del Departament d'Educació és donar totes les eines als nostres infants, als nostres joves, perquè puguin prendre les millors decisions al llarg de la seva vida. I això passa per un aprenentatge, per una educació que no només sigui de coneixements, que també sigui de saber fer les coses, que sigui de saber ser persona i que sigui de saber conviure. I, per tant, eduquem en l'esperit crític, eduquem en valors, eduquem en equitat, igualtat, coeducació, feminisme, escola inclusiva, lliure de qualsevol tipus de violència, escola lliure de qualsevol tipus de discriminació i escola lliure de qualsevol tipus de segregació. Per tant, aquest conseller..., em trobaran defensant tots aquests valors. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'atenció primària de salut. [[Pregunta al Govern sobre l'atenció primària de salut]] [[310-00039/13]] Formula la pregunta la senyora Laia Estrada, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Conseller Argimon, voldria saber quants centres d'atenció primària, consultoris o serveis d'atenció primària s'han tancat durant la pandèmia. Gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Durant la pandèmia, evidentment, hi han hagut centres que s'han hagut de tancar; més que tancar el que s'ha fet ha sigut una reordenació cap a lo que són els centres matrius, cap a lo que són els centres d'atenció primària, per moltes raons. La primera de les raons és perquè necessitàvem tenir circuits clarament diferenciats. I vostès saben que els consultoris locals en moltes ocasions no permetien això. En segon lloc, també perquè necessitàvem reagrupar tots aquests efectius, tot aquest recurs humà que havia d'estar donant atenció. Per una raó també molt senzilla, perquè també el col·lectiu de professionals sanitaris, el col·lectiu d'infermeria, el col·lectiu d'auxiliars d'infermeria, de medicina, també, ha tingut clarament –clarament–, doncs, una afectació a la pandèmia. De fet, conjuntament amb les treballadores i treballadors i les persones que hi havien a les residències són les taxes d'infecció més elevades. Per tant, sí, hi ha hagut aquesta reordenació, que a poc a poc s'està tornant enrere i que, des d'aquest punt de vista, també esperem poder arribar a la normalitat quan també arribem a la normalitat del país.
Per repreguntar té la paraula la senyora Laia Estrada.
Sí, miri, portem anys d'infradotació pressupostària, anys d'oblit, d'abandonament de l'atenció primària. No és..., tenim un problema d'un CAP, d'un consultori, de dos, de deu. Tenim un problema generalitzat que veiem en les protestes recurrents de veïns i veïnes arreu del territori, algunes de les quals ens han portat al Parlament. Ens expliquen fins i tot, doncs, que tenen el seu CAP saturat, el seu consultori o alguns dels serveis que estan encara tancats. Ho veiem amb les professionals, que ens expliquen que estem avançant cap a una atenció primària de beneficència. I fins i tot la desesperació els va portar a convocar una vaga –no sé si ho recordarà– mesos enrere. No sé si s'ha adonat que estem perdent les característiques que defineixen una atenció primària de qualitat. Tenim centres i professionals cada vegada més inaccessibles, que ho veiem amb les cues a les portes dels CAPs, ho veiem amb el col·lapse de les línies telefòniques. Estem veient com l'atenció presencial cada cop està més limitada, i en alguns casos es fa atenció telemàtica o telefònica en situacions que requeririen presencialitat. Estem veient com la població té dificultats per ser atesa per la seva metgessa o per la seva infermera de referència, perquè no es prioritza la longitudinalitat. Vostè sap perfectament els beneficis que aquesta comporta en la salut de la població. I ho veiem en la situació de les treballadores, que, igual que tot el sistema de salut, doncs, es troben en una situació absolutament de desbordament i d'esgotament tant físic com emocional. Nosaltres estem reivindicant des de fa temps que cal proporcionar recursos a tots els serveis d'atenció primària de forma urgent i continuada i apropar-nos o aconseguir d'una vegada per totes el 25 per cent del pressupost sanitari destinat a l'atenció primària. Necessitem acabar amb tota la precarització creixent entre les professionals, augmentant plantilles i, per descomptat, revertint les retallades salarials i de condicions laborals. I, a més a més, tenim una situació en la que necessitem que l'atenció primària tingui capacitat de decisió i d'incidència en les llistes d'espera, en els ingressos hospitalaris, etcètera. Vostè no m'ha contestat la pregunta concreta. No passa res. Li demano que expliqui com pensa revertir aquesta situació, aquesta agudització del desmantellament de l'atenció primària, en quins terminis té previst fer-ho. Avui només ens centrem en això... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyora Estrada. Per respondre té la paraula el conseller de Salut.
Senyora Estrada, el nostre compromís, el compromís del Govern amb l'atenció primària és total i absolut. Si vostè agafa i mira el primer nomenament que es va fer, que es va fer precisament el dia d'ahir, per primera vegada, en la institució més important –més important– del país, a la primera empresa pública del país, amb més de cinquanta mil treballadors i treballadores, la persona que està al capdavant és una persona que ha desenvolupat tota la seva activitat assistencial i directiva a l'atenció primària, i concretament a l'Institut Català de la Salut, i concretament, a més, és infermera. Això clarament dona una idea de quina és la voluntat, la direcció i la intenció d'aquest Govern, d'aquesta conselleria i de tot el Govern en ple. Segon element. L'acord de govern explicita clarament aquest 25 per cent que vostès han comentat, que vostè ha comentat, amb el que estem plenament d'acord i que d'alguna manera ho haurem d'anar aconseguint al llarg de tota aquesta legislatura. I això aconseguint una atenció primària on hi hagi precisament molta més atenció comunitària, molta més prevenció i promoció de la salut. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el sistema educatiu. [[Pregunta al Govern sobre el sistema educatiu]] [[310-00030/13]] Formula la pregunta el senyor Ignacio Martín, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Sí; gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. Primer de tot, enhorabona pel seu nomenament com a conseller d'Educació, una tasca fonamental per la ciutadania de Catalunya, pels nostres fills. I, per tant, vull estalviar-me algunes de les coses que li deia en el preàmbul, perquè ja les ha contestades vostè en la seva anterior resposta, però sí que m'interessa dir-li un parell de coses. Diu vostè que alguns inventen un problema que no existeix a Catalunya. Si el problema, segons vostès, no existeix és perquè a Catalunya impera, presideix el nostre debat públic una terrible espiral del silenci quant a la qüestió de l'ensenyament, quant a la qüestió de la llengua i l'educació. I vull dir-li, senyor conseller, que molts catalans, molts ciutadans de Catalunya, estan enormement preocupats per dos aspectes de la seva política en temes educatius. Un és, efectivament, l'exclusió de la llengua majoritària dels ciutadans de Catalunya, que és el castellà, del nostre sistema d'ensenyament públic i concertat. Això és una cosa que no passa enlloc del món. No hi ha cap altre territori del món on s'exclogui de forma sistemàtica la llengua majoritària de la població en el sistema educatiu. I, després, un altre aspecte molt preocupant és la seva actitud, la seva persecució, la seva croada contra l'ensenyament concertat de Catalunya. La meva pregunta és: pensa vostè en aquesta legislatura continuar excloent el castellà del nostre ensenyament públic i concertat i també perseguir l'ensenyament concertat, que, per cert, li dic que, ja que parlava d'organitzacions internacionals, la relatora especial de l'Organització de Nacions Unides sobre l'educació diu precisament que l'ensenyament concertat és un aspecte fonamental per garantir un ensenyament plural, un ensenyament divers i un ensenyament que no estigui adotzenat pel poder públic perquè tothom pensi exactament el mateix? Gràcies, senyor conseller.
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González, conseller d'Educació.
Bé, doncs, la seva intervenció s'assembla una mica a l'anterior, perquè parteixen de situacions que no són reals. I, per tant, estem dibuixant un conflicte que no existeix. Catalunya, en l'educació d'aquest país, no fa cap tipus de discriminació. Els que..., voldrien vostès potser que la féssim, però és que no la farem. Nosaltres el que fem és avançar cap a la defensa dels valors, dels valors que facin que els nostres infants i joves tinguin esperit crític i puguin prendre les millors decisions al llarg de la seva vida. Vostè deia el tema de la concertada. Anem a veure, diàleg –diàleg–; parlem amb tothom. Del sistema educatiu de Catalunya en forma part de la xarxa pública i en forma part la xarxa concertada. Per tant, diàleg; seguim avançant junts. Ara bé, el que nosaltres no permetrem és cap tipus de discriminació. No permetrem cap tipus de discriminació per qualsevol motiu, per sexe, econòmic, social, el que sigui, i, per tant, en la lluita contra la discriminació aquest Govern hi serà; aquest Govern hi és i aquest Govern hi serà. I tampoc no permetrem que hi continuïn havent escoles que segreguin amb fons públics. I, per tant, voluntat ferma per seguir avançant cap a un model que faci una distribució equilibrada de l'alumnat i que totes les escoles finançades amb fons públics facin la mateixa funció social. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Martín.
Senyor conseller, qui inventa un problema és qui pretén que, en una societat bilingüe com la societat catalana, només hi hagi una llengua vehicular a l'escola. Això és inventar un problema. Quan una societat com la nostra conviu perfectament en català i en castellà..., les famílies, els amics, el conjunt de la societat catalana conviu sense problemes en castellà i en català, el que és absolutament inconcebible és que a l'escola catalana només hi hagi una llengua vehicular, de la qual cosa vostès, a més, se n'enorgulleixen. És una cosa absolutament inversemblant, que, hi insisteixo, no passa enlloc del món; és una cosa que forma part d'un pensament, diguem-ne, molt poc democràtic i molt intervencionista, que és exactament el mateix plantejament que vostès fan amb l'ensenyament concertat. Hi ha moltes famílies molt preocupades per la seva voluntat de dirigir la vida als ciutadans de Catalunya i de ficar-se fins a l'últim detall de les nostres vides. Deixin que els catalans fem la nostra vida a cadascun dels ciutadans amb normalitat, amb tranquil·litat i sense imposar... (La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Se li ha acabat el temps, senyor Martín. Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Bé, doncs, a vostè gairebé li responc amb la pregunta que ha fet, en la seva formulació. Vostè diu: «El català i el castellà conviuen...; el català i el castellà conviuen a l'escola amb el català com a llengua vehicular. És que ho ha dit molt bé. Per tant, no requereix ni resposta. [[Aplaudiments.]] I segon tema. Si us plau, no ens vulgui donar cap lliçó de democràcia, perquè el que no volem, i el sistema educatiu encara menys, és tornar als temps foscos que malauradament aquest país ha viscut, i el que sí que volem és seguir avançant cap a transformar l'educació perquè tots els alumnes tinguin igualtat d'oportunitats amb la màxima qualitat educativa. [[Aplaudiments.]]
Preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la determinació del Govern en la creació d'una banca pública]] [[317-00017/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Alejandro Fernández, del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. Diversos medios de comunicación apuntan a las reticencias que tendría el conseller Jaume Giró a la hora de impulsar una banca pública. ¿Mantiene, señor Aragonès, el proyecto en los términos que anunció cuando era el conseller de la materia? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat, senyor Pere Aragonès.
Sí.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Muchas gracias. Una de las consecuencias más nocivas del proceso es que la independencia no les llega, pero la CUP se queda, o al menos sus políticas. En este caso, la estrambótica, extemporánea y ruinosa idea de crear un banco público. Como toda idea de inspiración socialista, nace llena de buenas intenciones. Ustedes, en su bondad infinita, no harían como los banqueros, que son unos seres maléficos por naturaleza, de modo que su banco público no buscaría el beneficio económico, sino el bienestar social. Qué bonito, ¿verdad? Dicho así suena a música celestial, pero la realidad es muy distinta. Y es que cada vez que la clase política mete la pezuña en la banca, lo acaba pagando la ciudadanía. Ocurrió en toda España con las cajas de ahorros, y sí, efectivamente, en ocasiones con representantes políticos que venían de mi partido, pero en Cataluña de manera especialmente grave con representantes políticos que procedían del PSC y de la antigua Convergència i Unió. En definitiva, política y banca, cuanto más lejos mejor. Por si eso no fuera suficiente, lo que proponen ustedes no es exactamente como lo de las cajas de ahorros, es incluso peor: se parece más bien a Banca Catalana, podríamos incluso calificarla de «Banca Catalana, segunda parte; en definitiva, un instrumento de construcción nacional que, cuando quiebre, acabarán pagando de sus impuestos todos los catalanes. Nosotros estamos absolutamente convencidos de que el Banco Central Europeo, a través de su mecanismo único de supervisión, al final frenará este absoluto delirio. Lo sabe perfectamente el señor Giró, aunque no lo reconocerá públicamente nunca, y lo sabe perfectamente usted, que tampoco lo reconocerá en público. Pero mientras eso no sucede, seguirán ustedes despilfarrando impunemente centenares de millones de euros que serían más necesarios que nunca para salir de la crisis. Muchísimas gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Santa ignorància la seva i santa paciència la nostra, senyor diputat. [[Remor de veus. Rialles.]] Santa ignorància. La banca pública està present a tot Europa. La banca pública és l'ICO, la banca pública és la BPI francesa, que en un moment de caiguda del producte interior brut més gran a Europa des de la Segona Guerra Mundial i a Catalunya des de la Guerra Civil han fet una tasca extraordinària d'injecció de tresoreria, liquiditat i solvència a les empreses de Catalunya. En concret, 1.300 milions d'euros en el cas de Catalunya l'any 2020 de crèdits portats a terme per l'Institut Català de Finances, que han permès el manteniment de 123.500 llocs de treball. Per tant, miri una mica què passa al seu voltant, no es quedi només amb Caja Madrid, les black i les responsabilitats del senyor Rodrigo Rato, que en té i moltes, i n'està pagant. Per tant, miri una mica més enllà. Vegi el que es proposa, per exemple, des d'Itàlia –on suposo que el primer ministre, el senyor Draghi, no és un exemple d'ultracomunista veneçolà–, en què hi ha un projecte clar de missions econòmiques, on hi ha un fons de reconstrucció industrial i econòmic del país, liderat, precisament, per una persona que va estar treballant a l'Ajuntament de Barcelona, Francesca Bria, i que té clarament aquesta voluntat coincident amb el que volem fer nosaltres amb la banca pública. Per tant, senyor diputat, miri una mica més, el nacionalisme espanyol es cura viatjant. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els indults, el sentiment de la meitat dels catalans que se senten exclosos i la participació d'Oriol Junqueras en la taula de diàleg amb l'Estat]] [[317-00019/13]] Formula la pregunta el senyor Carlos Carrizosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Señor president, le voy a preguntar por ciudadanos catalanes de los que usted nunca habla pese a que vino aquí diciendo que iba a ser el presidente de todos. ¿Cómo cree que se sienten los millones de catalanes que vivieron con miedo el golpe de 2017, cuando ven que Pedro Sánchez pretende indultar a sus autores, que no se arrepienten y que amenazan con volverlo a hacer? Y también, ¿cómo cree usted que se sienten las víctimas de ese atropello cuando ustedes proponen que uno de los principales responsables del golpe, el señor Junqueras, se siente en esa mesa de chantaje para decidir nuestro futuro?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Precisament, senyor diputat, la nostra voluntat és que el futur de Catalunya el decidim entre tots els catalans i catalanes i que el futur polític de Catalunya el decidim, després d'un debat, després de la deliberació, en un referèndum sobre si volem ser un estat independent o no. Atreveixin-se a guanyar el no a la independència, que nosaltres treballarem perquè guanyi el sí. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Señor Aragonès, ya se ve que a usted le cuesta hablar de los sentimientos de los catalanes que se sienten atacados o incómodos por su embate democrático. ¿Es un tabú «indepe hablar de los sentimientos de los que se sienten excluidos e ignorados por ustedes? Ustedes nunca se han preocupado por el sufrimiento durante otoño de 2017 cuando muchos de ellos, ante la deriva antidemocrática de Puigdemont, Junqueras y compañía, se planteaban abandonar su tierra, temían por sus pensiones, movieron el dinero de sus cuentas fuera de Catalunya –aunque el dinerito, como es transversal, también lo movieron algunos de ustedes– y tampoco se han preocupado por las miles de empresas forzadas a abandonar Catalunya por los sueños truncados, por la pérdida de oportunidades. Y, ahora, el presidente Sánchez menosprecia también estos sentimientos para satisfacerles a ustedes. A ustedes que ya advierten que no van a quedar nunca satisfechos, porque ustedes, como buenos nacionalistas, son insaciables y desleales con España. Mire, para todos aquellos que piensan que un indulto para quien dice que no ha cometido delito alguno y que lo volverá a hacer no solo es injusto, sino que es un error; para todos aquellos de los que ustedes, los separatistas de los gobiernos sucesivos, nunca hablan; para todos aquellos de los que el socialismo solamente se acuerda en campaña electoral; para todos los que quieren convivencia, libertad y constitución, Ciutadans convoca una concentración el 11 de junio frente a la Delegación del Gobierno. Porque Ciutadans sí que estará allí defendiendo, como siempre, a quienes ustedes siempre ignoran. Ya basta, señor presidente de la Generalitat, de impermeabilidad frente a la otra parte de Cataluña como hemos visto que exhibe su conseller de Educación en cuanto a la enseñanza, también en castellano, en las escuelas catalanas. Usted también es impermeable a los sentimientos de más de la mitad de los catalanes. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Suposo que vostè, quan diu que parla en nom de tota aquesta meitat de catalans, no ho fa perquè l'hagin votat. Perquè l'evolució electoral del seu partit demostra clarament quin és un dels sentiments de la ciutadania de Catalunya cap a vostès, que és la confiança que, en el seu cas, va tendent cap a zero. Avui no ens ha fet un anunci de les eleccions al Col·legi d'Advocats, sinó que ja ens ha fet un anunci d'una manifestació. En tot cas, davant d'això, nosaltres, des del respecte a tothom, des del respecte als sentiments, fins i tot, a les identitats de tothom, cadascú que sent la seva, el que volem és mitjançant el diàleg, mitjançant la negociació –i això ho volem fer en aquesta mesa de negociació amb l'Estat–, davant d'un conflicte d'arrel política, posar-hi solucions polítiques. I aquí hi han dos models. Un és el model d'aquest «terraplanisme democràtic, que és el que vostès, doncs, manifestaran a Colón, no? En aquesta espècie de tres caravel·les, juntament amb VOX i amb el PP, que es pensen que la Terra és plana i que, per tant, només es pot resoldre..., no hi ha resolució possible, que la qüestió és la venjança, seguir incentivant l'odi... Aquí no ens hi trobaran. Nosaltres tenim un projecte obert a tothom. Jo he dit des del primer moment que governaria per a tothom i que ho faria, també, sent molt honest, des d'una perspectiva independentista i d'esquerres, com no pot ser d'una altra manera, perquè aquests són els meus posicionaments com a president de la Generalitat. Per tant, senyor diputat, abandonin la crispació, mirin on els ha portat la crispació, facin una reflexió profunda sobre aquesta voluntat d'anar dividint, on els ha portat també electoralment i vegin que, potser, qui..., el sentiment de la desconfiança ha anat arrelant en bona part de la ciutadania de Catalunya ha estat en vostès, especialment en els seus exvotants. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la previsió de convocar la taula de partits abans que la taula de diàleg amb l'Estat]] [[317-00020/13]] Formula la pregunta la senyora Jéssica Albiach, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. Benvinguda als consellers i a les conselleres. President, ja han conegut l'informe del Tribunal Suprem sobre els indults, i amb això es tanca el temps dels jutges i s'obre el temps de la política. A més, avui vostè també ha manifestat, doncs que vol que la taula del diàleg es reuneixi abans de l'estiu, i per això volem saber, des d'En Comú Podem, si té previst convocar la taula de partits a Catalunya abans que es produeixi aquesta primera reunió de la taula del diàleg. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Certament tenim aquesta oportunitat. Veurem, doncs, si el Govern de l'Estat també va en la línia de resoldre els problemes polítics d'una manera política i democràtica. La proposta d'aquest Govern és clara, la vaig manifestar jo mateix en el debat d'investidura. La proposta és que la solució que nosaltres proposem és una llei d'amnistia, és l'exercici del dret a l'autodeterminació, i evidentment, abans d'iniciar aquesta negociació, doncs, consultaré amb els grups parlamentaris per conèixer quina és la seva posició. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Gràcies. President, nosaltres li demanem que convoque aquesta taula de partits i que no faça consultes a nivell individual. Com ja li he dit, els indults, la reforma del codi penal, del delicte de sedició, ara tanquen el temps dels jutges i obrin el temps de la política. Sap vostè que aquesta doble fórmula, nosaltres, des d'En Comú Podem, l'hem defensat sempre, moltíssimes vegades en solitari, i ara hem aconseguit també que entre a formar part de l'agenda del Govern de l'Estat. I sí que li vullc agrair la seua predisposició, com a president de la Generalitat, que no s'opose a aquesta via dels dirigents independentistes que estiguem en llibertat. És cert que la llibertat no resol el conflicte, és evident, som conscients, ho sabem. Però sí que és un primer pas imprescindible per poder fer-ho. I aquí nosaltres veiem tres etapes: llibertat, diàleg i finalment arribar a les solucions, i aquesta ha de ser la legislatura del diàleg i la legislatura de la política. I perquè hi haja diàleg, i perquè la taula tinga èxit, sí que veiem que n'hi ha dues condicions que són imprescindibles i també dos coses que nosaltres li demanem avui. La primera, que reuneixi la mesa de partits abans d'aquesta taula del diàleg. Per què? Doncs perquè tindrà més força. No és el mateix el mandat del 50 per cent que el mandat del 80 per cent. I perquè més enllà dels òrgans paral·lels que vostè vullga crear, el que està clar és que la sobirania de Catalunya rau en aquest Parlament. I a més, això també vol dir que s'ha de poder parlar de tot, a la taula. S'ha de parlar d'amnistia, s'ha de parlar d'autodeterminació, però també de com conquerim més sobirania per cuidar més i millor a la nostra gent. I la segona, també li demanem, com En Comú Podem, que compti amb nosaltres per acompanyar el Govern en aquest procés de diàleg. Saben vostès que nosaltres som els del diàleg, ahir, avui i demà, quan les coses eren fàcils i quan les coses eren difícils, a diferència del que han estat fent els seus socis de Junts. Per tant, si vostè vol anar per la via del diàleg no tindrà millor aliat que En Comú Podem. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyora diputada, a nosaltres ens hi trobaran, en la via del diàleg i la negociació. Evidentment, des de la màxima ambició en els nostres plantejaments, que és com s'afronta sempre una negociació. No es pot començar ni acabar d'una altra manera. I per tant, hi anem amb tota la voluntat de trobar solucions polítiques als problemes polítics. Aquí també es requereix valentia de totes les parts. Si hi ha valentia per part de l'Estat, per la part catalana també continuarà havent-hi valentia i responsabilitat al respecte. Sobre la qüestió dels indults m'he pronunciat en els darrers dies, i tota la resta de membres del Govern també. La nostra proposta és l'amnistia, perquè no estem davant d'una causa individual que afecti només, doncs, a unes determinades persones que estan a la presó. Hi ha una causa general que afecta a desenes i desenes de persones que estan sent investigades, no només des de l'àmbit judicial sinó també des del Tribunal de Cuentas, amb una instrucció absolutament plena d'irregularitats, amb una visió parcial que avui va contra l'independentisme i demà pot anar cap a altres moviments que estiguin exercint funcions de govern en altres administracions; és un molt mal precedent. I nosaltres, davant d'aquesta causa general, el que necessitem és combatre-la des de tot arreu. La combatem judicialment, es fa a Catalunya, es fa també en seu del Tribunal de Cuentas, es fa també en l'àmbit de jurisdiccions europees, com estan fent les exiliades i els exiliats. Però aquí es necessita posar-hi política, i la política és l'amnistia, que és el que dona cobertura a una solució política com la que mereix aquest país. En tot cas, tot el que serveixi i sigui útil per alleugerir el dolor de les preses i dels presos polítics tindrà tota la voluntat nostra de col·laborar, tot el suport, però el que demanem és que no s'especuli i que es prenguin decisions justes i al més aviat possible. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la posició del Govern amb relació a les ampliacions de l'aeroport i del port de Barcelona en el context actual de crisi climàtica]] [[317-00023/13]] Formula la pregunta el senyor Dani Cornellà, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bon dia. Quina és la posició del Govern en referència a les ampliacions de l'aeroport i el port de Barcelona en plena crisi climàtica?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, diputat. El Govern de la Generalitat de Catalunya vol treballar per un major benestar, per una prosperitat compartida, i alhora fent-ho sent molt conscients que davant tenim una crisi climàtica que ens ha de forçar a abandonar idees antigues de desenvolupisme accelerat. Per aquesta raó, he convocat una taula de totes les institucions i administracions que estan involucrades en la discussió sobre el model aeroportuari del país, precisament perquè les propostes que hi han sobre la taula d'ampliació tenen una afectació en l'àmbit ambiental, i el que necessita és treballar-se, doncs, que finalment hi hagi…, si hi ha una proposta definitiva, sigui una proposta de consens que permeti prosperitat econòmica, i que sigui repartida, i que permeti també la preservació de la biodiversitat.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Dani Cornellà.
Gràcies. Doncs com ha dit la consellera Jordà, o vostè mateix ara, cal escoltar el territori i també convocar aquestes taules on puguin participar. Cal escoltar, doncs, la Plataforma Zeroport o totes les entitats ecologistes o veïnals que demanen la paralització indefinida dels plans d'ampliació de l'aeroport i del port de Barcelona. En els seus moments ja es van destruir unes mil hectàrees d'espais naturals i zones de conreu del delta i la vall del Baix Llobregat. Tenen clar que l'ampliació de l'aeroport suposarà acabar de destruir els pocs espais agrícoles i naturals del delta que encara queden? Tenen clar que la Comissió Europea va obrir un expedient d'infracció a l'Estat per no protegir de forma adequada els ecosistemes del delta del Llobregat i en el mateix informe avalua com a negatiu l'impacte de l'ampliació del port de Barcelona? En plena crisi climàtica, aquest país no es pot permetre incomplir els objectius climàtics de reducció del CO2. Ens parlen de transició energètica i canvi climàtic alhora que aproven infraestructures sobredimensionades que ataquen directament la lluita per la reducció dels gasos d'efecte d'hivernacle. Vostès han de decidir si caminen en direcció a les recomanacions i directrius de l'acord de París i de la cimera del clima celebrada recentment a Madrid o volen continuar amb les mateixes polítiques de sempre i per als de sempre que ens han portat fins aquí. Realment aquesta crisi no els ha ensenyat res? No hem après res? No podem continuar posant tots els ous a la cistella del turisme passant de prop de 53 milions de turistes el 2019 a la xifra de 70 milions amb aquestes ampliacions. Ens preocupen els nostres veïns i veïnes, la fauna, la flora, la qualitat de l'aire, la salut i la sostenibilitat, apostant decididament per un canvi de model i fer efectiva aquesta lluita pel canvi climàtic, reduint vols i creuers, propiciant així un canvi en el sistema energètic i de transport. Ens trobaran sempre dempeus contra aquests projectes i ens trobaran al costat de qui realment lluita contra el canvi climàtic i per un nou model de país. Ara poden triar si seran, doncs, un govern verd, al costat de la transició energètica, o si continuaran amb... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al diputat i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Cornellà. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, la decisió final que es prengui sobre aquestes infraestructures no és una decisió que prendrà una sola administració. Per tant, hi ha moltes administracions implicades. I, per això, doncs, convoco aquesta taula institucional per poder treballar, des del rigor, plantejant totes les propostes, no fent-ho a través de titulars de mitjans de comunicació, i fent una anàlisi, com li deia, rigorosa. I, evidentment, parlant amb tothom; parlant amb el moviment ecologista, amb el moviment veïnal –per descomptat–, amb els agents socials, amb les entitats econòmiques i també amb la Comissió Europea. I vostè ho ha situat, i aquí m'agradaria estendre'm una mica més. La meva voluntat també és que, en paral·lel a tots aquests treballs, puguem tenir un diàleg amb la Comissió Europea, que és la darrera responsable del que és el disseny i supervisió de la Xarxa Natura 2000, d'aquests espais de protecció a nivell comunitari, perquè, sigui quina sigui la decisió, es prengui també en consens amb les institucions comunitàries. La lluita contra el canvi climàtic no es limita només, però, al model d'infraestructures, on evidentment hem d'apostar molt més pel ferrocarril, on hem d'apostar molt més per la mobilitat elèctrica i pel transport públic. I, per tant, doncs, hi han molts altres àmbits que tindrem l'oportunitat de debatre en aquesta cambra. Hem pres moltes iniciatives, i en seguirem prenent, de reducció..., per afavorir la reducció d'emissions, algunes de caràcter fiscal que es posen en marxa en aquest mateix any, d'altres relacionades amb el que és la supervisió en l'àmbit de la indústria, de les emissions. És un dels grans reptes de país i compto, doncs, amb la Candidatura d'Unitat Popular per forjar aquest... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre les mesures previstes per posar fi a la crisi social. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures previstes per a posar fi a la crisi social]] [[317-00018/13]] Formula la pregunta el senyor Ignacio Garriga, del Grup Parlamentari de VOX.
¿Qué medidas tiene previstas para acabar con la crisis social que padecen los catalanes?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Posarem en marxa un rescat social, un pla de rescat social, focalitzat sobretot en el que són els col·lectius que des del punt de vista laboral estan més afectats pels alts nivells d'atur i de precarietat. I aquí estem treballant intensament amb el Departament d'Empresa i Treball per les properes setmanes. Posarem en marxa, també, a través del Consell de Diàleg Social, que reunirem demà mateix, doncs, tot el que és el nou sistema d'ajudes a les empreses. I ahir vam estar-ho també treballant, també, a part del Departament d'Empresa, amb el Departament d'Economia. I sobretot enfortirem els serveis públics i que hi pugui accedir tothom. Perquè tothom, a Catalunya, és ciutadà d'aquest país, tothom que hi viu, i tothom té dret a l'accés universal als serveis públics.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Señor Aragonès, los catalanes están inmersos en una de las peores crisis de los últimos ochenta años. Nunca antes habíamos visto tantas colas del hambre; tenemos los peores datos del paro de los últimos años, y la destrucción de pequeñas y medianas empresas es dramática. Señor Aragonès, le voy a pedir que imagine un lugar, un lugar en el que cerca de 500.000 personas están paradas, en torno a 120.000 trabajadores en ERTE; un lugar en el que miles de comercios han tenido que echar el cierre, porque se ha impedido a sus dueños trabajar; un lugar en el que las empresas cierran y se van a otros países, ahuyentados por políticos que desprecian las necesidades de su pueblo; un lugar en el que los ciudadanos pagan más impuestos que en otros sitios y ese dinero se destina a fomentar el enfrentamiento y la insolidaridad; un lugar en el que los servicios públicos han sido desmantelados por élites corruptas, y un lugar que acumula la mitad de las denuncias por ocupación y que lidera las estadísticas de delincuencia de todo el país. Ese lugar existe, señor Aragonès, y se llama Cataluña. Y esos políticos que han condenado a los catalanes al miedo, a la precariedad y a la inseguridad también existen; son sus compañeros de bancada y sus socios de gobierno. Cataluña sufre una crisis social sin precedentes: las familias no aguantan más, los comercios no pueden más y los barrios están al límite, señor Aragonès. Ante esta situación, usted solo habla de indultos, amnistía y de acuerdos oscuros con el señor Sánchez. Y no, la solución de Cataluña no pasa ni por indultos, ni por amnistía, por mucho que ustedes se empeñen en repetirlo. La solución pasa por garantizar los puestos de trabajo y abandonar la inseguridad jurídica que los destruye; ayudar a las pequeñas y medianas empresas que están al borde de la ruina, y garantizar el sustento de las familias; frenar el expolio fiscal a los catalanes, señor Aragonès, y facilitar que el dinero esté en sus bolsillos y no en manos de históricos malversadores como ustedes; garantizar la seguridad en los barrios y en las ciudades, señor Aragonès, y dejar de ser cómplices de las mafias migratorias, de las mafias de la ocupación y del comercio ilegal. En definitiva, señor Aragonès, deje de hacer perder el tiempo a los catalanes y preocúpese por ellos, no por los intereses de cuatro delincuentes encarcelados por cometer los delitos más graves de nuestro ordenamiento jurídico. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. El problema de portar les intervencions escrites és que vostè..., jo li he parlat del Consell de Diàleg Social, li he parlat d'ajudes a les empreses, d'atendre els col·lectius més afectats per l'increment de l'atur, i vostè em diu que jo he parlat d'una altra cosa. Llavors, jo suposo que això serà habitual durant tota aquesta legislatura. Li demanaria una cosa, que és que tractem amb dignitat a tothom –tractem amb dignitat a tothom–, especialment els veïns i veïnes nostres, que podem tenir en qualsevol dels nostres barris, al costat de casa, que han vist com en la situació de pandèmia..., però també les desigualtats que portàvem durant molt de temps en el nostre país s'han agreujat i els han posat en una situació de precarietat. No torni a parlar de «colas del hambre. Tractem amb dignitat a tothom, especialment també els conciutadans nostres que, degut a les desigualtats, de les que no són culpables, doncs, s'han vist en l'obligació d'accedir al que són els serveis socials. Miri, vostè té un model de societat que és absolutament contrari al meu. Vostè aposta per un estat mínim, on la seva única política social és posar més policies; no que siguin bons policies com el model de seguretat que tenim, sinó que hi hagi més policies i prou. És la seva visió: un estat reduït, un estat minúscul. Excepte quan és l'Estat espanyol, que aleshores ha d'estar per tot arreu. En canvi, nosaltres som els dels serveis públics, els que creiem que cal potenciar l'estat del benestar, en el que volem serveis públics per a tothom. Aquesta és la diferència. I probablement durant tota aquesta legislatura anirem discutint en això. Però sobretot deixin d'utilitzar l'angoixa, les desigualtats i el patiment de tants catalans per imposar el seu model totalitari de societat. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la represa de l'activitat social i econòmica d'acord amb la millora de l'evolució de la pandèmia i la negociació amb el president del Govern de l'Estat amb relació a la recuperació econòmica i empresarial i les inversions a Catalunya]] [[317-00021/13]] Formula la pregunta el senyor Albert Batet, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Molt honorable president, consellers i conselleres –benvinguts i moltes felicitats pel seu nomenament–, diputades i diputats, 3 milions de catalans i catalanes ja hauran rebut la primera dosi de vacuna a finals d'aquesta setmana, i, per tant, cada dia ens acostem més a la desitjada immunitat de grup. Aquesta evolució positiva sobre el control de la pandèmia permet la represa de l'activitat social i també de l'activitat econòmica. Ahir mateix, el vicepresident Puigneró va inaugurar l'ISE, el saló de la indústria audiovisual més important del món. És la primera fira presencial, amb totes les mesures de seguretat, que se celebra a la Fira de Barcelona des de la irrupció de la pandèmia, i també és un preàmbul pel Mobile, que tindrà lloc aquest 28 de juny. Aquests esdeveniments representen una oportunitat de creixement per empreses emergents del nostre país, però sobretot representen una oportunitat de recuperació per al sector hoteler i de la restauració, que, a més a més, s'hi ha de sumar el fet de l'arribada dels creuers internacionals als ports catalans i l'obertura de l'oci nocturn. Sens dubte, Catalunya té una economia diversificada, dinàmica, competitiva i internacionalitzada. Ho demostra una dada que hem conegut aquesta setmana mateix: Catalunya és la primera regió d'Europa –la primera regió d'Europa– en nombre de pimes que capten fons europeus per projectes d'innovació; 246 pimes i start-ups catalanes han captat més de 100 milions d'euros de la Comissió Europea. Però tanmateix, com sempre –com sempre, mai falla–, l'Estat espanyol suposa una pedra a la sabata per la prosperitat, el progrés i el benestar del nostre país. Fa pocs dies vam saber que el Govern espanyol va invertir a Catalunya només un 23 per cent, per sota la mitjana estatal del 2020. En aquest sentit, senyor Aragonès, president Aragonès, voldríem saber quina previsió té per abordar aquesta qüestió amb el senyor Pedro Sánchez i què n'espera. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, avui s'han fet públiques les dades de l'atur registrat en aquest darrer mes. Encara estem en unes xifres extraordinàriament altes, absolutament inacceptables, 481.000 catalans i catalanes inscrits en les llistes de l'atur, si bé representa una disminució del 3 per cent en el darrer mes, i Catalunya és el segon territori de l'Estat en el que hi ha hagut una reducció més pronunciada de l'atur registrat. Però, tot i això, segueix sent massa alt. A partir d'aquí, hi han tres àmbits en els que hem d'actuar: unes mesures d'urgència; demà tenim convocat el Consell de Diàleg Social, amb les organitzacions sindicals i patronals, per acordar les ajudes als sectors productius, que tindran un import proper als 1.000 milions d'euros. En segon lloc, cal seguir, doncs, apostant clarament per una estabilització de la pandèmia. La millor mesura per la recuperació econòmica i també pel sector turístic, que abans ha estat objecte d'una de les preguntes, ha estat la campanya de vacunació. I cal seguir avançant sòlidament en aquest sentit. En tercer lloc, mesures estructurals, algunes d'elles que han de venir impulsades pels fons Next Generation, que ens han de permetre crear una economia molt més resilient. I aquest serà un dels objectes de debat que vull tenir amb el president del Govern de l'Estat, per tal que hi hagi una distribució de fons molt més transparent, que permeti aprofitar totes les potencialitats de l'economia catalana en aquest sentit. I, evidentment, la inversió en infraestructures també és un element clau i també serà objecte de..., no de la mesa de negociació, que ha de ser sobre el conflicte polític, però dels altres instruments de treball bilateral amb l'Estat que hi ha. I després cal treballar també –i aquesta també ha estat una de les qüestions que s'han debatut en aquesta sessió de control– en enfortir aquells instruments que des del sector públic poden ajudar a les empreses del nostre país a desenvolupar la seva activitat i generar prosperitat per tothom. I un exemple, doncs, és l'Institut Català de Finances; el volem potenciar. De fet, ha estat la primera visita que ha fet el conseller d'Economia en l'exercici del seu càrrec; ha estat a l'Institut Català de Finances. I, per tant, la banca pública, de la mateixa manera que ho està sent a les economies europees més avançades, serà per nosaltres també un element fonamental de la política econòmica de futur a Catalunya. Gràcies.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la cristal·lització dels consensos per a materialitzar un acord nacional d'amnistia i autodeterminació i les estratègies per a resoldre el conflicte polític amb l'Estat]] [[317-00022/13]] Formula la pregunta el senyor Josep Maria Jové, del Grup d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Benvinguts, moltes felicitats i molta sort a totes les conselleres i consellers que avui us estreneu en aquesta sessió de control. Bon dia, president Aragonès. El seu Govern comença a caminar amb l'aval de setanta-quatre diputats i diputades que representen el 52 per cent dels votants i que volen la independència de Catalunya. I nosaltres volem culminar el camí, i per fer-ho hem de fer inevitables l'autodeterminació i l'amnistia, dos conceptes que superen, de llarg, les fronteres de l'independentisme, perquè són un dels grans consensos del país. Les darreres enquestes ho deixen clar. Tres de cada quatre catalans defensen un referèndum d'autodeterminació per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i l'Estat –tres de cada quatre. I ja des del 2017. La resolució democràtica del conflicte és una proposta que s'adreça a tota la ciutadania, és la realitat política dels grans consensos, com ho són els serveis públics o la democràcia com a sistema de govern. Tres de cada quatre catalans consideren també que els serveis públics funcionen igual o millor que els privats. Tres de cada quatre catalans creuen que l'aigua o la sanitat funcionen millor en mans públiques que sota els interessos privats. Tres de cada quatre estan en contra la monarquia. Tres de cada quatre no és una xifra menor; representa el consens dels principis sobre els quals es construeix un nosaltres comú. I el consens pel referèndum és tan ampli, tan robust i tan ferm que fins i tot és majoritari entre els contraris a la independència. El 53 per cent dels que votarien «no a la independència defensen celebrar un referèndum; més de la meitat dels votants del Partit dels Socialistes de Catalunya estan d'acord a celebrar-lo. Defensar el dret a l'autodeterminació, respectar i traslladar un acord compartit de la societat a les institucions. No fer-ho és afeblir les institucions, perquè els grans consensos solidifiquen un sistema democràtic i governar-hi en contra és negar la mateixa societat. Per molt que alguns s'entestin a negar la realitat, un referèndum d'autodeterminació com l'amnistia no és una opció independentista, és un dels consensos més importants del país, de tots els demòcrates. Bastir un gran acord al seu voltant és una necessitat democràtica indefugible, ha de ser una aliança infranquejable i ha de sortir bé perquè és de tots, de la immensa majoria del país. President, sabem que vostè està obstinat en governar per a tothom i fer possible tots aquests consensos, des de la generositat, ens ho va explicar. Com té previst ara cristal·litzar-los? Moltes gràcies.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, ho vaig explicar en el debat d'investidura. La meva voluntat –i així consta també, perquè és conseqüència dels acords que van fer possible la investidura– és la convocatòria i la posada en marxa d'un acord nacional per l'amnistia i l'autodeterminació. I, per tant, en els propers dies el que faré és reunir-me, en primer lloc, amb les forces que ja s'han mostrat predisposades a impulsar aquest gran consens, que són les forces que van fer possible la investidura. Vull fer-ne partícip també, a partir d'aquest inici, el que són les organitzacions socials sobiranistes, però també obert a tothom qui vulgui sumar per una solució democràtica al conflicte entre Catalunya i l'Estat, una solució que ha de tenir dos pilars. Per una banda, acabar amb la repressió o acabar amb la causa general contra l'independentisme. Per tant, que pugui haver-hi un debat, una negociació sense aquesta espasa de Dàmocles de la repressió. I, per altra banda, situar la democràcia, situar el referèndum, situar la decisió de la ciutadania com a centre de la solució que proposem respecte a aquest conflicte amb l'Estat. Volem sumar moltíssima gent. Creiem que les urgències des del punt de vista econòmic i social han de seguir-se treballant, i en paral·lel hem d'anar generant espais de passar del conflicte a l'entesa, dels desacords als acords i als punts en comú. I, probablement, perquè la diversitat del país és àmplia, perquè la diversitat del país és plural, com totes les societats del nostre entorn, probablement sobre model de país, sobre relació amb l'Estat hi hauran opinions diverses. El que podríem i hauríem de fer és generar un gran consens sobre els mecanismes de decisió, i el mecanisme de decisió ha de ser un referèndum, amb totes les opcions, amb les opcions que puguin haver-hi sobre la taula, que cadascú defensi la seva. És en aquest mecanisme de decisió, mecanisme absolutament democràtic, propi de les societats avançades, de les societats adultes que saben resoldre les seves controvèrsies d'una forma sòlida i que també pugui tenir permanència en el temps..., doncs és la via precisament de cridar a les urnes en un referèndum. Estic convençut que hi sumarem moltíssima gent, perquè la proposta del referèndum és la que permet els del «sí i els del «no defensar cadascú la seva posició i que Catalunya decideixi. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la seva posició respecte a l'ampliació de l'aeroport de Barcelona - el Prat]] [[317-00024/13]] Formula la pregunta el senyor Salvador Illa, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Moltes gràcies, senyora presidenta. He escoltat sense sorpreses la pregunta i el posicionament del diputat de la CUP amb referència a l'ampliació de l'aeroport Josep Tarradellas Barcelona - El Prat, però no he vist en la seva resposta, molt honorable president, una resposta prou nítida. Per això em permet que li reformuli la pregunta. Està vostè –vostè– d'acord amb l'ampliació de l'aeroport Josep Tarradellas Barcelona - el Prat?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
De la mateixa manera que molts alcaldes de les poblacions del voltant opinen, de la mateixa manera que el Govern de l'Estat no s'ha pronunciat al respecte amb una única posició, jo l'hi trasllado clarament: estic a favor d'augmentar la competitivitat de l'economia catalana i s'ha de fer preservant la biodiversitat. No és un tema binari. No és un tema d'adhesió a una proposta. Les propostes s'han de treballar i s'han de mirar, si poden ser possibles, que es facin respectant l'objectiu de millora de la competitivitat de l'economia catalana, de millora de les connexions, de tenir unes bones infraestructures, però també amb la preservació de la biodiversitat, que no és una qüestió que decidim només nosaltres; és una qüestió que es decideix, com molt bé vostè sap, a nivell comunitari, perquè l'estany de la Ricarda forma part d'un espai de protecció decidit a nivell europeu.
Per repreguntar té la paraula el senyor Salvador Illa.
Molt honorable president, governar és decidir. Jo no li he demanat adhesió a cap projecte, li he dit si està d'acord en ampliar l'aeroport Josep Tarradellas Barcelona - el Prat. Vostè sap perfectament que fa una aportació al PIB de Catalunya del 6,8 per cent, que amb la seva ampliació per convertir-lo en un hub internacional passaríem a una aportació al PIB de Catalunya del 8,9 per cent, més de 2,1 punts. Sap que s'ha de prendre la decisió en els propers mesos perquè pugui això estar operatiu el 2031. Jo li demano que lideri. Vostè té tota la legitimitat i l'obligació de liderar el país. I li demano que es posicioni a favor de..., nítidament, a favor de l'ampliació de l'aeroport Josep Tarradellas Barcelona - el Prat. Fa cinc anys que vostè governa amb la mateixa fórmula que està governant avui, amb acord de coalició amb Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. Hem sentit de tot durant aquests cinc anys. No vull treure-ho avui al debat. Hem sentit escarnir que si Espanya no ens donava diners... Ara hi ha una proposta concreta, es pot discutir, es pot millorar, per ampliar la principal infraestructura econòmica de Catalunya. Si vostè lidera el país, si vostè treballa per tirar endavant aquesta infraestructura, naturalment fent-ho ben fet, «la feina ben feta no té fronteres, ho recorda? Catalunya sap perfectament fer les coses ben fetes, Catalunya sap perfectament ampliar un aeroport respectant la situació del medi ambient. Si vostè va per aquest camí, em tindrà al seu costat, si no, en tindran enfront. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor cap de l'oposició, evidentment que el Govern de la Generalitat ha agafat el lideratge d'aquesta qüestió, per això he convocat –i espero fer-ho la setmana vinent, amb les agendes de totes les institucions sigui possible– una taula institucional on a part del Govern de la Generalitat de Catalunya, amb el vicepresident, també amb tot l'àmbit d'acció climàtica, amb la consellera Jordà, que hi té una part molt important a dir, però també amb l'Ajuntament de Barcelona, amb l'Ajuntament del Prat, amb els ajuntaments del voltant afectats, també amb les administracions locals relacionades amb els altres aeroports del país, perquè aquí cal pensar en visió aeroportuària de país, amb l'àrea metropolitana, amb AENA i amb el Govern de l'Estat, perquè el Govern de l'Estat també hi té coses a dir. I probablement, la visió, simplement tècnica, l'aproximació, la mirada que es pugui tenir des de l'àmbit del Ministeri de Foment probablement no serà la mateixa que es tindrà des de l'àmbit del Ministeri de Transició Ecològica. El Govern de l'Estat ha de tramitar qualsevol modificació de la Xarxa Natura 2000 i ha de fer un informe preceptiu. Aleshores, cap problema en què tot ho hagi de respondre la Generalitat; ho farem. De fet, ja ens agradaria poder-ho fer nosaltres directament, però bé, encara no som un estat, tot vindrà. Però també vull parlar amb la Comissió Europea. Per tant, aquest debat s'ha de fer amb rigor. És evident que una gran majoria d'aquesta cambra volem augmentar la competitivitat, en volem minimitzar l'impacte mediambiental, és evident. És una qüestió que no és fàcil, que és complexa i la manera d'abordar-la és amb el consens, no amb titulars, no amb grans campanyes mediàtiques. Per tant, taula institucional, a treballar i a trobar una solució. I això és liderar.
Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia. [[Report de la Diputació Permanent]] [[243-00001/13]] D'acord amb l'article 75.5 del Reglament, la Diputació Permanent dona compte al Ple del Parlament de les decisions adoptades i dels afers tractats en el període entre legislatures. Atès que el report de la Diputació Permanent està inclosa en el dossier del Ple que ha estat distribuït a tots els diputats, els prego que se n'eximeixi la lectura. Si tothom hi està d'acord, donaríem per substanciat aquest punt de l'ordre del dia. [[Comunicació al Ple de la composició de la Mesa de la Diputació Permanent]] [[397-00001/13]] I passaríem el següent, que és la comunicació al Ple de la composició de la Mesa de la Diputació Permanent. I també d'acord amb allò que estableix a l'article 74.3 del Reglament, la composició de la Mesa de la Diputació ha de ser comunicada formalment al Ple. Atès també que aquesta composició està inclosa en el dossier de ple que ha estat distribuït, els prego també que se n'eximeixi la lectura. [[Compareixença del president de la Generalitat per a donar compte de l'estructura i la composició del Govern]] [[350-00004/13]] Per tant, acomplert així el que estableix el Reglament, passaríem al següent punt de l'ordre del dia, que ja és la compareixença del president de la Generalitat davant del Parlament per donar compte de l'estructura i la composició del Govern. D'acord amb l'article 172 del Reglament i l'article 23.3 de la Llei 13/2008, del 5 de novembre, de la Presidència de la Generalitat i del Govern, i atès que el president de la Generalitat ha sol·licitat comparèixer davant del Ple per donar compte de l'estructura i la composició del Govern, té la paraula el president de la Generalitat, el molt honorable senyor Pere Aragonès i Garcia.
Moltes gràcies, molt honorable presidenta del Parlament. Vicepresident, conselleres, consellers, diputades i diputats, cap de l'oposició, molt bon dia a totes i a tots. Com és habitual en l'inici d'una legislatura, comparec davant d'aquest Ple, un cop formalitzada la presa de possessió i nomenats les conselleres i els consellers i el vicepresident del Govern, per donar compte davant de la cambra de la composició, estructura i organització del nou Govern de Catalunya. Que quedi clar d'entrada, aquest és un govern independentista i de progrés format per dones i homes que compartim la voluntat que Catalunya esdevingui una república europea pròspera i cohesionada, que compartim que de la crisi de la covid-19 ens n'hem de sortir sense deixar ningú enrere i que compartim la voluntat de transformar el model productiu del país per tal que faci arribar la prosperitat i el benestar a tothom, per tal que ens ajudi a minimitzar tota forma de desigualtat i per tal que aquest model productiu també sigui plenament respectuós amb el medi ambient i compromès en la lluita contra el canvi climàtic. He format un govern independentista i de progrés que governarà per a tothom, per a tots i totes, sense cap mena d'exclusió, sense cap mena de privilegi ni de discriminació, tenint sempre present la pluralitat i diversitat de propostes i plantejaments polítics que existeixen en la societat catalana i que en bona part estan representades i representats en aquest Parlament, perquè damunt de tot som el Govern de Catalunya. No som un govern de coalició; som el Govern del país, som el Govern de Catalunya. Com tots els governs democràtics, absolutament tots, som un govern format per persones amb idees i projectes polítics definits que són públics i avalats per la ciutadania a través de les urnes, per la ciutadania representada en aquest Parlament. Representem també, doncs, el que és la voluntat expressada de la ciutadania en unes sigles, en uns projectes polítics sobre els que ens ajuntem i que compartim una mateixa idea de societat i treballem conjuntament per fer-la possible. En el meu cas, els hi he dit reiteradament, no he amagat mai les meves posicions independentistes i d'esquerres: dos plantejaments polítics que avui són majoritaris al si de la societat catalana i que com a tals guiaran l'etapa que estem obrint amb la meva acció al capdavant del Govern, i que ho faran tenint en compte el país sencer, la Catalunya sencera, perquè som el Govern de Catalunya i ens correspon comptar amb tothom. El que farem és posar tota la nostra voluntat transformadora al servei de tota la ciutadania, amb mentalitat oberta, amb mirada àmplia, amb voluntat de suma i sempre, sempre, sempre, treballant amb tota la vocació de servei públic que ha de tenir qualsevol govern de la Generalitat. Ser un govern independentista i de progrés no ens fa bons ni dolents d'entrada, tampoc ens fa infal·libles d'entrada; com tots els governs, si esdevenim mereixedors de la confiança de la ciutadania, ho decidiran els ciutadanes i ciutadans al final de legislatura. Però aquestes idees són les coordenades amb les quals m'he compromès a iniciar una nova etapa per donar pas a una nova Generalitat més moderna, innovadora, eficient, propera, més transparent. En definitiva, una Generalitat en línia, molt més en línia amb els valors republicans que compartim al Govern. Des del debat d'investidura, però també en altres ocasions, m'ho han sentit dir de forma reiterada: el país necessita una sacsejada, posar-se al dia, i impulsar de forma immediata aquesta transformació en quatre àmbits, quatre eixos, quatre missions. La transformació social, per transformar el model productiu i reforçar l'estat del benestar; la transformació en clau feminista, per vèncer el patriarcat que encara avui està present a la nostra societat; la transformació verda, per fer front al canvi climàtic, i, també, la transformació en clau democràtica, per resoldre –d'una vegada per totes– el conflicte polític amb l'Estat. Per això és imprescindible que l'estructura del Govern també respongui a aquestes necessitats. Si volem sacsejar el país, el primer pas..., el primer que s'havia de fer era sacsejar el Govern; tornar a dissenyar un govern adaptant-lo a les necessitats de la Catalunya del 2021 i als reptes que sabem que haurem d'afrontar, no només avui, sinó al llarg de la propera dècada. Alguns dels canvis d'aquesta nova etapa es veuen a simple vista, començant pel fet de ser el primer Govern de la història de la Generalitat de Catalunya que incorpora més conselleres que consellers. Però hi ha canvis de fons, molt més de fons que no pas aquest, que s'aniran visualitzant, a mesura que avanci la legislatura, en aquesta nova forma de governança, centrada en la cooperació i en el treball en equip, que busqui en tot moment trencar els compartiments estancs i que no ens faci por –i no ens fa por– avaluar-nos i retre comptes, perquè aquesta és la millor manera d'avançar i de progressar. Avaluar-nos i actuar amb la màxima transparència, explicant les coses tal com són, amb els encerts i també amb els errors que es produiran, i aprendre'n, aprendre dels errors per no fer errors vells. Volem comunicar-ho tot, també amb la màxima agilitat i claredat. Entre d'altres mesures, hem apostat per professionalitzar la figura de la portaveu del Govern, prioritzant la màxima qualitat de les comunicacions de la Generalitat i oferint així una millor informació a la ciutadania, que és un pas bàsic per enfortir la confiança entre ciutadania i institucions. Aquell és només un exemple de com podem i hem de ser disruptius, imaginatius i innovadors. I, amb aquesta mentalitat, hem dissenyat el conjunt de l'estructura del Govern. Ho hem fet de forma conjunta, com és propi d'un govern de coalició, arribant a acords. Com saben, el conjunt de consellers i conselleres compareixeran de forma individual davant de les comissions parlamentàries per explicar els principals objectius del Govern en cadascun d'aquests àmbits departamentals. I estic convençut que, en aquestes comissions, hi haurà espai suficient per debatre en profunditat els aspectes més sectorials de cadascun dels departaments del Govern. Però, en aquesta compareixença d'avui, crec que és bo que m'entretingui, encara que sigui molt breument, a entrar en els reptes de cadascuna de les catorze conselleries –una conselleria més que l'anterior Govern–, per compartir amb tots vostès quin ha estat el motiu de la creació, quin ha estat el motiu, també, de la reordenació d'algunes de les competències, però, sobretot, la visió i l'impuls, la dinàmica de treball, que volem fer per a cadascuna d'aquestes conselleries. Començo pel Departament de la Presidència. La consellera Laura Vilagrà té l'encàrrec de pivotar una conselleria que haurà d'assegurar, també, la transversalitat de les polítiques i que aglutina i coordina bona part de les estructures i organismes encarregats de fer funcionar el Govern, assegurant una gestió eficient i pensant sempre en millorar el servei a la ciutadania. La conselleria de Presidència, l'hem pensat com una palanca de transformació del Govern, que ha de permetre modernitzar l'Administració amb el conjunt de departaments i impulsar una governança innovadora, propera i eficient. El model de funció pública ha de tenir un paper protagonista, perquè l'Administració és, bàsicament, els seus servidors i servidores públics; maximitzant en tot moment el bon saber fer de l'excel·lent col·lectiu de treballadors i treballadores públics que tenim a la Generalitat de Catalunya. Volem un govern al costat de la gent, de tota la ciutadania, que treballi pel país sencer, per la Catalunya sencera, i ens exigeix pensar en la globalitat del país des de tots els prismes. U n país que és complex, que és divers i, per tant, partir d'aquesta complexitat existent en totes i cadascuna de les decisions que hem de prendre. I aquest també és un dels principals encàrrecs del número dos del Govern, del vicepresident, Jordi Puigneró, i del departament que encapçala de la vicepresidència, de conselleries digitals..., de polítiques digitals i territori. La pandèmia ha accelerat molts dels canvis i tendències de fons que ja s'anaven produint a la nostra societat. I nosaltres el que volem és que aquestes tendències no ens hi veiem arrossegats. Volem protagonitzar-les, incidir-hi, i que, per tant, allò que pugui ser una amenaça, convertir-ho en una oportunitat per al conjunt de la població. I, en aquest sentit, volem alinear perfectament, d'una manera completa, les polítiques de digitalització, de mobilitat, de planificació i gestió d'infraestructures i també les polítiques d'accés a l'habitatge. Com ha dit abans el vicepresident en la sessió de control, cal interconnectar totes aquestes perspectives, totes aquestes polítiques. Des de les polítiques de disseny, de desplegament i de planificació del que en podríem dir les infraestructures del nostre segle –fibra òptica, 5G, cables submarins– fins a les noves formes de transport i de mobilitat que hem d'afrontar i que són absolutament essencials en la lluita contra el canvi climàtic. I s'ha de fer des d'una visió de país de conjunt, una visió integral, perquè volem fer arribar la igualtat d'oportunitats arreu, a totes les parts del territori. En tenim els precedents amb l'extensió de la fibra òptica arreu del país, i aquest esperit guiarà la resta d'actuacions de la Vicepresidència del Govern. Perquè, sobretot, el que volem és millorar la qualitat de vida del conjunt de la ciutadania de Catalunya. Volem un país ben travat, ben connectat, un país –aquesta Catalunya sencera– que ofereixi igualtat d'oportunitats a la ciutadania, independentment del barri, del poble o de la comarca on visquin. Les polítiques digitals són el nou ascensor social, que impulsen el conjunt del país cap al futur i, per tant, fer-ho des de la Vicepresidència del Govern li dona aquest àmbit transversal, absolutament essencial per a tota la digitalització que hem de portar a terme de tot el país. En aquest sentit, és imprescindible que, des de la Vicepresidència i la conselleria de Polítiques Digitals, es continuï treballant amb més força que mai i en cooperació amb el Departament d'Empresa i Treball, un departament que ha de respondre a una doble necessitat. En primer lloc, la de reconstruir econòmicament el país, però també la de garantir un treball digne per a tothom. El conseller Roger Torrent té un encàrrec difícil, però un encàrrec que es portarà a terme, d'encaminar la superació de la crisi provocada per la covid-19 –per tant, sortir de la crisi, la urgència–, però, alhora, aprofundir en la transformació del sistema productiu del nostre país perquè sigui molt més sostenible, molt més resilient, molt més diversificat, orientat a l'exterior, basat en la innovació i capaç, per tant, de generar benestar i prosperitat per a tota la ciutadania. En l'àmbit d'empresa d'aquest departament, caldrà afavorir la recuperació empresarial, amb especial atenció als sectors que més han patit per la pandèmia. I això ho estem treballant per fer-ho ja de forma immediata. I també, amb una mirada més de cara als propers anys, però començant a treballar ja mateix, aprofitar els fons europeus Next Generation per impulsar els sectors econòmics que tenen més capacitat de transformació, amb més valor afegit, més futur i més capacitat de generar un impacte positiu al conjunt de la societat. En l'àmbit del treball, la transformació econòmica ens ha de portar a construir entre tots un teixit productiu capaç de generar llocs de treball de qualitat. La superació d'aquesta crisi no es pot tornar a fer ni en base a polítiques econòmiques, que per sort hem superat, de reducció de la despesa, ni tampoc de reducció dels salaris reals dels treballadors i treballadores, ni de les condicions laborals. Ens en sortirem i serem molt més resilients si som capaços de fer-ho en base a innovació, talent i valor afegit. I això ho farem des de la concertació, generant grans consensos amb els agents socials, econòmics i polítics del país, per construir una Catalunya que aposti per la transformació econòmica posant les persones al centre. I ho farem potenciant el diàleg social. Demà mateix, primera reunió del Consell de Diàleg Social. Tota aquesta feina és cabdal, és prioritària. La perspectiva d'empresa i treball haurà de trobar la complicitat, i ja estan treballant amb tota la complicitat amb la conselleria d'Economia i Hisenda. El conseller Giró, com a màxim responsable de les finances de la Generalitat, jugarà un paper determinant en la urgència de tornar a alçar l'activitat econòmica del país i alhora, com deia, la necessitat de transformar el sistema econòmic per fer-lo més pròsper, més just, sostenible i, sobretot, situant la vida de la ciutadania al centre de les decisions. Tenim dues eines, en aquest sentit, de política econòmica. Per una banda, els fons Next Generation, que esmentava anteriorment, i l'Institut Català de Finances, que ja està, doncs, en el camí d'operar com a banca pública i que de ben segur reforçarà la voluntat d'actuar com un autèntic estat emprenedor des de la Generalitat de Catalunya. I això es veurà reflectit també en les polítiques en defensa de l'estat del benestar, en el nou pressupost que es treballarà des de la conselleria d'Economia i Hisenda, que respondrà al nou context de superació de la crisi provocada per la covid-19 i que tindrà com a principal objectiu millorar, de forma inequívoca, la vida de la ciutadania. I treballarem intensament i volem un gran acord al voltant del proper pressupost. Tota aquesta vocació transformadora en l'àmbit econòmic ha de tenir el seu equivalent, també, a nivell social, començant per un aspecte fonamental, que aquest Govern se l'agafa com el primer dels seus compromisos: l'erradicació de les desigualtats de gènere i l'erradicació de les violències masclistes, per garantir la igualtat de tracte i la fi de tot tipus de discriminació en tots els àmbits. Per aquest motiu, hem creat la conselleria d'Igualtat i Feminismes, un departament nou que amplia i reforça les estructures dedicades a la igualtat que hi havia en anteriors governs, però que sobretot les dota d'un paper polític central que ens homologa a les democràcies més avançades. Volem que les polítiques d'igualtat es dissenyin i s'implementen des del màxim nivell polític i que siguin un eix vertebrador de tota l'acció de Govern, i per això era imprescindible comptar amb una consellera d'Igualtat i Feminismes perquè pivoti la inajornable transformació en el compromís feminista. I estic convençut que la consellera Tània Verge impulsarà, en aquest àmbit, també, l'enorme sacsejada que com a país i com a societat necessitem per començar a deixar enrere d'una vegada el patriarcat. Aquest és un exemple de la necessitat que tindrem de treballar de manera coordinada en totes les conselleries, atès que les desigualtats tenen múltiples causes i tenen també múltiples efectes. Només les podem erradicar des d'un enfocament transversal i interseccional, partint de la diversitat del conjunt de la societat i mitjançant una interlocució real amb els moviments socials, amb les entitats que també treballen per construir un país que sigui referent en la garantia dels drets humans. Per la seva part, la consellera Alsina, com a màxima responsable del Departament d'Acció Exterior i Transparència, té l'encàrrec d'encapçalar la projecció exterior de Catalunya a Europa i al món, a tots els nivells: a nivell social, econòmic, a nivell del potencial cultural del nostre país, però també, evidentment, amb tots els reptes democràtics, perquè Catalunya ha de ser present en tots els debats europeus i globals fent la política exterior d'un país que vol ser un estat. Cal enfortir la coordinació de tots els organismes de la Generalitat que tenen una projecció cap a l'exterior: Acció –l'Agència per a la Competitivitat de l'Empresa–, l'Institut Ramon Llull, l'Agència Catalana de Turisme, l'Institut Català de les Empreses Culturals, Prodeca, en l'àmbit de les exportacions alimentàries, per projectar Catalunya cap al món. I, alhora, en cap moment, hem de deixar de treballar per bastir aliances i complicitats en la resolució del conflicte polític amb l'Estat en base al dret dels catalans a decidir pacíficament, lliurement i democràticament el nostre futur col·lectiu. Com hem dit tantes altres vegades, la proposta és clara: a través d'un referèndum sobre la independència de Catalunya. L'altra responsabilitat de la consellera Alsina recau en tot un àmbit clau, fonamental, i que transformarà l'acció del Govern: transparència, govern obert i participació ciutadana, unes eines imprescindibles per millorar la qualitat de la nostra democràcia i de les decisions públiques, unes eines imprescindibles que les utilitzarem sense cap mena de temor i amb la màxima naturalitat, perquè són instruments que ens han de permetre retre comptes amb la ciutadania i enfortir la tan necessària confiança envers les institucions. I només podem parlar de «bon govern si ens avaluem, si governem a partir de l'avaluació de les polítiques públiques, perquè aquesta és la millor manera d'assegurar una gestió eficient dels recursos públics, sobretot de prendre les millors decisions i oferir un millor servei i atenció a la ciutadania. És clau per la transformació en els reptes democràtics que ens hem compromès a implementar. Pel que fa al Departament d'Educació, el conseller González Cambray té l'encàrrec de reprendre i continuar amb més força que mai la transformació del sistema educatiu, de combatre la segregació escolar, un combat que es va iniciar amb molta força, d'una forma molt decidida, per part del conseller Bargalló, que la pandèmia ens va situar amb nous reptes i que continuarem. El sistema educatiu juga un paper neuràlgic a la nostra societat, sobretot per la capacitat d'impulsar canvis de fons per garantir la igualtat d'oportunitats i l'equitat. Cal fer una aposta estratègica per reforçar el sistema educatiu, sense cap demora i sense cap excusa, sempre prioritzant el benestar i el creixement personal dels i les alumnes, tenint en compte la seva diversitat. I, en aquest sentit, no tinc cap mena de dubte, com abans ho expressava de forma molt clara el conseller, que disposem d'uns professionals d'excel·lència, imprescindibles per fer-ho possible. Gràcies al seu esforç hem pogut mantenir obertes les escoles tot aquest curs, amb totes les garanties; fa un any això semblava impossible. El curs escolar ha estat un èxit rotund. Per això vull agrair, un cop més, l'esforç, la implicació, de tota la comunitat educativa i especialment dels i les alumnes del nostre país; estem en deute amb ells també. Avui crec que tots som conscients que no tornarem a l'escola que hi havia abans de la covid-19: la pandèmia ens ha obligat a transformar, adaptar, el sistema educatiu. Ens correspon aprofitar aquest context de canvi per fer un pas endavant i oferir al sistema l'impuls que necessita; ho farem. L'escola també iniciarà aquesta nova etapa que aprofitarà tot el potencial transformador del sistema educatiu. Al costat de l'aposta estratègica per l'educació com a eina d'apoderament i emancipació de la ciutadania, hi hem de situar l'aposta per la recerca, pel coneixement, per l'educació superior. Una aposta que s'entrellaça amb la feina que es farà també des dels departaments de caràcter més econòmic i que alhora exigeix el potencial i la força que ofereix disposar de nou d'una conselleria pròpia de recerca i universitats. Per això hem recuperat aquest departament, amb el lideratge de la consellera Gemma Geis. Si realment volem ser un país modern i avançat, si realment volem portar a terme aquesta transformació, si ens creiem la societat del coneixement, hem d'oferir a la universitat, als centres de recerca i a tot el sistema de generació i transferència de coneixement el pes polític que li correspon; i, per tant, aquest ha estat el sentit de la creació d'aquesta nova conselleria. I el primer pas, a partir d'aquí, és dotar el sistema de recerca i universitats del nostre país d'un millor finançament. Sabem que és la primera de les prioritats: començar a avançar de nou aprofitant tot el potencial del nostre sistema universitari, garantint l'equitat en l'accés als estudis superiors, i també tot el potencial dels centres de recerca, uns centres de recerca de Catalunya que molts d'ells són capdavanters i que són de referència, no a nivell europeu, sinó a nivell global, a nivell internacional. Tenim consens estratègic, el Pacte nacional per a la societat del coneixement, i tindrem l'eina, l'aprovació..., que serà de les primeres lleis que sortiran del forn del Govern, de la llei de la ciència. Una altra de les apostes estratègiques d'aquest Govern és la lluita contra el canvi climàtic; és l'aposta per una transformació per aconseguir aquesta Catalunya verda, i per això s'ha creat una nova conselleria, la d'acció climàtica, alimentació i agenda rural, per fer realitat la inajornable transició ecològica. Com a país tenim els reptes globals en matèria climàtica, mediambiental, agroalimentària i de cohesió territorial també. Són desafiaments que tenim com a país i com a societat; el Govern no els defugirà, al Govern els entomarem i actuarem. I aquesta serà la principal funció de la consellera Teresa Jordà: afrontar els reptes i transformar aquesta realitat. Catalunya ha d'emprendre el camí de la revolució verda i ho ha de fer de la mà del sector ambiental i del sector agroalimentari conjuntament: és l'hora de cooperar, en lloc de competir; és l'hora d'escoltar tothom; és l'hora d'escoltar també el territori; és l'hora de dialogar amb tots els col·lectius implicats, perquè només aconseguirem avançar a partir de consensos amplis, que, per tant, seran consensos sòlids; és l'hora de prendre decisions. El canvi climàtic no espera, nosaltres tampoc ho podem fer. El Departament de Salut, amb el conseller Argimon al capdavant, serà l'encarregat de gestionar el pas actual de l'escenari de pandèmia a la postpandèmia, el país postcovid; una separació que no és del tot nítida, que sabem, doncs, que ens obliga a continuar donant resposta encara als efectes que té la covid, sense deixar de pensar en cap moment en el futur del nostre sistema públic de salut. En aquests moments tenim una situació epidemiològica que millora en termes globals gràcies als bons resultats de la vacunació, a la responsabilitat de la ciutadania, a les decisions que s'han pres, però sobretot al gran compromís dels professionals de salut i de la resta de sectors essencials. Això ens dibuixa un horitzó esperançador però ple de reptes també; hem de seguir i no ens hem de relaxar ni un moment. A partir d'aquí, continuar gestionant la pandèmia; abordar-ne les conseqüències, també en termes de salut; recuperar, per tant, l'activitat sanitària habitual, que en alguns casos, doncs, no s'ha pogut continuar portant a terme amb tot el seu potencial, perquè estàvem centrats en el que eren les actuacions davant dels ingressos de persones afectades per covid; enfortir el sistema i preparar-lo de cara al futur; tenir una visió àmplia de la salut, incorporant la perspectiva comunitària, posant en el centre l'atenció primària i tenint molt presents els reptes en l'àmbit de salut mental del nostre país. Un pas imprescindible per aconseguir-ho és millorar el finançament estructural del sistema. Hem d'aconseguir els recursos necessaris per oferir al sistema de salut el salt endavant que ha de fer que en puguem disposar, i és imprescindible, doncs, que aquests recursos que hem rebut durant la pandèmia, que eren conjunturals, es converteixin en estructurals. D'altra banda, des del Departament d'Interior, el conseller Joan Ignasi Elena té l'encàrrec d'abordar de nou com podem millorar encara més el model de policia democràtica que tenim en el Cos de Mossos d'Esquadra. En els darrers anys, els reptes sobre el nostre sistema de seguretat, també els reptes de gestió de riscos i emergències, s'han incrementat. Cal abordar de nou com actualitzem el nostre model de seguretat pública, a partir de la perspectiva de la seguretat humana que aporten les Nacions Unides, des del reconeixement i la defensa de la professionalitat dels servidors públics que conformen el Cos de Mossos d'Esquadra, també de les policies locals, i també des de la constant voluntat de millora. Crec amb el conseller Elena al capdavant tenim l'oportunitat d'afrontar aquest debat, de forma pausada però decidida i en positiu; avui n'hem tingut una mostra, i de forma ferma en el que és..., n'hem tingut una mostra a la sessió de control, bastint grans consensos, amb una visió constructiva, que han de seguir fent del Cos de Mossos d'Esquadra una policia moderna i de referència a nivell internacional. També seguim treballant en tot l'àmbit de protecció civil, d'emergències, enfortint el Cos de Bombers de la Generalitat de Catalunya i integrem els agents rurals en el Departament d'Interior; ens permetrà, doncs, també amb consens amb el que era l'antiga consellera d'Agricultura..., i això ens permetrà tenir una visió integral des d'aquest punt de vista de seguretat humana i generar sinergies positives. En paral·lel a l'àmbit de la seguretat humana, una altra de les prioritats del nou Govern és la necessitat de reforçar tot el sistema de cures. Tradicionalment ha estat la baula més feble de l'estat del benestar, i això ho hem de revertir, però la pandèmia ens ha demostrat com és d'imprescindible, com n'és, d'essencial, com hem de cuidar i curar els que ens curen, els que ens cuiden. Per això al Departament, doncs, amb la denominació de «Drets Socials donem un impuls inequívocament transformador tenint eines cabdals que hem de seguir potenciant i gestionant, com la renda garantida de ciutadania. Ho hem de fer tenint presents tots els altres sistemes de protecció de rendes. Volem ser innovadors, desenvoluparem els plans pilots de la renda bàsica, hem de tenir una visió també oberta de com ho fem compatible i millorem el que és la coordinació amb l'ingrés mínim vital que fa l'Estat o les altres prestacions de caràcter social. Volem situar la ciutadania, el benestar, al centre de totes i cadascuna de les decisions que prenem. Millorar la qualitat de vida de tota la ciutadania. En aquest àmbit del departament, en l'àmbit de les cures, en l'àmbit dels drets socials, tots els ciutadans de Catalunya hi estem concernits, tots, en un moment o altre de la nostra vida, doncs, veurem i podrem ser usuaris, podrem ser ciutadans que participen dels serveis, del sistema de cures del nostre país. Perquè l'objectiu d'aquest Govern també és no només centrar-nos en el benestar material, sinó en la felicitat de la ciutadania. L'objectiu, doncs, de la conselleria de Drets Socials, amb la consellera Violant Cervera al capdavant, és aquest enfortiment del sistema de cures dels drets socials i de l'atenció a la dependència del nostre país. Com deia, el departament jugarà un paper determinant en la plena emancipació de la ciutadania, especialment en aquelles etapes de la vida o circumstàncies en les que patim una major vulnerabilitat des del punt de vista individual, però també col·lectiu. Ho haurem de fer treballant en altres àmbits, també, per assegurar que tots els ciutadans i ciutadanes són igual de lliures. I aquí no hem d'oblidar el paper essencial que juga la cultura, amb tot el potencial emancipador i transformador. La cultura, sense cap mena de dubte, ens fa més lliures com a persones i com a societat. La cultura ens acompanya i ens empodera per pensar en llibertat, per transformar el nostre país. I com a societat democràtica, moderna i avançada que volem ser, és absolutament impagable. Per aquest motiu, la consellera Garriga té l'encàrrec d'acompanyar i aprofitar tot el potencial del sector cultural del país amb una visió transformadora i moderna. Si volem ser una societat més pròspera, més justa, més feminista, més verda, plenament lliure, la cultura hi té un paper fonamental, i això passa, en part, per millorar el finançament, com ens hem compromès en l'acord de govern, però també passa per impulsar una transformació del sector audiovisual, i també per recuperar tota l'ambició per fer progressar, de nou i amb tota la força, la llengua catalana. Finalment, des del Departament de Justícia, la consellera Lourdes Ciuró impulsarà una conselleria moguda pels valors compartits de llibertat, d'igualtat i de democràcia. En l'àmbit de l'Administració de justícia, el principal repte segueix sent acabar-se de modernitzar i guanyar agilitat. Massa vegades, la lentitud de les decisions en l'àmbit judicial acaba provocant injustícia, i va en perjudici de les víctimes, de les persones que necessiten accedir a l'Administració de justícia per resoldre les controvèrsies inherents a la nostra societat. Cal seguir treballant, també, per instaurar un sistema penitenciari basat en la rehabilitació i la reinserció. El Departament de Justícia és un departament de caràcter social i amb aquesta vocació treballarem amb la consellera Ciuró al capdavant. Ho farem també en altres àmbits, com les polítiques de memòria, l'impuls del Dret civil, també, no considerant el Dret civil al nostre país com una reminiscència del passat, sinó la base per poder regular millor les relacions entre persones al nostre país. En síntesi, totes aquestes són les principals motivacions que hi ha darrere de la nova estructura del Govern. Com han pogut comprovar les diputades i els diputats, molts dels objectius no els podrà portar a terme un sol departament o una sola consellera o conseller. Per tant, és importantíssima aquesta idea de cooperació, de treball en equip per part dels diferents departaments. És una responsabilitat que tenim tots i totes com a govern. I, si m'ho permeten, és una autoexigència que ens fem a mi primer, com a president de la Generalitat, però que ens fem al conjunt del Govern totes les conselleres i tots els consellers. Rere el treball en equip hi ha un millor servei a la ciutadania i és el que ens pertoca oferir com els primers servidors públics del país que ens hem de considerar. Amb la constitució del Govern, doncs, posem fi a una etapa massa llarga d'incertesa i d'interinitat que ha estat forçada per la repressió a causa de la inhabilitació injusta del president Joaquim Torra i després de la convocatòria electoral consegüent. Comencem, doncs, una nova etapa que ha de venir marcada per la superació de la crisi provocada per la covid-19, per la transformació del model productiu, orientant-lo cap a la necessitat de generar més benestar i prosperitat per a tothom, i també per afrontar la urgent resolució del conflicte polític amb l'Estat, i la nostra proposta l'anirem a defensar a tot arreu: amnistia i exercici del dret a l'autodeterminació. No serà fàcil. Els consellers i conselleres i el vicepresident saben que aquests reptes són immensos, que requeriran de tot el nostre esforç i més, de tota la nostra implicació i més, de tot el nostre bon saber fer i encara més, d'aquest treball en equip, màxima determinació, màxima ambició, mà estesa a la ciutadania, mà estesa a tots els grups parlamentaris. No serà fàcil. Els reptes són immensos, però els reptes són inajornables, i afrontarem aquesta transformació de caràcter social, verda feminista i democràtica que necessita el país. Ja ens hem posat a treballar per fer possible el canvi d'etapa d'aquest nou Govern independentista i de progrés, sense cap més demora. Per tot això, seguiré buscant, seguirem buscant, el suport i la complicitat del conjunt del Parlament de Catalunya. Aquesta és la millor manera de servir la ciutadania, de projectar el país, tot el país, cap a un futur amb més prosperitat, benestar, llibertat i felicitat per a tothom. Moltes gràcies a totes i tots, senyores diputades, senyors diputats, conselleres, consellers, vicepresident, presidenta. [[Aplaudiments.]]
A continuació intervindran els representants dels grups parlamentaris per un temps màxim de deu minuts cadascun. Té la paraula el senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta... Molt honorable president, conselleres i consellers, dues consideracions prèvies molt ràpides, perquè tenim feina, president. La primera, per condemnar els assassinats masclistes; n'hi ha hagut un més des de l'última vegada que vaig prendre la paraula en aquest hemicicle. I la segona, per condemnar també les agressions homòfobes d'aquest passat cap de setmana, sis, a Catalunya; setanta, en el que va d'any. Contra l'odi i la intolerància, impunitat zero. Consellera Tània Verge, té el nostre suport en aquest tema. Vull, en primer lloc, donar la benvinguda a tots els nous consellers i conselleres, amb tota la sinceritat els dic: servir Catalunya és un honor; ho és servir la societat, més encara servir Catalunya. I ho dic des de la discrepància política, estic segur que vostès estaran a l'alçada del seu càrrec quant a dedicació, quant a voluntat de fer les coses ben fetes, quant a esforç i quant a treball. Els desitjo, tal com vaig fer amb el molt honorable president, sort i encerts, perquè la seva sort i els seus encerts seran la sort i els encerts de tots nosaltres i de Catalunya. Vull també, des d'aquesta tribuna, expressar el meu agraïment i la meva consideració personal –crec que també ho puc dir en nom del meu grup, des de la discrepància política, també a vegades fins i tot profunda– als consellers i conselleres sortints: la senyora Budó, el senyor Tremosa, el senyor El Homrani, el senyor Sàmper, la senyora Vergés, el senyor Bargalló, el senyor Solé, el senyor Damià Calvet, la senyora Àngels Ponsa i la senyora Ester Capella. Els meus millors desitjos, en nom meu i del meu grup, en tot allò personal que puguin tenir. I m'atreveixo fins i tot a fer-los una petició, que és que ajudin a dignificar la política com a servei públic ara que ja no són consellers, però han tingut l'honor de servir Catalunya. De veritat, gràcies per la seva feina, dit sigui des de la màxima..., des de la discrepància política profunda. Senyor Aragonès, molt honorable president, té vostè tot el dret del món a organitzar el seu Govern com millor li sembli, només faltaria, eh? Ara, jo li he de fer algunes consideracions. Miri, el que vostè presenta en aquesta cambra, el Govern que ha presentat, recollit en dos decrets, no?, el Decret 21/2021, de 25 de maig, i el Decret 22/2021, de 26 de maig, és més del mateix. Es más de lo mismo. Un esquema d'un govern bipartit que ha portat funcionant a Catalunya cinc anys, amb suport extern dels antisistema de la CUP, no? Els canvis que vostè ha explicat són canvis cosmètics, des del meu punt de vista, tendents a amagar cinc anys dolents, molt dolents, per a Catalunya. Vull només..., podria estendre-m'hi molt, però vull només donar algunes dades al conjunt de tot el Govern perquè tinguin clar el punt de partida, després de cinc anys de govern conjunt de vostès, no? Catalunya és la comunitat autònoma on més creix l'índex de pobresa severa els darrers anys. Aquest és el punt de partida de vostès després de cinc anys, deu anys, si volen, de govern de vostès: 478.000 persones en pobresa severa, seixanta mil més l'any 2019. La meitat de la població de Catalunya, un 50,9 per cent per ser precís, té dificultats per arribar a final de mes –50,9 per cent de la població de Catalunya. Deu anys de Govern de vostès, no? I la pobresa infantil no para d'incrementar-se. Aquest és el punt de partida. A partir d'aquí, fixi's, fixin-se si tenen vostès feina per fer i per tirar endavant. No em puc estar de fer alguns comentaris sobre l'estructura del Govern, no? En primer lloc... Reconeixent que té tot el dret del món vostè a organitzar-se com millor li sembli, i vostè té tot el meu respecte en aquest sentit. Primer, home, s'hi veu, o ens ha semblat veure-hi en algunes coses el reflex d'aquest tortuós procés de negociació que va tardar tres mesos i que es va resoldre en quaranta-vuit hores, d'una forma quasi màgica, per fer un govern, era allò de fer entrar el clau per la cabota. Ho hem vist, o ens ha semblat veure-ho, en lo que fa referència a l'estratègia de comunicació, no? En el punt 3.1.5 del decret i en el punt 3.4.18 ho reparteixen entre Presidència i Economia i Hisenda. Jo crec que és més ordenat i més senzill que l'estratègia de comunicació del Govern, si és un govern ben entès, la porti un conseller o una consellera, no que s'ho reparteixin entre dos. Per cert, senyor Giró, prou feina té vostè a fer el pressupost de la Generalitat. M'agradaria veure el d'aquest any ben aviat possible. No ens ha semblat tampoc... En fi, esperem que vagi tot bé, no? Però ens ha semblat també veure una mica aquest reflex d'aquesta tensió entre els acords que vostès han tardat tant a concretar; tot el que fa referència a la licitació d'infraestructures, que s'ubica a Economia i Hisenda, no? En fi, hi ha un departament d'Infraestructures. Semblaria més lògic que fos el Departament d'Infraestructures qui licités les infraestructures de la Generalitat, el senyor Puigneró. No ens porten massa bons records els precedents que tenim en aquesta matèria d'ubicació de la contractació al Departament d'Economia i Hisenda i no al Departament d'Infraestructures, no ens porta massa bons records. És més, ens fa pensar en pàgines fosques a Catalunya, dit sigui amb tot el respecte. Estarem atents a què passa en aquest capítol. Hi ha també algunes coses que, si m'ho permeten, ho qualificaria de «lliçons no apreses, no? Faig referència a la menció que es fa en el decret en relació amb algunes competències de drets socials, que es diu literalment «sense perjudici que en el que es pugui dir en aquestes matèries es puguin atribuir al Departament de Salut. A qui s'atribueixen? Parlo de serveis de prestacions de protecció social, parlo de política de gent gran, epígrafs que no es perdin: 12.1, 12.3, 12.6 i 12.7 del decret. Això ho porta Drets Socials o ho porta Salut? Jo ja saben què penso perquè ja ho he dit. Bé, vostès mateixos van haver de prendre decisions l'últim Govern, per atribuir-ho a Salut, això. Aquí, senyor Argimon, no badem amb aquest tema. Li ho dic des de la màxima consideració i respecte. Lliçons, diria jo, no apreses en aquest capítol. I ha algunes mancances, no?, des del nostre punt de vista també, en matèria d'esports. Està adscrit a Presidència, senyora Vilagrà, però a nosaltres ens sembla que esports té prou entitat com perquè, bé, si no una conselleria, almenys tingués un comissionat, no?, i no l'adscriguessin a una simple secretaria. O en matèria de formació professional. Aquí fins i tot, si no em confonc, incompleixen la llei que va aprovar aquest Parlament, no l'any passat, fa cinc..., sis anys ja, el 2015, que diu que «es crearà una agència de formació professional que dependrà de Presidència. I voldríem veure formació professional, que està repartit entre Treball i Educació, que depengués de Presidència, per tirar-la endavant, naturalment, perquè portem molts anys encallats en aquest assumpte. O també ens hagués agradat –és molt demanar– que hi hagués hagut –potser ho faran amb alguna direcció general– alguna consideració específica a tot lo que fa referència als drets dels animals i el moviment animalista. Crec que seria pertinent, per exemple, una direcció general en aquest sentit, no? Bé, tot i això, vostès tenen dret a organitzar-se com millor..., i vostè, senyor Aragonès, com millor li sembli, eh? Què farem nosaltres? Un govern alternatiu de Catalunya, que presentaré en els propers dies, no?, govern alternatiu, integrat per diputats i diputades del meu grup, que es posarà en contacte amb cada un dels consellers del ram respectiu, els oferirà col·laboració en allò que ens puguem entendre i fiscalitzar –no s'ho prengui malament, però és la nostra feina– fiscalitzarà la feina que vostès faran. Espero que s'ho prenguin com un estímul i com un exercici responsable, també que s'ho prengui així, vostè senyor Aragonès, com un exercici responsable de la nostra tasca d'oposició, que la farem i a consciència, eh? No s'enfadin, ja ho vaig dir, senyor Aragonès, i els vull dir avui a vostès, no donarem ni cent, ni cinquanta, ni vint, ni trenta, ni dos, ni un dia, perquè creiem que Catalunya no pot perdre temps. I vostès porten... No vostès, però sí els seus respectius partits, porten governant prou temps com perquè tinguin les idees clares al respecte. I, acabant ja, senyor Aragonès. Vostè ha parlat d'un govern independentista i de progrés. Miri, cada vegada que vostè digui això, jo li diré el mateix, és un oxímoron: progressisme i independentisme no casen, no casen. Aigua i oli no casen, no es barregen. Per què? És molt senzill, perquè l'independentisme és l'egoisme i el progressisme és la solidaritat. És el meu punt de vista i cada vegada que vostè ho digui, jo li ho recordaré. Una segona consideració, també. Senyor president, a les coses, a les coses. Si vostè va a les coses, tindrà el nostre suport. «A les coses vull dir a fer un pressupost per a aquest any, que és on es posa negre sobre blanc, on es posen els recursos. No és raonable que un govern que porta cinc anys o dos partits que porten cinc anys governant junts, vostè tenia la responsabilitat d'Economia, no tingui preparat per entrar immediatament en aquesta cambra un pressupost per a aquest any. Traiem recursos que s'han de posar al servei de finalitats socials que vostè mateix esmentava en aquesta compareixença. O, per exemple, li he dit abans en matèria de l'aeroport. Aquí sap que hi pot comptar, si vostè lidera el país, sap que pot comptar amb el suport del nostre grup. O en matèria –també ha sortit en la sessió de control d'avui– del Circuit de Montmeló, o de Barcelona Catalunya, Barcelona Montmeló, que és un circuit que també porta riquesa. A les coses, senyor Aragonès, i senyors consellers i conselleres, a les coses, no? I no vull que s'ho prenguin malament, perquè no, ho dic amb tot el màxim respecte, però el resum que ha fet vostè de les tasques que té de cada un dels consellers, jo crec que es fa més, més curt i ras, tot el que no han fet aquests darrers anys i, en alguns casos, el contrari del que han fet. Dit sigui amb el màxim respecte, però també amb tota la contundència. Moltes gràcies, senyor conseller. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Ignacio Garriga, en nom del Grup Parlamentari de VOX. [[Pausa.]] Sí?
Ahora viene…
Ah? Que no és present a l'hemicicle, en aquest moment, el senyor Garriga? Ah, que ve per aquí. [[Veus de fons.]] Si no hi ha el senyor Garriga, pot intervenir algú del seu grup, del seu mateix grup parlamentari. Sí, senyor Cid, per què em demana la paraula?
Entenc que renuncia al seu torn de paraula.
Sí, és que jo havia entès, havia entès que estava venint des del darrere. Per això ho preguntava i em diuen que no està present...
Entenc que no i, per tant, li demano que doni continuïtat al Ple.
Efectivament, hi ha la possibilitat de que hi intervingui algú del seu grup en nom seu o, si no, passaríem al següent grup.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...nosaltres no ho sabíem. Hem pecat segurament de novatos. Segurament pensava el senyor Garriga...
És obligat dels diputats assistir al Ple i seguir-lo...
No, si acaba de sortir. Però pensàvem que igual parlaria també el grup de Junts o d'Esquerra, com fan en d'altres punts. Jo crec que ha pensat això...
No. L'ordre és sempre de major a menor, amb els grups del Govern al final. Per tant, el senyor Carles Riera, de la Candidatura d'Unitat Popular - Un nou cicle per guanyar, té la paraula... [[Pausa. Ignacio Garriga Vaz de Concicao entra al Saló de Sessions.]] M'indiquen que se li havia trencat la mascareta, senyor Garriga? [[Veus de fons.]] És que l'he cridat per a fer la seva intervenció. [[Veus de fons.]] Sí, sí; estàvem esperant-lo. Jo primer he entès que havia sortit des de dalt. Ara m'indica que tenia un problema amb la mascareta... [[Veus de fons.]] Disposa de deu minuts per fer la seva intervenció.
Gràcies, senyora presidenta. I perdoni la situació excepcional. Señor Aragonès, hoy ha comparecido para presentarnos el Gobierno más caro, más numeroso y con más consejeros con causas judiciales abiertas de la historia de Cataluña, un claro ejemplo de lo que ustedes representan: despilfarro político y enchufismo en su red clientelar. Solo hace falta ver lo que ha costado configurarlo, ¿verdad?, fruto de su reparto de prebendas y sus altos cargos. Yo, desde aquí, le quiero proponer que haga suya la propuesta que ayer anunciamos desde nuestro grupo parlamentario de instarle, en la primera vez, que será dentro de pocas semanas seguramente, en la que usted se pelee con todos sus consejeros para que reduzca el Gobierno de catorce consejerías a ocho consejerías. Sus catorce consejerías, de las cuales cuatro de ellos están inmersos en procesos judiciales: la señora Natàlia Garriga, consejera de Cultura, imputada por malversación; el señor Roger Torrent, consejero de Empresa y Trabajo, imputado por delito de desobediencia; Tània Verge, consejera de Feminismos e Igualdad, recientemente juzgada por desobediencia, absuelta, pero recurrida por la fiscalía, por tanto, caso abierto; el señor Josep Cambray, consejero de Educación, fue detenido en el marco del caso Volhov y está siendo investigado y podría ser responsable de delitos de malversación, prevaricación y tráfico de influencias. Un gobierno dirigido por dos delincuentes desde prisión, cuyo títere, no contento con ello, nombra y encumbra a sus compañeros de delitos como consejeros en el nuevo Gobierno. Y, luego, de verdad se preguntarán que por qué les llamamos «mafia separatista. Ustedes pretenden normalizar comportamientos públicos absolutamente bochornosos, que deberían sonrojar, señor Aragonès, a cualquier demócrata, en lugar de fomentar, por ejemplo, la ejemplaridad o la meritocracia. Señor Aragonès, ustedes han dejado claras –y lo ha dicho usted aquí hace unos minutos– sus prioridades: república catalana, verda, feminista, amnistía, autodeterminación y referéndum. Todo lo que no necesitan los catalanes corrientes. Es un perfecto compendio liderado, como le he dicho, por un títere, en manos de dos delincuentes, y qué hará todo lo posible por seguir enfrentando y dividiendo a los catalanes, incumpliendo la legalidad y atacando a la nación. Hemos escuchado en los últimos días diferentes grupos políticos de la oposición. Unos dicen que le darán margen para ver cómo desarrolla su Gobierno. Y yo le tengo que decir que nosotros, desde el Grupo Parlamentario de VOX, no le vamos a dar ni un minuto de gracia al Gobierno, como le he dicho, con más imputados de la historia y con una clara voluntad, sin duda, de recorrer esa interminable senda de la ilegalidad y de subvertir el orden constitucional. Usted ha hablado, además, de que va a representar a todos los catalanes. ¿De verdad va a representar a todos los catalanes? Pues salga aquí y rompa de una vez por todas ese cordón sanitario, mejor dicho, ese cordón profundamente antidemocrático contra la primera fuerza nacional en esta cámara. Si empezamos a analizar su Gobierno descubrimos que han convertido el Gobierno autonómico en un chiringuito –sí, de esos que tanto le gustan a usted– para colocar a sus afines. El vicepresidente, el señor Jordi Puigneró, que tiene como carta de presentación la creación de la «NASA catalana, lugar donde han quemado el dinero de todos los catalanes; ¿quizás se trate de un chiringuito más para desviar los fondos que no están recibiendo los trabajadores de Cataluña? ¿Qué podemos esperar de alguien que decía que Cristóbal Colón era catalán y se llamaba Cristòfor? Como titular de Empresa y Trabajo, el señor Roger Torrent, que no ha cotizado fuera de un cargo público desde los veinte años cuando ingresó como concejal. Explíquele usted a tantos pequeños y medianos empresarios que están al borde de la ruina que alguien que no ha pagado una declaración trimestral en su vida y que no ha pagado una cuota de autónomo va a gestionar dicha cartera. Demuestra la importancia que le dan ustedes a la recuperación económica y a la creación de puestos de trabajo. ¿Qué lecciones va a dar alguien que está imputado por desobediencia? Desde aquí le quiero recordar que hay más de 600.000 catalanes que quieren trabajar y no pueden. Y su separatismo, ése que ustedes promueven, genera inseguridad jurídica, que es contraria a la inversión y a la creación de puestos de trabajo. Hablaba de un proceso de reindustrialitzación. Son ustedes los principales enemigos de la posible reindustrialitzación de nuestra tierra. Trabajen de una vez por todas por garantizar trabajos dignos y salarios dignos. Como consejero de Educación, al señor Cambray. Le hemos escuchado esta mañana en la sesión de control y quiero recordar que fue detenido en el marco de la operación Volhov, en un proceso de investigación cuya primera aportación ha sido ya enviar un documento a los profesores hablando de la falaz Generalitat republicana. Mire, señor Cambray..., y señor Aragonès, usted ha hablado de los grandes retos a los que se enfrenta la conselleria de Educación, y yo le quiero decir desde aquí que saquen las manos de nuestros hijos, que respeten las convicciones de los padres y que abandonen de una vez por todas sus delirios ideológicos. Nos van a tener enfrente para defender la libertad que les «pertoca, a los padres para escoger la educación que quieren para sus hijos. Nos van a tener enfrente para defender la educación concertada; para defender, también, la educación diferenciada, que no segregada, porque los únicos que segregan en esta tierra son todos ustedes. Y preocúpense de verdad por acabar con los barracones que están inundando nuestro territorio, y dejen de avanzar en sus delirios ideológicos. Y así podría seguir con cada uno de sus consejeros. Con la flamante consellera d'Igualtat i feminista, un chiringuito creado para generar confrontación, para sustituir esa antigua y clásica lucha de clases, ahora sustituida por la lucha entre hombres y mujeres, cuando tenemos, señor Aragonès, un artículo de la Constitución, el artículo 14, que le recomiendo que lo lea y lo lea muchas veces, donde se reconoce la igualdad de todos los españoles. Por tanto, no es necesario crear más chiringuitos como ustedes nos tienen acostumbrados. En la consejería de Salut continua el señor Josep Maria Argimon, que como todos bien sabemos trató de impedir que los agentes de la Policía Nacional y de la Guardia Civil fueran vacunados. En la conselleria de Exterior i Transparència, lo mejor que podrían hacer es suprimirla. Suprimirla y dedicarse de verdad a la transparencia, pero a la transparencia de verdad: publiquen cuántos chiringuitos tiene Catalunya, cuántos altos cargos están instalados en esos chiringuitos, cuántas subvenciones reciben todos y cada uno de esos chiringuitos. Esperemos que en esa transparencia trabaje la señora consellera. Al señor Giró, decirle que aproveche para eliminar de una vez por todas, todas las subvenciones que reciben tantísimos medios públicos y tantísimos organismos de Cataluña, y destinen ese dinero a las emergencias sociales que están padeciendo los trabajadores y las familias de Cataluña. Ahí es donde esperamos encontrar al señor Giró. Como consejera de Acción Climática, la señora Teresa Jordà. Poco que decir. Y, sobre Interior, pues la verdad, yo esperaba... [[remor de veus]] , yo esperaba que el conseller de Interior viniera a ejercer una labor de bombero ante la creciente inseguridad que tenemos en Cataluña y ha venido a liderar una actitud de un auténtico pirómano. Usted, ¿cómo tiene la desfachatez, la vergüenza de decir que mi formación política promueve la violencia? ¿Usted ha visto las imágenes de la campaña electoral reciente del 14 de febrero? ¿Usted sabe que los discursos como los suyos se traducen en piedras, en latas y en persecución en las calles? Los únicos violentos que en este hemiciclo son sus compañeros de gobierno, que son los de la CUP. Los mismos que llamaban en su televisión pública a lanzar piedras contra mi formación política. Por tanto, le pediría que no falte a la verdad y que se dedique de verdad en cuerpo y alma a restablecer la seguridad en las calles, para que los catalanes puedan salir a comprar, a pasear con sus hijos con absoluta normalidad. Y, como ha dicho el portavoz de nuestro grupo parlamentario, dejen de politizar al Cuerpo de los Mossos d'Esquadra y dele todos los instrumentos para que restablezca la ley y el orden en las calles, sea foam o sea agua, o todo lo que sea necesario para meter a los delincuentes en prisión. [[Alguns aplaudiments.]] Ante el peor Gobierno..., tenemos el peor Gobierno en el peor momento posible. Y se lo dije en el discurso de investidura, que sepa que nosotros vamos a seguir con detalle todas y cada una de sus actuaciones, aquí, en sede parlamentaria, y fuera. Y que a cada acción fuera de la ley, habrá denuncia, y a cada petición de indulto habrá recurso. Y vamos a movilizar a los catalanes en las calles, señor Aragonès, junto a la sociedad civil, para dejarles bien claro que no están solos y que ante este Gobierno y el de sus cómplices en Madrid, los catalanes tendrán siempre quien les defienda. Y usted, antes, para terminar, se sonrojaba, se ponía nervioso porque yo relataba la realidad, sí, de los catalanes, de las colas del hambre. Sí, hay colas del hambre, señor Aragonès, se lo dije hace dos semanas, baje usted a la calle, pise más la calle, escuche a los vecinos, vaya a la plaza Sant Agustí, por ejemplo, de Barcelona, y vea cuántas familias tienen que ir a buscar su bolsa para poder comer. Familias a las que ustedes, por sus delirios ideológicos y por avanzar en su agenda rupturista que genera inseguridad jurídica y destrucción de empleos, han condenado a la miseria. Por tanto, como le he dicho, yo soy tan catalán como usted, represento…, tengo el honor de representar, además, a más de 200.000 catalanes, que como le he dicho estaremos muy vigilantes... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Garriga. [[Alguns aplaudiments.]] A continuació, té la paraula el senyor Carles Riera en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Bé, després d'aquesta intervenció que m'ha precedit, no puc fer més que parafrasejar el comandant Chávez quan va intervenir a Nacions Unides després d'una intervenció del senyor Bush, dient: «Aquí huele a azufre. (Alguns aplaudiments.) President, conselleres, consellers..., president, vostè avui ens ha presentat el seu Govern i nosaltres volem començar, primer que res, fent un recordatori i una reivindicació de l'acord d'investidura que va donar peu a la seva investidura com a president i a l'inici d'aquesta legislatura. N'he fet un resum, molt breu. En primer lloc, gir a l'esquerra, clarament un gir a l'esquerra: reforçament dels serveis públics; recuperació pública de serveis externalitzats; recuperació pública de serveis concertats i privatitzats quan siguin d'interès general; recuperació pública d'infraestructures estratègiques i béns comuns; una energètica pública; redistribució de la riquesa amb una eina fonamental com és la renda bàsica universal; dret a l'habitatge i estop als desnonaments; garantir el dret universal dels subministraments bàsics; un model de seguretat i d'ordre públic que respecti i fomenti els drets civils i polítics i els drets a la manifestació i a la protesta; protecció del territori davant de l'extractivisme; lluita contra el canvi climàtic i transició ecològica, i transició cap a una economia ecofeminista que reverteixi en la precarietat, garanteixi els drets laborals, amb una destinació dels fons europeus a l'economia pública, a l'economia productiva arrelada en el territori, a la petita i mitjana empresa, als serveis públics i a l'economia social i solidària. També la creació d'una banca pública. Això és el gir a l'esquerra. I en segon lloc, independència. L'autodeterminació i l'amnistia com a objectius fonamentals en aquesta legislatura. Sobirania del Parlament en defensa dels drets sense que el Tribunal Constitucional sigui un límit. I exercici de l'autodeterminació, ho subratllo, en aquesta legislatura. Aquests són, resumidament, els objectius que el seu Govern ha de prioritzar i assolir si vol ser fidel i lleial als seus compromisos en el que va ser la investidura que va donar pas al seu assoliment de la presidència de la Generalitat, desenvolupant totes les mesures i accions necessàries per tal de fer-los efectius. I tot seguit, president, deixi'm fer-li una reflexió o una consideració. Vostè diu sempre que vol governar per a tothom. Nosaltres li diem que això no és possible, és impossible governar per a tothom. Vol governar pel dret a l'habitatge o per l'especulació immobiliària? Vol rescatar bancs o persones? Vol governar per l'extractivisme i la destrucció del territori o per la lluita contra el canvi climàtic i per una transició ecofeminista? Vol governar del costat del racisme i el feixisme o efectivament al costat de l'antifeixisme? Del masclisme i l'homofòbia o de la lluita contra el patriarcat? Vol governar del costat de la redistribució de la riquesa o de l'enriquiment dels més rics i l'augment de les desigualtats? Vol governar donant suport al capital o a la lluita contra la precarietat laboral? Perquè ja li dic que és incompatible, absolutament incompatible; si no, miri dècades de foment del capital, no només a casa nostra sinó a escala global, i miri com està la situació de la classe treballadora en el nostre país i a tot arreu i quines són les tendències. Serveis públics o negoci privat amb les necessitats bàsiques de la població? Economia productiva o economia financera i especulativa? Drets civils i polítics o repressió? Són només alguns exemples que li demostren que un govern –ni el seu ni cap– no pot governar per a tothom; s'ha de triar, s'ha de triar de quin costat s'està, en quin bàndol es treballa i es lluita. I vostè haurà de triar –haurà de triar. Entenem i volem creure, esperem i desitgem que, efectivament, si més no en part d'aquests objectius, vostè ja ho ha fet. I caldrà que la seva mà esquerra sàpiga el que fa la seva mà dreta. Nosaltres sabem de quin costat estem, sabem clarament quina posició ocupem. I vostè, el seu Govern, saben clarament de quin costat estan amb relació a aquestes possibles controvèrsies? Òbviament, esperem i desitgem que sí, que així sigui. Tanmateix, tenint en compte la composició del seu Govern, alguns dels seus perfils i les trajectòries que els precedeixen, ens cal preguntar-nos si vostè ha deixat clares algunes coses als seus consellers i conselleres. Si han parlat, si han segut a parlar i vostè els hi ha deixat clares algunes qüestions. Començo pel conseller Giró. Vostè, president, li ha deixat clar el conseller Giró que aquesta és una legislatura de foment dels serveis públics?, d'internalització de serveis privats o concertats quan es tracta de serveis, de béns comuns i d'interès general?, que cal fer reversions del que han estat processos anteriors de privatització com en la sanitat o l'educació, les infraestructures estratègiques..., que cal municipalitzar l'aigua? Entenem que ha deixat clar, perquè així ho ha indicat en el seu discurs, que cal crear una banca pública, però també –i això també té a veure amb la conselleria de la consellera Jordà– la creació d'una energètica pública. També una política de defensa de l'habitatge públic, una promoció clara d'un gran parc d'habitatge públic, que és finalment la solució principal al problema que tenim en aquest país amb relació a l'habitatge, i que també cal garantir, universalment, els subministres bàsics a totes les persones del nostre país. Al senyor Puigneró, també esperem que n'hagin parlat, i que li hagi aclarit que, efectivament, cal fomentar el dret a l'habitatge per sobre de l'habitatge com a mercaderia. I això passa, inevitablement, ja ho hem comentat abans, per la creació i la promoció d'un gran habitatge públic, però també per aturar els desnonaments, per expropiar els habitatges buits als fons voltors, als grans tenidors, als grans sectors immobiliaris que els mantenen buits, precisament, per especular amb un dret fonamental com és el de l'habitatge, i que també caldrà regular els lloguers. Per cert, suposo que han aclarit, amb la consellera Ciuró, que allò dels desnonaments exprés, mai més. Entenc que ho hauran aclarit, que hauran deixat clar aquest principi i aquest supòsit. Al conseller Elena, òbviament, el compromís amb un nou model de seguretat i d'ordre públic, la moratòria en l'ús de projectils..., suposo que d'això n'han parlat i que veurem aviat els seus efectes i els seus resultats. Suposo que també veurem molt aviat la retirada de la Brimo i de l'ARRO en l'execució de desnonaments en famílies vulnerables, que veurem la retirada d'acusacions particulars per part de la Generalitat, que –si més no, per part nostra, seguint Jordi Cuixart en aquella màxima que ha pronunciat recentment, que cal tornar a omplir carrers i places– suposo que queda clar que no volem un model d'ordre públic com el de la tardor del 2019 a l'aeroport o als carrers o en les mobilitzacions molt més recents en defensa de Pablo Hasél. La consellera Jordà suposo que ha aclarit, efectivament, que cal una moratòria de les instal·lacions energètiques cap a un nou model, efectivament, de foment de les renovables, democràtic, descentralitzat i amb cura del territori i una energètica pública. No cal recordar, sabem que..., ens consta que la consellera Vilagrà té clara la prioritat de la renda bàsica universal com un instrument bàsic de redistribució de la riquesa. Al conseller Cambray, suposo que ha quedat clar que cal rescatar la formació professional, fomentar i augmentar els recursos en la formació professional pública, que cal rebaixar ràtios per lluitar contra la segregació, així com desconcertar el sistema escolar per fomentar el sistema públic, única eina per poder garantir la lluita contra la segregació. I que, òbviament, cal garantir una xarxa pública i gratuïta dels zero als tres anys fins a la universitat –consellera Geis, això també l'afecta a vostè. I al conseller Argimon, suposo que quan han segut a la taula i han començat a parlar han deixat clar que cal un procés de desprivatització de la sanitat pública, que no volem el model de la «sociovergència. No el volem, aquell model. Hem de canviar cap a un model que fomenti la titularitat pública dels serveis sanitaris, fomentar l'atenció primària i recuperar la titularitat pública del 061 i del transport sanitari. I per anar acabant. També ens imaginem que vostès, quan s'han assegut a parlar a l'hora de formar el Govern, saben que en aquesta legislatura caldrà exercir l'autodeterminació. Suposo que són conscients d'aquest objectiu absolutament prioritari, que en absència d'un estat que vulgui acordar l'amnistia i el referèndum, aquestes institucions, inclòs el Govern, en garantiran l'exercici sense que l'Estat i la repressió en siguin un límit. I, finalment, amb l'acord d'investidura, president, vàrem donar-nos una corda, una corda que ens pot apropar, efectivament, si el seu Govern és fidel a aquests reptes i aquests objectius, o que es pot tensar si el seu Govern no els assumeix o hi actua contràriament. Nosaltres cooperarem amb vostès si el seu Govern segueix el camí acordat, fins i tot assumint majors responsabilitats si certament avancem en el compliment d'aquests objectius i encarem una legislatura de sobirania en la defensa i la garantia dels drets i de l'exercici de l'autodeterminació. Mà estesa, li diem a vostè, president, i al seu Govern, si efectivament es posa al servei dels drets socials i econòmics de la gent i de la independència d'aquest país. Puny tancat si claudiquen o actuen en sentit contrari. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Riera. A continuació té la paraula la senyora Jéssica Albiach, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta, i bon dia novament a totes i a tots. Consellers, conselleres, lo primer que volia fer, igual que he fet abans a la pregunta, era donar-los la benvinguda i desitjar-los sort i encerts –ja li ho vam dir al president, i ara també fem lo corresponent amb el Govern–, perquè la seua sort i els seus encerts seran els de tot el país. Algunes ens coneixem, altres no ens coneixem. Sí que vos puc dir que, per part d'En Comú Podem, quan parlem, n'hi ha voltes que agrada més, a voltes agrada menys, però sempre anem de cara, sempre diem la veritat; vaja, no mentim, diem allò que pensem. Mai ens posem de perfil quan es tracta d'ajudar a millorar la vida de la gent. I també tenim clar que volem fer política útil, i aquesta és una mica la nostra petita presentació per a aquells que no ens coneixen. Dit això, ara per fi tenim un govern, després de molts mesos de govern en funcions, després de tres mesos de negociacions on la gent no estava entenent massa bé què estava passant i ara és el moment de posar-se a treballar sense més dilació. Vostès saben que aquest no és el Govern que nosaltres volíem. De fet, estic convençuda que no és el Govern que vol una majoria de catalans i de catalanes, però ja està fet, tenim govern i, per tant, hem de mirar al futur i hem de veure com entre totes sortim d'aquesta situació cap a la decadència on estàvem immerses. Vull reconèixer de manera positiva..., valorem molt la creació de la nova conselleria de Feminismes i d'Igualtat i la incorporació de la consellera Tània Verge. La veritat, esperem treballar molt i molt bé amb ella. Fa exactament tres anys, quan estàvem en la presentació del Govern del president Torra, ja li vàrem recriminar en el seu moment que no creara aquesta comissió, per tant, ara que la tenim, nosaltres la celebrem i sí que esperem poder treballar-hi de la mà. De la mateixa manera, considerem que també és una bona notícia que el proper govern estiga format per primera vegada per més dones que homes. Ara bé, també volem dir-ho, n'hi ha conselleries que són clau: tenim un president, un vicepresident, un home al capdavant d'Economia, un home al capdavant de Salut, un home al capdavant d'Educació, un home al capdavant d'Interior. No és que vullga que els homes no estiguen, però sí que m'hauran de reconèixer que conselleries amb un alt pes i un alt pressupost estan encara en mans d'homes. Per tant, hem de dir aquí que la paritat no és una qüestió només de que n'hi haja més dones o de que n'hi haja un 50 per cent de dones i homes, sinó també de capacitat política i de preses de decisions. I a partir d'ací segurament no seré tan complaent. Sempre diem que perquè les coses funcionen el cap i el cor han d'anar alineats, les paraules i els fets han d'anar alineades, perquè, a més, els discursos ho aguanten tot. Jo crec que si alguna cosa sabem en aquest país és que els discursos ho aguanten tot, i, de fet, hem tingut governs que diria que, estrictament, han aguantat pels discursos que han fet, però després la realitat és tossuda i fa massa temps que el discurs i la realitat no van de la mà en aquest país. President, vostè parla de justícia social, però li dona la clau de la caixa a un dels màxims exponents del capitalisme de mercat al nostre país. En matèria d'habitatge, n'hi ha una ambivalència evident en parlar d'aturar desnonaments mentre s'atorga la conselleria de Justícia a una de les principals promotores de la llei de desnonaments exprés. En matèria de salut, nosaltres volem reconèixer l'expertesa, la capacitat de gestió i també la capacitat de fer pedagogia, que crec que és molt important, del senyor Argimon. Ara bé, més enllà d'això, sí que volem avançar en revertir privatitzacions i en començar a internalitzar serveis i en veure com encaixarà aquesta col·laboració publicoprivada de la qual parlava la cap de llista de Junts durant els debats electorals, la senyora Laura Borràs, perquè nosaltres considerem que amb la salut, amb la vida no es pot fer negoci i ningú es pot omplir les butxaques a costa de la nostra vida. Per tant, sí que li he de traslladar que això ens preocupa. I passa exactament igual amb el tema de les residències: amb els béns essencials, amb les coses bàsiques no es pot fer negoci. Més temes: com a partit verd que som, no entenem, ja ho he dit més d'una vegada, que les polítiques climàtiques i les infraestructures vagen per separat; no es pensen conjuntament. Fer front a l'emergència climàtica no és una qüestió discursiva, ha de ser el pal de paller de totes les polítiques que es facen en aquest Govern de manera transversal. No es pot parlar de lluitar contra l'emergència climàtica i no plantejar-se objectius ambiciosos en la reducció de les emissions de CO2, per exemple, podríem arribar a una reducció del 65 per cent en 2030, o que es mantinguen projectes com el Hard Rock, com l'autòdrom Terramar, com el perllongament de la C-32 entre Blanes i Lloret... Pensem que són models, són projectes que responen més, doncs, a visions antigues, a lògiques de funcionar que no tenen res a veure amb la situació de crisi que tenim ara mateix; no responen a innovació, a modernitat ni a sostenibilitat. Entenc perfectament..., o entenem que les polítiques verdes de vegades no són fàcils de posar en marxa. Hi ha resistències, hi ha interessos, hi ha lobbys, hi ha campanyes de desprestigi. Les patim, les vivim, les veiem. Ho veiem moltes vegades a l'Ajuntament de Barcelona, però també els companys, per exemple, que estan governant a Lleida ho pateixen també. Ara, jo crec que és precisament en aquestos moments, en els moments difícils, quan es demostra la coherència, quan es demostra el convenciment, quan es demostra si ens ho creiem o no ens ho creiem. Perquè, si no, de què estem parlant? Estem parlant de greenwashing, estem parlant de discursos que, com he dit abans, ho aguanten tot. I, en definitiva, si ara no tirem endavant polítiques verdes que siguen ambicioses, no tindrem futur. És que ja no és una qüestió... És que també és una qüestió de generar ocupació de qualitat, és una qüestió de salut, és una qüestió de tindre futur. D'això estem parlant. I també és una qüestió econòmica, que no se'ns oblide. I vull parlar d'un tema que ha sortit avui, que se n'ha parlat molt, i jo crec que n'hem de parlar encara més, que és l'aeroport de Barcelona i la seua proposta d'ampliació, l'aeroport del Prat. Volem saber, president, a on se situarà el Govern de la Generalitat. No ens ha quedat clar. Ha tingut oportunitat de dir on s'anava a situar el Govern i no ens ha quedat clar en la sessió de control. Encara no sabem quin serà el seu posicionament. Volem saber si estaran amb els que plantegen un projecte que va en contra dels criteris d'Europa o de l'Agenda 2030 o amb els que plantegem que aquesta inversió, doncs, ha de servir per combatre el dèficit d'infraestructures que tenim com a país, però que s'ha de fer sense trinxar el territori. Celebrem aquest anunci de la creació d'una taula de debat, de treball, entre les diferents administracions, però liderar és fer una proposta. No poden anar només a escoltar. Han d'anar amb una proposta per davant, i aquesta proposta volem saber si respon més a una visió dels anys noranta del segle passat o si plantegen un model econòmic i d'infraestructures que siga del segle XXI. Hi insisteixo, perquè al final «liderar vol dir «tindre proposta. Ens podem equivocar o no, però tenen una proposta. I a més amb el tema de l'aeroport s'està veient molt: el llenguatge és pervers, i aquí es tracta de disfressar la realitat. Sembla que hi ha un debat entre els que volen progrés i els que no en volen. Carai, és que algú n'hi ha en aquest país que no vullga progrés? No va d'això, no va d'aquells que volen que vaja bé l'economia i altres que volen un país pobre. No és aquest el debat, no és el debat entre aquells que volen generar ocupació i aquells que volen un país ple d'aturats. Clar que no és aquest el debat. El debat és que l'onada verda ha de ser el que ens faça compatible entre arribar a final de mes i cuidar i protegir el planeta, entre si generem llocs d'ocupacions i generem llocs de treball que tinguen futur o només estem mirant a curt termini. L'onada verda no serveix per fer greenwashing. Això no és transformar, això no és canviar; l'onada verda és una manera de veure i d'entendre el món, on l'economia està al servei de la vida. I també ens hem de plantejar: volem seguir sent un país de sol, que és dependent i vulnerable a les sacsejades que n'hi ha a la resta del món i a la resta d'Europa o volem canviar el model productiu i pensar que necessitem connectar els tres grans aeroports que tenim a Catalunya, que necessitem millorar aquesta connectivitat, que necessitem millors trens? Això és el debat. Aquest és senzillament el debat, i no aquesta dicotomia absurda –i, a més, que no és certa– entre uns que se suposa que volen prosperitat i els altres que se suposa que volen un país pobre. No és això. I, com li dic, són debats on el Govern no es pot posar de perfil. No es poden amagar darrere d'altres administracions. Vostè diu: «Bé, és que no sabem lo que pensa el Govern central. M'és igual lo que pensa el Govern central; no m'és igual, ja l'hi preguntaré. I, de fet, li preguntarem des de dins. Però sí que vull saber què pensa la Generalitat. I vaig avançant. Aquest Govern a nosaltres no ens genera confiança. Vostès ho saben, hi ha algunes propostes que fan que després no es corresponen amb els perfils o amb els consellers i les conselleres que s'han escollit; no acabem de tindre clar si aquestes grans transformacions seran exclusivament discursives o no; no sabem si acabaran treballant vostès bé, a diferència del que feien els anys anteriors; a on estaran posades les energies; si tindrem una fiscalitat justa o no, perquè al final el senyor Giró tampoc ens ho ha aclarit. N'hi ha massa incògnites. De fet, no sabem ni quant durarà aquest Govern, perquè, en dos anys, el que sí que sabem és que hi ha una qüestió de confiança. Tampoc sabem, senyor Aragonès, president, si finalment convocarà aquesta taula de partits prèvia a la taula del diàleg. De totes maneres [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabe ja, enseguida, presidenta–, arribats a aquest punt, nosaltres li demanem coratge per executar aquestes grans transformacions de les quals vostè parla i que –li ho he de confessar– nosaltres mirem...
Se li ha acabat el torn, senyora Albiach...
...amb escepticisme –un segon. Nosaltres només li demanem que ens diga i que ens demostre que estem equivocades en aquesta desconfiança que tenim cap al Govern...
Senyora Albiach, acabi, si us plau.
...i també, i per últim, que pensen com volen ser recordats i recordades. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Carlos Carrizosa, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Señores del Gobierno, y señoras, señor president de la Generalitat, yo entré en este Parlament en el año 2012, y la verdad es que ya puedo decir que he visto más cosas que ustedes no podrían creer que aquel replicante de la película Blade Runner. Mire, usted es el cuarto presidente que veo yo aquí en menos de diez años presentando un nuevo gobierno. Seguro que entenderá que le diga que cada uno de ellos, abrazando la ruptura como modelo de convivencia, ha generado en una buena parte de los catalanes mucha más desconfianza y preocupación que confianza e ilusión. Y así yo estaba aquí cuando en octubre de 2012, con un Artur Mas que después de gobernar apenas dos años había convocado elecciones, prometía Ítaca y el Estado propio. Y recuerdo que el 23 de enero de 2013, en su discurso de presentación del Govern, como ha hecho aquí usted hoy, el discurso de presentación del Govern, el que se suponía el «Govern dels millors, dijo: «Tercer gran repte: l'exercici del dret a decidir el futur de Catalunya. Aquest és un gran repte de la legislatura. Eso sí, aquel Gobierno apenas duró tres años más, ya llevaba dos el señor Mas, y fue en ese quinquenio donde se produjeron los recortes más salvajes, aún no revertidos del todo en sanidad ni educación, y una deuda pública desbocada, aparte de una corrupción mítica que llevó a Convergència a desaparecer y a ser condenada a las indemnizaciones millonarias en el caso Palau. Pero, bueno, también es verdad que qué importan esas fruslerías si Mas lo que hizo, su gran legado, fue esa consulta de 2014 que acabó llevándole a ser condenado por desobediencia y teniendo que pagar personalmente los costes del «botifarréndum que habían pagado entre todos los catalanes. Y como el pueblo antiguo egipcio veía sucederse los faraones, así vi llegar yo a Puigdemont en 2016. El 20 de enero de ese año dijo en su discurso de presentación del Govern: «Un govern que treballarà en dues grans carpetes. Fíjense que el señor Mas, para él, era «el tercer gran repte, y aquí son «la segona gran carpeta, que és el disseny i l'execució de tots els treballs del procés que ens han de situar a les portes del nou Estat, un estat que el volem independent, en forma de república. Y entonces hablaba de «les estructures d'estat, de la seva posada a punt –que no se hizo nada eso, por supuesto–, «tramitar i impulsar els projectes de llei relatius a tot això, la plena internacionalització del procés, etcétera. Varios de los miembros de ese Gobierno fueron condenados por el golpe a la democracia de 2017; Puigdemont acabó en el maletero de un coche huyendo hacia Bruselas. Y en 2018 la mítica larga lista de los presidentes de la Generalitat se engrosó con un miembro más, que era el señor Torra, que él ya venía proclamando que él no venía a gestionar una autonomía, y ya directamente ni «tercer gran repte ni «segona carpeta, sino que directamente «aquest és el Govern que ha vingut a fer fora de les institucions el 155, dijo en su discurso de presentación del Gobierno, «projecte de constitució catalana, obeir el mandat del Primer d'Octubre, etcétera. Y ahora en 2021 esta larga marcha hacia Ítaca prosigue con las mismas, esencialmente, proclamas separatistas que dejan fuera a más de la mitad de la población catalana. Usted hoy no ha hablado del «tercer gran repte ni «de la segona gran carpeta; usted hoy ha hablado de cuatro grandes ejes. Esta vez es un gran eje, y el procés está en el cuarto; hay «social, feminista, verda i procés; el procés está en cuarto lugar de las prioridades, que al final siempre se convierten en una; como los mandamientos de la ley de Dios se resumen en uno, pues los mandamientos de los gobiernos separatistas al final se resumen en uno, que es «adorarás el procés por encima de todas las cosas. ¿No se da cuenta, señor Aragonès, de que sigue usted el mismo camino de sus predecesores? ¿No hay que recordarle cómo acabaron sus predecesores con estas prioridades al iniciar los gobiernos? El señor Artur Mas acabó condenado por desobediencia y haciendo frente a responsabilidades económicas millonarias; Puigdemont, fugado; Torra, inhabilitado y condenado también por desobediencia. Y ahora le tenemos a usted, señor Aragonès, y usted ha enrolado en su barco, como se hacía en los grandes viajes marítimos peligrosos de la edad media y la edad moderna, a una tripulación que parezca que no tiene nada que perder, que ya algunos de ellos tienen problemas con la justicia y se enrolan como aventureros en el barco del procés rumbo hacia Ítaca. Si creen que esto va a ser un camino de rosas, yo creo que..., despierten, porque no lo va a ser; no lo ha sido en los tres gobiernos anteriores. Señora Victòria Alsina, el señor Aragonès habla de un referéndum de autodeterminación; no le haga caso: el hecho de organizar los procesos electorales desde el Gobierno de Cataluña no le faculta para hacer referéndums ilegales, se lo recuerdo. Igual que el Tribunal de Cuentas está diciendo que la acción exterior de la Generalitat les va a reclamar el dinerito que se habían gastado los gobiernos anteriores en hacer acciones ilegales y promover el procés. Señor González Cambray... Se ha ido. El señor González Cambray..., los tribunales obligan a dar clases también en la lengua mayoritaria de los catalanes; le diría: «Hágale caso; hágale caso a los tribunales, no le haga caso a sus ideologías excluyentes. Miren, nosotros hemos tenido que denunciar penalmente a varios de los integrantes de los gobiernos anteriores, y nuestra denuncia al señor Torra le costó la inhabilitación, y otros procedimientos de investigación siguen adelante. Usted viene, como los anteriores presidentes, señor Aragonès, anunciando planes que rompen las costuras de nuestro estado democrático. Y sepa usted, y sepan sus consellers, que Ciutadans velará por que ustedes no se crean por encima de las leyes y las cumplan como cualquier otro ciudadano. Y yo les diré otra cosa, que, a ustedes, en estas situaciones, les encanta decir: «¡Ciutadans amenaza! ¡Ciutadans amenaza! No, no; lo único que les decimos es que no nos amenacen ustedes con quebrar nuestro marco de convivencia, y que, si ustedes perpetran su amenaza de quebrar el marco de convivencia y creerse por encima de las leyes, ustedes, que gobiernan, nosotros nos defenderemos pidiendo que se apliquen las leyes y que ustedes cumplan con las leyes como gobernantes miembros de un gobierno que son. Ustedes no están por encima de la ley, como ningún otro ciudadano lo está, y ustedes, tampoco. Yo creo que esto, aunque en Cataluña haya que recordarlo, pues es verdad, es una norma democrática. Por lo tanto, yo además le digo que Ciutadans siente esta responsabilidad sobre todo porque tenemos al mando del Gobierno de España a un presidente que está dispuesto a claudicar en todo con tal de mantenerse unos meses más en la Moncloa. Y nosotros nos sentimos responsables. Igual que tuvimos que pararle los pies al señor Torra cuando hacía un uso propagandístico de los edificios de la Generalitat, y parcial, y en plena campaña electoral, y tuvimos que denunciarlo por ello, y no lo hizo el Gobierno de España, lo hicimos nosotros, y eso le costó la inhabilitación, pues nosotros... Simplemente les comento esto. Y luego le digo también, señor Aragonès, que, como la pacífica convivencia, la prosperidad y la estabilidad que garantiza la Constitución vuelven a estar en peligro en Cataluña, les requerimos nosotros, el Grupo Parlamentario de Ciutadans, para que aclare si va a saltarse la legalidad esta vez también con su embate antidemocrático. Y respóndanos «sí o «no; en la réplica nos lo dice, por favor. Yo ya le anuncio que, si responde con evasivas o responde que no, pues exigiremos al Gobierno de España que le requiera a usted para que diga si va o no a cumplir con su amenaza, y, por lo tanto, que en ese caso actúe con toda contundencia. Miren, Cataluña, con todo este proyecto, ha ido de mal en peor; hemos ido peor en la deuda, en las inversiones, en la fuga de empresas, en los datos de ocupación, en las personas en lista de espera. Nosotros vamos a plantar cara, como hemos venido haciendo en todo, en toda tentación totalitaria, y sin darles ni un día de tregua. Pero también le digo que nosotros –y para acabar se lo quiero decir– estaremos colaborando y estaremos haciendo una oposición leal para todo lo que sea luchar contra el paro, mejorar la economía, la sanidad, la dependencia, las listas de espera, para todo aquello que afecte a todos los catalanes y no solo a su parroquia. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Alejandro Fernández, en nom del Grup Mixt.
Moltíssimes gràcies, presidenta. En el passat debat d'investidura, m'acusava vostè, senyor Aragonès, de fer caricatures, o tenir la tendència a fer caricatures, cosa que en part és cert –també és veritat que m'ho posen sovint molt fàcil. Però es va oblidar de respondre un catàleg, un decàleg, de mancances, molt concret, que li vaig plantejar. I, de fet, quan va intentar respondre en algun moment, ho va fer, ves per on, amb caricatures –que si Madrid, que els bars–, cosa que, per cert, ha tornat a fer avui a la sessió de control, caricatures davant de qüestions molt concretes que després, hi insisteixo, m'hi referiré. Avui, després de la seva intervenció, continuen sense resposta algunes de les qüestions clau que li vaig plantejar en la sessió d'investidura. I no tornaré a repetir el decàleg, però sí set punts complementaris, que m'imagino que per vostè no són agradables però que són molt importants de recordar. I que vostè respongui de manera concreta, perquè poden afectar molt negativament l'acció de govern, que vostè ha plantejat de manera idíl·lica, però que no ha entrat a fons en algunes qüestions que, per cert, els seus socis de govern cada dia recorden aquí, en els mitjans de comunicació i en qualsevol tribuna pública. Primera qüestió, paper de Waterloo i Consell per la República. La pregunta és molt concreta. Senyor Aragonès, el senyor Carles Puigdemont per vostè és el president legítim de Catalunya, sí o no? Si em pot respondre la pregunta. I en cas afirmatiu, quines atribucions concretes li reserva en aquest Govern? Segona qüestió. El Consell per la República és un instrument del seu Govern, sí o no? I en el cas concret afirmatiu, quines atribucions dintre del cartipàs més concretes li reserva. Per què li dic això? Doncs perquè l'acord de govern que va investir Torra, que era, he de dir, un document encara més al·lucinogen que el que van signar l'altre dia vostès, sí que tenia com a mínim una virtut, i és que deixava claríssimes aquestes qüestions, les deixava claríssimes. Bé, és cert que després cap dels punts que posaven allà, doncs, es van poder implementar, perquè era evident que no es podien implementar, perquè la immensa majoria eren il·legals o directament impossibles. Però com a mínim quedaven clars. Ho dic perquè ara, i en els seus discursos, aquestes qüestions queden en una mena de limbo que vostès han plantejat amb uns mecanismes informals de coordinació, fins i tot amb convivències i coses semblants, que generen manca de transparència. I vostè porta molt de temps omplint-se la boca de la paraula «transparència, i té l'oportunitat de demostrar-ho ara. Respongui a aquestes dues qüestions molt concretes. És molt fàcil, i a més es pot esplaiar en tot el que vulgui. Segona qüestió, autodeterminació i amnistia, que també ens hi referíem en la investidura. No insistiré en les mateixes idees, però sí en una: de quina majoria disposa vostè, no només al Congrés dels Diputats sinó al Parlament Europeu, donades les votacions reiterades, recurrents, que s'han produït sobre la matèria? Perquè insistir en una ficció que no té cap tipus de suport ara mateix a la Unió Europea pot acabar una vegada més amb frustració i esgotament de la societat catalana. I jo crec que després de vuit anys ja està bé d'esgotar i de frustrar la societat catalana. Tercera qüestió, el paper dels Mossos d'Esquadra. S'ha explicat molt bé abans. Com es concreta l'inquietant punt de l'acord amb la CUP? Avui, a la sessió de control, diversos diputats han intentat aviam si el senyor Elena concretava o no. Més enllà d'unes declaracions plenes de bonisme, no ho ha fet. I vostè, després, tampoc no ho ha fet. Ha fet també unes referències gairebé filosòfiques sobre els models de seguretat, però a l'hora de la veritat a les coses que preocupen els Mossos, i que estan posant per escrit, vostè no s'hi ha referit. I estan preocupats. I ho sap, perquè també l'hi han traslladat. Estan preocupats sobre els protocols concrets. I sobre com afectarà la seva capacitat de garantir l'ordre públic. I m'agradaria que això ho pogués concretar. Quart, la recuperació econòmica. Més enllà de bons desitjos, que ha expressat també, com se'n sortirà, perquè no ha sigut capaç de concretar absolutament res en temes com sortida de la crisi en l'oci, la cultura, la restauració. Ha fet una defensa aferrissada de la cultura –molt bé, està molt bé–, però després aquesta gent ha de menjar. I, més enllà del que vostè ha dit ara, doncs, no crec que hagin sortit massa esperançats ni massa contents, no? Perquè hem de tenir present una cosa: sense dinamització econòmica no hi ha possible finançament del que vostè ha definit com a rescat social. Impossible. I això, per molt que parli de Madrid i Madrid, això no ho podrà resoldre. Necessita dinamització econòmica, aquí, a Catalunya. Cinc, convivència i respecte entre catalans. Vostè ha nomenat vicepresident el senyor Puigneró, que s'ha referit moltes vegades..., tothom pot tenir un mal dia a les xarxes socials, però s'ha referit insistentment a Espanya com a «Espanyistan a les xarxes socials, o que va arribar un dia fins i tot que una medalla, cito textualment, era el que diferenciava un espanyol d'un mongol. Bé. En fi. Jo el que dic és que vostè té una oportunitat avui aquí, primer, de desautoritzar aquestes expressions. I el senyor Puigneró, també, amb tot el respecte, algun dia ha de rectificar i demanar disculpes, perquè crec que un responsable polític, si comet una errada d'aquestes característiques que afecta el respecte entre catalans..., no passa absolutament res si demana vostè disculpes. Jo crec que és una cosa que fins i tot l'honoraria. Sis, l'estructura de govern. Vostès han fet especial èmfasi en els feminismes. Per ser, un plural que denota un determinat biaix ideològic, que no és del tot transversal ni, fins i tot, en tota l'esquerra. I a mi particularment, doncs, i a molta gent, aquest biaix ideològic fa que coses en les que ens podríem posar d'acord molt fàcilment..., sigui pràcticament impossible. Com també ens inquieta moltíssim que es parli d'aquestes coses, que em sembla bé, però que a l'hora de la veritat s'oblidi, i en cada discurs li passa, de les famílies i de la gent gran, que, per cert, històricament, en l'acció de govern de Catalunya fa molts anys havien estat eixos fonamentals d'aquesta. I, finalment, volia acabar la intervenció..., perquè, clar, no hi havia segon torn de rèplica en la sessió de control, no?, i vostè ha fet..., a més, s'ha posat allò, esperonat, no?, en la seva rèplica, però ha dit algunes mentides, és a dir... Anem a veure: l'ICO i l'Institut Català de Finances no tenen res a veure amb el model de banca pública que vostè ha pactat amb la CUP, com el senyor Carles Riera s'ha dedicat de recordar-li en la seva intervenció. És a dir, de fet, tant és així que vostès el que estan fent és refer de dalt a baix l'Institut Català de Finances per convertir-lo en una cosa ben diferent del que és ara mateix. Per tant, no manipuli; no és l'ICO el que volen fer vostès. No té res a veure el model que té de banca pública la CUP..., que el que vostè ha citat com a instruments europeus, efectivament, de crèdit –de crèdit–, però no és el concepte de banca pública que té la CUP. Per tant, no s'esveri tant en les seves respostes, sobretot quan està dient mentides, no?, perquè diu..., finalment ha dit una veritat: el nacionalisme es cura viatjant. Molt bé, estem d'acord, miri que bé. Qualsevol nacionalisme. No cal posar-li etiquetes. Però mentir reiteradament té una cura més complicada. I darrerament s'hi està acostumant, li està agafant allò, doncs..., se está viniendo arriba, que diuen, no? Doncs jo li demano menys mentides, menys manipulacions en les seves respostes, més concreció i més rigor, i crec que té l'oportunitat en la resposta de contestar aquestes preguntes, molt concretes, que, hi insisteixo, afecten o deixarien en paper mullat tot el que ha explicat anteriorment. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Fernández. A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el senyor Albert Batet.
Molt bon dia a tothom, a tots i a totes. Molt honorable presidenta del Parlament, molt honorable president de la Generalitat de Catalunya, membres del Govern, conselleres, consellers, diputats i diputades, per començar volem donar, des de Junts per Catalunya, la benvinguda als nous consellers i conselleres –benvinguts al Parlament de Catalunya–, especialment als membres del Govern Aragonès-Puigneró que per primera vegada assisteixen a aquest Ple del Parlament en aquesta cambra. Sigueu benvinguts i benvingudes a la cambra on rau la sobirania nacional del poble de Catalunya. Els honora el compromís de servir el país en un moment d'extrema dificultat, perquè els pertoca dirigir el país enmig d'una crisi sanitària, econòmica i social sense precedents; de prendre decisions valentes i solvents per ajudar els catalans i les catalanes que pateixen, però sobretot també per posar les bases pel futur del nostre país. Per això també els hi pertoca liderar i els hi correspon liderar el camí cap a la república catalana; de complir amb la voluntat del 52 per cent de vots que van assolir i apostar per la independència de Catalunya el 14 de febrer; de construir la Catalunya del progrés, del benestar, de llibertat que vol la majoria de catalans i de catalanes. Ho vam dir al debat d'investidura: aquesta és la legislatura del «recuperem-nos i del «preparem-nos; del «recuperem-nos dels estralls causats per la pandèmia i del «preparem-nos per avançar cap a la república catalana. Sabem ara més que mai que el Govern ha d'ajudar la gent, les famílies que tenen dificultats en les necessitats bàsiques, els joves que volen emancipar-se i no poden, els treballadors que han perdut la feina o els emprenedors que lluiten per tirar endavant els seus negocis. Sabem que calen respostes urgents i eficients per accelerar la recuperació econòmica i garantir l'estat del benestar. I ara tenim la certesa que el Govern Aragonès-Puigneró governarà per a tothom i per a tot el país; que estarà al costat de les grans ciutats, però també al costat de les comarques i dels pobles més petits, i que estarà al costat dels 7 milions i mig de catalans i de catalanes, votin el que votin, pensin el que pensin, sense exclusions i sense oblidar a ningú. Perquè aquesta és una essència fonamental de la tradició del catalanisme polític; un catalanisme polític que també s'ha caracteritzat sempre per ser motor de transformació, i que ho continuarà sent en aquest Govern, en matèria econòmica, social, cultural, democràtica, climàtica, migratòria, digital, d'igualtat, d'innovació i de governança, un govern que haurà d'abanderar aquestes transformacions, que només seran possible amb la iniciativa i l'actitud modernitzadora de la societat catalana. Entenem que les administracions tenim l'obligació de crear les condicions idònies i sense posar traves per fer aflorar les potencialitats de país. Ara bé, hem de ser conscients, com sempre, que no serà possible tirar endavant aquesta agenda transformadora en la seva plenitud dins l'Estat espanyol, perquè no respecta la nostra sobirania. I podem veure la quantitat de lleis que ha fet aquest Parlament de Catalunya i que han estat suspeses pel Govern de l'Estat espanyol, ja sigui del Partit Popular o del Partit Socialista. És un govern, el de l'Estat espanyol, que escapça el nostre autogovern limitant les competències, i segurament cada conseller en el seu àmbit té algun àmbit competencial en què l'Estat espanyol vol limitar les seves competències, perquè no ens permet legislar sobre infinitat de qüestions, perquè no ens deixa gestionar els recursos que generem els catalans i les catalanes, que genera aquest país, amb un dèficit fiscal endèmic, crònic, que hi hem de fer front. I també perquè menysté la nostra llengua i posa traves a l'ús social del català. És un fet que hem de recordar, que hem de denunciar i que no ens cansarem de fer-ho des de Junts per Catalunya, perquè l'Estat espanyol ni fa ni deixa fer. Ens limita les nostres aspiracions i el nostre futur. Per això, a dia d'avui, el catalanisme polític és majoritàriament independentista. Així s'expressa elecció rere elecció, que l'independentisme sempre ha anat incrementant el seu percentatge, i en les últimes eleccions al Parlament de Catalunya va assolir el 52 per cent de vots, el 14 de febrer. I, en aquest sentit, el Govern haurà de donar compliment a la voluntat majoritària, sense cap dubte, dels catalans i de les catalanes per esdevenir un país lliure. Aquest és el Govern que ha de liderar la Catalunya postpandèmia i el Govern del 52 per cent cap a la república catalana. Sabem que aquest és el compromís del president Aragonès, tal com ho va expressar al debat d'investidura. Sabem que també és un compromís garantit pel vicepresident Puigneró, per tots els membres consellers i conselleres d'aquest Govern. Un govern renovat, reordenat i paritari. Un govern renovat amb energia i amb ambició, per treballar al servei del país i de la seva gent, amb perfils que disposen d'una trajectòria professional de reconegut prestigi, com els consellers Argimon, Giró, Alsina o Geis. Per tant, un govern que combina l'expertesa amb el coneixement i l'experiència política suficient; un govern reordenat, com ha presentat el president Aragonès, amb departaments de nova creació, d'acord amb les prioritats i les necessitats del país, amb la creació dels departaments de Recerca i Universitats, de Feminismes i Igualtat o d'Acció climàtica, però també elevant les polítiques digitals a la vicepresidència; un govern paritari, amb vuit conselleres i sis consellers, un fet que demostra la voluntat de fer realitat la igualtat de gènere, una qüestió que sens dubte haurà d'impregnar les polítiques governamentals al llarg de tota la legislatura. És evident que el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya serem al costat del Govern Aragonès-Puigneró, al costat de tots els consellers i conselleres, perquè no és l'hora dels partits; és l'hora del país, i els reptes que tenim per endavant són majúsculs i només podrem entomar-los amb èxit amb respecte, amb confiança i amb lleialtat. En els últims anys, hem comprovat que només avancem des de la unitat, que hem de considerar-nos aliats. Que sigui possible és una responsabilitat compartida. Des de Junts per Catalunya ens hi comprometem, però el respecte, la confiança i la lleialtat també hauran d'anar acompanyats de rigor, de determinació i de coratge. Tocarà prendre decisions difícils i complexes, que marcaran el rumb del país durant les pròximes dècades, que condicionaran les futures generacions i que també ens hauran de guiar per assolir la llibertat de Catalunya. Tenim un país compromès, que ho va expressar clarament a les urnes, i tenim un govern determinat per aixecar el país i construir la república catalana. Fem-ho possible, fem-ho junts. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula la senyora Meritxell Serret, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Hola, molt bon dia. Gràcies, presidenta. Molt honorable president Aragonès, conselleres, consellers, diputats, diputades, em toca també dir que avui és un dia molt especial, per molts motius, però avui és un dia molt especial de donar la benvinguda i la felicitació i l'enhorabona al nou equip de govern, i que avui ens ha presentat el president amb tot el desplegament de la nova estructura i els nous grans reptes. Permetin-me que, a més a més, digui que també és un dia de sentir-nos, els que som republicans d'esquerres, orgullosos i il·lusionats i més compromesos que mai en aquest projecte i anhel que compartim, que no és altre que el de treballar al costat de la gent per construir aquest país millor, més sostenible, més cohesionat socialment, ambientalment, econòmicament i territorialment. I per fer aquesta societat més justa on els valors republicans de la llibertat, la igualtat i la fraternitat prevalguin. I, com sempre, fer-ho posant les institucions al servei de la gent, sobretot en el context actual de rescat social i de reconstrucció, i que ens ha d'ajudar també a avançar en aquest projecte de construcció de la república catalana que molts volem i que som conscients que sense la independència no podrem assolir tampoc plenament totes aquestes transformacions que el país afronta. I, a més a més, podent-ho fer amb una presidència –vull insistir-hi de nou– republicana, que connecta amb aquella Generalitat republicana que fa vuitanta anys ens va ser arrabassada per les armes feixistes que van assassinar també el president Companys i que hem recuperat el Parlament guanyant a les urnes i amb tota la legitimitat que això comporta. Avui som aquí per dir alt i clar també que som demòcrates, republicans per damunt de tot, i que si alguna cosa hem après de la història és que després de la violència i de la por, després del silenci i l'oblit, dels abusos de la legalitat i de la impunitat, la democràcia sempre reneix i guanya, perquè la repressió no ens atura i no ens farà trontollar la nostra vocació republicana ni el nostre projecte independentista i d'esquerres. Som aquí per fer política amb tothom i per al bé comú. En part, avui també és un dia especial per a mi, perquè és el primer cop que intervinc de nou com a diputada en aquest Parlament, celebrant-ho, amb aquesta benvinguda al nou govern. I ho faig també..., i vull recordar que vaig ser també membre..., avui he de recordar que vaig ser membre d'aquell Govern que va ser cessat per l'article 155 de la Constitució espanyola, en una aplicació que hem denunciat reiteradament com a desproporcionada i injusta, i que va ser també un pas clau en la causa general contra l'independentisme i en aquesta estratègia de repressió que busca eliminar la dissidència política. En aquest sentit, vull i permetin-me fer un sentit i alhora reivindicatiu record a totes les companyes i companys d'aquell Govern, i especialment als que estan avui a la presó, a l'exili o que pateixen les conseqüències dures i injustes: el Carles, l'Oriol, el Raül, el Jordi, el Quim, la Dolors, el Josep, el Toni, la Clara, el Lluís, també la Meritxell, el Carles, el Santi, així com també recordar la Carme, la Marta, l'Anna, els Jordis i tota la resta de companyes i companys que avui estan afrontant diferents causes pel fet d'haver format part d'aquell Govern o haver-li donat suport, i que algunes i alguns estan avui també aquí. [[Aplaudiments.]] El president Aragonès ens ha presentat avui el nou Govern republicà, amb una estructura de departaments que dona forma als acords que Esquerra Republicana hem establert amb Junts per Catalunya i amb la CUP, i que respon també als grans compromisos adquirits per Esquerra en les darreres eleccions amb la ciutadania o les eleccions. Vull recordar, també, que van donar un increment de suport cap a l'independentisme i una clara aposta per les forces d'esquerra i que es veu reflectit en aquest Parlament. De fet, tenim aquesta majoria de setanta-quatre diputades i diputats que donen solidesa al lideratge del president Aragonès al capdavant d'aquest Govern republicà d'esquerres i independentista, i que no és cap oxímoron, és una realitat. Avui toca fer un agraïment explícit i felicitar també les companyes i els companys que han, durant els darrers mesos, treballat molt, i que, malgrat totes les dificultats, han estat capaces de bastir aquests acords i de posar les bases de confiança que han forjat aquesta sòlida majoria i han fet possible aquest Govern independentista i de progrés que avui arrenca en aquest Parlament. Des del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana ens comprometem a treballar cada dia per a reforçar aquesta majoria i ampliar-la en la mesura que sigui possible. Per això estarem al costat del Govern, i alhora també empenyerem amb lleialtat, perquè tots els objectius que ens hem marcat siguin realitat, donant estabilitat i alhora ajudant a donar resposta als reptes urgents que afronta la societat catalana. El president ens ha traslladat la vocació transformadora d'aquest Govern, aquesta sacsejada indispensable per afrontar els grans reptes de manera reeixida i per esdevenir aquest país pel que moltes estem treballant cada dia: la república Europea pròspera i cohesionada que volem que sigui Catalunya. A Esquerra ens hem fet nostre el compromís del Govern d'impulsar una nova Generalitat republicana sota les banderes progressista, feminista, verda i radicalment democràtica. Un govern que ha de reconstruir, després d'aquesta crisi de la pandèmia i socioeconòmica, un govern eminentment social que ha de donar tot el suport al benestar de la ciutadania i un govern que ha de liderar també aquesta solució democràtica al conflicte polític, que passa i ha d'estar basada sempre en el respecte als principis democràtics, i que passa també necessàriament per desjudicialitzar el conflicte amb l'amnistia i per deixar sempre que la ciutadania decideixi lliurement sobre el futur polític del país amb el dret d'autodeterminació. Aquest nou Govern ha de poder complir l'objectiu màxim que tenim: ajudar la gent en un context extremadament difícil i fer-ho amb més i millors eines, perquè ningú quedi endarrere. Amb la creació del Departament d'Igualtat i Feminismes, de Recerca i Universitats, d'Acció Climàtica i Agenda Rural aconseguim reforçar els drets individuals i col·lectius a favor d'una societat més justa i igualitària, refermar la resiliència del país i el benestar de la gent, aconseguir que els objectius de desenvolupament sostenible siguin sinònims de prosperitat i equitat arreu del país –i aquí, consellera Jordà, em tindrà sempre al seu servei. Amb el Departament de Polítiques Digitals i Territori avançar també en aquesta transformació digital. Amb la unió dels departaments d'Empresa i Treball fer un sistema productiu de futur molt més resilient amb el treball digne de la ciutadania. Renovant també el Departament de Drets Socials avancem en millorar tot el sistema de cures i estar al costat del benestar de la gent. I, sobretot, amb un departament de presidència reforçat, aconseguim també assegurar al màxim la coordinació entre els departaments i uns serveis públics universals i per a tothom. En totes aquestes grans transformacions, hi creiem, i volem estar al costat del Govern en tot el que és aquesta acció que ha de ser ja urgent i necessària i que passa per continuar amb la vacunació, per aconseguir que aquests fons Next Generation estiguin realment d'acord amb allò que hem concertat aquí a Catalunya; desplegar aquest pla de rescat social i de suport a les empreses; assolir aquesta gratuïtat de l'educació de zero a tres anys; fer aquest pla de xoc contra l'atur del jovent i avançar en el –que ja s'ha anunciat– Pla integral de salut mental i en tot el sistema de cures; en aquest nou contracte social que també ha començat a caminar per fer front a l'emergència habitacional, i en aquest Pacte nacional de transició ecològica o el 2 per cent de Cultura. També..., no vull oblidar-me de fer possible aquesta agenda rural que ens ha de permetre assolir la cohesió territorial o seguir treballant per ser un soci actiu i proactiu en la Unió Europea, reforçant també aquest projecte de construcció i que la Unió Europea sigui garant dels drets humans com ho va ser en el seu origen. En aquest sentit, també vull fer un esment important a aquest pacte, a aquest acord nacional que ha presentat el president per l'amnistia i l'autodeterminació i que sigui obert i que vetllarem perquè sigui obert a la participació de tothom. Des del grup d'Esquerra Republicana volem i estarem al costat del Govern, però també empenyent des de la lleialtat perquè s'impulsin i es treballin totes les línies i accions que ens hem proposat i a les que ens hem compromès. En aquest sentit, vull fer explícita de nou la nostra ferma i clara vocació de construir el màxim de consensos, en totes i cadascuna de les polítiques, per contribuir i reforçar aquesta majoria parlamentària i social. Perquè per coherència és el nostre compromís treballar a favor de reforçar la credibilitat i la confiança de la ciutadania amb les institucions, que passa indefugiblement també per defensar el valor de la política i per posar la política i les institucions al servei de la gent. Governant per a tothom, amb aquesta idea de la Catalunya sencera que tant ha reiterat el president Aragonès. I perquè entenem i estem convençudes que és la manera d'avançar en els grans consensos de país, que han de fer possible reeixir en les transformacions verda, feminista, social i democràtica, que ens han de permetre avançar en l'agenda republicana i també cap a l'amnistia i l'autodeterminació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Serret. Ara, un cop han intervingut els grups parlamentaris, pot intervenir el president de la Generalitat per respondre.
Moltes gràcies, presidenta. Vicepresident, conselleres, consellers, diputades i diputats, faré una intervenció no gaire extensa, atès que molts dels plantejaments que els grups parlamentaris han estat posant de manifest en les intervencions al llarg d'aquest debat han estat ja respostos a la sessió de control i formen part d'algun dels debats que ja estaven presents en el debat d'investidura i que s'aniran allargant i segurament estaran presents durant tota la legislatura. Voldria començar per agrair als grups parlamentaris d'Esquerra Republicana i de Junts les seves paraules, la seva intervenció, la coincidència amb els plantejaments. Comencem una etapa en la que a partir de l'aprenentatge, també, i de ser molt conscients del camí recorregut, ara, doncs, iniciem una etapa amb molta més força, amb tota l'energia i amb tota la voluntat d'afrontar, per una banda, la reconstrucció econòmica i social, i, per altra banda, continuar el camí cap a la culminació de la independència de Catalunya. Respecte al diputat Salvador Illa: jo no entraré a donar-li..., a posar-li etiquetes a vostè sobre si és d'esquerres o no ho és. Vostè m'ha dit que per defensar la independència de Catalunya no puc ser d'esquerres. En canvi, suposo que vostè, per defensar la independència d'Espanya, sí que ho pot ser. És aquesta visió d'aquest nacionalisme banal que dona per fet, no?, els estats nació i que li sembla molt bé... El que ha de ser un estat català és incompatible amb la solidaritat, però l'existència d'un estat espanyol, no. La solidaritat, la voluntat d'equitat per projectes progressistes no s'aturen a cap frontera. Ni als límits d'una Catalunya independent ni tampoc als límits de l'Estat espanyol. Per tant, jo no li poso etiquetes a vostè. No li donaré carnets de si és progressista o no, ens atendrem als fets. Vostè no me'n posi a mi. Crec que, en justa correspondència, ho puc exigir. A part, que podríem embolicar-nos en un debat sobre com des de l'esquerra, fins i tot des del socialisme català, el debat entre socialisme i el concepte de nació han estat presents. No el reproduiré. Em remeto al que està en les actes d'aquest Parlament, no només des del 1980, sinó també del 1931 al 1939. Amb el plantejament de pseudooposició, en tot cas, nosaltres, amb el seu grup parlamentari, com amb tots els grups parlamentaris democràtics, tindrem la voluntat de treballar, de construir consensos, de buscar solucions. Jo el que els hi demano és que estiguin a la banda de les solucions i no actuïn com a fre als projectes per poder solucionar molts dels reptes que té aquest país. No en siguin aliens, tampoc, dels grans consensos, que van molt més enllà de les fronteres dels partits. Abans s'ha esmentat algunes de les dades dels centres d'estudis d'opinió, que demostren que hi han grans consensos també per resoldre el conflicte polític amb l'Estat on situen el referèndum com la mesura, com l'instrument preferit per resoldre-ho. També entre les seves bases electorals. De fet, fa uns anys estaven..., vostès creien en una consulta pactada. Crec que, en aquest sentit, no haurien d'allunyar-se d'aquests consensos. Al diputat de VOX. Jo crec que a vostès no els molesta el número de conselleries de la Generalitat de Catalunya, a vostès els molesta la Generalitat de Catalunya. A vostès els molesta que hi hagin institucions d'autogovern del país. De fet, recordo que en campanya electoral, en aquesta competició d'aquest monstre de tres caps que és el nacionalisme espanyol, que s'expressarà de nou a la plaça Colón, un dels caps li deia: «Escolti, però, vostè, que vol abolir el Parlament, per què s'hi presenta?, no? Per tant, a vostès el que els molesta és l'existència de la Generalitat de Catalunya. Però la Generalitat de Catalunya és la responsable de l'estat del benestar al nostre país, és la responsable del sistema de salut, és la responsable del sistema educatiu, és la responsable del sistema de protecció social. Tan sols les pensions no són competència de la Generalitat de Catalunya. Per tant, nosaltres exercirem les nostres funcions amb plenitud, totes, sempre. I precisament, doncs sí, aquest és un govern feminista, que ja veig que a vostè li molesta; doncs com que li molesta, no tindrem cap problema a anar-ho repetint les vegades que faci falta: sí, és un govern feminista [[aplaudiments]] i no es demostrarà només amb l'existència d'una conselleria, sinó amb les decisions que portarem a terme –amb les decisions que portarem a terme. Suposo que, per vostè, això és un..., bé, és un d'aquests «xiringuitos, etcètera. Per nosaltres és un element clau, transversal, de tot el Govern. Amb la Candidatura d'Unitat Popular, una idea: el full de ruta. Les actuacions que porta a terme aquest Govern es basen en els acords de governabilitat que van fer possible la investidura, i això ho tenim clar, ho tenim clar tots i cadascun dels membres d'aquest Govern. I la nostra voluntat és governar per a tothom. El que no... [[veus de fons]] Governar per a tothom, per a l'amplíssima majoria. Fa uns anys, un dels eslògans que se sentien als carrers de mig món era la necessitat de governar per al 99 per cent; és pràcticament tothom, accepti'm aquesta equivalència. Per tant, governar per a tothom. I ho he dit des del primer moment, no me'n amago, de la posició independentista i progressista que té aquest Govern. Però amb la voluntat de generar drets socials per a tothom, de generar oportunitats econòmiques per a tota la ciutadania, independentment de com pensi. Tenim molt clar els privilegis que s'han de superar, existents, tenim molt clares les desigualtats inacceptables que hem de revertir a la nostra societat, i tenim molt clar els models ideològics que moltes vegades es confronten, i crec que la immensa majoria de la societat catalana està ubicada en aquesta idea de més llibertat nacional, més progrés social, i, en aquest sentit, el Govern s'hi ubica plenament en el que és aquell gran consens de la societat catalana. Pel que fa a la intervenció d'En Comú Podem, crec que molts dels temes que vostè ha plantejat es basen en una desconfiança que superarem si es mira objectivament –si es mira objectivament. Probablement, si es miren amb unes ulleres molt de partit doncs trobaran alguna excusa per continuar amb desconfiances. Però, en tot cas, quan m'ha demanat que lideréssim el tema del debat de l'aeroport, jo crec que quan exigim a algú altre hem de mirar què és el que fem a les nostres responsabilitats. A l'Ajuntament de Barcelona, on governen vostès amb el Partit Socialista, hi ha dues posicions diferents. El Govern de l'Estat no ha emès cap posició oficial, però intuïm, pel que he anat parlant, que tampoc hi ha una posició única, perquè no és una qüestió binària –sí o no–, de fet, no és una qüestió ni tan sols d'adhesió a uns principis ideològics, crec que tots compartim la necessitat de millorar la competitivitat i de que l'aeroport de Barcelona segueixi sent, i ho sigui encara més, i per tant, si cal, afrontem el tema de l'ampliació, un element de competitivitat i de creixement de competitivitat de l'economia catalana. I alhora, això ha de ser compatible amb la preservació de la biodiversitat. No és fàcil resoldre aquesta qüestió. Per tant, anem-ho a resoldre entre tots. I crec que si nosaltres reconeixem aquesta complexitat, doncs és evident que tant el Govern de l'Estat com el Govern de l'Ajuntament de Barcelona, també han de gestionar aquesta qüestió, que és complexa, evidentment. Jo crec que Ciutadans han quedat atrapats a la legislatura passada. Senyor Carrizosa, s'ha quedat com a atrapat fins i tot amb els arguments, amb els temes de la legislatura passada. És evident que hi ha molts problemes que continuen, que hi ha la resolució d'un conflicte polític que és més necessària que mai, que volem canviar-ne els paràmetres, d'aquest conflicte, que ara és un conflicte, i passar a ser les solucions. Però vostè està amb el mantra del procés tot el dia –tot el dia–, perquè és on ha dedicat el 80 per cent de la seva intervenció. En tot cas, també ha parlat d'un requeriment del Govern de l'Estat, no sé si està insinuant un 155. No ens hi trobarà, ni caurem en les seves trampes, no? Però crec que s'ha d'actualitzar, hem d'actualitzar-nos. Hem anat avançant, hi ha camins de millora, hi ha oportunitats que s'han de fer..., actualitzi's vostè i demostri també –no per mi, eh?, pels seus votants– que a part de parlar del procés, vostès poden oferir algun producte per al seu electorat, no? No ho sé, a vegades penso que aquell famós «hàmster del procés és el seu discurs polític, que tot el dia va donant voltes al mateix, i a la que es posen altres temes sobre la taula, doncs, perden interès, com l'ha perdut l'electorat en vostès. I, en tot cas, al Grup Mixt, nosaltres treballarem per a tothom. I vostè m'ha fet preguntes sobre quines mesures, per exemple, portarem en l'àmbit de la recuperació econòmica i social. El Govern de la Generalitat de Catalunya anterior del qual me'n sento plenament responsable, perquè n'era el vicepresident, però que ho he..., que hi ha consellers que continuen i que donem continuïtat en molts dels temes, és el Govern que de tots els governs de comunitats autònomes de l'Estat, més recursos va posar per ajudar l'economia productiva durant la covid-19. De fet, ha posat el 50 per cent del total dels recursos. Ara ho seguirem fent, amb una part dels diners del reial decret d'ajudes directes a empreses, que ha fet el Govern de l'Estat, que va fer un any després –ajudes directes a empreses–, a part del tema dels ERTOs i ICOs, però ajudes directes va tardar un any en fer-ne, el Govern de l'Estat. Ara ho aplicarem també, això. Però nosaltres continuarem fent això, en un context en el que cal acompanyar els sectors que estan recuperant la seva activitat i en el que caldrà afrontar les transformacions concretes de futur –Pacte nacional per a la indústria, aquest n'és un exemple. I prèviament al Pacte nacional per a la indústria, continuar les mesures de suport, que tenim molt ben embastades amb el conseller d'Empresa, amb el conseller d'Economia, en aquelles empreses que han perdut facturació. I continuar treballant per dotar de mecanismes d'ajuda als treballadors que estan en ERTO també. Aquest és el camí. I nosaltres apostarem pel diàleg i la negociació. Tenim per davant una oportunitat, i nosaltres l'afrontem de forma honesta i sincera, i per això volem que ens acompanyi la majoria de la societat catalana, amb la proposta que hem defensat sempre, i amb això hem estat clars, que la solució política al conflicte passa per una amnistia que acabi amb la repressió, i passa per l'exercici del dret a l'autodeterminació, perquè sigui la ciutadania de Catalunya la que decideixi el futur. Amb això hem estat clars i ho seguirem sent, i compromesos. Gràcies senyora presidenta, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
A continuació, suspenem la sessió. El torn de rèplica serà a la tarda, començarem a un quart de cinc. Gràcies.
Si van ocupant els seus escons, passats aquests cinc minuts de cortesia, començaríem la sessió, també en atenció als diputats que han estat puntuals. Per tant, en aquest torn de rèplica, després de la intervenció del president de la Generalitat, començarien els representants dels grups parlamentaris. I té la paraula el senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bona tarda, senyora presidenta, senyor president, senyores i senyors diputats. Senyor Aragonès, molt honorable president, a les coses; si realment s'estima Catalunya, a les coses. Oblidem tota aquesta retòrica de culminar la independència i de... A les coses, eh? I la primera, aeroport –primera, l'aeroport. No s'escudi en els altres; no s'hi escudi. És veritat que és un tema complex, però no s'escudi en els altres. L'hi he de dir. Tinguem clar que volem, i Catalunya no pot renunciar a una inversió de 1.700 milions d'euros i a ampliar la principal infraestructura de transport que tenim. Hem d'estar connectats. El senyor Puigneró... –no el veig ara per aquí. Satèl·lits, connexions aèries, són claus pel futur. I sabem que el 2031, quan aquesta infraestructura entri en funcionament, haurà avançat molt el transport aeri. També sent més respectuós amb el medi ambient. Per tant, no ens podem quedar d'espatlles a això. Jo el que li demano és que tingui una posició clara, que no s'escudi en els altres. Deixi que els que no ho tenen clar s'aclareixin amb si mateixos. Com per exemple la senyora alcaldessa de Barcelona. A veure si es comença a aclarir amb si mateixa. Però ni Catalunya ni Barcelona poden renunciar a tenir una infraestructura que pugui atendre 100 milions de passatgers el 2031. [[Veus de fons.]] Ara en tenim 50. Sí, senyor Cid, 100; el doble. Perquè ara estem en 53. Jo no sé quina gràcia li fa. Perquè aquí hi va el futur de Catalunya, la creació de llocs de treball. I, evidentment, Catalunya sap fer les coses ben fetes, quan s'hi posa. I sap fer-ho amb respecte a la legalitat. I sap fer-ho amb respecte al medi ambient. Clar que sí. Que és que no sabem ampliar cinc-cents metres d'una pista, per poder estar connectats amb el món? O volem viure tancats en nosaltres mateixos? Per tant, a les coses, senyor Aragonès. I aquí ens tindrà al seu costat. Ni una paraula, i l'hi he de dir, sobre el pressupost d'enguany. I crec que vostè es va comprometre..., fins i tot crec que va ser..., no n'estic del tot segur, però crec que va ser en algun debat d'aquests que fem, electoral, que es va comprometre que vostè a la investidura portaria un pressupost. I jo ja no l'hi he reclamat, a la investidura; li reclamo que el porti a aquesta cambra el seu conseller d'Economia i Hisenda, i que incorpori els majors recursos que han de servir per pal·liar els dèficits que tenim en matèria social. Per tant, li demano que ho posem negre sobre blanc. I li dic més: si tingués problemes –que no ho crec– amb la seva majoria, aquí estem nosaltres. Fixi's què li dic. Aquí estem nosaltres. Però Catalunya necessita un pressupost ja mateix, per poder atendre amb majors recursos les prioritats, que, en moltes d'elles, en algunes d'elles, estem d'acord vostè i jo. I algunes consideracions, només dues, ja per acabar. Miri, jo li seguiré dient, perquè ho penso així, que és que no és..., és un oxímoron ser progressista i ser independentista, des del meu punt de vista. És un oxímoron. Perquè el progressisme és la solidaritat i independentisme és posar fronteres. Vostè diu, no?, «les fronteres i el progressisme...; efectivament, no té a veure amb fronteres. I vostè, quan demana la independència de Catalunya –té dret a demanar-la, jo també tinc dret a dir que no hi estic d'acord–, està posant fronteres. I, per tant, per mi és un oxímoron. I ho dic així. D'etiquetes d'esquerres me'n puc posar tantes com vulgui, m'hi sento molt reconegut. I si em vol fer feliç algun dia, que digui: «Escolti, vull fer feliç el senyor Illa, doncs em diu que soc tarradellista, i em fa feliç, que ho sàpiga, eh? I si no em vol fer feliç, no m'ho digui, eh? I va ser, si no m'equivoco, Raimon Obiols, a qui admiro i segueixo i a qui li dec molt des del punt de vista polític, però sobretot des d'un punt de vista de marcar horitzons intel·lectuals, el primer, crec jo, que va parlar de milloradors i empitjoradors, d'utilitzar aquest discriminant referent a la política: milloradors, que volen millorar les coses; empitjoradors, que les volen empitjorar. Vostè ha parlat de solucionadors i problematitzadors, em sembla; milloradors i empitjoradors. És igual, el que vulgui. Nosaltres estem per millorar les coses. Ens trobarà sempre aquí, per millorar les coses; des del nostre punt de vista, des de la nostra manera d'entendre la realitat, però per millorar les coses aquí sempre ens hi trobarà. I, per millorar-les, el millor que podem fer no és votar una ruptura, sinó votar un acord. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. A continuació té la paraula el senyor Ignacio Garriga, del Grup Parlamentari VOX.
Gràcies, senyora presidenta. Señor Aragonès, no nos molesta la existencia de la Generalitat de Catalunya, claro que no; lo que nos molesta es que esté secuestrada por personas como usted, que permanentemente desprecian a la mayoría de catalanes, y única y exclusivamente se destina para gobernar hacia una minoría; hacia una minoría que permanentemente –y llevamos décadas sufriéndolo– desprecia a esa mayoría de catalanes abierta, plural y que quiere vivir en libertad. Y tampoco nos molesta que usted defienda los postulados feministas, no; lo que nos molesta es que destine el dinero de todos los catalanes para fomentar sus delirios ideológicos y para que sus delirios ideológicos los meta en los colegios a nuestros hijos. Eso sí que nos molesta. Y en eso nos encontrará a lo largo de toda la legislatura. Usted ha hecho referencia de manera sibilina, pero no me ha contestado la pregunta. Y, de hecho, no me lo decía a mí, se lo decía al señor Illa. Y usted comentaba..., o hacía referencia, mejor dicho, a los grupos parlamentarios democráticos con los cuales usted, ha dicho, intentará llegar a acuerdos, a consensos. Veladamente, estaba diciendo que nuestra formación política no es democrática. Por eso persiste en no levantar ese cordón profundamente antidemocrático. Es decir, usted está insultando a más de doscientos mil catalanes, les está llamando que no son demócratas. ¿Es eso? Le agradecería que lo aclarara en sede parlamentaria. Porque no hay ningún partido más demócrata y que defienda más la ley que VOX, que fue el responsable de sentar a los responsables del golpe de estado, a sus compañeros, en el banquillo de los acusados. Y que lo seguiremos haciendo; seguiremos defendiendo la libertad, la convivencia y la unidad de todos los catalanes. No quiero dejar de contestar al señor Riera, que decía que olía a azufre, que olían a azufre más de doscientos mil catalanes. Eso es lo que usted decía, ¿no? Pues bien, ya le digo yo que no, que no huelen a azufre. A lo que sí huelen ustedes es a pintura, la que le tiran a los mossos d'esquadra, y a cócteles Molotov, que son los que tiran ustedes a los comercios, semana sí y semana también. [[Alguns aplaudiments.]] Y coincido con el señor Illa en que nos hemos de centrar en lo importante, en la emergencia social. Se lo he dicho esta mañana, en la sesión de control al Govern. Yo le emplazo desde aquí a que de una vez por todas –a que de una vez por todas– reduzca el despilfarro millonario en gasto político que ustedes llevan liderando desde hace décadas. Plantee una reforma, una reducción de los chiringuitos, de las conselleries, del gasto superfluo, y destínelo de verdad a las emergencias sociales que están sufriendo los trabajadores y las familias de Cataluña, a esas pequeñas y medianas empresas a las que ustedes han condenado a la ruina. Tiene la oportunidad de reducir el gasto político, que es lo que nosotros defendemos, y destinarlo a las verdaderas necesidades de los catalanes, a reforzar la sanidad, a mejorar la atención primaria, a mejorar la educación y, como le he dicho antes, a acabar de una vez por todas con esos infames barracones que nos hacen ser la vergüenza nacional. Y también en esa línea lo dije hace una semana en mi discurso..., en el cual usted, pues, salió elegido presidente: impuestos sí, pero para lo necesario. Impuestos no para financiar, como le he dicho, esas paraestructuras que ustedes crean, esos entes en los cuales ustedes colocan a sus palmeros. Impuestos para lo imprescindible; como le he dicho, para la seguridad, para la sanidad y para la educación. En eso es en lo que usted debe preocuparse, y dejar de lado, como le he dicho, las amnistías, las repúblicas. Porque lo único que le conllevará seguir persistiendo en su agenda rupturista y en sus delirios ideológicos es apartarse de la ley. Y se encontrará que esta formación política, como le hemos dicho desde que hemos irrumpido en esta cámara, vamos a ser implacables, vamos a defender el ordenamiento constitucional, vamos a defender el Estatuto de autonomía y vamos a defender el cumplimiento del Código penal. Por tanto, yo le pido... –y sé que no me hará caso, pero tengo la obligación respecto a más de doscientos mil catalanes y sobre todo para esa mayoría de catalanes a los que ustedes permanentemente están despreciando–, céntrese en lo importante: educación, sanidad, seguridad y trabajo; trabajen de una vez por todas por garantizar el bienestar y la prosperidad de los catalanes y abandonen de una vez por todas sus delirios ideológicos y su agenda rupturista. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Carles Riera, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Bé, president, veig que ens hem entès... [[Pausa.]] President? [[Pausa.]] Gràcies. Veig que ens hem entès. Efectivament, vostè ha dit que es compromet a governar per a la majoria, per al 99 per cent, que és diferent de «per a tothom. Hi ha un 1 per cent per al qual no governarà. Crec que ho he entès clarament, eh? Però sap quin problema tenim? Que aquest 1 per cent darrere té la majoria dels aparells de l'Estat; aquest 1 per cent darrere té la majoria de la judicatura i la majoria de les instàncies del règim, un gran aparell mediàtic, una gran caverna mediàtica. I, és clar, governar per al 99 per cent, per a la majoria, vol dir tenir una actitud molt dura, molt ferma i molt contundent davant d'aquest 1 per cent. Li posaré alguns exemples. Escoltin, i li dic al senyor Argimon, trenquin amb Ferrovial, ja, no s'esperi ni un dia més. S'ha d'acabar, això. Aquest Parlament, a més, ho ha decidit manta vegades. No sé què fan, encara, mantenint vigent aquest contracte. Escoltin, deixin de col·laborar amb Hard Rock i «la Caixa en un projecte com el de Barcelona World, que és un escàndol des de qualsevol punt de vista: social, econòmic, mediambiental, etcètera. Escoltin, deroguin el Decret 16/2019, que permet que la transició energètica segueixi estant en mans d'Endesa i en mans dels grans monopolis. Es tracta de descentralitzar, de democratitzar aquest nou cicle de transició ecològica i energètica. Escolti'm, trenqui amb els grans tenidors, amb les grans immobiliàries i amb el Tribunal Constitucional i defensem les lleis que hem aprovat en aquest Parlament en defensa del dret a l'habitatge, que vol dir defensar el dret de les persones que tenen, òbviament, universalment, indiscutiblement, un dret a l'habitatge. Deixem de col·laborar amb empreses, oligopolis, monopolis del règim del 78, com AENA o tantes d'altres, que, a més, són allò que en diem el paradís de les portes giratòries. I també li diria al senyor Cambray, si fos aquí: trenquem els concerts amb les escoles de l'Opus Dei. A què esperem? Això té un cost polític? Evidentment. Pot tenir costos, però fem-ho. Això és governar per al 99 per cent i no per a l'1 per cent. I, miri, en el temps que em resta, li diré que –jo crec que vostè això ja deu saber-ho– els drets socials i econòmics, els drets civils i polítics, els drets nacionals, als que aspira aquest 99 per cent de la població –i, pel que fa al dret a l'autodeterminació, una gran part del nostre país–, vostè sap que no hi caben, dintre de la Constitució i de l'Estatut; no hi caben, dintre de l'Estat i dintre del règim del 78. Per això parlem d'independència. Perquè, en el nostre país, en el nostre espai social i polític, en el nostre territori, volem construir una societat de molts més drets. Aquest és el motiu de per què som independentistes: perquè volem construir un espai polític, un espai social, de molts més drets, molts més drets socials, civils, econòmics, polítics, humans, per a tothom; drets que sabem perfectament que dintre de l'Estat, de la Constitució i de l'Estatut no hi caben. Per això som independentistes. Efectivament, la urgència de la crisi social i econòmica, l'emergència per la que passa la gran majoria de la nostra població, les amenaces al nostre territori, requereixen, efectivament, que explotem totes les potencialitats de l'actual marc jurídic o polític, evidentment, clar que sí, evidentment, però hem de saber que la garantia i el desenvolupament de tots els drets socials, civils, polítics i nacionals exigeixen que la Constitució, l'Estatut i el Tribunal Constitucional no siguin un límit, i per tant exigeixen exercir l'autodeterminació per assolir la independència i alliberar-nos de la monarquia i del règim del 78. Per això –l'hi vaig dir un dia i l'hi torno a repetir ara– necessitem institucions insubmises –insubmises–, com va ser-ho gran part de la població d'aquest país l'U d'Octubre, com ho són les feministes, com ho són els antifeixistes, com ho són la gent que lluita pel seu lloc de treball o contra un desnonament. Cal estar al costat d'aquesta insubmissió. Necessitem institucions insubmises davant la justícia i la desigualtat, i obedients davant els drets socials i els nacionals que el nostre país reclama, exigeix i per als quals ja no pot esperar més. Gràcies.
Moltes gràcies. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, el senyor David Cid.
Gràcies, presidenta. President, vostè sap que nosaltres pensem que el seu Govern –en paraules del senyor Batet, el Govern Aragonès-Puigneró, com avui l'ha anomenat; nosaltres creiem que és el Govern de la resignació– és un govern que està pensat per a una etapa anterior, que està pensat per un altre temps, que és un govern que neix vell –neix vell–, no és un govern d'esperança, no és un govern d'il·lusió, i que no està pensat per una etapa de diàleg i de solucions, que no està pensat per una nova etapa. És un govern d'ahir, no un govern de demà, no un govern de futur; és un govern pensat en l'ahir. I no ens pot demanar que nosaltres tinguem il·lusió en aquest Govern, també l'hi dic, quan ni vostès mateixos tenen il·lusió en aquest Govern, perquè vostè es pensava o parlava abans de «no, no tinguin desconfiança..., o «només es pot tenir desconfiança si es mira en funció de les ulleres de partit. Jo dic: «Bé, si són vostès; si és Esquerra Republicana qui amb les ulleres de partit d'Esquerra Republicana es mirava amb desconfiança aquest Govern entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. Ja l'hi dic, només cal que mirem el que vostès deien en públic. No, no pateixi, que no direm res que se'ns hagi explicat en privat, no?; és millor segons quines coses, doncs, callar-les i no explicar-les. Però en tot cas són vostès mateixos qui parlaven amb desconfiança d'aquest Govern entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. I, miri, que superem les desconfiances en aquest Govern per part nostra dependrà dels fets i d'allò que faci aquest Govern. Ara, no ens pot demanar que nosaltres resolguem les desconfiances entre vostès, entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. De fet, ho vam intentar, resoldre-les, fent un govern diferent, fent un govern d'esquerres. I vostè va triar i va decidir. I va decidir fer un govern amb Junts per Catalunya. Perquè és evident, no?: decidir és liderar. I, si parlem de lideratge, jo crec..., i a mi m'agradaria saber què pensa el president del meu país sobre una infraestructura clau pel país com és l'aeroport, i, en aquest cas, si hem de tenir un aeroport del segle XXI o hem de tenir un aeroport dels anys noranta. I jo sé què pensa el president d'AENA, el senyor Lucena, i què vol fer amb aquests 1.700 milions d'euros, que és el que es feia als anys noranta, que és una política antiga que no té en compte l'emergència climàtica. Sé què pensa el PSC, que actua com a representant d'AENA a Catalunya. Sé què pensa Foment, que és el mateix de sempre. També sé què pensa l'alcaldessa de Barcelona, sé què pensa l'alcalde del Prat, sé que pensa, en aquest cas, també la tinent d'alcalde d'Infraestructures i Urbanisme a l'Ajuntament de Barcelona, que pensen que existeix l'emergència climàtica, que pensen en un canvi de model productiu, que pensen en un model d'economia basat en l'economia blava, la ciència i la recerca, i que no pensen probablement en un model de turisme basat ja no en 70, sinó..., perquè avui es parlava de 100 milions de passatgers en un aeroport com l'aeroport del Prat, sense tindre en compte que és un model de país també el que estem discutint, com si Reus i Girona tampoc existissin, com si el sistema aeroportuari català només es mirés des de la mirada centralista de Barcelona. Sé què pensa el seu flamant vicepresident, que avui ja ens ha dit que el mateix que AENA, que el mateix que el senyor Illa, que el mateix que el senyor Lucena. O això semblava, ja ho veurem. No sé si al final trobarem... –pensava que mai diria això–, no sé si al final trobarem a faltar el senyor Calvet. Per cert, aprofito que està aquí el senyor Puigneró perquè li recordi que porta habitatge. Perquè al final és una competència exclusiva del Govern de la Generalitat, i segons sembla se la vol treure de sobre. Ja és curiós que tinguem un govern on ningú vol liderar la política d'habitatge. També, quan parlem de la falta de lideratge d'aquest Govern..., ningú vol liderar les polítiques d'habitatge i sembla que la volen traspassar a serveis socials. O això és el que semblava aquesta setmana. Però no sabem, i torno al debat sobre l'aeroport, què pensa el president de la Generalitat sobre la proposta, perquè al final tenim una proposta molt concreta damunt de la taula, que és la proposta del senyor Maurici Lucena, que és la proposta d'AENA, que és una proposta basada en els anys noranta. I vostè haurà de triar. I haurà de triar una altra vegada entre una determinada política, que és la política del passat, o és mirar una política del segle XXI i una política en aquest cas de futur. I mirin –que vostès parlaven sobre el debat sobre què és d'esquerres i què no és d'esquerres–, jo el que sí que crec és que és un oxímoron entre ser d'esquerres i no ser ecologista, que és un oxímoron entre no defensar en aquest cas la lluita contra el canvi climàtic i, en tot cas, no dir que ets d'esquerres, perquè crec que les coses van entrelligades. I també, no?, fent referència a una cosa que deia el senyor Illa, és evident que nosaltres, que Catalunya sap asfaltar cinc cents metres. Només li ha faltat dir, com el senyor Bel, que la Ricarda és un toll, que ha sigut la frase també mítica d'aquests dies del senyor Germà Bel. Però jo sí que també els hi vull dir: compte amb el que fan [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , perquè també saben fer aeroports sense avions, perquè Alguaire crec que el va fer algú...
Senyor...
...i no va ser, en aquest cas, l'Estat espanyol, sinó que el va fer la Generalitat de Catalunya...
Se li ha acabat el temps, senyor Cid.
...i el senyor Nadal. [[Remor de veus.]]
A continuació té la paraula el senyor Carlos Carrizosa, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Señor president, yo le he pedido que especifique si estos dos objetivos ilegales que usted persigue –uno, la amnistía; otro, la autodeterminación–, que usted va a llegar a ellos por otro procedimiento que no huele mucho a legalidad, que es el embate antidemocrático al que usted se compromete, si en ese tránsito, si para hacer ese cuarto eje que es el eje del procés en esta legislatura, va usted a respetar la Constitución española, el Estatuto de Cataluña y las leyes. Ya está. Porque esto no parece que lo vaya a hacer usted. Y, desde luego, usted no se ha comprometido aquí. Y nosotros ya le hemos dicho que nosotros vamos a pedir al presidente del Gobierno de España que le requiera a usted para que aclare esta cuestión. Porque ya que sus tres antecesores, persiguiendo esto mismo con los procedimientos ilegales que han empleado, se han comprometido personalmente ellos ante la justicia y también han comprometido a miembros de su Gobierno, pues eso es una pregunta absolutamente pertinente. Y por eso yo se la he hecho y usted no la ha contestado. Y, mire, nosotros... –yo ya..., advertencia, ya se la he dicho–, nosotros queremos que ustedes sean un gobierno que respeten las leyes y se encarguen de las cosas que les interesan a los catalanes. Y que nosotros lo vamos a exigir, esto, que sea así, porque tenemos el derecho a hacerlo, porque estamos en una democracia y nadie es más que nadie. Y por lo tanto nosotros exigimos que todo el mundo sea igual y cumpla las leyes como nosotros. Y como en estos diez años han empeorado los parámetros que sí que importan a los catalanes y han empeorado porque hemos tenido sucesivos gobiernos que no se han ocupado de las cosas, pues le digo unos datos –unos datos. Deuda: de 35.616 millones en 2010 a 79.119 ahora; del 17,70 del PIB al 37,10 del PIB. Inversiones: de recibir inversiones a perder la Agencia Europea del Medicamento. Fuga de empresas: de acoger empresas a que se fugaran más de siete mil. Ocupaciones: de 968 ocupaciones en 2010 a 6.647 en 2019. Personas en listas de espera para operarse en el Servei de Salut de Catalunya: 130.000 pacientes en espera estructural en 2012, 167.000 en el primer semestre de 2020. Y yo entiendo, por la falta de respuesta que usted ha hecho a una pregunta bien simple de si piensa cumplir con la legalidad, pues entiendo que van a seguir ustedes por la vía del golpe a la que se ha comprometido en su acuerdo de gobierno con los señores de la CUP, con los señores de Junts per Cat, que yo creo que el señor Batet ha estado clarísimo también en su exposición en este sentido. Y ustedes se van a seguir dedicando a sacar el dinero a los catalanes para subvencionar a chiringuitos separatistas como Plataforma per la llengua, a internacionalizar las mentiras del procés con embajadas separatistas, a mantener el tren de vida de Puigdemont, a pagar la propaganda más cara de toda España que se llama TV3... Y yo ya le avisé y ya le he avisado de que no nos quedaríamos de brazos cruzados y haremos esta petición al presidente del Gobierno de España. Se va usted a reunir con él, ¿no? Bueno, pues para cuando vayan a la reunión, no estaría mal que el señor Pedro Sánchez le pregunte a usted: «Escucha, Aragonès, president, ¿vas a cumplir?, ¿piensas cumplir con las leyes en Cataluña como todo el mundo o no? Mire, yo le digo que usted nos ha acusado a nosotros de estar en la rueda de hámster, pero es que yo entiendo que a usted se le haga..., se le haga rollo escuchar a Ciutadans después de tantos años que ustedes están porfiando por separarnos de España como si tuvieran todo el derecho a hacerlo por las vías legales, alegales e ilegales, pero ustedes tienen que encontrarse con alguien que les diga: «Pues no; por ahí, no. Nosotros vamos a exigir que las leyes se cumplan. Nosotros vamos a exigirlo como demócratas que somos. Y ya está. Y los que están en la rueda de hámster son ustedes. Primero con «el tercer gran repte; después, «la segona gran carpeta; después, la inmediatez del 155, y ahora ustedes con su cuarto eje programático. Son ustedes quienes están en la rueda de hámster. Y luego, respecto a nuestros resultados electorales, ya le digo, si es que nosotros somos inasequibles al desaliento. Hemos tenido también varios presidentes aquí que nos decían «ustedes van a desaparecer cuando teníamos tres. Pues, mire, aquí seguimos –aquí seguimos. Y también le digo otra cosa: cuando usted tenga 1.100.000 votos como nosotros llegamos a tener y treinta y seis escaños, que Esquerra Republicana no ha tenido nunca en esta democracia, entonces nos habla a nosotros y nos lo cuenta. [[Remor de veus i alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Alejandro Fernández, en nom del Grup Mixt.
Gràcies, presidenta. De manera molt telegràfica, simplement per traslladar que una vegada més, senyor Aragonès, s'ha negat a respondre de manera concreta les meves preguntes –i mira que eren concretes–; ni ha volgut aclarir el paper de Carles Puigdemont, ni ha volgut aclarir la seva opinió sobre si és o no el president legítim, ni ha volgut aclarir el paper del Consell per la República. En definitiva, ha deixat palès que vol governar i que ha decidit governar sense transparència. No és un tema menor, perquè, aquests temes, el que acaba de reconèixer vostè públicament és que seran secrets. És a dir, no estaran sotmesos a l'escrutini de l'opinió pública. I que, en lloc d'informar la ciutadania sobre la relació entre els socis de govern i aquests temes, que són els fonamentals que els van enfrontar, faran una convivència, i, a través d'aquesta convivència, doncs, arreglaran els problemes sense explicar absolutament res a ningú. I això és el que és una anomalia antidemocràtica, senyor Aragonès, una profunda anomalia antidemocràtica. Això no passa a cap democràcia del món, com es pot imaginar i és evident. I això és el que fa, com li deia a la primera intervenció, que aquest Govern sigui inviable i que tot el que ha dit sigui paper mullat, perquè en el fons tot estarà condicionat a aquestes convivències que faran vostès per parlar precisament del que avui s'ha negat a parlar, que és el paper de Puigdemont i el paper del Consell per la República. I continuarem igual que portem en els darrers cinc o sis anys, amb Catalunya paralitzada i sense capacitat de creixement, sense capacitat d'il·lusionar ningú. I mentre tinguin entretinguda la gent amb l'amnistia i l'autodeterminació –que saben perfectament que són inviables–, continuaran, en fi, encallats en el mateix tema de sempre. Gràcies.
Moltes gràcies. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el senyor Albert Batet.
Veig que el senyor Alejandro Fernández està molt preocupat pel qui és el senyor president Puigdemont. Doncs el president Puigdemont és un president que va fer l'U d'Octubre, és un president que va fer una declaració d'independència per aquest Parlament el 27 d'octubre, i que vostès, el seu Govern –i que actualment només té tres diputats, el Partit Popular–, conjuntament amb altres forces polítiques, el van cessar de forma il·legítima amb el 155, i que no s'ha rendit i que està lluitant a Europa, contra la seva voluntat, que van intentar que no es presentés a les eleccions europees, i va guanyar les eleccions europees, i està fent d'altaveu a Europa, on es veu que sí que hi ha justícia, com a Alemanya, que va dir que no hi havia ni delicte de rebel·lió ni de sedició, i està lluitant per aconseguir fer veure al món que a Catalunya tenim el dret a l'autodeterminació, a ser un país lliure i de llibertat. (Aplaudiments perllongats.) Per tant, una mica de respecte envers els presidents de la Generalitat de Catalunya, senyor Alejandro Fernández. I ja que parlem d'oxímorons, que crec que el senyor Illa i el senyor Cid parlaven d'oxímorons, clar, el senyor Illa diu: «No, escoltin, nosaltres estem disposats a fer un govern alternatiu i a fer d'oposició... –i etcètera–, «i aquí fan falta més recursos. I, clar, jo quan sento parlar el senyor Illa penso: «Home, el senyor Illa? Però si era ministre, el senyor Illa! I era ministre del Gobierno de l'Estat espanyol, del senyor Pedro Sánchez, que justament són els que tenen els recursos! Miri, senyor Illa, si volen col·laborar amb el Govern de la Generalitat de Catalunya, si el Partit Socialista i vostè volen ser útils pel país, si volen ajudar els catalans i les catalanes, seria el de més utilitat que vostès, que ja estan governant, que el seu primer secretari és ministre d'Administracions Públiques, si no ho recordo malament, doncs home, doncs diguin al senyor Pedro Sánchez que deixi d'escanyar Catalunya amb el dèficit fiscal i que deixi de mantenir els incompliments constants entorn al finançament de la Generalitat de Catalunya. (Alguns aplaudiments.) Perquè després venim aquí i reclamem més recursos a l'àmbit de salut. I, en canvi, hi ha un infrafinançament històric del sistema de salut. Venim aquí i diem: «Han d'haver-hi més recursos per les persones. I ens n'oblidem que la llei de la dependència aprovada pel senyor Zapatero deu 3.600 milions d'euros de la llei de la dependència. I ens n'oblidem que hi ha una disposició addicional tercera de l'Estatut per la qual es deuen 3.300 milions d'euros a la Generalitat de Catalunya. Home, si volen ajudar, doncs ajudin. I podrien començar per complir el que diu l'Estatut d'autonomia de Catalunya. Miri que és senzillet. I el senyor Cid..., clar, és que és curiós sentir la gent de Podemos i dels comuns parlant de resignació. És clar, venen a donar lliçons d'oxímorons i parlen de resignació. Clar, el senyor Cid, la senyora Albiach –que ara no hi és, no?–, i dels comuns, que diuen que bé, que... Clar, els discursos ho aguanten tot. Els discursos ho aguanten tot, senyor Cid. (Veus de fons.) Els discursos aguanten tot. I vostès, clar, diuen: «Nosaltres que venim del 15-M i que som un moviment que fa deu anys, que vam néixer per canviar-ho tot..., no? Etcètera. I ara resulta que estan en un govern que el que fa és que s'apugi la llum un 27 per cent. Gràcies a la revolució dels comuns, que estan com a ministres –això sí, ben assentats– aprovant que s'apugi (aplaudiments) la factura de la llum a les famílies humils, que sí que arriba a la butxaca. Per tant, les contradiccions..., home, abans de vindre a aquí a parlar de contradiccions, primer un que es posi un mirall i es miri a casa seva. Aquest Govern –aquest Govern–, amb voluntat, renovat, reordenat i paritari, té un compromís, que és recuperar-nos per sortir de la crisi econòmica i preparar-nos per aconseguir la república catalana, amb la voluntat de liderar un camí cap a la llibertat. I estic convençut que aquests valors de respecte, de la confiança i de la lleialtat mútua seran un pilar bàsic per construir, per guanyar el futur i per guanyar la independència de Catalunya. Moltes gràcies a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, la senyora Meritxell Serret.
Gràcies, presidenta. President, companyes i companys de govern, conselleres, consellers, diputats, diputades, aniré ràpida. La veritat és que, amb aquesta rèplica, no puc deixar... Ho he dit abans, eh? Fa molt temps que no intervenia aquí, però ha sigut com un flashback en alguns moments. Hi ha coses que no canvien, malauradament. El que volia traslladar-los és que crec que, en el fons, en les diferents intervencions, queda una cosa molt clara, i voldria rebatre algunes de les que s'han dit. I és que el repte que tenim és molt gran, i sí, aquest Govern i els grups que donen suport a aquest Govern hi posem tota la il·lusió, hi posem tot el compromís. I tenim moltes ganes de no només entomar les urgències que són ja i que tenim clar que ens hem compromès a assumir i que hem repassat al llarg de les intervencions avui, sinó també donar aquesta visió de futur. Fer accions per avui, però amb una visió llarga i que tenim molt clarament concretat, amb els diferents pactes i acords, aquests grans consensos que hem dit que volem impulsar com a país. I amb aquestes grans transformacions, aquesta sacsejada, que ha dit el president. Amb aquesta transformació social, perquè la igualtat d'oportunitats ha d'afavorir el benestar de totes les persones; perquè amb la transformació feminista és evident que, si no assolim aquesta equitat, el país no té sentit, i, per tant, sí, hi han d'haver drets, però necessitem també més drets i que prevalguin per tothom. Amb la transformació ecologista per combatre aquesta crisi climàtica i posar en valor la vida i sempre –sempre– amb aquesta cohesió social i territorial. I, ho hem dit reiteradament, la transformació democràtica, no?, amb aquesta compromís d'afavorir la participació de tots els ciutadans i ciutadanes en les polítiques, modernitzar l'Administració i avançar en aquells grans consensos, amb aquest pacte també per la democràcia, per l'acord nacional d'amnistia i autodeterminació. Però tant o més important que aquests grans reptes i aquesta estructura de govern, no?, que entoma aquests reptes, són sobretot les persones que avui esteu aquí i que fareu realitat... Perquè, al final, tot ho fem les persones. I, en aquest sentit, començant pel president Aragonès i totes les conselleres –Vilagrà, Verge, Alsina, Geis, Jordà, Cervera, Garriga, Ciuró– i els consellers –amb el vicepresident Puigneró, el conseller Torrent, Giró, González Cambray, Argimon i Elena–, tots els membres i els equips de govern..., sou vosaltres, són elles, són ells qui al final acaben generant la credibilitat i la confiança també en les institucions i en les polítiques. I per això felicitem els nomenaments i agraïm que hagueu volgut assumir aquesta responsabilitat en aquest moment tan crucial pel futur de la nostra societat, amb els reptes globals que hem d'afrontar. Des del Grup d'Esquerra Republicana tenim clar que els valors de la igualtat..., i aquí també celebrem aquest Govern paritari, amb més dones i decididament feminista, però també la integritat, l'honradesa, la humilitat, la determinació, que creiem que han d'anar combinats també amb aquests principis de governança republicana, de transparència, de participació, de bon govern, de defensa per preservar els drets de tothom i que han de ser la guia en l'acció de govern. Per això donem tot el nostre suport al compromís del president Aragonès i de tots els membres d'aquest Govern que ho entomeu amb aquests principis i valors, i des del nostre grup parlamentari ens comprometem a promoure'ls i a ser-ne també vigilants d'una manera lleial. Per acabar, us animo i us convido i us trasllado també tot aquest sentiment del grup parlamentari d'estar al vostre costat a l'hora d'entomar els reptes d'aquesta legislatura, amb tota l'empenta i la il·lusió de treballar en positiu, amb visió de futur i amb aquest compromís pel benestar de tota la ciutadania, per la transformació del país, la construcció de la república i, com deia el president, perquè hem de sacsejar el país per fer un salt endavant. Per tant, amigues, amics, aquí estem, pel país i per la república. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabada la compareixença del president de la Generalitat, passem, a continuació, al següent punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 11/2021, del 27 d'abril, de mesures de caràcter pressupostari, tributari, administratiu i financer. [[Decrets llei 11/2021 i 12/2021]] [[203-00001/13 i 203-00002/13]] Com he recordat a l'inici del Ple, els faig avinent que, com es va acordar en la darrera Junta de Portaveus, aquest debat se substanciarà conjuntament amb el punt 6 de l'ordre del dia, que correspon al debat i votació sobre la validació del Decret llei 12/2021, del 18 de maig, relatiu a l'impost sobre les estades en establiments turístics. [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau. Els diputats que hagin d'abandonar la sala facin-ho ràpidament i en silenci. Gràcies. En primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà el senyor Jaume Giró i Ribas, conseller d'Economia i Hisenda, per exposar les raons per les quals han estat promulgats tots dos decrets llei. Té la paraula el conseller Giró.
Moltes gràcies, molt honorable presidenta. Conselleres, consellers, senyores diputades, senyors diputats, faig aquesta intervenció, la primera des del faristol del Ple, per presentar-los, tal com és preceptiu, dos decrets llei aprovats per l'anterior Govern de Catalunya. El primer, el Decret llei 11/2021, de 27 d'abril, de mesures de caràcter pressupostari, tributari, administratiu i financer per fer front als efectes derivats de la pandèmia de la covid. I l'altre, el Decret llei 12/2021, de 18 de maig, relatiu a l'impost sobre les estades en establiments turístics. Els dos inclouen mesures concretes i pensades per afavorir de manera concreta les persones, i tenen l'objectiu de complementar altres mesures ja adoptades per pal·liar els efectes de la crisi sanitària, econòmica i social originada per la covid. El contingut dels dos decrets, sobretot del primer decret, he de dir-los que és una mica dens i feixuc, però intentaré fer-los a tots vostès una explicació completa però el més planera possible. Comencem, doncs. Entre les mesures pressupostàries contingudes en el primer dels decrets llei, s'estableix que el 85 per cent de la recaptació derivada de les sancions imposades pels diferents òrgans policials per incompliment de mesures decretades durant el primer estat d'alarma es transfereixi als respectius ajuntaments, de tal manera que aquests ajuntaments la destinin a actuacions de reforç de la prevenció, seguiment i lluita contra la pandèmia. Amb aquest decret llei també es millora la gestió i posada en marxa dels fons procedents del Mecanisme de Recuperació i Resiliència i del fons conegut com a REACT. Ho fa amb la modificació del Decret llei 5/2020, de 2 de febrer, pel qual s'aproven mesures urgents per a la implementació i gestió dels fons procedents del Mecanisme de Recuperació i Resiliència i del fons REACT per a l'Administració de la Generalitat de Catalunya i el seu sector públic per tal de millorar la gestió i l'assoliment dels objectius dels fons europeus Next Generation. Per tal de garantir el compliment dels objectius fixats en els programes operatius d'aquest fons és necessari agilitzar al màxim l'execució dels projectes de despesa. avançant el crèdit, si és necessari, del mateix departament o entitat. Per tal que aquest avançament del crèdit no suposi una menor despesa dels departaments a mitjà termini, s'ha previst la possibilitat de restituir el crèdit avançat una vegada s'ingressi al tresor de la Generalitat. El destí dels crèdits restituïts..., s'haurà de destinar preferentment a garantir el compliment dels objectius de programació de fons europeus, però també es podrà destinar a altres projectes, com la recuperació i la resiliència econòmica i social amb motiu de la crisi de la pandèmia, i que potser inicialment es podien haver quedat..., si no posem en marxa aquest decret, es podien haver quedat sense el finançament dels fons europeus. D'aquesta manera, senyores diputades i diputats, es pretén maximitzar l'execució dels fons europeus i també l'execució dels projectes que han estat seleccionats i que es seleccionin en el futur. En la mateixa línia, en la mesura que es preveu un elevat volum de contractació amb impactes pluriennals que els projectes programats en el marc del fons procedents del mecanisme de recuperació i resiliència i també del fons React, que requereixen aquesta agilitat imprescindible en el tràmit, per tal de simplificar la gestió i garantir que es compleixin els terminis d'execució, s'autoritza el Departament d'Economia i d'Hisenda a modificar els compromisos de despesa a càrrec d'exercicis futurs per als projectes finançats amb fons React i mecanisme de recuperació i resiliència, sempre que l'import de les anualitats futures no superi els 300.000 euros. També, entre les mesures pressupostàries, es modifica l'apartat 7 de l'article 5 de la Llei 4/2020, de 29 d'abril, que afecta els crèdits procedents del servei pressupostari conegut com «despeses de diversos departaments. Per què? Doncs per atendre les necessitats derivades de la pandèmia amb independència de l'origen del crèdit i del codi de finançament. Fins aquí les mesures pressupostàries. Mesures fiscals. Pel que fa a les mesures fiscals, aquest decret prorroga un any, fins al 31 de desembre del 2022, la no aplicació de mínims de facturació específics del cànon de l'aigua a establiments hotelers, a càmpings i a altres allotjaments de curta durada, per tal d'estimular l'activitat econòmica i la competitivitat d'un àmbit, com saben vostès, particularment afectat i castigat per l'efecte del confinament i per la incertesa en l'economia del lleure, com és el sector turístic. També estableix, en el seu article 2, un règim de bonificacions de la taxa fiscal sobre el jocs de sort, d'envit o d'atzar que grava les màquines recreatives amb diferents percentatges de bonificació segons l'afectació que hagin tingut les mesures del Govern per fer front als efectes de la pandèmia; unes mesures que han significat o bé el tancament total al públic, pel que fa a bingos, casinos i salons de joc, o tancaments parcials i obertures per franges horàries limitades o molt limitades, en el cas de bars i de restaurants. El tercer grup de mesures són les de caràcter financer. Aquestes mesures..., d'acord amb la llei de pressupostos de la Generalitat per a l'exercici 2020, si una entitat del sector públic té excedent de tresoreria a 31 de desembre, la Generalitat hi ha d'aplicar una retenció pel mateix import a la transferència de l'any següent. Davant del context actual provocat per la pandèmia, aquest decret llei fa possible que aquesta retenció excepcionalment no s'apliqui, sempre que la Intervenció General ho autoritzi. La iniciativa respon a la voluntat del Govern de permetre a aquestes entitats poder executar totalment el seu pressupost i d'aquesta manera ajudar a reactivar l'economia. Finalment, mitjançant aquest decret llei, s'autoritza Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya a formalitzar operacions que comportin un augment del seu endeutament, fins a un màxim de 120 milions d'euros, per comprar material mòbil per a la implantació d'un nou servei de rodalies entre l'aeroport i la ciutat de Barcelona. Altres mesures financeres addicionals, sense ànim de ser exhaustiu, però sí que destacaré les més rellevants, són autoritzar el Govern a prestar garantia fins a la quantia de 500.000 euros a favor de l'ICF per a l'atorgament d'avals i de préstecs per al finançament a entitats sense ànim de lucre vinculades al tercer sector, fonamentalment ONGs, associacions, fundacions i cooperatives. Totes elles, això sí, amb seu a Catalunya i que impulsin projectes de cooperació al desenvolupament orientats a l'enfortiment de l'economia social i solidària a nivell local i col·lectiu, condicionats a la formulació d'un conveni amb l'Institut Català de Finances, per tal de constituir un fons de garantia amb càrrec als pressupostos de l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament. També hi ha en aquest decret mesures administratives, com per exemple la consistent en autoritzar la gestió mitjançant fórmules no contractuals dels programes d'atenció a l'alumnat amb necessitats específiques de suport educatiu. Una altra de les mesures administratives que incorpora aquest decret és la modificació de l'article 17.2 del Decret 69/2020, de 14 de juliol, d'acreditació, concert social i gestió delegada a la xarxa de serveis socials d'atenció primària, que es concreta en que la provisió d'emergència es pugui prorrogar fins la formalització d'un nou concert o de la gestió delegada. Aquest procediment d'emergència de provisió dels serveis socials està projectat per proporcionar una atenció immediata a les persones en situació d'urgència social i de vulnerabilitat en els casos en què hi ha un perill greu per a la seva vida o per a la seva integritat, que està previst a l'article 17 del Decret 69/2020, de 14 de juliol, i a l'article 5 de l'ordre del llavors anomenat Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Doncs bé, atesa la situació d'emergència social actual i la vulnerabilitat de les persones usuàries de serveis socials, resulta adient i oportú ampliar el termini màxim per publicar la convocatòria pública de provisió de sis mesos fins a un any, de manera que es garanteixi la continuïtat assistencial i, en definitiva, una protecció més adequada per a les persones usuàries. Si m'ho permeten, ara resumiré el contingut del Decret llei 12/2021, de 18 de maig, que és el segon decret que els comentava, relatiu a l'impost sobre les estades en establiments turístics. Avui, com saben, el sotmetem també a la seva convalidació, i es refereix al Decret 23/2020, de 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària, que va ajornar fins a l'1 de gener de 2021 l'entrada en vigor de l'increment de les tarifes de l'impost sobre les estades en establiments turístics aprovats per la Llei 5/2020, de 29 d'abril, de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient, i que havien d'entrar en vigor inicialment l'1 de juliol de 2020. Posteriorment, el Decret llei 36/2020, de 3 de novembre, el va ajornar fins l'1 de juny de 2021. Tot i així, atès que com tots sabem a dia d'avui la situació sanitària no permet encara que els establiments turístics funcionin amb plena normalitat, i per tal d'ajudar a la reactivació del sector, s'estima necessari posposar una vegada més l'entrada en vigor de les tarifes i del recàrrec fins a l'1 d'octubre d'aquest any 2021. Aprofito per agrair al Govern anterior el compromís, el treball i la molta feina feta en els moments durs i difícils d'aquesta crisi sense precedents. Espero que aquests dos decrets llei siguin convalidats en la mesura que aporten eines i mesures concretes per combatre els efectes derivats de la crisi sanitària, econòmica i social en la que, una mica menys, però encara, avui ens trobem immersos. Moltes gràcies, senyores diputades i diputats.
Moltes gràcies, conseller. A continuació intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn de paraula, tal com es va acordar a la darrera Junta de Portaveus, tindrà un temps màxim de deu minuts per grup. Té la paraula, en primer lloc, el senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bona tarda, presidenta; gràcies. President, molt honorable conseller, consellera, diputades i diputats..., en primer lloc, deixi'm, conseller Giró, que li doni l'enhorabona pel nou càrrec i la responsabilitat que ocupa. Com ja ha dit el president del nostre grup parlamentari, els seus èxits seran els de tot el país, i, per tant, li desitgem, i no és retòrica, que li vagi el millor possible, i també li desitgem, eh?, que no repetim, com ha dit amb el president al matí, errors del passat –tots plegats. Als exconsellers, que també s'ha dit, però ho vull dir aquí, perquè també n'hi ha alguns que aprecio molt, exconsellers que han deixat el Govern i que estan també aquí amb nosaltres, a la bancada dels diputats, també donar-los les gràcies i l'agraïment per tota la feina feta pel bé del país en uns moments, evidentment, especialment difícils, i, per tant, segur que ens anirem retrobant. Li serem molt sincers. Vostè al matí ens demanava que no el rebéssim amb prejudicis, que no el rebéssim prejutjant d'on ve. Nosaltres no ho farem. Nosaltres el jutjarem, l'avaluarem i interlocutarem amb vostè en base a lo que faci des d'avui en el futur, perquè creiem que és lo més just. Podem tenir alguns dubtes, però també, si m'ho permet, i jo no soc ningú per donar consells..., però també li dono un consell: a vegades el que fem aquí és poc entès. La taxa de suïcidis, d'intents de suïcidi, està pels núvols. Avui s'ha dit aquí el que ha passat amb les agressions homòfobes, lo que està passant amb la salut, lo que està passant amb molta gent que no té feina. I la gent no entén a vegades què diem o què fem des d'aquí, o que no ajudem prou des d'aquí. Per tant, també agafant el fil del que s'ha dit avui aquí, la política potser l'hauríem de dividir entre els que són útils i els que no. I, per tant, vostè també..., a vegades venir de fora de la política també pot servir per aportar aire fresc, idees noves i nous tarannàs. I aquí és on nosaltres li donem la mà, d'acord? I alhora haurà d'aprendre aquelles coses bones de la política per intentar, doncs, donar solucions des del Parlament, des del Govern de la Generalitat, en uns moments especialment difícils. Per tant, veurem. Jo crec que tenim molta feina per fer. Aquests decrets en són una part. Farem una mica de reflexió. Permeti'm, ja que és el primer debat que fem amb vostè, que també diguem alguna de les coses que nosaltres –de context– creiem que són importants de ressaltar, al marge d'aquests decrets, que tenen coses molt correctes, demanades per diferents sectors econòmics, diferents sectors socials, diferents modificacions administratives o jurídiques, no de molta transcendència, però que són necessàries per poder seguir atenent les demandes dels serveis públics. Però no n'hi ha prou. Nosaltres trobem a faltar, i ho hem dit ja... –obro parèntesi: aquest decret firmat per l'actual president, i, per tant, quan era vicepresident d'economia–, ho havíem dit moltes vegades: necessitem una bona foto. I aquí és on el conseller d'Economia ha de fer una foto de què és el departament, què és la Generalitat de Catalunya, quines despeses té i què és el sector públic dependent de la Generalitat de Catalunya. Nosaltres tenim dos-centes societats, més o menys. Tenim un pressupost de prop de 33.000 milions d'euros. Tenim innumerables recomanacions de Sindicatura de Comptes que no atenem. I fem un debat a vegades de dir que necessitem més diners, més diners, més diners i més diners. El senyor Batet aquí deia: «Necessitem més diners, necessitem que el Govern ens doni el dèficit fiscal, que... Escolti, hem tingut 3.000 milions d'euros de més el 2020 dels que estaven previstos, extraordinaris, fons covid. Què menys, clar que sí. I, per tant, aquests diners són precisament per donar ajudes. Però quants diners necessitem? Tres mil? Cinc mil? Necessitem canviar el sistema de finançament? Clar, perquè, si no, anem parlant tot el dia de que el món es divideix entre si ets independentista i si no, i anem parlant també de segons quines coses, i no atenem..., mentrestant no atenem, moltes vegades, quin finançament necessita Catalunya, com atenem la pandèmia sanitària, com atenem alguns efectes de la crisi econòmica del 2008 que encara avui s'estan notant i com atenem les demandes d'un món canviant, cada vegada més canviant, i una Catalunya i una Europa i una Espanya que són molt petites en comparació amb el món. Per tant, aquí s'ha dit: o actuem i ens adaptem o ens quedem enrere. I a mi em dona la sensació que això de dir «més diners, més diners, més diners... Home, doncs no. Anem a veure quina estructura necessita per als propers anys la Generalitat. Vostè comença una nova legislatura. Seria un bon moment per fer una bona foto d'on som i una projecció de cap a on anem els propers anys, quin horitzó econòmic, organitzatiu... No tots els departaments han de tenir sempre més diners. Hem de prioritzar assistència sanitària, sí, educativa, serveis socials, sí. Hem de prioritzar reactivació econòmica. També. Però, per tant, no podem anar amb el mateix esquema mental, eh?, i amb la mateixa queixa de tots els anys, de dir: «Ens falten més diners, més diners... Bé, més diners, bé, a on falten més diners? I llavors anem-los a buscar. I és aquí on oferim la col·laboració. Per tant, dels decrets que ens porten, nosaltres ens abstindrem, no perquè hi estiguem en desacord, però sí que és veritat que no ens en van informar, no els han consensuat..., i llavors jo els recomano i els recordo una cosa: que no tenen majoria parlamentària, al Govern i, per tant, no passa res. Si tenen els vots per aprovar-ho no passa res. Nosaltres ens abstindrem per facilitar que s'aprovin. És important que això tiri endavant. Aquest no és un decret del seu Govern, és de l'anterior. Però sí que els demanaríem que de cara a endavant, home, que fem una mica més de reflexió. A vegades amb detalls, eh? Mesures com posposar l'impost d'establiments turístics. Però, escolti, estem ja en campanya d'estiu, pràcticament. Què fem amb el sector turístic, un dels més tocats per la pandèmia? Aquí tots hi tenim a dir. Aquesta no és la lògica independentista sí, independència no. No, home, no. Jo crec que aquí ens podem entendre. I al final qui tindrà l'última paraula segurament serà el Govern, perquè ha de tirar endavant, no? Però, com ja ha dit el president del nostre grup parlamentari, nosaltres estem aquí per ser útils. Això de «milloradors està bé, milloradors, útils... Jo crec que, escolti, qui sigui útil que vingui aquí, i qui no que se'n vagi a un plató de televisió o que se'n vagi a un altre lloc. Però, si us plau –si us plau–, la situació és greu, el moment és greu, els anys que venen continuen sent greus, estem encara en pandèmia, costarà molt ser competitius, amb el nou món que ens espera, i, per tant, més val que ho fem bé. I, com deia abans, escolti, bé, vostès necessiten consensos per tenir majoria i, per tant, aquí estem. En alguns temes econòmics ens podem entendre. En d'altres no i no passa res, eh? S'ha parlat del 85 per cent de les multes de l'estat d'alarma per als ajuntaments. Totalment d'acord. Correcte. La bonificació de la taxa de màquines recreatives, sector de la recreació, de l'oci, molt tocat també. La bonificació del cànon de l'aigua a establiments turístics. Modificacions pressupostàries per tal de poder integrar els fons europeus. Clar, això, que ho hem passat molt de puntetes, un canvi jurídic, però dius: «Home, aquí cal un bon debat sobre els fons europeus, en profunditat. Ja n'hem fet alguns, ja n'hem fet alguns, però caldrà fer-ne més. I qui es pensi que això es fa mirant-nos el melic i quedar-nos aquí i dir: «No, no, vostès no pensen com nosaltres, no estan aquí o no han votat el president del Govern, doncs, jo crec que s'equivoca, s'equivoca, s'equivoca. Perquè jo crec que aquests anys són importantíssims, per posar les bases de la propera dècada. No ho podrem fer tot, però podrem fer molt. Hem de fer molt. I aquí, com que les competències estan distribuïdes, doncs, s'haurà d'anar a Europa, s'haurà d'anar al Govern de l'Estat a demanar més finançament. Clar que sí. I això, ni que fóssim un país independent no ens ho estalviaríem, eh?, perquè evidentment moltes competències estan delegades. També, evidentment, modificacions per tal d'atendre les necessitats pressupostàries del CatSalut. Totalment d'acord. Per fer la convocatòria de serveis socials, com ha dit, per no tenir tants problemes ampliar-ho a un any, també ens sembla bé. Jo crec que, per tant, el nostre vot serà d'abstenció. Sí que li voldríem fer una sèrie de preguntes. Ja sé que no és ara una sessió. Tindrem temps, quan comparegui a la comissió, de parlar sobre quines són les seves prioritats, però sí que crec que seria important, home, tenir pressupost el 2021, però sinó, doncs, començar a pensar el 2022. Però alguna cosa haurem d'explicar a la ciutadania i alguna cosa haurem de tenir. Jo m'aplico, quan surto de casa, sempre el tema d'autoexigència màxima, autocrítica també, perquè aquí ningú té la raó absoluta i, per tant, tots tenim una part de responsabilitat, de representar el millor possible els ciutadans. Però, per tant, sí que intentar no repetir errors del passat. Hi ha molts temes que ens hi podríem entendre i no sé per què..., bé, sí que ho sé, per diferents motius, però no ens hem acabat d'entendre. Hem estat reclamant anys i anys i anys flexibilització del dèficit, que la Generalitat havia de poder fer més dèficit, per atendre més les necessitats dels ciutadans. I resulta que quan ens permeten fer més dèficit, més flexibilització, resulta que no l'esgotem. Potser no és la solució, fer dèficit, però com a mínim se n'ha de parlar aviam com es fa. El mateix dic amb el deute. Estem de deute fins a les orelles. Però bé, però caldrà fer un plantejament de futur aviam com es paga aquest deute. Hi ha moltes maneres de fer-ho. Per tant, jo crec que aquí hi ha molts temes que no són blanc o negre i, per tant, que tothom ens ajudarà. Tampoc té sentit que la Generalitat deixi de prestar segons quins serveis per només pagar el deute, perquè té un problema de finançament i d'ingressos. Com, l'hi repeteixo, tampoc té sentit dir que aquí hem de gastar, gastar, gastar i gastar. No. S'ha de gastar i s'ha d'invertir. I s'ha de gastar bé. D'acord? I, per altra banda... Crec que no em deixo res. No. Com que queden deu segons, només ja acabar per dir ens abstenim, desitjar-li tots els encerts, posar-nos a la seva disposició. Crec que tenim molta feina. No el vull aclaparar, però la responsabilitat és molt gran, i el conseller d'Economia, com sap, ha de tenir una visió integral de tot el tot el Govern de la Generalitat i, per tant, té una posició estratègica per al bon funcionament de la Generalitat per als propers anys. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Ordeig. A continuació té la paraula el senyor Antonio Gallego, en nom del Grup Parlamentari VOX.
Muchas gracias, presidenta. También quisiera empezar esta intervención, pues, felicitando, dándole la enhorabuena al nuevo conseller de Economia. Espero que acierte en sus decisiones del día a día, porque nos afectarán al conjunto de los catalanes. Voy a ir directamente al decreto que usted muy bien ha leído. Pero, en fin, yo, para serles franco, cuando vi este decreto, pues, sentí estupefacción y decepción, porque, francamente, cuando analizas el contenido, pues, te das cuenta de que son media docena de medidas de corta volada, de vuelo gallináceo, de muy poca enjundia, ¿eh? Francamente, yo creo que se ha perdido una gran ocasión de hacer, hombre, un par de decretos, en fin, a la altura de las circunstancias económicas que está atravesando Cataluña en los últimos tiempos, ¿no? Da la sensación de que son cuatro parches ahí apelotonados, en fin, pero que no abordan ningún tipo de reforma estructural, ¿no? Yo creo que Cataluña necesita un giro de ciento ochenta grados en política fiscal; tiene que controlar su atolondrado gasto político improductivo, tiene que controlar su deuda, como sabe usted, cerca de 80.000 millones de euros que sitúan a Cataluña a la cabeza de España en deuda pública, y, por supuesto, tiene que abordar el presupuesto, tiene que hacer un presupuesto, Cataluña. Es decir, en los últimos seis años hemos hecho dos presupuestos. No sé si ha podido seguir esta circunstancia, pero si este año tampoco hay presupuesto sería la..., en fin, haríamos ya, en los últimos siete, solamente dos presupuestos. Esto no es normal, esto no es propio de un país, como dicen ustedes, o de una región o de una comunidad autónoma, me da igual, que dice ser puntera, que ser..., en fin, no es normal, no es normal que en los últimos siete años solamente se hagan dos presupuestos. Sobre las cuestiones que hacen referencia, en fin, al decreto, ¿no?, es decir, sobre las multas impuestas durante la pandemia, hacer dos comentarios. Francamente, nos parece muy triste lo que ha ocurrido en los últimos tiempos con esta cuestión. Despedir a rastreadores para contratar a cobradores de multas pues no habla bien de su gestión, ¿eh? Se han contratado 359 cobradores del frac para cobrar multas mientras estaban, por otro lado, despidiendo rastreadores. En fin, esa codicia... Me recordó eso bastante a elevar el impuesto de sucesiones en medio de la pandemia. En fin, hay cosas que son indecentes, si me permite la expresión, hay cosas que no se tienen que hacer así. Hay que saber..., hay que tener sentido del momento, sentido del lugar y sentido, en fin, de la percepción general de las cosas. No lo han encarado bien. Lo que sí que les digo que me parece que está bien es que normativicen que el 85 por ciento de la recaudación vaya a luchar contra la pandemia, porque así se evitará que se den circunstancias como las que conocimos la semana pasada, en la que nos enteramos de que se han utilizado fondos covid para pagar programas de TV3. Entonces, para evitar estas cositas, muy feas, por cierto, está bien que se normativice que el dinero que se recauda vaya a lo que tiene que ir, ¿eh? Ese apunte quería hacerlo, ¿no? Sobre la bonificación de las tasas fiscales y no aplicar los mínimos de facturación en el canon del agua, pues me parece razonable. Sería inaudito hacer lo contrario, es decir, seguir haciendo lo que están haciendo en los últimos tiempos: seguir cobrando a la gente que no puede trabajar como consecuencia de unas decisiones que ustedes toman. Por tanto, parece razonable, ¿eh? Con respecto... Hay un tema que no sé si usted lo ha comentado –pero bueno, en fin, está en el decreto, tampoco tiene mucho misterio–, es el de darle..., abrir la puerta a que la Agencia Catalana del Desarrollo pueda hacer actividad financiera, ¿no? Eso a nosotros no nos gusta, ¿eh? Abrir la puerta a eso en este contexto, con las necesidades de capital que tienen tantos ciudadanos en Cataluña, nos parece irresponsable, ¿eh? Y además especialmente en este tema. Es decir, las ayudas, la solidaridad en Cataluña ahora mismo tiene una profunda crisis de reputación y de credibilidad como consecuencia de algunas informaciones que hemos podido leer en los medios de comunicación, ¿no? Hay importantes sospechas de corrupción sobre la solidaridad pública en Cataluña, ¿no? A mí me parece poco prudente ampliar las competencias de este ente, justamente cuando el juez Joaquín Aguirre le acaba de pedir al Tribunal Superior de Justicia de Cataluña que abra una investigación contra el diputado de Junts, Francesc de Dalmases por lucrarse presunta y precisamente, ¿eh?, de ayudas al desarrollo, ayudas, entre otros entes, de este. Es decir, yo creo que... En fin, como decía antes, en fin, el magistrado ha considerado que existen indicios razonables de responsabilidad penal sobre el diputado al que he hecho referencia, delitos de malversación de caudales públicos, prevaricación, tráfico de influencias al beneficiarse indirectamente de 224.000 euros, ¿no? Es decir, todo esto presuntamente, lógicamente, pero, en fin, ahí está, y es conocido –ha salido en todos los diarios–, todo el mundo sabe que hay investigaciones ya en fase seria que hablan, en fin, que apuntan a posibles corruptelas turbias, oscuras y muy pestilentes en todo este sector. Por tanto, tampoco estamos ahora para darle más competencias a este tipo..., a este órgano. Nosotros hubiéramos pensado..., hubiéramos esperado en este decreto, bueno, pues que hubiera aparecido..., pues que la Generalitat se hubiera personado ante esta cuestión o que se hubiera hecho una auditoría externa integral sobre los fondos que han venido gestionando este ente y otros similares, porque realmente son absolutamente necesarios. Sobre la creación de la empresa pública Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya Mobilitat, SA, nosotros, desde el minuto uno, hemos manifestado nuestra posición contraria. Nosotros pensamos que en este momento no hace falta crear una empresa pública y dotarla económicamente con ese potencial inversor, en fin, cuando Renfe puede cumplir perfectamente esos servicios porque dispone de los trenes. No entiendo, francamente, no entendemos desde el Grupo Parlamentario de VOX..., no, no, no lo entendemos, no entendemos que tengamos que comprar en este momento doce trenes por valor de 187 millones de euros y que hoy autoricemos que este ente de nueva creación se pueda endeudar hasta 120 millones. Pensamos que ahora no toca, pensamos que hay otras prioridades. Yo creo que ahora no toca comprar doce trenes por valor de 187 millones de euros. Por tanto, esa parte del decreto, también, pues no es de nuestro agrado, es decir, y más cuando ese servicio se podía conveniar, como decía antes, con Renfe, ¿no? Y la quinta y última reflexión sobre los puntos que aparecen en el decreto es sobre la denominada «tasa turística, ¿no? El propio decreto dice: el Govern vuelve a aplazar el cobro, ¿no?, hasta el 1 octubre, y dice literalmente «porque favorece la reactivación del sector. Efectivamente, esa tasa, ese impuesto al sector le molesta –le molesta–, y como ustedes saben que les molesta, para ayudarlos cogen y retiran la tasa. Bien, bien. Pero lo que no tienen que hacer es retirarla temporalmente, lo que tienen que hacer es eliminar el impuesto, directamente –directamente–, porque el sector lo necesita, porque ayudaría a la competitividad de las empresas del sector, las haría más competitivas con respecto otro tipo de operadores y porque realmente no se está utilizando con el objetivo finalista con el que se creó. Por lo tanto, desde el Grupo Parlamentario de VOX, somos contrarios a este impuesto y nada más. Habrán deducido que votaremos en contra de la intervención y en sucesivos decretos, intente que sean más completitos, ¿eh?, con medidas de mayor calado y que estén a altura de las circunstancias, ¿no? porque al final, en fin, un decretito de seis folios pues, y presentarlo aquí como la salvación de la política económica catalana, pues es un poco…, al menos, no me parece muy serio. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Sí, senyor Dalmases, per què em demana la paraula?
Presidenta, volia demanar la paraula per al·lusions atenent l'article 87. Han al·ludit directament aquest diputat.
Endavant, sí. Té entre trenta segons, un minut màxim.
Estic habituat i sé que els arguments que jo li puc oferir al diputat no li mereixeran cap mena d'atenció però, en tot cas, hi ha un idioma que sí que l'entén, que és l'idioma de la fiscalia, i en aquest cas que hi ha fet referència i parlant directament d'aquest diputat, la fiscalia ha dit: «No procede, que sembla que és una part de la notícia que no vol escoltar. Estic segur que li acabaran afinant, però en tot cas la fiscalia d'aquest cas diu: «No procede i entenc que aquest és un idioma que sí que entén. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la senyora Eulàlia Reguant.
Gràcies, presidenta. Conseller. Abans de començar, el meu company aquest matí parlava de o rememorava alguna frase com que «aquí huele a azufre i jo el que diré és que es constata que hi ha a qui li molesta que hi hagi qui lluiti contra l'acumulació de la riquesa, perquè es lluita contra els seus i contra la seva gent. Per això ataca la cooperació catalana que porta anys treballant en contra de les desigualtats a nivell mundial i que és exemplar; una cooperació i una gent que porta anys treballant per erradicar els privilegis que vostè defensa, perquè vostè defensa els privilegis dels marquesos i dels rics. Per tant, ni una sola paraula en contra de la cooperació catalana i dels centenars de persones que porten anys treballant per erradicar les desigualtats del món. [[Aplaudiments.]] I, després, anant al que ens toca. Som conscients que la finalitat de la intervenció del Govern abans del debat parlamentari, és a dir, abans del debat a la totalitat en un decret llei o en un projecte de llei no és un debat amb el membre del Govern que ha fet la presentació. De fet, fins fa una estona hi era i ja no hi és, el president abans vicepresident, no? I, de fet, es fa estrany fer aquest debat i fer-lo o que s'hauria de fer tal com estableix l'article de l'Estatut d'autonomia o el Reglament del Parlament i, per tant, ho estem fent de manera anòmala. Tot i així, pensem que val la pena començar aquesta intervenció fent un esment a l'abús del decret llei per part del Govern, com a mínim del Govern sortint, esperem que l'entrant no sigui així, que aprofitant aquesta figura, i encara més sota l'excusa de la situació d'emergència sanitària, ha dut a convalidació d'aquesta cambra diversos decrets sense existir, al nostre entendre, ni les raons d'urgència ni les necessitats requerides i sense comptar amb el consens dels sectors afectats massa sovint ni el consens de la cambra legislativa. De fet, tenim exemples com decrets en matèria d'habitatge, que va haver de retirar el Govern perquè arribaven al ple sense la manca de suports suficients per a la seva validació. Per tant, i potser no és responsabilitat seva, però per nosaltres podríem dir que comencem amb mal peu si reproduïm o si el primer que debatem en aquest hemicicle després de que hi hagi nou govern són decrets lleis utilitzats en la mateixa lògica que els darrers mesos del govern sortint. Per tant, esperem que les mesures que impulsi el Govern a partir d'ara responguin realment als drets i les necessitats de les persones, tenint en compte el retorn social, econòmic i ambiental de les mesures que s'hagin d'aprovar. Per tant, esperem que el Govern no aprovi cap mesura sense haver escoltat ni els sectors polítics ni els econòmics ni els culturals ni els socials del nostre país. Vostè aquest matí parlava, no?, d'ometre els prejudicis. Seré sincera, intento ometre els prejudicis. Ara, dir que aquests decrets el que fan és combatre els efectes de la crisi generada per la covid, doncs nosaltres creiem que és poc realista. És poc realista perquè no van a l'arrel de res. En el fons, perpetuen allò que els darrers mesos ha existit i perpetuen les polítiques que s'han fet fins ara. No hi ha transformació. No hi ha anar a l'arrel, no?, per generar realment unes condicions millors per a les treballadores d'aquest país. De fet, hi ha un fil conductor en aquests dos decrets –hi ha més coses– però hi ha un fil conductor que té a veure amb el turisme. Per a o per be, en els dos decrets, no?, el sector turístic veu mesures que van a intentar pal·liar els efectes de la crisi en aquest sector perquè, com deia abans el diputat Ordeig, no?, estem ja en la campanya d'estiu i aquí estem aprovant mesures vinculades a aquest sector. A nosaltres ens agradaria, però, que féssim una reflexió sobre el sector del turisme a casa nostra, un sector turístic conformat bàsicament per patrimonis que provenien de la indústria en el seu moment, especialment patrimonis que entre finals del segle passat es decanten cap al turisme. Eren sectors industrials que van decidir vendre la seva empresa i que van buscar un rendiment més elevat per al seu patrimoni. Algú podria dir que això és legítim. Seria legítim si no fos a costa d'explotar treballadores amb jornades de dotze hores diàries, amb salaris precaris que, a més a més, són llocs laborals estacionals, no? i que, per tant, el que acaben fent és cobrar misèria, en el fet que no arriben ni al salari mínim de mitjana anual, no? I que, per tant, vol dir que estem expulsant molta gent que, en el fons, es veu obligada a treballar o que l'única sortida que té és treballar en el sector turístic, no? Per tant, eren un patrimoni que va decidir obtenir més rendiment i era un rendiment que no trobaven a la indústria –perquè en aquest país durant anys no ha existit una política industrial clara, una política pública industrial que apostés realment per la indústria en el sentit ampli de la paraula i que vetllés perquè no hi hagués deslocalitzacions i perquè el que no es fes fos precaritzar encara més la gent, no?–, un rendiment que no trobaven en la indústria i que, en el seu moment, van decidir que el trobaven en el sector immobiliari i en el turístic. El 2008 ja vam veure què passava amb el sector immobiliari. Una bombolla immobiliària que va esclatar, que va fer pensar que el problema era el sector immobiliari, però que, per a nosaltres, el que posava de relleu era que el capitalisme, el sistema capitalista, en el fons, viu de fa molt de temps per la seva pròpia naturalesa una crisi profunda. Una crisi profunda que, a més a més, el 2008 ningú va abordar en la seva complexitat. Perquè vam veure que la resposta de totes les administracions públiques i de la Unió Europea en aquell moment no era resoldre la crisi, sinó que era pacificar-la, amagar-la. I, de fet, ara encara paguem això. Per tant, un sector turístic que s'ha aprofitat també de les societats pobres o de les comarques que no tenien tant sector industrial. I algú dirà, això genera llocs de treball i genera riquesa. A curt termini. A mitjà i llarg termini genera més empobriment, perquè genera o perquè baixa la renda per càpita, perquè construeix societats una mica més desiguals. I, per tant, les fa menys competitives. Senyor Canadell, veig que rondina. Vostè que defensa tant la competitivitat acaba fent societats menys competitives. Dependre absolutament del turisme. De fet hi ha estudis, diversos estudis. Però l'estudi d'una agència –no serà anticapitalista, l'agència–, AIS Group, de l'any 2015 detectava que la pobresa de les ciutats catalanes de més de 10.000 habitants, no? –feia un estudi sobre la pobresa a les ciutats catalanes de més de 10.000 habitants– i ja mostrava com entre les pitjors situades hi havia les ciutats o hi havia ciutats amb un fort sector turístic. I, de fet, si anem a l'Idescat i comparem i mirem renda per capita o mirem els índexs a l'Idescat trobem que als municipis de la costa hi ha un percentatge massa important de famílies empobrides. Com deia abans, el turisme paga salaris baixos perquè és una activitat estacional i perquè en el fons s'aprofita d'això. Per tant, el fil conductor d'aquests decrets per a nosaltres ja no és el que hauria d'anar a transformar o al fons de les coses. Perquè aquí parlen que el turisme genera treball. Però ningú parla de les cambreres de pis o de les «kellys, ningú parla dels riders, ningú parla dels guies turístics, ningú parla dels treballadors de museus o del mateix sector de la restauració i de les seves condicions de precarietat. Aquest és el sector turístic que volen promocionar. I aniré acabant, perquè ja veig que vaig tard. Però aquí, no?, després d'un any de l'inici de la pandèmia, del que hem de parlar i el debat està en: transformem o continuem igual? I el que estem veient és que els sectors econòmics el que volen és tornar a la normalitat. La pregunta és: de quina normalitat parlen? De la normalitat de la precarietat? De la normalitat de la desigualtat? Perquè per a ells la normalitat és el neoliberalisme. El neoliberalisme que creu fermament en el lliure mercat i en l'empresa privada. En el lliure mercat i en l'empresa privada en detriment del sector públic, del moviment obrer organitzat i del moviment col·lectiu que està basat en la solidaritat. I aquesta és la transformació i aquí és cap a on creiem que hem d'anar nosaltres. I per acabar. Tornant una mica al que deia al principi, aquests decrets llei per a nosaltres són una mostra més de la política d'apedaçament que va protagonitzar l'anterior Govern. Cal planificar. Cal planificar l'economia, conseller. El que és urgent i necessari són polítiques que transformin les relacions que ens governen, polítiques que transformin les relacions i que donin sortida a les reivindicacions del nostre poble a nivell social, nacional i ambiental i que abordin d'arrel els reptes majúsculs que se'ns presenten. Tenen l'oportunitat de fer-ho a partir d'ara. Tenen l'oportunitat de fer-ho amb els fons europeus no repetint el que s'ha fet fins ara. Tenen l'oportunitat d'apostar per un model industrial que defensi els drets laborals de les treballadores d'aquest país. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari En Comú Podem, el senyor Joan Carles Gallego.
Gràcies. Doncs, bona tarda a totes i tots. Bona tarda, senyor Giró. Estem condemnats a entendre'ns, ens irem veient, em sembla que sovintejadament, cosa que ja va bé, perquè mentre ens anem parlant, ens anirem entenent i podem anar construint noves coses. M'he repassat Einstein al migdia i sí, deia lo dels prejudicis. Intentarem, entre tots, trencar qualsevol tipus de prejudici i a partir, diguéssim, de canvi, també, en les pràctiques polítiques i polítiques econòmiques d'aquest país, no? Aviam, tenim davant dos decrets llei i se'ns demana validar aquests dos decrets llei. Ho tenim complicat. Ho tenim complicat, perquè una cosa és aprovar aquests dos decrets llei i una altra cosa seria veure si se'ns venia aquí a demanar tramitar com a projecte de llei aquestes qüestions que estan aquí. Serien dos plantejaments diferents. Perquè amb aquest segon plantejament podríem parlar-ne. Perquè amb el primer, el de validar aquests dos decrets llei, ho tenim difícil francament, perquè en aquests dos decrets llei trobem fonamentalment tres blocs de problemes que per a nosaltres són importants. Un bloc que faria referència a problemes procedimentals, democràtics, podríem dir-ne. Un altre que faria referència a qüestions d'oportunitat. I un altre que faria referència a qüestions econòmiques, podríem parlar-ne, no? Des del punt de vista procedimental, democràtic, trobem dos problemes en aquest aspecte. Un, que fa referència a elements de participació i un altre a elements de claredat. Es poden fer decrets llei, només faltaria. Els decrets llei són una figura legal que, per caràcter d'urgència i excepcionalitat, es poden fer. Però el que no podem fer amb els decrets llei és obviar la necessitat de la participació, de la consulta, no?, als sectors afectats, però també a les forces polítiques. El decret llei ha de també arribar després d'haver-ne parlat, després d'haver intentat fer consens. Si arriba el decret llei sense aquest treball previ, evidentment, hi ha un defecte procedimental democràtic per part nostra –almenys així ho veiem– que fa referència a aquesta manca de participació i a aquesta necessitat de debatre. Per tant, aquí tenim un problema. I l'altre també, que deia també, procedimentals, democràtics, faria referència a la qüestió de la claredat. Estem parlant de dos decrets llei. Un és molt clar, parla de la taxa d'impost turístic. Punto. L'altre, clar, l'altre és una barreja, és un batibull de qüestions. En l'altre es parla de modificar en els pressupostos..., «mesures pressupostàries i fiscals dels pressupostos; modificar una llei, modificar un decret llei que s'havia fet al febrer del 21, modificar una altra llei, modificar un altre decret llei del 2020 i modificar també el decret de xarxes de serveis socials. Clar, hem posat en un decret llei massa coses, i coses diferents, de diferents nivells. I això ho barreja i això no ho fa clar. I des del punt de vista procedimental, ho tenim molt complicat per poder validar aquest decret llei, perquè no s'ha participat i barreja, és confós. Hi ha l'element d'oportunitat. L'oportunitat seria la urgència real d'aquest decret llei. Jo crec que la urgència també queda relativitzada. Hi ha alguna mesura –ara no...–on situa –no sé l'article concret–, fixem la mesura, situa alguna cosa així com que és una mesura que té àmbit d'aplicació fins al desembre del 2022 amb caràcter retroactiu des del gener del 2021. Dius, home, molt urgent, molt urgent no serà si arribarem al desembre del 2022 i, en qualsevol cas, es planteja amb efecte retroactiu. La podrien fer ara, la podrien fer d'aquí tres, quatre, cinc mesos. La urgència tampoc està aclarida, diguéssim, en aquest aspecte. Per tant, des del punt de vista de la urgència, de totes i cadascuna de les mesures que se situen en aquest decret llei, crec que no estan clares. Hi han algunes modificacions legals que crec que són substancials i que valdria la pena fer un debat més a fons, perquè estem modificant projectes de llei que... Utilitzar la via del decret llei, aquesta via ràpida de modificació, pot alterar fins i tot la filosofia inicial de la llei que s'intenta modificar. I el tercer element, que crec que és el més fonamental en aquest moment, és el de la utilitat. El que dèiem de la utilitat o les qüestions econòmiques que hi ha darrere d'aquest decret llei, que seria, en definitiva, la finalitat i la utilitat del decret llei per si mateix. Nosaltres no hi veiem la viabilitat o la virtualitat econòmica en aquests dos decrets llei. Ni per finalitat ni per utilitat. Clar, la finalitat dona la sensació que el que acaba és reforçant, d'alguna manera, els mecanismes que ja funcionaven en el conjunt del sistema. I utilitat, tampoc, perquè no canvia, no genera noves dinàmiques necessàries en el context en què estem vivint. Hi han elements que són evidents. Quan estem parlant de la taxa turística, per exemple, d'endarrerir la taxa turística, el suplement aquest que es fa pagar, diguéssim, als usuaris, en comptes del mes de juny, situar-lo al mes d'octubre. Dius, mira, aquesta taxa o aquest recàrrec en la taxa afecta els usuaris, no afecta l'empresari, el paga l'usuari. Endarrerir aquesta taxa al mes d'octubre no té cap tipus d'efecte sobre la demanda social del sector hoteler. Els usuaris, els clients potencials, no deixaran d'adquirir, diguéssim, aquest servei perquè la taxa aquesta la tinguin o no la tinguin. Per tant, no té cap tipus d'efecte sobre la demanda del sector turístic i, òbviament, no té cap tipus d'efecte sobre el propi negoci del sector turístic, perquè no la paga l'empresari turístic, la paga el client, la paga l'usuari. No té cap tipus de virtualitat des del punt de vista econòmic. Però al fer aquesta taxa, el que estem fent és impedir fer un debat més de fons sobre quin és el model turístic que necessita el país. I, precisament, al reforçar una mecànica de funcionament que creiem que no està adequada –i que la pandèmia ha evidenciat problemes–, el que estem impedint és, precisament, fer aquest debat més de fons de quin és el model més integral, més lligat al territori, més compromès socialment amb els treballadors i les treballadores, de més qualitat. No estem fent aquest debat de quin és el model turístic cap on hauríem d'avançar i fer aquest debat, evidentment, en àmbits de concertació social, amb els representants dels treballadors i dels treballadors i dels empresaris. No estem fent aquest debat, estem reforçant simplement les dinàmiques que portàvem aquests darrers anys i simplement els diem que la taxa turística no la pagaran ara, sinó que la pagaran d'aquí a tres mesos els usuaris, sense cap tipus d'efecte i sense cap tipus de missatge estratègic, de canvi d'estratègia en el model turístic del nostre país. Per tant, des d'aquest punt de vista, creiem que no té utilitat econòmica necessària. I tres quarts del mateix està passant amb el tema de les piscines. En el tema de les piscines en càmpings i també en instal·lacions hoteleres, estem fent, una miqueta, reforçar la idea aquesta de que les bonificacions, les desgravacions, els regals fiscals ajuden a millorar la competitivitat de l'economia, ajuden a definir canvis d'estratègies. No, escolti, amb les bonificacions el que estem fent és consolidar determinats processos econòmics sectorials de funcionament. No estem incentivant els canvis, perquè els canvis no vindran perquè fem regals fiscals, vindran perquè generem dinàmiques d'estratègia diferents, amb les quals, possiblement, hi haurem d'abocar recursos, hi haurem d'abocar ajuts, hi haurem d'abocar incentius. Però no és la bonificació, no és el regal fiscal, no és la desgravació fiscal la que liderarà les estratègies de canvi que necessita aquest país. I, per contra, estem reforçant una idea de que la fiscalitat, en baixar-la, ajuda a estimular l'economia. I no; l'estímul de l'economia no passa per les rebaixes fiscals, no passa per les bonificacions fiscals. Passa, possiblement, pel lideratge públic d'estratègies de canvi que, possiblement, són, evidentment, inversions públiques. Però no les reduccions fiscals. I és important també que sapiguem quin és el discurs de fons en política econòmica que volem reforçar: una fiscalitat progressiva i justa que ajudi a que les coses avancin, a disposar dels recursos públics suficients per fer les polítiques públiques necessàries, o una fiscalitat que, simplement, va desgravant-se, una espiral, diguéssim, de devaluació que acaba deixant el sistema sense els recursos públics necessaris per fer, com dèiem, les polítiques públiques necessàries. Per això, no tenim, evidentment, moltes facilitats per valorar positivament aquests decrets. Al contrari, creiem que, tal com estan presentats, ni són útils ni són oportuns ni són democràticament articulats de la manera necessària. Moltes gràcies.
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellera, conseller, senyores, senyors diputats... Avui sotmetem a debat i votació la convalidació de dos decrets llei promulgats en nom del rei per l'ara president i aleshores vicepresident del Govern i substitut del seu predecessor, inhabilitat per la justícia. Vull recalcar el fet que aquests decrets llei, com qualsevol altre promulgat per la presidència de la Generalitat, s'han promulgat en nom del rei. I ho faig perquè el Govern de la Generalitat es posa en evidència fins i tot en la fórmula administrativa escollida per a la promulgació conforme a l'ordenament democràtic dels decrets llei. Sempre m'ha cridat l'atenció com el Govern de la Generalitat tracta de passar de puntetes sobre la realitat política o jurídica. El mandat democràtic que recull l'article 67.6 lletra a de l'Estatut d'autonomia de Catalunya deixa molt clar que li correspon al president de la Generalitat, com a representant ordinari de l'Estat a Catalunya, promulgar –vet aquí– en nom del rei les lleis, els decrets llei i els decrets legislatius –en nom del rei, quedi clar. Però la Generalitat fa servir una fórmula administrativa que tracta de deixar mig amagada aquesta realitat incontestable. La fórmula comença fent referència a l'esmentat article 67.6 lletra a de l'Estatut i el mandat democràtic que conté, per acabar dient: «D'acord amb això, promulgo el següent decret llei. És a dir, en nom del rei. Faig aquesta referència administrativa per deixar molt clar, des del punt de vista jurídic, polític i institucional, és a dir, des de tots els punts de vista aplicables al cas que ens ocupa, que aquests decrets llei, com tots els que s'han dictat des del Govern de la Generalitat, s'han promulgat en nom del rei per part de qui, en el moment de la seva aprovació per part del Consell Executiu del Govern de la Generalitat, era el representant ordinari de l'Estat a Catalunya. En el cas que ens ocupa, el senyor Aragonès; quan el Consell Executiu va aprovar aquests decrets, vicepresident en tasques de president interí de la Generalitat, per obra i gràcia de l'activitat antidemocràtica del seu predecessor. Representant ordinari de l'Estat, sense cap mena de relativisme, sense cap mena de distorsió, més enllà de la voluntat continuada d'enredar el personal mirant d'amagar tant com es pugui la realitat al conjunt dels ciutadans de Catalunya. Senyores i senyors diputats, avui estem en aquest Parlament tots nosaltres en virtut de l'ordenament democràtic que ens hem donat entre tots en major o menor entusiasme. Estem aquí en virtut de la legalitat vigent. I és per això que podem exercir i exercim les nostres funcions com a diputats. I és en virtut d'aquest marc democràtic que el president Aragonès ha estat investit per aquest Parlament. El mateix marc que l'obliga, també a ell i a tots els membres del seu Govern, a ser lleials a les institucions democràtiques respectant escrupolosament l'ordenament democràtic i a governar per a tots els catalans, no només per als de la seva corda, que, encara que de vegades ho neguin, és el que massa sovint fan. I potser hauríem de començar a dir la veritat als seus prosèlits. Aquesta Generalitat de Catalunya, tot i les reiterades declaracions del president del Govern, no té res de republicana. La Generalitat de Catalunya segueix sent l'Administració pública autonòmica en l'àmbit territorial català dins del nostre estat social i democràtic de dret, que té com a forma política la monarquia parlamentària. Per tant, aquesta Generalitat no té res de republicana. Fins i tot crec que els membres del Govern i els partits polítics que li donen suport parlamentari ni tan sols defensen els veritables valors republicans: els de la llibertat, la justícia, la igualtat i el pluralisme polític que propugnen la Constitució i l'Estatut. Són –ho han demostrat a bastament– molt més de tirar pel dret i d'esperar que el seu comportament antidemocràtic no tingui conseqüències de cap mena. Bé, doncs, dos decrets llei que sotmetem avui a convalidació en aquest debat al plenari del Parlament, dins del termini administratiu preceptiu, abans que decaiguin. Pel que fa al Decret llei 12/2021, de 18 de maig, relatiu a l'impost sobre les estades en establiments turístics, vigent des del dia 21 de maig d'enguany, recull la decisió del Govern de la Generalitat de que la modificació de les tarifes de l'impost sobre les estades en establiments turístics que s'estableixen a l'apartat 3 de l'article 5 de la Llei 5/2020, de 29 d'abril, de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient, té efectes a partir de l'1 d'octubre de 2021, en lloc de l'1 de juny, que era el que preveia la Llei d'acompanyament dels pressupostos de la Generalitat de 2020. Aquesta decisió la pren el Govern tenint present la delicada situació econòmica del sector turístic a conseqüència de la greu crisi sanitària i econòmica provocada per la pandèmia de la covid-19. Una moratòria de quatre mesos que s'aplica en temporada alta des del punt de vista del turisme. Hem de reiterar una altra realitat objectiva. Catalunya és capdavantera en càrrega impositiva, liderem el rànquing impositiu espanyol. Els catalans, en general, i els empresaris i autònoms en particular, som els ciutadans espanyols que més impostos paguem. I això és així perquè una administració pública hipertrofiada i sobredimensionada en alguns serveis, alhora que infradotada en serveis essencials, com s'ha pogut veure, per exemple, amb la sanitat en aquest temps de pandèmia..., i la resposta del Govern de la Generalitat, especialment a les últimes quatre legislatures, no ha estat altra que augmentar els impostos, ficar la mà a la butxaca dels ciutadans de Catalunya. Això de la racionalització de l'Administració pública i la priorització de la despesa cap als serveis essencials no és tampoc una prioritat del Govern. És molt més fàcil seguir escanyant la gent via impostos. Els ciutadans no estem en contra d'aquesta moratòria. Estem, si més no, en contra de la pujada de les noves tarifes de l'impost sobre les estades en establiments turístics. Un impost que se segueix cobrant amb la tarifació anterior a aquesta pujada i que en la situació de penúria econòmica del sector turístic s'hauria d'haver deixat sense efecte, no s'hauria de cobrar. Aquesta és la mesura urgent i necessària que hauria d'haver pres el Govern de la Generalitat. No aquest passat mes de maig, sinó des del mes de maig de 2020, en plena crisi pandèmica. No una moratòria de la pujada, sinó una moratòria de la recaptació de l'impost. Pel que fa al Decret llei 11/2021, de 27 d'abril, de mesures de caràcter pressupostari, tributari, administratiu i financer, que va entrar en vigor el dia 30 d'abril, Ciutadans podem estar d'acord en algunes de les mesures que planteja, però no pas en d'altres, que no veiem ni necessàries ni transparents, perquè ja estem molt acostumats al tripijoc dels governs separatistes de la Generalitat. Estem, per exemple, d'acord que es destini als respectius ajuntaments el 85 per cent de la recaptació derivada de les sancions imposades per incompliments de la normativa reguladora del primer estat d'alarma, decretat per la pandèmia de la covid-19, denunciada pels ajuntaments catalans. Però també ens agradaria saber quina ha estat la recaptació real, quantes d'aquestes sancions s'han fet efectives per part dels responsables dels incompliments, i no només del període que contempla aquest decret llei, del 14 de març fins al 21 de juny de 2020, sinó de totes les sancions imposades, encara que fos en percentatge, perquè tenim la convicció de que moltes d'aquestes sancions han quedat en no-res, en paper mullat i no s'han executat de forma efectiva. També podem estar d'acord amb les bonificacions plantejades per l'article 2 del Decret llei sobre les quotes de la taxa fiscal sobre les màquines recreatives i d'atzar, corresponents als dos primers trimestres d'enguany. Com estem d'acord amb la no aplicació de mínims de facturació específics del cànon de l'aigua a establiments hotelers, càmpings i altres allotjaments de curta durada entre l'1 de gener d'enguany i el 31 de desembre de l'any que ve. Però no estem d'acord amb les mesures previstes a les disposicions addicionals d'aquest Decret llei 11/2021. Per filar més prim, no estem gens d'acord amb la modificació de la Llei de creació de l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament en els termes exposats a la disposició addicional tercera: obren una altra via de possible descontrol de la despesa de recursos públics, lliuren una altra clau de la caixa, i un cop més la transparència per enlloc. I tampoc tenim gens clar que convingui autoritzar per via d'aquest decret llei un endeutament de fins a 120 milions d'euros a una societat anònima dependent de la Generalitat per adquirir material mòbil ferroviari per implantar un nou servei de rodalia entre l'aeroport i la ciutat de Barcelona. No perquè no creiem que no cal implantar i millorar aquest servei, sinó perquè creiem que la previsió és excessiva i la proposta té l'opacitat a què ens té acostumats el Govern de la Generalitat. Si cal implantar aquest servei, parlem-ne en la tramitació dels pressupostos. Fer-ho ara i així no pot comptar pas amb l'aprovació de Ciutadans. Per tant, ja els anuncio que sense estar del tot en desacord amb ambdós decrets llei, cap dels dos comptarà amb el suport de Ciutadans. Moltes gràcies.
A continuació, té la paraula, en nom del Grup Mixt, la senyora Eva Parera.
Moltes gràcies, presidenta. Jo... Bona tarda a tothom. Primer, disculpeu, no vull ser mal educada, vull començar aquesta intervenció, doncs, felicitant el nou conseller per les noves tasques que assumeix aquí, unes responsabilitats difícils en una època difícil. Avui el nou Govern de la Generalitat compareix per presentar-nos i defensar dos decrets lleis que van estar aprovats pel Govern anterior en la seva llarga etapa de govern en funcions. Han estat fent canvis..., intercanvis, millor dit, de conselleries entre els dos socis de govern durant aquestes negociacions que han durat uns quants mesos i han volgut fer creure a tothom que hi ha un nou govern, però la realitat és que tenim més del mateix, malauradament. L'intercanvi de departaments entre les dues formacions que conformen aquesta coalició de govern no ha estat més que una simple operació de maquillatge: aquí no ha canviat res, només han canviat les cares del Govern, però el nou executiu manté exactament les mateixes polítiques que l'anterior, i aquest, creguin-me, és el principal problema que té Catalunya. Aquests dos decrets llei que avui presenta el Govern són la mostra de com l'anterior Govern i ara, malauradament, aquest nou, sembla que així serà, gestionen la pitjor crisi sanitària, social i econòmica que viu Catalunya en moltíssim temps. Està clar que fora del procés tampoc hi ha un full de ruta i que les decisions adoptades només són pegats, segons les necessitats del moment, i que al darrere no hi ha cap planificació de llarg recorregut. Més enllà d'apujar la càrrega impositiva als ciutadans, que en això es posen molt ràpidament d'acord, no sembla que hi hagi un pla viable per a la recuperació econòmica de Catalunya. Per ser els «de Madrid ens roba, haurien de començar a assumir que vostès són el pitjor que li ha passat a Catalunya i són el millor que li ha passat a Madrid. Ells han sabut aprofitar la seva manca de gestió i aquesta pèrdua de lideratge econòmic de Catalunya la patim tots els catalans, independentistes o no, amb la pèrdua d'inversions i milers de llocs de treball que s'han destruït i que no s'han deixat de crear. Aquest Govern ha afrontat la pandèmia i les seves conseqüències a base de l'aprovació de decrets llei, en mesures puntuals, improvisades, mesures que han estat constantment modificades al llarg de la pandèmia perquè s'han demostrat absolutament ineficaces. I si ho han pogut fer és gràcies a que en el front han trobat una oposició que ha pensat més en l'interès general que vostès. Un trist exemple que reflexa aquest mal fer d'aquest Govern va ser la gimcana a la que van sotmetre milers d'autònoms per accedir a unes ajudes clarament insuficients. Trist episodi aquell i bastant vergonyós. Però davant d'aquesta actitud responsable de bona part de l'oposició, el Govern ha seguit actuant com ho ha fet sempre, sense comptar amb la resta de formacions polítiques o almenys d'una gran part de la resta de formacions polítiques, i el que és molt pitjor: sense comptar tampoc amb els sectors afectats per les seves decisions. És el cas de la criminalització injustificada a què s'ha sotmès sistemàticament el sector de la restauració i que ha provocat milers de tancaments i acomiadaments, i el qual tardarà moltíssim temps en tornar a recuperar-se. El mateix passa ara amb aquests dos decrets llei que se sotmeten avui a validació. No podem compartir la totalitat de les mesures que hi contenen. Algunes perquè no resolen el problema que veritablement hi ha de fons. Altres, en canvi, perquè no creiem que sigui necessari en absolut adoptar-les, i menys aprofitar l'excepcionalitat del moment de pandèmia per aprovar-les. El Decret llei 11/2021 repeteix el patró dels decrets llei aprovats al llarg del darrer any: un contingut molt heterogeni, que incorpora tímides mesures, clarament insuficients, de suport als sectors més afectats per la pandèmia i per les restriccions acordades per la Generalitat o pel Procicat, no sabem ben bé per qui. Aquest decret aprova transferir, com vostè molt bé explicat, conseller, als ajuntaments el 85 per cent de la recaptació de les sancions imposades pels mateixos ajuntaments amb motiu de la vulneració del primer estat d'alarma. La mesura ens la presenten com un suport financer als ajuntaments que durant la pandèmia han hagut de fer grans sacrificis. Sens dubte els han fet, els grans sacrificis, però quan es mira amb detall el que s'ha aprovat es veu que de suport financer en té poc. Només es transfereix l'import de les sancions imposades per les policies locals, l'import de les sancions imposades pels Mossos d'Esquadra se'ls queda la Generalitat i ni tan sols transfereixen la totalitat de l'import sinó només el 85 per cent. Per què el 85 per cent? No se sap ni es justifica. El que sabem és la xifra –i potser cal que comencem a parlar amb xifres. La xifra de la que estem parlant són uns 351.000 euros, que es repartiran entre 133 ajuntaments. La resta, és a dir, el 15 per cent restant de les sancions de les policies locals i la totalitat de les sancions imposades per Mossos, que ascendeix a més d'1 milió d'euros, se la queda el Govern. El decret llei contempla també la bonificació del 80 per cent de la taxa sobre el joc que grava les màquines recreatives i d'atzar situades en establiments de joc i la bonificació del 50 per cent de la taxa en el cas de màquines situades, per exemple, en bars. Aquest tipus d'establiments ha vist reduïda a la mínima expressió la seva activitat per decisió del Govern. Només faltaria que després d'obligar-los a tancar es veiessin obligats a pagar els impostos com si haguessin estat a ple rendiment. Al llarg d'aquesta pandèmia, aquest grup parlamentari ha exigit al Govern que a ingressos zero, impostos zero. Aquesta bonificació és benvinguda, sens dubte –abans que res, millor això–, però creiem que s'ha de transformar en una exempció total de l'impost a aquells que pitjor ho han estat passant, principalment el sector del turisme, la restauració i l'oci. Amb relació a la pròrroga de la no aplicació dels límits específics del cànon de l'aigua a hotels, càmpings i altres establiments d'allotjament de curta durada, el Govern ens acaba finalment donant la raó. Com ja vàrem reclamar, la pròrroga fins ara vigent era absolutament insuficient. Ara es rectifica i es prorroga fins al 31 de desembre de 2022. Benvinguda sigui la pròrroga, però per què no suprimir aquests límits específics? Estem parlant d'un impacte de 613.00 euros. Res justifica no poder suprimir-los i ajudar als establiments d'allotjament turístic de debò. Per acabar, aquest decret llei incorpora mesures pròpies de la situació de pròrroga pressupostària i afegeix una disposició addicional, la tercera, que mereix una especial atenció. Es modifica la legislació que regula l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament per incloure, entre les seves funcions, la possibilitat d'exercir com a avalador d'entitats que s'hi dediquin. Pot semblar una modificació menor però a partir d'ara l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament podrà avalar fins a 500.000 euros. Quina és la urgència que justifiqui aquesta modificació a través d'aquest decret llei? Per què es fa aquesta modificació i a quines raons obeeix són algunes de les preguntes que creiem que Govern ha de respondre davant d'aquest Ple. I els avanço que en aquest decret el nostre grup farà una abstenció, perquè com li dic, no són les mesures que voldríem, hi ha un poti-poti de moltes coses que potser no haurien d'estar aquí, ni regular-se mitjançant decret, però algunes, doncs, més val anar avançant que no bloquejar-ho i que no tirin endavant. Per la seva banda, el Decret llei 12/2021, que prorroga fins a l'1 d'octubre l'entrada en vigor de l'increment de la tarifa de l'impost sobre les estades en establiments turístics. Tenim un gran debat, aquí, i a l'Ajuntament ja els dic jo que també. Fins ara la pròrroga estava fixada fins a l'1 de juny. Nosaltres ja li avanço que votarem a favor d'aquesta mesura, perquè estem aquí per fer una política responsable. No és la mesura que voldríem, però ja saben que jo sóc una mica experta en triar sempre el mal menor, i, per tant, amb aquesta habilitat que tinc, doncs, els farem un vot favorable en aquesta proposta. És una mesura que compartim, tot i que la considerem poc ambiciosa. Cal recordar que aquest Govern, en plena primera onada, va aprovar l'increment de la tarifa d'aquest impost i va crear el recàrrec per als establiments de la ciutat de Barcelona. En què estaven pensant? Quin era exactament el missatge que volien enviar al sector en plena pandèmia? No van trigar gaire a adonar-se com, en la resposta a la pandèmia, havien de suspendre l'ingrés del pagament. Bé, doncs, aquí estem i aquí debatem aquesta suspensió que benvinguda sigui. Però, de debò no veuen que el sector hoteler trigarà més de quatre mesos a recuperar el seu nivell d'activitat prepandèmia? De debò creuen que en quatre mesos estarà solucionat? Les administracions els han sotmès durant el darrer any a restriccions d'activitats que ha comportat el tancament de milers d'establiments, i aquesta situació no es podrà revertir en el temps que fixa el Govern. No podem mirar cap a un altre costat, el marc tributari autonòmic reconeix un marge molt ampli per poder aprovar bonificacions, reduccions, exempcions. És el moment d'exercir les competències. Les estan reclamant, doncs exerceixin-les amb responsabilitat i facin de debò un gest cap a un sector que està molt, molt «apurat. Vostès van aprovar els pitjors pressupostos en el pitjor moment. Era més important per vostès aprovar uns pressupostos que aprovar uns bons pressupostos ajustats a la dura realitat econòmica que ja veiem tots. Gràcies.
A continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari per Junts per Catalunya, el senyor Jordi Munell.
Gràcies, presidenta. Conseller d'Economia, benvingut i bona feina, li desitgem. Consellera Geis, també, doncs, bona feina, i a tots els membres del nou Govern, que ara aquí no hi són, però també els desitgem un bon govern, amb el nostre suport, del nostre grup parlamentari. Bé, aquí tenim, doncs, una validació d'uns decrets llei. Aquí hem vist el debat com se'ns n'ha anat de banda a banda, segons el grup que intervé. En tot cas, m'agradaria també matisar: no estem fent uns decrets llei que siguin la salvació ni de l'economia del país ni de posar a debat els sectors econòmics del país. Són decrets llei fets per un govern en funcions, amb una situació excepcional, i que han d'anar prenent mesures a mesura que avancen els mesos, i que la situació de covid, evidentment imprevisible, doncs, va obligant el Govern a prendre decisions. Algunes d'elles, en aquest estat excepcional que s'està vivint, i amb un govern en funcions, mereixen aquest procediment, el decret llei, com a única fórmula per després ser validat aquí al Parlament. Per tant, són mesures per mitigar els efectes de la pandèmia. Evidentment no són la panacea per canviar ni el model de societat ni el model econòmic, que temps tindrem a fer-ho i, per tant, amb el nou Govern això ens obre també una nova visió, i la nova visió postpandèmia, la nova visió d'aquests esperats fons europeus i aquesta mobilització de recursos i, per tant, suposo que tindrem temps de parlar dels diferents sectors econòmics, eh?, com alguns grups han volgut segurament centrar el seu debat en aquest tema. En tot cas, també faré una pinzellada. El senyor Ordeig, del PSC..., sembla que la cosa no vagi per a ells, sembla que ells no governin a l'Estat espanyol, sembla que no recordin el que ens toca recordar sempre, aquests de 13.000 a 16.000 milions que marxen cada any i no tornen. L'Estat recapta el 95 per cent dels tributs a Catalunya i Catalunya en recapta només un 5 per cent, i aquest 5 per cent està basat en tributs propis, com alguns dels que avui, amb aquest decret llei, doncs, corregim o modifiquen. Només recaptem el 5 per cent. De ben segur, si no hi hagués aquest dèficit fiscal, possiblement ens hauríem de preguntar, els grups que hem estat donant suport al Govern anterior i a aquest: crearia nous tributs, el Govern de Catalunya? Segurament que no, o segurament algun –la taxa turística existeix a molts països del món–, per corregir, doncs, alguns efectes mediambientals o alguns efectes negatius, que es diu, o ajudar, per exemple, en la comercialització turística, etcètera. Però segurament no hauríem hagut d'imaginar-nos alguna fórmula d'imaginació financera dels anteriors governs, per crear algunes fórmules pròpies de tributació per poder tenir tributs propis que donin liquiditat pròpia i, per tant, dependre menys d'un estat que no només ens oprimeix fiscalment, sinó que després, a l'hora que retornin en forma de diner líquid, també aquest estat fa el ronso, fa el ronso, perquè aquests diners arriben tard, moltes vegades, a més a més, amb endeutament respecte al mateix estat, que després tornen a cobrar interessos, i altres vegades també en forma que l'Estat no reverteix en forma d'inversió al nostre país allò que li tocaria, per exemple el dèficit d'inversions. Hem parlat de la Renfe, podem parlar d'Adif, i jo en puc parlar amb bon coneixement de causa, com a usuari de l'R3, no? I, per tant, en aquest sentit el dèficit d'inversions és terrible. Per tant, segurament, en un escenari diferent, ni parlaríem de tributs, com aquests que estem intentant modificar, perquè seria diferent, i també, doncs, podríem parlar també diferent si el nostre país tingués la capacitat de recórrer, per exemple, a operacions de finançament amb deute exterior, que l'Estat tampoc ens deixa. O durant els darrers anys tampoc ens ha deixat recórrer a generar major dèficit per poder generar major inversió, inversió que estimularia l'economia, fins aquest any passat, que ens ho va deixar fer, però els anys anteriors no. Per tant, crec que aquí el que hem vist aquests darrers anys és això, enginyeria financera per poder gestionar –ja vaig dir-ho en l'anterior legislatura–, a vegades gestionar la misèria en què ens deixen remenar el pressupost. I, per tant, amb això hem de donar serveis de primera a set milions d'habitants del nostre país, que a més a més, en els darrers anys, han crescut en demanda de serveis i prestacions, necessitats escolars, necessitats socials, per l'envelliment, per exemple, o necessitats sanitàries, i els recursos no creixen en la mateixa proporció. I, per exemple, alguns deuen recordar, doncs, les dificultats que vam tenir per quadrar el pressupost 2020, quan estàvem a l'estiu del 2019, o per exemple el tancament de caixa del vicepresident i conseller d'Economia, perquè els diners no acabaven de quadrar per acabar d'arribar a final d'any, no? També s'ha parlat del turisme. La senyora Reguant ha volgut també centrar el tema, el tema del turisme. Jo crec que ho ha fet amb una visió una mica esbiaixada i molt centrada en el sector allotjament. Crec que el turisme és molt més que això, és el sector que aporta el 12 per cent directe del PIB al nostre país, amb un 14 per cent d'ocupació, i que vulgui reduir el turisme a una visió d'algunes persones que van tancar la indústria per crear un hotel, crec que és una visió molt reduccionista. El turisme és molt més que això. També li puc parlar amb coneixement de causa d'una comarca pirinenca amb molts establiments hotelers, gairebé la majoria d'ells familiars, amb gent que fa en alguns casos..., aquest any celebrem, en el cas de la comarca al Ripollès, dos centenaris, de dos establiments amb una vocació familiar llarguíssima, però no només vocació de treballar i generar diners: és una vocació de ser amfitrions, d'ensenyar el territori, d'ensenyar allò millor que tenen als seus hostes, que són hostes convidats, amics. Per tant, jo crec que aquesta visió que ens ha fet és una mica reduccionista. I podríem estar d'acord amb altres coses, podríem estar d'acord en que és un sector amb salaris no suficientment adequats a la societat actual, però tampoc és un sector que sigui l'únic, eh? Podríem estendre-ho, això, a altres sectors: les filatures de capçalera o el sector, per exemple, de les cures, que ho hem vist també i s'ha posat en evidència amb aquesta pandèmia, o el sector primari, amb uns preus de venda de productes que no són suficients per a l'agricultor o el ramader, o el sector de les neteges o altres. I podríem estar d'acord en que hem de treballar per tenir un país no només en el sector del turisme sinó en altres sectors, de major valor afegit, de qualitat, amb salaris i contractes dignes, desestacionalitzat i a més a més amb internacionalització. I això serveix per a tot. I amb la senyora Reguant també podríem estar d'acord que s'ha d'apostar per un model industrial. També, també hi estem d'acord. I, com saben, amb el Pacte nacional per a la indústria, hi ha el compromís de reelaborar-lo per als propers anys. I també parlant de turisme, com deia la senyora Reguant, que jo crec que ha fet aquesta reducció molt simple del turisme, però el turisme és molt més, el turisme són activitats de riu, de mar, d'aire, de muntanya; són lloguers, lloguers de vehicles, lloguers de bicicletes, lloguers d'embarcacions; són transports –autobusos, avions, vaixells–; són esdeveniments, és patrimoni, museus, patrimoni natural, parcs naturals, elements patrimonials, són els guies, les agències, és la gastronomia, la restauració, és també l'oci, és l'enoturisme... Per tant, podríem parlar de moltes i moltes ramificacions d'un sector clau per al nostre país i, per tant, jo crec que no ho podem condemnar amb aquesta visió tan fòbica per a aquest sector. Tornem al decret, que és el que centrem. Per tant, el decret que toca dos temes de turisme, com dèiem, un, aplaçar doncs aquest recàrrec de l'impost sobre la taxa turística, que recordem també que ja en dos ocasions es va posposar el cobrament de la liquidació anterior i de l'autoliquidació, eh?, i en aquest cas el que es fa és posposar-se la liquidació que havia de venir aquest 1 de juny, eh?, i, per tant, es posposa que entri en vigor aquest increment. Els següents temes ja se n'ha parlat. Hi ha el tema també del consum d'aigua en els establiments turístics. Evidentment, té més lògica que si tenien una tarifa mínima sobre la qual està basat el consum d'aigua per part de l'Agència Catalana de l'Aigua. Per tant, aquests establiments que durant molt temps han estat doncs o bé tancats o bé amb una activitat mínima, té més..., crec que és de lògica que se'ls proposi doncs aquesta modificació, i, per tant, que, diguéssim, s'homogeneïtzi en el consum bàsic d'aigua dels altres sectors doncs industrials i no, per tant, en el sector que tenien ells aplicat, no? En aquest cas –això no s'ha dit abans–, l'import sobre la recaptació és d'uns 33 milions d'euros, si no m'equivoco, en aquest tema. No, aquest és el tema..., perdó, és el tema de les màquines recreatives. Amb el tema de l'aigua és d'uns 513.000 euros, eh? Perquè abans les xifres aquestes no s'han dit, eh? També el tema de les sancions derivades de la covid. Per tant, també ja s'ha esmentat. Per tant, aquí hi havia un compromís, un compromís de l'anterior conseller, el conseller Buch, amb les entitats municipalistes, eh? D'aquest esforç que hem fet –i em poso també en primera persona com a alcalde d'una població– per combatre, per preveure, per intentar que la ciutadania, en aquesta situació difícil, doncs compleixi les normatives bàsiques de convivència. Per tant, té una lògica aclaparadora, doncs, que els recursos generats, al voltant doncs..., en aquest cas estem parlant d'uns 350.000 euros, tornin cap als ajuntaments que han contribuït amb aquest control d'aquesta situació excepcional de la pandèmia. En aquest cas, això correspondria a uns 133 ajuntaments. Al sector, com dèiem, recreatiu, que també afecta molts establiments que han hagut de patir el tancament obligat o el tancament parcial, en aquest cas el descens de recaptació s'estima en 33 milions d'euros. Crec que també és important que posem xifres en el que avui estem validant, hi estiguem més o menys d'acord. Al final són xifres que hauran de deixar de..., o sigui, que no les tindrem, no les recaptarem, i, per tant, haurem de fer també aquesta enginyeria financera que dèiem, eh?, per poder fer front a la situació. I ja està. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el senyor Josep Lluís Salvadó.
Gràcies, presidenta. Conseller, consellera, diputats, diputades, molt bona tarda a tothom. En tot cas, com han fet també tots els companys i companyes que m'han precedit en l'ús de la paraula, també voldria saludar especialment el conseller, el nou conseller d'Economia. Avui és el primer plenari que pot participar-hi com a membre del nou Govern de Catalunya, i li desitjo, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, molta sort i molts d'encerts en la seua tasca. Sap, conseller, que Esquerra Republicana formem part del Govern de Catalunya, ho sap perfectament. Per tant, el nostre paper és estar allí al seu costat, és estar al costat del Govern, de col·laborar lleialment, i especialment en un departament en el qual ens sentim molt compromesos, com és el que vostè en estos moments està liderant. I mos té al costat, i també l'hi avanço, al costat esquerre. Intentarem anar estirant-lo amb «carinyo i amb respecte institucional. I sobretot que ens tindrà al seu costat per afrontar els enormes reptes que el país i la societat catalana han d'assumir de forma immediata, i especialment durant els propers anys. Mos caldrà, en primer lloc, recuperar tot allò que hem perdut durant esta pandèmia, i haurem de fer-ho, com ja s'ha començat a fer des del 2020 i en estos moments genera consens en totes les institucions econòmiques internacionals, des de polítiques econòmiques expansives. I mos caldrà recuperar els nivells d'atur no d'abans de la pandèmia sinó d'abans de la crisi del 2008 –les últimes dades estan millorant. I també mos caldrà recuperar la caiguda del producte interior brut, que l'any passat arriba a l'11,4 per cent –el primer trimestre no ha donat xifres positives. Però sobretot, com també s'ha anat expressant en algunes intervencions, mos caldrà afrontar els reptes estructurals que de ben segur esta situació de pandèmia han posat més de manifest que mai. El Departament d'Economia i Hisenda assumirà un paper important en la gestió dels fons europeus, com així es va fer també durant l'anterior legislatura. És un repte fonamental, que no només mos ha de permetre afrontar la sortida de la pandèmia sinó poder fer política industrial al nostre país i, en definitiva, política industrial a Europa, que mos permeti reorientar la situació i els fonaments de la nostra societat i de la nostra economia cap a una situació més resilient i més sostenible. Esperem també, per altra banda, que siga un bon continuador del compromís demostrat per part del Departament d'Economia i Hisenda en els exercicis anteriors, amb una gestió responsable, una gestió rigorosa de les finances i de la gestió pressupostària i patrimonial d'esta casa. I com espero també que puguem..., anar podent mantenint debats i tasques importants en l'àmbit de la fiscalitat i la recaptació tributària, que, com ha pogut comprovar en algunes de les intervencions hi podrà anar havent en els futurs plens; l'àmbit tributari és un dels elements que genera debats més apassionats en esta cambra parlamentària. I veurà que al mateix temps que aquests que a Madrid governen i porten a terme reformes que al màxim que arriben és a apujar el 0,18 per cent del producte interior brut als pressupostos del 2020, 2.000 milions d'euros, 0,18 per cent del producte interior brut del conjunt de l'Estat, mentre, paral·lelament, aquí, tot allò que s'impulsa amb polítiques ambicioses en matèria fiscal sembla són sempre qualificades com a poc ambicioses; mentre que, paral·lelament, el president Sánchez anuncia l'estrategia España 2050, que planteja una homogeneïtzació de la pressió tributària i la pressió fiscal a l'Estat espanyol i posar-la al nivell de la resta de països de la zona euro. Però ho planteja per a d'aquí a trenta anys; és allò que se'n diu una «ambició transformadora, un compromís i una fiscalitat progressista, però d'aquí a vint anys. Dit això, i entrant en matèria, avui se mos proposa convalidar un parell de decrets llei que venen de la gestió del govern anterior, com s'ha manifestat, dos decrets que regulen tot un conjunt de mesures de caràcter pressupostari, tributari, administratiu i financer per ajudar alguns sectors econòmics per donar resposta a algunes de les conseqüències de la crisi sanitària que estem vivint. I especifico «algunes, perquè, des del març de l'any passat, aquí hem convalidat cinquanta decrets llei que prèviament havia aprovat el Govern. I cadascun d'ells ha impulsat mesures de caràcter sectorial per intentar donar respostes parcials. I a mi m'agradaria tenir una visió més general del que és l'agregat de totes les aportacions que han portat a terme este conjunt de cinquanta decrets lleis. Cadascun d'estos decrets lleis no ha transformat la societat catalana, cadascun d'ells no ha donat resposta a la situació de pandèmia, però tots agregats han fet una aportació importantíssima perquè la situació de pandèmia fos més lleugera i fos més digerible per a la majoria de la nostra societat. Per tant, no entraré en el detall perquè em sembla que el diputat Munell i el propi conseller ho han fet i ho han fet d'una forma molt precisa i molt concreta. En tot cas, permetin-me fer aquesta visió global i posar en valor aquesta agilitat, aquesta flexibilitat, aquesta resposta setmana a setmana, executiu a executiu, analitzant les necessitats i els problemes que en cada moment anava generant una pandèmia que no estava planificada, una pandèmia que no estava prevista i que s'ha anat donant resposta de forma àgil i de forma ràpida a les noves necessitats que s'han anat produint. Tot plegat, de forma agregada, ens porta que l'any passat el Govern de la Generalitat de Catalunya fa créixer la seua despesa no financera en un 19 per cent –en un 19 per cent–, 3.638 milions d'euros més de recursos econòmics per afrontar les necessitats provocades per la pandèmia, amb una caiguda d'ingressos de 1.123 milions d'euros a l'exercici del 2020. El Govern ha posat tots els recursos que podia per a fer front a aquesta situació i prova d'això és el fet de que 206 mesures, ajudes que ha anat aprovant setmana a setmana el Govern de la Generalitat per ajudar els sectors econòmics del nostre país, s'han posat a disposició d'empreses, de pimes i d'autònoms, de treballadors, de sectors de la cultura, de sectors de l'oci, també per ajudar a millorar àmbits de caràcter social. Ha posat a disposició 1.780 milions d'euros, el triple que la segona comunitat autònoma, que és el País Valencià, i sis vegades més que comunitats autònomes com Madrid. El Govern de Catalunya ha fet allò que havia de fer, que era prendre mesures rigoroses i al mateix temps ajudar aquells sectors que es veien afectats per la crisi. I les conseqüències les veiem en estos moments, quan ja tenim una situació de la pandèmia molt controlada i una situació de l'economia que comença a recuperar-se. Calien, segurament, més recursos –ho comentava també el company Munell–, calien més recursos, però el Govern de la Generalitat ha fet els esforços que ha pogut. I, malauradament, com hem repetit en esta cambra en diverses ocasions i els informes del Banc Central Europeu així ho testimonien, qui menys recursos, qui menys ajudes directes ha posat damunt de la taula del conjunt dels estats europeus ha estat l'Estat espanyol. Per tant, el Govern de Catalunya ha fet el que tocava. Aquells que podien no han fet allò que estava a les seues mans. En tot cas, estem acabant segurament esta llarga sèrie de cinquanta decrets llei. Segurament encara haurem de posar-ne a debat alguns altres en les futures sessions d'aquest Parlament, perquè la crisi sanitària està a les acaballes, però la crisi econòmica i social segurament encara no. I, en tot cas i contradient algunes de les intervencions que s'han portat a terme, el Govern de Catalunya ha de continuar fent el que toca, aprovant decret a decret, setmana a setmana, perquè és a partir de tots els articles que formen part d'estos decrets, de totes les disposicions que formen part d'estos decrets, lo que mos ha permès donar una resposta com a govern, amb la col·laboració d'este Parlament, una resposta a la crisi àgil, global, rigorosa, ambiciosa i coherent. Una resposta, per altra banda, d'una elevada eficiència, però també d'una importantíssima sensibilitat social. I, en tot cas, esperem continuar d'aquesta manera; esperem continuar manifestant esta sensibilitat social, este estar al costat de la ciutadania cada setmana per intentar, a través dels decrets, ajudar la gent que més està patint les conseqüències d'esta crisi econòmica. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, procedirem ara a la votació. D'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entén que els vots afirmatius són favorables a la validació del decret llei i que els vots negatius són favorables a la seva derogació. Passem, doncs, a votar sobre la validació del Decret llei 11/2021. [[Pausa llarga.]] Ara. Teníem un problema amb el sistema; ja el tenim a punt. Comença la votació. El resultat ha estat de 64 vots a favor, 27 vots en contra i 41 abstencions. Vist, per tant, el resultat de la votació, el Decret llei 11/2021 ha estat validat. D'acord, però, amb l'article 158 del Reglament, un cop validat aquest decret llei, pregunto a la cambra si hi ha algun grup parlamentari que vulgui que es tramiti aquest decret com a projecte de llei. [[Pausa.]] Sí? Doncs atesa aquesta petició del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, haurem de votar a favor de la tramitació com a decret llei. Comença la votació. [[Veus de fons.]] No va, no va. Sí, és que avui no va aquest... Ara. Comença la votació. Amb un resultat de 8 vots afirmatius, 109 vots negatius i 17 abstencions, no es tramitarà com a projecte de llei el decret llei que hem aprovat. A continuació votarem sobre la validació del Decret llei 12/2021. Comença la votació. Amb 67 vots afirmatius, 28 vots negatius i 39 abstencions, el Decret 12/2021 ha quedat validat. I, d'acord amb l'article 158.4 del Reglament, també pregunto a la cambra si hi ha algun grup parlamentari que vol que sigui tramitat com a projecte de llei. [[Pausa.]] Com que el Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar així ho sol·licita, tornem a fer la votació per si es tramita com a projecte de llei. Comença la votació. Amb 15 vots afirmatius, 108 vots negatius i 11 abstencions, no es tramitarà el Decret llei 12/2021 com a projecte de llei. [[Proposta de resolució sobre el canvi de denominació de legislatura]] [[250-00068/13]] A continuació tocaria el punt de l'ordre del dia del debat i votació d'aquest decret llei que havíem substanciat conjuntament i hem votat amb el punt número 5. Per tant, el setè punt de l'ordre del dia és el debat i votació de la proposta de resolució sobre el canvi de denominació de legislatura. Aquesta proposta ha estat presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar i el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. Per tant, per presentar aquesta iniciativa, iniciarem el debat amb els grups parlamentaris proposants en un únic torn d'intervenció de deu minuts per a cada grup parlamentari. Així doncs, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats, dues prèvies, si m'ho permeteu, per enèsima vegada i les vegades que faci falta: som escola catalana, defensem l'escola catalana arreu dels Països Catalans i, especialment, a la Catalunya Nord. I, com cridàvem aquest dissabte a Perpinyà: «Avui i demà l'escola en català. Efectivament, estimades i estimats: sem catalans. I la segona, des d'aquesta tribuna fem un toc d'alerta i d'alarma contra les agressions a persones LGTBI+ que es produeixen de forma creixent arreu dels Països Catalans, des d'Alacant fins a Barcelona –en feia menció aquest matí–, la terrible agressió que van patir dues parelles a la platja del Somorrostro. Assistim a una seqüència de fets que no poden tenir lloc a la nostra societat perquè no formen part del projecte nacional que tenim i que volem, que és un projecte vital, que és un projecte per a la vida. Per tant, tot el suport a les víctimes i tota la determinació d'aquesta cambra per combatre l'homofòbia, i la complicitat del Grup de Junts per Catalunya. Sobre la proposta de resolució que ens ocupa, primer de tot, gràcies a la Comissió de la Dignitat, sense societat civil organitzada, una vegada més, aquest país tindria menys passat, un present més difícil i un futur incert. I, per tant, moltes gràcies, perquè van ser ells, a través d'en Pep Cruanyes, que van fer aquesta proposta a la presidenta del Parlament. I va ser la presidenta Borràs, el dia 14 d'abril d'enguany, a l'acte que vam fer, precisament, al pati de la biblioteca d'aquest edifici, que ho va traslladar a tots els presents. I vam ser els grups d'En Comú Podem, de la CUP, d'Esquerra i de Junts que vam recollir el guant i avui farem possible aquest acte de dignitat i de justícia històrica. Perquè una de les diferències entre els governs i els parlaments en democràcia i aquells governs, aquells parlaments que no creuen en els principis democràtics és el fet de practicar el revisionisme històric o la memòria històrica. El primer, el revisionisme, acostuma a ser negacionisme per part dels vencedors. I el segon parla, precisament, de com evitar aquest negacionisme i buscar i afermar els fets històrics. Des d'aquesta perspectiva, la proposta d'avui no té més història que la pròpia història si no fos que aquesta història alguns l'han volgut esborrar. I la història és aquesta, i és que el 6 de desembre de 1932 es va constituir el Parlament de Catalunya després de les eleccions que havien tingut lloc el 20 de novembre. Aquella va ser la primera legislatura contemporània del Parlament de Catalunya, interrompuda, efectivament, a Catalunya per la Guerra Civil i per la dictadura franquista. Però aquelles corts republicanes van funcionar a l'exili. De fet, van tenir quatre presidents diferents. És a dir, la Generalitat recuperada pel president Macià és la que dona continuïtat històrica a aquest Govern i a aquest Parlament que tenim ara. Això que fem avui no és un acte simbòlic, és un acte de justícia històrica, de memòria històrica. De reconeixement als presidents, als diputats, als militants i als combatents que van defensar aquella Generalitat i aquell Parlament, per tant, aquella legalitat democràtica. El cop d'estat franquista, el feixisme més explícit i el més latent, la reinstauració de la monarquia per part del règim del 78, per part del dictador, tenen com a objectiu esborrar aquesta memòria, fer desaparèixer aquestes lluites i aquests noms. Per això, els hi insisteixo, això que fem avui no és un acte simbòlic, és un acte de justícia històrica. Som hereus d'una tradició de governança que comença al segle XIII amb les Corts Catalanes i que s'estronca al segle XVIII amb el fatídic 1714. Però és que ja abans d'aquestes corts ja existien a l'inici del mil·lenni les assemblees de pau i treva que, des de 1021, tenien la facultat, després de parlamentar, d'interrompre les guerres i els actes violents. Som el que hem estat i és només des del reconeixement del nostre passat que podem interpretar el nostre present i impulsar-nos cap al futur. I recordar aquest passat i fer-lo present també és recordar Macià apel·lant al dia més trist de la seva vida, el dia que ha de triar entre república i Generalitat, i tria Generalitat. I no som aquí per jutjar l'encert o el desencert de Macià, del 122è president en aquella tria. Però sí que hi som per donar continuïtat al seu llegat polític i els seus anhels nacionals, perquè el president Macià proclama la República Catalana com a estat integral d'una virtual federació ibèrica, i és quan negocia amb l'acabada de proclamar República Espanyola, i davant les amenaces que rep, que rebaixa l'acte de sobirania i accepta el reconeixement de la personalitat diferenciada de Catalunya en el marc espanyol. I quin és aquest acord? Quin és aquest acord que assoleix? Recuperar la Generalitat de Catalunya, la institució abolida dos segles abans per Felip V amb el Decret de Nova Planta. Però quan ha de triar, hi insisteixo, el president diu que és el dia més trist de la seva vida, però també manté amb determinació el no cessar en el compromís polític per la república catalana, com molt bé recordava el president Benach, en un escrit magnífic de l'any 2009. Avui el que fem és incorporar tota aquesta determinació política i tot aquest bagatge al nostre Parlament d'avui. Reconeixent aquella legislatura, reconeixem la societat catalana que la va fer possible amb el seu vot, reconeixem la legitimitat de totes les persones que van ocupar els escons d'aquella primera legislatura d'aquella cambra –d'aquesta cambra, per cert. I tan important com això: diem al franquisme i als seus hereus que el seu esforç per esborrar una part de la nostra història és en va, n'aixequem acta i ho fem en aquest plenari. Acabo, si m'ho permeteu, llegint dos paràgrafs del discurs del president Macià del 6 de desembre de 1932, moment en què té lloc l'obertura oficial i solemne del Parlament de Catalunya. Diu el president Macià: «Sou la lliure voluntat de la pàtria, sou, honorables diputats, tota Catalunya en peu. Penseu que reprenem la història d'un poble justicier que no és vincla, d'un poble que no volgué reis, sinó prínceps, que eren els primers entre els iguals, elegits per ciutadans que de dret eren lliures. Som, per l'unànime voler del poble, en l'autèntic camí de les llibertats de Catalunya. Inclinem-nos en començar-lo davant els que el fressaren i no l'han pogut petjar. Fem-lo entre tots més ample i més segur. No donem un pas en fals ni mai cap passa enrere. Que ens porti on el cor ens diu que vol anar Catalunya. Nosaltres també diem a tots els pobles del món que estem desitjosos d'anar a llur costat en la conquesta de tots aquests ideals de llibertat i de justícia, i sobretot de pau. Nosaltres desitjaríem que la ciutat de Barcelona fos la ciutat de la pau, del món, i estem disposats a fer tot el que sigui possible per tal que així sigui. Honorem aquest Parlament català, el qual en donar-nos les lleis nostres serà l'impulsor de les llibertats catalanes. Per això, això que fem avui no és un acte simbòlic, és un acte de justícia històrica. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la senyora Anna Caula.
Gràcies, presidenta. I és un honor..., crec que encara no havia tingut l'oportunitat d'adreçar-me a vostè amb aquestes paraules i des d'aquest faristol, per tant, gràcies presidenta Borràs. Aquest no és el primer Ple d'aquesta legislatura, però sí que és el primer Ple amb un nou Govern republicà. L'últim president republicà escollit per aquest Parlament va ser el president Lluís Companys, afusellat pel feixisme. Vuitanta-set anys després el Ple d'aquest Parlament va tornar a proclamar un president republicà amb la investidura de Pere Aragonès. D'aquesta investidura en neix una nova Generalitat republicana; és el primer cop que des d'Esquerra Republicana de Catalunya es lidera la presidència de la Generalitat des del restabliment de la institució el 77, en la figura d'un altre president republicà, Josep Tarradellas. Aquesta nova Generalitat republicana, el president i els grups que hi donem suport ho tenim molt clar: es vol hereva de la Generalitat republicana de Macià i Companys, es vol continuadora del fil roig del combat social i nacional que la violència i la repressió feixista i en democràcia han estat incapaces d'escapçar. La nova Generalitat republicana que volem no és un adjectiu buit, sinó una viva continuadora de l'ambició política social i nacional que va sacsejar la política catalana als anys trenta. Avui, com ahir, el perill del feixisme hi és present i avui també el combatrem, amb més drets i amb més llibertats, amb polítiques que alleugereixin el patiment de la ciutadania més vulnerable, que empoderi els més indefensos i que garanteixi que tothom té tota la llibertat i els recursos per emprendre el seu nou projecte vital. No podem estar més satisfets que, en el primer Ple d'aquest nou govern republicà, el Parlament de Catalunya faci també un reconeixement a la legislatura republicana de 1932, establint-la com a clar antecedent i legislatura primera d'aquest Parlament. És un reconeixement que ve a reforçar els que ja existeixen: la carta en què l'últim president del Parlament a l'exili, Francesc Farreras, renunciava al càrrec i reconeixia la institució restituïda i el seu nou president, Heribert Barrera; la carta que s'ha anat transmetent de president a president i que avui encara simbolitza aquesta continuïtat republicana. Tampoc és el primer reconeixement explícit que es fa a aquesta continuïtat republicana en aquest Parlament: el 2016, la presidenta Forcadell va retre homenatge als diputats i treballadors del Parlament de Catalunya que foren víctimes del règim franquista. La presidenta Forcadell va donar compliment al mandat del Ple que l'1 d'octubre de 1937 va acordar col·locar una inscripció al saló de sessions en honor de la seva memòria, després que fossin assassinats pel feixisme el 19 de juliol del 36. La decisió que avui prenem posa el Parlament en igualtat històrica i institucional amb el Govern de la Generalitat. Som conscients –i aquí potser diferirem una miqueta– que el que fem avui és un reconeixement simbòlic, però sentit, d'aquesta primera legislatura republicana. El reconeixement caldria haver-lo fet el 1980 –però crec que amb el senyor Dalmases, en el fons, coincidim en el que volem expressar. Si es vol anar més enllà del simbolisme, aquest Parlament té feina encara per fer. Ens cal reivindicar la memòria històrica d'aquella primera legislatura republicana. Reconeixement i reparació són dues potes imprescindibles de la reivindicació de la memòria històrica i de la primera legislatura republicana del Parlament de Catalunya. A la dupla del reconeixement i la recuperació hi hem d'afegir contextualització i revisió. La República va ser una sacsejada nacional, social i també feminista. Hi ha un fil lila entre les dones republicanes i lliures que van fer avançar el país als anys trenta –la primera alcaldessa de Catalunya, Natividad Yarza; les regidores que arreu de Catalunya van saltar a l'arena pública per a liderar i construir, i les milicianes que van resistir al feixisme– i les dones que el fem avançar avui, aquest fil lila que ens uneix i sempre és constant en aquesta revolució feminista, ensenya del nou Govern republicà, el primer govern que té una conselleria d'Igualtat i Feminismes. Aquesta onada lila no va arribar, però, a un Parlament de Catalunya que, en la seva primera legislatura republicana, no va tenir cap diputada. Això també és important reconèixer-ho i saber-ho explicar. Avui fem un gest necessari, imprescindible. I no podria acabar d'una altra manera, sense recordar les paraules de la nostra estimada presidenta Forcadell, que ens recordava la nostra obligació de recordar, el nostre deure de no oblidar, perquè, tal com ella ens deia: «Oblidar no dona pau. Oblidar és donar peu perquè l'horror pugui repetir-se. Per això mateix, recordar és fer història, però també és treballar pel present i el futur, que és el que intentem fer cada dia en aquesta cambra. Ho intenta la institució, amb l'esforç i el compromís de moltes persones. Tots els treballadors de la cambra i tots els representants del poble de Catalunya treballem per un país més just i més lliure, compromès amb la pau, amb la democràcia i amb els drets humans, i això exigeix no oblidar. Carme Forcadell. I avui aprofitaria aquests tres últims minuts, perquè toca acomiadar-me d'aquesta cambra. Avui és el meu últim ple. Fa... 2015, no?, arribava al món polític des d'un àmbit totalment diferent. He d'agrair que ha sigut una experiència única, inoblidable, sobretot pel que hem viscut. Crec que hem viscut tots plegats la transformació d'un país, d'una manera d'entendre la ciutadania. I ho hem compartit entre tots, han sigut moments de moltes emocions i crec que me'n vaig amb un gran record. I és que t'emportes amistats d'un gran cicle i amistats de tots els colors polítics, perquè amb tothom ha sigut fàcil construir quan trobem per què batallar. Gràcies, Esquerra Republicana, per la confiança, per ser-hi sempre, per treballar com es treballa, per tenir aquesta il·lusió sempre als ulls. I gràcies a tota la cambra, perquè ha sigut un viatge que personalment a mi m'ha permès créixer. M'agradaria també parlar com a vicepresidenta del Parlament i fer extensiu a tota la cambra quelcom que jo he viscut i que desconeixia. I us convidaria a totes les diputades i diputats a fer l'esforç de conèixer aquesta cambra. La desconeixem molt. És una cambra on tenim molta i molta gent al nostre servei o que ens ajuda a fer camí amb qualitat, des dels serveis lingüístics, els lletrats, el Departament d'Infraestructures, el Departament de Comunicació... He tingut la gran sort de descobrir tot això, què hi ha al darrere. I he trobat gent que s'estima la cambra. He trobat gent que porta molt de temps treballant en aquesta institució, però que no està acomodada, que cada vegada que ens hem assentat en una taula per parlar i per treballar, els il·lusiona, els brillen els ulls d'aquells projectes que podrien fer créixer aquesta cambra en tots els àmbits. Us encoratjo, perquè jo, humilment, hi ha algun d'aquests aspectes que desconeixia, i crec que fins i tot seria la nostra obligació conèixer-ho i reconèixer-ho. Per tant, moltes gràcies a tots, perquè han sigut dos mesos i mig d'aprendre molt. I gràcies, començant des dels uixers, que ens acompanyen i ens fan la feina fàcil, fins al secretari general, que fa que tot això funcioni. El dia que agafes el cotxe des de Girona, com avui, i saps que vens cap al Parlament i saps que és l'últim Ple, les coses es veuen diferents, perquè és un dia on passen molts records pel teu pensament i la sort és que molts d'ells són molt bons i són bons perquè han sigut compartits amb molta gent. I m'agradaria acomiadar-me amb unes paraules de l'estimat Raül Romeva, que en principi és amb la persona amb qui vaig iniciar aquest camí. Ell ens recorda molt sovint que afrontem el futur amb el cap alt, la mirada llarga, el verb serè, el cor obert i la mà estesa. Si ho fem així, tindrem un país molt i molt ric i que realment ens representarà a tots. Per tant, som-hi, gent, sempre endavant, seguim treballant i ens fa falta tothom. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat i secretari Pau Juvillà.
En primer lloc, com ha fet el meu predecessor, crec que és de justícia, cal, fer un reconeixement a la Comissió de la Dignitat, que és una comissió, una organització necessària i que ha fet avui aquesta proposta que avui debatrem. Gràcies a aquestes organitzacions, doncs també ens permeten avançar en l'àmbit nacional i, per tant, crec que és de justícia fer aquest agraïment. Deia, aquell 6 de desembre: «Em plau saludar-vos, honorables diputats de Catalunya, dintre d'aquests murs que el destí ha volgut que fossin justament els mateixos que alçà per abatre Catalunya l'usurpador de les nostres llibertats. S'iniciava així, el 6 de desembre de 1932 a tres quarts de quatre i cinc minuts de la tarda, la constitució del Parlament de Catalunya resultant de les eleccions del 20 de novembre del mateix any. «Parlament de Catalunya, obre't de bat a bat als afanys i a les aspiracions, a les il·lusions dels catalans, enunciava Macià en el seu discurs. I afegia: «Honorem aquest Parlament català, el qual, en donar-nos les lleis nostres serà l'impulsor de les llibertats catalanes. D'aquell 6 de desembre de 1932 a l'1 d'octubre de 1938, la darrera sessió abans d'un parèntesi massa llarg, amb un últim acord de resistència i esperança que deia: «La presidència, recollint unes patriòtiques paraules del president de Catalunya i tenint en compte també els suggeriments que li han estat fets per part d'alguns senyors diputats, proposa a la cambra que acordin nomenar una comissió per tal que vagi al front a saludar a tots els combatents. El desembre d'aquell any el feixisme travessaria l'Ebre i el gener de l'any següent entraria amb els seus tancs per l'avinguda Diagonal de Barcelona, anorreant els nostres drets col·lectius, prohibint la nostra llengua, anorreant també i extingint les nostres institucions, també aquest Parlament, convertint-lo en una caserna amb la voluntat d'esborrar-ne qualsevol record. Però no se'n van sortir –no se'n van sortir–, Companys, capturat per la Gestapo i afusellat pel franquisme, va portar la flama del Parlament a la Catalunya del Nord i la va cedir a Josep Irla, l'únic president contemporani que morí sense poder tornar a trepitjar Catalunya, com ell deia, «vell, malalt i pobre. I aquest la cedia a Tarradellas. Així, malgrat la repressió del franquisme, el Parlament, gràcies a la tossuderia i coratge dels exiliats, va poder sobreviure i l'1 d'abril de 1980 es constituïa de nou el Parlament. La presidència d'edat, en la veu de Josep Maria Poblet, unia passat i present, i deia: «Per això heu de comprendre l'emoció que sento, no comparable a cap altra, en el moment d'obrir aquesta assemblea, car no puc oblidar que aviat farà quaranta-vuit anys la inaugurava el més il·lustre dels catalans al darrer temps, Francesc Macià. Com tampoc no puc deixar marginades altres figures que, per entre les parets d'aquesta vella ciutadella, van tenir un paper preponderant, davant les quals cal situar la personalitat de Lluís Companys, afusellat pels enemics de Catalunya, la de qui el va succeir en unes hores de dissort, Josep Irla, i no cal precisar-ho, la de Josep Tarradellas. Un parlament que es va mantenir malgrat l'aplicació de l'article 155 per part d'un estat demofòbic, en un fet que va suposar un clar cas d'imposició de la raó d'estat per sobre de la raó democràtica i de la voluntat de guanyar amb violència institucional allò que els partits polítics defensors de l'Estat havien perdut a les urnes. Dèiem –la CUP– a les nostres conclusions en el dictamen de la Comissió d'Investigació sobre l'Aplicació de l'Article 155 de la Constitució espanyola a Catalunya, impulsada per aquest mateix Parlament..., dèiem –i ho mantenim– que els treballs, testimonis i compareixences de la comissió van posar en evidència que la intervenció de l'Estat en el context de l'aplicació de l'article 155 no només va comportar l'anul·lació de les competències autonòmiques de la Generalitat, sinó que va imposar decisions polítiques i administratives alienes i contràries a aquelles que eren vigents en aquell moment per decisió de les institucions i l'Administració catalanes, i va suspendre i contravenir legislacions, normatives, ordenaments i procediments legítimament en vigor com a resultat de les decisions democràtiques del Parlament, del Govern i dels seus departaments. I malgrat tot –i malgrat tot–, amb preses i presos polítics, amb exiliats i exiliades, amb més de tres mil persones que han patit la repressió, avui tornem a ocupar aquest hemicicle. Deia Montserrat Roig que si hi ha un acte d'amor, aquest és la memòria. I avui estem aquí per dur a terme un acte d'amor, sí, però també un acte de justícia i un acte de reparació i de restitució, per reteixir la nostra història com a nació, de la qual aquest Parlament n'és una peça més. Perquè existeix un fil roig que ens relliga, que ens relliga com a nació que és oberta, plural, diversa i permeable, de la qual aquest Parlament –el Parlament en què estem actualment– n'és part imprescindible, una peça indestriable en la construcció dels Països Catalans, de Fraga a Maó i de Salses a Guardamar. I és aquesta justícia que ens cal, la que exigeix, entre d'altres, reconeixement, responsabilitat i reparació. Reparació en forma de restitució, com s'entén en termes de memòria històrica: la tornada a la situació anterior a la violació de drets. Per això cal unir aquella Generalitat de l'any 1932 amb la que tenim avui, perquè som una mateixa institució, perquè hi ha una continuïtat històrica evident i perquè fer-ho –fer-ho–, reivindicar-la és també reivindicar Macià, Companys, Irla i a totes aquelles i aquells que van treballar, han treballat i treballen per l'avanç nacional i l'avanç social del nostre poble. Deia Macià, com s'ha recordat anteriorment, en aquella sessió de constitució d'ara fa gairebé noranta anys que som, per l'unànime voler del poble, en l'autèntic camí de les llibertats de Catalunya. Fem-ho possible aquesta catorzena legislatura. Moltes gràcies.
I a continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades, conselleres... Una abraçada a la diputada Caula, no hi és ara, però en tot cas... [[L'orador riu.]] Bé, aquesta és una proposta de resolució que entenem que té sentit debatre avui perquè estem a l'inici de la legislatura, però que, com bé apuntava la diputada Caula, segurament hauria tingut sentit fer-ho l'any 80. Però, en qualsevol cas, volem agrair l'oportunitat, volem agrair a la Comissió de la Dignitat la iniciativa i també a la presidenta Borràs que hagi rebut la iniciativa. I, doncs, celebrem poder-ho fer des d'un acord amb diferents grups de la cambra. Es tracta d'una proposta, com s'ha dit, que pretén abordar una qüestió de justícia històrica, però que no per això té menys sentit en el moment actual. De fet, enmig d'un conflicte polític com el que estem vivint, que és un conflicte que gira al voltant de la sobirania, doncs, té tot el sentit del món. I, justament, perquè és una qüestió al voltant de la sobirania, crec que connecta amb les principals problemàtiques, amb les principals demandes de la Catalunya d'avui, perquè en un món globalitzat on els principals problemes com la pandèmia, com l'emergència climàtica, com la pobresa, com les desigualtats, doncs, tenen una naturalesa clarament local, però que impacten de ple i de forma diferenciada a nivell local i a nivell regional, i que requereixen respostes específiques a cada territori; doncs, té sentit pensar en com articulem les diferents sobiranies. I, a més a més, en un context, en un moment en què la ciutadania reclama ser partícip de les decisions col·lectives i en què és evident que Catalunya ha manifestat més que mai la seva voluntat d'autogovernar-se. Per tant, en aquest context, la proposta que es porta avui aquí té sentit en el debat sobre la sobirania, no?, sobre qui pren les decisions, sobre com es gestionen els recursos col·lectius, sobre com s'articulen les diferents escales de govern. ¿O és que ens pensem que la capacitat de donar resposta a una crisi pandèmica com la que hem viscut, per prendre decisions com a comunitat política que som, o per dotar-nos de recursos públics suficients per fer-hi front no és una qüestió de sobirania? ¿O no és una qüestió de sobirania garantir el dret a l'habitatge, garantir la gestió pública de l'aigua o decidir el model energètic o el model aeroportuari? Però bé, abans de retornar el sentit vigent que crec que té aquesta proposta, sí que m'agradaria fer algun apunt més sobre la justícia històrica, també llegint les esmenes que ha presentat el Grup de Ciutadans. Mirin, que el Parlament actual es regeixi per la Constitució del 78 i per l'Estatut del 2006 retallat el 2010, creiem que no és incompatible amb el reconeixement del fil històric d'aquesta institució. I creiem que és un fet i no una opinió, doncs, que la recuperació de la Generalitat l'any 1977 va ser anterior a la Constitució del 78. De fet, qui va convocar les eleccions al Parlament el març del 1980 va ser el president Tarradellas, no va ser un altre, i ho va fer a través d'un decret publicat al DOGC i publicat també al BOE. Per tant, el fil històric existeix i això no és una opinió, això és un fet. I més enllà del fet de la numeració de la legislatura, sobre la qual podem discutir, alguns arguments que es plantegen en l'esmena de Ciutadans..., no?, que ens plantegen que el senyor Aragonès no hauria de ser considerat el 132è president, sinó l'onzè, però, en canvi, no tenen cap problema en donar continuïtat a la monarquia borbònica, no? Per tant... [[aplaudiments]] , apliquem això segons quin sentit. Però bé, deia que més enllà de la numeració de les legislatures, el canvi que avui proposem es justifica justament per evitar reinterpretacions de la història com les que sovint, a vegades, ens tenen habituats alguns grups que s'autoanomenen constitucionalistes. Per cert, defensors d'una constitució, la del 78, que és evident que ha evolucionat en una clau recentralitzadora i que avui clarament –i no ho podem negar– constreny la voluntat, com una camisa de força, i els anhels de sobirania d'una gran majoria del poble i de la ciutadania de Catalunya. Aquest marc constitucional no ens serveix. Cal superar-lo, n'hem de ser conscients. No podem entendre el marc constitucional vigent com un cadenat del qual no se'n pot sortir. Calen noves solucions, solucions més imaginatives, i, per tant, entendre el Parlament i la Generalitat des de la seva perspectiva històrica crec que obre justament noves oportunitats de transformació, noves oportunitats de marcs constituents possibles. I això em porta també a la necessitat de recuperar el fil de la història de la Generalitat republicana, la de la República Catalana en el marc d'una federació ibèrica proclamada pel president Macià el 14 d'abril del 31. I la de l'Estat Català dins d'una república federal espanyola formulada pel president Companys el 6 d'octubre del 34. Perquè això és el que van proclamar Macià i Companys. Dues proclames que claríssimament pretenien, des de la sobirania de Catalunya, ser motor de canvi per fer una Espanya diferent. No ho oblidem, tampoc, això. I aquesta fórmula que ens plantejaven de fet no era nova. Com bé explica en Xavier Domènech en el seu darrer llibre, aquesta fórmula materialitzava, no?, o ja es va materialitzar en el projecte fallit de constitució de la Primera República del 1873, per cert, presidida per un català, per Francesc Pi i Margall. Hi faig referència no només per una qüestió de nou de justícia històrica, sinó perquè per entendre el procés de restauració de la Generalitat amb la Segona República, cal fer retrospectiva també al Sexenni Democràtic i a la posterior restauració borbònica. Però hi faig referència perquè aquella és una època que expressa tota una sèrie de conflictivitat no resolta encara avui, però també perquè la fórmula que ens plantejaven Macià i Companys i que s'expressa en el projecte de constitució de la Primera República de 1873, crec que hauria de ser considerat, també avui, com una possible fórmula de solució a l'actual conflicte polític. I la clau d'aquesta fórmula, a diferència de la Constitució del 78, rau en el principi d'igualtat entre territoris que decideixen federar-se, i no en el principi de jerarquia. Aquell projecte de Constitució de 1873 reconeixia l'existència de diversos estats, per tant reconeixia Espanya com un estat plurinacional i articulava la sobirania a diferents escales. És la idea que després recuperaria Valentí Almirall quan es referia a l'estat federal com un estat compost, format per diversos estats sobirans, essent la sobirania d'aquests l'originària i la de l'estat federal la delegada. Un matís no menys important. I, de fet, és sota aquesta mirada d'igualtat i no de jerarquia que pren sentit el dret a l'autodeterminació, un dret que actualment, és cert, l'Estat espanyol es nega a reconèixer, emparant-se justament en la lògica de la jerarquia. I és precisament per això que torna a tenir sentit recuperar la connexió amb la Segona República, perquè en el Pacte de Sant Sebastià que donà lloc al procés constituent del qual nasqué la Segona República, hi havia un element essencial que era que el republicanisme espanyol reconeixia el dret a l'autodeterminació. I és el Pacte de Sant Sebastià, subscrit per Francesc Macià i per Niceto Alcalá-Zamora el que marca l'inici d'aquesta Segona República. És veritat que després tots sabem com va evolucionar la història, però no oblidem, tampoc, d'on venim en aquest sentit. En definitiva, crec que darrere d'aquesta proposta de resolució, que és una qüestió de justícia històrica, com s'ha apuntat, hi ha també una reivindicació i el reconeixement d'un fil conductor que ens ha de permetre, no?, doncs, posar en valor les institucions catalanes i sobretot posar en valor allò que representen, que no és altra cosa que la voluntat d'autogovernar-nos. I amb això acabo: crec que aquest fil històric ens ha de fer respectar i posar sempre en valor les nostres institucions, i a vegades tinc la sensació que no ha estat així. Per tant, no ho perdem de vista. I també els he de dir que, justament per aquest fil històric, jo espero que la Generalitat de Catalunya d'avui estigui sempre al servei de la millora de l'autogovern, sigui amb la millora del finançament, sigui reclamant noves competències o lluitant pel blindatge de les competències que ja tenim, perquè tot això també és guanyar sobirania i també ens connecta amb el Parlament republicà de 1932. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Parés. Ara, a continuació, per posicionar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula el senyor Ignacio Martín, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Bé; gràcies, presidenta. Bé, primer de tot, en primer lloc, vull manifestar el meu escalf i la meva simpatia per les paraules que acaba de proferir la senyora Anna Caula, la diputada Caula, perquè realment és un goig poder mantenir una relació cordial, amable i educada, correcta i respectuosa sempre, amb una persona amb la qual difereixes en molts aspectes, des del punt de vista ideològic, des del punt de vista del debat sobre l'eix nacional, l'anomenat «eix nacional, o l'anomenat «eix ideològic. La veritat és que és un goig tenir una companya com tu, Anna, i et vull agrair aquest temps de companyia aquí al Parlament de Catalunya. D'altra banda, vull començar la meva intervenció fent esment de la intervenció del senyor Parés, que m'ha fet pensar precisament en un personatge que sobrevola aquesta sessió, que és el personatge de Josep Tarradellas. Deia Tarradellas que una de les característiques principals dels nostres comunistes, dels comunistes catalans, és que ells, a més de comunistes, són nacionalistes. I exactament la seva intervenció, senyor Parés, com la d'altres diputats d'En Comú Podem, i en definitiva fins i tot dels seus socis a Madrid, de Podemos..., el que em fa l'efecte totalment és que assumeixen fil per randa els arguments dels partits nacionalistes i, per tant, crec que és important també recordar la figura de Tarradellas en aquest moment en què ens trobem, davant d'una iniciativa parlamentària que el que vol és fer un exercici de revisionisme històric sense parió. El fet d'intentar establir aquest canvi de la numeració al Parlament de Catalunya, efectivament, com diem a la nostra esmena, és absolutament contradictori amb el fet que es digui que Catalunya té o ha tingut cent trenta-dos presidents al llarg de la seva història i que només tingui tretze o catorze legislatures. Si realment haguéssim d'acceptar aquesta lògica revisionista de dir «canviem el número 13 pel número 14, hauríem d'acceptar que lògicament Catalunya només ha tingut onze presidents en temps democràtics, perquè és evident que els anteriors al període republicà, els que venen abans de Macià i Companys, personatges que òbviament tenen moltes ombres, a parer nostre moltes més ombres que no llums..., doncs, jo crec que, si més no per ser consistents i coherents, s'hauria d'admetre que és absolutament ridícul dir que Catalunya ha tingut cent trenta-dos presidents al llarg de la seva història. Sobretot perquè es parla d'una institució, la de la Diputació General de la Corona d'Aragó, que no té absolutament res a veure amb la Generalitat de Catalunya, que es va establir –que no restablir, establir– durant el temps de la República. Per cert, idea d'un andalús, el senyor Fernando de los Ríos, un diputat socialista, que va proposar aquest nom per al que serien les institucions de l'autogovern de Catalunya. Ho dic perquè crec que és important tenir present quina és la trajectòria històrica de les nostres institucions. I des d'aquest punt de vista, jo crec que aquesta pretensió d'establir aquesta correlació entre el que va ser la República i el període democràtic iniciat, encetat, l'any 78 és una pretensió clara de menystenir, de tornar a intentar, en la mesura de les seves possibilitats..., de tornar a deixar en mal lloc el que és el nostre sistema autonòmic, el nostre Estat constitucional des de l'any 78, el que vostès anomenen despectivament «el règim del 78. Doncs, el que vostès anomenen «règim del 78 és una democràcia liberal consolidada, considerada a tot el món com una de les democràcies més avançades del món, més completes del món, i no té absolutament res a veure amb el que vostès presenten com un estat opressor, antidemocràtic, en el qual hi ha presos polítics, etcètera, sinó que, hi insisteixo, és una democràcia absolutament reconeguda i amb un gran prestigi internacional. Per tant, intentar vincular aquell experiment democràtic entre l'any 31 i l'any 36, de la República, relacionar-ho amb l'actual conjuntura, jo crec que, si més no, és més que discutible. Per cert, quan parlem –i també des del grup d'En Comú Podem, però també des de la resta de grups– i es reivindica la figura de Lluís Companys, i es diu sovint que diguem-ne que qui va estroncar la legitimitat d'aquell Govern republicà els anys trenta va ser el cop d'estat feixista del dictador Franco, vull recordar que el primer que va posar en risc el nostre autogovern i qui va provocar, lògicament, la suspensió de l'autonomia de Catalunya l'any 34 va ser precisament el senyor Companys amb el seu cop contra la República del 6 d'octubre del 34, un cop d'estat a la República, que vull recordar per cert que va causar fins a quaranta-sis morts i que va haver de ser sufocat per les forces de l'ordre, perquè va generar terror als carrers de Catalunya. No podem oblidar la història, no podem caure en el maniqueisme de la història de pretendre que uns són els bons, sempre bons, sempre boníssims, i els altres els dolents, sempre dolents, sempre dolentíssims. La pretensió de canviar aquesta numeració de les legislatures a Catalunya té un clar lligam amb aquells que pretenen presentar la història de Catalunya com una història de guerra o de confrontació entre Catalunya i ja no la resta d'Espanya sinó Catalunya i Espanya. Per descomptat, nosaltres, des de Ciutadans, per rigor històric, mai no caurem en aquesta pretensió d'assumir aquesta visió de la història bel·licista entre Catalunya i la resta d'Espanya, o entre Catalunya, com fan vostès, i Espanya, és a dir, com si fossin dos ens que no han tingut res a veure. No hi ha hagut una guerra entre Espanya i Catalunya, ni de bon tros. Les misèries, els temps foscos que ha patit el nostre país, el conjunt d'Espanya, han estat en molts casos participats, de manera tan entusiasta com en altres parts d'Espanya, per catalans. Vull recordar que l'alçament militar del general Franco va rebre el suport d'una part important de la població de Catalunya i també d'elits econòmiques de Catalunya, com d'altres parts d'Espanya. Exactament igual que hi ha hagut moments històrics molt brillants de la nostra història democràtica o predemocràtica, però en tot cas protodemocràtica, en què, efectivament, hi ha hagut grans homes, grans prohoms intel·lectuals com el senyor Francesc Pi i Margall, un filòsof conegut arreu del món per la seva obra teòrica des del punt de vista de l'anàlisi de les nacionalitats. I, des d'aquest punt de vista, jo crec que s'ha de posar en valor aquesta qualitat intel·lectual que hi ha hagut a la política catalana per part de personatges com Francesc Pi i Margall o fins i tot la importància que han tingut altres catalans a la Primera República espanyola, com el senyor Estanislau Figueras o el mateix Pi i Margall. Jo crec que el que es pretén amb aquesta iniciativa és bàsicament tornar a fer un revisionisme històric, tornar a la idea de bons contra dolents, Espanya contra Catalunya, i crec que això és pervers. A mi realment em sembla lamentable que alguns s'avinguin a aquesta mena d'iniciatives que l'única cosa que fan és intentar soscavar el nostre ordenament democràtic actual, soscavar el prestigi de les nostres institucions i menystenir la història de Catalunya. La història de Catalunya és molt complexa; caure en un maniqueisme, hi insisteixo, de presentar uns com a sants i els altres com a dimonis crec que no ens fa cap bé, per Catalunya i per tot Espanya. A la resta d'Espanya, òbviament, aquest discurs que estic fent aquí ara exactament es podria aplicar de forma absolutament coherent i amb la mateixa intensitat. Vostès, els mateixos que presenten aquesta iniciativa, són els que presenten la Guerra de Successió espanyola com una guerra de secessió de Catalunya contra Espanya, com si aquí no hi hagués hagut partidaris dels Borbons i partidaris dels Àustries; com si aquell conflicte bèl·lic no hagués estat un conflicte entre potències europees i no un conflicte, com vostès pretenen, entre Catalunya i Espanya. I hi ha altres episodis històrics que vostès directament els presenten de forma espúria. Presenten la dictadura de Primo de Rivera com una dictadura, una vegada més, de Catalunya contra Espanya. I els vull recordar el que diu l'historiador Shlomo Ben-Ami, un home molt prestigiós, que crec que no és de Belchite, i, per tant, diguem-ne que parla..., pel supremacisme d'alguns, té una pàtina de legitimitat perquè és un home israelià, i el que diu Shlomo Ben-Ami és que qui va crear el clima histèric per l'alçament del senyor Primo de Rivera –que en aquell moment, per cert, era una alta autoritat militar a Barcelona– va ser precisament la burgesia catalana. Per tant, les misèries de la història d'Espanya, els totalitarismes, els autoritarismes que hi ha hagut a Espanya són en bona mesura, per la seva part alíquota, també responsabilitat dels catalans. Deixem de presentar la història com ens interessi i de fer revisionisme històric inventant-nos la història com a cadascú li ve de gust. Jo crec que és moment per ser rigorosos, per intentar en la mesura del possible fer una tasca parlamentària que sigui útil, que no sigui una cosa absolutament banal, que no serveixi per a absolutament res. I jo crec que aquest canvi històric i aquesta pretensió de tornar a menystenir el nostre present, aquests quaranta anys de convivència, aquests quaranta anys de Constitució espanyola, des de l'any 78, que hem tingut, amb un règim autonòmic, amb un nivell d'autonomia per a Catalunya que no té parió a altres estats del món..., crec que és important que tinguem molt present el que tenim i que no estiguem tot el dia tenint una nostàlgia absolutament distorsionada del que és la història d'un període com el republicà, que va tenir, recordem-ho, llums i ombres. Quan parlem de Tarradellas, vull recordar el que deia Tarradellas a principis de la Transició, quan va dir que el que estava creant Jordi Pujol a Catalunya era una mena de dictadura blanca. Per tant, siguem rigorosos amb la història i deixem d'intentar jugar a fer màgia i revisionisme històric, que no condueix enlloc.
Moltes gràcies. A continuació, finalment, els grups parlamentaris restants tindran un únic torn d'intervenció de deu minuts per posicionar-se. Té ara la paraula el diputat Raúl Moreno, en nom del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades... Senyora Caula, ens afegim, en nom de tot el nostre grup parlamentari, a desitjar-li encerts, a desitjar-li un bon camí, a agrair-li la seva predisposició sempre al diàleg i el seu tarannà personal, que ha fet, doncs, que el nostre pas, el seu pas per aquest Parlament –nosaltres hi continuem– hagi estat un plaer compartir-lo amb vostè, des de la discrepància política, però des de l'admiració i el respecte personal que ens hem de tenir tots els diputats i diputades. Després d'un llarg període de negociació de formació del Govern, que gairebé exhaureix el termini per convocar unes eleccions de manera automàtica, després de més d'un any de pandèmia, després de més d'un any també de que el president Torra donés per «finiquitada la legislatura perquè el seu Govern estava trencat, després de tot això considerem que quan tornem i es posa en marxa el Parlament la ciutadania hauria d'intentar veure que la nostra tasca passa per prioritzar aquells temes que són cabdals en el seu dia a dia, que els preocupen, que pot ser la sortida de la pandèmia, que pot ser la recuperació econòmica, la recuperació social per no deixar ningú enrere, per la reactivació del sector turístic, per altres temes absolutament importants i d'urgència extraordinària. Els grups independentistes que avui signen aquesta proposta de resolució –Esquerra, Junts per Cat, la CUP– i els grups filoindependentistes, com els comuns [[remor de veus]] consideren d'urgència extraordinària una proposta de resolució sobre el canvi de la numeració de les legislatures del Parlament de Catalunya, que, si s'aprovés, passaria de la tretzena legislatura a la catorzena, i comptar-les a partir de la primera legislatura, iniciada el 6 de desembre del 32 durant la Segona República espanyola; l'única legislatura constituïda en una república que va representar un període històric d'apertura, de conquesta d'alguns dels drets socials que encara avui estem gaudint, de la revolució feminista, també es deia aquí, i que, desafortunadament, va ser interrompuda per una guerra civil i per quaranta anys d'una dictadura salvatge, de repressió, de manca de llibertats, de feixisme que va obligar a l'exili dels representants del Parlament de Catalunya, de les seves institucions i de milers d'espanyols, d'espanyoles, de catalans i de catalanes. Es tracta, per tant, de dos períodes històrics absolutament diferenciats, la Segona República, una dictadura, i, a partir de la Constitució del 78, d'un tercer, d'una monarquia parlamentària referendada per una majoria importantíssima d'un 91 per cent de catalans i de catalanes. Considerem que els signants d'aquesta proposta confonen el reconeixement de la legislatura republicana o fins i tot d'una continuïtat de la institució del Parlament de Catalunya amb el número de la legislatura, que té com a objectiu fonamental endreçar, ordenar, enumerar aquests períodes històrics diferenciats. En el cas de l'actual numeració de la nostra tretzena legislatura del Parlament de Catalunya, a l'igual que en el cas de les Corts Generals, és l'entrada en vigor de la Constitució espanyola del 78 i de l'Estatut d'autonomia del 79. És el mateix Estatut de Sau, que parla en el seu preàmbul del procés de recuperació de les llibertats democràtiques, que el poble de Catalunya recobra les seves institucions d'autogovern fent referència, efectivament, a la recuperació de les institucions en un nou període, en un nou període, com així va ser a partir de la sessió constitutiva d'aquest Parlament l'any 1980. Aquella va ser la nostra primera legislatura, que va obrir un nou temps per a Espanya i per a Catalunya de recuperació de les seves institucions, del període més llarg de pau i de progrés del nostre país, de construcció d'institucions democràtiques, de consolidació d'un estat del benestar, de reconeixement de la pluralitat de les llibertats, de la concòrdia i de la integració al projecte europeu. Quaranta-dos anys portem en aquest període amb totes les dificultats, però també amb totes les oportunitats d'un sistema democràtic imperfecte, com tots els sistemes, però avui Espanya i, per tant, Catalunya formen part d'una democràcia consolidada, d'un estat de dret dels més avançats del món i d'un dels països més lliures i segurs del món. I no és un èxit particular. No és l'èxit d'un partit o d'un altre, és un èxit col·lectiu que cal posar en valor. I poder defensar o no aquest darrer període no posa en perill l'existència ni l'oblit ni la consideració d'altres legislatures en altres períodes històrics tant a Catalunya com a la resta d'Espanya. Només que l'inici de la numeració en altres períodes respondria a un moment històric o a un marc constitucional diferent. A més, en el cas que ens ocupa, parlem de dos marcs constitucionals separats per quaranta anys de dictadura que no cal oblidar, si és que el que es vol és recuperar i reivindicar la memòria històrica. Però aquesta proposta de resolució, per moltes voltes que se li vulgui donar, per moltes justificacions històriques que es vulguin aportar, no va de reivindicar la memòria històrica ni tan sols les institucions catalanes interrompudes per la Guerra Civil. Sota el nostre punt de vista, aquesta proposta de resolució és un exemple més de la conveniència de l'independentisme d'adaptar la història al seu relat polític. No és el primer cop que ho fan i, de fet, ja n'estem acostumats. Fa poc més de quinze dies, triàvem el 132è president de la Generalitat, el darrer d'una llarga llista de presidents de la Generalitat, fruit d'una interpretació històrica que va recuperar Jordi Pujol amb el que va construir un discurs polític i historiogràfic que encara perdura en el nostre temps. La realitat és que el president Aragonès és l'onzè president de la Generalitat de Catalunya en la tretzena legislatura, triat democràticament per una majoria parlamentària fruit de la voluntat ciutadana expressada en unes eleccions democràtiques convocades per un parlament autonòmic que forma part d'un estat democràtic. No és la legislatura, com diuen vostès, d'una Generalitat republicana. Poden insistir, poden intentar reescriure la realitat o fins i tot la història insistint en un relat interessat, en un relat de part. Poden creure's que viuen en una Catalunya republicana. És respectable, però és que no és veritat. Ara, reconèixer que el president Aragonès és, per exemple, l'onzè president de la Generalitat invalida la resta de presidents de períodes anteriors a l'actual? No. Canviar el número de la legislatura, ens apropa més a una realitat republicana? No. Reconèixer que aquesta és la tretzena legislatura invalida reconèixer que va haver-hi una legislatura durant la Segona República? No. O fins i tot que pot existir un continu històric de la Generalitat de Catalunya des de l'any 31 fins a la seva recuperació l'any 80 en un marc democràtic? Clar que pot existir aquest reconeixement. Per reconèixer aquesta continuïtat, no cal canviar un element de classificació dels períodes històrics, perquè, insistim, són períodes històrics diferents. No ajuntin una república amb una monarquia parlamentària, tot i que sigui per respecte a qui va lluitar la República. No hi ha continuïtat republicana. No estem vivint en una república en aquests moments. En tot cas, si volen reconèixer com a primera l'única legislatura de la Segona República, doncs, deixin de dir que tenim 132 presidents de la Generalitat, però posin-se d'acord, posin-se d'acord. L'únic interès que hi veiem és relacionar el període republicà amb el concepte imaginari de Catalunya republicana que el president Aragonès citava en el seu discurs d'investidura o quan parlen del Consell per la República com un element que participa en la governabilitat de Catalunya o de l'existència de presidents legítims per sobre del president de la Generalitat, discursos que l'únic que fan és malmetre les nostres institucions. No hi ha un règim del 78, no hi ha repressió a Catalunya i una part molt important que no viu amb repressió a Catalunya i que també s'ha de tenir en compte. Siguem seriosos quan volem fer aquest marc mental al que nosaltres no ens hi sumen. Són molts els actes que anualment fem per commemorar la Segona República. Parlem sovint del paper de les institucions catalanes durant aquest període, amb diversitat d'opinions i de visions. I cal fer-los, cal seguir fent-los i cal treballar per la recuperació de la memòria històrica i fer-lo també..., per fer-lo cal respectar també la seva ordenació. Un sistema d'ordenació i classificació en què es basen no només les Corts Generals, sinó la resta de sistemes parlamentaris autonòmics i es fa d'aquesta manera per un principi bàsic de classificació i ordenació documental, com és el de l'homogeneïtzació de criteris. La seva proposta va en contra d'aquest principi general i, en definitiva, va en contra de la mateixa eficiència del sistema d'ordenació, dificultant aspectes com la mateixa consulta documental als sistemes del Parlament. No parlo d'impediments jurídics. Parlo de les conseqüències que la implementació tècnica i el cost econòmic associat en el cas d'aquesta proposta de resolució pot tenir si surt endavant. Votarem en contra d'aquesta proposta de resolució perquè no compartim el contingut, perquè no compartim la forma i perquè creiem que cal centrar-se en la política de les coses i no en les coses de la política. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el senyor Manuel Acosta.
Gràcies, presidenta. Debo confesar el estupor que me causó el conocimiento de la propuesta de resolución que estamos debatiendo en este Pleno. ¿De veras creen ustedes, señores diputados firmantes, que pueden permitirse el lujo de discutir de asuntos tan triviales, tan fuera de todo rigor y tan eminentemente ideológicos? Además, han utilizado ustedes el procedimiento de urgencia extraordinaria, con la urgencia sanitaria, económica, social que estamos sufriendo. ¿Cómo se lo cuentan eso a nuestros conciudadanos? De verdad, ustedes lo que tendrían que hacer es dedicarse a trabajar en cuerpo y alma por solucionar los problemas reales de los catalanes. Es decir, el paro, la crisis sanitaria, la caída del tejido empresarial como consecuencia de la nefasta gestión de la crisis del covid, también del procés. Y, por otra parte, pues, el creciente grado de inseguridad en nuestras calles, en nuestros barrios, el invierno demográfico, la lacra de la ocupación y la falta de libertad de expresión para los castellanoparlantes. Yo les propongo, sin ánimo de ser exhaustivo, una serie de datos históricos para que reconozcan ustedes que su intento de suplantar la decimotercera legislatura por la decimocuarta carece de todo rigor. En primer lugar, la Generalidad de Cataluña, entidad institucional en que se organiza políticamente Catalunya a raíz de la Constitución española y del Estatuto de autonomía, nace en 1932. Antes de esa fecha, antes de 1932, no ha existido nunca en la historia de Catalunya ningún organismo que se denominase o que se haya denominado Generalidad de Cataluña. Y mucho menos que haya tenido competencias similares. Por otro lado, durante la época del reinado de Jaime I el Conquistador, el rey de la Corona de Aragón, en el siglo XIII, nacen en las Cortes. Es decir, la unión de los tres brazos, es decir, los estamentos privilegiados, a saber: nobleza, alto clero y patriciado urbano, con el rey. El rey era quien ostentaba única y exclusivamente el poder legislativo y tenía capacidad de convocar a los tres brazos para reunirse en Cortes cuando necesitaba dinero y hombres para sus campañas militares. Si las Cortes le concedían ese dinero solicitado, el rey les otorgaba privilegios y tierras. Hay que tener en cuenta, también, que la mayoría del pueblo catalán, el 95 por ciento, no estaba representado en las Cortes, sino que la mayoría o, por decir, todos los privilegios que arrancaban los tres brazos al rey, pues, eran beneficiados el 5 por ciento de la población. Bien, vayamos a analizar el término de «General de Cataluña. Nace en las Cortes de 1300 y se refiere a los tres brazos, pero a partir de 1301, cuando las Cortes conceden un dinero al rey, pero a cargo de todo el pueblo, se elige a unos delegados, a unos diputados para supervisar la tarea recaudatoria. Estos se organizan y constituyen el General de Cataluña. Posteriormente, se reorganiza, se consolida y se denominará Diputación del General de Catalunya. Bien, demos un salto en la historia. Nos vamos al 14 de abril de 1931. Lluís Companys, desde el balcón del Ayuntamiento de Barcelona, proclama la Segunda República española. Horas después, Francesc Macià proclama el estado catalán dentro de la federación de pueblos ibéricos. Pero luego rectifica y opta por la creación de la Generalidad de Cataluña el 9 de mayo del mismo año. A continuación, se promulga el Estatuto de autonomía y, como consecuencia, se constituye el Parlament de Cataluña y su primera y única legislatura. Esto perdurará, como bien saben ustedes, pues, hasta el 1 de abril de 1939. Tras la ley de reforma política de 1976 se instaura en España un nuevo régimen basado en la Constitución de 1978, que dará lugar a la rehabilitación, la recuperación de la Generalidad de Cataluña, se le otorgará un nuevo Estatuto. Y, por lo tanto, a partir de 1980 empieza a funcionar la primera legislatura de esta nueva etapa. Bien, com diuen al meu poble «de desagraïts, l'infern n'és ple. És per això que els hi vull preguntar si volen vostès presumir de ser hereus naturals de la Generalitat republicana? Tanmateix, faré cinc cèntims, donaré unes dades històriques, per tal que reflexionin envers això i que ho facin d'una manera desapassionada. L'ambient d'agitació social i terrorisme que es va iniciar al maig de 1931 i que es va concretar en la crema d'un centenar d'edificis religiosos a tot Espanya va perdurar durant tota la Segona República. Un parell d'exemples només posaré. Vaga general el setembre a Barcelona amb agressions als carrers, sis morts, quaranta-tres ferits. Aquest va ser el saldo. Gener de 1932, va esclatar un moviment subversiu comunista a la conca del Llobregat amb ocupació violenta de terres i ajuntaments. Bé, com que el govern d'Azaña va ser incapaç de garantir l'ordre públic, es van convocar noves eleccions el novembre de 1933 –per cert, les primeres en les quals les dones van poder exercir el seu dret al vot–, que van atorgar la victòria als partits de centre i dreta. Els partits d'esquerra no van encaixar bé la derrota i van esperonar-se per tal d'enderrocar el Govern per la via que fos. Concretament, Esquerra Republicana de Catalunya va organitzar la Revolució d'Octubre de 1934, com va explicar fil per randa el conseller Dencàs, en una sessió parlamentària posterior, el 5 de maig de 1936 –ho podeu consultar a les actes d'aquesta casa. El 5 d'octubre, Aliança Obrera i Estat Català, amb l'organització també de la Generalitat de Catalunya, van proclamar la vaga general revolucionària a tot Catalunya el dia 6 d'octubre de 1934, la Generalitat de Catalunya va lliurar quatre mil armes a la plaça Universitat. I, finalment, el dia 7, a Barcelona, i el dia 11, a Sabadell, va finalitzar aquesta revolta amb un saldo general de quaranta-sis morts i cent disset ferits greus. Bé, des de l'inici de la Guerra Civil, la Generalitat va confiscar tots els diaris de dretes i també va aplicar una fèrria censura envers els altres. També va iniciar una brutal persecució a persones de dretes, a anarquistes de la CNT-FAI, a comunistes trotskistes del POUM, també a empresaris, propietaris, catòlics, sacerdots i religiosos. A Companys no li va tremolar el pols per dictar sentències de mort, com aquesta que els mostro aquí a continuació, amb el seu segell personal de president de la Generalitat; i fou el responsable de vuit mil morts, com queda constància en aquest llistat que poso al seu abast, per si volen retre alguna vegada un homenatge a aquestes víctimes. Finalment..., en conclusión, estamos aquí para trabajar, para solucionar los problemas reales de los catalanes y, por lo tanto, les pido que dejen de perder el tiempo con superficialidades ideológicas. La creación de la Generalidad de Cataluña data de 1932; por lo tanto, es una burda falacia intentar equiparar dos instituciones de signo tan diferente como la antigua e histórica Diputación del General de Cataluña con la actual Generalidad de Cataluña. Tres: es absurdo hablar de 132 presidentes de la Generalidad, y es ridículo que el señor Aragonès, con ese talante antimonárquico y anticlerical, se denomine, se autoproclame, sucesor de un obispo, el obispo de Gerona, Berenguer de Cruïlles. No podemos sentirnos –cuatro– orgullosos de ser herederos de la Generalidad de la Segunda República, uno de los periodos más oscuros y más dramáticos de toda nuestra historia; y, cinco, la Constitución vigente es la que da sentido, ordena y vertebra todas y cada una de las legislaturas que se van desarrollando a lo largo de un periodo de validez. Para finalizar, con toda la humildad, quisiera suplicarles, quisiera rogarles, que defiendan sus ideas con toda la vehemencia, con toda la determinación que consideren oportuno, pero, por favor, no prostituyan la historia. Aunque el literato francés Beaumarchais dijera aquello de «calumniad, calumniad, que algo queda, yo prefiero acogerme –y les invito a que lo hagan ustedes también– a lo que escribió hace más de dos mil años Cicerón: «La historia es verdaderamente testigo de los tiempos, luz de la verdad, vida de la memoria, maestra de la vida y mensajera...
Se li ha acabat el temps, senyor Acosta.
...de la antigüedad. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari Mixt, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. El senyor Francesc de Dalmases ha fet una reivindicació del revisionisme històric com a pràctica política. El problema és que aquesta pràctica acaba sent sempre profundament selectiva: quan els hi convé l'apliquen i quan no els hi convé no l'apliquen. Posaré només un exemple, en tindríem moltíssims més: el considerat per vostès primer president de la Generalitat de Catalunya en aquest llistat delirant dels 132 presidents, s'ha dit abans, Berenguer de Cruïlles, any 1359, resulta que era el principal inquisidor de la seva època; dubto molt que hagués passat la prova del cotó del Memorial Democràtic, per no parlar directament de la conselleria de feminismes de recent creació. Per evitar aquest tipus de debats ridículs, a més d'estèrils, que a més convertirien aquest Parlament en una facultat d'història i no en una cambra legislativa –de fet, és el que avui ha passat amb bastant poca fortuna, per cert–, cal establir una clara diferència: una cosa és la història, que efectivament cal conèixer i no oblidar mai, i una altra cosa són les institucions democràtiques, que s'adapten a la realitat canviant i que no poden estar eternament sotmeses a la interpretació subjectiva que cadascú faci dels esdeveniments històrics. Aquesta idea tan senzilla, tan simple, va guiar l'acció política sempre de Tarradellas. De fet, la proposta que aproven avui no deixa de ser una esmena a la totalitat a l'acció política de Tarradellas, una obra, la seva, molt més meritòria que la de la immensa majoria dels seus antecessors, per no parlar, no vull ser cruel, dels seus successors, sobretot dels quatre darrers. Gràcies.
A continuació, per indicar les esmenes que s'accepten i el text que es posa a votació, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases, en nom dels quatre grups proposants, per un temps màxim de dos minuts. [[Remor de veus.]]
Gràcies, presidenta. Una mica sorprenent com ha anat, com ha evolucionat, el debat. Afortunadament, al Parlament, hi ha una majoria de dones, cada vegada més creixent, i permet fer més d'una cosa alhora. Per tant, a vegades tenim la sensació que Ciutadans se'n van, però els seus arguments es queden, perquè al matí hem parlat d'un govern, d'un govern que governa, que parla d'empresa, que parla dels més desafavorits, que parla de tots els reptes que tenim de futur; però també al vespre podem parlar de memòria històrica, és perfectament compatible. I, per tant, això del que toca i el que no toca ens ha sorprès una mica. Lo de filoindependentistes també; ho dissimulen, eh?, ho dissimulen molt, però... (veu de fons), no ja, sí, ha estat un... I... (Veus de fons.) Sí. En tot cas, en nom dels grups que hem presentat, evidentment, acceptem l'esmena que vam presentar conjuntament per poder definir el moment en què té efecte aquesta proposta. I sobre l'esmena de Ciutadans, sí, una sorpresa que Berenguer de Cruïlles, escollit a les Corts de Cervera el 1359, era un home de 1359. Sí, la metafísica deia una altra cosa, però la realitat històrica diu aquesta. I que no hi ha una coherència entre el nombre de presidents i el nombre de legislatures, doncs, també jo crec que no cal..., vull dir, ho dic amb tot el respecte, eh? Jo crec que no cal fer una lliçó d'història per entendre per què passa això. En tot cas, sí que vull recordar –ja acabo, presidenta– que el 24 octubre del 71, l'Assemblea de Nacions Unides va reconèixer la tradició parlamentària d'aquest país quan Pau Casals va dir: «Jo soc català. Catalunya és avui una regió d'Espanya, però què ha estat Catalunya? Catalunya ha estat la nació més gran del món. Jo us explicaré el perquè: Catalunya va tenir el primer Parlament molt abans que Anglaterra. Catalunya va tenir les Primeres Nacions Unides, al segle XI. Totes les autoritats de Catalunya es van reunir en una ciutat de França, aleshores Catalunya, per parlar de pau. Al segle XI, pau al món i contra les guerres, contra les armes, contra la inhumanitat de les guerres. Això va rebre un aplaudiment l'any 71 a l'Assemblea de Nacions Unides. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabades les intervencions, passem ara a la votació d'aquesta proposta de resolució. [[Pausa.]] Arriben els membres de la Mesa que han intervingut també per poder votar. Comença la votació. Amb un resultat final de 80 vots a favor, 53 vots en contra i cap abstenció, s'aprova aquesta proposta de resolució. [[Aplaudiments.]] [[Proposta de resolució de creació de comissions parlamentàries]] [[252-00001/13]] El vuitè punt de l'ordre del dia és la proposta de resolució de creació de les comissions parlamentàries. D'acord amb l'article 60.1 del Reglament, el Ple del Parlament ha d'acordar per majoria absoluta el nombre i l'àmbit de les comissions legislatives a proposta de la Mesa i de la Junta de Portaveus. Per tant, doncs, passem a la proposta de resolució de creació de comissions, que ja va ser tractada a la darrera reunió de la Mesa i de la Junta de Portaveus. Atès que la proposta i la determinació dels àmbits de les comissions ha estat publicada en el dossier del Ple, que ha estat distribuït a tots els diputats, els prego, doncs, que se n'eximeixi la seva lectura i passem directament a la votació. Comença la votació. Per un total de 119 vots a favor, 11 vots en contra i 3 abstencions, el resultat de la votació permet donar per creades les comissions parlamentàries que acabem de votar. [[Proposta per a retirar la Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi]] [[270-00001/13]] Passem ara a debatre el nou punt que també ha estat inclòs en l'ordre del dia. És el dissetè punt de l'ordre del dia, que és la proposta per a retirar la proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i de l'ajuda al suïcidi. La Junta de Portaveus del passat 1 de juny, com els he dit a l'inici d'aquest Ple, ha acordat traslladar al Ple la proposta per a retirar la proposició de llei de reforma de la Llei orgànica que he esmentat de despenalització de l'eutanàsia i de l'ajuda al suïcidi i, per tant, procedirem ara a la votació de la proposta de retirada. Atesos els posicionaments que hem expressat a la Junta, es pot acordar per assentiment la retirada d'aquesta proposta? [[Pausa.]] Sí? Per tant, queda retirada aquesta proposició de llei i queda suspesa la sessió fins demà a les nou del dematí. Gràcies.