Bona tarda. Diputats, diputades, comencem la sessió. D'acord amb l'article 164 del Reglament, els recordo que les preguntes a respondre oralment en el Ple se substanciaran dimecres a les deu del matí, com és habitual. Així mateix, també, i atesa la sol·licitud formulada pel Govern, els proposo, d'acord amb l'article 83.3 del Reglament, una alteració de l'ordre del dia, que és la següent: que els punts 4 i 5, relatius a la interpel·lació al Govern sobre la competitivitat de l'economia catalana i a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal, es puguin substanciar demà al matí –no aquesta tarda, sinó dema al matí– abans d'iniciar-se el debat sobre la protecció de la infància. Per tant, els punts 4 i 5 de l'ordre del dia se substanciarien demà a les nou del matí. Es pot aprovar per assentiment? N'estan informats, els grups, d'aquesta alteració? [[Pausa.]] Sí? Molt bé. Doncs queda modificat l'ordre del dia. Passem, doncs, a l'ordre del dia tal com estava previst, incorporant-hi aquesta modificació. Abans, però, els recordo que, d'acord amb l'article 95 del Reglament, les diputades Raquel Sans i Adriana Delgado, per motius de maternitat, han delegat el seu vot en el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, i, així mateix, la diputada Mònica Sales ha delegat el seu vot, per malaltia greu, en el diputat Albert Batet, portaveu del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. D'altra banda, els recordo també que els diputats Oriol Junqueras i Raül Romeva han designat el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, perquè exerceixi els seus drets parlamentaris. [[Interpel·lació al Govern sobre contaminació, qualitat de l'aire i salut pública]] [[300-00059/12]] Comencem, ara sí, amb el primer punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre contaminació, qualitat de l'aire i salut pública, formulada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Jordi Terrades. Quan vulgui.
Senyor conseller, consellera, ho sabem tots, que pràcticament tota la contaminació de l'aire la generem els humans amb les nostres activitats. No és sobrer dir que la contaminació de l'aire és la causa ambiental de la mort prematura al nostre país de quasi 3.500 persones; si ho comparem amb els accidents de trànsit –que, per cert, aquest any han remuntat–, són pràcticament divuit vegades més, eh?, per situar la magnitud del tema. Això, per tant, té un enorme cost humà i econòmic. Centenars de milions d'euros en hores de treball es perden pels problemes de la contaminació atmosfèrica; milions en despesa sanitària, associada al fenomen de la contaminació atmosfèrica. De fet, hi ha estudis que arriben a xifrar fins al 3,5 per cent del PIB el cost de la despesa sanitària associada als problemes de contaminació de l'aire. La setmana passada, l'Organització Mundial de la Salut, a la cimera que es va a fer a Katowice, augmentava aquesta xifra fins al 4 per cent del PIB dels països. La setmana passada, en una interpel·lació que el diputat Pujol li feia a vostè mateix sobre rodalies, parlava del dèficit fiscal. Segurament no ens posarem d'acord sobre la metodologia de càlcul, però, imagini's, ell parlava del 5 per cent i jo li estic parlant del 3 i mig per cent de despesa que ens podríem estalviar si tinguéssim polítiques actives adreçades a treballar, a lluitar contra la contaminació atmosfèrica. Miri, no som ingenus, sabem que aquí hi ha confrontació d'interessos, sobretot quan es tracta de passar de les paraules als fets: les resistències als canvis, canvis que són necessaris, hi són i hi seran. Però quan s'estan posant fites a vint o trenta anys vista, el que estem indicant és que estem iniciant un camí, un camí cap a una transició que, des del nostre punt de vista, és imparable, una transició que la volem justa. Li deia que, en la cimera que es va produir la setmana passada, aquest informe que va presentar l'Organització Mundial de la Salut, avalat pels principals experts en temes de salut i contaminació, ens indicava que els beneficis per a la salut derivats de la lluita contra el canvi climàtic duplicarien els costos de les polítiques mundials de mitigació. Això també ens ho podem aplicar en el nostre país. De fet, Tedros Adhanom, que és el director general de l'OMS, deia que les dades demostren ja avui clarament que el canvi climàtic està afectant greument la vida i la salut de les persones. Els perjudicis per a la salut de les fonts d'energia contaminant –jo crec que fins aquí hi podríem estar d'acord– són tan greus que jo crec que no hi ha dubte de la rendibilitat de substituir les formes menys sostenibles de produir energia i les fórmules menys sostenibles de mantenir el transport –públic, privat, de mercaderies–, i que ens hauríem d'adreçar cap a l'obtenció de l'energia per mètodes més nets, no? De fet, la lluita contra el canvi climàtic i la transició energètica que comporta no són un cost, són una oportunitat. Li dic això perquè probablement li hauria de transmetre a la seva companya de govern, la consellera d'Empresa i Coneixement..., recordar-li que aquest Ple va aprovar una moció, ara fa tres mesos, que indicava que calia crear una comissió per debatre i intentar acordar un model de transició energètica en el nostre país. Han passat tres mesos, no en tenim notícies. No m'agradaria pensar que el Govern està més a prop de les posicions de Trump o de Putin expressades a la cimera de Polònia de la setmana passada que a les dels dirigents de la Unió Europea. Li dic perquè el Govern d'Espanya ja ha presentat els deures a Brussel·les i ja ens ha indicat que cal caminar en aquest sentit. També ens ha dit que les centrals nuclears s'haurien de tancar en un horitzó 2028, i a Catalunya tenim molta feina. Per tant, li torno a reclamar aquest tema. I, miri, la millora de la qualitat de l'aire és sens dubte un dels principals reptes d'aquest primer quart de segle. Els darrers dos anys, any i mig, he fet dues interpel·lacions al conseller Rull sobre aquest tema –aquesta serà la tercera–, perquè tenim la sensació, la certesa, la convicció de que no acabem d'avançar, que el Govern de la Generalitat no acaba de concretar, no lidera aquest procés de treball conjunt de les administracions en el nostre territori per prendre decisions respecte a aquest tema. Ho deixen tot en mans de l'Administració local, o bàsicament tot en mans de l'Administració local, i després, torno a repetir-l'hi, des del nostre punt de vista no compleixen les resolucions del Parlament. La contaminació atmosfèrica no té fronteres. No en té a cap país de la Unió Europea; m'atreviria a dir que no en té pel que fa al planeta, i tampoc en té en els termes municipals del nostre país –no s'atura, no? Per tant, el problema de la contaminació de l'aire, de la qualitat de l'aire, no és un problema exclusivament de l'àrea metropolitana de Barcelona, és un problema ja de tot Catalunya. Només hem de fer un seguiment de les estacions automàtiques per veure-ho. Per cert, parlant d'estacions automàtiques, no totes mesuren les mateixes coses. No tenim notícia tampoc d'una moció que va aprovar aquest Parlament a l'anterior legislatura que li encarregava al Govern que en el termini de tres anys totes les estacions que tenim de mesura de l'aire a Catalunya estiguessin automatitzades. No sabem si aquest pla el pensen portar endavant, si té pressupost al darrere. Perquè a les estacions manuals tenim un problema de metodologia: a mitjans de novembre es van publicar les dades de gener a maig; a hores d'ara encara no sabem què ha passat el segon semestre d'aquest any. I, per tant, és molt complicat, és molt difícil treballar objectivament per tenir dades fiables i segures del que està passant en el conjunt del país. I, a més a més, de les dades manuals el meu grup parlamentari no se n'acaba de fiar, perquè estadísticament hem comprovat que es mesuren coses que no acaben d'estar ben parametritzades des del punta de vista de l'estadística matemàtica, eh? Per tant, li demanem que ens concreti si el que el Parlament va aprovar en el seu dia el Govern ho complirà, no ho complirà, si hi ha algun pla, i, si el tenen, que ens l'ensenyin i que ens expliquin quina en serà la temporalitat. I després li vull parlar d'una altra qüestió –que ja li avanço que el meu grup parlamentari va votar-hi en contra, d'aquest aspecte del canvi climàtic–, que és l'impost a l'emissió de CO2 per part dels vehicles de combustió. Hi vam votar en contra perquè seguim creient i seguim opinant que no era un impost ambiental, sinó que era un impost que més aviat tenia la tendència a recaptar, era un impost de tarifa plana. No era un impost d'allò que tantes vegades a vostè li he escoltat dir, que és «qui contamina paga. Escolti, doncs, qui fa més quilòmetres, qui té determinats models de cotxe, doncs, contamina més. I, per tant, un impost d'aquestes característiques, amb aquest model de tarifa plana, nosaltres no el compartíem i no el seguim compartint. Ara, dit això, vostès, que el van impulsar..., el que no entenem, tenint en compte que aquest és un aspecte de la Llei de canvi climàtic, que el Tribunal Constitucional n'ha aixecat la suspensió..., què pensa fer el Govern? Perquè cada vegada que algun membre del Govern de Catalunya parla i opina d'aquestes qüestions és per anar retardant l'aplicació d'aquest impost. Per tant, també voldríem una certa concreció respecte a aquestes qüestions. Altres temes lligats en aquesta interpel·lació els hi preguntaré o els hi faré a la segona part de la interpel·lació, perquè se m'ha acabat el temps. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui, conseller.
Senyor president, consellera, conseller, senyor diputat, diputats i diputades, gràcies. Senyor Terrades, la veritat és que la música de la seva interpel·lació ens ha sonat bé, perquè ha posat sobre la taula, doncs, temes que ens preocupen com a departament, com a govern, que segur que compartim. I, en tot cas, ara, en el segon torn, segur que entrarem més en concreció i veurem si realment hi han temes, hi insisteixo, concrets en els que puguem treballar des del Govern, lògicament amb la seva ajuda personal i la del seu grup parlamentari. Compartim que un dels objectius principals d'aquest Govern, i jo diria que de la societat sencera, és lluitar contra el canvi climàtic. Jo he expressat en moltes ocasions que, efectivament, intentem centrar tot el que és l'acció de govern del departament en aquesta lluita contra el canvi climàtic, siguin polítiques d'infraestructures i mobilitat, siguin polítiques territorials o siguin polítiques de medi ambient i sostenibilitat. Algú podria pensar que la lluita contra el canvi climàtic és només una part de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat. Nosaltres l'entenem com el principal objectiu que tenim com a departament, com a govern, però, més enllà de com a departament i com a govern, com a societat. I emmarquem tota la nostra actuació en el que són els objectius de desenvolupament sostenible. M'ho han sentit a dir en més d'una ocasió: les polítiques que afavoreixin la qualitat de l'aire formen part, de manera transversal, d'algun d'aquests disset objectius de desenvolupament sostenible que nosaltres hem agafat com a divisa i com a objectiu principal de l'acció política del nostre departament, la transició energètica, i hi estem absolutament d'acord. Nosaltres hem sigut ambiciosos amb els terminis que hem de complir com a país en aquesta transició energètica. El 2030 el 50 per cent de la nostra producció energètica ha d'estar ja feta des de fonts d'energia renovable, i el 2050 volem que sigui el 100 per cent. Són objectius que ens posen en la primera divisió dels països compromesos amb terminis concrets respecte a aquesta transició energètica. Compromisos que deriven, per exemple, dels acords de la cimera de París, de la COP21, en la qual hi érem. Hi érem no com a estat, encara, però sí, evidentment, convidats d'una o altra manera per diverses organitzacions internacionals a les quals pertanyem; hi érem i ens hi vam abocar. I, més enllà d'aquesta cimera de la COP21, de París, hem continuat sent-hi. Jo, per exemple, personalment, com a conseller de Territori i Sostenibilitat, vaig assistir a la Global Climate Action Summit, que es va celebrar a San Francisco ara fa uns mesos –ara n'he perdut el compte, deuen ser un parell de mesos. I precisament qui la va convocar, aquesta Global Climate Action Summit, va ser el Jerry Brown, l'actual governador de Califòrnia, i la convocava precisament per evidenciar que hi han polítiques a desenvolupar per part dels estats, en aquest cas, els Estats Units, però també des de les diferents regions metropolitanes del món i des de les regions en el concepte regional internacional, en què ens incloem com a país, més enllà del que marquin els estats, eh? En Jerry Brown, governador de Califòrnia, va convocar una cimera que el que evidenciava era la manca de polítiques valentes, decidides, per part del Govern federal dels Estats Units, i, per tant, per part del Trump; o sigui, no ens situï a nosaltres en les tesis del Trump, perquè precisament vam anar inclús personalment a participar en aquesta Global Climate Action Summit. Vaig parlar bàsicament, allà, d'economia circular. I també hem sigut a la cimera de Katowice. I hi hem sigut també de manera indirecta, hi insisteixo, no encara com a estat, però hi hem sigut, hem seguit els seus debats i hi hem participat, i segur que, de la concreció d'aquests debats, en traurem també accions a desenvolupar des del departament i des del Govern. Vostè em parla de tot el que són les estacions i els punts de control –que no només són estacions– de la qualitat de l'aire, de la seva automatització, de poder-hi accedir i de fiar-se'n o no fiar-se'n –això jo ja ho deixo a la ciència i a la tecnologia. En tot cas, nosaltres, sí, efectivament, tenim estacions i tenim, hi insisteixo, molts punts de control de la majoria d'activitats contaminants del nostre país. I jo li recomano que es baixi una app que hem desenvolupat des del Departament de Territori, l'app Aire.cat, en què hi han tot de punts de control i hi ha una actualització quotidiana d'aquestes mesures de la qualitat de l'aire. Jo diria que és útil, és pràctica, tot i que podem anar més enllà, evidentment. No totes les estacions mesuren els mateixos components, perquè, depenent del tipus d'indústria que hi ha en un lloc o en un altre, es mesuren uns o altres components, però, en tot cas, jo diria que anem una passa endavant en tot el que és mesurament, estacions i punts de control i informació al voltant de la qualitat de l'aire. Reduir la contaminació de les nostres ciutats i de les àrees metropolitanes és –i en això hi coincidim– una inversió, una inversió en el futur del planeta. Nosaltres som plenament conscients d'aquesta responsabilitat i hi estem compromesos de fa temps. I hi insisteixo que ho demostrem no només amb paraules, sinó amb fets. Hem treballat molt, per exemple, amb l'Ajuntament de Barcelona i amb l'Àrea Metropolitana de Barcelona, que són actors principals en aquesta lluita per aconseguir una qualitat de l'aire que faci més habitables les nostres ciutats. I, en aquesta equació –jo em pensava que em parlaria d'això, també, o que me'n parlaria més, potser ho utilitzarà en la segona part de la seva intervenció–..., el transport públic forma una part imprescindible d'aquesta equació sobre la qualitat de l'aire, ho hem expressat en més d'una ocasió. Només un parèntesi. La decisió que es va prendre la setmana passada o la no decisió al Consell d'Administració de l'ATM respecte a les tarifes del transport públic per al 2019, és a dir, el manteniment de les tarifes del 2018, per a nosaltres és una mala decisió, i així ho he expressat públicament. Per nosaltres és una greu irresponsabilitat, aquesta congelació o aquest manteniment de tarifes del 2018, perquè al final no ingressem uns diners que estaven dedicats precisament a un pla de millores que ens ha de servir per complir els estàndards sobre la qualitat de l'aire que ens va marcar la Unió Europea. Uns estàndards que vostès saben que, en un moment determinat, van estar en qüestió i que van comportar que, per evitar precisament una multa de la Unió Europea, féssim una cimera, una cimera que, en fi, va ser una cimera que jo gairebé la definiria d'històrica, vam reunir a tothom que té a veure amb la governança de l'àrea metropolitana, una mica més enllà de l'àrea metropolitana, perquè és l'àrea-40, que anomenem, i en què van prendre una sèrie de mesures ben i ben concretes al voltant de la qualitat de l'aire. I insisteixo que un paquet de mesures molt important feia referència al transport públic, i per poder-les desenvolupar vam fer aquest pla de millores, pla de millores que exigia 75 milions d'euros extraordinaris, 25 per cada administració. Els 25 de l'Estat no han arribat, estan per arribar; de fet, ja els hem descomptat, els hem donat per perduts. És per això que no ens fiem dels 40 que han de venir, extres, per poder, doncs, mantenir aquestes tarifes del 2018. Però, en tot cas, els 25 de l'Estat no han arribat. I els altres dos paquets, 25 de la Generalitat i 25 de l'ajuntament, aquests sí que han arribat i els hem fet servir, però, de cara a l'any vinent, haguéssim volgut continuar aquest pla de millores. Sens dubte, el manteniment de les tarifes és una irresponsabilitat que posa en perill aquests acords que vam poder establir en aquesta cimera sobre la qualitat de l'aire. Dins d'aquell procediment d'infracció –va ser el motiu pel qual vam celebrar aquella cimera–, se'ns va demanar que es presentessin mesures reforçades per reduir les concentracions d'òxid de nitrogen en aquest Àmbit-40. Les mesures van ser traslladades a la Comissió Europea en diverses ocasions, en diverses reunions que es van produir al llarg del 2017 i el 2018, i el que és més important: la valoració sobre les mesures va ser favorable. I en aquest moment estem reportant mensualment a la Comissió el grau de compliment d'aquestes mesures. Per tant, podem parlar en genèric al voltant de la qualitat de l'aire, però nosaltres estem reportant mensualment, estem controlats per la Comissió respecte a la qualitat de l'aire a la conurbació, a l'àrea-40 de l'àrea metropolitana de Barcelona, i no ens han posat cap multa. Atenció, no ens han posat cap multa a diferència d'altres països, com Alemanya, França o Regne Unit, que han estat portats davant del Tribunal de Justícia de la Unió Europea per la Comissió i els han multat. En el nostre cas, han valorat la feina i de moment –de moment–, perquè, hi insisteixo, estem monitorats mensualment, l'expedient d'infracció no avança, sempre condicionat, però, al compliment de les condicions que vam proposar. Per tant, d'entrada, hem fet els deures a l'àrea metropolitana, amb aquesta àrea-40 de Barcelona. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, és el torn del diputat, de nou, senyor Jordi Terrades. Quan vulgui.
Senyor conseller, jo me n'alegro; ja sabia que havia anat a la conferència que es va organitzar a Califòrnia. Només li prego, eh?, que li digui a la seva consellera que organitzi la reunió dels grups parlamentaris aquí per parlar del Pacte nacional per a la transició energètica de Catalunya, eh?, perquè és que, si no, farem salat. Perquè a vegades jo tinc dubtes, no?, de si definir això seu com a incompliments o inacció del Govern. Li torno a insistir sobre la insuficiència dels paràmetres mesurats. Jo també la tinc, aquesta app, que la tinc baixada. Me la miro dia sí, dia també, i avui estem en verd a tot arreu. Però nosaltres hi insistim, creiem que cal poder valorar en temps real tots els components contaminants que podem tenir a l'aire no només a l'àrea metropolitana de Barcelona. També tenim altres àrees metropolitanes, a Catalunya, amb problemes un pèl diferents dels de l'àrea metropolitana de Barcelona. Estic parlant de Tarragona, amb una concentració d'indústria química prou important, no? Quan jo li deia que dubtem del Govern pels seus incompliments, li estava parlant de qüestions tan concretes com el desplegament de la Llei de finançament del transport públic a Catalunya, perquè vostès intenten esquivar aquest debat tot el que poden. [[Veus de fons.]] Ah, no. Sí, perdoni, disculpi: és que el que estava equivocat era jo, eh? Resulta que vostès, per millorar les subvencions del transport públic de l'àrea metropolitana de Barcelona i del conjunt de Catalunya, faran una cosa molt interessant, que és no votar a favor dels pressupostos generals de l'Estat. Clar, vostè es queixa de que no venen més recursos, i això vostè sap perfectament que està en el projecte de pressupostos generals de l'Estat. Tenim un cert mutisme sobre el calendari d'inversions que li corresponen a vostè i que afecten el transport públic. Demà hi ha una moció de Ciutadans; dies enrere n'hi va haver una de nostra, per poder concretar aquests temes. Em parlava del treball amb l'àrea metropolitana. No, no. Sí. No, si l'Àrea Metropolitana de Barcelona i els ajuntaments del que seria la segona corona, com els Vallesos, sobretot l'oriental, la feina l'estan fent. Però vostè ha vingut aquí i ens ha explicat que, des de la cimera que es va produir el 6 de març del 2017, s'han seguit tota una sèrie de protocols. No és la sensació que tenen ni l'Ajuntament de Barcelona ni l'Àrea Metropolitana de Barcelona ni els ajuntaments del Vallès Oriental. Sap quant ha tardat a reunir-se la comissió de seguiment per avaluar les conclusions de la cimera que es va fer al Palau de Pedralbes el 6 de març del 2017? Vint-i-un mesos, conseller; es va reunir la setmana passada. I la majoria d'accions, per no dir quasi totes, que es van acordar allà s'han implementat perquè l'Àrea Metropolitana de Barcelona, l'Ajuntament de Barcelona i altres ajuntaments de la segona corona han posat recursos sobre la taula. Encara estem esperant els que hi ha de posar el Govern de la Generalitat. Per cert, conseller, parlem molt de la qualitat de l'aire en general, però no hem escoltat el Govern parlar de la qualitat de l'aire a l'interior dels edificis. I la Unió Europea ha començat a indicar que hi tenim un problema, perquè els treballadors i treballadores passem moltes hores en edificis als centres de treball. No sabem si en els edificis públics de la Generalitat hi ha algun tipus de mesura a aplicar per millorar l'aire interior dels edificis, no sabem si tenen estudis de materials de construcció o de pintures... L'hi dic perquè aquest és un tema amb què ens anirem trobant a partir d'ara, no? Vostè parlava del canvi climàtic, i torno en aquest tema, lligat a la reducció d'emissions. Hi insisteixo, conseller –l'hi vaig dir l'altre dia no en públic, però avui sí que ho faig–, és necessari activar una de les disposicions de la Llei de canvi climàtic de Catalunya, que és la ròtula d'aquesta llei, que és la ròtula dels pressupostos de carboni, que és la ròtula de la reducció de les emissions contaminants per sectors, que és la constitució del comitè d'experts de canvi climàtic. Aquest és un tema que correspon al Govern i al conjunt de grups parlamentaris de la cambra: posar-nos d'acord sobre les set persones que han de conformar aquest comitè. Gràcies, diputades i diputats.
Gràcies, diputat. Per a la rèplica, és el torn del conseller. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Consellera, conseller, senyors diputats, bé, ara ja tinc alguna altra evidència d'aquests 40 milions que han de caure del cel, vull dir, dels pressupostos de l'Estat; tenia el retall de premsa del dia que ho va dir l'alcaldessa Colau i ara ho ha dit vostè. Ho dic perquè a mi ningú del Govern de l'Estat ni del Ministerio de Fomento ni del Ministerio d'Hisenda m'ha fet cap referència al voltant de cap augment en l'aportació a l'ATM, cap ni una –cap ni una–; al contrari, m'han dit: «Escolta, això és molt difícil, perquè, si us ho augmentem a vosaltres, voldrà dir que ho hem d'augmentar a Madrid i a València. I, per tant, jo no en tinc cap referència ni cap explicitació. Nosaltres, en tot cas, en el que li demanem que comenci a treballar, vostè que pot, perquè al Ministerio de Fomento hi ha el secretari d'Organització del seu partit, és en que ens paguin els 25 milions d'euros de l'any passat..., vaja, de l'any en curs –no s'ha acabat–; queden uns quants dies, encara, en els que podríem rebre aquest pagament, 25 milions d'euros, que hauria d'haver ingressat l'Estat per complir el pla de millores del que vam acordar per disposar d'un millor aire, d'un aire de més qualitat a l'àrea-40. Hi insisteixo, eh?, 25 milions d'euros. Queden uns dies encara, de desembre, perquè ho compleixin. Perquè, si no, de debò, com m'he de creure jo que hi hauran 40 milions extraordinaris si els 25 milions d'aquest any encara no s'han pagat? Fins i tot, hi insisteixo, eh?, els hem donat per perduts; però, en tot cas, aviam si ho aconsegueix. La setmana passada, sí, vam reunir la Comissió d'avaluació i seguiment de l'Acord per a la millora de la qualitat de l'aire a la conurbació de Barcelona; no l'hem reunida abans entre altres coses, també, per la intervenció de l'Estat a través del 155. I el grau de compliment de les actuacions és important tant en els àmbits de la comunicació i difusió –que són importants– com en els de la mobilitat o de la indústria. Per exemple, una de les mesures amb més impacte és la limitació de turismes i motos sense etiqueta a la zona intrarondes a partir de l'1 de gener del 2020, d'aquí poc més d'un any, i també la que es produirà en episodis de contaminació atmosfèrica, en episodis ambientals, a partir de l'1 de gener del 2019. En aquests moments ja estem preparats per aplicar la restricció, si és que es donen les condicions per a un episodi ambiental. Això ho vam parlar a la cimera que es va celebrar la setmana passada. També està previst que el març del 2019 –març del 2019, tenim data– se celebri una segona cimera per tal de fer un nou balanç de les actuacions i donar un nou impuls a les mesures, tal com va anunciar la mateixa secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat, la senyora Marta Subirà, en aquesta reunió de la setmana passada. Insisteixo que són compromisos que prenem no només des de l'àmbit de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat, sinó des de tot el conjunt del departament. Més coses que hem fet amb referència a la qualitat de l'aire. Hem retirat la bonificació als vehicles dièsel. Estem subvencionant la compra de taxis i vehicles comercials per anar substituint la flota privada i fer-la més neta. Estem introduint prescripció en els plecs de compra de vehicles de la Generalitat, a la flota pública, per tal d'ambientalitzar les flotes. Està en marxa el Pla d'acció per al desplegament d'infraestructura dels vehicles elèctrics. Hem fet i estem fent plans de desenvolupament d'empresa. Respecte a les emissions industrials, més enllà del compliment de la directiva s'ha aprovat el decret 139/2018, aquest mateix any, per reforçar el règim d'intervenció ambiental en aquells establiments on es desenvolupen activitats potencialment contaminants de l'atmosfera, etcètera. Respecte als acords de la cimera del març del 2017, vostè demanava pel grau de compliment, i li vull donar una xifra. Són mesures, hi insisteixo, acordades entre totes les parts en una cimera que jo abans he qualificat d'històrica perquè, efectivament, doncs, vam poder seure en una mateixa taula i, davant la gravíssima problemàtica i l'amenaça de multa de la Unió Europea, vam treure un text, un acord que estem complint. Quantes iniciatives i compromisos es van adoptar? Es van adoptar 1.046 compromisos i iniciatives, tots llistats, i el grau de compliment és del 40 per cent. Per tant, nosaltres n'estem satisfets, malgrat que sabem que hi ha molta feina a fer. La qualitat de l'aire forma part intrínseca de la nostra agenda: no només del dia a dia, de l'agenda quotidiana, sinó també de l'agenda modernitzadora. Ho dic perquè sempre explico que una de les potes principals d'aquesta agenda modernitzadora és la vinyeta. Vostè coneix perfectament el projecte de la vinyeta. De fet, aquest matí hem reunit el grup de treball de peatges, en el que hem parlat de la vinyeta. I poder tirar endavant també aquesta vinyeta de manera homogènia i de nou amb la participació del Govern de l'Estat sens dubte ajudarà a disposar d'una millor qualitat de l'aire. Vostè em parlava de la sensació dels municipis del Vallès Oriental. Jo, que soc de Sant Cugat i que he estat relacionat amb el seu ajuntament, Vallès Occidental –no és Vallès Oriental–, li he de dir que les mesures que estem tirant endavant per restringir el trànsit allà les hem adoptat, i, per tant, considerem, doncs, molt positivament els acords de la cimera de l'any passat. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre el foment del món rural i de l'alta muntanya]] [[300-00064/12]] La següent interpel·lació és sobre el foment del món rural i l'alta muntanya, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Javier Rivas.
Gràcies, president. Conseller, director general, diputados, diputadas, hace cuarenta años Serrat compuso una canción que comenzaba con: «Colgado de un barranco / duerme mi pueblo blanco / bajo un cielo que, a fuerza / de no ver nunca el mar, / se olvidó de soñar, ¿no? Lamentablemente, estamos en el siglo XXI y la canción sigue teniendo la misma vigencia que en aquel momento. Ha pasado el tiempo pero los problemas se perpetúan, se enquistan, ¿no? Cuando registramos esta petición, bajo el título «el món rural i l'alta muntanya, automáticamente, como una asociación pavloviana, pues..., no lo digo como crítica, ¿eh?, pero automáticamente se dirigió a Agricultura, ¿no? No me parece mal. La agricultura, la ganadería, el sector primario en su conjunto es una parte fundamental del territorio y del mundo rural, pero no es la única. Pedimos que se cambiara a Territori. ¿Por qué? Porque lo que queremos es hablar de la vertebración del territorio en el siglo XXI. El pasado..., no creo que estemos aquí para hacer de notarios de lo que fuimos, sino para ser capitanes de lo que queremos llegar a ser en el futuro, en el siglo XXI, porque ya estamos aquí. Por eso lo pedimos, pedimos que se cambiara a Territori. Quiero agradecer al conseller que aceptara el reto, que cogiera el guante y que esté aquí para hablar del futuro, que tiene que ser un concepto de ciudadanía indistintamente de donde vivamos, sea en el mundo rural, sea en un pueblo o sea en una ciudad. Estamos en una sociedad en la era del big data y no podemos dejarlo atrás, tenemos que coger este tren antes de que se nos escape y sea demasiado tarde. Mire, conseller, llevamos décadas hablando de los flujos de población, de la despoblación, y, por lo tanto, de la pobreza, porque el activo mayor que tiene una sociedad son sus personas, son sus gentes, ¿no? La despoblación, además de un problema, es una consecuencia, es la consecuencia de la desigualdad. El otro día hablaba con una mujer y, enrabiada, pobre, me decía: «Mi hija, toda la vida estudiando, y ahora se quiere volver a vivir al pueblo. Lo decía con cariño. Nadie va a querer más a su hija que ella misma. Pero lo decía porque ella seguramente en carnes propias ya sabía de lo que estábamos hablando, ya sabía lo que había sufrido, las limitaciones que implica vivir en el mundo rural, vivir en un pueblo, ¿no? Creo que esto es el primer input a nuestro particular o pequeño big data, o little data, que tenemos que compartir usted y yo: las limitaciones de los servicios en infraestructuras condicionan la vida de los ciudadanos. Yo vivo en un pueblo de diecisiete vecinos. Si lo viéramos desde lejos, es un pequeño pueblo, un núcleo desordenado de tejados negros y muros de piedra seca que parece que una avalancha antigua hubiera dejado en un pequeño llano que hay entre la cima de Cròdos y el cauce del río Garona. Un día hablaba con un hombre mayor de allí, del pueblo, un buen hombre –Rousseau decía que cuando quiso ir a buscar al buen salvaje, se fue al campo a buscarlo, ¿no?–, y le pregunté por qué antiguamente habían hecho las casas allí, por qué se habían complicado tanto la vida y se habían venido a vivir a un sitio tan aislado, tan recóndito, tan hostil, ¿no?, por decirlo de alguna manera; si habían ido buscando las vistas, el silencio, el sol del invierno, qué era lo que buscaban allí. Él me sonrió y me respondió, con mucho sosiego y con mucha razón. Me dijo: «Vinimos aquí por el trabajo. Nuestro trabajo era la ganadería y los campos que se asocian a esa ganadería. Y en una economía agropecuaria, claro, en una época en que no había ni transportes ni apenas comunicaciones, pues, tenían que estar cerca de su fuente de trabajo. Y así llenaron las laderas de las montañas de pequeños pueblos para estar cerca de los puestos de trabajo. Creo que es el segundo input que tenemos que meter en nuestro big data, ¿no?: las raíces de los pueblos no son solamente los abuelos en el cementerio, son sobre todo el trabajo. Y el tercer input de mi big data personal: yo de lunes a viernes vivo aquí, porque soy de Vielha, y, claro, subir y bajar son cuatro horas de ida y cuatro horas de vuelta. Conseller, tenemos que hablar con otras administraciones para mejorar las comunicaciones. Por mí no tienen que preocuparse, yo soy un eventual; pero si todo el mundo se viene a vivir al área metropolitana de Barcelona, llegará un momento en el que aquí no se podrá vivir. Porque es que hay una presión tal, una hiperinflación sobre el suelo, sobre los precios de la vivienda, sobre el medio ambiente, sobre las infraestructuras, que todos salimos perdiendo: el mundo rural porque se despuebla y el mundo urbano porque se satura. Toda esta problemática no es nueva, no estoy inventando las sopas de ajo; esto proviene de tiempos de la época de la revolución industrial, pero es que ahora estamos en una nueva revolución, en la revolución de las comunicaciones. Podemos deslocalizar industrias, podemos crear nuevas economías del conocimiento, y para eso necesitamos que la Administración intervenga y corrija los desequilibrios naturales del mercado. Reconozco que no es fácil, ¿eh? Se lo reconozco, conseller, y puede contar con nuestra ayuda para todo lo que haga falta. Lenin decía que no hay mayor fuerza que la de la inercia, ¿no?, y la inercia juega en contra del mundo rural. Es un proceso multifactorial difícil, repito que se lo reconozco y que cuenta con nuestro apoyo. Pero es posible, es un reto y entre todos lo tenemos que superar. En Escocia, en Francia y en Finlandia lo están consiguiendo, con legislación, con actuaciones concretas. Le pongo un ejemplo: en Laponia, que es un clima extremo y un paisaje muy complicado para la vida, la densidad de población es de ocho habitantes por quilómetro cuadrado; en el Pallars Sobirà es de cinco. Creo que huelgan las comparaciones, ¿no? Soy consciente de que tenemos que hacer una reflexión serena, humilde y pragmática de nuestro territorio. Yo vivo en una comarca de diez mil habitantes, en la Vall d'Aran. Sò conscient que no podem auer un neurocirurgian a cada pòble, mès sí qu'auem de tenir comunicacions rapides a un ospitau de referéncia. Sò conscient que no podem auer ua universitat a cada pòble, mès sò conscient qu'auem d'auer un melhorament enes beques des nòstes filhs. Sò conscient que no podem auer un aeroport, mès òc ua carretera, que sigue rapida. Yo soy de una tierra a la que se llega por un túnel, que trabaja para superar el aislamiento. En el himno de Aran, la primera estrofa dice: «Aqueres montanhes, / que tan nautes son, / m'empèishen de véder / mèns amors a on son, que traducido quiere decir: «Montañas aranesas, / que tan altas son, / me impiden ver / mis amores dónde están. Es un relato antiguo de una pastorcilla que se lamenta porque su novio está en el otro lado de la montaña, en Aragón. Tenemos que trabajar para superar los aislamientos y las desigualdades que se derivan. Ustedes nos hablan de Eslovenia, pero yo no he venido aquí a hablar de Eslovenia. Sí que les puedo hablar de Mateja y de Vito, dos amigos de la adolescencia que eran eslovenos y perdieron la vida en aquella maldita guerra de los Balcanes. Ustedes conocen un esloveno de referencia, que es el oso Goiat. Pero yo no he venido aquí a hablarles de Goiat, he venido a hablarles de otros nombres propios: de Armand, de Ramon, de Èric, ganaderos de montaña que están sufriendo las consecuencias de una mala gestión de la introducción de la fauna salvaje. Le quiero hablar también, conseller, de los precios, de la caída de la renta agraria, porque tampoco se traduce en las estanterías de los supermercados. Los payeses tienen que vender a 0,40 euros las manzanas, por decir algo, pero luego en el supermercado están a 1,80. ¿Dónde está la cadena de control de precios, conseller? Le quiero hablar también del veto ruso. Provocó un excedente de fruita dolça. Los precios de derrumbaron. Le quiero preguntar..., cuando he preguntado cuánto se ha vendido desde nuestras embajadas comerciales, la respuesta ha sido «cero. La solución que nos dan es que se arranquen los árboles, porque así bajarán los stocks y se regularán los mercados. ¿De qué nos sirven estas embajadas, conseller, para el mundo rural? Le quiero hablar también de la intensificación de los cultivos, que está liberando terreno. El bosque crece de nuevo, lo está colonizando casi todo; sin embargo, nosotros estamos enviando pellets a Italia pero aquí no los consumimos, seguimos consumiendo petróleo que importamos, ¿no? ¿Dónde está la autosuficiencia energética, conseller? Le quiero hablar de los ganaderos de montaña, que crían carne ecológica con mucha dificultad, con mucho trabajo, con mucho esfuerzo, pero que cuando llevan sus animales al matadero, como el matadero no es ecológico, los tienen que subir a un camión y llevarlos a Binéfar, en Aragón. No es lógico, conseller. Le quiero preguntar por qué no simplifican y adecuan los procedimientos a la realidad. Le quiero hablar también del peligro de los monocultivos turísticos, del tema de la nieve, del turismo de montaña. Es la única industria que tenemos; la tenemos que mimar y la tenemos que conservar, pero es un monocultivo peligroso: tiene un problema de estacionalidad muy grande. ¿Por qué no hablamos, conseller, de banda ancha, de otros incentivos fiscales, de comunicaciones que posibiliten complementarse con otro tipo de empresas que garanticen..., 365 días al año? Le quiero hablar de los planes de caminos, que están abandonados hace diez años; de los PUOS y fondos de cooperación local, desaparecidos hace años; de políticas de vivienda, inexistentes en el mundo rural. No hay ni una sola política de vivienda en el mundo rural. Pero es que va más allá: o sea, el señor que vive en Barcelona pero que quiere arreglar la cocina de la casa de sus abuelos, cuando va a l'ajuntament, pues, se encuentra que le dicen: «Oh, pero usted está en un área de actuación dentro de un plan parcial, y tiene que hacer tantos papeles, tantos trámites, tantas complicaciones, que al final la casa acabará cayendo. Tenemos que legislar mejor, conseller. Le quiero hablar también de la Ley del occitano, que se aprueba y no se despliega ni reglamentaria ni presupuestariamente. De los parques naturales, que se crean pero que no se dotan ni de planes directores ni de plans d'usos; es política de escaparate, conseller. Le quiero hablar del agua, que es la vida de los payeses, pero hay un Segarra-Garrigues que evoluciona muy despacio y con unos costes totalmente desbordados. Hay que gestionar mejor, conseller. De la Ley de montaña del año 83, que en el año 2011 anuncian una nueva, pero estamos en 2018 y lo más calent, a l'aigüera. El mundo rural, conseller, es algo más que espectáculos goyescos de ratafía y acordeones diatónicos. El mundo rural no quiere ser el oso Yogui en el parque de Yellowstone; quieren ser ciudadanos de pleno derecho en igualdad de condiciones con la gente que vive en la ciudad. En fin, conseller –ya acabo–, le pido dos cosas. Tenemos muchas herramientas: utilícenlas. Utilícenlas, pónganse a trabajar para el mundo rural y para el mundo en su conjunto. Y también –la segunda– le pido que mire al futuro con abstracción. El mundo rural solo tiene los límites que queramos ponerle. El mundo rural está cambiando, no podemos evitarlo. Los holandeses tienen un refrán que dice: «No puedo evitar el viento, pero puedo poner molinos de viento.
Diputat, se li ha acabat el temps.
Las soluciones están en su mano. El mundo rural está en la mesa de operaciones. Trabaje para que no acabe en la... [[El president retira l'ús del micròfon al diputat i aquest continua parlant uns moments.]] [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn per al conseller de Territori i Sostenibilitat. Quan vulgui, conseller.
Gràcies, senyor president. Consellera, conseller, senyor Javier Rivas, senyors diputats, senyores diputades... Senyor Javier Rivas, moltes gràcies per la seva interpel·lació. Ara no el localitzo. On està? [[Pausa.]] Allà –perdoni–, gràcies. M'ha fet una barreja interessant, eh?; estranya però interessant. Perquè, sí, ha tocat molts temes que afecten les polítiques de desenvolupament de les comarques de l'Alt Pirineu i de l'Aran; en definitiva, de les comarques de muntanya. La veritat és que, pel títol que va posar a la seva interpel·lació, el de món rural i alta muntanya, efectivament, doncs, com a govern no vam saber si s'atribuïa al Departament d'Agricultura o a un altre. Vostè ja va especificar que volia que la respongués jo mateix. I nosaltres, encantats; nosaltres, com a Departament de Territori i Sostenibilitat, després de la vida extraterrestre..., no, era una broma d'una interpel·lació anterior. Estem encantats de que ens caigui tot el que faci referència –ara sí que em poso seriós– a les polítiques de promoció del territori. Perquè, efectivament, nosaltres som el Departament de Territori i Sostenibilitat, i tenim una llarga tradició en tot el que fa referència a les polítiques de muntanya. Tant és així que quan encara no érem el Departament de Territori i Sostenibilitat, sinó que érem el Departament de Política Territorial i Obres Públiques, per una banda, i el de Medi Ambient, per una altra, al Departament de Política Territorial i Obres Públiques ja hi havia una direcció general de muntanya; una direcció de general de muntanya que ocupava la senyora Montserrat Candini, que va desenvolupar, doncs, tota una política de muntanya molt i molt efectiva. I nosaltres, ja com a Departament de Territori i Sostenibilitat, vam recuperar aquella Direcció General de Muntanya, ocupada pel senyor Albert Alins en la legislatura anterior –li vull agrair la seva assistència avui, en aquesta interpel·lació–, i en aquesta legislatura hem volgut anar una mica més enllà, inclús. Ja sap que la Direcció General del senyor Albert Alins és de Polítiques de Muntanya i del Litoral, entenent que són dos àmbits territorials en els que cal tenir observances específiques i concretes. I, per tant, nosaltres, encantats que aquesta interpel·lació hagi caigut en el Departament de Territori i Sostenibilitat. Però insisteixo en que la barreja que m'ha fet incloïa temes que potser no respondré jo. Veurem si en la moció subsegüent, doncs, lògicament, i amb el recolzament de la resta de departaments –perquè ha parlat inclús de temes de cultura–, doncs, hi donem resposta. Segur que serà així, i la diputada o el diputat que porti aquesta moció subsegüent segur que podrà entrar en matèria. El Govern, senyor Rivas, té una llarguíssima tradició en el desenvolupament de polítiques específiques per a les àrees de muntanya, des de l'aprovació –vostè l'esmentava– de la Llei 2/1983, d'alta muntanya, i sobretot des del desplegament d'una eina molt útil: els plans comarcals de muntanya, que tant significat van tenir per a aquests territoris. Els canvis que s'han produït en la societat, l'extensió de serveis, les noves tecnologies –vostè mateix feia referència a les polítiques digitals, a la globalització econòmica–, així com la manera de fer del sector públic, que té una creixent subsidiarietat, però també seguint els principis de transparència o participació ciutadana, han propiciat el que podríem anomenar «un cert desgast de les polítiques de llarg recorregut, com és el cas de la muntanya, que s'han de, sens dubte, revisar i posar al dia per fer-les més efectives. D'això, d'aquest desgast, ens en vàrem adonar fa un temps, i hem volgut treballar per adaptar-nos-hi. I, sí, efectivament, el departament fa un temps que està immers en un procés d'anàlisi i debat per a la definició d'una nova política de muntanya, que, malgrat els retards provocats pels estralls de la crisi econòmica i per les complexes circumstàncies polítiques, es troba en un estat molt avançat. Ja sap vostè que en la darrera legislatura es va iniciar la redacció i tramitació d'una nova llei de muntanya que no és que quedés només en un debat, sinó que la vàrem arribar a aprovar. Al consell executiu es va aprovar la memòria inicial d'aquesta nova llei, i si no hagués sigut pel cessament del Govern, la dissolució del Parlament i la convocatòria de les eleccions del 21 de desembre –la intervenció, en definitiva, del 155–, segur que aquest Parlament de Catalunya l'hagués començat a debatre. I en aquests moments, doncs, què estem fent? Continuar, com no pot ser d'altra manera, avançant en la seva redacció. Hem fet ja un període de consultes, un debat amb la participació de les comarques implicades i els diferents departaments de la Generalitat amb competències rellevants per a aquest territori, per al de l'alta muntanya, per al de la muntanya de l'Alt Pirineu i de l'Aran, però també per a totes les zones i comarques de muntanya. Vostè sap que tenim enclavaments que un a priori podria pensar que no es corresponen amb aquesta legislació, però que són, doncs, el que s'anomenen «municipis de muntanya i, per tant, queden inclosos també en aquesta legislació. I li he d'anunciar que, tot i l'estat provisional dels treballs, es pot avançar. Volem fer-li avinent que l'objecte de la llei establirà un conjunt de mesures i d'instruments que afavoreixin el desenvolupament social i econòmic, així com la millora de la qualitat de la vida de la població dels territoris de muntanya de Catalunya. En definitiva, el foment del món rural i l'alta muntanya, que és el que vostè demana en la seva interpel·lació. Com ho volem fer? Reconeixent l'especificitat i les condicions climàtiques i orogràfiques, els valors naturals i culturals d'aquest territori, i el paper que tenen en l'equilibri territorial del conjunt del país, també. Els objectius d'aquest conjunt de polítiques, mesures i instruments d'aquesta nova legislació aniran encaminats a, en primer lloc, afavorir la fixació de residents permanents –vostè també hi feia referència, a la seva interpel·lació– i afavorir també el creixement demogràfic dels municipis de muntanya. Aquesta és una mesura..., he volgut esmentar-la en primer lloc perquè és la de la fixació i la del creixement demogràfic, la d'assegurar la població. Recordem que l'Alt Pirineu i l'Aran són un 18 per cent de la superfície del país amb només un 1 per cent de la seva població, eh? Si ens agafem no només a l'Alt Pirineu i l'Aran, sinó al conjunt de comarques de muntanya, tenim uns percentatges que, de fet, encara palesen més aquest gap enorme entre territori i població: un 46 per cent del territori amb tan sols un 4,5 per cent de població. Efectivament, un PIB molt centrat en la indústria primària, no només en el turisme –vostè ha parlat del monocultiu del turisme. Tenim un PIB basat molt en la indústria primària i també en el turisme. Hi han multitud d'empreses públiques. Aquesta és una arma de doble tall, eh?, perquè, per una banda, que la majoria de l'activitat, de la dinamització econòmica d'aquestes comarques, es basi en empreses públiques, és una arma de doble tall, eh? Però jo li voldria recordar inversions directes a través del departament, com per exemple, doncs, infraestructures que estan en marxa, com el túnel de Tresponts, pujant cap a la Seu d'Urgell, però també les inversions constants d'empreses com Ferrocarrils de la Generalitat en les estacions d'esquí, i –molt important– el que és la gestió de parcs naturals, al marge del que lògicament es gestiona des d'altres departaments, eh? Un dels referents econòmics més importants d'algunes comarques de muntanya són els seus hospitals, per exemple, no?, però insisteixo que aquesta és una arma de doble tall. També un dels punts –i el vull esmentar en segon lloc– d'aquesta nova legislació serà, precisament, fomentar la implantació i el desenvolupament d'iniciatives econòmiques, encaixades, com no pot ser d'altra manera, en els principis de sostenibilitat. Un tercer punt d'aquesta nova legislació serà preservar i valorar els recursos propis perquè esdevinguin actius territorials estratègics. Un quart punt: volem minimitzar la posició territorial perifèrica –això sí que té a veure amb infraestructures– de les àrees de muntanya i reforçar la seva connectivitat, les seves xarxes internes. També –un cinquè punt– ajustar el conjunt de les polítiques públiques i la prestació de serveis als àmbits de muntanya. I, finalment, volem potenciar, volem estar atents, volem incentivar la fusió i els profits d'una societat contemporània com la que tenim al nostre país amb els valors i els costums més arrelats d'un territori que té, precisament en aquests valors i costums arrelats, un dels seus béns més preuats. I, paral·lelament a aquests aspectes més teòrics de canvis normatius, que insisteixo que per al nostre departament són cabdals –és cabdal arribar a aquesta nova legislació, a aquesta nova llei de muntanya–, s'ha continuat avançant. S'ha continuat avançant, senyor Rivas, sempre en funció de les possibilitats pressupostàries, com no pot ser d'altra manera, en actuacions més concretes, o molt concretes, que incideixen positivament sobre les àrees de muntanya. I n'hi vull esmentar cinc, molt ràpidament. Un programa de subvencions a consells comarcals de muntanya per a la millora veïnal i rural de camins. No està abandonat, està en marxa. Fins al setembre d'aquest 2018, aquest programa ha tingut un import de 2,98 milions d'euros. I la intenció, la voluntat del departament és augmentar aquesta xifra, si és possible negociar-ho i aprovar-ho, en els pressupostos del 2019. Un pla interdepartamental de finançament per a accessos a nuclis. Un acord entre diversos departaments que vam culminar en la legislatura anterior, del qual la consellera Borràs i el conseller Rull en van ser, en gran part, protagonistes, juntament amb la consellera Serret, i que té un import global –poca broma– de 29,5 milions d'euros, dels quals 9 milions són finançats pel Departament de Territori i sostenibilitat. Per tant, això no està abandonat, està en marxa. O la Taula estratègica de les estacions de muntanya o el reforçament de l'IDAPA, que vostè coneix bé perquè forma part del seu consell rector. Segur que en la seva intervenció, en la resposta que pugui fer, podrem entrar més en detall en totes aquestes mesures que des de fa temps tirem endavant com a govern de la Generalitat en benefici de les comarques de muntanya. Moltes gràcies, senyor diputat. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Per a la rèplica, és el torn, de nou, del diputat. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conseller, gracias por la explicación. Yo le he hablado de big data –big data–; la comunicación no es unidireccional, es global. Usted me ha respondido no como un conseller, sino como si le hubiera hecho una pregunta a Google: me ha dado datos. Los datos yo ya los tengo. Y discreparemos de todos los datos, pero es que aburrir con datos... Yo sí que le voy a dar un dato que es definitivo: 80-80. El 80 por ciento de la población vive en el mundo urbano, mientras que el 80 por ciento del territorio es rural. Todo esto que me dice, que no vamos a entrar a discutir porque no tenemos tiempo, que están haciendo..., yo creo que es una llamada de atención: algo no debemos estar haciendo bien, porque, si no, estos datos no serían así. Y, aparte, lo que es peor es que es una tendencia, o sea, no es un dato puntual, es una curva con un antecedente y una consecuencia, igual que un diagrama de Pert. Lo que le he interpelado ciertamente es muy dispar. Entiendo que usted no tiene por qué tener respuesta sobre las manzanas o los corderos. No, no, eso lo respeto, ya se lo he adelantado. Al principio de la intervención le he dicho que lo que quería hacer era poner el tema encima de la mesa, que se abriera un espacio de reflexión, de que tenemos un problema y entre todos tenemos que buscarle una solución. Usted me dice que ya está todo bien. Yo creo que no. Si estuviera bien no estaríamos en estos datos ni en estas tendencias, ¿no? Me habla del IDAPA. El IDAPA el año pasado tenía 1 millón..., bueno, este año tiene 1 millón de euros de presupuesto. Sí, sí, efectivamente, es una inversión potente por su parte. Pero es que cuando miro en la web la memoria..., no hay ni memoria, no sé lo que hacen. Lo único que veo es que en capítulo I hay un 60 por ciento de ejecución de presupuesto, y lo otro son cuatro libritos de no sé qué interés... Pero, bueno, o sea, es que no se trata de poner comisarios políticos en los territorios, sino de poner cosas que sean eficaces, que trabajen, que resuelvan los problemas reales que tenemos la gente del mundo rural. Ustedes viven en una rotonda de su procés, y vamos dando vueltas y vueltas y vueltas. Pero yo a lo que le invito es a que dejemos de gastar combustible y tiempo, porque tenemos problemas realmente muy serios. Y el tren pasa una vez, y cuando haya pasado, se habrá ido. Usted lo que me está diciendo es que ya sabe cuál es la problemática y que es consciente incluso de la solución: la solución es... Yo lo comparto: cuando una persona tiene fiebre va al médico. Te pone un tratamiento, pero te dice: «Vaya tomándose la temperatura. Si el tratamiento no funciona, habrá que cambiarlo, o habrá que cambiar de médico, ya no sé qué decirle, ¿no? Nadie adelgaza por saber que las gominolas engordan; lo que hace falta es dejar de comer gominolas y cambiar de estrategia, cambiar de rumbo. Acabo, conseller, porque lo único que pretendo es que lo tenga en mente. Que lo tenga en mente y que sepa que estamos aquí, encima de este tema, como de tantos otros, y que si necesita nuestra ayuda le vamos a ayudar. Pero acabo un poco como he empezado, con la canción de Serrat, ¿no? Serrat acaba su canción diciendo: «Escapad, gente tierna / que esta tierra está enferma / y no esperes mañana / lo que no te dio ayer. / Coge tu mula, tu hembra y tu arreo / y sigue el camino del pueblo hebreo, / porque si te toca llorar / es mejor frente al mar. Pero yo me voy a permitir corregir al maestro: si me toca llorar, será en mis montañas. No me rendiré. Gracias, conseller. [[Aplaudiments.]]
Quan vulgui, conseller.
Gràcies, senyor president. Conseller, senyor diputat, senyores i senyors diputats, això del Serrat ho he entès; la qüestió de les gominoles no l'he acabat d'entendre, l'hi reconec –no l'he acabat d'entendre. La veritat és que jo crec que anàvem bé en la primera part de la seva interpel·lació –anàvem bé. Insisteixo que vostè m'ha posat tot d'elements sobre la taula que permeten un debat seriós, i espero que la moció subsegüent a aquesta interpel·lació sigui així, seriosa, i que puguem entrar en detall Molts dels temes que abans li explicava no els hi relacionava només com a, diguéssim, una figura física del Google, sinó que els hi relacionava com a coneixedor que soc de les polítiques que s'han desenvolupat des del Departament de Política Territorial en el seu moment i ara del Departament de Territori i Sostenibilitat respecte a les muntanyes, respecte al meu coneixement exhaustiu de les comarques de muntanya, dels responsables d'aquestes institucions a les comarques de muntanya, dels seus alcaldes, de la seva gent. Acostumo a fer bastants quilòmetres per tot el territori, però, si hi ha algun parell de llocs on tinc una especial voluntat d'anar a observar, un és en el conjunt de les comarques de muntanya del nostre país. I, per tant, vostè hi viu, a la Val d'Aran, efectivament, va pel túnel –també pot anar pel port de la Bonaigua–, però nosaltres hi anem sovint, eh?, i ens ho coneixem molt. I insisteixo en que no relacionava només el que hem fet i el que pretenem fer, sinó que ho feia amb la voluntat d'aprofundir-hi, i insisteixo que espero que la seva moció subsegüent tingui la serietat que ens permeti aprofundir en aquest debat. Vostè mateix ha parlat de tendències, de tendències globals respecte a un fenomen que és el de la progressiva implantació de cada vegada més població mundial –hi insisteixo, és una tendència global– a les ciutats i a les àrees metropolitanes. És una tendència global, no només passa a Catalunya; si només passés a Catalunya diria «tenim un problema, però està passant a nivell global. Tant és així que Nacions Unides ha desenvolupat un programa, que és el programa, a través de la seva agència UN-Habitat, per parlar d'aquesta tendència global, al que nosaltres, en aquest programa, també estem enganxats, i «enganxats en el bon sentit de la paraula, perquè un dels instruments que posen sobre la taula aquests programes, bàsicament el de la Nova agenda urbana, ja l'hem adoptat com a Govern. Hem fet tot un conjunt d'aprovacions, d'estructura i de voluntat de tirar endavant aquesta Nova agenda urbana, amb la participació, també, dels grups polítics d'aquesta cambra; una nova agenda urbana que vol relacionar aquesta tendència global de que la gent cada vegada més vagi a espais en hàbitats urbans i la seva relació amb els espais lliures, amb els espais rurals i amb els espais periurbans. Ho tenim delimitat i ho tenim pensat. La veritat és que els instruments dels que ens volem dotar creiem que seran potents. Vostè ha menyspreat l'IDAPA, i em sap greu, em sap greu que hagi menyspreat l'IDAPA d'aquesta manera, eh? Vostè mateix. Quan vagi pel territori, quan torni a casa seva crec que no podrà aguantar aquest mateix discurs, perquè jo crec que és lleig menysprear l'IDAPA. L'IDAPA és un instrument que es va crear, aquest Institut per al Desenvolupament de l'Alt Pirineu i Aran, que ha servit per a molt; ha servit per no només fer «libritos, que ha dit vostè, sinó per desenvolupar una política de promoció del territori, efectiva, real, i que té, i és un gran esforç, doncs, sí, 1 milió d'euros de pressupost. Home, no és una broma, 1 milió d'euros del Departament de Territori al que és el manteniment de la infraestructura i de la capacitat de promoció del territori de l'IDAPA. L'IDAPA és dinamització econòmica, és creació de llocs de treball, és fixació de gent en el territori. Tenim programes de dinamització socioeconòmica i territorial, de valorització del patrimoni, iniciatives de reforç de la identitat pirinenca –molt important. I, per exemple –i per acabar, perquè queda poc temps–, un tema que s'ha desenvolupat des de l'IDAPA i que és de valor afegit i del qual estem molt contents –vostè, que ha menyspreat l'IDAPA–: tindrem el màster universitari en gestió d'àrees de muntanya. Valor afegit, valor afegit promogut pels departaments de geografia de cinc universitats catalanes, amb el suport de la Direcció General de Polítiques de Muntanya i del Litoral, eh?; un màster de caire professional, que s'adreçarà al coneixement i l'anàlisi de les especificitats de la muntanya, i sobretot a la formació de professionals que des de l'àmbit públic o privat desenvolupin projectes innovadors adequats a les característiques d'aquestes àrees. I aquest 2018-2019 se'n farà la primera edició. N'estem especialment contents. Moltes gràcies, senyor diputat. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la formació professional]] [[300-00060/12]] La següent interpel·lació és sobre la formació professional, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Formula la interpel·lació el diputat senyor Ramon Espadaler. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Honorable conseller i consellers, diputades i diputats... Dels diferents àmbits que recauen particularment, que no exclusivament, en aquest cas, doncs, en el que és el Departament d'Educació, avui voldríem centrar la nostra atenció, com a Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, particularment en el de la formació professional, i fer-ho des d'una doble perspectiva. Des d'una perspectiva crítica, perquè creiem que no s'està complint el desplegament d'una bona llei, aprovada amb un bon consens en seu parlamentària, però també des d'una visió positiva i propositiva. Vagi per endavant, conseller, que nosaltres serem crítics, però que ens tindrà al costat en tot el que sigui el desplegament d'aquesta llei i en tot el que siguin iniciatives que contribueixin a avançar en aquest terreny, perquè creiem que és un terreny positiu. Devem estar d'acord com a mínim en tres coses. Jo crec que és un acord molt transversal en el si d'aquest Parlament amb relació a la formació professional. En primer lloc, el seu..., que la legislació que tenim vigent des de fa tres mesos va generar un consens molt ampli, per no parlar gairebé d'unanimitats, en aquest Parlament, ara ja fa més de tres anys; per tant, hi havia un consens polític. Però una cosa tant o més important que el consens polític: hi havia també un consens, en definitiva, molt més enllà del que és l'hemicicle, del que és l'àmbit polític o administratiu, també en els agents econòmics, un consens important en el món econòmic, en el món empresarial en les seves diferents expressions –les cambres de comerç, els gremis, les patronals, també en el món sindical–, i també en el món de l'educació i de l'ensenyament. Per tant, devem estar d'acord que paga la pena aprofitar..., no tenim, dissortadament, tants àmbits en els que es generin consensos d'aquesta transversalitat i d'aquesta naturalesa. Devem estar també d'acord en que –raó de més per desplegar-ho– la formació professional, el seu desplegament, té una, com a mínim –com a mínim– una doble virtut: una, la de donar oportunitats laborals. De fet, les taxes d'inserció laboral són positives, i més que ho podrien ser, si mirem el que passa al nostre entorn europeu; per tant, ajuda a evitar l'exclusió social, ajuda a donar oportunitats. Però, a més a més, té una segona virtut paral·lela a aquesta, que és que si es fa bé –i fer-ho bé vol dir estar atents a quines són les demandes del món empresarial, del món econòmic, que és el que acaba generant l'ocupabilitat– també és un element potent de competitivitat en el que és el conjunt del país. I devem estar també d'acord en que la formació professional..., de fet, fixi's, conseller, que probablement és l'única etapa o àmbit del món de l'educació en el que els agents de veritat econòmics interfereixen, en el sentit més positiu del terme, d'una manera efectiva, a l'hora fins i tot de codissenyar quines són les necessitats, quines són les demandes, a l'hora d'ocupar aquestes persones en procés d'aprenentatge a través de les diferents formacions, de les pràctiques, de la formació dual o d'altres tipus de formació. Per tant, no hi ha un altre àmbit on es doni això. Però malgrat tot aquest acord, que és un acord parlamentari, que és un acord a més a més en el món social i econòmic, nosaltres notem en el Govern –i aquesta és la denúncia que volem fer en aquesta interpel·lació– una manca de confiança, una manca de lideratge a l'hora de desplegar aquesta llei que porta ja més de tres anys, doncs, que està a disposició del Parlament, la Llei 10/2015, de formació i qualificació professionals. Entenem que l'impuls de la formació professional no és una prioritat d'aquest Govern si ens remetem als fets. No perquè ho digui un diputat de l'oposició, que vostès podrien dir: «Miri, aquest exerceix d'oposició, per tant, li toca dir... No, no, em remeto als fets, i alguns els hi voldria relatar molt succintament. Passats tres anys de l'aprovació d'aquesta llei hi ha, com a mínim, tres àmbits en els que aquest desplegament no ha existit. No ha existit el desplegament de la llei pel que fa als òrgans, i no només als òrgans sinó també a les polítiques. No hi ha hagut una proactivitat, el Govern no ha estat motor, no ha estat tractor d'aquesta bona llei. No hi ha hagut un desplegament en el que és la dotació pressupostària. I no hi ha hagut, en definitiva, aquest desplegament des d'allò que fa referència a la proactivitat del Govern, de la conselleria que vostè dirigeix, a l'hora d'incorporar, per exemple, doncs, més i més empreses en l'àmbit de la formació dual, entre altres raons, no? Respecte al desplegament de la llei hi ha dos fronts. Un és el desplegament, diguéssim, dels òrgans, i voldríem centrar l'atenció especialment en el que és l'agència, l'agència que es crea no per tenir un òrgan administratiu més: l'agència és quelcom més que un òrgan simplement administratiu. L'agència és l'expressió nítida i clara de com a mínim tres coses que són les que jo crec que el legislador en el seu moment es va conjurar per canviar. En primer lloc és l'expressió real, l'expressió tangible, el punt de trobada efectiu del que és el món de l'Administració amb el món socioeconòmic, amb totes les seves diverses expressions, per fer factible aquest canvi, que en el fons no deixa de ser un cert canvi cultural, de posar en valor la formació professional, de fer una oferta de formació professional adequada a les necessitats. Hi ha dues maneres de programar: una, atendre quina és la demanada de l'alumnat potencial, i això donaria uns resultats no necessàriament positius des de la perspectiva de l'ocupabilitat posterior, o, una altra, estar atents –i aquesta és una de les funcions principals de l'agència– a quina és la demanada del món empresarial –també per territoris, no només sectorialment– i fer una oferta d'acord amb aquesta demanda, no? Per tant, l'agència plasma, en segon lloc, doncs, aquesta intenció real del Govern d'integrar allò que ara és dispers, exageradament dispers entre diferents departaments. Per això suposo que el legislador ho deixa obert, però alguns òrgans sembla que els posa en l'àmbit de Presidència. En qualsevol cas, el que fa l'agència és plasmar aquest interès del Govern per donar una informació centralitzada, única, de qualitat, en el que és –diguem les coses pel seu nom– una certa selva d'oferta en aquest àmbit de la formació professional, de la formació ocupacional, que a vegades l'alumne s'hi pot perdre. Aquesta n'és una de les funcions claus. I no tenir encara l'agència després de tres anys és un senyal, des de la nostra perspectiva, d'una certa deixadesa, d'una certa manca d'interès. I comporta aquest retard en la definició de les polítiques, aquest retard en la presa de decisions, en la implementació d'aquestes decisions. Ben aviat ens n'anirem de vacances de Nadal; al febrer començarà tot el procés de preinscripció, i el de la formació professional vindrà un xic més tard, però no haurà estat elaborada a partir, doncs, de l'agència, que és l'òrgan... No haurà estat elaborada com cal. Encara no podrà respondre a quines són les necessitats, i això en definitiva ens preocupa. I la llista d'incompliments és llarga. No la llegiré perquè no tinc prou temps per fer-ho, però sí que manifestaré alguns punts que ja van ser votats arran d'una interpel·lació que en el seu dia una diputada del Grup Socialista, ara el Grup Socialistes i Units per Avançar, la senyora Esther Niubó, va fer a una de les seves predecessores, quan deia, doncs, que caldria una integració veritable dels sistemes d'informació i d'orientació: es va votar, i això no ha passat, no s'ha fet; una elaboració d'un pla de formació permanent per al professorat: es va votar unànimement, eh?, i no s'ha fet; una elaboració d'un marc normatiu no gens menor del que podria ser l'estatut de l'aprenent i la figura del tutor, tant el tutor de centre com el tutor, en aquest sentit, de l'escola. I podria continuar, doncs, la relació d'incompliments d'una moció de vint-i-un punts, en els quals pràcticament –menys tres que estan a mig fer– no s'ha avançat. I estem parlant de ja fa pràcticament dos anys –tres de la llei, dos d'aquest mandat del Parlament. I particularment hi ha un àmbit que ens preocupa, també: és tot el desplegament de la formació professional dual. La formació professional dual, conseller, creiem que ha vingut per quedar-se. I creiem que requereix una empenta molt més forta, i ens hi trobarà, al seu costat, si està disposat a fer-la per part del Govern i del conjunt dels agents. I quan en compareixença parlamentària, doncs, ve el senyor Mohedano i vostè mateix en la seva compareixença ens anuncia que passarem de deu mil places a onze mil quedem profundament frustrats, perquè això a efectes pràctics és la congelació de les places, és simplement el creixement vegetatiu. I si ho posem al costat de quins són els objectius del Govern per al 2025, que és que un terç de la formació professional sigui de caràcter dual, doncs, això és frustrant. No hi arribem el 2025 però és que ni el 2050, amb aquest tipus de creixements. Això vol dir que no s'han fet els deures. Això vol dir que no s'ha agafat, doncs, de valent el repte d'anar a les empreses, d'explicar als petits emprenedors, als empresaris, als autònoms, als qui s'ha d'agrair molt l'esforç que estan fent, que també aquestes pimes, aquests autònoms fins i tot, i per descomptat les altres grans empreses, tenen la possibilitat en definitiva de fer aquest esforç. I podria continuar: incompliments pel que fa al desplegament, incompliments o falta de coratge, de voluntat política, de lideratge, incompliments pressupostaris. No li faig la relació –la portava– de tot el que des d'aquesta tribuna..., de compromisos pressupostaris que la setmana passada es van fer per part de col·legues seus del Govern, que van contraient, doncs, despesa quan, per l'altre costat, no tenim clar quins són els ingressos. Veurem avui què dona de si aquest pressupost o línies generals, que s'han presentat, ves per on, fora del Parlament, en lloc de presentar-ho en l'àmbit parlamentari. Per tant, també des d'aquesta perspectiva. Però tampoc des de la perspectiva d'aquest lideratge, d'aquesta cohesió, d'aquest tap que acaba sent el Govern a l'hora de desplegar aquesta llei, notem que vostès hagin estat proactius. Li demanem que es posin les piles, i si se les posen, com sempre, estarem al seu costat, perquè paga la pena per la competitivitat del país i per les oportunitats que donem a moltes persones que tenen dret i que volen treballar en aquest país. Gràcies, senyor president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Formula la resposta el conseller Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, molt honorable president. Honorable senyor diputat, diguem-ne, sort que és proactiu i no és massa crític, segons la seva definició. Com vostè sap, demà no hi ha Govern, perquè per l'estructuració horària d'aquest Ple farem Govern dijous al matí. Segurament vostè també ja té l'ordre del dia del Ple del dijous al matí, perquè ja està publicat al BOPC, i deu haver vist que dijous el Govern prendrà l'acord de la composició de la Comissió Rectora del Sistema de Formació i Qualificació Professionals, que jo ara podria dir que és atenent a la seva petició, però, com pot comprendre, l'ordre del dia estava fet abans de la formulació de la seva interpel·lació. En aquest acord –en aquest acord– es concreta la composició de Comissió Rectora del Sistema de Formació i Qualificació Professionals, n'insta la posada en funcionament i estableix el règim transitori de determinats aspectes fins a l'entrada en funcionament de l'Agència Pública de Formació i Qualificació Professionals de Catalunya. És a dir, aquella primera petició que vostè feia, que era de començar a desenvolupar els organismes de la Llei 10/2015, doncs dijous el Govern ja ho aprovarà, seguint l'acord del consell tècnic de la setmana passada. Per tant, comissió rectora creada, funcionament del sistema entre la creació de la comissió rectora i l'agència previst, i, en conseqüència, inici del camí del desplegament de la Llei 10/2015 pel que fa a la seva governança, que era un dels aspectes que a vostè li preocupava. Fins que no es constitueixi l'agència, que, com marca l'acord del Govern d'aquest dijous vinent, té uns terminis, ja estem treballant –i hi estem treballant fa mesos– en diferents projectes per impulsar un pas previ necessari, que és la integració entre els dos subsistemes de formació professional, que en aquests moments un depèn directament i estrictament del Departament d'Educació, la formació professional inicial, i l'altre depèn directament i estrictament del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, que és la formació professional ocupacional. En aquest sentit, els dos departaments –Educació i Treball– estem ja treballant en el marc de quatre grups concrets mixtos que plantegen la planificació de vuit aspectes que l'agència entomarà quan es creï. Primer, la planificació comuna; segon, les acreditacions i les correspondències; tercer, la implementació de centres integrats FP.cat 2.0; quart, el Pla de comunicació FP.cat; cinquè, el Programa experimental d'orientació; sisè, els consells sectorials; setè, els consells territorials, i vuitè, les beques de formació professional. No li detallaré ara de cadascun d'aquests vuit grups de treball quina és la seva agenda, perquè no tindré temps, però sí dir-li que en els aspectes de planificació comuna, l'acreditació de centres de formació professional per a l'ocupació es treballarà conjuntament amb el Departament d'Educació per dissenyar i col·laborar en una oferta formativa complementària i conjunta. Pel que fa a l'acreditació i competències, el Departament d'Educació, mitjançant l'Institut Català de les Qualificacions Professionals, definirà i desenvoluparà el procediment general per a l'avaluació de la competència professional, n'homologarà i autoritzarà els centres, entitats i institucions, i elaborarà i registrarà les certificacions de les competències. De la mateixa manera, els altres aspectes que li he anat comentant, amb la voluntat de treballar conjuntament els dos departaments, i no només de treballar conjuntament els dos departaments, sinó entendre el treball dels dos departaments pel que fa a la formació professional d'una manera integral, i superar l'espai estanc entre la formació professional inicial i l'ocupacional. En aquest camp hi ha dos d'aquests grups de treball que plantegen dues propostes que per nosaltres són cabdals i tenen a veure amb alguns dels aspectes que vostè deia. Per un cantó, els consells sectorials, perquè han de ser els instruments que han de permetre l'observació dels diferents sectors estratègics del país per tal d'anticipar-se a les necessitats formatives. I per l'altre, els consells territorials, que aquesta és una cosa que la llei no incloïa –que la llei no incloïa– però que nosaltres, amb el Departament de Treball, tenim la voluntat d'incloure en l'agència, perquè entenem –i vostè ho ha dit, i per tant deu estar d'acord en la introducció dels consells territorials tot i que la llei no els esmenta– que són una eina fonamental d'aquesta planificació, perquè els consells territorials han d'incloure en cadascun dels territoris l'administració, els agents socials i els agents econòmics, perquè han d'incloure el Fòrum de Ciutats amb Consell de Formació Professional, perquè el municipalisme ha de participar en aquesta planificació, perquè el municipalisme és clau per participar en aquesta planificació. Ha parlat de la formació dual. Nosaltres no n'estem satisfets, no deu haver sentit pas que aquest Govern digui que està satisfet de la situació actual de la formació dual a Catalunya. És evident: nosaltres estem en una mitjana d'un 10 per cent de formació dual en formació professional; la mitjana europea és un 30 per cent, a Alemanya és un 60, a França és un 50. És realment, diguem-ne una xifra que no ens deixa satisfets, i estem treballant i treballarem en una ampliació de l'oferta en la formació dual, per la qual aquests consells sectorials, aquests consells territorials són fonamentals, perquè no podem ampliar la formació dual estrictament només des del departament, o des dels departaments; ho hem de fer en el territori i amb els sectors. I evidentment –i evidentment–, augmentar també el nombre d'alumnes que realitzen pràctiques a l'estranger, que no és ben bé formació dual, però que hi tenim moltes propostes, i tenim propostes fins i tot de convenis que estan signats i no desenvolupats, com per exemple amb el Govern de Valònia, que hi ha un conveni en aquest sentit signat però encara no s'ha dut mai a la pràctica. En la formació professional estricta inicial, que és la que depèn directament del departament, també tenim un pla d'actuació, diguem-ne, urgent que també té a veure amb coses que vostè ha plantejat. Primer, l'actualització del mapa de l'oferta de la formació professional inicial i dels ensenyaments de règim especial, perquè som conscients que tenim una oferta que molt sovint s'adequa a la realitat empresarial de fa uns anys, quan nosaltres el que hem de fer és una oferta que s'adeqüi a la realitat industrial, comercial i empresarial d'aquí uns anys. Per fer aquesta oferta necessitem aquest mapa, i necessitem parlar a més a més amb d'altres departaments: en el cas d'Agricultura, per exemple, per les ofertes agràries, vitivinícoles, nàutiques i pesqueres, però amb gairebé tots els departaments de la Generalitat. Hem de fer també un desplegament de l'oferta de formació professional adreçada a l'alumnat amb necessitats educatives especials. Aquesta és una proposta que té molt poc temps, que té molt poca experiència, que són els itineraris formatius específics, però que en la poca experiència que té ha donat molt bons resultats, i en aquest sentit l'hem d'ampliar de dos itineraris a tres, amb més grups, amb més centres. Hem d'actualitzar el model de l'FP en diferents àmbits. En la formació continuada del professorat, com vostè deia, no és cert que no s'hagi fet res. A través del Fons Social Europeu, per exemple, en els darrers anys s'ha efectuat una formació del professorat important. El darrer any no, perquè el Fons Social Europeu, gràcies al 155, no va arribar, però els anys anteriors al 155, que tant es va preocupar de la formació professional com per tallar-nos els fons europeus, hi va haver una formació del professorat, amb noves matèries, amb noves aplicacions. Hi ha també l'ordre d'avaluació de l'FP que estem a punt de treure; l'ordre de la regulació de l'FP a distància, l'ordre de foment d'accions positives per a la millora de l'FP, resolució sobre la formació dual i resolució sobre les escoles de música...
Conseller...
...i dansa que estem preparant i que aviat publicarem. Moltes gràcies, senyor president.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té el diputat senyor Ramon Espadaler la paraula de nou.
Gràcies, senyor president. Fixi's que ara em feia un reguitzell de coses que estan preparant. El problema és que fa tres anys que tenim la llei i no haurien d'estar en preparació, haurien d'estar fetes, de la primera fins a la darrera de les ordres que vostè esmentava. Aquest és el problema, aquest és el que nosaltres en definitiva denunciem. Em venia al cap mentre l'escoltava una anècdota parlamentària, crec que era el conde de Romanones, que una vegada va pujar exaltat a la tribuna i va dir: «¡Nunca jamás! I al final un diputat li va demanar: «Escolti, què vol dir quan diu “nunca jamás”? Va dir: «Por lo menos una semana. Crec que més o menys anava per aquí l'anècdota. Escolti, el senyor Mohedano va venir aquí i va dir: «És que és imminent l'aprovació de la comissió rectora, que ara vostè ens anuncia per al mes que ve. Quant és el termini d'imminència per al Govern de la Generalitat? Mes i mig. Bé, sabem una mica més del que sabíem, és una mica com això que si dues setmanes..., la imminència és un mes i mig. Però, és clar, no un mes i mig des que ho va dir el senyor Mohedano en comissió..., però és que són tres anys des de que ho va dir. Ja hi descompto mig any per raons òbvies, eh? Però és que són tres anys des de que ho va dir. Per tant, fixi's si els interessa poc... I ens coneixem bé, conseller. Jo l'he seguit, moltes intervencions parlamentàries. Vostè és un parlamentari brillant. Havia de llegir: vostè no té la formació professional al cap. Vostè té un ventall de coses, de responsabilitats, ampli, és cert, però ens coneixem de fa temps. Deia: «Escolti, hem fet això, presentarem aquest consell, tenim aquesta ordre, aquesta altra ordre. Jo no li he dit que no s'haguessin fet coses, clar que se n'han fet. La formació professional afortunadament va, perquè hi han prou instruments perquè funcioni, però no hi ha allò que s'hauria de desprendre, caram, en un dels àmbits on el Parlament genera més consens, i on a fora del Parlament hi ha més consens, i no anem sobrats en aquest país d'aquests àmbits. I a més a més, té la virtut de generar dues coses positives: ocupabilitat per a sectors i fins i tot amb fractura de quedar al marge de la societat per problemes de no inserció laboral, i a més a més, element de competitivitat. Perdoni, li agafo les seves paraules. Diu: «Escolta, és que hem de programar, doncs, tots els cursos –i això ho aplaudim– «d'acord amb les demandes dels sectors empresarials. En base a què han programat el curs que ve? Si no han creat l'agència, si el consell diu que l'aprovaran dijous. En base a què han fet aquesta oferta? I segueix preocupant-nos. Diu: «Escolti, l'objectiu és arribar a un 30 per cent i estem a un 10 per cent. Vostè creu que de mil en mil hi arribarem? Hi he fet els números: el 2050 potser sí, però, escolti, el 2050 és una mica massa tard. Per tant, sí que els demanaríem en aquest sentit una mica més de proactivitat. No neguem que es facin coses, és evident que es fan. Però, escolti, que té no només un grup parlamentari, vull creure que gairebé tot un parlament, o sense el gairebé: tot un parlament al seu darrere. Despleguin-ho, amb coratge, amb ganes, amb interès. Vagin a buscar aquests empresaris. Hi ha molt autònom, hi ha molta petita i mitjana empresa que podria jugar en el camp de la formació dual i que no ho fa per desconeixement, per inseguretats. Hi ha molt alumne que té aquesta oferta i no hi accedeix, probablement perquè li costa identificar-la, perquè no hi ha una oferta unificada. I això era la bondat, el canvi revolucionari, si m'ho permet, gairebé, qualitatiu en positiu que feia la llei, i per això va sumar tantes unanimitats. La llei, i després amb posterioritat aquesta moció, que jo m'he entretingut a puntejar-la, i és que el compliment queda molt curt: vint-i-dos punts. No els hi tornaré a llegir, però, en qualsevol cas, respecte als vint-i-dos punts, vostè m'ha dit que crearan grups de treball. Aquesta és la seva resposta: «Escolti, crearem un grup de treball pel desplegament normatiu, pel tema de beques i ajuts, pel tema, doncs, de les qualificacions... Escolti, no estem en temps... Més val que els creïn i que ens comencem a posar les piles, però en qualsevol cas, home, siguem conscients que s'ha perdut molt de temps, i que la resposta no pot ser, aquí: «Ara crearem grups de treball, per impulsar allò que era un mandat d'aquest Parlament transversal. M'atreviria a dir que no hi ha gaires més mocions que gaudeixin de la unanimitat de què gaudia aquesta, que fa dos anys que es va substanciar. I, permeti'm l'expressió, el més calent és a l'aigüera, i per això manifestem la nostra preocupació. I voldria acabar amb una reflexió, que em sembla que ve a tomb, que és una cita d'Aristòtil, quan diu: «No fa falta un govern perfecte, el que necessitem és un govern que sigui pràctic. Conseller, li demanem que siguin pràctics. Faci els grups del treball, creï el consell, però sobretot creï l'agència, i sobretot posin-se les piles i vagin, doncs, amb el món econòmic, de la mà del món econòmic i sindical, del món empresarial, a generar aquestes oportunitats, perquè són oportunitats per a aquestes persones, però sobretot, i també, són oportunitats per al nostre país. Gràcies, senyor president.
Gràcies, diputat. És el torn, de nou, per a la rèplica de l'honorable conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. La moció aquesta a què vostè fa referència me l'he llegida, evidentment, i també he avaluat el seu contingut i el seu compliment. De vegades sembla que vostès se n'obliden, del que ha passat en aquest país –sembla que a vegades vostès se n'obliden, del que ha passat en aquest país. I vostès se n'obliden, que es va aplicar el 155. I vostès se n'obliden, que no hi havia direcció política. I vostès se n'obliden, que l'única direcció política que hi havia estava a Madrid i la seva màxima voluntat era que no es fessin les coses. De vegades sembla que se n'oblidin, d'això. Jo ja entenc que els vagi bé oblidar-se d'això, perquè els remordiments de vegades fan mal –de vegades fan mal–, i des de la tradició catòlica fan molt de mal, els remordiments. Però –però, però–, a mi em sap greu que dijous aprovem el consell rector, perquè sembla que li sàpiga greu que ho aprovem. Aquest Govern –aquest Govern– té sis mesos, i en aquests sis mesos el Govern ha hagut, primer, de desballestar els mals del 155 en matèria educativa, que eren molts i molt grans –molts i molt grans. Segon, preocupar-se per l'inici de curs. I, després, tirar endavant les polítiques a què s'ha compromès. Una de les polítiques a les que s'ha compromès és tirar endavant una formació professional integrada, dirigida pel Departament d'Educació i el Departament de Treball, amb el Departament d'Economia, i el Departament de la Presidència. No crearem grups de treball, ja els hem creat, ja estan treballant –ja estan treballant– i ja han donat resultats, i ja hem fet propostes i ja s'estan treballant. Ja s'està treballant. I hem, per exemple, incorporat el Fòrum de Ciutats amb Consell d'FP als nostres treballs, que no hi eren –que no hi eren. I hem treballat amb els sectors, amb els representants econòmics, els socials, i amb les cambres de comerç; ens hi hem reunit i estem planificant. I estem planificant una millora de la formació dual. Perquè a nosaltres la formació professional, honorable senyor diputat, ens preocupa –ens preocupa– i hi treballem. I hi treballem perquè a més estem convençuts que tenim un molt bon sistema de formació professional ara, ja –ara, ja–, un molt bon sistema de formació professional ara, ja, que té uns resultats excel·lents en la formació professional de grau superior –excel·lents–, dels millors d'Europa, i que té uns resultats que ens preocupen molt en la del cicle mitjà, producte –producte–, tot sovint, de la utilització entre tots del cicle mitjà per un element que no és correcte, que és l'ocupabilitat temporal d'un tipus d'alumnat, no amb la voluntat de formar-lo professionalment, sinó amb la voluntat de tenir-lo en un lloc, mentre que la superior sí que té aquesta voluntat professionalitzadora. I un dels treballs que hem de fer és convertir els cicles mitjans també en professionalitzadors. I, a més, convertir-los en dinàmics –convertir-los en dinàmics–, i d'això en farem una proposta molt aviat, perquè si fan falta trenta llocs de treball en un lloc concret, en un territori concret, hem de fer una formació professional per a aquells trenta llocs de treball, i saber desfer-la per fer-ne una altra per a uns altres cinquanta llocs de treball que tinguem després. Perquè la formació professional, però, senyor diputat, és una formació que només tirarem endavant, com diu vostè, amb el consens, començant pel consens en el Govern, i, per tant, aquest treball conjunt de la comissió rectora que s'aprovarà dijous i l'agència que es tira endavant l'asseguren, entre tots els departaments que hi tenim competències, però també amb el territori i també amb els agents socials. I li puc assegurar una cosa: jo els últims deu anys de la meva vida laboral m'he dedicat, entre altres coses, a la formació del professorat de formació professional, perquè m'interessa molt, i si vol algun dia li explico com es fa la formació del professorat de formació professional. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre el balanç de l'any transcorregut des de les eleccions del 21 de desembre de 2017 i la vulneració dels drets civils i polítics]] [[300-00063/12]] La següent interpel·lació és sobre el balanç de l'any transcorregut des de les eleccions del 21 de desembre de 2017 i la vulneració dels drets civils i polítics. Presentada pel Grup Parlamentari Republicà, exposa la interpel·lació la diputada senyora Marta Vilalta. Quan vulguis.
Bona tarda. Moltes gràcies, president. Conseller, avui és 17 de desembre de 2018. Això és Catalunya, per tant, estem en plena Europa, en ple segle XXI, i si haguéssim de fer una radiografia de la salut democràtica en la qual vivim semblaria que estem en una altra època, en una altra època passada: nou presos i preses polítiques; set dirigents independentistes a l'exili; desenes de persones del Govern i del seu entorn amb diligències obertes i encausats per haver deixat votar la gent; activistes socials represaliats que també es troben a l'exili o en un altre tipus de presó, com la Tamara o l'Adri; més de set-cents alcaldes i alcaldesses represaliats i perseguits; ciutadans del nostre país amb causes obertes per delictes inversemblants que han de respondre davant de la justícia de forma que no s'entén: pallassos, rapers com el Valtònyc, tuitaires, bombers, mestres, fins i tot persones de l'àmbit acadèmic, com els que van formar part de la sindicatura electoral, amb acusacions de presó. I, en el cas de l'Estat espanyol, no només circumscrit a Catalunya, fins a vint mil persones sancionades o investigades per haver exercit les seves llibertats a l'Estat espanyol l'any 2017, segons l'informe d'Òmnium de la campanya «Demà pots ser tu. Aquesta és la radiografia a Catalunya, avui, 17 de desembre de 2018, en ple segle XXI, en plena Europa, una radiografia que ens descriu la repressió, la repressió que hi ha, una radiografia on aquesta repressió es conjuga en forma de presó, en forma d'exili. I, per tant, permeteu-me parafrasejar la mítica frase de la pel·lícula Blade Runner: «Jo he vist coses que els demòcrates no us creuríeu mai. [[Aplaudiments.]] I és que costa creure el cúmul de despropòsits que hem hagut de viure aquest últim any, amb dos elements damunt la taula: per una banda, la demanda de més democràcia, i, per l'altra, la resposta, que ha estat la repressió, sempre la repressió com a resposta. Aquesta setmana fa un any, es compleix un any de les eleccions al Parlament de Catalunya del 21 de desembre de l'any passat, unes eleccions imposades, unes eleccions il·legítimes però a les quals ens vam presentar, perquè sempre apostem per la democràcia, sempre apostem per la via de les urnes per decidir, perquè la gent, la ciutadania, decideixi el futur col·lectiu del nostre poble, en les quals, malgrat els reiterats de l'Estat, malgrat l'adversitat amb la qual ens hi vam presentar, l'independentisme va tornar a guanyar a les urnes: 2.079.340 vots, setanta diputats i diputades, majoria absoluta parlamentària. Aquest és el resultat de les eleccions d'ara fa un any, i en aquest últim any, en aquests últims dotze mesos des de l'any passat, el que hem vist és com hi ha hagut reiterats intents d'alterar el resultat de les urnes i, per tant, d'alterar els mandats democràtics; també hem vist, durant tot aquest últim any, el retrocés en drets i la mala salut democràtica de l'Estat; hem vist l'intent d'imposar un relat fals, un relat de violència on no hi és, un relat d'irresponsables al nostre país. I també hem vist –també–, i així ho volem destacar, com cada vegada són més les veus internacionals que denuncien precisament aquest retrocés i aquesta deriva de l'Estat. Tot això és el que hem viscut aquest últim any. Anem a pams: deia un any d'intentar alterar els resultats de les urnes i, per tant, els mandats democràtics, un any d'intentar judicialitzar la política i intentar utilitzar el sistema judicial com una joguina al servei dels interessos de la unitat de l'Estat espanyol. Com vostè deu recordar, senyor conseller, fa un any ens presentàvem a unes eleccions amb el lema «La democràcia sempre guanya. I qui va guanyar, com he dit, va ser justament la majoria independentista, les formacions que formem part d'aquesta majoria independentista. I per això, com que no van poder guanyar les urnes els del 155, que havien convocat unes eleccions el 21 de desembre per intentar guanyar-nos a les urnes, com que no van poder guanyar-nos a les urnes ara fa un any, el 21 de desembre, ens intenten guanyar als tribunals; ens intenten guanyar per la via judicial; intenten guanyar-nos suspenent diputats d'aquest Parlament; intenten silenciar els lideratges de les formacions polítiques i socials del moviment independentista al nostre país; intenten atemorir a la gent, a la ciutadania; intenten, fins i tot, amenaçar-nos dient que il·legalitzaran partits i formacions polítiques; intenten amenaçar-nos, perquè no saben convèncer, només saben vèncer, i ho fan per la via que no poden guanyar, perquè com que per les urnes som majoria, i així ha quedat reiterat, ho intenten per la resta de vies. Prèviament a les eleccions ja vam viure el primer episodi, el primer tast, a través de l'aplicació del 155, on van tancar el Parlament –sí, el 155 sí que ho va fer–, i on van destituir el Govern de la Generalitat en base a una extralimitació clara d'un article, el 155, i alterant ja, prèviament a aquelles eleccions, el mandat democràtic amb el qual veníem i teníem des de l'any 2015. Després de les eleccions, després del 21 de desembre, i amb aquesta majoria independentista a les urnes, l'Estat espanyol ha seguit, durant aquest últim any, durant aquests últims dotze mesos, intentant alterar aquests resultats. Com? Doncs la llarga llista de greuges és clara: primer, impedint la investidura del president Puigdemont; després, impedint la investidura del company Jordi Sànchez, malgrat que existia sobre la taula una comunicació del Comitè de Drets Humans de Nacions Unides on demanava a l'Estat que prengués totes les mesures necessàries per tal de garantir els seus drets polítics, que estaven i estan intactes. I això ho va fer l'Estat espanyol, primer impedint una investidura, després impedint-ne una altra. I, sí, com que no hi ha tres sense dos, doncs, impedint també la investidura, en aquest cas, del company diputat Jordi Turull, en un dels capítols més vergonyosos que ha hagut de viure aquesta cambra, que ha hagut de viure aquest país, en aquella crònica repressiva i antidemocràtica, on, enmig d'un debat d'investidura, es van canviar les mesures cautelars sense que canviessin les circumstàncies, i es va segrestar el que era el candidat a la presidència de la Generalitat del nostre país, i que s'hauria convertit en president de la Generalitat, i per alterar aquests resultats, per alterar la democràcia, per alterar el mandat democràtic, novament el sistema judicial, amb l'empara de tot un estat al darrere, va tancar a la presó, i encara continua tancat, el company Jordi Turull, en un dels capítols més vergonyosos que ha viscut aquest país l'últim any. Per cert, el saludem des d'aquí, així com a la resta de presos que estan fent aquesta vaga de fam, i els transmetem tot el suport i tota la solidaritat. Han seguit els impediments: impediment de restaurar el Govern de la Generalitat, perquè no van permetre que poguessin ser nomenats consellers els que eren presos polítics i exiliats, malgrat tenir els seus drets polítics intactes, o seguint amenaçant amb més aplicacions del 155. Davant d'això, conseller, li fem un prec, i és la necessitat de seguir enfortint les institucions del nostre país, la necessitat d'enfortir el Govern, la necessitat d'enfortir aquest Parlament davant d'aquestes vulneracions, d'aquests atacs als mandats democràtics, i aquesta cambra, on és, per cert, i on rau la sobirania popular. Deia, però, també, que aquest últim any, aquests últims mesos, hem viscut un retrocés en els drets i una evidència en la mala salut democràtica de l'Estat; més d'un any de vulneració de drets civils, on, com deia, activistes artistes, polítics, persones de diverses professions han vist com se'ls estaven atemptant els drets, com estaven sent perseguits i on veien vulnerat el seu dret a la llibertat d'expressió. S'està utilitzant el dret, s'està utilitzant la justícia com un instrument al servei de l'statu quo i al servei d'unes determinades posicions polítiques. Hem vist persecució d'activistes, hem vist com s'ha vulnerat la llibertat d'expressió en aquest Parlament, d'on ara la presidenta Carme Forcadell està tancada a la presó per haver deixat que es parli de tot i, per tant, on la llibertat d'expressió ha estat..., s'ha abusat i no s'ha permès aquest dret de la llibertat d'expressió, on hem vist també la proliferació de delictes d'odi, precisament, que vulneren aquesta llibertat d'expressió. Hem vist, aquest últim any, vint-i-quatre hores negres en el marc de l'Estat espanyol, del 20 al 21 de febrer del 2018, on es va sentenciar a presó el raper Valtònyc, on es va segrestar el llibre Fariña, on es va censurar l'exposició d'Arco. Hem vist que parlen molt del 155, que també ha servit per vulnerar els drets de diputats d'aquesta cambra, de membres del Govern i, de retruc, de la ciutadania del nostre país, però veiem com no es parla d'altres drets que sí que haurien d'estar garantits, com no es parla d'altres articles de la Constitució espanyola, com l'article 14, que parla de que no hi ha d'haver cap discriminació per raó de naixement, de raça, de sexe, de religió o d'opinió, o com no es parla tampoc de l'article 20, que és el que recull que s'han de reconèixer i protegir els drets com el de la llibertat d'expressió. Això és el que hem vist també aquest any i, per tant, voldria conèixer, conseller, la seva opinió –i amb això acabo– de què pot fer el Govern per, precisament, garantir aquests drets a tota la ciutadania del nostre país i, sobretot, a través d'un instrument que creiem fonamental com és l'Oficina de Drets Civils i Polítics. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch. Quan vulgui.
Diputada Vilalta, com a representant del Govern de Catalunya, doncs, em sap greu i lamento haver de corroborar el seu judici i la seva visió del que ha passat durant l'últim any. És a dir, sense cap mena de dubte, l'opinió d'aquest humil conseller és que estem vivint, quant a drets civils a Catalunya, el pitjor moment des de la Transició espanyola, el pitjor moment que ha viscut aquest país quant a drets civils i drets humans, i també quant a funcionament de la democràcia i el sistema polític en el qual ens trobem. Per tant, és obvi que hem de prendre cartes, que hem de fer alguna cosa, i el primer que hem de fer és tenir ben clar què ha passat, per què ha passat i d'on ha vingut la situació aquesta creada. Tampoc ofereix gaire dubte la constatació, la realitat que s'ha produït una vulneració sistemàtica dels drets civils, dels drets democràtics i de les llibertats, i una vulneració sistemàtica que ha procedit, clarament, dels poders de l'Estat, els poders de l'Estat que han actuat per nacionalisme, per motius ideològics, per conviccions polítiques, i no han permès el lliure desenvolupament del sistema polític i del sistema democràtic per als que no pensen i per als que no comparteixen el que és la ideologia dominant dels poders de l'Estat, del Govern espanyol, però també dels altres poders de l'Estat. Pel que fa al poder legislatiu, ho hem vist clar, és a dir, possiblement, culmina en aquell moment en què el Senat aprova l'aplicació de l'article 155, una aplicació i una interpretació que nosaltres veiem de dubtosa constitucionalitat, perquè l'article 155 no diu, de cap manera, el que després es va fer, és a dir, que se'n va fer una interpretació clarament abusiva, excessivament rigorista i implacable, amb interès d'aquesta defensa ideològica per part dels poders de l'Estat. Va suspendre el Govern legítim de Catalunya, institucions com aquest mateix Parlament. L'article 155 no diu això, aquesta és una interpretació que en van fer els poders de l'Estat, i en van fer una interpretació extrema, fins i tot posant en qüestió una cosa que sí que diu la Constitució espanyola del 1978, i és que l'autonomia, el principi d'autonomia forma part dels valors intrínsecs i dels conceptes que estan blindats en aquella mateixa Constitució espanyola; és a dir, interpretem que l'aplicació mateixa del 155 entra en desafiament amb el que és l'esperit del constitucionalisme espanyol, i alguns experts en dret constitucional, experts que no tenen res d'independentistes, així ho han remarcat. Per tant, tenim un legislatiu que aprova l'aplicació del 155, que permet suspendre les institucions, el Govern, el Parlament legítim de Catalunya, i aquesta és una primera gran vulneració dels drets civils. Tenim també l'executiu, el Govern espanyol, que aplica i desenvolupa aquest 155, que permet eliminar l'autonomia de Catalunya –així de clar: elimina l'autonomia del nostre país– i que comporta tot el patiment humà que vostès poden suposar, començant per acomiadar, per exemple, 234 persones que treballaven per a aquest Govern, no? Són coses que de vegades no es diuen, doncs diguem-les, perquè han passat i perquè han provocat molt patiment humà, a part de vulnerar drets elementals. Vulneració de l'executiu també de drets elementals com és la pròpia integritat física, quan envia, doncs, la Policia, i milers d'efectius de la Policia i de la Guàrdia Civil, a apallissar civils, eh?, amb una operació planificada, deliberada, per tal que no votin, per tal de sabotejar una votació. Això també va en contra dels drets humans més fonamentals. O, quan porta lleis aprovades en aquest Parlament, el Parlament de Catalunya, que tots aquí compartim i representem, sistemàticament al Tribunal Constitucional perquè siguin suspeses. I aquí ja entra un altre poder de l'Estat, el poder judicial, que també participa en aquesta vulneració sistemàtica, per exemple, doncs, amb les imputacions, que tenen poc a veure amb la política però que formen part del clima general de repressió obsessiu per tal de quartar llibertats..., quan imputa músics, humoristes, pallassos, és a dir, tota mena de gent que es permet utilitzar la llibertat d'expressió per criticar els poders de l'Estat. O, per exemple, quan envia nou persones a la presó, nou persones amb presó sense fiança, preventiva, abans de jutjar-los, és a dir, gent que clarament no és culpable, a part de no haver fet mal a ningú, de no haver mort ningú, de no haver robat a ningú, etcètera, no? Per tant, tenim, aquí, una clara vulneració del que són els principis dels drets més elementals de la justícia, i set persones que han de marxar a l'exili per no córrer la mateixa sort d'aquestes nou persones que són tractades d'una manera tan injusta. La imputació, també, de nou-centes persones, bàsicament, alcaldes, eh?, del 80 per cent dels municipis de Catalunya: el 80 per cent dels municipis de Catalunya tenen els alcaldes imputats per haver posat les urnes, per haver contribuït a un exercici de participació i de democràcia. O, per exemple, quan el mateix poder judicial, els jutges espanyols ignoren, o fins i tot contradiuen, la justícia europea, perquè mentre els jutges europeus diuen que no hi ha raons per criminalitzar ni per imputar, doncs, aquells exiliats que són acusats pel poder judicial espanyol, pels diferents estaments judicials espanyols, aquí s'ignora aquesta contradicció amb la justícia europea, una contradicció flagrant que ens deixa no només en un altre segle, sinó en un altre continent i en un altre àmbit que no sembla l'Europa occidental del segle XXI, com molt bé remarcava la diputada Vilalta. O el Tribunal Constitucional, que suspèn lleis aprovades aquí al Parlament de Catalunya, o que dilata recursos davant la justícia europea per part, per exemple, dels presos polítics, la qual cosa explica per què quatre d'aquests presos polítics s'acullen a la vaga de fam com a mesura extrema de protesta. I, finalment, doncs, el mateix monarca, el rei d'Espanya, que, a partir del 3 d'octubre, beneeix aquestes accions dels diversos poders de l'Estat, eh?, i fins i tot beneeix aquestes vulneracions, aquests abusos dels quals hem parlat, amb aquell discurs amb el qual corona aquestes accions. I, per tant, tenim un clima en el qual el nacionalisme espanyol actua a partir dels diversos poders de l'Estat per tal de quartar llibertats, per tal de vulnerar els drets més elementals i, davant d'això, evidentment, el Govern de Catalunya, que jo represento, no només ha d'informar, no només ha d'explicar el que està passant aquí i també internacionalment, sinó que ha de reaccionar. I ha de reaccionar, doncs, amb coses com la creació de l'Oficina per a la Defensa dels Drets Civils i Polítics, o amb moltes altres accions que, si li sembla, després, amb el temps que ens quedi no tindré cap problema en explicar-li. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica, és el torn, de nou, de la diputada. Quan vulgui.
Sí; justament, conseller, vostè ara parlava a nivell internacional, de molta de la feina que el Govern pot fer, i que està fent i que segur que seguirà fent. Justament, també és una de les conseqüències que hem vist d'aquest últim any: les cada vegada més veus internacionals que estan sumant-se a la denúncia d'aquesta vulneració de drets i d'aquesta deriva antidemocràtica de l'Estat. Hem vist, i vostè ho ha dit, sentències judicials que sí que són justes i que sí que donen resposta als drets de les persones a les quals estan sotmeses. Hem trobat allà la justícia que no hi ha a l'Estat espanyol, on s'estan vulnerant els drets i on està havent-hi una tergiversació i una no separació de poders, però hem vist també suport de més de cinc-cents diputats i diputades d'altres parlaments del món donant suport a la presidenta Forcadell, per la llibertat d'expressió i per fer allò que ha de fer qualsevol presidència d'un parlament del món, que és deixar debatre, deixar que es pugui parlar de tot. Hem vist a quatre-cents acadèmics de renom i politòlegs en solidaritat amb els membres de la Sindicatura Electoral, entre ells, Noam Chomsky o Iannis Varufakis, hem vist a Humans Rights Watch denunciant la violència de l'1 d'octubre, hem vist Amnistia Internacional demanant la llibertat dels presos, i sobretot dels líders socials, els Jordis, i també denunciant l'actuació desproporcionada de la Policia, també l'1 d'octubre, entre d'altres. Hem vist tot això, tot el que li he explicat en el meu primer torn de rèplica, tota aquesta resposta també a nivell internacional, que anirà in crescendo, però també hem vist, conseller, diputats i diputades, com la repressió, com aquesta via, la via que ha decidit o a què ha optat el Govern de l'Estat espanyol i l'Estat espanyol en el seu conjunt, amb totes les seves potes de poder, no serveix per aturar-nos, com no es poden il·legalitzar 2 milions de persones, més de 2 milions de persones. De fet, el que ens diuen les enquestes, el que ens diuen les dades és que l'independentisme continua creixent, perquè és evident que la gent està a favor dels drets, està a favor de la justícia, està a favor de la democràcia, està a favor de les llibertats, i ara mateix aquest Estat no garanteix cap d'aquestes qüestions. I és evident, doncs, que continua creixent, especialment en un context de tanta repressió, i és la demostració que ni el 155, el que ja hem viscut, ni qualsevol que pugui haver-hi no serviran per a res. I això caldria que l'Estat ho reflexionés i caldria també que hi hagués una resposta valenta i decidida per part del Govern de l'Estat espanyol. I, en aquest sentit, també, després d'aquest repàs de tot el que hem vist l'últim any, que vostè també ha explicat, sí que d'alguna manera l'emplaçaria a que ens pogués explicar des del Govern com seguirà actuant el Govern de la Generalitat de Catalunya davant d'aquesta vulneració dels drets, davant d'aquesta resposta repressiva que només hem trobat fins ara per part del Govern espanyol i què és el que farà el Govern de la Generalitat per tal de fer els propers passos. Miri, conseller, el president del Govern espanyol, el president Pedro Sánchez, la setmana passada en el Congrés deia, referint-se al company d'Esquerra Republicana allà, Joan Tardà: «Porti'ns una proposta del 75 per cent de la gent, que estigui consensuada amb el suport del 75 per cent de la població, i l'atendrem i en parlarem. Doncs ja existeix, i així espero que el Govern també pugui traslladar... Ja existeix aquesta majoria, ja existeix aquest consens al nostre país, de fet, no és d'un 75 per cent, és d'un 80 per cent, és encara més gran aquest consens, un consens que té una doble pota, un consens que el que diu és que s'ha de decidir per la via política, s'ha de poder decidir votant, s'ha de poder decidir el futur del nostre país a través d'un referèndum d'autodeterminació: això té el consens del 80 per cent de la ciutadania del nostre país i la doble pota que s'ha d'acabar la repressió. També, més del 80 per cent de la ciutadania del nostre país –per cert, votants de tots els partits polítics d'aquest Parlament, també de Ciutadans, també del Partit Popular– està a favor de que s'acabi la via repressiva, i, per tant, de que es pugui fer per la via democràtica la solució política al nostre país. [[Aplaudiments.]] Això ja existeix, els consensos hi són. I, per tant, l'aposta, el treball, la continuació davant d'aquests dotze mesos que vostè veia com la pitjor de les èpoques després de la Transició, i que efectivament són moments greus per als drets i per a la democràcia..., pel que apostem, conseller, és per la via política, és per la via del diàleg, és per la via de cap renúncia, però, sempre a través de la democràcia, donar la veu a la ciutadania, i així esperem que el Govern ho pugui garantir. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per a la rèplica, és el torn de nou del conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Doncs bé, efectivament, com poden comprendre, una de les funcions d'aquest Govern és defensar una societat com la catalana, que és una societat pacífica, és una societat pròspera, és una societat cívica, i que és eminentment dialogant, i, per tant, això ho defensarem, ho defensarem aquí en aquest Parlament, davant del país en general i davant del món, i això ho explicarem. Ara bé, també hem d'explicar que és una societat injustament tractada, i una societat on els drets civils no són respectats, i una societat on el sistema democràtic tampoc és respectat. Per tant, això també ho hem de fer i també ho hem de dir. Hem de reconèixer que l'últim any el canvi de Govern a l'Estat espanyol ha produït algun avenç, diguem-ho, diguem-ho tot, perquè si no seríem injustos. Per exemple, l'acostament de presos, que és un dret, eh?, no és un favor –és un dret–, però aquest dret finalment s'ha complert, ja era hora. També hem de dir, doncs, que s'han aixecat els efectes del 155 pel que fa a la suspensió del Govern o de les institucions catalanes. Això no només és un dret, sinó que està reflectit a la Constitució espanyola que alguns diuen defensar tant. Per tant, altra vegada s'està complint allò que s'ha de complir. Diguem-ho també, perquè no se'ns acusi de ser injustos, no? Ara bé, les vulneracions continuen, els presos polítics continuen a la presó sense fiança, sense judici; els exiliats continuen fora del país i no poden tornar; els imputats continuen imputats, centenars de persones, etcètera, tot el que hem dit abans. Per tant, davant d'aquesta situació, nosaltres, des del principi, veient que potser hi havia algun signe d'esperança, vam dir que tindríem la mà estesa, que afavoriríem el diàleg, que volíem el diàleg perquè la societat a la qual representem vol aquest diàleg, i vol la pau, i vol la prosperitat, i vol l'estabilitat. Per tant, d'una banda, aquesta mà estesa. Ara, de l'altra banda, també fermesa: fermesa en la denúncia d'allò que ens converteix en una societat injusta; fermesa en la defensa d'allò que nosaltres hem de defensar, és la nostra obligació, perquè són drets, i perquè té a veure amb l'essència de la participació democràtica, no podem fer altra cosa que defensar-ho, aquí i a fora. I, per tant, també, deixi'm que els digui com a conseller d'Exterior, doncs, que jo tinc molt clar que fora d'aquí nosaltres hem d'explicar les realitats d'un país pròsper, d'un país estable, d'un país dialogant, d'un país cívic, però també d'un país que viu injustícies que no són acceptables al segle XXI a Europa occidental. I aquestes coses s'han de dir, les veritats també s'han d'explicar. Per tant, dir-los també que nosaltres demanarem que el diàleg sigui mutu, perquè no ens podem quedar sols, si ens quedem sols no n'hi haurà, de diàleg. I, per tant, insistim que de la banda del Govern espanyol i dels poders de l'Estat també hi hagi diàleg; que les coses no es resolen empresonant la gent, les coses es resolen parlant. I les coses, les qüestions polítiques pendents, es resolen amb polítiques democràtiques, representatives, respectant el que la gent ha votat, no es resolen posant la gent a la presó, enviant-los a l'exili i negant qualsevol diàleg i qualsevol possible acord. Aquí, davant el que hem vist els últims temps, també hem de dir que la posició del Govern espanyol ens oferia algunes esperances i cada cop ens n'ofereix menys. Bàsicament, perquè el mateix Govern espanyol s'ha sotmès al segrest per part de la ultradreta i del nacionalisme espanyol més radical. Perquè el Govern espanyol cada cop està actuant de forma més acomplexada, i perquè el Govern espanyol és aplaudit quan decideix venir aquí a fer un consell de ministres el dia 21 per demostrar que el Govern espanyol no dialoga, que el Govern espanyol tira pel dret. I això, després de les eleccions andaluses, després de l'auge de la ultradreta i del nacionalisme espanyol més radical, cada cop és més visible. Per tant, el que demanem al Govern espanyol i al president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, concretament, és que s'avingui al diàleg, que contesti i que respongui de forma política oberta a les nostres peticions de diàleg, i que no es deixi segrestar per part de la ultradreta, competint a veure qui demana més penalitzacions, qui demana més vulneracions dels drets civils i de la democràcia a Catalunya...
Conseller...
...i, per tant, que es dediqui a resoldre problemes i no a crear nous problemes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'exercici de drets i llibertats fonamentals]] [[300-00065/12]] La següent interpel·lació és sobre l'exercici dels drets i llibertats fonamentals, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señor presidente. Señoras y señores diputados, señora consellera, conseller... Señora Capella, el ejercicio de los derechos fundamentales y de las libertades públicas en Cataluña se vulnera constantemente. Los violentos campan a sus anchas y convierten a los conciudadanos en rehenes, pasan por encima de sus derechos para imponer su objetivo político de imponer la independencia a todos los catalanes, la quieran o no la quieran. Y el Gobierno actúa en este contexto de dos formas: una por acción y otra por omisión colabora con esta actitud de vulnerar los derechos de los catalanes por unas minorías violentas. Por acción, cuando ustedes piden, por medio de su presidente, que aprieten a los catalanes, cuando el president Torra declara que apoya la vía de Eslovenia, cuando se afirma que se garantizará el derecho de protesta sin límites, cuando la televisión pública anima a acudir a las manifestaciones o blanquea la violencia. Y esto es una modalidad en la que yo quisiera detenerme simplemente un momento. Es inconcebible que en una televisión pública –y esto ya lo hemos sacado alguna que otra vez en este Parlamento– se dé cuenta de dónde se van a invadir aeropuertos, puertos, aeropuertos, más puertos, carreteras. Esto no es el derecho a manifestación, señora consellera. En TV3, en la programación que pasan, en algunos de sus programas... Fíjese, a usted seguro que no le llama la atención: yo se lo leo y usted dice «¿y qué?, como toda esta parte de la bancada. Es el programa Preguntes freqüents, de TV3: «Aquesta nit el programa parla de diversos temes, com les vagues de fam, el judici de l'1 d'octubre, la via eslovena, l'amenaça del 155, la crisi als Mossos d'Esquadra, el Consell de Ministres i els CDR. Normal todo, ¿no? Pues a nosotros nos llamó la atención «l'amenaça del 155 pero «la vía eslovena. O sea, la vía eslovena no es una amenaza de guerra, eso no es amenaza; los CDR, que son los violentos que nos cortan las calles, eso no es amenaza, son la via eslovena i els CDR, y luego la amenaça és el 155. Esto es TV3. Por omisión, ¿cuándo ustedes participan de la vulneración de los derechos de los catalanes? Cuando omiten perseguir a los violentos; cuando no practican detenciones pese a las algaradas, y a los disturbios y a la violencia que se hace; cuando se dice que no se va a poder garantizar el orden a pesar de tener un cuerpo de diecisiete mil policías armados; cuando no advierte de las ilegalidades que se cometen ocupando aeropuertos, instalaciones de comunicaciones, puertos, estaciones. Cuando ustedes no advierten: «¡Eh, cuidado! Esto que está saliendo en TV3..., hacemos un comunicado el Gobierno: «Cuidado, esto no está emparado por el derecho de manifestación. Ustedes no hacen nada de eso. ¿Saben que esto que van a hacer sus hermanos, aliados, socios de la ANC, que aquí tuvimos una presidenta del Parlament que fue también presidenta de la ANC, de ir lentos con los coches para colapsar la ciudad, para evitar que el resto de ciudadanos se puedan mover con normalidad ese día...?, ¿sabe que usted eso...? O sea, lo sabrá, que no está emparado por la ley, que eso no es un derecho de manifestación. El derecho de manifestación es que usted da un día, una hora, un recorrido, unos asistentes y obtiene..., notifica eso y tiene usted un permiso. Si hay alteraciones o afectaciones al tráfico, es secundario, porque usted tiene un derecho de reunión y de manifestación emparado, pero eso de ponerse por las calles a colapsar las ciudades eso no es... ¿Lo han notificado? ¿Los de la ANC le han notificado a ustedes: «Vamos a hacer una concentración con vehículos en tal o cual sitio? ¿Verdad que no? Pues eso no está emparado por la ley. Díganselo, porque si no ustedes son cómplices por omisión de toda la vulneración de los derechos que se produzcan a los catalanes. Entre ellos, pues muchos trabajadores, muchos autónomos, el 21 de diciembre, ya han decidido que no van a ir a sus trabajos. Muchos padres no van a llevar a sus hijos porque, claro, quién va a llevar a su hijo al colegio pensando: «A lo mejor llego y a lo mejor no, y luego igual no puedo ir a recogerlo porque me la han liado los CDRs. También esos... Mire, derecho al trabajo, pues, derecho a la educación, a la infancia, a la protección de la infancia. Los hospitales han cancelado visitas para el 21-D. ¿Qué? ¿No hay derecho a la sanidad para los catalanes que no son independentistas y que sufren las movilizaciones? Los funcionarios que saben que sus jefes son independentistas, porque además les empapelan literalmente las conselleries con los lazos amarillos, ¿se van a significar y no van a hacer la aturada de país? Esto va contra la libertad ideológica, esto va contra la neutralidad de las instituciones públicas. No digamos nada del derecho a recibir información veraz. ¿Esto que les he enseñado de TV3 es difundir información veraz, por ejemplo? ¿Estos enfoques informativos que silencian que todo lo que se prepara para el 21de diciembre, excepto las manifestaciones que estén debidamente notificadas y autorizadas...?, que ya me dirán ustedes cuáles son, todo lo demás está extramuros del derecho y de las autorizaciones para..., no están emparados por el derecho a manifestación. A ustedes les corresponde asegurar el cumplimiento de las leyes, el respeto al orden público y los derechos de todos los catalanes. Miren, ustedes ya tienen ejemplos, ya tenemos ejemplos con el conseller Buch, que amenazaba con multas de hasta treinta mil euros a aquellos que quitasen lazos amarillos, luego se corrió un tupido velo; o que evitaba que unas manifestantes con permiso pudieran culminar la manifestación autorizada que tenían porque había otros de sus amigos, los CDRs violentos, a los que el señor Torra dice «apreteu, apreteu, que no se lo consintieron, llegar a la plaza Sant Jaume. Esto sucedió con Jusapol y con una manifestación por el bilingüismo. Miren, lo que se prepara el día 21. Tengo varias fotos de estas: ¿marcadas por qué? Fíjese si ve un elemento en todas ellas, un mismo elemento, común: el fuego, es el fuego. Son los carteles de Arran de los incendios; mire, esto es una ciudad que podría ser una ciudad eslovena bombardeada, porque son edificios echando humo; dice: «De les barricades d'ahir, les victòries del demà! Aquí les he traído a un exterrorista de Terra Lliure que dice..., uno de los cofundadores del grupo terrorista Terra Lliure llama a convertir el 21-D en levantamiento de la república. Esto es lo que se está preparando. Mire, fotos de autopistas cortadas por gente encapuchada. Esto, esto nos lo van a hacer el 21 de diciembre –esto. Sus amigos de la Asamblea: «L'Estat opressor visita la colònia un any després de la victòria independentista en unes eleccions imposades. Prepara't. Y luego, aquí, la convocatoria a lo de los coches, que ya me dirá usted..., si está emparada en algún precepto legal, usted me lo explica, que sí, usted es abogado, pero yo también, ya lo sabe. Pero aquí no lo... Dígame usted qué encaje tiene. Dígame usted también si ampara esta campaña de «Quina merda de justícia, usted que es consellera de Justícia, cuando acosan a los jueces y tribunales, esta campaña de los CDR, de los amigos del señor Torra, que les dice «apreteu, apreteu. ¿Ampara, usted, esta campaña de «quina merda de justícia? Mire, usted... Yo le voy a hacer unas preguntas, porque esto es una interpelación. Entonces, yo, lo que le voy a decir, básicamente, es: salga usted aquí y diga que su Gobierno va a proteger los derechos y libertades del resto de los catalanes, de los que no son independentistas; salga usted aquí y diga que está prohibido manifestarse con violencia, que lo que está permitido son las manifestaciones pacíficas. Diga que esto de la ANC no tiene cobertura legal. Diga que no está bien cortar las autopistas. Dígalo. Salga aquí y diga: «Com a consellera de Justícia i membre del Govern de la Generalitat de Catalunya..., digo que esto está prohibido, que está mal, que nuestro Gobierno va a amparar los derechos de los catalanes y va a prohibir que se vulneren. Salga usted aquí y lo dice. Y también le quiero hacer otra pregunta, y ya me queda solamente un minuto de intervención. Usted es miembro del Gobierno de la Generalitat de Catalunya. Le pregunto... Interpelación: yo le pregunto y usted sale aquí y, si es tan amable, me contesta. «Els catalans hem perdut la por, no ens fan por, no hi ha marxa enrere en el camí cap a la llibertat. Els eslovens van decidir tirar endavant amb totes les conseqüències –amb totes les conseqüències. Fem com ells i estiguem disposats a tot per viure lliures. Este tuit, ¿no?, es del señor Torra, es del Govern, es de ustedes, de todos ustedes. Salga aquí y dígame si usted, como miembro de este Gobierno y de esta cuenta oficial, partícipe de esta cuenta oficial, ampara esto que dijo el señor Torra. Después de contestarnos si nos va a defender, por favor, los derechos y las libertades a todos los catalanes. Y también recordarle que, cuando un Gobierno no hace lo que debe, no está por encima de las leyes y responde, como todos los ciudadanos, por el deber de cumplir las leyes que tenemos todos, señora Capella. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Respon la consellera de Justícia. Quan vulgui.
Gràcies, president. Molt bona tarda. Diputades, diputats, conseller..., conseller Bosch. Bé, doncs el Govern de Catalunya defensa els drets de tots els ciutadans de Catalunya. Els drets civils i polítics, en els darrers temps, vostès ho saben, estan en qüestió, no únicament a Catalunya i a l'Estat espanyol, sinó arreu del món occidental. I, fruit, segurament i com a conseqüència, de l'emergència del populisme de la dreta... Sí, sí, de la dreta, que pensàvem que l'extrema dreta no existia a l'Estat espanyol, i sí, existeix. L'emergència de noves formes de control de la ciutadania a través dels mitjans tecnològics. També l'emergència, quan es produeixen, doncs, situacions de tensió social derivades de la crisi econòmica o de crisis polítiques, fa que en els darrers anys s'hagin posat en qüestió els drets civils i polítics que crèiem assentats en bona part del nostre entorn polític i cultural, com ara és el dret a la llibertat d'expressió, el dret a la llibertat de manifestació, el dret a la llibertat de reunió, i així fins a un llarg etcètera. Tant els drets individuals com els drets col·lectius. Perquè saben vostès que els drets individuals alhora són col·lectius. Un dels objectius d'aquest Govern, del Govern de Catalunya, del Govern de la Generalitat, és la defensa dels drets de tothom –de tothom–, d'absolutament tothom, a diferència del que passa amb altres governs. D'aquests drets que crèiem que avui estaven consolidats i que, malauradament, alguns, doncs, dels darrers esdeveniments ho posen en qüestió. Hi ha hagut agressions a periodistes, hi ha hagut agressions a persones per lluir determinats símbols, hi ha hagut actuacions en què s'han impedit actes polítics, o sigui, hi ha hagut intent d'impedir actes polítics. O sigui que, per tant, aquest Govern actua amb una visió integral en les polítiques públiques que desenvolupa en el marc de les competències dels diferents departaments: en l'àmbit de la seguretat ciutadana, en l'àmbit dels departaments que gestionen els espais públics, en l'àmbit del departament de les polítiques relacionades amb l'Administració de justícia, i així fins a un llarg etcètera. Una de les tasques que hem de fer des del Govern és divulgar els continguts del Pacte internacional dels drets civils i polítics. Hem d'apoderar la ciutadania en l'exercici dels seus drets –hem d'apoderar la ciutadania en l'exercici dels seus drets. Recordar que és un pacte que forma part de l'ordenament jurídic espanyol, que va ser signat per l'Estat espanyol, encara a les acaballes de la dictadura, l'any 1977, en el primer període de la Transició, previ a l'elaboració de la Constitució espanyola. Per tant, integrat –integrat– en l'ordenament jurídic espanyol, de directa aplicació –de directa aplicació. Sabem que l'augment de la vulneració dels drets civils i polítics en els últims quinze mesos a Catalunya està fortament vinculat a la situació política que viu el país, i no els negaré que això ha estat un dels motius principals per què el Govern de Catalunya decidís crear l'Oficina de Drets Civils i Polítics. I, per tant, nosaltres creiem que, precisament, és en el moment actual..., treballar per la garantia i la defensa dels drets civils de tothom, independentment de la seva ideologia, independentment de la seva forma de pensar, independentment del moviment o espai polític amb què s'associï l'exercici d'aquests drets polítics, i, òbviament, és un element fonamental d'un govern i, per tant, de la democràcia. Per tant, el Govern de Catalunya defensarem i defensem els drets de tothom a poder-se expressar, a manifestar-se, a organitzar-se cívicament, pacíficament, per la defensa dels seus posicionaments, encara que siguin, evidentment, contraris als posicionaments que defensa el programa polític del Govern de Catalunya. Precisament, creiem que la defensa, sempre, d'aquests drets, la defensa d'aquests drets dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, i d'aquests drets que són alhora col·lectius, s'ha de fer en qualsevol cas, especialment quan no s'està d'acord amb el contingut. És això el que dona valor al dret a la llibertat i a la llibertat d'expressió. Defensa de la democràcia com la millor via de solució dels conflictes polítics. Vostès parlen de les lleis, de la separació de poders, de l'ordre públic..., però es deixen un element fonamental, i que és l'element que diferencia la democràcia dels règims totalitaris, o els règims autoritaris, que no és una altra cosa que la voluntat de la ciutadania, la voluntat popular, i, per tant, la legitimitat que han de tenir les lleis. No n'hi ha prou que hi hagi llei, aquesta ha de ser legítima. A la definició de la «democràcia, sembla que la decisió de la ciutadania, a vostès els importa ben poc –els importa ben poc–: què és abans, la llei o la persona?, les persones o la llei? I les lleis, quan no serveixen, es canvien. Vostès parteixen d'una idea, que és la petrificació de l'ordenament jurídic –la petrificació de l'ordenament jurídic–, ordenament jurídic que és el que és, i com que és aquest, com que aquestes són les lleis, doncs, perquè és així, així ja és bo de per si; ja no es pot canviar, ja no es pot interpretar de forma diferent, ja no es pot fer de forma diferent. I, per tant, qualsevol proposta que vulgui anar més enllà, que vulgui oferir un canvi polític, doncs no, vostès ja la rebutgen d'entrada. A vostès els agradaria que fos un debat entre advocats, que aquest Parlament... Vostè m'ha interpel·lat directament com a advocada. Miri, no, ara no soc una advocada, soc la consellera del Govern de Catalunya, la consellera de Justícia. I, per tant, em dedico a fer política –em dedico a fer política–, i la política és remoure els obstacles que impedeixen la plena llibertat de la ciutadania, i, per tant, de tota la ciutadania. I és un equilibri permanent, senyor Carrizosa, i vostè ho sap tan bé com jo, això. I a vostès els agradaria que això fos un debat de jutges i advocats. No. No va per aquí, això. Això és un debat polític, un debat sobre projectes polítics legítims, sobre confrontar diferents maneres d'entendre el món i les diferents fórmules possibles per donar viabilitat a les demandes de la ciutadania. Un estat democràtic i de dret..., l'Estat espanyol és un estat democràtic i de dret atrofiat –atrofiat–, perquè, òbviament, conté en el seu ADN intern una idea sobre la qual pivota qualsevol exercici de dret del ciutadà, que és la sacrosanta unitat de l'Estat espanyol. Tot pivota, tota la interpretació jurídica, tota la interpretació dels drets i llibertats públiques, sobre la unitat de l'Estat espanyol. Tot allò que qüestiona la unitat de l'Estat espanyol és un exercici de drets que queda limitat. I és això el que ens està passant. I, miri, li'n posaré exemples molt clars. Tenim una ciutadana de Viladecans que l'Audiència Nacional li continua prohibint que surti del seu municipi. Ara ja no l'acusa de terrorisme, però li prohibeix que surti del seu municipi, i afecta greument el seu dret a la llibertat de circulació i de residència. A vostès no els he sentit cap queixa al respecte. No l'acusen d'un delicte de terrorisme, que il·legalment –il·legalment– la van acusar d'un delicte de terrorisme. Il·legalment. Ja no està sota l'emparament d'aquest delicte, però li continuen limitant la seva llibertat de deambulació i de mobilitat. No els he sentit dir res amb relació a això. I, miri, com a contrapartida, resulta que hi ha tota una sèrie de persones que es van dedicar a violar dones de forma sistemàtica, que actuaven en grup, i, en canvi, estan en llibertat. Eh, quines maneres més diferents d'abordar els drets i les llibertats públiques? Eh que l'Estat espanyol té un problema real a l'hora d'interpretar els drets i les llibertats, a l'empara dels principis fonamentals del dret internacional, dels convenis i tractats internacionals? El que diu la justícia europea –després en parlarem, si vol, del que li diu el Tribunal de Justícia de Drets Europeus a l'Estat espanyol–, de forma reiterada –de forma reiterada–, i el biaix que té sempre –sempre– l'Estat espanyol, i en aquest cas els tribunals espanyols, quan limiten els drets i les llibertats públiques. Un biaix, sempre, que té un objectiu: aniquilar l'adversari polític. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, té novament la paraula el diputat Carlos Carrizosa.
Gracias. Señora consellera, ¿las ha dejado para el segundo turno, las respuestas a las preguntas que le he hecho? ¿O no me las va a contestar? ¿No me va a contestar usted, señora consellera? No me ha contestado usted –no me ha contestado usted. Le he hecho varias preguntas. Se las repito. Salga y diga aquí que está prohibido evitar un consejo de ministros, que es delito, ¿eh?, además. Salga y dígalo. Como consellera de Justícia. Sí, sí: «Mi Gobierno es consciente de que evitar que se reúna un consejo de ministros es un delito. Y recomiendo a toda la población, lo pido, y además se prohíbe que esto se haga. Dígalo. Diga que está prohibido cortar las carreteras, también. Dígalo. Porque es que, si no, parecen modalidades de protesta permitidas. No está permitido. Dígalo. Salga y..., no tenga miedo. ¿O es que le dice..., o es que ustedes tienen el concierto de su Gobierno de azuzar a los CDR para que precisamente lo hagan? ¿Es eso? ¿Ustedes están fomentando, por lo bajo, que ocurra todo esto? Ustedes quieren paralizar el país. ¿Están ustedes detrás de todo lo que va a pasar el 21 de diciembre? Si ustedes no están detrás, ¿por qué no lo dicen claramente? ¿Por qué no advierte aquí: «nuestro Gobierno no está detrás de esto, no lo va a tolerar, no tolerará ilegalidades, defenderá a todo aquel que quiera ir a su puesto de trabajo, defenderá a todo aquel que quiera llevar a su hijo al colegio, defenderá a todo aquel que se quiera ir a un hospital? ¿No lo va a decir? No lo va a decir. Algunos están amenazando con colapsar Cataluña con una finalidad muy clara, señora Capella: «Tombem el règim; instaurem la república. ¿Cómo se llama un gobierno que no evita que se haga violencia en las calles, algaradas, coacciones, para tumbar el régimen? ¿Cómo se llama? ¿Un gobierno de insurrectos, o cómo se llama? Pues, salga aquí y sáquenos de dudas, y díganos: «No, no, no, no...; es verdad que el señor Torra a veces puede parecer un poco radical, vale, sí. Les ha llamado a ustedes “bestias taradas”, sí; es un poquitín...; escribe cosas supremacistas, escribe cosas xenófobas; nos invita a la guerra...
Senyor Carrizosa, em sembla que s'està referint...
Escribe, escribe, señor presidente...
S'està referint amb qualificatius inapropiats...
Señor presidente..., señor presidente...
...a aquest...
Señor presidente...
Són qualificatius que desqualifiquen la persona que els ha dit; per tant, no...
No. Estoy diciendo cosas que han dicho los principales partidos europeos, que es que el señor Torra tiene escritos xenófobos y supremacistas.
Senyor Carrizosa...
Yo no he insultado al señor Torra.
Senyor Carrizosa, el crido a l'ordre. [[Remor de veus.]]
Y, señor presidente, atrévase a expulsarme por decir la realidad –atrévase. [[Aplaudiments.]]
Senyor Carrizosa...
Atrévase, ejerciendo la presidencia, atrévase ahora a expulsarme por decir lo que es cierto. Estoy esperando.
Senyor Carrizosa, vostè sap..., vostè sap...
Atrévase a demostrar esta parcialidad, señor presidente. Y suerte que esto está grabado. Creo que vamos a salir en las noticias hoy, señor presidente. [[Veus de fons.]]
Senyor Carrizosa, vostè sap el que s'ha comentat moltes vegades, de mantenir un capteniment de respecte i de cortesia en les formes parlamentàries.
No lo he vulnerado; he dicho una realidad.
Són qualificatius pejoratius, derogatoris d'una persona. [[Veus de fons.]]
No, no, no, no; no he calificado al señor Torra –no he calificado al señor Torra–, no he adjetivado al señor Torra. He dicho qué escritos escribió el señor Torra, como se ha dicho también en los principales partidos europeos, que se calificaron así, sus escritos, señor presidente.
Continuï parlant.
Si en el Parlamento no lo podemos hacer...
Senyor Carrizosa, continuï. I li demano, per última vegada...
Bueno.
...que se cenyeixi a la cortesia parlamentària i al respecte...
Vale.
...i al capteniment que han de tenir tots els parlamentaris. Gràcies.
Llevaba, señor presidente, dos minutos cuando he sido interrumpido, me quedaban dos minutos de tiempo. En todo caso, le pedía, señora Capella, que este Gobierno, que está encabezado por un señor que ha escrito estas cosas, que han sido calificadas como xenófobas y supremacistas, y que ha escrito también..., y que ha dejado unas declaraciones en las que apoya la vía de la guerra de los Balcanes, la vía de la guerra de Eslovenia, pues yo le pregunto si este Gobierno, que ha sido precedido por otro, que saben que está procesado por rebelión, y que ahora este Gobierno está consintiendo que en las calles seamos, todos los catalanes, rehenes de unos cuantos que dicen que van a paralizar Cataluña, yo le pido a usted, como consellera de Justícia, que usted se reafirme en si todo lo que yo le he dicho que es ilegal usted lo va a decir aquí, si usted va a decir que se prohíbe todo aquello que no sea una manifestación autorizada y que derive en violencia, dígalo –dígalo–; diga que todo lo que yo le he pedido, pues, es una obligación de su Gobierno –dígalo. Y ya acabo, voy a acabar –no me va a quedar tiempo para responderle, con esta interrupción que hemos tenido–, pero, mire, el respeto a las leyes nos incumbe a todos –a todos–, también a los gobiernos. Y nosotros lo que le pedimos, lo único que le pedimos es que, como usted decía, si quieren modificar las leyes, acudan a los mecanismos de reforma de las leyes que tenemos todos en las democracias; es que esto es muy fácil. A lo que no pueden acudir es a la imposición, a la coacción, al chantaje y a la ilegalidad. Y ustedes no lo pueden hacer, porque no lo puede hacer ningún otro ciudadano, y ustedes no están por encima de ningún otro ciudadano. A ustedes se les aplican las leyes como a todos los ciudadanos, y a ustedes con más razón, porque ustedes hacen que los ciudadanos tengamos que cumplir...
Vagi acabant, senyor Carrizosa.
...y tengamos –acabo ya, señor presidente– que cumplir y tengamos que pagar las multas cuando nos las imponen, tengamos que pagar nuestros impuestos cuando nos los imponen y tengamos que hacer las prestaciones que un gobierno nos obliga legalmente a cumplir. Y ustedes no están exentos de esta obligación de cumplimiento de las leyes. Le pido aquí que lo ratifique, que es conocedora de esto, y que responda a las preguntas que le he hecho y no se vaya por la tangente. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Per finalitzar la rèplica, té la paraula la consellera.
Senyor Carrizosa, jo no me n'he anat per la tangent. Jo l'únic que he fet és fer una reafirmació del que fa el Govern de Catalunya en la defensa dels drets fonamentals i les llibertats públiques, les de tothom: garantir el ple exercici dels drets, que no és predicable de l'Estat espanyol. I li diré per què no és predicable: perquè l'Estat espanyol, quan ha aplicat el 155, doncs no ha complert la llei. Quan ha aplicat el Codi penal amb aquesta interpretació creativa de la violència, cosa que..., no hi va haver violència i «para muestra un botón, si se me permite la expresión..., no hi ha hagut violència. I vostè em fa unes preguntes sobre unes qüestions que no es produeixen, que no s'han produït. I vostè sap que la llibertat d'expressió, la llibertat de manifestació ha de ser garantida. I vostè sap que la ciutadania és una ciutadania responsable, que sap perfectament el que pot fer i el que no pot fer. I que n'ha donat sobrades mostres al llarg d'aquests deu darrers anys –n'ha donat sobrades mostres– amb manifestacions cíviques, pacífiques; que ha expressat..., fruit d'aquesta llibertat d'expressió i aquesta capacitat d'autoorganitzar-se, va convocar i va ajudar a convocar una consulta que va ser el 9 de novembre. I l'1 d'octubre també va ser un referèndum, que la ciutadania hi va participar. I l'única violència exercida, violència física, psíquica i institucional, ha estat l'exercida per l'Estat. Perquè això..., vostès s'entesten en negar una realitat. Aquí els únics que han aporrinat, els únics que han maltractat, els únics que han fet una malversació del cabdal públic, dels cabdals públics, han estat aquells que han utilitzat l'organització de l'Estat per a la guerra bruta engegada contra Catalunya. I això, tard o d'hora, es podrà demostrar. Vostè m'interpel·la i em pregunta directament si jo..., jo el que li diré és que aquesta ciutadania, la de Catalunya, és pacífica, que es manifesta i actua cívicament i pacíficament, com sempre ha fet. I, per tant, sobre el que vostè m'interpel·la, sobre si jo els diré el que és legal o no és legal, insistiré en una qüestió: tenim una ciutadania responsable, que exerceix els seus drets de forma responsable. I, per tant, jo li diré, doncs, clar, la gent farà una manifestació, faran unes manifestacions, que han demanat permís i les faran com sempre les han fet, cívicament i pacíficament. I el Govern de Catalunya garantirà –garantirà– que el Govern de l'Estat espanyol, doncs, pugui celebrar el Consell de Ministres el divendres 21 de desembre. Així de senzill i clar. Vostès estan entestats en crear un marc mental i una realitat paral·lela. Vostès que ens acusaven sempre que vivíem a Matrix, vostès fa molt temps que viuen a Matrix perquè tot el dia parlen de violència en una societat que no trenca ni una paperera [[aplaudiments]] , que els únics que han trencat papereres –que els únics que han trencat papereres–, que els únics que han cremat coses, que els únics que han atonyinat ciutadans, ciutadans que es passejaven pel carrer, han estat aquells que s'han manifestat amb vostès, Societat Civil Catalana, que tenen vinculacions amb l'extrema dreta. [[Remor de veus.]] Sí, sí, senyor Carrizosa; sí, és així. I vostè em pot anar ensenyant fotografies [[remor de veus]] , vostè em pot anar ensenyant fotografies que jo no sé si les ha fet vostè. [[Remor de veus.]] Perquè clar, generar... [[Veus de fons.]] No, sí. Miri, l'hi diré d'una altra manera, sap què vostè hauria d'estar qüestionant? Que l'Estat espanyol hagi estat condemnat de forma reiterada pel Tribunal de Drets Humans, el 6 de novembre del 2018, per no garantir un judici just, per no garantir la imparcialitat d'un jutge; el 13 de març del 2018, quan es va condemnar a penes greus per cremar fotografies del rei, indemnització dels etarres, de Barajas, també per les tortures, perquè l'Estat espanyol no va investigar les tortures. Perquè, un estat que no compleix amb els drets, s'embruta. Això, deu estar-hi vostè d'acord, que s'està embrutant en aquests moments perquè no compleix amb la legalitat vigent. [[Veus de fons.]] Sí, sí. No compleix amb la legalitat vigent, perquè quan inventa –quan inventa– fets i els fa encaixar en el Codi penal a cop de martells, aquest estat està podrit, i, per tant, es fa mal a si mateix. Jo li he contestat, senyor Carrizosa, però no li he contestat el que vostè vol que li contesti. Vostè voldria que jo li digués que la societat catalana és una societat violenta. Doncs no. L'única violència que ha patit la ciutadania de Catalunya ha estat la que ha exercit l'Estat espanyol de diverses maneres, físicament, psíquicament i institucionalment. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Esgotat aquest punt de l'ordre del dia, se suspèn la sessió fins demà a les nou del matí.