Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, sve vas srdačno pozdravljam i nastavljamo s radom 9. sjednice Hrvatskoga sabora. Pozdravljam dr. Ivu Sanadera, predsjednika Vlade Republike Hrvatske i nazočne članove Vlade. Dozvolite mi da pozdravim i članove Izaslanstva Parlamentarne skupštine NATO saveza koje predvodi Asen Agov, … [[Pljesak.]] potpredsjednik Parlamentarne skupštine NATO-a koji su u službenoj posjeti Republici Hrvatskoj i koji će nazočiti današnjoj sjednici. Prelazimo na prvu točku današnjeg dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sjevernoatlantskog ugovora, hitni postupak, prvo i drugo čitanje. P.Z. br. 309 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnoga reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za vanjsku politiku, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za obranu. Izvješća ste primili na sjednici. Gospodin potpredsjednik hrvatske Vlade, doktor Ivo Sanader će uvodno obrazložiti i dopuniti [[Upadica: Rekli ste potpredsjednik.]] Ispravio sam se.
Čuj, Sabor daje povjerenje. Ako kaže predsjednik Sabora tako, ako vi odlučite to je tako. Dobro, hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici, dame i gospodo. Najprije želim i ja se pridružiti u ime Vlade Republike Hrvatske i u svoje osobno ime pozdraviti članove Parlamentarne skupštine NATO-a. Drago mi je da su danas ovdje kada Hrvatski sabor raspravlja o ratifikaciji ugovora, Sjevernoatlantskog ugovora. Izrazita mi je čast i zadovoljstvo što u ovom Visokom domu mogu predložiti usvajanje Zakona o potvrđivanju Sjevernoatlantskog ugovora, odnosno potvrde ulaska Republike Hrvatske u punopravno članstvo NATO saveza. Nakon što su svi parlamenti zemalja članica ratificirali Protokol o pristupanju Hrvatske u NATO savez, Hrvatski sabor kao najviše predstavničko tijelo hrvatskog naroda i hrvatskih građana danas je u povijesnoj prigodi da usvoji odluku o ulasku naše zemlje u najvažniju, središnju sigurnosnu organizaciju slobodnog demokratskog svijeta. Takvom odlukom ovaj će Visoki dom potvrditi ono što znamo i čemu smo težili od ishodišnog trenutka naše samostalnosti, potvrdit će da Hrvatska pripada zajednici slobode, sigurnosti, mira, demokracije i razvitka, zajednici Europe i sjeverne Amerike. Takvom odlukom zastupnice i zastupnici potvrdit ćete da se Hrvatska vraća kući, da zauzima mjesto koje joj pripada po pravu naše povijesti, po pravu naše kulture, po pravu našeg odabira da živimo u sigurnosti i po pravu naše snage da se obranimo kad zatreba i po pravu naše spremnosti da u osiguranju mira i slobode pomažemo i drugima. Potvrdit će se hrvatska privrženost temeljnim načelima euroatlantske obitelji, a to su sloboda, mir, demokracija, vladavina prava, ljudska prava, manjinska prava, slobodno i društveno odgovorno tržišno gospodarstvo. To su vrijednosti za koje se danas Hrvatska zauzima. To su vrijednosti za koje su se hrvatski građani plebiscitarno opredijelili i prije 20 godina. Vrijednosti koje su utkane u same temelje suverene, nezavisne i samostalne Hrvatske države. Doista kad je prije dva desetljeća pao Berlinski zid i kad su demokratske težnje od Baltičkog do Jadranskog mora uklonile komunističke diktature i ideološke granice i razdjelnice na našem kontinentu. U Hrvatskoj se također otvorio prostor demokratskoj revoluciji i nacionalnom osamostaljenju kao sastavnici tada tek nastajuće nove Europe i tada započetog preoblikovanja saveza. Europsko ujedinjenje i novi preoblikovani NATO u novom globalnom okruženju svijeta koji se od konfrontacije okrenuo suradnji i dijalogu bili su za nas istodobno i cilj i okvir i poticaj i platforma za ostvarenje naših težnji. I od samog početka samostalnog puta naše domovine Hrvatske, a posebice u vrijeme kad smo se morali suočiti sa velikosrpskom agresijom i ekspanzionističkom politikom Miloševićeva režima u susjednoj Srbiji zacrtali smo strateški cilj uzdati se u sebe, ali istodobno osigurati da nam domovina nikad više ne ostane bez saveznika u obrani slobode i demokracije. Danas 20 godina kasnije ulaskom Republike Hrvatske u NATO možemo biti sigurni da nam više nitko neće ugroziti slobodu. Možemo biti sigurni da nema te opasnosti političke ili vojne koja bi se mogla ikada više obrušiti na Hrvatsku jer će to zauvijek zapriječiti solidarnost naših novih demokratskih saveznika najmoćnijih na svijetu. Danas ulaskom u NATO Hrvatska postaje sigurnija. Sigurna je budućnost mira, sigurna je budućnost demokracije i napretka za našu zemlju, za hrvatski narod i za sve hrvatske građane. Poštovane zastupnice i zastupnici, svjesni važnosti ovog trenutka, a prisjećajući se svega što smo prošli i ponosni na sve što smo postigli u posljednja dva desetljeća, danas možemo i moramo reći, Hrvatska je uspjela. Hrvatska ulazi u NATO, Hrvatska više nikada neće biti objekt tuđih prisizanja nikada više. Sada postajemo dio obitelji slobodnog svijeta koje čuva svoje članove. Sada postajemo punopravan i ravnopravan subjekt u zajednici najrazvijenijih demokracija svijeta. Ulaskom u NATO Hrvatska jača svoju samostalnost i državnost. Članstvom u Sjevernoatlantskom savezu Hrvatska dobiva i posve novo mjesto, ulogu i odgovornost, i to naglašavam, i odgovornost u međunarodnim odnosima. Hrvatska nikada nije bila u takvoj situaciji i zato odgovorno potvrđujem da nikada u našoj ukupnoj modernoj povijesti Hrvatska nije imala bolji, sigurniji i utjecajniji međunarodni položaj. Jedva da treba pred licem Hrvatske, pred našim ljudima i pred ovim Visokim domom govoriti koliko smo teško, uz koliko napora i preko koliko zapreka došli do tog položaja. Usuđujem se reći da u modernoj povijesti Europe, osobito od demokratske revolucije devedesetih, otkako je počelo oblikovanje novog europskog sigurnosnog krajolika, ni jedna zemlja nije prošla tako težak put osamostaljenja, nasrtaja zaposjednuta teritorija, oslobođenje naših krajeva i dolaska na naše granice, snažnog zamaha ka europskim integracijama i eto, sada i članstva u Sjevernoatlantskom savezu. Naši su ljudi ovih godina i desetljeća iznijeli na svojim plećima teret povijesnih težnji svojih predaka živjeti slobodno u miru i razvitku, ni s kim u zavadi, sigurni u sebe, nikome na štetu, svojim budućim naraštajima na korist. Zato za taj slijed sjajnih pobjeda vojnih i političkih, duhovnih i ljudskih, zato u ovom Visokom domu želim odati priznanje svima onima koji su pridonijeli ostvarenju ovog strateškog cilja hrvatske državne politike. Prije svega, želim izraziti najdublju zahvalnost svim hrvatskim braniteljima jer bez njih ne bi bilo neovisne Hrvatske, niti bi bilo našeg ulaska u NATO. Posebnu počast želim odati svima onima koji su dali svoje živote za hrvatsku slobodu, onima koji su stajali na braniku Domovine kad je bilo najteže i koji nisu poklekli kad je bilo najpotrebnije. Njihovim najmilijima, posebno djeci poginulih branitelja, ali i svim mlađim naraštajima želim danas jasno poručiti, nikad nećemo zaboraviti heroje Domovinskog rata i uvijek ćemo učiti što ovoj zemlji i ovom narodu znače i mogu donijeti zajedništvo i sloga. Želim ovdje odati priznanje i prvom hrvatskom predsjedniku, doktoru Franji Tuđmanu jer je uz plebiscitarnu potporu hrvatskih građana zacrtao put kojim je zemlja ustrajno i strpljivo, odlučno i mudro išla gotovo puna dva desetljeća, da bi danas postala ravnopravnim članom Euroatlantske zajednice demokracija. Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici, više puta sam istaknuo da NATO nije samo vojna organizacija, već zajednica demokratskih vrijednosti, ali je to zajednica koja je spremna te vrijednosti braniti i vojno kad je to potrebno. Stoga želim danas spomenuti i sve pripadnike Oružanih snaga Hrvatske vojske i Hrvatske policije koji sudjeluju u NATO-ovim misijama, ali i u operacijama pod vodstvom Ujedinjenih naroda i Europske unije diljem svijeta. Iz Hrvatskom sabora, iz ovog najvišeg Doma hrvatske demokracije želim poslati jasnu poruku našim vojnicima u Kabulu, Masar-e Sharifu, Charcharanu, na Golanu i svim ostalim mjestima gdje se brani međunarodni mir, želim poslati poruku u ime svih nas, Hrvatska se vama ponosi. Kada govorimo danas o našim vojnicima, ali i redarstvenicima i diplomatima u mirovnim misijama po svijetu, onda se moramo prisjetiti gdje smo bili prije petnaestak godina. Strani vojnici dolazili su k nama. Hrvatska je bila korisnik, objekt međunarodne sigurnosti. Hrvatska je bila predmetom rasprave na Vijeću sigurnosti u NATO-u. Danas je Hrvatska izvoznik sigurnosti i sjedi za stolom gdje se donose odluke i u New Yorku i u Bruxellesu. To je naš uspjeh, to je naš zajednički uspjeh. Posebno želim istaknuti ulogu Predsjednika Republike Hrvatske u jačanju međunarodnog položaja Hrvatske. Želim spomenuti i parlamentarnu diplomaciju, kao i važnost svih odluka Hrvatskog sabora o upućivanju hrvatskih postrojbi u mirovne misije. Želim istaknuti i doprinos prijašnjih Vlada na našem putu do NATO-a, od onih prvih oblika suradnje s NATO-om tijekom devedesetih do 2000. kada je Hrvatska primljena u Partnerstvo za mir i 2002. godine kada je Hrvatska ušla u akcijski plan za članstvo. Posebno želim naglasiti važnost reformi poduzetih u obrambenom i sigurnosnom sektoru, ali i značajan doprinos hrvatske diplomacije kao i cjelokupne hrvatske državne uprave, našim pripremama za punopravno članstvo u NATO-u. Na kraju, ali ne manje bitno, želim se zahvaliti i samom NATO-u i zemljama članicama na iskazanoj potpori Hrvatskoj. Ovdje su s nama parlamentarci iz gotovo svih država članica i ja ih i ponovno i u ovoj prigodi želim također pozdraviti. Međutim, povrh svega toga, želim istaknuti potporu hrvatskog naroda i hrvatskih građana koji danas u velikom broju podržavaju ulazak Republike Hrvatske u NATO. To pokazuju sva istraživanja javnog mnijenja, ali to ponajprije pokazuju i rezultati svih dosadašnjih parlamentarnih izbora na kojima su građani opetovani potvrdili mandat ovome Visokom domu za potvrđivanje ulaska Hrvatske u NATO. Odgovornost je sada na ovom Visokom domu da prihvati ugovor iz 1949. godine koji je Europi donio 60 godina mira i napretka. Time će Hrvatski sabor donijeti odluku na temelju koje će i Hrvatska sudjelovati kao punopravna članica na summitu obilježavanja 60. obljetnice NATO saveza koji će se održati 3. i 4. travnja na samoj granici između Francuske i Njemačke. Simbolika Strasbourga i Kehla govori nam o tome kako je novi Sjevernoatlantski savez utemeljen na novim strategijskim odrednicama u okolnostima nestanka blokovske konfrontacije, danas također dio epohalnog procesa pretvaranja svijeta konfrontacije u svijet kooperacije, tj. suradnje. NATO je i dio napora da se taj svijet suradnje temelji na pravu, na dijalogu, na uvažavanju. NATO je i dio napora da se proširi spoznaja kako sigurnost ne jamči samo oružje, već i politika dijaloga, jačanja demokracije i jačanja ljudskih prava. NATO je i dio napora da države svoje odnose uređuju na načelima međusobnog poštovanja, uzajamnosti i uvažavanja bez prisizanja, bez pritisaka, bez uvjetovanja. U tom istom kontekstu valja podsjetiti kako je transatlantski okvir NATO-a također stvorio uvjete za sazrijevanje misli i ideala o europskim integracijama za ukidanje svih barijera zajedničkoj izgradnji europske budućnosti. Tako će i u našem slučaju ulazak u NATO imati puno više implikacija od onih isključivo vezanih za našu sigurnost jer ponavljam još jednom, NATO nije samo obrambena i sigurnosna asocijacija, već i politička organizacija zapadnih demokracija Europe i Sjeverne Amerike. To je organizacija koja povezuje najjače i najbogatije trgovinske partnere svjetskog gospodarstva i stoga članstvo u NATO-u otvara i hrvatskom gospodarstvu nove prilike i nova jamstva koja su posebno važna u ovim kriznim vremenima. NATO donosi sigurnost kako domaćim, tako i stranim ulagačima, NATO označava usidrenost Hrvatske i hrvatskog gospodarstva u transatlantskom tržištu koji je dalji pokretač svjetskog gospodarstva. Dame i gospodo, ulaskom u NATO Hrvatska ulazi u novi dionicu razvitka naše zemlje i našeg društva. Ulazimo u razdoblje u kojemu ćemo preuzeti veća prava i veću odgovornost na međunarodnoj sceni. Ulazimo u razdoblje u kojemu Hrvatska treba i može, u potpunoj suradnji sa svojim saveznicima u NATO-u preuzeti i veću odgovornost za mir, stabilnost i napredak u našoj susjednoj regiji, jer će NATO biti i dalje ključan čimbenik u oblikovanju sigurnosne arhitekture jugoistoka Europe. Stoga će Hrvatska kao novi član saveza dati svoj doprinos u obrani svojih interesa, ali i Euroatlantske perspektive mira i prosperiteta za sve države Jugoistočne Europe. Prijetnje i sigurnosne okolnosti s kojima se NATO danas suočava, nisu iste kao one za vrijeme hladnog rata, kao ni one prije 20 godina. Nove prijetnje, prije svega međunarodni terorizam, ali danas sve više i pitanje energetske sigurnosti, klimatskih promjena, pa i još prisutnih brojnih regionalnih sukoba i kriza, sve to traži još snažniju međunarodnu suradnju, posebice među demokracijama koje su spremne solidarno sudjelovati u promicanju globalnog mira i sigurnosti. Kao dinamična organizacija NATO se prilagođava novim izazovima koji zahtijevaju i novo strateško promišljanje. I u tom kontekstu nakon ulaska u punopravno članstvo Hrvatska će također biti spremna pridonijeti razvoju suvremenog saveza 21. stoljeća, saveza koji će se temeljiti na čvrstom transatlantskom partnerstvu i u suglašenoj transatlantskoj politici. Saveza koji će ostati otvoren za suradnju i konstruktivan dijalog s drugim najvažnijim čimbenicima i partnerima u međunarodnim odnosima, saveza koji će zadržati stratešku odlučnost da brani mir, da brani slobodu, da brani demokraciju. Zajednica vrijednosti koju okuplja i štiti savez, danas je pred novim izazovima. Svjedoci smo najteže gospodarske krize razvijenog svijeta. Moramo biti svjesni da kriza nosi svoje utjecaje i na mnoge aspekte sigurnosti svijeta, moramo biti svjesni da se globalni sigurnosni krajolik neprestano mijenja. I zbog toga moramo biti dio strateškog dijaloga koji u savezu, već danas, a napose uoči skorašnjeg summita traži zajedničku platformu, zajedničke poglede na budućnost svijeta, na prilagodbe koje su potrebne i na zajedničku političku volju da se ta budućnost osigura. Hrvatska želi i može biti sudionikom te rasprave, ona to mora biti i zbog razloga naše nacionalne sigurnosti, jer ona će to biti, jer ima za to i političku volju. Na taj način, a aktivno sudjelujući u promicanju stabilnosti u našem susjedstvu u Europi i svijetu, Hrvatska će zajedno sa ostalim zapadnim saveznicima, zaštiti slobodu, sigurnost i demokraciju i za sebe i za svoje građane. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici, zbog svih tih navedenih razloga u ime Vlade Republike Hrvatske, predlažem Hrvatskom saboru da prihvati Zakon o potvrđivanju Sjevernoatlantskog ugovora. Hvala na pozornosti. … [[Pljesak.]]
Hvala lijepa predsjedniku Vlade. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predsjedniče hrvatske Vlade, dame i gospodo. Pridružujem se pozdravima kolega iz NATO-ve Parlamentarne skupštine koji su danas ovdje s nama kako bi nam izrazili svoju potporu. Članstvo Republike Hrvatske u Sjevernoatlantskoj organizaciji njezin je vanjsko politički i sigurnosni cilj, prioritet i rekao bih bez ikakvog pretjerivanja, to je konstanta hrvatske državne politike od ranih '90.-ih godina. To dokazuju i mnoge činjenice. Još 1994. godine 29. 11. potpisali smo Sporazum o suradnji sa Vladom Sjedinjenih Američkih Država čiji je glavni cilj bio približavanje NATO savezu. Isto tako u brojnim poslanicama predsjednika Republike doktora Franje Tuđmana, taj cilj je bio itekako jasno iskazan kao glavni prioritet hrvatske državne politike. 1999. godine na samitu u Washingtonu prigodom 50-te godišnjice NATO saveza Hrvatska je bila promatrač. Želim istaći sljedeće, ulazak u NATO vanjsko politički i sigurnosni prioritet je svih ovih 20-ak godina. Ono što je posebno važno istaknuti ovom prigodom da je na ostvarenju tog važno vanjsko političkog cilja, zadnjih 10-ak godina postignut impresivni rezultat i napredak. I zbog toga se danas nalazimo ovdje samo na korak do punopravnog članstva u NATO savezu. Svakako danas 25. ožujka 2009. godine treba se prisjetiti možda i 25. ožujka 1991. godine, kako je izgledala hrvatska sigurnosna politička stvarnost, tada prije 18 godina. Treba se prisjetiti prije svega svih onih koji su svojim životima omogućili da danas ovdje stojimo, 20-ak tisuća poginulih, 50-ak tisuća ranjenih, jedna trećina Hrvatske bila je gotovo doslovno srušena. Srušeni mostovi, srušene komunikacije, srušene ceste, željeznice. Preživjeli smo iako su ozbiljni vojni stručnjaci i analitičari tada prognozirali, ne bez pretjerivanja, Hrvatska neće izdržati ni 14 dana. Prisjetimo se u to vrijeme savezi sekretar za narodnu obranu odlazi u Moskvu kako bi dobio potporu ruskih generala za vojni udar koji je pripremao. U to vrijeme Teritorijalna obrana Republike Hrvatske, ali ne samo Republike Hrvatske, bila je razoružana. Međunarodna zajednica bila je spremna na embargo kako bi se spriječio razoružani hrvatski narod da se brani i obrani. To je bila politička, sigurnosna scena Republike Hrvatske 1991. Samo zahvaljujući hrabroj, mudroj, državnoj i odlučnoj politici hrvatskog državnog vodstva tih godina uspjeli smo preživjeti ne samo '91. godinu, '92. nego smo uspjeli obraniti Republiku Hrvatsku 1995 godine potpisan je i mirovni Daytonski sporazum. Isto tako i danas 2000. godine, 2001., 2002., 2009. godine isključivo i jedino zahvaljujući hrabroj i mudroj i odlučnoj hrvatskoj državnoj politici Hrvatska se nalazi na korak do punopravnog članstva u NATO-u. I to su činjenice kojih se treba prisjetiti ovog trenutka 25. ožujka 2009. godine. Članstvo Republike Hrvatske u NATO-u čvrsto je jamstvo za hrvatsku sigurnost koja predstavlja temeljni preduvjet za nastavak nesmetanog napretka hrvatskog društva, razvoja hrvatskog gospodarskog sustava u skladu sa interesima građana i temeljnim vrijednostima navedenim u Ustavu Republike Hrvatske. NATO će u Republici Hrvatsko dobiti pouzdanog saveznika, to je sigurno i kao što je rečeno u uvodnim izlaganjima, gotovo 5 stotina hrvatskih vojnika, nalazi se u različitim misijama očuvanja mira u svijetu, misijama NATO-a UN-a i Europske unije. Republika Hrvatska će članstvom u NATO-u aktivno pridonositi, kako vlastitoj nacionalnoj sigurnosti, tako i sigurnosti NATO-a u cjelini. I ova činjenica i ova konstatacija da se gotovo 5 stotina hrvatskih vojnika nalazi u raznim mirovnim operacijama, to na najbolji način i potvrđuje. Republika Hrvatska je danas spremna za članstvo u NATO-u tomu svjedoči poziv za članstvo u NATO-u koji je uručen u Republici Hrvatskoj na NATO-vom sastanku na Vrhu u Bukureštu dana 3. travnja 2008. godine. Sve to Hrvatska je zaslužila nakon opsežnih reformi koje je provela u okviru tzv. akcijskog plana za punopravno članstvo u NATO-u. Opsežnoj reformi, ne samo u obrambenom sektoru, nego i svim drugim dijelovima koji određuju kvalitetu upravljanja jednom modernom suvremenom državom. Nakon što je Republika Hrvatska uspješno privela kraju pristupne razgovore sa NATO-om, države članice NATO-a u Bruxellesu su dana 9. srpnja 2008. popisale protokol Sjevernoatlanski ugovor o pristupanju Republike Hrvatske i time je otpočeo postupak ratifikacije protokola u nacionalnim parlamentima država članica. Taj postupak biti će dovršen polaganjem svih 26 isprava o ratifikaciji i prihvatu kod Vlade Sjedinjenih Američkih Država koja predstavlja depozitara Sjevern-atlanskog ugovora što se očekuje da će biti završeno narednih dana. Potvrđivanje Sjevernoatlanskog ugovora u Hrvatskom saboru privodi se kraju postupak pravnog pridruživanja naše zemlje NATO-u. Polaganjem svoje isprave o pristupu Sjevernoatlanskom ugovoru, kod depozitara ugovora Republika Hrvatska će i formalno postati punopravna članica NATO saveza. Nekoliko riječi o osnovnim pitanjima koja se predlažu urediti ovim prijedlogom zakona. Ona se prije svega odnose na područje sigurnosne, obrambene i vanjske politike, pitanja kolektivne obrane saveznika i napora za očuvanje mira i sigurnosti, te pitanja kolektivnih, vojnih i obrambenih sposobnosti država stranaka Sjevernoatlanskog ugovora. Sjevernoatlanski ugovor obvezuje stranke, što je posebno važno naglasiti na miroljubivo rješavanje svih međunarodnih sporova, te na suzdržavanje od prijetnje ili uporabe bilo kojeg oblika sile koji je nespojiv sa ciljevima Ujedinjenih naroda. Također Sjevernoatlanski ugovor predviđa da države stranke mogu jednoglasnom odlukom pozivati svaku europsku državu koja je spremna promicati načela ugovora i pridonositi sigurnosti Sjevernoatlanskog područja, da pristupi Sjeveroatlanskom ugovoru čime se otvara mogućnost širenja NATO saveza i u budućnosti, tzv. politika otvorenih vrata je itekako važna za širenje zona sigurnosti ne samo na prostoru Europe nego i šire. Nekoliko riječi o potrebnim financijskim sredstvima za provedbu ovoga zakona. Ured za resurse NATO-a provizorno je odredio 1. svibnja 2009. godine kao vremenski okvir stupanja na snagu financijske obveze za Republiku Hrvatsku. Slijedom toga Republika Hrvatska će biti obvezna uplatiti svoj udio u proračunu NATO-a za 8 mjeseci ove godine. Osnovne vrste NATO-a iz kojih će proizići financijske obveze za Republiku Hrvatsku odnose se na civilni proračun, vojni proračun, izgradnju NATO-e infrastrukture kao i novog sjedišta NATO-a, uključujući preseljenje i najamnine za nove prostore u kojima će sjediti civilni i vojni predstavnici Republike Hrvatske. Radi se o procjenama koje iznose 3 milijuna eura. Uzimajući u obzir da je ostvarivanje punopravnog članstva Republike Hrvatske u NATO-u jedan od glavnih vanjskopolitičkih ciljeva radi ostvarenja toga cilja potrebno je da Republika Hrvatska po okončanju postupka potvrđivanja protokola u parlamentima svih država članica NATO-a i njegovom stupanju na snagu, te po primitku poziva glavnog tajnika NATO-a u ime država članica za pristupanje Republike Hrvatske NATO-u u najskorije vrijeme a to upravo radimo i danas provede postupak potvrđivanja Sjevernoatlanskog ugovora kako bi polaganjem svoje isprave o pristupu Sjevrnoatlanskom ugovoru Republika Hrvatska postala punopravna članica. Time bi se omogućilo i time će se sigurno omogućiti da već na predstojećem sastanku, na Vrhu u Strassbourgu 3. i 4. travnja 2009. godine Republika Hrvatska sudjeluje kao punopravna članica NATO-a. Iz svih tih razloga Klub HDZ-a dati će punu potporu prijedlogu ovoga Zakona o potvrđivanju Sjevernoatlanskog ugovora. Hvala.
Hvala. Klub SDSS-a, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Suglasni smo da je ovo danas važan događaj za Republiku Hrvatsku i da to ima na izvjestan način svečanu notu. Važno je biti u NATO-u za Republiku Hrvatsku važno je biti u NATO-u i s time smo suglasni i mi ćemo zbog toga glasati za ovu ratifikaciju. Važno je pri tome reći da NATO nije samo sigurnosni kišobran, nisu samo vojnici i oružje, nisu samo avioni i projektili iako se o tome kada se govorio o NATO-u najviše govori. To govorim zato što kad bi se govorilo samo o avionima i projektilima onda postoje primjeri, bit ću slobodan ovdje navesti i Afganistan, pa i Irak gdje cijela ta stvar nije baš najslavnije vođena i najslavnije završavala. Prema tome, kad govorimo o NATO-u ne treba govoriti samo o oružju, jer to i nije tako. Za nas je ovdje važno istaći još nekoliko sljedećih stvari. Prvo, Republika Hrvatska je društvo u tranziciji koje želi postati dio modernog svijeta. To je naše legitimno pravo i ja mislim da je naš uspjeh da smo došli do točke da jednu fazu na tom putu realiziramo danas. E sad što znači to postati dio modernog svijeta. To znači razvijeno i pravedno društvo. Ukratko, to znači uređeno društvo. Ja ću reći da mi još uvijek nismo postali uređeno društvo po kriterijima modernog svijeta i da tu još ima puno posla. Moramo tu prije svega dostići razvijenost, moramo postići socijalnu pravdu, moramo osigurati vladavinu prava, moramo imati ravnopravnost manjina i osjećaj za sve ugrožene grupe. To je izuzetno krupan zalogaj u našem putu ili na našem putu da postanemo to što se kaže uređeno društvo, što god to značilo, a znamo otprilike što to znači. Naravno, mi to nismo ni mogli dosad postići, iako smo vjerojatno mogli imati puno bolje rezultate u mnogim segmentima. Naprosto hoću reći da težnja ka uređenom društvu je važan društveno politički zalogaj i to naravno i osjećamo i nosimo kao važan politički teret. Sljedeća stvar koja je tu važna, a u vezi je sa ovom našom temom i članstvom u NATO-u. Članstvo u NATO-u je prilika da Republika Hrvatska postane dio moderne i razvijene obitelji. To je važan naslov, to je dobar okvir i to je odlična ulaznica da u boljem okruženju, u boljoj atmosferi, s boljim suportom, s boljom kontrolom i s jasnijim kriterijima radimo na onom što nas vodi u pravednije i uređeno društvo. Za nas je to s jedne strane motiv, a s druge strane način da brže i bolje postanemo bolje društvo. Mi prije svega naše članstvo, dakle članstvo Republike Hrvatske u NATO-u razumijemo na taj način ili razumijemo više nego kroz snagu oružja, nezavisno od toga što u turbulentnom svijetu ni oružje nije nevažno. Dodat ču još nešto. Mi razumijemo, ja mislim da svi zajedno ovdje razumijemo da je za Republiku Hrvatsku to s jedne strane čast, ali i prilika i htio bih prosto naglasiti da s jedne strane to jeste motiv, jeste izazov, jeste čast, ali u jednakoj mjeri i prilika da polučimo bolji politički rezultat ili da polučimo bolje rezultate u nastavku u narednim vremenima. A s druge strane to je dakle zbog toga i obaveza i odgovornost da vođeni tim kriterijima i kroz NATO savez i sutra kroz Europsku uniju radimo efikasnije na političkim zadacima da Hrvatsku pretvorimo, ponavljam, u bolje i uređenije društvo. To znači prije svega da budemo odgovorni prema našim građanima, prema pravilima po kojima funkcionira napredna i razvijena zapadna demokracija i zapadna društva. Sljedeča stvar koju ovdje imam potrebu istaći upravo polazeći od ovog što sam rekao. Najčvršća sigurnost, bez obzira na snagu oružja i razvoj je povjerenje, je poštivanje zakona, je socijalna pravda i mi to kao društvo moramo postići. Ulaskom u NATO dobra je šansa i velika obaveza u jednakoj mjeri, za nas je to kažem dobra šansa i obaveza u velikoj mjeri. Već sam rekao, zbog toga što ćemo se morati ponašati ili moramo djelovati u zadanom okviru prema utvrđenim kriterijima koji su dosad dobri ili najbolji i prema propozicijama po kojima moramo igrati, kako bi se to reklo, po svjetskim pravilima. To jeste teže, ali to je puno korisnije. Reći ću na kraju još jednu stvar koju također smatram važnim. Republika Hrvatska nakon svog ulaska u NATO baš zbog ovih pravila o kojima sam ovdje govorio može biti uporišna točka za širenje tih pravila i pozitivne atmosfere i u svom okruženju, u regionalnom okruženju. To mi se čini da za Hrvatsku jeste izazov, na izvjestan način jeste šansa, na izvjestan način čast, ali na izvjestan način i obaveza da se takva atmosfera širi i u našem okruženju ovdje. Imao sam potrebu sve ovo reći naprosto zato što kad govorimo o NATO-u, ponavljam još jednom, ne govorimo i ne mislimo samo o snazi oružja. I upravo zbog svega toga i zbog šanse koju ova tema i naš ulazak u NATO daje, mislim da je sasvim prirodno da svi zajedno glasamo za prijedlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Jedan ozbiljan i važan događaj u hrvatskoj novijoj povijesti izgovara premijera. Čovjek bi zaključio jedan od najvažnijih ne smijemo pretvoriti u proceduralnu lakrdiju. Ja ovdje neću držati povijesne govore i ne želim stvarati negativnu energiju u važnom trenutku, ali je neshvatljivo da premijer nije našao vremena da ovdje zajedno s nama nazoči ovoj kratkoj i vjerujemo na kraju vrlo uspješnoj proceduri u kojoj će klub SDP-a slijedom onoga što smo radili, zagovarali i za što smo se borili i što smo provodili kada smo to mogli glasovati za. Tu dileme nema. Smatram da nije korektno što je u političkom govoru koji nam je premijer pročitao naveo sve one koje treba navesti, prije svega hrvatske branitelje, Hrvatsku vojsku kao instituciju, kao organizaciju koja je nastajala bolno, polako, sporo, teško, kroz mehanizam međunarodnih sankcija i na kraju izrasla u jednu ozbiljnu organizaciju. U redu je što je spomenuo i predsjednika Tuđmana, jer on je bio predsjednik Hrvatske države cijelo jedno desetljeće izabran demokratskom voljom hrvatskog naroda na nekoliko izbora. Međutim, ja bih tu samo skromno dodao da su se neke stvari događale i u prvim godinama ovog desetljeća. Da je Hrvatska 2000. godine konačno primljena u Partnerstvo za mir, da je u tom Atlantskom vijeću konačno po prvi puta govorio jedan hrvatski državnik. Da je 2002. godine Hrvatska primljena u akcijski plan za članstvo “The Membership Ation Plane“ kao zadnji korak do članstva u NATO-u. Na žalost taj korak je trajao više od 6 godina, skoro 7 godina i da je konačno 2003. godine, u ožujku 2003. godine Hrvatska vojska, ta institucija na koju ovdje također stavljam naglasak Hrvatska vojska i njezini pripadnici voljom ovog Sabora, odlukom i prijedlogom hrvatske Vlade otišla sudjelovati u mirovnu misiju u Afganistan. To se sve događalo u te tri godine. To su važni, presudni, nezaobilazni koraci na putu hrvatskih integracija kada državnik o tome govori pred visokim predstavničkim tijelom to ne smije zaobilaziti. Dakle, što se tiče volje, opredjeljenja, cilja kada je SDP u pitanju tu dileme nema. Mi ćemo glasovati za. Međutim, kada se radi o proceduri, onda od ovako važnih odluka, a iz riječi predsjednika HDZ-a zaključujem da se radi o jednoj od najvažnijih vanjsko-političkih odluka i članstava u hrvatskoj povijesti, najvažnijoj nakon ulaska Hrvatske u Ujedinjene narode, odnosno nacije. I kao nekakva vrsta uvoda u ono najveće, najvažnije i najobuhvatnije što nas očekuje nadamo se skorije, a ne kasnije, a to je članstvo u Europskoj uniji. Dakle, Hrvatska ulazi u NATO i Vlada predlaže da se ta odluka donese najobičnijom parlamentarnom većinom članak 139. stavak prvi hrvatskog Ustava, obična većina. Prevedeno u brojke to je svima jasnije 39 zastupnika. Hoćemo li od hrvatskog Ustava raditi lakrdiju ili ćemo ozbiljne odluke donositi na ozbiljan način kakav priliči da se primijeni. Podsjećam da smo u ljeto prošle godine donijeli odluku o ratifikaciji, odnosno potvrđivanju Sporazuma o pravnom statusu američkih vojnih snaga i da je također bio jedan prijepor oko toga treba li taj ugovor kojim se nesumnjivo prenose određene ustavne ovlasti na drugu državu, na SAD ratificirati u ovom Saboru običnom većinom ili dvotrećinskom većinom i tada je Odbor za Ustav na prijedlog SDP-a zauzeo stajalište da je takav stav prihvatljiv i da se ova ustavna odredba o dvotrećinskoj većini može primijeniti i na davanje ovlasti drugoj državi u ovom slučaju SAD-u. Sad imamo jednu fenomenalnu situaciju u kojoj samo članstvo u jednom savezu donosimo običnom većinom, a pravne i političke posljedice tog članstva dvotrećinskom većinom. Pa da vas zapitam kada već danas potvrđujemo odluku o ulasku Hrvatske u NATO i kada Vlada tvrdi da je to jedan najobičniji ugovor iz kojeg ne proizlaze nikakve bitne pravne i političke posljedice, te ga ne treba ratificirati dvotrećinskom većinom koliko vas je drage kolegice i kolege pročitalo Washingtonski sporazum. Kao što je rekao premijer to je sporazum iz '49. godine, a nama se na usvajanje daje verzija iz '51. godine, dakle izmijenjena i dopunjena povodom pristupa Grčke i Turske. Ako mi netko u tom Washingtonskom sporazumu iz '49. odnosno '51. godine nađe riječ NATO ili savez ja mu plaćam ručak. U ovom sporazumu se riječ NATO ne spominje. Ovo je politički sporazum koji je pravno politički okvir star 60 godina za nastanak jedne organizacije koja je rasla desetljećima, a koje u tom sporazumu nema. Spominje se Vijeće kao vrhovno političko tijelo i eventualno obrambeni odbor. Sve drugo je, a vi koji ste se bavili time to dobro znate raslo desetljećima i desetljećima i u tom smislu NATO predstavlja jedinstven slučaj i presedan u međunarodnom pravu i u međunarodnim organizacijama. I tvrditi da je članstvo u NATO-u potez kojim Hrvatska nakon svega što je premijer rekao ne prenosi svoju sudbinu, sudbinu ne samo ustavne ovlasti, sudbinu na jedan zajednički savez koji je puno više od vojnog saveza to je naprosto netočno. To je političko slijepilo ili je to možda ignorancija i strah od toga da klub SDP-a neće glasati u korist takve odluke. Uzalud je taj strah. Molim vas da nas ne mjerite svojom mjerom. Isti slučaj je bio kod referenduma o NATO-u za koji smo zagovarali ne zato da bi bilo negativno, ne zato da bi građani odbacili tu odluku, nego zato da bismo u partneru sa građanima donijeli odluku koja vezuje vjerojatno generacije hrvatskih ljudi, građana, ako hoćete i vojnika. Znači, mi dvotrećinskom većinom u ovom Saboru donosimo odluku o odlasku 5 hrvatskih vojnika u Sierra Leone, ali povijesnu, sudbinsku odluku za Hrvatsku donosimo običnom većinom. I koliko god se to nekom možda činilo kao proceduralno pitanje to je duboko političko pitanje. I zato vas još jednom pozivam pri čemu ne uvjetujem glas SDP-a da o tome razmislite hoćemo li od ovog Sabora učiniti ono što on treba biti ili ćemo od njega napraviti jedno sporedno nevažno glasačko tijelo. Da, ulaskom u NATO Hrvatska mijenja kurs svoje povijesti. Ulaskom u NATO Hrvatska preuzima velike vanjsko-političke odluke. Da, ulaskom u NATO prema Washingtonskom sporazumu Hrvatska isto tako zadržava teoretski pravo da o svom angažmanu, o svom ulasku u rat odluku donese posljednja. To je točno. Međutim, ako je naša poruka u ovom trenutku da ćemo svaki puta licitirati sa tim, sa takvom odlukom, dođe li do takve situacije onda je to neiskrena poruka našim saveznicima već u startu. Dakle, budimo svjesni kakvu odluku donosimo. Donosimo važnu odluku, odluku koja će možda za 5, 10, 20 godina, a daj Bože neće, značiti odlazak Hrvatske vojske u rat, u obranu nekoga tko živi izvan hrvatske granice i zato takvu odluku ne možemo donijeti olako, ne možemo ju donijeti na način koji pokazuje blagi prijezir prema institucijama i jednu neozbiljnost. Volio bih da su članovi Vlade barem pola sata ovdje ostali s nama, ali oni očito imaju važnijeg posla. Mi moramo pokazati da znamo koja je važnost ove institucije, a Hrvatska jednako njezine institucije. One se grade i to je proces koji traje dugo. Na kraju, ovo je velik savez, jedini savez u povijesti kada se nije obistinilo da savezi umiru onda kada pobjede. Ovo je jedini savez koji se nikada nije borio za ono radi čega je osnovan, ali koji je debelo nadživio svoju izvornu svrhu i dobro je da Hrvatska, važno je da Hrvatska ulazi u njega prije ili kasnije, nikada nije kasno za to. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici, gospodo europarlamentarci. Evo, pa u trenucima kada nam malo toga ide kako bi željeli, ovaj Sporazum o pristupu NATO-u na neki način možemo reći da je melem na ranu. Ne uspijevamo riješiti odnose do Slovenije. Slažem se, više zbog krivnje Slovenije ili apsolutno zbog krivnje Slovenije, nego Hrvatske, ne uspijevamo otopliti odnose do Srbije ili Bosne i Hercegovine, ne uspijevamo na svoju stranu pridobiti naše tutore Njemačku ili Italiju kada je riječ u odnosu do Slovenije. Jednom riječju, kada se financije u ovoj zemlji raspadaju jer ne bi uzaludno premijer koristio riječ bankrot, kada nam Europa okreće leđa, ovaj sporazum je nešto malo svijetla, hajde na kraju tunela. Ja imam dojam da smo svi mi u ovoj sabornici doista za NATO. Slažem se sa onima koji su ranije govorili da za NATO ne treba referendum, apsolutno podržavam u ovome dijelu dvotrećinske većine istup gospodina Milanovića. I doista, pet vojnika u Sierra Leone šaljemo sa dvotrećinskom većinom, Sporazum o NATO-u usvajamo običnom većinom. S druge strane, izgubimo li priliku oko NATO-a, Hrvatska bi bila u još jednoj nezahvalnijoj poziciji. Da budem iskren, između NATO-a i recimo jedne dobre turističke sezone, ja bih uvijek izabrao ono što život znači, jednu dobru sezonu. Između gubitaka radnih mjesta, a u veljači je dnevno u Hrvatskoj ostajalo bez posla 512 radnika, to je jedan Cimos dnevno, uvijek bih prije odabrao gospodarsku stabilnost Hrvatske, nego NATO-a. Umjesto izdvajanja za NATO i saniranja posrnulog hrvatskog gospodarstva, jasno je da bih uvijek izabrao pomoć hrvatskom gospodarstvu, ali se slažem da je NATO prilika koju Hrvatska u ovom trenutku ni na koji način ne smije odbiti. Istina je to što je jučer premijer govorio da je Hrvatska, recimo '91. imala svoju državu, da je bila članica NATO-a, ne bi bilo rata koji ne nota bene razorio gospodarsku osnovu ove zemlje kao što razara i ova kriza, ali za Hrvatsku gospodarski krah koji je na vidiku nije samo vezan uz rat. Za to su odgovorne Vlade, prije svega ova aktualna pretvorba, prodaja banaka, pa i Međunarodna zajednica koja nije, a da je htjela mogla je zaustaviti rat '91. i u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini. No, iz svog ovog kaosa, sad se postavlja pitanje kako možemo izaći? Ja tvrdim samo prijevremenim izborima. Iz ovog gospodarskog kaosa ne mogu nas izvući novi ljudi jer tih novih ljudi nema, ali jednostavno mogu nas izvući nove politike. Gospodo, da ne bi bilo nikakve dileme, ja sam apsolutno za NATO, iako bih već sutra povukao trupe iz neuspjele NATO-ove misije u Afganistanu. I dozvolite mi da ovdje još jednom izrazim svoje strahovanje da se nekom od naših vojnika nešto tamo može, nešto nažao dogoditi. I ja sam vjerojatno jedini u ovoj sabornici koji već 2 godine uvijek glasam protiv slanja hrvatskih trupa u Afganistan zato jer je, pogotovo gospodi gore na galeriji jako dobro poznato da će ta intervencija završiti kako i intervencija Sovjetskog saveza, ako se ne varam '78. godine. Konačno, da je ta misija neuspjela danas je počeo govoriti i gospodin Obama. Ono što je isto tako interesantno, to su ovi podaci na strani 4. Procjene troškova članstva u NATO-u za 8 mjeseci u 2009. godini i onda se govori civilni proračun, vojni proračun, izgradnja NATO-ove infrastrukture, novo sjedište NATO-a itd., preseljenje, najamnima novih prostora, ukupno 3 milijuna i 30 tisuća eura. Ja vas uvjeravam da u ovoj besparici nije problem u Hrvatskoj izdvojiti tih 3 milijuna eura. To ni za prazan hrvatski proračun nije neki veći problem. Problem je nešto drugo, a to je sljedeće. Hrvatska danas za obranu izdvaja znatno manje od 2% bruto društvenog proračuna. Dapače, prilikom rebalansa proračuna o kojem ćemo mi glasati za recimo 7 ili 10 dana, svejedno, nije bitno, taj proračun Ministarstvu obrane uskratiti će se, ako se ne varam za još nekih 500 do 600 milijuna kuna. To će reći da mi danas za MORH izdvajamo oko 1,5, 1,6% bruto društvenog proračuna. Ali ulaskom u NATO, standard bi trebao biti 2% bruto društvenog proračuna. Ja mislim da na to mi jednostavno ne smijemo pristati. Ponavljam, proračun Ministarstva obrane Republike Hrvatske za 2009. neće biti veći od 3,8 do 4 milijarde kuna. Sada je, ako se ne varam usvojen u iznosu od 4,5 milijarde kuna. Znači minus 500, 600 milijuna kuna, tu smo negdje ispod 4 milijarde kuna. Znači, po treći puta ću ja ovdje ponoviti. Ja jesam za NATO. Da smo bili u NATO-u ne bi se razarali hrvatski gradovi, da smo bili u NATO-u ne bi bili svjedoci i svoje avanture u Bosni i Hercegovini, ne bi imali desetine razorenih gradova, tisuće mrtvih i da smo devedesetih bili u NATO-u naš bi bruto društveni proizvod danas bio zasigurno dvostruko veći jer bi izbjegli rat, bili bi u Europi, danas bi imali euro i uz sve probleme koje bi imali, ne bi strahovali da li ćemo uopće u godini koja je pred nama moći servisirati vanjski dug. Meni je jasno, bez NATO-a nema Europske unije. Hrvatska nije Švicarska da može bez Europske unije ili bez NATO-a. Hrvatskoj je danas Europska unija, usuđujem se reći, nasušno potrebna. Zašto? Pa da izbjegnemo upravo taj financijski bankrot o kojem govori premijer do kojeg nas je možda i sam doveo. Danas je devizni dug Republike Hrvatske veći od jednog bruto društvenog proizvoda ove zemlje. On je danas 4 puta veći od hrvatskog jednogodišnjeg izvoza. 2009. biti će 5 puta veći. 2008. devizni dug je povećan za 17,4%. Na naplatu nam dolazi 2009. 12,3 milijardi eura. Mi ne možemo osigurati te devize za uvoz i servisiranje vanjskoga duga. I konačno 2009. trebamo vratiti možda i dvostruko više no što će te godine iznositi naš izvoz ili ove godine iznositi naš izvoz. Lani je bio 14 milijardi kuna, ove godine neće biti veći od 11 milijardi kuna. a imali smo s druge strane uvoz lani od 30 milijardi dolara. Ja mislim da je toga jako dobro svjesna ova Vlada. Na žalost toga još uvijek nisu svjesni naši građani, no građani znaju ono što ne zna možda Vlada. Da ih je u to uvalila ova Vlada i da bi možda rješenje bile političke promjene koje opet se neće dogoditi. Ja sam siguran da nam 2009. NATO ne treba da bi mi, ne znam, otklonili neku teritorijalnu opasnost na ovim prostorima. Nema tog političkog vodstva na tom nesretnom Balkanu koji bi se ove 2009. drznuo vojskom umjesto diplomacijom, politikom, rješavati ne znam granice, neka otvorena druga manjinska ovakva ili onakva pitanja. To je za nama, ali nam NATO danas prvenstveno treba kao jedna demokratska legitimacija da možemo reći da spadamo u red zemalja koje poštuju demokratske standarde, da pripadamo europskoj civilizaciji, ako to nije nekome jasno, a ja mislim da je Hrvatska oduvijek bila dio Europe i da smo eto i oko ovih pitanja solidarni sa zemljama recimo zapadne hemisfere. Ja ne mislim da gospodarski ranjiva Hrvatska treba kao što rekoh izdvajati 2% bruto društvenog proizvoda za vojsku kao što sam isto tako mišljenja da Hrvatska više ne može povećavati niti svoje misije u inozemstvu. Jednako tako rekoh ni referendum nam nije potreban, danas ga na svu sreću nitko ni ne spominje. I konačno, kada bi se on i održavao sada u vrijeme pred lokalne izbor, svi znamo kome bi išao najviše u korist. Sigurno ne opoziciji. Znači, kada Europska unija Hrvatsku ne će prihvatiti u svoje članstvo prije 2012. godine, između ostalog vjerojatno i stoga da se na redovnim izborima 2011. ne bi kampanja vodila i na pitanju tko je Hrvatsku uveo u Europsku uniju, znači referendum za NATO je suvišan, ali nam eto NATO treba kao kruh svagdašnji. Sve u svemu, Hrvatska dobrano kasni i u NATO i u Europsku uniju. Hrvatska je već trebala biti članica i NATO-a i Europske unije. Ja tvrdim da je bila neka druga Vlada u poziciji ove Vlade, da bi mi već bili u NATO-u. Slažem se i s time, ne podcjenjujem apsolutno nikoga, da ako su neke zemlje poput jedne Rumunjske, Bugarske neke Baltičke zemlje, mogle biti dio NATO-a i Europske unije, da je onda Europska unija trebala imati više sluha za hrvatske probleme i omogućiti nam tu legitimaciju ili dati nam tu legitimaciju. No, sada se postavlja pitanje, da li su zato krivi birokrati u Bruxelles-u, koji nota bene opet ništa ne rade bez volje svojih vlada ili smo za hrvatski neuspjeh što nismo članica NATO-a i Europske unije ponajviše krivi sami. Ja tvrdim da je najveća krivnja oko toga upravo na nama samima u ovoj zemlji. Sve u svemu ovaj zakon kao uvod u članstvo u NATO je najbolje što nam se u ovom trenutku može dogoditi. Iako bih još jedanput ću ja reći, radije da sezona bude dobra, da nam tvrtke imaju posla, da se omogući rad nedjeljom ne znam, da kamate počnu padati, da odnosi do susjeda budu manje, da hrvatskoj brodogradnji ne otkazuju ugovore, kao što se može očekivati na 6 brodova "Uljaniku" i da ne nabrajam dalje. Sve u svemu, ja ću se isto tako pridružiti zahvali i braniteljima i Hrvatskoj vojsci, i Tuđmanu, i predsjedniku Mesiću, i Račanu, i Sanaderu, ali gledajući unaprijed, doista NATO je pogled unaprijed i zato će klub IDS-a zasigurno podržati ovaj Zakon o potvrđivanju Sjevernoatlantskog ugovora.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U raspravi kolege Kajina koja je identična ili ista kao jaje jajetu, izgovorio je jednu apsolutno netočnu konstataciju, kada je govorio o avanturi nas, misleći na Republiku Hrvatsku, Bosnu i Hercegovinu. Kolega Kajin to je apsolutno netočno. Nije se radilo nikakvoj avanturi, nego se radilo o vojnoj intervenciji na temelju Splitskog sporazuma kojom je spriječeno uništenje Bihaćke krajine, i dakle spriječena je još jedna stepenica. Još treba kazati da je zapravo sva potpora Bosni i Hercegovini tijekom rata, jer sam bio svjedok i ovdje i dolje, dakle Bosni i Hercegovini sva potpora je došla preko Republike Hrvatske ili morem, ili kopnom, ili zrakom. Isključivo preko Republike Hrvatske. I Hrvatska je odigrala ključnu ulogu u opstanku Bosne i Hercegovine. Prema tome, dakle ni o kakvoj avanturi se nije radilo, nego se radio isključivo o potpori, o zaštiti hrvatskog naroda na tom prostoru, ali i potpori Bosne i Hercegovine u cijelosti. Hvala lijepo.
Drugi ispravak, gospodin zastupnik Berislav Rončević.
Pa u nizu netočnih podataka koje je gospodin Kajin istako u svojoj raspravi, ja ću ga samo podsjetit, proračun Ministarstva obrane za 2009. nije 4 milijarde i nešto, nego uvaženi kolega, evo u kunu, 5 milijardi 698 milijuna 233 tisuće 823 kune. Puno više, nego ove 4 milijarde koje ste vi rekli. NATO ne traži i ne uvjetuje 2%. NATO preporuča 2% kao jedan u odnosu na bruto domaći proizvod. NATO kao sistem financiranja solidarnosti. Kada će Hrvatska doseći ta 2%? Jasno je rečeno u dugoročnom planu razvoja koji je ovaj Visoki dom usvojio, znači od 2010. godine taj dokument predviđa i recenziju dokumenta sukladno Strategiji nacionalne sigurnosti. Sve to treba pročitati prije rasprave, a ne obmanjivati hrvatsku javnost.
Klub zastupnika HNS-a gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Potpredsjedniče, gospodine ministre, gospodine državni tajniče. Ovo je naravno važni trenutak za Hrvatsku. Ne zahtjeva previše euforije, ali niti previše u ovom trenutku sumnjičavosti. Jasno je što za Hrvatsku, a pogotovo na ovom terenu na kojem se mi nalazimo i u ovom trenutku u kojem se to događa, znači članstvo u NATO-u, znači sigurnost i stabilnost. Za svaku zemlju, a naročito zemlju u nastajanju i zemlju na trusnom području što bez daljnjega povijest pokazuje da je ovaj dio Europe uvijek bio trusno područje, sigurnost i stabilnost su preduvjet svakog drugog napredovanja, preduvjet su mogućnosti demokracije i mogućnosti pravednog društva. Prema tome, bez obzira na sve dileme koje su se u raspravama i u javnosti očito je da je to za nas jedna, koliko je u politici uopće moguće imati takvu vrstu garancija da je to za nas jedna pozitivna garancija. Činjenicom sudjelovanja u NATO-u i članstva u NATO-u sudjelujemo i u odlučivanju o politici NATO-a u jednom trenutku kada se ona mijenja i kada je na dnevnom redu promjena i koncepcije, politike NATO-a pa i izbor glavnog tajnika. Kao što znate ističe mandat sadašnjem glavnom tajniku NATO-a i bira se glavni tajnik NATO-a koji je gotovo sigurno Europejac a u ovom trenutku ili Skandinavac, a čak možda potencijalno i istočno Europejac kao potencijalni kandidat. Dakle, u jednom trenutku u kojem će NATO donositi odluke, koje će ga određivati u razdoblju koje je pred nama, Hrvatska će sjediti za stolom za kojim će se te odluke donositi. To je ono što je uvijek bio naš cilj da se ne odlučuje o našoj sudbini bez nas. A što god da se odlučuje u NATO-u bile mi članice ili ne, odlučuje se i o našoj sudbini. I pitanje je samo da li mi u tome sudjelujemo i ovom ratifikacijom i ulaskom u NATO mi naravno u tome sudjelujemo. Naša zadaća po mom mišljenju biti će dodatna. Dakle, ne radi se samo o preuzimanju obveza članstva za Hrvatsku na ovom terenu, preuzimanje obveze članstva, znači i preuzimanje obveze širenja stabilnosti na našu užu regiju, znači jugoistočnu Europu ali znači i osmišljavanje jedne još kompliciranije strategije a to je širenje sigurnosti na našu širu regiju koja uključuje crnomorsku regiju koja je u zadnje vrijeme, kao što je poznato, imala velikih problema, još uvijek ima velikih problema nestabilnosti. Dakle, širenja sigurnosti na regiju koja je vrlo vjerojatno ili gotovo nemoguće, koje je gotovo nemoguće stabilizirati bez suradnje zemalja članica NATO-a, zemalja članica Europske unije i Rusije. I NATO za razliku od vremena hladnog rata, nije institucija koja je formirana i koja se postavlja protiv Rusije nego je institucija koja je formirana i postavlja se zato da bi se pronašli načini suradnje i sa Rusijom, jer bez te suradnje naravno nema stabilnosti, a naročito nema kao što se vidjelo stabilnosti u našoj široj regiji, dakle u crnomorskom prostoru za koji treba osmisliti i novu i puno dorađeniju politiku susjedstva što se Europske unije tiče i koja je bez daljnjega područje suradnje NATO-a dakle, naše buduće bazične, matične organizacije i Rusije. Članstvo u NATO-u ne znači neprijateljstvo ni prema kome. Znači definiranja zemalja koje surađuju i osiguravaju ili garantiraju sigurnost jedna drugoj, ali ne znači ugrožavanje sigurnosti nikoga tko nije član te organizacije. Ovaj korak je jedan od dva koraka koji je po uvjerenju Kluba HNS-a a moram reći i po mom osobnom dubokom uvjerenju temeljna odgovornost i zadaća naše generacije političara. Sve ostalo raditi će drugi iza nas. Naša je zadaća da institucionalno i sigurnosno osiguramo temelje koji znače i institucionalnu i sigurnosnu garanciju ove zemlje. Jedan korak je članstvo u NATO-u i drugi korak je članstvo u Europskoj uniji. Moram reći da sam sa velikom onako, ne mogu se sjetiti pristojnije riječi zavišću gledala 1999. kada su prve tri tranzicijske zemlje ulazile u NATO, tada je Hrvatska bila praktički u potpunoj međunarodnoj izolaciji i činilo se nevjerojatnim i nedokučivim misliti kada ćemo mi imati šansu da postanemo članicom NATO-a. '90.-te su bile godine naše međunarodne izolacije. Međutim, danas, dakle, Češka, Poljska i Mađarska su ušle '99. Danas smo u poziciji da smo konačno dosegli tu razinu i da konačno imamo mogućnost si osigurati ovu vrstu garancije. U samom ugovoru ima naravno politički dio i ima gospodarski dio da ne bi bilo nikakve sumnje u tome, dakle, političkom dijelu gdje se govori o garantiranju demokracije, slobode pojedinca i vladavine prava. Ima članak 2. koji govori o gospodarskoj suradnji i međusobnim gospodarskim odnosima zemalja članica. I ima naravno obrambeni dio u članku 5. i detaljnije u članku 6. I ima i osiguravanje ekskluzivnosti ovog članstva. Dakle, prije sklapanja … [[Govornik se ne razumije.]] priječi ovaj ugovor sklapanje međunarodnih ugovora koji su suprotni ovim ugovoru. I ima i određenje temeljnih tijela koja rukovode ovom našom budućom matičnom organizacijom. I ima određenje na koji način se ta institucija proširuje i mogućnost mijenjanja ugovora nakon 10 godina i prestanka članstva ili izlaska iz članstva nakon 20 godina. To su gabariti ili temeljni okvir ugovora koje mi danas ratificiramo. Njegov značaj je odgovor na jednu trajnu temu na ovom području, a to je pitanje sigurnosti. To je pitanje sigurnost s jedne strane u odnosu na vanjske potencijalne opasnosti, ali pitanje sigurnosti i u odnosu na unutrašnju situaciju i mogućnost stabiliziranja naših institucija, pa i reorganizacije i restrukturiranja naše vlastite vojske da trajno, više nikada ne predstavlja opasnost za civilnu vlast. To je također jedan pozitivni doprinos koji članstvo u ovoj organizaciji za nas znači. Proceduralno, u ime kluba HNS-a imam dvije primjedbe u ovom trenutku kad je jasno svakome da je to bez daljnjega nešto što je za Hrvatsku pozitivno, u našem interesu i što ćemo pretpostavljam svi skupa podržati. Proceduralno imam dvije primjedbe. Logično bi bilo da se ova odluka donosi čisto iz razloga davanja važnosti takvoj odluci, da se donosi dvotrećinskom većinom. I drugo, radi se o NATO, dakle vojnoj asocijaciji, ne samo vojnoj ali i vojnoj asocijaciji. A u osobama koje zastupaju ovaj prijedlog zakona ovdje u Saboru, iako ovdje sjedi i svaka mu čast, nije naveden ministar obrane. Dakle, ministar obrane u Hrvatskom saboru nema pravo govoriti u ime zakona o pristupanju kojim se ratificira sporazum o pristupanju Hrvatske NATO-u. Mislim da to apsolutno nije primjereno i da ministar obrane u Parlamentu morao imati pravo govoriti u ime Vlade kada se govori o NATO-u. Sigurnost je dakle, to je naprosto trebalo korigirati i jednu i drugu stvar. Sigurnost je dakle trajna tema za nas, trajna, povijesno važna tema za Hrvatsku na ovom području i povijesno važna tema za našu regiju. Koristit ću jednu anegdotu koja se pripisuje Einsteinu koji je, kad su ga studenti upozorili da su ispiti koje im je dao isti kakvi su bili i godinu dana prije, dakle da su na ispitu pitanja potpuno ista kakva su bila i pred godinu dana, Einstein je na to njima odgovorio vi imate pravo, pitanja su ista kakva su bila pred godinu dana, ali odgovori više nisu isti. Danas mi mijenjamo naš odgovor na pitanje sigurnosti. To je bolji odgovor, trajniji odgovor i znači za nas prvi korak koji kao generacija za ovu zemlju moramo osigurati. Prema tome, klub HNS-a podržat će ratifikaciju Sporazuma sa Sjevernoatlantskim savezom. Hvala.
Hvala. Vlada je jučer dostavila predsjedniku Hrvatskog sabora obavijest da će osim onih predstavnika koje je odredila u prvotnom dopisu sudjelovati u radu Hrvatskog sabora i njegovih radnih tijela, odredila i ministra obrane Branka Vukelića. Klub zastupnika nacionalnih manjina, gospodin zastupnik Šemsko Tanković. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjednice Hrvatskog sabora, štovane kolegice i kolege. Klub zastupnika Nacionalnih manjina, kao i većina drugih klubova podržat će pristup Hrvatske Sjevernoatlantskom savezu. Podsjećam, 4. travnja 1949. godine u Washingtonu 12 zemalja je utemeljilo NATO savez. Danas taj savez broji 26 članica, a mi očekujemo da će vrlo uskoro taj broj biti uvećan za još dvije članice ulaskom Albanije i Republike Hrvatske. Ono što je bitno naglasiti, od samog čina osamostaljenja hrvatski državni vrh smatra ulazak države u NATO savez jednim od svojih dva temeljna prioriteta. Drugi prioritet je ulazak u Europsku uniju. Puno se govorilo o nekim reakcijama u društvu. Ja bih podsjetio na dvije ankete. Jedna je bila 2003. godine kada se 60% anketiranih hrvatskih građana jasno opredijelilo za ulazak Hrvatske u Sjevernoatlantski savez. Ali isto tako podsjetio bih na jednu drugu anketu nešto kasnije kada je taj broj drastično pao na svega 24%. To je bila reakcija kojom su građani Hrvatske reagirali kada je na zahtjev upravo vrha NATO-a bila ukazana uhidba nekih hrvatskih generala, što na neki način govorio i o osjetljivosti ovog pitanja. No, Hrvatska je demokratska zemlja, teži demokratskim institucijama, pa prema tome treba osluhnuti i način na koji hrvatski puk reagira na neke postupke. Faktografija kaže da je 9. srpnja 2008. godine u Bruxellesu potpisala Protokol o pristupanju NATO savezu, da bi 3. travnja 2008. godine primila pozivnicu za puno članstvo u NATO i mi očekujemo da će se to u travnju ove godine ostvariti. I hrvatska Vlada je 18. ožujka ove godine poslala prijedlog nama i mi na neki način danas o tome raspravljamo. Podsjetio bih vas sve u hrvatskom Ustavu se izrijekom spominju 22 nacionalne manjine, 22. Pa na neki način poslužio sam se malo jednim istraživanjem pa gledam Talijani su, odnosno Italija je 1949. godine bila jedna od utemeljica Sjevernoatlantskog saveza. Zatim u našem Ustavu su navedeni Turci, a Turska je postala članicom 1952. Nijemci također u Ustavu, a Njemačka je postala članicom 1955. Mađari 1999. Česi 1999. Slovenci 2004. Poljaci 1999. Slovenci 2004. godine. Poljaci 1999. i Rumunji 2004. godine. Dakle, napravilo se jednu malu komparaciju između hrvatskog Ustava i izrijekom navedenih nacionalnih manjina i ovdje ste mogli iz ovoga kratkog kazivanja vidjeti da su zemlje, matične zemlje ovih nacionalnih manjina već članice NATO saveza. Tu su na koncu konaca i Albanci, jer zajedno sa Hrvatskom očekujemo i ulazak Albanije u NATO savez. Završavajući moju ovu kratku poruku, moje kratko obraćanje ja očekujem da će uskoro i Makedonija, a neka mi bude dozvoljeno kazati i moja matična domovina Bosna zajedno sa ostalim državama bivše Jugoslavije naći svoje mjesto u članstvu, kako u NATO-u tako i u Europskoj uniji. Mi podržavamo i pozdravljamo ovaj povijesni čin, a to je ulazak Hrvatske u NATO savez i uskoro i u Europsku uniju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik i potpredsjednik Doma Josip Friščić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, ministre, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite mi da vas i ja pozdravim u ime kluba Hrvatske seljačke stranke. Zasigurno u trenutku, u danu, u raspravi koja za generacije sada, ali kao što je već bilo i rečeno i generacije koje će dolaziti ima izuzetni značaj. Jer malo je zemalja prošlo u tako kratkom periodu put kojim smo prošli mi u Hrvatskoj. Malo je generacija to prošlo, ali puno toga nam je zbog toga i jasnije i znamo naći odrednice na koji način i kako. Jer nakon Domovinskog rata, nakon toliko čežnji, želji i konačnog ostvarenja da imamo svoju državu nakon svega onoga što nas je tada čekalo od obnove, povratka, obnove razorenog gospodarstva, poboljšanja socijalnih prilika, zbrinjavanja svih onih koji su stradali zasigurno zadali smo si, zadani su novi ciljevi a ta dva dominantna, vodeća su članstvo u NATO-u i članstvo u Europskoj uniji. Ovaj prvi možemo zapravo svi skupa sa zadovoljstvom konstatirati se ostvaruje kroz nekoliko dana, a vjerujem da i za realizaciju drugog cilja neće proći godine nego mjeseci. Sigurno je da smo o ovome i mnogo slušali i mnogo govorili. Jer koja god ili gotovo koja god tema se dotaknula vraćali smo se i išli i prema ovom pitanju. Ako je bilo pitanje povjerenja građana prema političarima, prema strankama, prema Vladi, Saboru itd. govorilo se, ispitivalo se ima li vodstvo podršku na tom putu, što radi, u kom pravcu vodi pregovore i razgovore i za što se zalaže. I moramo biti svi skupa u ovom trenutku zadovoljni, jer krenulo se s niskim postocima. Manje od 20% naših građana je u prvim anketama bilo za integraciju, jer smo tek stvorili svoju državu. Mi smo ostvarili san. Ali ovaj govor, ovo upućivanje, ukazivanje koji je naš put otvarao je i put tih podrški i one su zasigurno iz dana u dan rasle i ja se slažem i vjerujem da u ovom Parlamentu ćemo svi skupa podržati donošenje ovoga zakona. Jednako tako ono što je značajno i važno to je sigurnosna komponenta koju ne treba zanemariti. Jer što kroz tihe poruke, ali i kroz snažni govor na ovim prostorima Europe još mnogi govore da granice nisu trajno sigurno utvrđene i da ih oni kao takove ne priznaju. I zato je izuzetno važno, jer po meni kruna svih tih napora, razgovora, dogovora, sastanaka, prijema, neki će reći i lobiranja, bila je prošle godine tu nekoliko metara od nas na trgu kada je čelnik najjače sile na svijetu uputio poruku nama i onim drugima budite sigurni, vaše granice više nitko neće dirati. Da nije bilo ovog puta, da nije bilo tih napora i zalaganja zasigurno takova poruka se ne bi dobila. I ono što je za nas također važno. Mi smo i ovih dana imali susrete sa međunarodnim delegacijama za razliku od zemalja koje su najprije dočekale ulazak, dočekale prijem, a onda radile ono što se zove reforma, preustroj i sve ostalo, mi smo u vrlo kratkom vremenu, a to su zasluga i Vlade i ministarstva i predsjednika države i svih onih koji su zaduženi za taj sektor da je napravljen preustroj jer mi smo od Hrvatske vojske koju smo počeli formirati po principu uključi se svatko tko može i daj svoj doprinos preustrojili da je postala vojska čiji članovi mogu biti dio bilo koje misije u bilo kojem dijelu svijeta i da je taj preustroj zasigurno za sobom povlači i potrebu određenih financijskih sredstava. Mi smo tu negdje. Mi smo negdje blizu ovih 2%, ali sigurno da još puno toga treba upravo u materijalnom dijelu nabaviti, ali i tu se zna cilj i ja vjerujem da će biti i želje i razumijevanja i snage da se i to realizira. I zato klub Hrvatske seljačke stranke, kao što sam rekao, podržati će donošenje ovoga zakona i pridruživanje Hrvatske Sjevernoatlantskom ugovoru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Klubovi su završili raspravu. Ostao je pojedinačno nezavisni naš zastupnik, uvaženi Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Potvrđivanje Sjevernoatlantskog ugovora posljednja je faza i posljednja odluka Parlamenta o ulasku Hrvatske u NATO. Moram primijetiti s čuđenjem da je ovaj prijedlog zakona došao u saborsku proceduru u posljednji trenutak i to po hitnom postupku, očito sa velikom vezom s činjenicom da je sutra posljednji dan predaje dokumenata u Washingtonu zbog konferencije, odnosno skupštine koja započinje 3. travnja gdje se očekuje da Hrvatska bude punopravna članica. Hrvatska je Vlada i ranije mogla taj prijedlog zakona poslati u proceduru, ne čekaju akte ratifikacije ostalim članicama, no očito Vlada zna zašto je čekala posljednji trenutak. Kao što sam u jednoj raspravi prije 2, 3 tjedna najavio i rekao otpor Slovenaca o ratifikaciji ulaska Hrvatske u NATO biti će jednostavno i brzo slomljen jer pregovaračka umijeća Washingtona u odnosu na Bruxelleska su daleko uvjerljivija, čvršća, jača i argumenti se koriste drugačije taman da bi bili isti. I to se desilo. Tako da je i slovenska ratifikacija je stupila na snagu. Međutim ono što me zabrinjava jeste činjenica da ovaj prijedlog zakona tumačimo da je doista potrebno ili je dovoljna obična većina za njegovo usvajanje, a ja sam uvjeren da bi kod glasanja o ovom zakonu trebali primijeniti članak 227. Poslovnika Hrvatskog sabora i to znači dvotrećinskom većinom. U ovoj raspravi želim podsjetiti na raspravu u ovom Saboru, a i moju raspravu kada smo raspravljali i usvajali Sporazum Hrvatske i Sjedinjenih Američkih Država o statusu vojne i civilne komponente Američke vojske na teritoriju Republike Hrvatske. Sjećate se da je čak i parafiranje tog sporazuma bilo napravljeno bez znanja Predsjednika države, da je on dugo, dugo nakon toga čekao u Vladi da bi u Sabor bio dostavljen sa dosta velikim zakašnjenjem. Vojna i civilna komponenta Sjedinjenih Američkih Država na teritoriju Hrvatske ima suverenitet nad Hrvatskom, a ne obrnuto. Neću obrazlagati i ponavljati razloge jer su izvan dometa svih tijela vlasti, svih mogućnosti sankcioniranja nadzora i kontrole. Drugo što želim podsjetiti na jednu činjenicu, a kada govorimo o Sjevernoatlantskim integracijama i pitam se zašto nas žele u NATO-u, ali ne i u Europskoj uniji? Radi se, kolegice i kolege, o istim partnerima. Isti partneri su odlučivali o Hrvatskom ulasku u NATO, a to su isti partneri koji bi trebali odlučiti o prijemu Hrvatske u Europsku uniju. Trebaju nas u NATO-u zbog naših vojnika u misijama jer smo dobrodošli jer nas nema tko zamijeniti. Prešern, slovenski pjesnik svojedobno je napisao kako austrijski carevi sa Bogom razgovaraju na španjolskom, međusobno na njemačkom, a s konjima na slovenskom. Ja bih parafrazirao i rekao da otprilike europska birokracija međusobno danas razgovara na engleskom, o ulasku Hrvatske u Europsku uniju na slovenskom, a da su pregovori i razgovori o Hrvatskom ulasku u NATO bili vođeni na hrvatskom jeziku. Tapšaju nas po ramenima i hvale na sva usta, naročito tamo i naročito onda kada šaljemo nove kontingente svojih vojnika u misije u sklopu NATO-a. I to je dobro. Međutim, zašto ti isti partneri te iste ocjene o Hrvatskoj i s prednosti Hrvatske ne dijele na područje europskih pregovora? I treće pitanje, u Hrvatskoj je bila tema rasprave o tome da li će po ulasku Hrvatske u NATO biti raspisan referendum. Ako i prihvatimo činjenicu da po Ustavu nije potreban, podsjećam i da među partnerima sada vladajuće koalicije bilo stranaka koje su uoči izbora u izbornoj kampanji zahtijevali provođenje referenduma. I civilno društvo u Hrvatskoj tražilo je raspravu o referendumu i predlagali su da Sabor na tu temu raspiše referendum. Način na koji je ta rasprava odbijena, argumenti kojima su bili zahtjevi odbijani nisu bili primjereni, naročito zbog toga što se tvrdilo da politička elita mora preuzeti dio povijesne odgovornosti na sebe i donijeti takvu odluku. Među onima koji su tražili referendum i koji su pokušali otvoriti tu raspravu, za mene legitimnu i legalnu, bila je većina onih koji bi izašli na referendum i glasali za ulazak Hrvatske u NATO. Ja sam potpisao tu inicijativu, izašao bih na referendum i glasao bi o ulasku Hrvatske u NATO. Međutim, ta mogućnost je tom dijelu građana uskraćena i oduzeta. I upravo zbog toga kao i ove dvije činjenice koje sam naveo, dakle sporazum sa Amerikancima, ali ponašanje tih istih partnera na drugom području, kada nam s jedne strane tvrde s pravom da moramo surađivati sa Međunarodnim sudom za ratne zločine, ali nam istodobno osporavaju pravo korištenja Međunarodnog suda pravde u Haagu za rješavanje jednog bilateralnog pitanja, svojim glasom protiv ovog zakona, danas ću ovdje u Saboru zastupati onaj dio građana i birača Hrvatske, koji su bili spremni s političkom elitom podijeliti dio odgovornosti i na referendumu donijeti odluku o ulasku Hrvatske u NATO. Vidim da ću biti usamljen, a posebice da su ti građani bili u pravu kada su izražavali sumnju o načinu odlučivanja političke elite govori činjenica, da je vladajuća politička elita protumačila da je za donošenje ovog zakona dostatan 39 glasova u Hrvatskom saboru, jer se on predlaže usvajanjem običnom većinom. Pa ako je tome tako, ako dakle čak ni svoj Poslovnik koji govori da se o takvim temama i takvim zakonima u Saboru odlučuje dvotrećinskom većinom, nismo spremni primijeniti na sebe, onda je to dokaz da onaj dio građana koji je tražio referendum, zaslužuje barem jedan glas protiv ovog zakona nakon današnje rasprave i glasanja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nema više prijavljenih za ovu točku. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kada se steknu uvjeti. Vjerojatno u petak, ali vidjet ćemo još prema dogovoru između klubova. Time smo zaključili prvu točku dnevnog reda. Prelazimo na drugu točku dnevnog reda. … [[Upadica se ne razumije.]] točno, ispričavam se. U ime predlagača, zaključno uvaženi ministar obrane Branko Vukelić. Ispričavam se.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane gospođe saborske zastupnice, gospodo saborski zastupnici. Evo, dopustite i meni na kraju da sa nekoliko rečenica se obratim ovom Hrvatskom saboru sa velikim zadovoljstvom i kao ministar obrane i kao član Vlade. Danas kada završena rasprava o jednom važnom zakonu, Zakonu o potvrđivanju Sjevernoatlantskoga ugovora, dakle zakona koji stvara i definira ulazak Republike Hrvatske u NATO savez. Kroz rasprave bilo je dosta rekao bih i krivih informacija ili nekih informacija koje ne stoje, pa ja bi ih sada iskoristio ovu prigodu da dam točnije podatke, a vjerujem evo prije tjedan dana smo u Ministarstvu obrane imali posjet saborskog Odbora za obranu. Jedan običan razgovor i informiranje, vjerujem da će kroz rad tog odbora podići se i razina informiranosti svih nas ovdje i u Saboru, kada je riječ o pitanjima obrane kako bismo imali točne činjenice i podatke. Naime, kada je riječ o proračunu, najprije ću to odmah spomenuti, taj proračun za 2009. Ministarstva obrane je 5, skoro 7 milijardi kuna, sa rebalansom koji će uslijediti bit će smanjen na negdje 5,1 ili 5,2 milijarde. Prema tome, da li je to proračun koji osigurava i normalno funkcioniranje Oružanih snaga ali osigurava ispunjenje svih partnerskih ciljeva koje smo si zacrtali kada je riječ o ulasku u NATO savez. I odmah želim isto tako reći, 2% za obrambeni proračun je cilj i preporuka za članice NATO saveza, ali ne obveza. I puno zemalja danas koje su članice NATO saveza nemaju 2% od JDP obrambeni proračun. Prema tome, to nama nije nužda, nije obveza, nego cilj kome treba težiti. Mi ćemo ovim smanjenjem doći na razinu prošlogodišnjeg učešća u JDP obrambenog proračuna, a to je negdje oko 1,6, 1,7%. Zatim, isto tako jasno ovdje želim reći da kada je pitanje procedure, o tome neću govoriti, ali ću govoriti da je vrlo veća i važnija poruka koju mi danas šaljemo našim partnerima u NATO savezu, je stavovi svih parlamentarnih stranaka i podrška koju vjerujem da će biti velika, na glasovanju kada se bude usvajao ovaj zakon. To je jasan signal želje i volje svih političkih stranaka. A ankete koje govore i preko 60% podrške građana ulasku Hrvatske u NATO, govori o podršci građana. Prema tome, pitanje referenduma koje se postavljalo od nekih ljudi, bilo je pitanje trošenja novca, da bi se potvrdilo ono što svi smo već i kroz političke stranke i kroz javnost se izrekli i rekli, a to je cilj i želja da Hrvatska bude članica NATO saveza iz mnogih razloga kojima je danas bilo govora. Isto tako želim reći da saborski zastupnik Milanović je rekao da nema više Vlade, pa na žalost ne mogu ga podsjetiti jer nije ovdje više, da sam ja još uvijek član Vlade kao ministar koji zastupa Vladu, kada je riječ o ovom zakonu, a predsjednik Vlade sa užim vodstvom je morao otići na razgovore sa sindikatima. Vi znate svi dobro da su u tijeku razgovori i vezano je za rebalans proračuna. Prema tome, mislim da su to isto važne zadaće. A isto tako onima koji su slušali, a velika većina ovdje je dobro slušala predsjednika Vlade kada je u uvodnom obrazloženju davao onda su čuli da je spominjao i 2000. godinu kao važnu godinu kada je riječ o ulasku Hrvatske u NATO savez. Dakle, to je ulazak Hrvatske u Partnerstvo za mir. Isto tako spomenuo je 2002. godinu kada smo krenuli i počeli sudjelovati u akcijskom planu za članstvo kao jednom NATO-vom programu. Prema tome, to je bilo spomenuto. To možda nije čuo onaj koji je pričao sa svojim kolegicama i kolegama u saborskim klupama, kao što je to gospodin Milanović. Ali dakle o tome je bilo rečeno i ovaj današnji događaj praktično o kome govorimo ili onaj sutrašnji kada će biti kada sve ove ratificirane odluke budu proslijeđene u Washington je događaj veliki za Hrvatsku i posljedica mnogih ljudi zasluga, mnogih ljudi svih Vlada i svih nas koji smo u Hrvatskoj svih ova dva desetljeća radili na tome da Hrvatska dođe do toga cilja. I to je jasno rečeno i ja to još jednom ovdje jasno i ponavljam. Kada govorimo o ulasku u NATO savez, onda sigurno da je meni kao ministru obrane posebno zadovoljstvo govoriti o onome što se tiče samog Ministarstva obrane i Oružanih snaga kada gledamo organizaciju NATO saveza. Istina je u tome rečeno, NATO savez nije vojni savez i nije isključivo vojni savez, ali sigurno da je sigurnosna situacija koja se poboljšava itekoliko kada Hrvatska bude punopravna članica itekako važna. Da su sve one reforme koje su pokrenute u oružanim snagama zaista izuzetno važne i za Hrvatsku u cjelini i za ovu regiju u kojoj Hrvatska se nalazi. I ja kao ministar obrane želim ovdje izraziti zahvalnost, posebno mnogim pripadnicima i prije a i danas u Oružanim snagama koje su silan napor učinile da provedu sve one reforme koje je bilo važno provesti upravo u onom obrambenom sektoru. NATO nije samo obrana, nije samo vojska, slažemo se svi, ali NATO je u dobrom dijelu u operativnom smislu i oružane snage. Prema tome i Hrvatska vojska koja je izuzetno puno napravila u prošlih 6, 7 godina da bi se proveli svi oni procesi koje je trebalo provesti. I ono što me posebno veseli i što mislim da mi svi zajedno trebamo češće isticati to je da partneri u NATO savezu nama govore u svakom susretu da u savez Hrvatska ulazi kao jedna od najbolje pripremljenih novih članica uopće. Najbolje pripremljenih po svim pitanjima, to je dokaz i reformi koje smo proveli i u Oružanim snagama, ali to je dokaz i svih procesa i reformi koje Hrvatska u društvu općenito provela i mislim da s time zaista možemo biti zadovoljni. Ono što želim isto spomenuti koristi od ulaska Hrvatske u NATO zaista su višestruke, ne samo da se poveća politički značaj zemlje, ne samo da se jača gospodarski položaj, da se dobivaju sigurna, čvrsta sigurna jamstva, nego da se i osigurava i ovaj dio o kome posebno govorimo a to je učinkovitost Oružanih snaga, da se razvijaju napredni, civilno vojni odnosi itd.. I ono što je važno u ovoj situaciji, gospodarskoj u kojoj se nalazi Hrvatska i ne samo Hrvatska nego i cijeli svijet to je da i očekujemo da ćemo imati i korist iz financijskih sredstava NATO-a namijenjenih vojno-infrastrukturi koju Hrvatska mora uređivati bez obzira da li bila članica NATO saveza ili ne. Mi smo u procesu … [[Govornik se ne razumije.]] zbog upravo ne samo ulaska u NATO savez nego i zbog stanja u kojem ta infrastruktura je, naslijeđenih stanja dakle, gdje se ulagalo novaca nije niti u infrastrukturu niti u sredstva kojima se koriste oružane snage. Godišnji proračun NATO-vog investicijskog programa iznosi oko 640 milijuna eura a mi računamo kako bismo našim programima na kojima se radi i koje pripremamo, mogli kroz nekoliko sljedećih godina privući oko 40 milijuna eura. Dakle, to su sredstva koja bi trebala ući u Hrvatsku. Ulaskom Hrvatske u NATO, hrvatske tvrtke također stječu pravo sudjelovanja na NATO-vim natječajima, i to nije beznačajna stvar, o tome je već u ovoj sabornici bilo već govora i mislim da je to jedan efekat koji također ne treba zanemariti pogotovo u ovoj situaciji u kojoj se nalazi i Hrvatska, ponavljam i sve zemlje pa i naše gospodarstvo. Prema tome, želim i ovom prigodom reći da će Ministarstvo obrane sa svojih dakle, pozicija i svojih obveza učiniti sve da ova predstojeća integracija Hrvatske u NATO savez provede se što brže, što efikasnije a svima klubovima, svima strankama, svima vama ovdje u Saboru zahvaljujem se na potpori koju ste svi kroz svoje rasprave dali ovom sporazumu, ovom zakonu, odnosno članstvu Hrvatske u NATO savezu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada zaključujem raspravu. I u međuvremenu smo izvršili konzultacije, klubovi se složili da bi glasovanje o toj točci bilo danas u 12 sati, pa molim klubove da osiguraju nazočnost zastupnika u sabornici. Time zaključujem raspravu o Konačnom prijedlogu Zakona o potvrđivanju Sjevernoatlanskog ugovora.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, sad ćemo načas prekinuti raspravu o ovoj točci dnevnoga reda i prijeći na glasovanje o Konačnom prijedlogu zakona o Potvrđivanju Sjevernoatlantskoga ugovora. Molim da utvrdimo kvorum. Molim uključite se. Ključiće stavite. Prema brojaču, ima 12 3 zastupnika i zastupnice, dakle onaj jedan dio ili nije imao ključiće ili ga nije uključio. Onda što, želimo li glasovati ručno? Klub SDP-a, gospodin zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjednice. Htjeli bismo još jednom čuti kako glasamo, običnom većinom ili kvalificiranom većinom, dvotrećinskom? Kako donosimo odluku o ulasku Hrvatske u Sjevernoatlantski savez da hrvatska javnost zna? Većinom koja je dovoljna za usvajanje Veterinarske konvencije sa Bangladešom ili dostojna odluke povijesnih razmjera za Hrvatsku? Kako glasamo?
U člancima 225., 226. i 227. Poslovnika je utvrđeno kojom većinom se glasuje, kojom većinom se donose određene odluke. Da bi se glasovalo dvotrećinskom većinom, što su bile neke inicijative i prijedlozi, potrebno je da se radi o situacijama koje su predviđene u članku 227. Poslovnika je dvotrećinskom većinom svih zastupnika. Sabor donosi Ustav Republike Hrvatske i promjene Ustava Republike Hrvatske, potvrđuje međunarodne ugovore kojima se međunarodne organizacije ili savezi daju ovlasti izvedene iz Ustava Republike Hrvatske, donosi Ustav Republike Hrvatske ili donosi odluke iz članka 7. stavak 2. i članka 8. Ustava Republike Hrvatske, donosi ustavne zakone kojima se uređuju prava nacionalnih manjina i donosi odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje posebne odgovornosti predsjednika Republike. Vlada je predložila kao ustavni osnov za donošenje ovoga Zakona o potvrđivanju Sjevernoatlantskog ugovora, članak 13 5. stavak 1. Ustava, a ne 13 9. stavak 1., a ne stavak 2. Ustava. Ja nemam nikakve ovlasti niti mogućnosti da arbitriram i utvrđujem i određujem s kojom će se većinom donositi ove odluke. A o tome kojom većinom budu donijete ove odluke, ako netko bude držao da nisu donijete kvalificiranom potrebnom većinom, postoji za to mjerodavni pravni put. Molim idemo na... Izvolite.
Vrlo kratko, dakle jasno je kako će ovaj Visoki dom glasovati, jasno je kako će glasovati SDP, kako će glasovati HDZ, HSS ... [[Govornik se ne razumije.]] Ovdje se radi o respektu prema hrvatskim institucijama. Ovo je povijesno važna odluka. Sad ste nam pročitali odredbe Poslovnika, niste trebali. Sve što je bitno piše u hrvatskom Ustavu i tamo stoji da se organizacijama, međunarodnim organizacijama kojima se prenose određene ovlasti predviđene hrvatskim Ustavom, da se članstvo u takvim organizacijama, u Hrvatskom saboru potvrđuje dvotrećinskom većinom. Ako smatrate i ako smatramo da ulazak Hrvatske u NATO nema takvu težinu, onda tu odluku možemo donijeti bilo kakvom većinom, a isto tako sutra hipotetski odlučiti o izlasku iz NATO-a bilo kakvom većinom. To je neozbiljno, ali vama na volju gospodo. Hvala.
Sporno je da li se, doktrinarno je i sporno da li se ovlasti izvedene iz Ustava Republike Hrvatske daju međunarodnim ... [[Govornik se ne razumije.]] 0 tome će biti riješeno na ovom glasovanju. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Tko je za potvrđivanje Zakona o potvrđivanju Sjevernoatlantskoga ugovora? Rezultat? Utvrđujem da je sa 119 glasova za i jednim … [[Pljesak.]] protiv donesen, usvojen Zakon o potvrđivanju Sjevernoatlantskoga ugovora.
I prelazimo na drugu točku a to je: - Izvješće o tijeku pregovaračkog procesa Republika Hrvatska – Europska unija za vrijeme predsjedanja Francuske Republike Vijećem Europske unije (Razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine) Podnositelj: Vlada Republike Hrvatske; Vlada je podnijela ovo Izvješće na temelju izjava Hrvatskoga sabora i Vlade Republike Hrvatske o zajedničkom djelovanju u procesu pregovora za članstvo u Europskoj uniji. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za Europske integracije i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Vladimir Drobnjak, veleposlanik i zamjenik voditelja Državnog izaslanstva za pregovore o pristupanju RH u EU. Izvolite.
Hvala lijepa, gospođe i gospođo zastupnici čast mi je imati prigodu obratiti vam se. Izvješće o tijeku predsjedavanja Francuske Republike Vijećem Europske unije u drugoj polovici prošle godine i našim pregovorima tijekom tog razdoblja dobili ste i mislim da je ono sadržajno i obimno u dovoljnoj mjeri da ja sada mogu reći samo nekoliko rečenica, mislim da nema potrebe ništa drugo dodati. Ono što želim reći je sljedeće. Mi smo ostvarili dodatni napredak tijekom Francuskog predsjedanja Europskom unijom u našim pregovorima. Otvorili smo 2 i privremeno zatvorili dodatna poglavlja, pet poglavlja. I time smo ukupni broj otvorenih i zatvorenih poglavlja postavili na 22 otvorena od kojih 7 privremeno zatvorenih. Da li možemo u potpunosti biti zadovoljni time rezultatom? Ne možemo jer taj rezultat ne odražava sve što smo postigli prošle godine u pregovorima, ali nažalost zbog blokade Slovenije broj otvorenih i zatvorenih poglavlja bitno je manji nego što bi bio da do te blokade nije došlo. Dakle, da toga nije bilo mi bi imali krajem iduće godine odnosno na isteku francuskog predsjedanja 30 otvorenih i 9 zatvorenih, danas taj broj bi bio još i veći jer smo u međuvremenu pripremili i dodatna poglavlja za otvaranje i zatvaranje. Međutim, unatoč tome možemo biti zadovoljni postignutim, tim prije što makar su poglavlja koja sam spomenuo blokirana, sav posao u njima je odrađen i ona su što se nas tiče i što se Europske komisije tiče i 26 država članica mogu otvoriti, odnosno zatvoriti u roku od jednog dana, samo je potrebno da se blokada makne. Kada je riječ o konkretnim poglavljima, dakle, tijekom francuskog predsjedanja otvorili smo pregovore u dva poglavlja. Poglavlju 1. "Sloboda kretanja roba" i Poglavlju 5. "Javne nabave". Zatvorili smo u sljedećim poglavljima: Poglavlje 20. "Poduzetništvo, industrijska politika", Poglavlje 30. "Vanjski odnosi", Poglavlje 7. "Pravo intelektualnog vlasništva", Poglavlje broj 10. "Informacijsko društvo i mediji" i Poglavlje 17. "Ekonomska i monetarna politika". Obilježja francuskog predsjedanja tri su međuvladine konferencije. Dakle, po prvi puta broj međunarodnih konferencija tijekom jednog predsjedanja bio je veći od dva i sama činjenica da su Francuzi na samom početku svojeg predsjedanja odlučili se na međuvladinu konferenciju, najbolje potvrđuje odlučnost i ja bih rekao čak savezništvo s kojim je Francuska pristupila svojem predsjedanju kad je riječ o pregovorima sa Hrvatskom. Dodatno, treba spomenuti da tijekom francuskog predsjedanja Europska komisija je 5. studenog 2008. usvojila "jesenski paket dokumenata o proširenju", dio kojeg je i komunikacija Europske komisije vijeću i Europskom parlamentu pod naslovom "Strategija proširenja i glavni izazovi 2008.-2009.", a u toj dokumentaciji daleko najvažniji dokument za nas Mapa puta, u kojoj su pobrojana i navedena poglavlja kroz određeni hodogram s ciljem zatvaranja svih poglavlja do kraja 2 009. godine. Zaključno, želim posebno naglasiti dobro, aktivno i poticajno predsjedništvo Francuske Republike kad je riječ o hrvatskim pregovorima. I u ime Vlade Republike Hrvatske koristim prigodu da zahvalim Francuskoj Republici na aktivnoj i uistinu iskrenoj potpori Hrvatskoj tijekom pregovora. Eto toliko. Mislim da dodatno nema potrebe obrazlagati izvješće koje detaljno nabraja faktografski sve što se dogodilo tijekom francuskog predsjedanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda prelazimo, otvaram raspravu. Prvi su klubovi. Na redu je klub Hrvatske demokratske zajednice. Uvažena zastupnica Marija Pejčinović Burić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjednice. Uvaženi gospodine zamjenice voditelja državnog izaslanstva, glavni pregovaraču kolega Drobnjak. Uvažene kolegice i kolege. Pa evo, kako je i gospodin Drobnjak rekao, detaljan opis stanja u pregovorima i napretka u pregovorima, ali i općeniti napredak u pripremama za članstvo u Europskoj uniji po pojedinim područjima tijekom drugog polugodišta 2008. godine u vrijeme predsjedavanja Francuske Republike Vijeće Europske unije, je vrlo detaljno pobrojan u dokumentu koji smo dobili od Vlade. Ključna prepreka za ubrzavanja procesa pregovora u ovom se razdoblju pretvorila u ključnu zapreku za nastavak pregovora uopće, uzimajući u obzir da je Slovenija onemogućila otvaranje i zatvaranje gotovo trećine pregovaračkih poglavlja. Evo, o tome da je takvo stanje trenutno govori i činjenica da je upravo jučer odgođena i međuvladina konferencija koja se trebala održati 27. ožujka, dakle najnovija konferencija o pregovorima za vrijeme češkog predsjedanja. Dakle, u tom ozračju i s tim ograničenjima, pregovaračka skupina i Vlada je radila u drugom polugodištu prošle godine. Unatoč tomu, a između ostalog zahvaljujući i velikom angažmanu Francuske kao predsjedavajuće Vijećem Europske unije, ukupno gledavši može se reći kako je Hrvatska tijekom promatranog razdoblja ostvarila dalji napredak u pregovorima. Taj je napredak manje vidljiv kada se gleda broj poglavlja o kojima se raspravljalo na tri međuvladine konferencije, dok se kad je u pitanju napredak glede ispunjavanja postavljenih mjerila može reći da je dio koji je prvenstveno ovisio o našoj strani dobro odrađen. Isto tako, Republika Hrvatska je vodeći se načelom da su i brzina i kvaliteta pregovora jednako važni, bila usredotočena na sve aspekte pregovaračkog procesa, te je tako uz več navedeno predano radila i na usklađivanju zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije i svim ostalim pripremama za članstvo, kao što su provedba obaveza iz SSP-a, daljnje unapređenje upravljanja predpristupnim fondovima, provedba reformi itd. Proces pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju ušao je u možda svoju najsloženiju fazu, a sama statistika otvorenih i zatvorenih poglavlja ne daje ukupan pregled postignuća u procesu pristupanja. Stoga se u ocjeni ukupnog napretka tijekom francuskog predsjedanja može reći kako je sadržajno taj pomak znatno veći od onoga što se može ocijeniti samim brojkama s međuvladinih konferencija. Međutim, prava slika o uspjehu dosadašnjih pregovora mora se staviti u širi kontekst. Prije svega, kontekst bitno promijenjenih političkih okolnosti u kojima se vode pregovori s Republikom Hrvatskom, te dodatnog sadržajnog, tehničko-metodološkog i vremenskog opterećenja cjelokupnog procesa. Zbog svega toga, klub Hrvatske demokratske zajednice drži kako je tijekom izvještajnog razdoblja postignut napredak te će podržati predmetno izvješće. I na kraju, nadamo se da će naši pregovarači u ovoj godini završiti svoj posao, a preduvjet sine qua non da se to dogodi je da se uz neupitnu predanost Republike Hrvatske ispunjavanju svih mjerila vezanih uz otvaranje i zatvaranje poglavlja, što je samo po sebi složen posao, konačno razdvoje dva pitanja koja nisu ni trebala biti vezana, a to su bilateralno pitanje sporne granične crte između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, te multilateralno pitanje pregovora Republike Hrvatske i Europske unije. Nadamo se da ćemo uskoro vidjeti da se to događa, da će se održati ne samo ova odgođena međuvladina konferencija, nego i još njih nekoliko te da će u vrijeme češkog predsjedanja zapravo biti odrađen najveći dio posla koji nam je preostao. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDP-a. Uvaženi zastupnik Neven Mimica i potpredsjednik Doma. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjednice. Poštovane kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće Vlade Republike Hrvatske o tijeku naših pregovora u pristupanju Europskoj uniji za vrijeme francuskog predsjedavanja, za vrijeme znači druge polovine prošle godine. Odmah na početku htio bih pohvaliti način na koji je Francuska predsjedavala Europskom unijom, jer je bilo sasvim vidljivo da je to predsjedavanje obavljeno na način koji pokazuje izrazitu političku volju, izrazitu političku ambiciju da Europska unija postigne niz ciljeva koji bi učvrstili njezino mjesto u globalnom svijetu. Kažu da svako predsjedavanje Europskom unijom je onoliko dobro koliko se predsjedavajući znaju nositi sa temama, s događajima koji nisu bili unaprijed predviđeni u naznačenim prioritetima tog predsjedavanja. A francusko predsjedavanje u tom pogledu je zbilja imamo niz nepredviđenih i izuzetno teških i složenih događaja pred sobom. Imalo je problem ruske intervencije u Gruziji, imalo je problem početka plinske energetske krize, imalo je problem početka financijske krize koja je prelijevala u realni sektor, imala je problem zaustavljanja procesa ratifikacije Lisabonskog ugovora zbog irskog referenduma. Imala je problem zaustavljanja procesa proširenja Europske unije zbog slovenske blokade hrvatskih pregovora. Znači, čitav niz poteškoća koje ranije nisu bile predviđene. Upravo na ovom posljednjem primjeru blokade procesa proširenja hrvatskog, ali i generalnog procesa proširenja francuskog predsjedavanja je pokazalo dovoljnu odlučnost koje na žalost nije rezultiralo u deblokadi tih pregovora. Međutim, kada se vraćamo na samo izvješće onda bi se moglo reći da je to sažet i sistematičan dokument utoliko što on opisuje činjenično stanje tehničkoga dijela naših pristupnih pregovora. Moglo bi se reći da se radi o standardnom izvješću koje bi bilo apsolutno primjereno u drugačijoj situaciji, a ne u situaciji u kojima su naši pregovori praktički zaustavljeni ne u situaciji u kojoj ta politička uvjetovanost je došla do izrazite vidljivosti. Na žalost kažem ovdje se ne radi o normalnoj situaciji za naše, ukupnom ozračju za naše pregovore i zbog toga mislim da je izvješće trebalo biti drugačije napisano, odnosno da nije trebalo samo statistički činjenično pobrajati situacije i događaje u pregovaračkom procesu nego da je trebalo sadržajno i politički više se osvrnuti i u zaključcima predlagati stavove Saboru a ne samo opisivati situaciju. Ovo je izvješće napisano u veljači ove godine kada je već svima bilo jasno da su do daljnjega hrvatski pristupni pregovori zaustavljeni i zbog toga je dosta teško prihvatiti ocjenu Vlade iznesenu u izvješću, ponavljam napisano u drugoj polovici veljače 2000. godine kako je Hrvatska s obzirom na okolnosti, to citiram iz izvješća, ostvarila dobar napredak u pregovaračkom procesu, te da je pristupni proces krajem 2008. ušao u zaključnu, najsloženiju fazu. Teško je prihvatiti da se radi o zaključnoj fazi naših pregovora u situaciji kada je tek trećina poglavlja zatvorena. Teško je prihvatiti da se radi o dobrom napretku u situaciji kada su pregovori praktički stali. Zbog svega toga mislim da i samo jučerašnje odgađanje međuvladine konferencije o pristupanju Hrvatske za mjesec dana teško se može tumačiti kao pozitivni signal u tom smjeru. Postaje ponovno problem da neke zemlje Europske unije nezavisno od slovenske blokade dovode u pitanje suradnju Hrvatske sa Haaškim tužiteljstvom oko tzv. topničkih dnevnika. Također se ne smije zanemariti, a mislim da je zanemarena u ovakvom konceptu izvješća situacija da uslijed teške gospodarske krize i nastojanja što bržeg izlaska iz te krize da u samoj Europskoj uniji proširenje gubi mjesto, prioritetno mjesto na toj ljestvici prioriteta i da se taj zamor unutar Europske unije sve jače može osjetiti. Zbog takvog koncepcijskog pristupa kažem čini mi se da je ovo izvješće pravo skladište propuštenih prilika. Propuštena je prilika da se Sabor informira i da se Saboru objasne situacije u pojedinim poglavljima, jer govori se o tome da su neka poglavlja zatvorena. Ne govori se o tome uz kakve uvjete, što to znači za situaciju u pojedinim poglavljima. Govori se o ispunjavanju mjerila bez objašnjavanja koja su mjerila bila postavljena i što je uopće napravljeno i to dosta je toga napravljeno naravno. Ali se ovdje ne spominje što je napravljeno da bi se pojedina mjerila zadovoljila i ponovno što to znači za ukupan reformski proces. Propuštena je prilika da se ovdje u Saboru, odnosno da ovo izvješće bude povod da se ovdje u Saboru definira politički stav o Sloveniji, pa se onda prepušta jednom para, rekao bih paradržavnom i para političkom tijelu kao što je sastanak premijera sa ili svih tri predsjednika iz izvršne vlasti sa predstavnicima ili predsjednicima političkih stranaka pa se njima prepušta da taj politički stav o odnosima sa Slovenijom i o načinu na kako prevladati ovu blokadu da se donosi na tom tijelu umjesto na pravom mjestu ovdje u Hrvatskom saboru. Nadalje, propuštena je prilika da se uz ovo izvješće razgovara u Hrvatskom saboru o reformama, o svemu onome što treba napraviti da bi se u stvari pregovori mogli i nakon otvaranja, nakon njihovog otvaranja, nakon deblokade uspješno nastaviti. A propuštena je i prilika da se ovdje u Saboru razgovara o stvarnom stanju pregovora, odnosno o onome što je ostalo od te mape puta, od onoga što još treba u pojedinim poglavljima napraviti. O svemu tome gotovo da i nema riječi u ovom izvješću, a trebalo bi biti. Činjenica je da su pregovori stali, da moramo sami sebi priznati da nećemo vjerojatno moći te pregovore u predviđenim rokovima završiti, te da je ključni problem zapravo blokada Slovenije koja može ako se nastavi prouzročiti ili jednostavno biti opravdanje za uvođenje i dodatnih problema od drugih zemalja u pregovarački proces. Stoga smatramo da se u Hrvatskom saboru u stvari treba održati posebna rasprava o stanju pregovora sa, pristupnih pregovora sa Europskom unijom. Ali ne na osnovu ovoga ili ovakvog i sličnog izvješća već na osnovu izvješća kojeg bi podnio predsjednik Vlade o stanju i sadržaju razgovora koji se trenutno vode između Hrvatske, Slovenije i Europske komisije. Hrvatski sabor mora znati koje su moguće opcije i koji je vremenski okvir za podizanje blokade, te što će se dogoditi s pregovorima i datumom ulaska Hrvatske u Europsku uniju ukoliko se ovakvo stanje nastavi kroz duže vremensko razdoblje. Što će u tom slučaju biti s planom puta za nastavak i dovršenje pristupnih pregovora? Sve je to što sasvim sigurno sve zastupnike u Hrvatskom saboru zanima i čemu bi oni htjeli sasvim sigurno dati i svoj doprinos. Drugi dio te rasprave ili čak odvojena saborska rasprava trebala bi dati jasniju i transparentniju sliku koliko smo realno uznapredovali u reformama prvenstveno i što moramo napraviti da što prije budemo spremni za članstvo, bez obzira na formalno stanje pregovora. U tom smislu treba naglasiti da je pred nama ogroman posao. Pregovarači mogu ostvariti samo onoliko napretka koliko Vlada učini napretka u provedbi reformi i u prilagodbi, pravnoj stečevini i njenoj primjeni u praksi. A koliko smo daleko tu odmakli, stvar je za vrlo ozbiljnu raspravu. Ako se iskreno pogledamo sami sebe u oči, odnosno u ogledalo i realno sagledamo stanje, shvatiti ćemo da u pregovorima ne stojimo tako dobro i da bi sadašnjim tempom teško dostigli uvjete za završetak pregovora i bez, a kamo li uz sadašnju blokadu. Naime, otvorili smo 22 pregovaračka poglavlja, zatvorili 7, ostaje previše toga za dovršiti u ranije predviđenom roku do kraja godine i čak da se vrlo brzo digne blokada, ostalo bi oko 2/3 poglavlja za zatvoriti te još dva najteža za otvoriti, ono o tržišnom natjecanju i ono o pravosuđu i temeljnim pravima. Teška se poglavlja neće moći zatvoriti samo na osnovi donesenih zakona, planova ili tek osnovanih administrativnih institucija, već na osnovu konkretne primjene i slijedom verifikacijskih procesa te primjene. Nemojmo se zavaravati da će pregovori o poljoprivredi ili okolišu koji ustvari nisu ni počeli biti brzi i lagani. Baš naprotiv, to bi mogla biti područja na kojima nećemo moći izbjeći ozbiljne probleme i u političkom i u sadržajnom dijelu pregovora. Čujemo stavove i mišljenja da Slovenija ne može blokirati naše reforme, ako može blokirati naše pregovore i to je točno. Međutim naše reforme možemo prvenstveno mi sami blokirati ako ozbiljno ne prihvatimo da posebno na reformama moramo raditi i usprkos samoj blokadi. Odgađanje eventualno tih reformi značiti će i odgodu otvaranja ili zatvaranja pregovora u onom trenutku kad oni budu odblokirani, a samim time i odgađanje datuma ulaska u Europsku uniju. Siguran sam da nitko od zastupnika u ovom Saboru to ne želi i ne bi htio da se stvari odvijaju u tom smjeru, međutim završavajući ovu raspravu u ime kluba SDP-a, ja bih rekao da propuštajući prigodu da ovo izvješće bude povod za jednu ozbiljnu raspravu, ozbiljni dijalog u Hrvatskome saboru i o odnosima sa Slovenijom i o pregovorima i o reformama, Vlada je ustvari propustila prigodu i učinila ovo izvješće nevažnim. Zbog toga nije važno hoće li Sabor ga prihvatiti ili neće, ili će ga uzeti samo na znanje. Nije čak ni važno kako će članovi kluba SDP-a o njemu glasati. Ono što je za nas puno važnije je očekivanje da ćemo u što kraćem roku održati novu posebnu raspravu o cjelovitom stanju i perspektivi i reformi i pregovora o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji slijedom izvješća koje bi Hrvatskom saboru podnio predsjednik Vlade. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo je uvažena zastupnica Marija Pejčinović Burić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo, moram ispraviti uvaženog potpredsjednika Doma da su propuštene prilike da se Sabor informira o detaljima o napretku u pregovorima, naime mjerila i da je propuštena prilika da se razgovara o stvarnom stanju u pregovorima. Naime, kolega Mimica je član Nacionalnog odbora kao i još drugi kolege ovdje u Saboru, i ja sama. Mi na Nacionalnom odboru, a to je tijelo ovog Visokog doma, raspravljamo vrlo detaljno o svim tim pitanjima, prema tome nije moguće da se govori o tome da se takve prilike propuštaju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I imamo drugi ispravak netočnog navoda. To je uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa netočno je kolega Mimica rekao da je propuštena prilika da Hrvatski sabor iznese svoj jasan stav o slovenskoj blokadi i o onome što se događa vezano za problem razgraničenja sa Slovenijom. Hrvatski sabor je iznio svoj jasan stav, nedvosmislen stav u kojem je sudjelovala i vaša stranka. Mi smo iznijeli taj stav vrlo jasno s deklaracijom ovdje u Hrvatskom saboru, prema tome naš je stav poznat. Druga stvar, rekli ste da u pregovorima ne stojimo tako dobro, bez obzira na slovensku blokadu. To nije istina. Da se blokada skine, mi bismo u jednom danu, kao što je to rekao glavni pregovarač otvorili vjerojatno 8, možda i 9. poglavlje koje smo nedavno, za koje smo donijeli pregovaračko stajalište i zatvorili veliki broj poglavlja. Prema tome, nije to točna konstatacija i nažalost, obzirom na ovu činjenicu da ste član Nacionalnog odbora, doista začuđuje da iznosite ovakve neistine.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. Uvaženi Damir Kajin u ime kluba IDS-a, a iza njega bi onda napravili kratku stanku i odglasovali pa molim zastupnike da se prikupe. Hvala lijepo. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine Drobnjak, uvažena gospodo zastupnici. Hrvatski pregovori, kao što su svi moji prethodnici rekli de facto su zaustavljeni, blokirani zaslugom Slovenije, Ljubljane, njihova premijera Pahora, svejedno nije bitno. E sad, da li sami Slovenci, da li su u toj igri sami Slovenci, ne, protiv cijele Europske unije ili da li još netko stoji iza Slovenije, o tome drugom prilikom. Jasno je da sam protiv toga da se teritorijem kupuje dobro susjedstvo. Hrvati i Slovenci, pogotovo u Istri povijesno smo upućeni jedni na druge, ja osobno želim vjerovati da su hrvatsko-slovenski odnosi tu na toj relaciji među vladama, ne zaslugom naroda, nego politika došli do dna i da ti odnosi više zasigurno ne mogu padati. Jednostavno, nemaju kamo više tonuti. Za čim ja međutim žalim? Žalim zbog medijske histerije koja je na djelu zadnjih 15 godina i što se rađaju i odgajaju generacije u tom duhu netrpeljivosti, tako da danas kada nekoga pitate u Sloveniji tko im je najgori susjed, oni spremo se pozivaju na Hrvate. Kada bi nas pitali tko nam je najgori susjed, sada to nisu oni koji su bili do jučer, sada su to Slovenci. A ja tvrdim da je to u velikoj mjeri zasluga politike i to je isto tako u velikoj mjeri i zasluga medija. Što činiti? Treba smanjiti tu histeriju, treba isticati dobre primjere. Ja tvrdim da ih ima. Evo, generalni direktor Cimosa, gospodin Krašovac preselio je dvije proizvodne linije iz Maribora, Kopra u Buzet. Pazite, Buzet sa 6 tisuća stanovnika izvozi 120 milijuna dolara. To nije igra. 20 tisuća po stanovniku. Danas se u Ljubljani održava, kako mi je rekao počasni konzul Hrvatske u Kopru, gospodin Dimnik … [[Govornik se ne razumije.]] između hrvatskih i slovenskih gospodarstvenika, nekih političara, krivo mi je da nisam tamo. Osobno držim da treba prolongirati taj spor za nekih desetak godina jer vidimo da se danas politički dogovor ne može postići. I treba normalno isticati pozitivne primjere, a ne npr. ministra vanjskih poslova Republike Hrvatske kada su ga pitali, da li je ikada kupio slovenski proizvod, kaže da se toga ne sjeća ili kada pitate nekog slovenskog parlamentarca pa vam uputi poruku da ne treba ljetovati slovenski građani u Republici Hrvatskoj ili nas znaju počastiti i još težim epitetima. Čega se ja danas međutim bojim? Za Hrvatsku nikada spor, barem ne do sada, oko Piranskog zaljeva nije bio unutar političko pitanje. Za Sloveniju je to bio uvije. Slovenci su na tom pitanju dobivali izbore, no sada se to može dogoditi i u Hrvatskoj. da se prvi puta ovi lokalni izbori vode na toj retorici. Postavlja se normalno pitanje, kako to preduhitriti? S druge strane vidimo da je Vlada svjesna da u Europsku uniju nećemo ući prije 2012. Znamo da smo naprosto gospodarski ovisni, prezaduženi, nikada nismo bili gospodarski ranjiviji i … između ostalog moguće homogenizirati i oko ovog Hrvatsko-Slovenskog spora, a ja mislim da to ne bi bilo dobro. Slovenija s druge strane zna da je ovo trenutak kada može najviše dobiti, pa će sigurno i dalje pritiskati. Hrvatska zna da neće u Europsku uniju do 2012. pa sigurno i nema kome popuštati. Europska unija u ovom trenutku ima daleko većih problema, pa se neće baviti svojim članicama, pa može i čekati, građani će se svađati, gospodarstvo će gubiti prilike, a najgore što za ništa nitko, ni ovdje, ni tamo neće odgovarati. Jasno je ako pitate za mene za što se ja zalažem? Ja se slažem da se spor prolongira ili da normalno završi u Haagu, Hamburgu ili ne znam gdje drugdje, i siguran sam da bi svaku takvu odluku ovaj Parlament prihvatio. Iako se bojim da će nakon lokalnih izbora, možda Vlada ili politika promijeniti svoje opredjeljenje i na kraju prihvatiti Rehnovo obrazloženje ili prijedlog. No, bilo kako bilo, pustimo sada te Hrvatsko-Slovenske odnose i da kažem nešto što nas u Istri u ovom trenutku najviše tiče. To su prilike u hrvatskoj brodogradnji, odnosno privatizacija "Uljanika". Hrvatski brod da to tako figurativno kažem, iz Splita, Rijeke, Kraljevice, Trogira, gradi se i prodaje negdje za 53 milijuna dolara. "Uljanikov" brod za 116 milijuna dolara. Ja razumijem da bi Vlada u ovom trenutku najradije digla ruke od brodogradnje, možda i hoće, jer na naplatu prispijeva 4,5 milijardi kuna koje su reprogramirane početkom ove godine. Istina, hrvatska brodogradnja ima u narudžbama ako se ne varam 39 broda, ali po prvi puta se počelo govoriti i o otkazima zaključenih ugovora i gradnje brodova u hrvatskim škverovima ili navozima. I ono što mene najviše brine, iako to demantiraju u "Uljaniku", navodno da se sprema i otkazivanje narudžba 6 Uljanikovih broda koji su se trebali graditi za Ruse, točnije za "… shipping chompany" i za koje stoji taj OMG vrijednih 315 milijuna dolara. Želim vjerovati da je ta informacija netočna jer bi to značilo i pad narudžbi u "3. maju" i utoliko ja doista molim ovu Vladu da ne privatizira "Uljanik". O.k. netko će reći "Mi smo u banani", banani na kvadrat. Ja mislim da nam u tome neće ni NATO puno pomoći, predsjednik Vlade već je počeo govoriti o bankrotu. Ja mislim da bi netko zbog tih izgovorenih poruka trebao snositi konzekvence. Ja znam da se neće dogoditi ostavka Vlade, vjerojatno će se dogoditi rekonstrukcija nakon lokalnih izbora, no ja doista mislim da bi nam trebali parlamentarni izbori. Znam da nema novih ljudi, ali se mogu pronaći nove politike, ne na ulici, nego jasno na izborima. S druge strane zašto Hrvatskoj treba Europska unija? Hrvatska ja tvrdim, za razliku od nekih, nikada nije raspolagala sa manje suvereniteta nego ove 2009. godine, bez obzira što ulazimo u NATO savez. Država poput Hrvatska koja je pred ozbiljnim problemima, gdje premijer govori o bankrotu, socijalnim nemirima, sindikati itd. teško da može biti potpuno suverena. Ona može pokazivati svoje mišiće, ali Hrvatska država bojim se 2009. može ostati bez svog financijskog, monetarnog, kreditnog i ne znam kakvog suvereniteta. Ako je zemlja prezadužena, a Hrvatska je, onda nas mogu ucjenjivati drugorazredne banke. I mislim da nema nikoga u ovom Saboru tko je na to upozoravao, poput recimo IDS-a. Ako se možete smiriti ili umiriti, onda ću vas samo podsjetiti da je devizni dug viši od jednogodišnjeg bruto društvenog proizvoda, da je on danas 4 puta ili 5 puta veći od našeg jednogodišnjeg izvoza, da nam na naplatu dospijeva ono dvostruko od onog što će naše gospodarstvo uspjeti izvesti u ovoj 2009. godini. I zato nam je gospodo potrebna Europska unija, jer u toj Europskoj uniji vidim i određenu šansu. Nema potrebe se pokrivati u danima ispred nas NATO-om, nego treba naprosto pokušati promijeniti prilike na ovom prostoru. Svi oni koji su u Europskoj uniji imaju kakvu takvu šansu, ostali naprosto nikakvu. Točno Europska unija je međusobno različita, međusobno je podijeljena, ali ne ulazak u Europsku uniju i zamrzavanje bilo kojih reformi, one se ne vode zbog Europske unije, nego zbog Hrvatske. Uz Europsku uniju ostajemo uz kakve takve investicije, bez Europske unije gubimo kreditni rejting i da ne nabrajam dalje. Slažem se sa gospodinom Mimicom kada je rekao da ovo izvješće je na neki način zakasnjelo, da ono danas teško da je aktualno, jer je pisano prije, u veljači 2009., a prilike se u ovim prostorima stupkom znaju mijenjati u svega nekoliko dana, tako da se stvarno postavlja pitanje o čemu uopće raspravljamo i za što glasamo. Nema dvojbe, pošto se radi o jednom europskom nazovimo to tako dokumentu, pregovaračkom procesu između Republike Hrvatske i Europske unije za vrijeme predsjedanja Francuske Republike vijećem Europske unije za razdoblje 1. srpanj do 31. prosinca 2008. znači radi se o vremenu koje je za nama. IDS će ovo podržati, ali bi bilo nužno potrebno da se što je moguće prije otvori rasprava o prilikama koje nas danas pogađaju.
Hvala. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospodine Drobnjak, evo drago mi je da ste ovdje danas s nama. Mi ćemo uskoro, evo za koju minutu kao Hrvatski sabor ratificirati pristupanje NATO paktu. Zanimljivo je da u ovoj točki malo prije u materijalima imamo i ratifikacije ostalih članica i zemalja NATO pakta, ali tako u materijalima još uvijek nisam vidio da je to učinila Slovenija kojoj ističe rok za referendum kojega su organizirali. Međutim, sada je druga točka na današnjem zasjedanju Sabora na redu, a to je izvješće o tijeku pregovaračkog procesa Republike Hrvatske sa Europskom unijom za vrijeme predsjedavanja Francuske Republike. Kako je netko već rekao i upotrijebio riječ zakašnjela, s obzirom na slovensko veto koje je na dijelu u svezi pregovora Hrvatske sa Europskom unijom ovo je izvješće pomalo zapravo bespredmetno. Govori se o otvaranju i zatvaranju poglavlja. Govori se o tome kako je Francuska Republika uložila veliki trud u svezi pristupanja Hrvatske Europskoj uniji i u svezi otvaranja i zatvaranja poglavlja i svih ostalih radnji koje su potrebne da Hrvatska završi pregovore sa Europskom unijom. Ja osobno ne sumnjam u dobronamjernost niti Francuske ali niti jedne druge države Europske unije u svezi pristupa Hrvatske Europskoj uniji. Međutim, evo kažem, moramo se, a i moji su prethodnici govorili o slovenskom da kažem vetu da skratim u svezi našega ulaska u Europsku uniju. I kada gledamo ovo izvješće o pregovaračkom procesu Hrvatske onda moramo ovdje zapaziti da evo na stranici 3 toga izvješća pregovaračko stajalište za poglavlje broj 11. a to je "Poljoprivreda i ruralni razvitak". Vlada Republike Hrvatske usvojila je na sjednici održanoj 4. rujna 2008. te isto tako sukladno proceduri 8. rujna dostavila francuskom predsjedniku i glavno tajništvu Vijeća Europske unije stajališta ili kako kažu platformu Hrvatske u svezi pristupa, odnosno Hrvatske Europskoj uniji. Kada oni koji su zainteresirani za ovo poglavlje a mnogi su zainteresirani pogotovo u regiji Slavonija, Baranja i Srijem pitaju koja su to stajališta Hrvatske u pregovaračkom procesu sa Europskom unijom u svezi poljoprivrede i ruralnog razvoja. Onda odgovora ja osobno kao saborski zastupnik, odgovora na to pitanje nemam. Malo prije sam se konzultirao sa predsjednicom Nacionalnog odbora u svezi sa pregovora sa Europskom unijom, gospođom Pusić i pitao sam nju zbog čega ne znamo stajališta ili platformu u svezi ovog 11. Poglavlja koje je od životne važnosti za Slavoniju, Baranju i Srijem, koje je od, koje zapravo određuje budućnost ove regije. I zbog čega je to, ako smijem reći možda tako pregrubo, tajna. Neki dan smo imali i savjetovanje u Đakovu, u svezi toga. Savjetovanje o nečemu što zapravo ne znamo. Je li samo Vlada Republike Hrvatske ili kako netko reče ovdje, politička elita, zadužena da dostavlja i pregovara o platformi i stajalištima u svezi ovoga ili treba biti uključen širi krug institucija, pojedinaca u svezi platforme ili stajališta Poglavlja broj 11. Dakle, dakle, nije mi jasno da su neka stajališta iz ovih poglavlja, a ovdje imamo navedeno u vrijeme ovog francuskog predsjedavanja da je dostavljeno i pregovaračko stajalište za ribarstvo, zatim za sigurnost hrane, veterinarstvo i fito sanitarna politika. Pa nadalje poglavlje 27. "Okoliš". Sve je to ono što zanima, jasno, što zanima naše ljude, pogotovo kažem u regiji Slavonije, Baranje i Srijema. Odgovora nema i kada sam kažem pitao predsjednicu Nacionalnog odbora u svezi toga i ona mi je rekla da to, s time se ne izlazi u javnost. A ja se pitam, šta će se dogoditi jednoga dana kada to bude, da kažem ta platforma dogovorena i usvojena, a to onda bude išlo na štetu građana petine stanovništva Republike Hrvatske i petine teritorija Republike Hrvatske, a to je pet ovih slavonskih županija koje su isključivo vezane uz poljoprivredu, prehrambenu industriju i prerađivačku industriju. Zbog toga, bez obzira na relativni uspjeh ako možemo reći, u svezi francuskog predsjedanja, ovog 6.-mjesečnog u drugoj polovici 2008. godine, plediram da javnost, hrvatska javnost dozna i stajališta Hrvatske, a kažu da ih ima oko 29 u svezi, dakle, stajališta ili platforme Hrvatske koja je dostavila kao pregovarački tim Europskoj komisiji, odnosno Europskoj uniji kako bi našli neka, da kažem kako bi ih mogli i zatvoriti. Ali prije zatvaranja, da bude šira javnost upoznata u svezi toga i ne samo u svezi poglavlja 11. nego i poglavlja i 12. i 13. i poglavlja 27. Ako je to tajna i ako je to materijal koji može imati samo Vlada na raspolaganju, ja ne znam da li se u Europskoj uniji poštuje javnost rada ili tajnost rada. Mislim da su prije svega vrednote Europske unije ono prvo, a to je javnost rada, pa molim da... Postavit ću pitanje i pisanim putem Vladi Republike Hrvatske da budem upoznat, da budem informiran što se to u platformi ili u pregovaračkim stajalištima Republike Hrvatske u 11. poglavlju krije, a što je vrlo bitno za poljoprivredu i ruralni razvoj, dakle za Slavoniju, Baranju i Srijem. Hvala vam lijepo.
Idemo na nastavak rasprave o točci dva. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite. Vi koji napuštate sabornicu učinite to sa manje, sa više tišine.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine Drobnjak, glavni pregovaraču, kolegice i kolege. Evo, Hrvatski sabor je prije dvije minute donio jednu od najznačajnijih odluka u svojoj povijesti bez obzira što nismo znali pravila igre mi smo uspjeli i nadam se da ovakvih nesporazuma neće biti i u razdoblju koje je pred nama. Sad nastavljamo našu raspravu o drugoj asocijaciji čijim članom želimo postati u što kraćem vremenu i dozvolite mi da ispred kluba HNS-a kažem nekoliko riječi s tim u svezi. Najprije bih počeo od onoga gdje su moji prethodnici stali, da li je ova rasprava o drugoj polovici prošle godine i našim uspjesima u tom razdoblju, u priključenju Europskoj uniji bespredmetna ili opravdana. Naime, kolegice i kolege sve može biti i bespredmetno ali i opravdano ovisno jasno o sadržaju onoga o čemu mi raspravljamo. Ja se mogu složiti da neki dijelovi izvješća uistinu nisu dostatni, da bi možda trebalo neke stvari proširiti i trebalo ih je proširiti i zato ću se upravo na tome i zadržati. Najprije želim reći mislim da je to vrlo važno reći da smo tijekom izvještajnog razdoblja predali najveći broj mjerila za zatvaranje pojedinih poglavlja čime se broj poglavlja koja su privremeno zatvorena, odnosno koja su spremna za privremeno zatvaranje povećao na gotovo jednu trećinu ukupnog broja poglavlja. On zaslužuje jasno po meni zahvalu vama pregovaračima, svim vašim suradnicima. Mislim da ste odradili dobar posao i mislim da moramo svi reći ono što je ovdje već nekoliko puta rečeno da trebalo zahvaliti i francuskom predsjedanju koje je bilo po meni i po našoj ocjeni ako ga treba ocijeniti u tri riječi onda svakako moramo reći da je ono bilo učinkovito, da je bilo korektno i da je bilo puno političke volje da se odradi posao koji je stajao pred nama i Francuskom i drugim članicama Europske unije. Ono što nama u klubu HNS-a pomalo smeta je ono drugo. Naime, statistika kao što smo već rekli formalno ne odgovara stvarnom napretku, jer bilo je spremno još dodatnih 11 poglavlja što za otvaranje, što za zatvaranje. No, nismo u tome uspjeli iako je 26 država nas podržalo, ali jedna država nije koja se u ovom izvješću, kolegice i kolege vjerovali ili ne, spominje samo jedan jedini put i to u zaključcima, a još jednom u zagradi. Mislimo da to nije dobro. Mislimo da je trebalo puno detaljnije raščlaniti i opisati slovensko ponašanje u tih šest mjeseci i posljedice toga ponašanja. Nesumnjivo je da je Slovenija odlučila čvrsto i tvrdoglavo ići sa svojim dosadašnjim stavom koji nije ništa drugo no ucjena i iz tog razloga će biti očito potrebno prići izradi jedne nove ili modificirane vanjske politike Republike Hrvatske i o tome nas Vlada mora dakako u što kraćem vremenu obavijestiti što namjerava učiniti jer je to vrlo važno za sve ono što ćemo dalje zajednički u ovim klupama raditi i odlučivati. Ono što možemo možda prigovoriti našim pregovaračima i ljudima koji su pripremili ovo izvješće je samo jedan detalj, a to je možda nespominjanje francuske inicijative koju smatramo vrlo važnom. Ja mislim da ste vi gospodine Drobnjak jel' tako toga svjesni da je Francuska predložila kako riješiti irski problem, na način da kod pripremanja ugovora o pristupanju Hrvatske se spomene, odnosno dade jamstvo Irskoj da će njena pozicija biti, odnosno njeni zahtjevi biti usvojeni. S time bi jasno se i značaj našeg ugovora bio jasno veći i mislimo da je taj prijedlog Francuske bio odličan i da bi to trebalo jasno spomenuti i nadamo se da će u tom pravcu neke stvari biti i pokrenute. Ono što također treba reći, rekao sam nismo mi rekli ništa o posljedicama slovenskog ponašanja. Hrvatski kreditni rejting je pao. On pada. Neminovno pada zbog situacije u koju smo dovedeni. Vidimo koliko je sve teže. Nije samo stvar recesije, stvar financijske krize u svijetu, pitanje jasno i odnosa jednog člana EU prema Hrvatskoj i prema jasno poziciji koju imamo u ovom trenutku. Štete koje je Slovenija nanijela svojim stavom su ne samo po državu, već po svaku hrvatsku tvrtku, po svaku hrvatsku obitelj i po svakog hrvatskog pojedinca. U to sam duboko uvjeren. I to treba konstatirati, to treba reći bez obzira koliko mi ne želimo trovati odnose sa Slovenijom, ali štete su tu. Pogledajte, ja dolazim iz Rijeke i ne mogu a da ne kažem i nešto o položaju brodogradnje u tom kontekstu. Sada pokušati privatizirati, prodati brodogradilište neko iluzorno je, nemoguće je. Ali moramo kolegice i kolege malo se i sami posuti pepelom jer da smo prije nekoliko godina poslušali Europsku komisiju, da smo prije nekoliko godina krenuli u restrukturiranje, situacija bi bila drugačija. Prema tome, moramo biti objektivni da smo neke stvari morali i trebali drugačije riješiti. Generacija naših roditelja učila nas je da sve što možemo napraviti danas ne ostavljamo za sutra. Nažalost, čini nam se da su neki u hrvatskoj politici odlučili upravo obrnuto. Da sve što možemo odgoditi ostavimo za sutra. To nije dobro, prema tome moramo apsolutno puno toga promijeniti u našem ponašanju. Mi ćemo prihvatiti ovo izvješće uz napomenu da je trebalo dati još niz drugih podataka da se prikaže stvarno stanje i pozicija u kojoj je Hrvatska u ovom trenutku. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Tanja Vrbat. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici, glavi pregovaraču gospodine Drobnjak. Što se tiče samog izvješća i tehničkog dijela koji se odnosi na otvorena, zatvorena poglavlja, razne konferencije koje su se održale u razdoblju francuskog predsjedanja Europskom unijom, već je podrobno bilo izloženo prethodno od strane mojih kolega, poglavito od kolege Mimice u dijelu koji se odnosio na izlaganje Kluba zastupnika SDP-a, stoga bih se ja osvrnula na neke druge aspekte pregovora o pristupanju naše zemlje u Europsku uniju koji se tiče više naše svakodnevnice. Tu ne mogu da se ne nadovežem na problem pravosuđa i naše suradnje sa Haaškim sudom. Želim se osvrnuti na epizodu sa tzv. topničkim dnevnicima. Pitanje da li su se oni vodili ili ne nije pitanje kojim se želim baviti, ali želim reći da je prilično bilo smiješno kako je naša Vlada ispala. Mi ne znamo da li te dnevnike imamo, da li nemamo, pa se sjetimo da ih imamo, pa ne znamo gdje su, pa ne znamo koliko je njihov broj, pa evo samo malo što ih nismo dali itd. Ispadamo nevjerodostojni, iako ovoga puta vjerojatno Vlada nije htjela ništa sakriti, ostavila je potpuno drugi dojam. Tu se posebno treba osvrnuti na jednu od naših najvećih boljki, a to je problem korupcije, problem koji se u svakom koraku naših pregovora nam otežava put. Problem s kojim moram reći da imam osjećaj da se ova Vlada bori samo TV spotovima i to nažalost nabavljenim na netransparentan način. I onda ne mogu da se ne osvrnem i ja, i posebno ja koja dolazim iz Savudrije, na naš bilateralni problem sa susjednom Slovenijom koji otežava i blokira ove naše pristupne pregovore. Želim naglasiti da nam prijeti, na neki način moram reći, ne mogu naći drugi termin, prirodan i ljudski porast euroskepticizma. Ali mi koji se bavimo politikom i koji moramo biti odgovorni moramo pokušati razložiti našim građanima da nema nekakvih urota protiv Hrvatske, bar ja ne vjerujem u njih. Mislim da se svaka zemlja legitimno, čak nažalost nekad i nelegitimnim sredstvima bori za ono što smatra vlastitim interesom. Pa se tako i mi moramo boriti za svoje nacionalne interese i nadam se da ćemo to dalje tako i činiti, ali ne smijemo niti u jednom trenutku predstavnici bilo koje relevantne političke opcije u Hrvatskoj dvojiti u našu europsku opredijeljenost od koje će naravno naši građani na referendumu, ja se nadam jednog dana odlučiti, ali mi, politika moramo jednoglasno taj put Hrvatske podržavati. Posebno me stoga veselilo što ste svi u hrvatskoj politici bili jednoglasni kada se tiče toga da nema teritorijalnih ustupaka kada se radi o pristupanju bilo koje asocijacije ili organizacije, pa tako i Europskoj uniji, posebno zato što nekakve radikalne političke opcije u Sloveniji čak i adresu mog prebivališta posvajaju, a ja se nikako ne bih kolegi Bagariću i ostalim zastupnicima htjela pridružiti u dijaspori i nadam se da to nikad neće biti slučaj. Stoga, trebamo i dalje graditi konsenzus među svim relevantnim političkim faktorima u zemlji, ali ne tako da bi se odgovornost oko nekakvih eventualnih problema prebacila i propusta prebacila na druge sudionike u političkoj areni, nego zato da se neke teme u ovoj državi izdignu iznad dnevne politike i politikanstva, svakako pristupanje Europskoj uniji. I evo, kao što smo svečano malo prije odlučili o pristupanju NATO savezu moraju se izdignuti iznad neke dnevno političke razine. Moramo biti odgovorni i nedopustivo je da se sad pred lokalne izbore radi skupljanja jeftinih političkih poena pojedini političari i političke opcije igraju na kartu niskih strasti i nacionalizama. Nedopustivo je da razni kandidati, gradonačelnici, župani, a čak i naš premijer dvoje oko europske perspektive naše zemlje. Bila sam neki dan na nekoj parlamentarnoj tribini sa kolegama iz Slovenije i oni se pozivaju na nekakve izjave naših premijera i lokalnih političara koje dvoje i izražavaju nekakvu skepsu prema Europi, vide nekakve zavjere, dvoje oko ugleda nobelovca Ahtisarija kao eksperta za rješavanje kriznih situacija i naših sličnih skepsa koje naši neki političari sad u ovo osjetljivo doba predizborno proklamiraju. Moramo stoga biti odgovorni i imati uvijek na umu da će Republika Hrvatska i Republika Slovenija uvijek i zauvijek biti susjedi. Stoga, ne treba generirati međunacionalnu netrpeljivost i posebno trebate imati obzira prema nama koji na toj, za neke spornoj granici živimo, provodimo svakodnevno puno vremena, koji puno puta prolazimo tu granicu tokom jednog dana čak i kojima ta granica stvarno ne treba postati još veći problem od onoga što je. Mnogi Slovenci su naši susjedi, dijelovi naše čak obitelji, mnogi građani Hrvatske tamo rade, školuju se, liječe se i mi ne želimo stvarati neugodnosti tim našim građanima koji borave pretežito u Sloveniji ili dijelom dana tamo. Nemojmo sami svojim sugrađanima zagorčavati život. Moramo naravno ustrajati na mirnom i međunarodno pravnom rješenju spora. Sve ide u naš prilog, samo moramo angažirati svu našu pamet, znanje, stručnost i poglavito, rekla bih strpljenje u mirnom rješavanju tog bilateralnog spora koji nas na žalost koči u našem daljnjem pristupu Uniji. Nemojmo se ni praviti žrtve, nemojmo misliti da postoje nekakve velike zavjere. Mi moramo nastaviti na našem putu, moramo provoditi reforme radi naših građana, moramo ispunjavati mjerila i moramo, prije svega radi nas samih učiniti neke stvari za koje kažemo da nam se nameću iz Europe. Realno pretpostavljam da će se ovo zastojanje u pregovorima i dalje prolongirati radi izbora kod nas, ali i izbora za Europski parlament, novog formiranja nove Europske komisije, malo i radi ekonomske krize. Naravno sada proširenje nije visoko na agendi Europske unije, no mi moramo nastaviti svoj rad marljivo dalje. Završno ponovno pozivam i apeliram na sve predstavnike, sve javne osobe u hrvatskoj politici, ali i predstavnike Vlade, a poglavito premijera, pozivam na toleranciju, odgovornost prema našim građanima i nemojmo generirati europski skepticizam, podgrijavati niske strasti, nemojmo prizivati nacionalne duhove iz dnevno političkih razloga, jer sve to može potencirati incidente za čiji povod sa obje strane granice, postoji itekako brojni pojedinci koji jedva čekaju svoju priliku za stvaranje nerada i javni publicitet, a to nam sigurno ne bi pomoglo na našem pregovaračkom putu i ne bi nam bilo na čast. Hvala lijepa.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica je netočno navela da nije doktor Sanader dvojio oko europske budućnosti Hrvatske. Navodno da je negdje neka izjava bila, da je tako napisano, da je on dvojio oko europske budućnosti. To nije točno. U niti jednoj izjavi koju je dao, ne može se reći za premijera našeg, gospodina Sanadera, da je on dvojio oko europske budućnosti. Što više, on je najveći promicatelj europske budućnosti Hrvatske. A drugo ono što je on govorio, a što možda vi niste shvatili je, da Hrvatska neće trgovati svojim teritorijem. Ja vjerujem da i vi tu takvu izjavu podržavate.
Drugi ispravak, gospodin zastupnik Berislav Rončević.
Isto tako uvažena kolegice oko vašeg navoda da premijer dvoji, ako ste mislili da dvoji o potrebi ulaska, nebrojeno puta je rekao da je ulazak u Europsku uniju, zajedno sa ulaskom Hrvatske u NATO, najveći vanjsko politički ciljevi. I tu se ništa nije mijenjalo. Premijer je samo jasno i glasno rekao, nije bitno vrijeme, u kontekstu ako je pod ucjenom, onda nije bitno kada će biti. Nećemo trgovati s teritorijem. A što se tiče odnosa sa Slovenijom, nebrojeno je isto tako rekao da Hrvatsku i Sloveniju veže više pozitivnih stvari i prijateljskih odnosa, nego što je ovo pitanje crte razgraničenja na pojedinim područjima. To su stavovi premijera, dakle ne dvoji i nije točno da dvoji o potrebi ulaska u Europsku uniju.
Gospodin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolege i kolegice zastupnici. Ovo izvješće o tijeku pregovaračkog procesa Republike Hrvatske i Europske unije za vrijeme predsjedavanja Francuske faktografski dobro napisano, može čak i pretjerano tehnički, ali ima i određene nedostatke u informacijama. Navodi se znači ukratko o posljednjem Screeningu, mjerila za otvaranje poglavlja, pregovaračka stajališta, mjerila za zatvaranje poglavlja najviše o međuvladinim konferencijama, ali i dalje se ne govore sve bitne stvari pogotovo kada mi pričamo o međuvladinim konferencijama. Ovo je ipak izvještaj za Sabor i bitno je da su svi ključni problemi detektirani, apsolutno svi i navedeni u izvještaju. Za ovo razdoblje, znači ključni je problem bila blokada pregovora i vrijeme naprosto nije tako da izvještaj bude samo tehnički, jer pitanje Slovenske blokade je dio cjelokupne problematike i zbog toga ovaj izvještaj podosta ispada ružičast. U dokumentu se govori o napretku Republike Hrvatske u pregovorima, ali o propuštenim stvarima nema niti riječi. On se spominje, tj. dokument se poziva i na izvješće o napretku Republike Hrvatske, a u njima ćete vidjeti navedene određene probleme naše države, a to je problem sa pravosuđem, još uvijek postojeći problem o ljudskim pravima, nešto manje nego prije, da nam je ekonomska politika ad hoc politika, da imamo upravne slabosti, neučinkovitu administraciju, loše delegiranje ovlasti i odgovornosti, slabu decentralizaciju, rasprostranjenu korupciju itd. A to su isto bitni čimbenici za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji i to se isto mora riješiti, a ne samo otvoriti i zatvoriti poglavlja. Također, u tom pogledu možemo reći da nismo iskoristili svu odlučnost i pomoć Francuske, jer ako se ne suočimo sa nekim našim problemima i ne priznamo ih, neće biti niti pozitivnih pomaka u budućnosti. Uz ovaj izvještaj Sabor prima još izvještaj o EU fondovima koji se također spominje, u ovom pak izvještaju. Ali ima jedna stvar koja se na žalost nigdje ne spominje, a vrijeme je da o tome Sabor počne govoriti, a to je o komunikacijskoj politici Vlade Republike Hrvatske vezano uz komuniciranje Europe građanima. Vi ste svi vidjeli da imamo rast eruoskepticizma, iako još uvijek preko 50% građana podržava ulazak Hrvatske u Europsku uniju, mi imamo taj rast. E sada, dio euroskeptika u Republici Hrvatskoj su po uvjerenju naprosto, imaju svoje argumente. Dio njih naprosto iz čiste neinformiranosti. Ali mi smo o tome u Saboru pričali prije 6 mjeseci, pa i prije godinu dana. Pa je ministar Jandroković rekao da će se nešto promijeniti, pa se nije promijenilo. Građani Republike Hrvatske moraju znati, ako ćemo pričati o pozitivnim stvarima Europske unije, primjer Estonije, Litve, Latvije, Češke, Slovačke rast BDP-a, rast gospodarski rast plus rast međunarodnih investicija što se i vidjelo na rastu životnog standarda građana. Druga stvar je, radi koga se onda ovaj posao radi? pa ne pristupa Republika Hrvatska Europskoj uniji radi nas 150 ovdje u Saboru, preko Vlade i nešto državnih tajnika. Radi svih građana Republike Hrvatske i njima treba više cijelu priču iskomunicirati. Na kraju krajeva ovom Saboru fali informacija. Pa prošli tjedan smo skidali s dnevnog reda oznaku P.Z.E. sa Zakona o osiguranju kvalitete u visokom školstvu, jer se pod oznaku P.Z.E. pokušao progurati nešto što nema veze s harmonizacijom. Znači, naprosto iskorištava se određeno neznanje, a da ne kažem da ne postoji još uvijek ni u ovom Saboru instrumenti za nadzor provođenja implementacija svih P.Z.E. zakona koje smo donijeli. Iako ovaj izvještaj, kažem ja faktografski napisan u jednom dijelu, tehnički dosta u jednom dijelu štur, on je nama prihvatljiv za razliku od onog što je nama kolegica rekla, što je nama neprihvatljivo, je dio retorike i ponašanja predsjednika Vlade Ive Sanadera, gdje mi osobno smatramo, znači ja osobno i stranka smatra da je u osvit lokalnih izbora riskira jako puno Vlada, jako puno radi pribavljanja glasova, koga, euroskeptika. Ne razumijem, mislim na kraju krajeve Vlada je jednim dijelom kriva što se nije radilo na smanjenju broja euroskeptika. Dao sam si truda, pa bih volio da kolege ovo čuju i pogledao sam izjave premijera Sanadera u zadnjih 12 godina. Čovjek je dao nekoliko stotina intervjua, pa je zanimljivo kada prekopate te izjave i intervjue da vidite po određenim pitanjima ekonomije i Europske unije, pogotovo da možemo reći da čovjek ujutro kaže jedno, popodne drugo, često treće na večer. Jedno kaže kao predsjednik Vlade, drugo kaže kao predsjednik HDZ-a. Mi polagao očekujemo da se njih dvojca i posvađa u jednom trenutku. Onda, jedno kaže u Republici Hrvatskoj, i to dosta jakim, čvrstim tonom, a nešto drugo kaže u Europskoj uniji i to dosta ovako ponizno. To je kolegice i kolege politička prevrtljivost. Ja ću vam sada samo navesti primjere na primjer ekonomije iz 2007. do danas, rečenice: "Izbrisati ćemo deficit", "Jamstvena kartica", se sjećate te male, ko malog kartona, šta je pisalo, ukidanje poreza. Onda šta je bilo, fenomenalna rečenica vezana uz Europsku uniju: "Doseći ćemo 75% od prosječne razvijenosti Europske unije.", to je rekao prije godinu i pol dana a vrijedi za sljedeću godinu, naš premijer. Dakle, čista obmana, nema šansi. Za Europsku uniju. Evo idemo i to reći. Pregovori su gotovi do 2008. godine, članica smo 2009. 2009. naši građani glasuju na parlamentarnim europskim izborima. 2006. famozna rečenica … [[Govornik se ne razumije.]] po njegovom euroskepticizam i ne članstvo politička bomba, opasna za Hrvatsku. Ali onda, sjetite se ministra Jandrokovića kada se vrlo neslavno izvlačio, kada je morao pojasniti zašto je predsjednik Vlade Ivo Sanader rekao da ćemo u Uniji biti 2005., 2006. a onda uzmete izjave iz '90.-tih. Pa pogledajte '96., '97., pa vidite malo drugačiji ton. Tek kada iz Europe nas prozivaju za probleme i u privatizaciji i u ljudskim pravima, vrlo agresivno odgovara Europskoj uniji. Dakle, od neke vrste ajmo tako reći "euroskeptika" on je postao prvi europejac Hrvatske a danas je šta? Šta je točno danas, sada kada treba malo ovako, dolaze lokalni izbori pa treba malo promijeniti neko mišljenje. Prošli tjedan Europska unija je podigla iznos svoga fonda za pomoć ekonomija, pardon, ne članica Europske unije u europskom okruženju. 50 milijardi eura, te je dala još ekstra novaca MMF-u za neki drugi program. Dakle, Hrvatska može tražiti iz Fonda Europske unije za pomoć ne članicama u susjedstvu određenu financijsku pomoć. Šta ćemo onda mi vidjeti? Desnom rukom će Ivo Sanader ili Ivan Šuker tražiti pomoć Europske unije. A lijevom istu tu Europsku uniju proziva za sve i svašta jer nam dolaze lokalni izbori. To je opasno za Republiku Hrvatsku. Većina članova HDZ-a a ja sam i gro puta to čuo, o predsjedniku svom govori kao velikom leaderu. Ključna osobina leadera, kolegice i kolege je postojanost u obrani stavova, kontinuitet u stavovima. On je to mijenjao, on je svoje mišljenje stavova mijenjao kao, mislim kao što se kaže kako vjetar puše. Dakle, ta prevrtljivost i obmana samo šteti Republici Hrvatskoj. Kolegice i kolege, u ovom trenutku prevrtljivost Ive Sanadera može nanijeti veliku štetu Hrvatskoj i njezinoj vanjskoj politici kao što je i njegovo petljanje u ekonomiju.
Molim vas malo, molim vas malo, bez dobacivanja prvo kolegice i kolege, bez dobacivanja to nije dopušteno. A kolega molim vas, vi znate koja je tema, nije tema premijer Sanader. Nije tema, nemojte dobacivati.
Nažalost potpredsjedniče je, kada je glavni on za sve pregovore, glavni ministar, glavni čovjek za Europu.
Nije. Izvješće je u tijeku pregovaračkog procesa Republike Hrvatske-Europska unija, molim vas, za vrijeme Francuskog predsjedanja, molim vas držimo se teme.
Evo ga, zadnja rečenica, potpredsjedniče s kojom ću završiti sada, a vezana je znači uz pregovore. Ako će naš premijer ovako se petljati vezano za Europsku uniju nanijeti će štetu Hrvatskoj kao što je nanio kada se petljao u ekonomiju. Hvala puno.
Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Prvo netočno je u potpunosti da će premijer nanijeti štetu sa ovakvim djelovanjem Hrvatskoj u njenom pridruživanju Europskoj uniji jer je upravo on taj koji najviše promiče Hrvatske interese a to ću dokazati kasnije u svom govoru koji slijedi.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Mondekar je u svom vrlo nadahnutom govoru, dakle, izgovorio jednu rečenicu koja je apsolutno netočna kada je kazao kako je od europskeptika, dakle, gospodin premijer postao ne znam … [[Govornik se ne razumije.]] itd.. Dakle, u tom dijelu vašeg izlaganja, dakle to je netočno, ali u tom dijelu vašeg izlaganja fali onaj dio njegovog života kojeg je proveo u Europi, prije toga nego što je došao u Hrvatsku a u Hrvatsku je došao nakon agresije na Republiku Hrvatsku, dakle, onog časa kada je došlo do agresije i kada je trebalo uspostaviti Hrvatsku, dakle, živio je 20 godina u Austriji. Prema tome, dakle, nije došao kao euroskeptik, dapače nego čovjek sa iskustvom iz Europe i onda je kasnije, dakako kao realan političar zagovarao Europu u svemu onome u čemu je dobro i dakako da je imao i stavove na određeni način suzdržane prema onome što to nije. Dakle, naprosto se ponašao realno i odgovorno, ovisno o tome u kojoj je ulozi bio. Dakle, sada je premijer i dakako kao premijer zalaže se za, najbolje što je za Republiku Hrvatsku a to je članstvo u Europskoj uniji. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, iskoristiti ću … [[Govornik se ne razumije.]] na neke netočne navode koji su se pojavljivali do sada u raspravi, ali prije svega ću se osvrnuti na izvješće koje je pred nama. Naime, sasvim je sigurno da.
Samo malo kolega, kolega, oprostite, ispričavam se. Jedna replika, gospodin zastupnik Drago Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, ja sam digao uredno.
Jeste, imam i zapisano ali sam predvidio.
Pa ja sam htio, gospodin Mondekar, rekli ste da ne govori se o bitnim i suštinskim stvarima u ovom izvješću. Pa mislim da je činjenica i ovdje prezentiran u izvješću da tijekom francuskog predsjedavanja je bilo predano pet pregovaračkih stajališta s naše strane. Od toga su gospodine Drobnjak tri koja su značajna za razvoj i proizvodnju hrane, to je 11., 12. i 13. Međutim, malo ima u tom izvješću kakva je sudbina upravo tih stajališta. Malo se zna često puta u ovakvim izvješćima šta se dešava sa takvim našim pregovaračkim stajalištima kojima predajemo. I upravo izvješće koje dobivamo od Nacionalnog odbora, ja sam to i zadnji puta kada sam diskutirao, rekao da te informacije su čak i kvalitetnije i jače od ovog što podnosi Vlada. Na marginama često puta doznajemo šta se dešava i kakvo je stajalište tih naših pregovaračkih stajališta da tražimo vrlo veliki broj za izuzeća u takovima. I upravo zbog toga je, se dešava da moramo u brzini I upravo zbog toga se dešava da moramo u brzini poslije i da mijenjamo određene zakone. Najzadnji je slučaj ovaj Zakon o trošarinama gdje mijenjamo zakon jer je upravo na jednom našem odboru, vladin je predstavnik rekao da su veliki pritisak i mi odmah reagiramo, a ne razmišljamo šta se dešava s našim proizvodnjama. Mislim da bi cilj pregovaranja trebao biti da ovaj Sabor ima što više informacija jer tada će biti i manje ovih iznenađenja. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjednice. Dakle, što se tiče ovog izvješća koje je pred nama, prije svega treba pohvaliti gospodina glavnog pregovarača, gospodina Drobnjaka i cjelokupni pregovarački tim i sve ono što je Vlada napravila u ovom procesu kad govorimo sada o ovom razdoblju od 6 mjeseci u vrijeme predsjedanja Francuske Republike, možemo reći da doista znači jedan napredak. Svi se sjećamo angažmana Francuske koji je jasno dao do znanja da se želi što više u tom razdoblju poglavlja otvoriti i zatvoriti. Mi smo dijelom i uspjeli u tome. Dva poglavlja su bila novootvorena, pet ih je zatvorena. Prema tome, stoga stvarni napredak se dogodio u vrijeme predsjedanja Francuske Republike Vijećem Europske unije i u tom smislu doista moramo uputiti zahvale Republici Francuskoj na tome što je napravila u tom razdoblju. Činjenica jest da se nadvio crni oblak, rekao bih tako, slovenske blokade nad hrvatskim pregovorima i da on danas opterećuje cjelokupan proces i da je sasvim jasno da bez deblokade mi nećemo moći napraviti one ključne korake, a to je otvaranje novih poglavlja i zatvaranje već otvorenih poglavlja. Ali kao što je to već istaknuo glavni pregovarač, ja isto tako želim istaknuti jer sam i član Nacionalnog odbora koji prati proces pregovora i nama je svima jasno da bismo vrlo brzo bili u prilici i zatvoriti i otvoriti poglavlja koja su preostala i za zatvaranje i za otvaranje. Zašto to govorim? Zato što u većini poglavlja koja su otvorena, dakle od onih 22, 7 ih je provizorno privremeno zatvoreno, u većini tih poglavlja smo mi do sada ispunili mjerila i za zatvaranje tih istih poglavlja. Prema tome, svoju obvezu smo u tim poglavljima manje-više uglavnom ispunili do kraja, dakle proveli smo potrebite reforme, ispunili smo ono sve što se od Hrvatske očekivalo na tom putu i u pregovaračkom procesu da ispuni te standarde. Mi smo to napravili u najvećem dijelu, dakle u najvećem dijelu poglavlja koja su otvorena smo i mjerila za zatvaranje postigli i u tom smislu smo spremni da na brz, u vrlo skorom vremenu, vrlo skorom razdoblju nakon deblokade pregovora da i zatvorimo ta ista poglavlja. Isto kao što smo spremni odmah otvoriti poglavlja koja su preostala. Prije par dana smo donijeli Pregovaračko stajalište za pravosuđe. Rekli smo da je to bilo jedno od najtežih poglavlja, ali isto tako i mjerila za otvaranje tog istog poglavlja smo dakle donijeli, usvojili i primijenili. U tom smislu ostaje još samo jedno poglavlje koje nije jednostavno, ali sasvim sigurno možemo relativno brzo dovesti do toga da uđemo u proces pregovora, odnosno da dođemo do pregovaračkih stajališta i da nastavimo pregovore i u tom poglavlju. Ja sam stoga optimist u slučaju da se doista dogodi deblokada Slovenije. Vidimo da u posljednje vrijeme i sam gospodin Rehn koji je povjerenik za proširenje Europske unije govori u jednom pozitivnom smislu da se ipak određeni napredak u tim razgovorima između Slovenije i Hrvatske postigao i ja se nadam da će on biti i stvaran i realan i da će on dovesti do deblokade pregovora, jer pregovori doista nemaju nikakve veze sa graničnim pitanjem. To je svima jasno u Hrvatskoj. To treba ponoviti možda radi onih koji ne poznaju cijelu situaciju, ali sasvim sigurno ni Slovenija nije trebala riješiti svoje granično pitanje koje je isto imala s nama, dakle ovaj isti spor je bio i tada prisutan, pa je jednako tako ušla u Europsku uniju što znači da to nikakav kriterij za ulazak. Uostalom i Europska komisija i sve države članice su potvrdile da bilateralna pitanja ne smiju opterećivati pregovarački proces i da ne smiju usporavati niti blokirati. Nažalost, to se događa očito zbog činjenice da Europska unija nema mehanizam kojim bi spriječila takvo nedemokratsko i neeuropsko ponašanje Slovenije prema Hrvatskoj. Sasvim sigurno da je riječ o ucjeni, kao što je to ovdje rečeno. Mi to možemo jasno i glasno reći u Hrvatskom parlamentu, jer to jest vrsta ucjene. I u tom kontekstu izjava premijera Sanadera da nećemo trgovati hrvatskim teritorijem je vrlo jasna i ja mislim da je svi podržavate. Uostalom, deklaracija u takvom jednom ozračju smo i potpisali odnosno donijeli ovdje u Hrvatskom saboru. Prema tome, sasvim sigurno da je ta izjava odraz političke volje i odraz političkih stajališta svih nas ovdje u ovom Hrvatskom saboru. Stoga se čudim da netko takvu jednu izjavu smatra dvojbenom i da ona priziva nekakve euroskeptike ili nekakve nacionalizme itd. To je jednostavno neprimjereno tumačenje takve izjave, pogotovo kad dolazi iz redova stranke koja je podržala deklaraciju, koja govori na isti način o tome. Ali kad već govorite o tome koliko je premijer Sanader doprinio, odnosno po vašem koliko nije doprinio tom procesu, onda je želim istaknuti da je što se mene osobno tiče, ja promatram doista rad premijera Sanader i ja mogu reći da ga pratim u ovom dijelu pregovora oko Europske unije intenzivno jer i sam sudjelujem u tom procesu. Ali ono što treba istaknuti je da premijer Sanader svojim utjecajem u Europskom pučkoj stranci je zapravo Hrvatsku doveo među europske zemlje na jedan način koji je itekako poželjan, a to je podrška hrvatskoj politici na njenom putu u Europsku uniju. Sve što je rađeno u dogovoru kroz Europsku pučku stranku, kad pogledate deklaracije Europske pučke stranke u Europskom parlamentu, kad pogledate zaključke sastanka pred zasjedanje Parlamenta Europske unije i kad vidite koji su zaključci Europske pučke stranke onda ćete vidjeti da u njima imamo najveću potporu za sve naše stavove koje donosimo u Hrvatskom saboru. Upravo Europska pučka stranka koja je najsnažnija grupacija u Europskoj uniji daje najsnažniju potporu Hrvatskoj. Da ste vi, sad govorim vama kao članovima SDP-a koji ste upućivali ove kritike tijekom ove rasprave premijeru Sanaderu, da ste vi barem 10% toga napravili kroz vašu socijalističku grupaciju ja sam uvjeren da bismo mi danas imali puno manje problema sa ulaskom i sa pregovaračkim procesom. Uostalom, ako već govorite o Sloveniji, onda ste trebali spomenuti da je premijer Sanader sa tadašnjim premijerom Janšom postigao Bledski dogovor kojega i danas spominju. Kad se spominju u Europskom parlamentu onda se govori da treba se poštivati taj dogovor koji je postigao premijer Sanader sa premijerom Janšom, da se ide pred Međunarodni sud, da se ovo pitanje graničnog problema Hrvatske i Slovenije rješava pred Međunarodnim sudom. Stoga doista čudi da vi na takav način pokušavate umanjiti ulogu i značaj svega onoga što je premijer Sanader napravio u proteklom razdoblju. Optuživati njega da je on euro skeptik to doista nema veze. To ima veze sa izborima, ali sa vaše strane pokušavanjem omalovažavanja svega onoga što je pozitivno itekako pozitivno napravljeno i kroz Europsku pučku stranku i kroz djelovanje premijera Sanadera u tom smislu. Stoga dajte napravite vi barem djelić toga, bit ćemo svi skupa zadovoljniji i sretniji. Da se sad bar vratim konačno na ovu temu. Bilo je ovdje govora i o komunikaciji i o tome da nema dovoljno informacija. Ja se mogu dijelom složiti sa tom konstatacijom, ali na način da kažem da ipak mi u Hrvatskom saboru dobivamo ne dovoljno, nego mi dobivamo sve informacije o tijeku pregovaračkog procesa, pa čak i one informacije koje su tajne mi kao predstavnici stranaka ih dobivamo u Nacionalnom odboru. Prema tome, nitko u ovom Hrvatskom saboru ne može reći nisu nam dostupne informacije. To nije točno. To je neistina. Ono što dogovorimo na Nacionalnom odboru naravno da jest tajno, jer smo se tako dogovorili da funkcioniramo. Ali tamo imate sve predstavnike svih političkih parlamentarnih stranaka i nemojte onda govoriti nisu nam dostupne informacije. Ja stoga doista pozdravljam evo ovdje nazočnog gospodina Drobnjaka koji itekako nas iscrpno izvješćuje i o stanju pregovora i o svemu onome što se događa, ali naravno i o onomu što pregovarački tim radi, što je izuzetno bitno, a i u tome i sami sudjelujemo, jer i sami dajemo sugestije na Nacionalnom odboru što popraviti i kako na što bolji način zapravo ući u pregovarački proces. Uostalom mi i donosimo pregovaračko stajalište, mi donosimo pregovaračko stajalište i nakon toga ga usvaja Vlada i ono ide u proceduru, dakle tamo gdje ide pred Europsku komisiju. Stoga doista ne stoje tvrdnje da u Hrvatskom saboru mi nemamo dovoljno informacija. To je netočno. Ja se slažem da bi trebali građani dobiti više informacija. Ali tu su u pitanju mediji, tu i u pitanju okrugli stolovi. Mi trebamo napraviti što više na tome da doista informacije dopru do građana. Slažem se, to tiče se svakog hrvatskog građanina ulazak u Europsku uniju i to je evo nakon današnjeg, rekao bih svečanog dana kad smo potvrdili, ratificirali ovaj sporazum sa Sjevernoatlantskim savezom to će biti ostvarenje drugog najvažnijeg političkog cilja za kojeg sam siguran da ćemo imati potporu plebiscitarnu hrvatskog naroda i da ćemo ući u Europsku uniju jer to danas svima jasno je jedan od najvažnijih prioritetnih ciljeva vanjske politike Republike Hrvatske i ono će uz ovaj ulazak danas u NATO značiti dodatnu sigurnost ali i sve ono što će značiti za gospodarstvo, za svakog hrvatskog čovjeka. Ja mislim da, naravno da treba isticati svakodnevno i da svi o tome trebamo govoriti. Evo ja bih na kraju zaključio da podržavam naravno ovo izvješće i još jednom bih pohvalio rad glavnog pregovarača, cijelog pregovaračkog tima, hrvatske Vlade i svih onih koji su napravili iznimno puno u ovom pregovaračkom procesu. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko ispravaka, jedna replika. Gospodin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani kolega zastupniče, dio vaše rasprave je ispod svake razine, a u SDP-u nitko nije rekao …
Hvala lijepa. Samo trenutak jedan kolega Mondekar.
Molim?
Samo trenutak jedan. Nemojte se uvredljivo ponašati prema zastupnicima. Ovakva opaska da je rasprava zastupnika ispod svake razine je uvredljiva, stoga vas upozoravam, ne opominjem nego vas upozoravam da se držite reda.
Potpredsjedniče vi slobodno meni dati opomenu, jer vi niste reagirali na onu izjavu da je SDP maltene za Europu nije ništa dao i za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Teritorijem u ovoj stranci nitko nije rekao da treba trgovati. Nitko! Ali ono što smo jasno rekli da je premijer taj koji je najviše licitirao datumima i doveo do problema. A o tome koliko EPP bude stajao uz premijera to vidimo da se lagano i mijenja…
Ispravak ne komentar.
Dok političar, dok PES kao ljevičarska organizacija koja ima u svom članstvu i gospodina Svobodu od početka pomažu Hrvatskoj kada i EPP ponekad to ne radi. Hvala puno.
Ali vidite gospodo i dame, rasprava je o Izvješću tijeku pregovaračkog procesa, Hrvatska i Europska unija za vrijeme predsjedanja Francuske Republike za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca. Daklem, ulazi se onda izvan toga, ulazi se u rasprave o ulozi, odgovornosti predsjednika Vlade, ulazi se u razna druga vremena i razdoblje sve skupa. To nema šira tema. Nemojte mi šira je tema. Jedanputa se mjeri jednim aršinom da je nešto šira tema kad se želi određene političke poruke uputiti. A kada se skreće pozornost drugi puta da se drži teme, onda se prigovara tome zašto se ne drži teme. Onda kada se ne odgovaraju političke poruke koje se žele emitirati. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite sljedeći ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Ispravit ću netočan navod kolege Matušića koji je rekao da je SDP napravio makar 10% što je napravio HDZ u Međunarodnoj zajednici da bi mi već odavno bili u Europskoj uniji. To je apsolutno netočno. Ali na žalost ovoj Vladi i HDZ-u za sve što ne ide dobro, a sada u Hrvatskoj sve ne ide dobro. Nije odgovoran HDZ i Vlada, nego su odgovorni neki drugi. Ja ću vam reći gospodine Matušiću da je SDP napravio 110% uz ovakvu Vladu ne bi bilo dovoljno.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja ću ispraviti, pokušat ću ispraviti tri netočna navoda pa dokle stignemo u vremenu u kojem je predviđeno. Dakle, prvi netočan navod je gospodina Matušića kad je govorio u kontekstu suradnje premijera Sanadera i bivšeg premijera Janše o Bledskom dogovoru. Obzirom na reakcije gospodina Janše na taj dogovor mislim da je taj dogovor s Bleda malo izblijedio jer se očito i on više ne sjeća što su dogovorili, pa taj dogovor očito nije bio tako čvrst. Što se tiče drugog navoda i ulozi Partije europskih socijalistima u pristupnim pregovorima naravno Hrvatske. Podsjetio bih da je gospodin Svoboda koji očito puno više od nekih drugih iz ove narodnjačke stranke podržava Hrvatsku socijalista i mislim da ne stoji navod da Partija europskih socijalista ne podržava ulazak Hrvatske u Europsku uniju u mjeri u kojoj to radi Europska pučka stranka. A ovo što je rekao gospodin Matušić o Europskoj pučkoj stranci upravo shvaćam kao njihovu kraticu EPP za HDZ i gospodina Sanadera. Zahvaljujem.
To je ispravak EPP-a. Čujem ja vas ispod glasa. Replika gospodin zastupnik Mario Zubović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo morao sam dati repliku kolegi Matušiću i moram potvrditi da je gospodin Matušić točno rekao da je SDP mogao više napraviti kroz svoju grupaciju u Europskom parlamentu. Da li ja mogu gledati kud hoću ili moram gledati tamo kud mi SDP kaže? Ali ja volim vas gledati. Pa valjda na to imam pravo.
O tome ćemo kasnije o vonjanju gledanja,
Ja ću ponoviti. Gospodin Matušić je točno rekao da je SDP mogao više napraviti i nije govorio o europskim socijalistima, nego je govorio o SDP-u. A tu što je netko rekao da je Janšin dogovor sa Bleda izblijedio, može pogledati Janšinu stranicu na internetu pa će vidjeti što tamo piše. Isto tako mora se reći, evo ja bih to rekao u ovoj svojoj replici da ova Vlada i stranka HDZ nisu promijenili politiku prema Europskoj uniji. U Europskoj uniji neki žele promijeniti one uzance na kojima je nastala Europska unija. Europska unija je nastala na poštivanju prava i sada jedna članica Europske unije želi to promijeniti, a i premijer Sanader i hrvatska Vlada i mi svi u Saboru ovdje, uključujući i oporbu se zalažemo za to da se poštuju ona osnovna načela zbog čega je Europska unija osnovana i nema mjesta ovdje govora da se mijenja bilo u čemu politika prema Europskoj uniji. A kako znamo? Od devedesete godine, od samostalnosti Hrvatske svi smo se zalagali da Hrvatska uđe u Europsku uniju. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Frano Matušić.
E zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Točno je da ja nisam govorio o europskim socijalistima, nego sam rekao o SDP-u koji nije napravio ono što je napravio HDZ prema Europskoj pučkoj stranci. To je činjenica. Dakle, ja nisam kritizirao rad europskih socijalista, nego rad SDP-a u europskim integracijama da nije napravio dovoljno, odnosno skoro ništa nije napravio u tom smislu jer da je napravio onoliko koliko je HDZ i premijer Sanader kroz EPP, onda bi sasvim sigurno uloga, odnosno pozicija Hrvatske danas bila znatno bolja da su oni to napravili. Međutim, točno ste rekli kolega, oni to nisu napravili. Što se tiče Janše, taj dogovor je ostao i zabilježen bez obzira želio to gospodin Janša ili ne, ostao je zabilježen u medijima, u medijskom prostoru i ostao je zabilježen i mi dobro znamo što se tad dogovaralo jer da nije tako, ne bi se on danas ni spominjao u izjavi Europskog parlamenta ili od strane gospodina Rehna. I treća stvar, kad govorite o tome da, govorilo se ovdje da SDP nije bio za trgovanje teritorija. Ja ću ipak podsjetiti na ono što se dogodilo sa onim sporazumom koji nije slavno završio, a to je Sporazum Račan-Drnovšek. Podsjetiti ću, podsjetiti ću ipak o tome da ne biste govorili nešto što ne stoji i što nije istina. I treće, kada govorite o euroskepticima, mogli ste vidjeti jedno ispitivanje u kojem je jasno da puno više euroskeptika ima u SDP-u, i još više u HNS-u, a najmanje u HDZ-u. Najviše je eurofila po tom istraživanju, mogli ste ga provjeriti. To mislim da je Ivo Pilar, neko istraživanje bilo objavljeno u javnosti. Dakle, tu je najmanje euroskeptika među glasačima HDZ-a. Pa onda malo preispitajte vašu politiku prema Europskoj uniji kad već kritizirate Hrvatsku demokratsku zajednicu, onda preispitajte vaše stavove, vašu politiku i vašu komunikaciju sa vašim glasačima i s onima kojima se obraćate.
Gospodin zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine glavni pregovaraču. Ja podržavam ovo izvješće, mislim da je dobro. Mislim da je u ove tri godine otpočetka pristupnih pregovora su hrvatske institucije, znači Hrvatski sabor, hrvatska Vlada ostvarili daleko više na putu europskih integracija nego što može pokazati gola statistika i brojevi. Istina je međutim da su sveukupno otvorena 22 poglavlja od kojih su 7 privremeno zatvorenih, odnosno da su tijekom francuskog predsjedanja otvoreni pregovori u 2 te privremeno zatvoreni u 5 poglavlja na tri sjednice Međuvladine konferencije o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Očekivali smo puno više. Kraj puta trebao je biti veći, jasniji, vidljiviji, ali signali koje smo dobivali iz Bruxellesa, Praga u tom smislu bili su ohrabrujući, međutim ovdje znamo zašto je tijekom francuskog predsjedanja napredak ipak nije bio onakav kakav smo očekivali. Dogodila se blokada pregovora od strane naših susjeda i ja bih ovdje htio ponoviti ono što svi, ali ja zbilja mislim svi u Hrvatskom saboru želimo. Želimo jasno reći da smo na istom putu, na istom političkom putu što se tiče Europske unije, kao što smo bili i prije dvije godine, tri godine ili pet godina, da smo i danas želimo da članice Europske unije poštuju ona prava koja su imale druge zemlje koje su ušle u Europsku uniju, znači svih 12 zemalja koje su ušle prije nas u Europsku uniju, imali su pravo da bilateralni problemi ne mogu biti predmet pregovaranja s Europskom unijom. Mi tražimo samo ista ta prava i ništa drugo. Znači, želimo isti tretman kao što su imale druge članice. Mi prihvaćamo i medijacijsku grupu koju nudi gospodin Rehn, ali želimo da ta medijacijska grupa ima svoj mandat, da ona ne može vući granice. Mi tražimo da se ide pred Međunarodni sud. Ja bih podsjetio da okvir kad su počeli pregovori da u okviru za pregovore je navedeno da sporove do kojih bi moglo doći da će se rješavati na Međunarodnom sudu pravde u Haagu. Znači mi samo želimo da se provodi ono što je sama Europska unija odlučila. Želio bih još reći da nije dobro da se na ovako bitnoj temi kao što je ulazak u Europsku uniju, pogotovo sada kad smo pod povećalom Europske unije i Europske komisije, da se ovakvo pitanje politizira i da se ovdje i zbog sljedećih izbora i napada premijer i to neargumentirano, netočno da bi se dobili nekakvi poeni, da se napada Vlada. Premijer je kad je nastala blokada skupa sa glavnim pregovaračem, sa Nacionalnim odborom dogovoreno da sve akcije, znači sve reforme da idu dalje, da se radi i u Saboru i u Vladi i u pregovaračkom timu i u Nacionalnom odboru kao da nema blokade. To znači da onoga časa kada se blokada skine, da može nastati jedan veliki, veliki, mogu ga nazvat bum, u otvaranju poglavlja da bi stigli eventualno ove godine završiti pregovore. Ja se nadam da će se možda dogoditi tokom sljedećeg mjeseca da se blokada skine i da mi stignemo završiti pregovore. I mislim da treba živjeti u takvoj nadi, znači misliti pozitivno. Nije dobro koristiti ovakvu bitnu temu za politikantstvo. Danas možemo biti sretni i zadovoljni da smo ratificirali u Hrvatskom saboru pristupanje NATO savezu, da ćemo početkom sljedećeg mjeseca postati članica NATO saveza i to je jedan glavni cilj hrvatske politike će biti ispunjen, drugi će doći možda malo kasnije, ali treba biti strpljiv i ne treba ovako razgovarati o bitnim temama. Imamo mi naše teme za prepucavanje između stranaka, druge teme koje su naše interne teme i bilo bi dobro o njima da se ovdje nadme ćemo, a ne ono što je sada u fokusu europske politike. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U većem dijelu bih se složio sa kolegom Zubovićem u ovom dijelu kada je govorio o potrebi da se ove teme ne koriste za dnevno politička prepucavanja, za raspirivanje niskih strasti i ostaloga. I mislim da tako treba dalje raditi. I ukoliko je bilo nekakvih po nama nepotrebno oštrih izjava premijera Sanadera, onda to shvatite ne u smislu dnevno političkih događanja, nego u smislu poboljšavanja položaja Hrvatske u Europskoj uniji, jer vjerojatno državnici u Europskoj uniji to ne slušaju ušima hrvatskih birača za lokalne izbor, ali dobro. Ono što bi ustvari mogli zaključiti iz svega ovoga, bi se moglo svesti na onu jednu staru rečenicu, a to je živimo i radimo kao da će blokada biti 100 godina, a spremamo se kao da će sutra skinuti i usklađujemo zakone kao da ćemo ući u Europsku uniju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Pa kolega, svi europski državnici točno znaju stavove premijera Sanadera. I premijer Sanader vrlo često komunicira sa europskim premijerima i europskim ministrima vanjskih poslova. I nije potrebno, evo vi ste rekli, kao meni, ja se slažem, a onda ste ipak izveli jedno politikantstvo. Žao mi je da, i sada se još tako lijepo smijete, sav sretan i zadovoljan jel'? Eto, bit će i vaši na Braču sretni da ste uspjeli nešto podmetnuti. Ali razotkrije se to uvijek.
Zahvaljujem. I još imamo jednu prijavu, a to je uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče zahvaljujem što ste mi dali riječ. Pozdravljam gospodina Drobnjaka, kolegice i kolege zastupnici. Evo ovako, učim ono uz rad, što kažu, pa sam tako i naučio da je bolje prijavnicu dati što kasnije, jer onda dobiješ što više materijala da možeš reći, naravno uz pretpostavku da nisi pripremio referat unaprijed. A u Hrvatskom saboru izgleda da je bespredmetno napraviti neki referat unaprijed, jer se uglavnom ne razgovara o onome što je tema, nego povodom te teme koristi za puno toga drugoga. Pa ću ja malo i o jednom i o drugome, ali bih svejedno započeo s jednom konstatacijom, mislim vrijednom pozornosti, a to je da izvješće koje je podneseno o radu, o pregovaranjima, o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji za vrijeme predsjedništva Francuske Republike, u svakom slučaju je za pohvalu. Ne zato što je izvješće dobro, nego što se iz izvješća vidi koliko je toga učinjeno, koliko se toga i nadalje i radi i kako zapravo se pristupanju Hrvatske Europskoj uniji, događa na način kao da momentalno zapreka i nema koje znamo da postoje, ali se radi kao da ih nema. I što je kolega Bauk isto tako kazao i složio se, ja se slažem s njime. Naravno da idemo naprijed, kao da će ta prepreka jednoga dana nestati i da ćemo mi na vrijeme stići učiniti sve što imamo za učiniti. Mogao bih puno toga komentirati što je ovdje rečeno. Dvije stvari su možda bitnije za istaknuti, komentar nekih izjava koje su nekada bile na jedan način, danas na drugi način. naravno, mijenjaju se političke okolnosti, pa se izjave prilagođavaju političkim okolnostima, jer barem u politici se ne može uvijek jašiti na jednome te istome, tempo ramutantum mijenja se. Kada bi se sjetili da će i nakon Tita biti Tito, pa vidimo da nije, da se stvari mijenjaju. Tko je nekada mislio da će Hrvatske biti u vrijeme dok se zaklinjalo za Jugoslaviju. Pa evo smo ipak doživjeli nešto drugo. Mislim da nema potrebe puno braniti predsjednika naše Vlade koji je na čelu sve politike pristupanja Hrvatske Europskoj uniji, od početka od osnovne ideje, pa do danas. Jedino mogu žaliti da ne postoji dovoljna informiranost, o tome se slažem. Ne postoji dovoljna informiranost o tome kako se našega premijera u Europi i u svijetu općenito cijeni, što se o njemu govori, i koliko je on svojim nastupima i kroz pučke stranke, a i osobnim kontaktima i svojom uvjerljivošću i svojim nastupima i druge uvjerio da učine što više što bi mogli da Hrvatska ide naprijed. Svoje osobno iskustvo u dojmu o Hrvatskoj i o mogućnosti pristupa Hrvatske Europskoj uniji, mogu govoriti kroz više diplomatskih susreta i susreta kojima sam prisustvovao u Parizu i Bruxellesu ali i mnogim susretima koji se događaju i u Hrvatskoj kojima imam prigode biti nazočan i čut što međunarodni diplomati govore o poziciji Hrvatske, o problemima pristupanja Hrvatske Europskoj uniji, ali i o problemima Europske unije. Situacija u kojoj smo se zatekli sa Slovenskom blokadom u pregovorima, zatekla je Europsku uniju u jednoj prispodobi koja je meni barem bliska, o bespravnoj izgradnji. Mnoge zemlje nemaju zakone koje reguliraju one koji bespravno grade, jer ne mogu pojmiti da se tako nešto može dogoditi. Tako i vjerojatno ne postoji niti mehanizam jer se temelji na jednoj solidarnosti, na jednome konsenzusu šta se može dogoditi ako se jedan opći interes a taj je opći interes Europske unije sprječava jednim, partikularnim, jednim pojedinačnim interesom u jednom danom trenutku a taj interes čak nema nikakve veze sa tim općim interesom. Ni na koji način nije ugrađen u taj interes. Zato me i čudi što je u nekim slučajevima postojala mogućnost određene europske asocijacije u odnosu na poneku zemlju da ne bi reagirala drugačije od nekog općeg interesa. Što sam imao prigode doživjeti na sastanku Interparlamentarnog skupa ovdje u Hrvatskom saboru između Europskih parlamentaraca i članova Hrvatskoga sabora. Jedne nezaboravne rečenice parlamentarca gospodina Howitta koji je rekao u jednom trenutku ne govoreći o Hrvatskoj, ne govoreći o nekom općem kontekstu da Cipar nije postavljao nikakve prigovore u pogledu raspravljanja o turskom prilaženju Europskoj uniji jer je Cipar znao koju bi političku cijenu platio da je možda ustao protiv toga. Iz toga sam izvukao zaključak da možda čak i neke političke cijene postoje, ali sam ispostavio, ali ne bih o tome špekulirao. Jer iz uvjerenja i razgovora sa svima drugima vidim kolika postoji velika sklonost i veliko raspoloženje da Hrvatska priđe Europskoj uniji pa čak i neka uvjeravanja ili recimo želje koje se kroz takva uvjeravanja ili izjave mogu sagledati da će se to možda dogoditi do kraja, završetak svih pregovaranja i zatvaranja do trajanja španjolskog mandata iduće godine u prvoj polovici iduće godine. Pretpostavljam da će to tako biti. Naravno, da je svima jasno da je Hrvatski stav kojeg je predsjednik Sanader itekako jasno izrekao, dakako nema pri svemu tome skupa nikakvog pregovaranja oko hrvatskog teritorija, odnosno ne možemo ništa dati svojevoljno da bi dobili nešto jer to je kategorija o kojoj nema prigovora i shvaćanje da je pristup koji je Hrvatska ponudila da se to riješi na jednome sudu, na kojemu će se iznijeti argumenti i stoga doći do kraja da je to jedan pravi put i da će se s time doći do pravog i konačnog rješenja. Slovenci su zaista kao narod i kao ljudi prijatelji i nešto što se događa na razini slovenske politike je pokušaj da se ostvari nešto što je izgleda ipak jedan mision imposible za njih. Mislim da temeljem izvješća izviješća koje smo dobili i onoga što je u mojoj spoznaji da rad na otvaranju i zatvaranju pregovora teče onako kao da nikakve prepreke nema i da ćemo mi biti spremni u danom trenutku ispuniti sve ono što se od nas traži da bi se to zaista u konačnom obliku dogodilo kao što se i danas dogodilo u svezi NATO-a. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Time smo iscrpili raspravu pojedinačnu. Želi li predstavnik? Dvije minute. Evo izvolite uvaženi Vladimir Drobnjak, veleposlanik i zamjenik voditelja državnog izaslanstva za pregovore o pristupanju RH-a u EU, izvolite.
Dame i gospodo, doista ću potrošiti samo dvije minute vašeg vremena. Prvo. Kao glavni pregovarač u ime pregovaračkog tima iskreno želim zahvaliti na potpori Nacionalnom odboru i svim zastupnicima u Hrvatskom saboru jer bez vaše pomoći i suradnje s vama i vaše zakonodavne djelatnosti naš posao jednostavno ne bi bio moguć. Dopustite mi samo da vam dam nekoliko podataka koji nisu izravno vezani uz temu Izvješća o francuskom predsjedanju, ali evo koristim prigodu i bilo je nekoliko pitanja, pa samo da vas izvijestim u najkraćem o aktualnoj statistici gledano s motrišta našeg pregovaračkog tima. Dakle, mi ovog trenutka imamo od 33, 32 pregovaračka stajališta usvojena. Mislim da posebno treba istaknuti da su sva 32 pregovaračka stajališta dobila konsenzualnu potporu, jednoglasnu potporu Nacionalnog odbora i to govori samo za sebe o njihovoj vrijednosti. Dakle, preostalo nam je samo još jedno pregovaračko stajalište, da ga i službeno usvojimo, ono je u završnom nacrtu. Što se tiče poglavlja, mi ovog trenutka, da se sutra održava međuvladina konferencija mogli bi otvoriti 9 poglavlja, mi imamo dodatno 4 poglavlja potpuno spremna za zatvaranje. I samo vas želim izvijestiti da na 7 do 8 poglavlja ovog trenutka smo ušli u samu završnu fazu i nadamo se da će ona vrlo brzo biti i formalno spremna za zatvaranje. Zaključna informacija kao što znate, ali dobro se podsjetiti, međuvladina konferencija prebačena je na 24. travnja i mi se nadamo da će 24 travnja do tada se riješiti problemi, odnosno da će nam se otvoriti prigoda da sve ove brojke omogućimo otvaranjima i zatvaranjima poglavlja provedemo u praksi. Eto, zaključna rečenica, nastavljamo sa našim radom najvećom mogućom kvalitetom i brzinom, uistinu zahtjevnim i specifičnim okolnostima i nastavljamo sa namjerom da iduće izvješće pred ovim Visokim domom ono o češkom predsjedništvu bude dobro i sadržajno i brojčano. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se za to steknu uvjeti. Time završavamo sada prijepodnevno zasjedanje. Nastaviti ćemo sa 3. točkom dnevnog reda to je Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku, drugo čitanje, P.Z.E. br. 168. u 15 sati. Hvala lijepa.
Izvješće o tijeku pregovaračkog procesa Republika Hrvatska - Europska unija za vrijeme predsjedavanja Francuske Republike Vijećem Europske unije (razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine). Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlogu saborskih radnih tijela koji glasi Prihvaća se izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 104 glasa za i 4 suzdržana donesen je predloženi zaključak.
Kolegice i kolege, predlažem da počnemo s popodnevnim radom. Započinjemo sa trećom točkom dnevnog reda. To je - Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku, drugo čitanje, P.Z.E. br. 168 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Ovaj ćemo zakon raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno članku 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe, Odbor za lokalnu i područnu odnosno regionalnu samoupravu, te Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješće sa sjednica odbora primili smo na sjednici. Amandman je podnio zastupnik Josip Leko, zastupnica Milanka Opačić, te Odbor za zakonodavstvo. Predstavnik predlagatelja je državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa gospodin Zoran Pičuljan. Da li u ime predlagatelja želi uzeti uvodnu riječ? Izvolite gospodine državni tajniče.
… [[Govornik se naknadno uključio.]] Zakona o općem upravnom postupku, zakona koji je u nastajanju, u svojoj modernoj verziji dvije zadnje godine i koji je praktički u primjeni u Republici Hrvatskoj od 1956. godine sa uglavnom ne baš velikim i značajnim novelama. Kada se još kaže da je uzor, kada se vidi i zna da je uzor tome zakonu bila i davna rješenja i davni zakoni iz 1930. godine u stvari se vidi da se radi o jednom propisu koji je na području Republike Hrvatske praktički bio u dugotrajnoj primjeni, pokazao svoju stabilnost, pokazao svoju dobru primjenu, primjenjivost. Ali ukazao i to da ga i u današnje vrijeme u razvoju današnje uprave, današnjeg upravnog postupanja i upravnog postupka potrebno promijeniti, modernizirati, u nekim rješenjima čak i reformirati. Dakle, svrha ovog propisa Konačnog prijedloga zakona, svrha propisa koji je pred vama i koji se predlaže usvojiti jest prije svega modernizacija upravnog postupka u Republici Hrvatskoj što bi obuhvaćalo pojednostavljenje procedura upravnog postupka i upravnog postupanja, uvođenje standarda i dobre prakse europske javne uprave. Podsjećam da i skrećem pozornost da u upravnom postupku ne postoje čvrsti standardi i čvrste preporuke i direktive Europske unije osim u manjem broju rješenja. Ali oslanjamo se i ovdje na dobru praksu zemalja, razvijenih srednje europskih zemalja i zapadno europskih zemalja i prije svega na dobru praksu koja danas gradi modernu europsku, pa onda i hrvatsku upravu. Ono što će se kroz modernizaciju još isto tako pokušati u svakom slučaju dobiti jest ubrzanje upravnog postupka i kvalitetnije rješavanje upravnih stvari. Pored ovoga, pored modernizacije ono što je značajan iskorak u samom zakonu jest proširenje djelokruga, proširenje praktički normi ovoga zakona ne samo na upravni postupak, nego i na upravno postupanje, na zaštitu prava građana, stranaka od postupanja javno pravnih tijela i pružatelja javnih usluga. Ovdje se radi o značajnoj novini, novini koja je po prvi puta unesena u, ja bih, čini mi se čak i u zakone zemalja, većine zemalja srednje i dijela jugoistočne Europe. Ono što se kroz, što bi bila jedna od zadnjih svrha ove modernizacije jest i standardizacija upravnog postupka. Podsjetimo se i znamo oni koji se bave ovim područjem upravnoga prava, ali i oni koji se bave pravom uopće znaju da u ovom trenutku imamo nekoliko desetaka, čak preko 60 specijaliziranih upravnih postupaka koji u stvari u dobroj mjeri derogiraju opći upravni postupak i na taj način dovode u pitanje prije svega pravnu sigurnost građana, ali i djelotvornost javne uprave. Prema tome ZUP ima, novi Zakon o općem upravnom postupku biti će usmjeren kako na primjenjivače prava, tako i na građane, a u konačnici on bi morao osigurati i bolje uvjete za poduzetnike, debirokratizaciju postupanja koja će i poduzetničkom korpusu omogućiti da brže realizira svoje projekte i da mu uprava ne bude birokratska prepreka već prije svega dobar servis. Kako to zakon čini i s koliko smo normi u stvari sada pokušali riješiti ovaj ne jednostavan, ovu ne jednostavnu materiju. Stari Zakon o općem upravnom postupku, nadamo se da će biti stari već od sljedećega tjedna ili od trenutka objave u “Narodnim novinama“ jest regulirao materiju sa čak gotovo 300 članaka, 298 članaka. Novi zakon je, kreće i prijedlog ovog zakona kreće se na svega 170 odnosno 172 članka kad kasnije dođe do amandmana i onoga što pretpostavljamo da ćemo moći usvojiti iz dosadašnje rasprave. To je dakle, za više od 100 članaka smanjivanje tog pristupa, jedan drugačiji nomotehnički pristup koji u stvari osigurava veću jednostavnost, preglednost zakona i neopterećivanje normi deskriptivnim opisivanjem kao što je to bilo u zakonu koji je bio produkt ondašnjega vremena i takvoga ga treba razumjeti. Ovaj zakon daje više povjerenja javnoj upravi i više kreativnosti, ali ne izlazi iz javne uprave, ali joj ne dozvoljava da ide izvan one stroge zakonske primjene. Koje su novine koje ovaj zakon donosi? On prije svega pojednostavnjuje prvostupanjski upravni postupak, neposredno postupanje utvrđuje kao pravilo, a posebni ispitni postupak utvrđuje kao izuzetak. Na taj način kompliciraniji postupci se provode kroz posebni ispitni postupak i negdje kada radimo jednu grubu analizu možemo reći da će ovih jednostavnijih postupaka gdje će se brzo završavati, proceduralno okončavati postupci biti negdje 70 u odnosu na 30% Nemojte me držati za riječ, nije stroga analiza, kompletna analiza nije napravljena, ali mislim da su to pravi pokazatelji. Ono što isto tako čini nam se da je dobra novina i potrebna sa aspekta građana i stranaka u postupku, a to je da drugostupanjska tijela sada rješavaju stvari u žalbenom postupku u meritumu. Više se iznimka koja je postala pravilo vraćanja upravnih akata na ponovno rješavanje prvostupanjskom tijelu dozvoljava samo kada oni te akte moraju neposredno donijeti. Ono što zakon nudi, on je produkt svoga vremena sada i uvodi elektronsku komunikaciju u sve aspekte upravnoga postupka od njegovog početka pa do njegovoga kraja. On donosi i bolja rješenja baš kroz elektronsku komunikaciju u kvaliteti osobne dostave. Jednog od najranjivijih instituta sadašnjeg upravnoga postupka. Ono što se čini da je afirmacija profesionalizacije upravnog postupka jest rješenje da rješavanje upravnog postupka i rješenja o upravnom postupku sada donose službene osobe, a ne čelnici tijela, što je do sada bilo pravilo. Time dobivamo jedan značajan iskorak u stručnosti i profesionalizaciji cijeloga postupka, ali i postavljamo više zahtjeve pred javnu upravu, ali dajemo im i veću odgovornost i veće povjerenje. Pored žalbe kao klasičnoga upravnoga lijeka uvodi se i prigovor kao novi pravni lijek gdje se u postupku zaštite od nezakonitog postupanja javnopravnih tijela, postupanja, ne postupka, znači postupanja koje ne završava upravnim aktom i zaštite od djelovanja pružatelja javnih usluga. Jedna od novina koju poznaje hrvatski pravni sustav, ali poznaje je u specijalističkom zakonodavstvu jest uvođenje u ovaj zakon i materije upravnih ugovora, komplicirane materije, složene materije, ali materije koja će vjerujemo u sljedeće dvije ili tri godine kroz razradu posebnim propisima u jednom dijelu nadograditi ono klasično upravno djelovanje kroz upravni akt, kroz mogućnost reguliranja i prava i obveza koje proizlaze iz upravnoga akta i kroz upravni ugovor. Time ćemo, podsjećam vrlo vjerojatno koncesije i javno privatno partnerstvo moći podvrći pod ovaj opći režim upravnih ugovora. Ono što se kao predstavnik predlagatelja mogu uistinu izraziti veliko zadovoljstvo, a to je da je bila vrlo plodonosna diskusija na odborima, posebno na Odboru za Ustav i Poslovnik, Odbor za zakonodavstvo i Odboru za pravosuđe, ali i ostalim odborima koji nisu bili, u ovom dijelu nisu matični. Mi smo većinu ovih amandmana, gotovo sve amandmane koje je sublimirao Odbor za zakonodavstvo, amandmane svih odbora nama se čine prihvatljivi i značajni u smislenome poboljšanju, ali i prije svega u pravno-tehničkom poboljšanju rješenja koje smo ovdje predložili. Ono što ne bih smio zaboraviti i što sam na odborima naglašavao, a to da je ovaj zakon dominantno pisala i u potpunosti pisala upravna i pravna struka i to suci Upravnoga suda, kolege iz uprave i kolege sa katedri upravnoga prava i katedri upravne znanosti. To čini mi se da je upravo ta rasprava koja se nakon dugo vremena smo uspjeli dobiti tako kvalitetnu ekipu i kvalitetnu ekipu stručnjaka, stručnjaka kojih relativno malo ima u Republici Hrvatskoj, što je uistinu zabrinjavajuće, uspjeli smo dobiti rješenja koja bi po nama morala biti prije svega provediva, a to je cilj ovoga propisa. Ono gdje se kreće ovaj zakon. On se kreće između tendencije i trenda modernizacije i zadržavanja hrvatske tradicije u ovome upravnom području, u području upravnoga prava. I želi zadržati dobra rješenja koja su se pokazala u praksi kao dobra, u dugotrajnoj praksi i stabilizirala se u dugotrajnoj praksi kao dobra i kao prihvatljiva za upravne stručnjake, ali i za građane, ali isto tako želi i modernizirati ovaj postupak i da on bude u primjerenom vremenu u kojem danas uprava živi i u kojem uprava djeluje i trebala djelovati prije svega in favorem stranaka i građana. Donošenjem ovog zakona ustvari ne završavamo posao. U lipnju mjesecu pred ovim Visokim domom biti će i prezentiran u prvom čitanju Zakon o upravnim sporovima gdje ćemo, koji i započinje ustvari jednu vrlo zahtjevni projekt modernizacije hrvatskog upravnog sudovanja i na taj način će se kroz novi opći upravni postupak ustvari pokušati, a nadam se i uspjeti iznjedriti s vremenom bolja kvaliteta uprave i upravnog postupanja, ali ono što je bitno kad cijeli taj paket zaživi i ono što je posebno bitno, ali i zaštita prava građana i interesa građana, kako u upravnom postupku, tako i pred upravnim sudovima. Zahvaljujem vam na pozornosti.
Hvala lijepo predstavniku Vlade. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Uvažena kolegica zastupnica Ana Lovrin. Izvolite. Odbor za pravosuđe.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 23. sjednici održanoj 10. ožujka 2009. godine razmotrio je Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 26. veljače 2009. godine. Odbor je Konačni prijedlog zakona raspravio u svojstvu zainteresiranoga radnog tijela sukladno ovlasti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora. U uvodnom obrazloženju, predstavnik predlagatelja ukratko je obrazložio razlike u odnosu na prijedlog ovoga zakona u odnosu na Konačni prijedlog koji je sada ispred nas. U raspravi su članovi odbora istaknuli da predlagatelj nije u dovoljnoj mjeri vrednovao primjedbe iznijete na članak 2. prijedloga zakona i u provedenoj raspravi, tada i pred Odborom za Ustav. Na Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku iznijeta su sljedeća mišljenja, prijedlozi i primjedbe. U članku 2. nije na jasan i nedvosmislen način razgraničen pojam upravne stvari od akta vladanja, stoga se predlaže dopuniti članak negativnom definicijom. Mišljenje je da bi odredbu članka 47. stavka 2. kojim se regulira da je službena osoba dužna po službenoj dužnosti prikupljati podatke o činjenicama o kojima službenu evidenciju vodi javno pravno tijelo kod koga se vodi postupak ili drugo javno pravno tijelo ili sud trebalo osnažiti predviđanjem posljedice u slučaju da službena osoba ne postupi sukladno ovoj odredbi. U vezi predloženoga članka 70. da se kao dokazno sredstvo može uzeti i izjava stranke kada za utvrđenje određenih činjenica ne postoje drugi dokazi, upozoreno je da bi istu odredbu trebalo dopuniti na način da se upozori stranku na posljedicu davanja lažne izjave. Nakon proveden rasprave Odbor za pravosuđe sa 5 glasa za i 2 glasa protiv, odlučio je predložiti Hrvatskom saboru da donose Zakon o opće upravnom postupku s prijedlogom da do okončanja rasprave predlagatelj preispita dopune članka 2. negativnom definicijom upravnog akta. Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče.
Hvala lijepo. Ostali odbori? Nema. Prelazimo na raspravu po klubovima. Najprije u ime Kluba zastupnika SDP-a uvažena kolegica zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Kao što je jutros izglasavanje Zakona o pristupanju NATO-u imao povijesnu ulogu u Hrvatskoj, ja bih rekla za naše unutrašnje prilike, ali jednako tako i neprilike, donošenje ovog zakona također ima, ja bih rekla, povijesnu ulogu. Naime, ugled države među vlastitim građanima prije svega ovisi o tome koliko oni imaju povjerenja u njezine institucije. Znamo da su naše institucije slabašne, ali na svima prije svega na vlasti je da se one učvrste, kako bi se zadobilo toliko nužno povjerenje građana bez kojih one uistinu ne mogu djelotvorno obaviti svoju zakonsku i ustavnu zadaću i biti na visini tog svog zadatka. Naime, građani nisu zadovoljni radom državne administracije, radom uprave. Ovim zakonom uređuju se pravila na temelju kojih tijela državne uprave i druga državna tijela, jednako tako i jedinice lokalne samouprave i pravne osobe koje imaju te javne ovlasti, rješavaju u upravnim stvarima tj. o pravima i obvezama ili pravnim interesima fizičke ili pravne osobe. Dakle, odlučuju o jako važnim stvarima i brzinom kojom odlučuju i načinom tj. kvalitetom kako odlučuju oni izravno odlučuju i na ekonomske tijekove u jednoj zemlji. Ne zaboravimo samo važnost tih postupaka. Spomenut ću samo carinske postupke, poreske upravne postupke, gdje može biti velika, velika vrijednost sporova. Prema tome, taj ugled institucija koji je jako slabašan, na nama je svima da se on uzvisi kako bi kažem i ova tijela mogla obaviti svoju zadaću. U današnjim uvjetima, evo sada vidimo ušto nas je taj povampireni liberalizam doveo koji je do krajnjih granica atomizirao pojedinca koji se osjeća slabašnim, nemoćnim kada se nađe u sukobu sa ogromnim državnim sustavima, prije svega pravnim sustavim, prije svega njezinim upravnim sustavom. Odmah na početku ću reći da klub SDP-a podržava donošenje ovog zakona i jednako tako pozdravlja sve ove promjene i poboljšanja koja su se dogodila u ovom vremenu između prvog i ovog drugog čitanja tj. ovog konačnog prijedloga zakona. Naime, evo kao što se to u obrazloženju zakona i vidi i da se podsjetimo, ovo je jedan od najdugovječnijih zakona, zapravo najdugovječniji zakon, ne znam da li je Zakon o upravnim sporovima nešto još stariji, donesen još daleke 1956. godine i da se on još bazirao na Zakonu o upravnom postupku i Zakonu o izvršenju još iz 1930. godine. Dakle, tu su bila osnovna načela postupanja i u biti on je dugo vremena ja bih rekla udovoljavao svojim potrebama i zahtjevima. Možda evo kako je popodnevno vrijeme da se podsjetimo, jer mi ovo baštinimo još iz Austro-Ugarske, a da vidimo možda jedan izvadak koji sam evo i pročitala na Odboru za zakonodavstvu, možda evo još jednom da se podsjetimo izvatka iz naredbe Marije Terezije o ponašanju u državnoj službi. Dakle, jako je važno osim zakona kojeg imamo i dobrog, kako inače se državni službenici i namještenici i oni koji odlučuju odnose prema građaninu, bilo da se on pojavljuje kao individua ili kao pravna osoba. A to ovisi ne samo o zakonima koje ćemo imati boljim ili lošijim, naravno da je bolje da uvijek imamo što bolje, ali dominantna primjena zakona i kvaliteta zakona, temelji se na tome, što vladajući misle o poziciji pojedinca u društvu. Da li ga tretiraju kao građanina ili kao podanika? Da li se kod građanina razvija svijest, kod građanstva općenito, da svaka vlast, svake razine služi upravo građanima i da tu vlast imaju pravo i provjeravati i pitati? Da li je takva pozicija i danas? Nije, jer su građani nezadovoljni. I tu se pod hitno nešto mora učiniti, jer bez dobre reforme, koju mislim da zaista istinska reforma počinje donošenjem ovog zakona, nema ni reforme pravosuđa. Jer sve ono što se loše događa u upravi, kasnije se slije na naše sudove. Evo možda jedan izvadak iz naredbe Marije Terezije koja je dala jedan edikt o ponašanju u državnoj službi. koja je dala jedan edikt o ponašanju u državnoj službi. "Svaki dan izim jedino dana nedjeljnih dolaziti će svikolici ujutro u sedmoj uri marljivo u kancelariju i tu biti do 15 ure poslije podne. Svaki će za to vrijeme a i dulje ako iziskivala bude množina otpravakah marljivo i točno obavljati svoj posao a i ono što mu bude naloženo. Te zato a i da otpravljanje da se ne smeta i ne priječi nalaže se da ne blebetaju, uludo se ne razgovaraju, ne mermljaju se, ne inate se, ne svađaju, da se ne igraju, ne pijančuju, ne goste se u kancelariji ni među sobom, ni sa izvanjskim ljudi pa će da budu trijezni i umjereni, da ljube mir i slogu i da u svemu vladaju se pristojno i čedno. Iz vanjskih ljudi da ne pustaju u pretkratke i zatvorene prostorije i napokon čast i poštenje pomenutog vijeća i kancelarije da nastoje svagda čuvati i uzdržavati neoskrvljeno.". Dakle koliko je važan taj etički moment postupanja državnih službenika i namještenika. Međutim, danas mi imamo i to već godina traje i to niti jedna vlast se u tome proslavila nije, dapače, mnoge stvari su se i pogoršale, imamo vojsku slabo plaćene državne administracije. Pitanje kako se zapošljavaju ljudi u državnoj upravi. Pitanje daljnjeg napredovanja, pitanje transparentnosti napredovanja po kvaliteti, po onima koji su odlučili dakle, sav svoj život posvetiti karijeri i upravi. Međutim, očito je da svi ti kriteriji uopće ne važe, svjedoči sama činjenica da mi imamo evo ovdje što je i državni tajnik iznio dakle, nešto što nas sve skupa treba zabrinuti da vrhunskih stručnjaka, znanstvenika, upravnog prava ima tako, tako malo. Francuska koja je jednostavno koljevka edukacije uprave i za koju ništa manje nije važna ta škola, ti fakulteti, od samog prava, koliku ulogu posvećuje upravi. Jednako tako i Austrija. Ali zato te zemlje ne znaju što je to šutnja administracije. I jednostavno ako upravna tijela ne rješavaju u zakonskom roku, ako dolazi do ukinuća njihovih odluka od strane upravnog suda, onda to ponovo stoji u ladici i nitko za to odgovarao nije, onda se nemojmo čuditi da je tako malo povjerenje građana napose u upravu. Hoće li ovaj prijedlog zakona biti doprinos tomu, ako je suditi po ovom normativnom rješenju treba biti optimističan. Ali to nije dovoljno, morati ćemo promijeniti zaista načine, napredovanja i ulaska u državnu službu. Kriteriji poznanstava, veza moraju biti eliminirani iz ove toliko važne i toliko osjetljive grane. Jer po njima po državnim službenicima i namještenicima. Oni su ogledalo, jednostavno uprava je ogledalo jedne države. Međutim, i dan danas imamo slučaj i to ću ponoviti jer nisu ustavljeni na to upozorava pučki pravobranitelj. Dakle, država i dalje je najveći kršitelj ljudskih prava, to se upravo ogleda kroz tužbe, upravnom sudu kojim se obraćaju građani zbog povrijeđenih prava kroz razna ministarstva. I taj broj ne jenjava. Broj klasičnih predmeta pred sudovima redovne nadležnosti se smanjuje. Međutim, ovdje i dalje buja. Upravni sud je preopterećen tužbama koje izjavljuju najviše građani. Prema tome, u tom smislu treba nešto, treba nešto učiniti. Dva načela koja se uvijek javljaju kod bilo kojeg postupka pa tako i kod ovog općeg upravnog postupka, načelo efikasnosti ili načelo zaštite ljudskih prava. Nikada dvojba između ta dva osnovna načela ne može biti. Samo naizgled postoji izvjesna napetost između ta dva načela. Ali u biti ne trebamo se bojati načela efikasnosti da bi ono bilo na štetu zagarantiranih prava učesnika u postupku. Svakako ova jedna novina, odnosno sama jedna preglednost zakona je evidentna, smanjenje postojećeg zakona za 100-tinjak članaka nije malo a da se nije nimalo izgubilo na preglednosti koje i pozdravljam što svaki članak ima svoj naziv, to dakako da olakšava njegovu primjenu kako za one koji će primjenjivati zakon, tako jednako tako i na adresate na koje će se primjenjivati ovaj zakon. Ova velika novina koja jeste a to je ugovor, upravni ugovor o njemu bi se dalo nešto malo više reći. Međutim, ja ću evo govoreći u ime kluba samo reći nekoliko napomena smatrajući ga ključnim ugovorom u transparentnosti rada državne uprave. Mi u klubu SDP-a držimo da ovaj upravni ugovor koji se donosi na temelju rješenja, tu smo već vidjeli uvodno koji su to, koji bi to bili predmeti tih upravnih ugovora, koncesije, javno privatno partnerstvo, sve ono što je često bilo pod budnim okom javnosti, izazivalo veliko nepovjerenje i podozrenje kako vlastitih građana tako i onih kojima želimo se priključiti tj. Europskoj uniji da tu uvijek posla bila čista nisu. Naime, ništa nas ne priječi i dobro bi bilo da je ovaj upravni ugovor javne naravi. Mi smo se nešto izborili u zakonu kao klub SDP-a našim amandmanima da ta rješenja o dobivanju koncesija ili kod javnoprivatnog partnerstva koliko toliko budu obznanjena javnosti. Glavni prigovor je bio da eto detalji od tog ugovora ne bi trebali biti poznati javnosti. Jer se tada mislilo da će se sve to obuhvatiti tim rješenjem. Međutim, onaj koji posluje sa državom nema što kriti. To nisu privatni odnosi između dvije privatne osobe, bilo fizičke ili pravne. Dakle, tko god posluje sa državom svaki građanin je ovlaštenik da ima pravo saznati koji je sadržaj tog ugovora, pod kojim kondicijama je on zaključen i da li se na kraju krajeva poštuju ti ugovorni odnosi, odnosno obveze iz tih i takvih ugovora. Mislim da bi to bio jedan veliki napredak u povjerenju građana prema postupanju i prije svega dobivanju ovakvih poslova. Također, za pozdraviti je i donošenje ovakvog jednog instituta tj. pravne zaštite od postupanja javno-pravnih tijela i postupanja pružatelja javnih usluga od nezakonite radnje javno-pravnog tijela. Svakako da nezakonita radnja bi u prvom smislu trebala biti i ona kad se uopće ne postupa. To je najveća povreda, jer tko god radi može i griješiti. Naravno tko griješi namjerno, da to onda podliježe i kaznenoj odgovornosti, ali ako uopće ne rješava, ako za to nema nikakvih sankcija onda će biti uzaludan i ovakav zakon. Evo još nešto. Mi imamo u klubu SDP-a dakle jednu primjedbu. Podržavajući, ponovo ističem, donošenje ovog zakona bilo je dobro i bilo bi dobro da smo zajedno raspravili i zakon, novi Zakon o upravnim sporovima jer on nužno se nastavlja na promjenu upravnog postupka u kojem onda očekujemo, s obzirom da ovdje imamo i velike diskrecijske ovlasti upravnih tijela i organa i pojedinaca koji budu odlučivali, da će se sudska zaštita i to Upravnog suda kao suda pune jurisdikcije nameće kao neminovnost. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika HNS-a. Kolega zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite, kolega zastupnice.
Gospodine potpredsjednice Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajnice, kolegice i kolege. Pa kad jedan zakon je na snazi više od 50 godina i kad preživi nekoliko različitih političkih sistema i sustava, onda očito to govori o njegovom sadržaju i očito je da zakon pisan na temelju nekakvih iskustava, tamo '30-tih godina prošlog stoljeća, pa onda imajući u vidu nekakve austrijske modele ili stare jugoslavenske modele, a opet preživi i u bivšoj Jugoslaviji, pa gotovo evo 20 godina i u modernoj Hrvatskoj, dakle očito je taj zakon imao neke svoje kvalitete. Međutim, bez obzira na to smatram da je donošenje ovog novog Zakona o općem upravnom postupku od prijeke potrebe obzirom na modernizaciju svih područja javnog i privatnog djelovanja. Prema raznim anketama koje smo imali prilike vidjeti, nepovjerenje građana odmah nakon pravosuđa je najveće prema državnoj upravi, prema administraciji pa je dakle i to jedan od razloga da je postojeći Zakon o općem upravnom postupku definitivno potrebno revidirati i uskladiti sa novim društvenim kretanjima i na neki način sa novim poimanjem javne uprave kao uslužno orijentirane djelatnosti prema građanima. Jer, bez obzira dakle na tu dugotrajnost ipak se u tom zakonu nalaze određeni zastarjeli instituti odnosno instituti koje je potrebno prilagoditi novim informacijskim, komunikacijskim i drugim tehničkim dostignućima i tehnologijama. Zbog toga i Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržava donošenje ovog zakona i dakle ja osobno podržavam nove institute, kao što su jedinstveno upravno mjesto, upravni ugovor, dostava elektronskom poštom itd. Međutim, mislim da ipak bez obzira na svu dobru namjeru da postoji određena nedovoljna razrađenost ovakvih novih instituta u ovom prijedlogu zakona. Pa evo ja ću samo dati nekoliko primjera za koje mislim da bi možda sa jednom doradom napravili od tog zakona još bolji zakon i dobro je i vidi se da ga je pisala struka i mislim da je to zaista jedan korak naprijed u donošenju naših propisa. Evo, npr. u članku 22. uvodi se jedinstveno upravno mjesto u kojem je u tri stavka ukratko opisano da se stranci, dakle u slučaju viših upravnih i drugih postupaka, mora omogućiti da na jedinstvenom upravno mjestu podnesu sve zahtjeve što naravno se podržava i kojim postupkom se definitivno uprava približava građanima. Međutim, smatram da predmetni taj institut jedinstvenog upravnog mjesta je potrebno razraditi na način da se jasno uvede obaveza formiranja takvog upravnog mjesta u svakom javno-pravnom tijelu kao i kod pružatelja javnih usluga, dakle kod pravne osobe koje obavljaju javne službe. Mislim da to nije dovoljno jasno izraženo i da bi to moglo biti u provođenju određenih problema. Zatim, elektronička komunikacija. Zaista od sveg srca pozdravljam uvođenje ovakvog načina komuniciranja javno¬pravnih tijela i stranaka, međutim također smatram da je i taj institut nedovoljno razrađen te da bi u budućnosti kao takav mogao stvarati probleme, osobito kod utvrđivanja pravovaljanog vremena dostave, bilo u smislu odredbe o podnošenju zahtjeva ili odredbe o obavještavanju stranke. Naime, potrebno je uvesti odredbe o instrumentima provjeravanja obavljene elektroničke dostave. Mislim da nam je tu slaba karika, dakle u tom novom institutu elektroničke komunikacije. I evo još jedan primjer. Institut upravnog ugovora je definitivno potreban i zaista pozdravljamo njegovo uvođenje u zakon, međutim mislim da nije dovoljno razrađen na način da osobito njegova svrha i mislim da nije fleksibilno opisan i uređen kao institut. Naime, članak 151. govori da će javnopravno tijelo i stranka sklopiti upravni ugovor o izvršavanju prava i obveza utvrđenih u rješenju kojim je riješena upravna stvar, što bi značilo da se stranci izdaje i rješenje i upravni ugovor, ako sam ja to dobro shvatio. Slijedom navedenog, dakle nije dovoljno jasna svrha upravnog ugovora. Da li ona ima za cilj pojednostavniti upravna postupanja ili ne i zbog toga mislim da je potrebno upravni ugovor kao institut koji bi trebao pokazati, rekao sam prije, uslužno orijentiranu djelatnost javne uprave, dakle da bi ga trebalo detaljnije urediti jer je i upitno vezanje tog instituta uz donošenje rješenja. Dakle, ne vidim svrhu sklapanja takvog ugovora ako donosimo rješenje. Ima još takvih stvari, ali bez obzira na to mislimo da je ovakav prijedlog ugovora jedan značajan korak naprijed kad su u pitanju upravna postupanja, posebno kad je u pitanju njegovo skraćivanje, dakle za tih stotinu članaka za koje ovdje je navedeno da će, bez obzira na njihovo smanjivanje, broj uređenih instituta općeg upravnog postupka se dakle nije smanjio i da se ta pitanja uređuju jednostavnije i sistematičnije. Dakle, kao što piše i ovdje u obrazloženju novi Zakon o općem upravnom postupku trebao bi biti važan element u procesu poboljšanja upravnih kapaciteta u Republici Hrvatskoj i pored toga Zakon o općem upravnom postupku trebao bi osigurati ravnotežu između zahtjeva za objektivnim i brzim odlučivanjem s jedne strane, te zaštitnog prava i legitimnih interesa građana i drugih stranaka koji sudjeluju u postupku sa druge strane. Dakle, u tom smislu suvremeno demokratsko društvo zahtijeva javnu upravu koja s jedne strane promatra se kao čuvar javnog interesa, a s druge strane kao servisno orijentirana djelatnost usmjerena prema građanima, poduzetnicima i široj zajednici. Dakle, to su stvari koje podržavamo i koje su na dobar način napisane i bez obzira na ove, dakle nedostatke za koje mislim da bi bih uz jednu doradu da bi ih učinili jasnijima Klub zastupnika HNS-a podržat će donošenje ovog zakona sa namjerom i sa željom da on u praksi saživi u punoj mjeri i da bude na korist svim građanima koji rade u upravnim stvarima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegi zastupniku. U ime kluba HDZ-a, uvaženi kolega Emil Tomljanović. Izvolite zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnicom. Pa evo, uvodno bih htio istaknuti da Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire donošenje Zakona o općem upravnom postupku i to u njegovom konačnom prijedlogu ističući i ovom prigodom da se radi o jednom od najvažnijih propisa u našem pravnom sustavu. Dakle, u pravnom sustavu Republike Hrvatske, te da uz Zakon o kaznenom postupku i Zakon o parničnom postupku predstavlja okosnicu propisa procesno-pravne prirode koji reguliraju gotovo sve oblasti ljudskog života i rada. Gotovo da nema niti jedne oblasti s područja, dakle života gdje što direktno ili indirektno ovaj propis ne dolazi u primjenu, a samim tim i bitno utiče na ostvarivanje ili realizaciju prava svih građana Republike Hrvatske. Isto tako valja naglasiti da Zakon o općem upravnom postupku treba donijeti ne samo zbog toga što je postojeći propis pomalo arhaičan i temelji se na zakonima koji su doneseni još sredinom prošlog stoljeća, već i zbog činjenice što cjelokupna javna uprava u Republici Hrvatskoj danas prolazi kroz značajne reforme tijekom procesa pristupanja Europskoj uniji, a za provođenje istih uistinu je potreban noviji, moderniji i novom, dakle takvom vremenu prilagođen i Zakon o općem upravnom postupku. Dakle, novi zakon ili značajnija reforma Zakona o općem upravnom postupku temelji se i na potrebi uvažavanja idućih ključnih elemenata. Ja sam ih sistematizirao u pet osnovnih. Dakle, prvo radi se o novim europskim standardima javne uprave. Drugo, usaglašava se, dakle u smislu pravne prakse svih europskih zemalja. Treće, opće prihvaćeni stavovi upravnog pojednostavljenja, ponavljam dakle tom načelu i toj razradi tog načela uistinu odgovaraju upravo ovakva rješenja Zakona o općem upravnom postupku, dakle upravnog pojednostavljenja. Četvrto, unapređenje novih standarda zakonodavne tehnike. I peto, snažan razvitak informacijsko-komunikacijske tehnologije i u tom smislu prilagođavanje i instituta koji su razrađeni upravo Zakonom o općem upravnom postupku. Isto tako, podvukao bih, naglasio još dvije stvari, još dva elementa koji mi se čine neobično važnim. Naime, samim zakonom bilo je potrebno stvoriti preduvjete za otklanjanje onih problema koji se odnose na sadašnju ili dosadašnju praksu, a to je da u pojedina pitanja upravnog postupka su regulirana drugačije u posebnim propisima u odnosu na rješenje iz važećeg Zakona o općem upravnom postupku. To je svakako neprihvatljiva praksa i upravo se i ovim zakonom stječu osnovni preduvjeti da se razriješe i ti problemi. I s druge strane treba naglasiti da uvažavanje reformskih procesa koji se zasnivaju s jedne strane na procesima decentralizacije, a s druge pak strane na procesima liberalizacije ili privatizacije u sektoru javnih službi uz uvođenje novih regulatornih i nadzornih agencija što je praksa dakle uvođenje tih agencija i novih regulatornih i nadzornih agencija. Dakle, i u tom smislu je upravo odredbe upravnog postupanja ili upravnog postupka trebalo prilagoditi uvjetno kazano tom vremenu. Upravo u tom smislu očekivanja građana i poduzetnika opravdano idu u pravcu da djelovanje javne uprave ne smije biti komplicirano, da ono ne smije biti sporo, birokratizirano i da iz njega treba izbiti sve one elemente koje možemo svesti pod zajednički nazivnik elementi korupcije ili ono što na nju kao jedno od najvećih zala, što na nju dakle upućuje. Dakle, upravo suprotno. Republika Hrvatska je demokratsko društvo, društvo koje zahtijeva javnu upravu koja se promatra kao čuvar javnog interesa, kao servisna djelatnost usmjerena ne prema sebi već prema građanima poduzetnicima i široj društvenoj zajednici. Upravo ovaj propis, dakle postaje temelj ovih procesa ili onoga čemu upravo u svim oblastima, pa dakle i u oblastima uređenja upravnog postupanja kao društvo stremimo. Što se tiče konkretnih zakonskih rješenja kao novosti ili bitne novine mislim da treba naglasiti iduća konkretna, dakle rješenja. U prvom redu istaknuo bih, dakle pojednostavljenje postupka ili puno jednostavniji upravni postupak što će samo, dakle ne samo pružiti jedan dobar alat svim onima koji će se služiti ovim zakonom, dakle prije svega mislim na državne službenike, namještenike. Dakle, oni koji će u svakodnevnom poslu primjenjivat odredbe ovog zakona, nego i na građane na koje se on i primjenjuje. Jer pojednostavljenje postupka znači, dakle sa će i građani biti upoznati sa na jedan drugačiji način sa svim ovim jasnim i preciznim institutima, a što znači u konačnici da će na vrlo, dakle na brži i kvalitetniji način moći ostvarivati i svoja prava. Dakle, ona prava koja će štititi ili ostvarivati u upravnom postupku. Nadalje, mislim da je vrlo bitno naglasiti i to su upravo učinili svi moji predgovornici, svi oni koji su već govorili o ovom zakonu i to uistinu treba naglasiti, a to je institut upravnog ugovora. Dakle, upravni ugovor kao novost koja se po prvi put kao institut uopće uvodi. Uvodi se ovim zakonom u pravni sustav Republike Hrvatske. Nadalje, pravni lijekovi. Ne samo kako su razrađeni, nego i u smislu primjene pravnih lijekova, način odlučivanja ili suština u smislu odlučivanja upravnih tijela. Mislim da su to značajne poboljšice. Pogotovo bih naglasio onu gdje se propisuju da drugostupanjska tijela državne uprave sada u pravilu odlučuju o meritumu, da nemamo one situacije kada se po žalbama ili pravnim lijekovima događalo to da bi drugostupanjska tijela zapravo u pravilu vraćala postupak na ponovno odlučivanje prvostupanjskom tijelu, gdje se trošilo i puno vremena i puno energije, a zaštita prava građana, u tom smislu proteka vremena, naravno da je bila upitna. Naglasio bih i institut jedinstvenog mjesta za kontakt i koordinaciju čime se stvaraju pravne pretpostavke za buduće ustrojavanje u upravnom sustavu poznatog instituta, sve na jednom mjestu. Naglasio bih isto tako i jasnije određivanje ili definiciju upravnog akta. To je taj članak 2. samog zakona, međutim na ovom mjestu ipak možda malo treba zastati jer definicija upravnog akta je kvalitetno, dakle razrađena samom odredbom zakona. Nije međutim učinjeno ono što se možda još može učiniti. Možda ne ovim zakonom, ali sigurno Zakonom o upravnim sporovima, a to je da se napravi negativna definicija upravnog akta, dakle da se zakonom odredi sve ono što to upravni akt nije. Pogotovo kada govorimo o tzv. aktima vladanja jer to i po prirodi stvari nisu upravni akti. Možda je propuštena prilika da se to ovim zakonom definira, ali u svakom slučaju u upravnom postupanju to treba definirati kako bismo izbjegli sve one nepreciznosti i nejasnoće koje se javljaju u tome da li su određeni akti upravni akti i da li onda u tom smislu definicije njihove kao upravnog akta se zaštita prava građana može ostvarivati, dakle tužbom prema Ustavnom sudu ili možda na neki drugi način. U svakom slučaju, ovo je pitanje vrijedno naše pažnje, ovo je pitanje vrijedno napora da se pokuša definirati, da se pokuša definitivno razgraničiti što to upravni akt jest, a što to upravni akt nije, što su to akti vladanja u odnosu na upravne akte kako bismo izbjegli sve one nesporazume koji nam se pojavljuju u svakodnevnom životu, u praksi. Mislim da je prigoda da se upravo u tijeku ove rasprave barem možda ne i na načelnoj razini već i konkretno ovaj problem razriješiti. I nadalje i na posljetku mislim da je bitno naglasiti nova rješenja vezana za dostavu, za načine dostave. To su rješenja koja poboljšavaju način dostavljanja i sve ono što dostava jest u svakom postupanju, u svim onim zakonima koji procesno rješavaju određenu problematiku i naravno, naglasio bih tu informacijsku tehnologiju ili novi sustav komuniciranja. Ovaj zakon uistinu prilagođava kroz svoje institute mogućnost korištenja informacijske tehnologije kao poboljšicu u smislu i primjene samog zakona, a naravno i u smislu zaštite prava građana ili njihovih interesa kad oni te interese ostvaruju u upravnom postupku. Kada se ovom pridoda i činjenica da do sada važna područja upravnog postupka u odnosu na prijašnja zakonska rješenja koja su sustavno drugačije uređena, dakle sada su preglednija, jednostavnija za ocijeniti je da ispred sebe imamo ne samo važan zakonski projekt, nego uistinu moderan zakon, zakon koji odgovara vremenu i zahtjevima o kojima se donosi. Dakle, već sam napomenuo da je najvažnija novina uvođenje upravnog ugovora i rješavanje u upravnom postupku upravnih ugovora. Znači, definicija i razrješavanje svih onih pitanja koja nam se javljaju u svezi zaključivanja, načina zaključivanja i primjenu upravnog ugovora u praksi. Upravne ugovore kao posebne vrste ugovora zakon definira kao dvostrano pravne akte koje bi država, odnosno drugo javno-pravno tijelo sklapa s trećom osobom, bilo fizičkom ili pravnom u svrhu ostvarivanja određenog cilja od šireg društvenog interesa, a pod uvjetima utvrđeni posebnim propisom. Potreba za posebnim uređenjem upravnih ugovora proizlazi iz okolnosti da danas tijela državne uprave, tj. tijela javne vlasti stupaju u pravne odnose s drugim subjektima, posebno onim, i to treba naglasiti iz privatnog prava i to ne samo putem upravnih akata, dakle koji pri zasnivanju i mijenjanju ili ukidanju nekog pravnog odnosa karakterizira. Dakle, svaki upravni akt karakterizira s jedne strane autoritativnost, a s druge strane jednostranost. Već dakle u odlučivanju tijela javne vlasti već se naravno mogu zasnovati i odnosi koji su rezultat suglasnosti njihovih volja. Upravo i upravni ugovor, takva vrsta dakle postupanja. Upravljanje poslova tijela javne vlasti putem ugovora. To treba posebno istaknuti, opći je i sve češći fenomen u svim državama i kao takvog da je dakako trebalo propisati, odnosno sistematizirati i u naš pravni sustav. Međutim, upravni ugovor ne nastaje u svakom sporazumu ili odnosu između države, odnosno nekog segmenta vlasti, već postoji samo kada su određene pretpostavke koje karakteriziraju taj ugovor u materijalnom i formalnom smislu. Slijedom izloženog i ti ugovori koje sklapa država ili drugo tijelo mogu se klasificirati u dvije velike grupe. Dakle, na ugovore privatnog prava i na upravne ugovore, dakle upravo ove koje sada uvodimo i u Zakon o općem upravnom postupku i u naš pravni sustav i zapravo je za pozdraviti to rješenje i za pozdraviti je način kako je sustavno uređen ili utvrđen upravni ugovor upravo Zakonom o općem upravnom postupku. Naravno da je ispred nas veliki zakonski projekt sa puno instituta i da se o njima može na dugo i na široko raspravljati, pa ću u tom smislu privesti ovu raspravu, u smislu podrške ovom zakonu kraju, istaknuti samo još jedan institut koji je isto tako vrlo važan i pronalazimo ga u Zakonu o općem upravnom postupku, a to je instrument prigovora kao jednog specifičnog ili specifičnog oblika pravnog lijeka u upravnom postupku. I naravno pozdraviti sva ona rješenja koja su vezane za pravne lijekove koja su dakle izbacile iz uporabe iz primjene svu onu silu, dakle sve one pravne lijekove koje smo nazivali izvanrednim pravnim lijekovima, a da kod redovnih pravnih lijekova ne samo da ih na bolji i kvalitetniji način sistematizira, nego ih razrađuje na način da se oni ulažući dakle pravne lijekove može na još brži i jednostavniji način doći do pravne zaštite u okviru upravnog postupanja. I evo vidim da mi već pomalo gori crveno svjetlo, lampica. Još jedna rečenica za kraj da zaključim. Ovo je izuzetno važan zakon, njega uistinu treba donijeti. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ovaj prijedlog zakona i isto tako misli da u sklopu reforme uprave uz ovaj zakon što prije u saborsku proceduru treba doći i Zakon o upravnim sporovima kako bismo imali jedinstveno sistematizirano sve one probleme, odnosno zakonski normiran kompletno sustav državne uprave, dakle i Zakon o općem upravnom postupku i Zakon o upravnim sporovima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Novih prijava u ime klubova nema. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Najprije uvaženi kolega zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. U svojoj raspravi o ovom Konačnom prijedlogu zakona samo ću jedan segment raspravljati, dati određeni broj primjedba i odmah velim da nisam pisao amandmane, jer znam da ih ne bi prihvatili. Ali bit će prigode vjerojatno kao i kod svih zakona čestih promjena. Pamtite ih za ubuduće. Promatram ovaj zakon u odnosu građanin i državna administracija. Odnosno svugdje gdje se građanin sreće sa onima koji imaju javne ovlasti upravne ovlasti. Šutnja administracije, najveći problem za svakog, tko pokuša ostvariti bilo kako, i zaštiti bilo kakvo svoje osobno pravo, bilo imovinsko, bilo drugo. Zato su povezani po meni i u tom problemu apostrofiram članak 12., 79. i 122. to su žalbeni rokovi. Ja sam mnogo puta pročitao ove odredbe zakona koje sam vam sada rekao i moram vam reći da ja kada bi se trebao poslužiti pravima iz ovog zakona, nisam siguran da u žalbenom postupku ne bi zakasnio. U članku 12. piše da protiv prvostupanjske odluke odnosno ako javno pravno tijelo nije u upravnoj stvari riješilo u propisanom roku, stanka ima pravo žalbe, osim ako zakonom nije drugačije propisano. E sada, koji je rok za rješavanje prvostupanjske odluke? Morao bih znati još vjerojatno 30 posebnih zakona. Dakle, ja ne znam, građanin ne zna koji je taj rok u prvostupanjskom rješavanju ako nije u propisanom roku riješilo. Pa onda kada to naučiš koji je propisani rok, odnosno ako drugačije nije riješeno drugim propisom, drugim zakonom. Zašto ne postoji univerzalni rok kada prvostupanjsko tijelo mora riješiti predmet? Univerzalni rok prava žalbe i univerzalni rok kada drugostupanjsko tijelo mora riješiti upravni predmet. S ovim različitostima i u rokovima i u postupanju s pravom stranke na žalbu, ljude tjeramo da u upravnim postupcima koriste usluge odvjetnika ili javnih bilježnika ili barem pravnih savjetnika. Vjerojatno želimo i u tom segmentu doprinijeti razvoju tržišta privatne inicijative ili kako se to već sve zove, kada građani neku uslugu trebaju platiti. U članku 79. za poduzimanje pojedinih radnji u postupku određuju se rokovi. Jako dobro. Kada rok nije propisan službena osoba odredit će odgovarajući rok za obavljanje radnih u postupku. I ta službena osoba će o određenim rokovima obavijestiti koga? Središnji državni ured ili stranku u postupku. Kako stranka u postupku, građanin zna ako ga ovaj nije obaveza odrediti nekakav rok. I članak 122. govori o rješavanju žalbi, odnosno o drugostupanjskom postupku koje mora biti gotovo u roku od 60 dana. Ako nije propisan kraći rok, opet ako nije, dobro. A zašto ne bi išli sa odlukom ili odredbom, da pozivajući se na šutnju od administracija ako u roku nije riješeno smatra se da je pozitivno riješeno, ako se radi o pravu građanina. Za svaki upravi postupak, barem jedan pravni savjetnik da bi bio siguran da nisam propustio žalbeni rok ili žalbeno mjesto, ne znam zašto. Drugo područje vezano je na članke 75. i 95. a to je komunikacija putem elektroničke pošte. Članak, konačno i ovaj zakon predviđa mogućnost, dakle to je članak 75. da javno pravna tijela te stranke i druge osobe koje sudjeluju u postupku mogu komunicirati i u elektroničkom obliku. I to pozdravljam kao rješenje, ali upozoravam da odredbe stavka 2. i 3., a posebice stavka 3. u kojem piše "elektroničkim putem dostavljeni podnesak smatra se podešenim" itd. Pa pitam, samo podnesak ili i priložena dokumentacija mogu biti u elektroničkom obliku? Da li je u upravnom postupku gdje moram priložiti i izvod iz knjige rođenih, moram donijeti i dati papir ili mogu svoj izvod iz knjige rođenih poslati elektroničkom poštom, jer ako ga imam u elektronskom obliku? Probajte u praksi primijeniti, simulirati primjenu ove odredbe. Ako hoćete dat ću vam jedan primjer. Star je dva tjedna. Osobno sam ga iskusio. Kada dođete u ured državne uprave da biste upisali OPG, obiteljsko poljoprivredno gospodarstvo, između ostalog morate imati izvod iz katastra. Što je normalno, što je dobro. Međutim, ustroji i evidencija je takova da prilikom upisa osim posjedovanja zemlje ništa drugo nije bitno. Nije bitna kultura. I ako se hoćete upisati u knjigu proizvođača vina i rakije, koji radi isti ured u drugoj sobi, morate ponovno donijeti izvod iz katastra. Iako već imate rješenje da ste se upisali u OPG. Ali u tom rješenju doista ne postoje elementi na temelju čega bi se osoba upisala i u knjigu proizvođača vina recimo. Isti ured, ista državna uprava, isti propisi, dva puta izvod iz katastra da bi jer oni koji su osmišljavali postupak a ovo upravo je upravni postupak ovo drugo nije, nisu povezali dvije radnje za jedan upis. Jer upis u knjigu proizvođača vina nije upravni postupak, ali OPG je. To su novi zakoni, to ste sada vi donijeli, predložili, donijeli izglasali koji se primjenjuju unatrag godinu dana. Dakle, komunikacija ili davanje podnesaka elektronskom poštom, a postojanje riječi podnesak može biti sporno da li samo podnesak i prateća dokumentacija. Da li tijela koja sudjeluju u upravnom postupku u Hrvatskoj smiju davati dokumente u elektronskom obliku, da li u matičnom uredu, moram dobiti papir i izvod iz knjige rođenja, vjenčanja ili smrti ili ga mogu dobiti u elektronskom obliku. I da ga koristim u elektronskom obliku, za dječji doplatak npr. Zašto bi trebalo donijeti papi ako ga imam u elektronskom obliku i kompletirani predmet dostavljam u elektronskom obliku. Ne samo podnesak, nego kompletirani predmet. Treće pitanje, da li građani mogu državne pristojbe plaćati putem interneta. Za upis u OPG je 75 kuna, gospodin Friščić vjerojatno to zna. I moraš uzeti i kupiti biljeg. Jel ga mogu platiti internetom? Pa čak ni upis u one knjige ne možete platiti internetom nego morate ići u banku ili poštu plaćati. Ako uvodite elektronsku komunikaciju, uvedite i elektronsko plaćanje, ušteda na broju potrebnih zaposlenika, transakcija i ušteda građanima. I na kraju, nisam našao niti jednu odredbu koja bi napravila i milimetar iskoraka u korist građana a u smislu sljedećeg zlatnog pravila. Tijelu javne ovlasti, upravnom postupku, od čovjeka građanina ne može tražiti i ne smije tražiti niti jedan podatak ili dokumenat s kojim raspolaže to tijelo ili drugo tijelo javne vlasti. U kojem upravno postupku, recite mi molim vas, u kojem upravnom postupku u Hrvatskoj u ovom trenutku se primjenjuje to načelo? Niti jedno, ni kod jednog javno pravnog tijela ne primjenjuje se to pravilo, ni po ovom zakonu se neće. Tako da građani će i dalje morati prikupljati dokumente i činjenice i podatke s kojima državno tijelo ili upravno tijelo već raspolaže jer nemate ustrojeni sustav da onaj tko vodi upravni postupak po službenoj dužnosti pribavi dokumente s kojim raspolaže to isto tijelo ili drugo javno upravno tijelo. I upravo u tom kontekstu velim da ovaj zakon nije do kraja u korist građana, da nije do kraja razriješio ono što godinama u zakonu upisano imamo da ljude ne maltretiramo, da moraju za svaki upravni postupak iznova donositi hrpetinu papira. I upravo zbog toga ne smatram ovaj zakon nikakvih velikim napretkom. Malim poboljšanjem da, napretkom ne. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo dvije prijave za repliku. Najprije kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Ovo što ste kolega Lesar apostrofirali mislim da to ostaje i dalje rak rana uprave. I o čemu sam govorila govoreći u ime kluba. I zato ću još jedanput apostrofirati, dakle, i ovdje zakon ne daje rješenja što se događa kada upravno tijelo ne riješi u roku. Govori se o tome kako on ima pravo žalbe itd., itd., ali od toga koristi nema, jer dok čeka na pravolijek po žalbi također čeka. Po ukinuću ili po naredbi da prvostupanjsko tijelo riješi već smo svjedoci, pa ljudi, njihova fizička egzistencija često je ugrožena, recimo prava mirovinskog osiguranja. Ljudi ne mogu ostvariti svoja temeljna prava ili jedanput raskrstiti da li imaju pravo ili ne. I sa takvim osobama ništa se ne događa. Ako povučemo paralelu sa Zakonom o parničnom postupku koji je također izvanredan zakon gdje sudac čak ima dužnost učiniti presudu, sastaviti presudu, otpremiti ju u roku od 15 dana pod prijetnjom dakle, bitne povrede, opet se ne poštuje i nikome ništa. Dakle, ovo o čemu mi govorimo i kolega Lesar i o čemu ja govorim a vjerujem i ostali kolege, je pitanje funkcioniranja i kapaciteta države, tu smo preslabi. Ne podnose se prijave niti disciplinski odgovaraju te osobe. Čak kazneno znaju biti prijavljene osobe ako su ovako ili onako odlučile, ali nikada nitko nije prijavljen zato što nije odlučio. Ali ako nije odlučio, on svjesno stavlja predmet u ladicu a prima za to plaću. Pa sjetimo se samo jednog nečuvenog primjera, 2002. godine kada je ondašnji ministar jednog inspektora optužio odnosno uputio na disciplinski sud jer u dvije godine je riješio jedan jedini predmet i dobio je opomenu. I o čemu mi onda pričamo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Lesar, izvolite.
Gospođo Ingrid vi ste u pravu i upravo najčešći broj prigovora nezadovoljstva građana jeste u tome da se i ovako i onako u upravnim radnjama, postupcima teško snalaze a posebice kod toga da rokovi za rješavanje i iz ovog zakona koji jesu propisani na ovakav način kao što u ovom zakonu sada imamo prvo su za građane nejasne. Drugo, kada i ti rokovi prođu i pitanje je žalbenih postupaka pa čak i u drugo stupanjskom postupku što ako se ne riješi. Dakle, ni u prvom ni u drugom stupanjskom postupku građanin nije mogao ostvariti svoje pravo. Što sada upravni spor. Ljudi nemaju drugo posla i nemaju gdje drugdje trošiti novac nego moraju još upravnim sporovima rješavati nešto što se zove upravni postupak. Problem je u ljudima, u sustavu državne uprave i upravo zbog izostanka sankcija ali bježanje države od odgovornosti da odredbom u šutnji administracije i pozitivnom rješenju prisili državu da i na taj način rješava spor i nadalje građanima nećemo donijeti preveliku korist. Vama ova rasprava može biti smiješna, ljudi će i dalje biti nezadovoljni. Oni će i dalje biti nezadovoljni i dalje ćete imati u medijima situacije, ekscese i primjere što znači sudarati se s glavom u državnu birokraciju i ostvariti svoja prava. Ne vidim razloga, ako ste na vrijeme upozoravani upravo na te činjenice da već u ovom zakonu ti iskoraci nisu napravili ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepo. I uvaženi kolega zastupnik Ivo Josipović također javio se za repliku. Izvolite, kolega.
Gospodine potpredsjednice, kolegice i kolege. Kolega Lesar je dao zaista puno zanimljivih i korisnih primjedbi. Ja bih se samo osvrnuo na jednu o kojoj ima jednu malu rezervu. Riječ je o inicijativi da se šutnja administracije tumači na način da je rješenje pozitivno. To bi možda u nekom sustavu u kojemu se zaista šutnja radi namjerno da se ne bi odugovlačilo, možda bi bilo primjereno. Međutim, kod nas je iskustvo pokazalo da su ljudi vrlo inventivni, da to zloupotrijebe. Tako smo imali i napredovanje recimo u sustavu znanosti i visokog obrazovanja koje su se temeljile na tome da namjerno kolege nisu dolazile na sjednicu matičnog povjerenstva da bi omogućili da šutnjom administracije, kad smo imali šutnju administracije, netko stekne zvanje koje mu ne pripada. Dakle, evo ta napomena. I još jedna koja, gdje se slažem sa kolegom Lesarom, samo malo nadopunjujem, zaista bi trebalo razmisliti da građani nemaju dokumente i papire koji se svrhom preklapaju. Je li zaista potrebno da imamo osobnu iskaznicu, domovnicu, izvadak iz matična knjige rođenih, iz vjenčanih i ne znam što sve skupa, da se možda razmisli o tome da se stvar pojednostavi. To nije predmet ovog zakona, ali vezujem na ideju o pojednostavljenju, dakle da građani puno lakše do onoga što im treba od državne uprave. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Lesar. Izvolite.
Ja se u potpunosti slažem s kolegom Josipovićem da model šutnje administracije po kojem je smatra da je pozitivno predmet riješen, je za uređenu državu. Ali mene su uvjerili da smo mi uređena država. Kolega Josipović, mene su evo uvjerili da smo mi uređena država i da je naša državna uprava uređena državna uprava. To vam piše u obrazloženjima svih zakona dosad koji dolaze. Ja to vjerujem. Pa ako jesmo, ja samo tražim da ono što sve uređene države već imaju, primjenimo i mi. A ove države koje su prije nas postale uređene, ovu zloupotrebu koju ste vi najavili, koja je točno moguća još gorim posljedicama, ja sam ih pitao pa su riješili na način da je bila momentalna suspenzija svih odgovornih koji su to zloupotrijebili i oni su ih momentalno suspendirali iz državne uprave i poslije toga više nisu imali probleme. Kod nas se suspenzije isto rade, ali ne po kriteriju ovakvih mogućih zloupotreba nego isključivo po političkim kriterij ima.
Hvala lijepo. Idemo dalje s raspravom. Uvaženi kolega zastupnik Josip Leko. Izvolite, kolega.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjednice Hrvatskoga sabora. Poštovani predlagatelji u ime Vlade. Kolegice i kolege zastupnici. Nema sumnje da je važnost ovog zakona izuzetno velika. Naime, ja sam uvjeren da neće biti građanina Republike Hrvatske ni pravne osobe koja neće koristiti odredbe ovog zakona kako bi pred javnopravnim tijelima ostvarila neko od svojih prava, neko od svojih interesa. Zato mislim da je vrlo važno znati da ovaj zakon zapravo je brat Zakona o upravnim sporovima, pogotovo ovako kako je zamišljeno. Dakle, ovo neće biti potpuno uređena situacija, s obzirom da mi nemamo u upravnom sporu i upravnom sudovanju upravnog suda koji rješava u punoj jurisdikciji, odnosno rješava o meritumu stvari. A ovaj zakon to zahtijeva, dakle pitanje je hoće li i kad će jedan i drugi zakon omogućiti građanima da brzo ostvare svoj interes pred državnom upravom. Dok toga nema teško je govoriti o kvalitetama i namjerama čak ovog zakona. Tim više što bih rekao da u članku vrlo znakovito piše, u članku 6. prijedloga zakona, da će se građanima odnosno strankama omogućiti da koriste se pravom, svojim pravom. Dakle, nešto je zapravo vrlo pojačalo državu u ovom zakonu umjesto da je slabi, javnu upravu. Drugo što bih rekao, a moguće je promijeniti, to je ovaj članak 47. da javna upravna tijela sama pribavljaju isprave, dokumente od drugih javno-pravnih tijela koja vode određene evidencije službene. Naravno, to podrazumijeva da Hrvatska država ima uređene evidencije i da proklamira povjerenje u te evidencije što kod nas nažalost nije pravilo. Nije točno čak ni za najvažniju evidenciju, a to je zemljišne knjige. Ali i bez toga ovaj zakon može predvidjeti neke dokumente, neke isprave da se već sada sasvim sigurno mogu vrlo jednostavno dobiti, da upravno tijelo vrlo jednostavno može i koristi u upravnom postupku koji vodi kod sebe, a isprave se nalaze kod drugih upravnih tijela ili ustanova javnih koje imaju javne ovlasti. Naime, tehničke mogućnosti postoje. Online veze i potpisi elektronički. Dakle, tu bismo mogli napraviti korak. To smo već razgovarali na dva odbora za radna tijela Sabora. I najvažnije što sam htio reći oko ovog zakona je da se zaista za šutnju administracije predvidi vrlo kratak rok nakon isteka roka u kojem je trebalo izdati rješenje, donijeti odluku. Mislim da bi to bilo od koristi. Dakle, dvije stvari. Dakle, realnije sagledati mogućnosti javno-upravnih tijela kad je riječ o pribavljanju dokumenata, zatim smanjiti, skratiti rok za podnošenje tužbe Upravnom sudu zbog šutnje administracije ili drugostupanjskom tijelu. I na kraju svojeg obraćanja, mislim da je neprihvatljivo, nije ni primjereno sustavu niti kontinuitetu državno-pravnom da se državnim službenicima koji već imaju položen državni ispit u kojem se polagao i Upravni postupak i Zakon o upravnim sporovima ne bi mogli zaposliti na ove poslove ako ne bi položili ponovo ispit za ovaj novi da tako kažem upravni postupak. Naime, moguće je i ima građana Republike Hrvatske koji imaju položen stručni ispit, državni stručni ispit a ne rade sada ni u jednom od javno pravnih tijela, a da će se natjecati ili će htjeti raditi u državnoj upravi i sasvim sigurno morat će naravno proći kroz edukaciju i osposobljavat se svaki dan. Dakle, cjeloživotno učenje. Ali da moramo ih siliti na polaganje novog ispita državnog mislim da nema nikakvog smisla. Mislim da je to čak i neprimjereno s obzirom na sve što smo rekli vezano za Ustav i državno-pravni kontinuitet. Ako bismo mogli i ako bi predlagatelj prihvatio da se ne samo zastane sa donošenjem ili kako bih rekao zaključivanjem rasprave o ovom prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona dok ne dođe u raspravu u Parlament Zakon o upravnom sporu, onda bismo mogli zaista u paketu govoriti o koraku naprijed u interesu građana, pravnih osoba i svih onih koji će se koristit ovim Zakonom o upravnom postupku. Mislim da bi to bilo u interesu i predlagatelja i Hrvatske države i hrvatskog gospodarstva i pravne sigurnosti u Hrvatskoj državi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje je prijava za raspravu uvažene kolege Deneš Šoja. Izvolite kolega zastupniče.
Hvala lijepo potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. S obzirom da sam dobio zadovoljavajući odgovor vezano za primjenu članku 14. gdje se govori o uporabi jezika nema potrebe otvarati raspravu pa zahvaljujem lijepo.
Hvala lijepo. Bilo je kratko. Dalje je za raspravu prijavljena kolegica Mirela Holy. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege, poštovani predstavnici Vlade. S obzirom na to da sam četiri godine radila u Ministarstvu zaštite okoliša pozdravljam ovaj prijedlog zakona kojim se bitno modernizira Zakon o općem upravnom postupku koji je usudila bih se reći i temeljni zakon za funkcioniranje tijela javne vlasti. Stoga smatram da je doista bilo krajnje vrijeme da se zakon koji je možda i bio moderan 1956. godine izmijeni na način da omogući preobrazbu funkcioniranja tijela javne uprave od vladanja prema upravljanju. Nadam se samo da ovaj iznimno važan zakon mijenjamo upravo zbog prethodno spomenutog razloga, a ne kako bismo formalno zadovoljili još jedan od europskih zahtjeva. Surađujući s profesorom Ivanom Grdešićom u Savjetu za politički sustav SDP-a naučila sam da je tradicionalni model vladanja državom u uvjetima globalizacije i europeizacije postao nedjelotvornim i neučinkovitim. Na žalost, upravo taj tradicionalni model s centraliziranošću i hijerarhijom upravnog aparata imamo u Hrvatskoj. Ono što je gore od nedjelotvornosti samog aparata jest pad demokratske kvalitete političkog sustava i otežavanje, pa možda i onemogućavanje održivog gospodarskog razvoja države. Upravo zbog toga institucije poput Ujedinjenih naroda i Europske unije promoviraju implementaciju procesa pretvaranja vladanja u upravljanje, a Hrvatska kao država zainteresirana za uključivanje u Europsku uniju i krug razvijenih demokratskih zemalja mora se promijeniti upravo u tom smjeru kako bi osigurala demokratsku stabilnost i upravljačku kvalitetu, te stvorila pretpostavke za europske i globalizacijske odgovore. Ovaj prijedlog zakona mogao bi biti pravi korak upravo u tom smjeru. Ovdje želim naglasiti kako je Savjet za politički sustav SDP-a pod vodstvom prof. Grdešića još prije nekoliko godina definirao nužne elemente upravljanja za hrvatski politički sustav. To su kao prvo državna učinkovitost, odnosno država koja manje košta, a više pruža, potom uspostava modela države za građane koja podrazumijeva zadovoljstvo građana sa uslugama državne uprave i od državnih servisa promocijom načela profesionalnosti, kvalitete, inovacije i odgovornosti. Reforma državne uprave je nužna, ali samo ukoliko se temelji na stručnoj neovisnosti i odgovornosti. Sljedeći neophodni element za uspostavu modela upravljanja jest vladavina prava koja nam se na žalost u današnjoj Hrvatskoj čini nedosanjanim snom, pa je stoga pravna djelotvornost ključan preduvjet ograničenja korupcije. Kako bi država upravljala, a ne vladala nužno je da i mi ovdje na ovom mjestu donosimo kvalitetnije zakone, odluke i javne politike, jer nepripremljene i kratkotrajne javne politike otvaraju prostor za korupciju i zloupotrebu. Diletantske odluke i pravila slabe kompetitivnosti našeg gospodarstva i unose nestabilnost u institucije tržišta. Sljedeći ključan element upravljanja je racionalna decentralizacija upravljačkih, financijskih i političkih resursa, te sudjelovanje građana u političkim procesima i odlučivanju, a taj se element vezuje uz posljednji a to je pravo na informaciju. Pravo na informaciju naime nije samo pitanje prava, nego i mogućnosti stvarnog demokratskog sudjelovanja građana zbog čega i vladavina postaje nužan uvjet i opravdan zahtjev. Neki elementi neophodni za transformaciju državnog aparata iz modusa operandi vladanja u modu operandi upravljanja ovim su prijedlogom zakona obuhvaćeni. To treba pozdraviti. No ono što iznimno brine jest hoće li se ovaj zakon nakon što ga kroz koji dan i donesemo u 2010. godini kada bude stupio na snagu pretočiti i u praksu. Ovo ne govorim zato što sam zastupnica iz redova opozicije već na temelju dosadašnjeg lošeg iskustva što iz prakse rada u državnoj upravi, što iz uvida u ignoriranje nekih iznimno važnih zakona, a koji se poput Zakona o pravu na pristup informacijama odnose upravo na načine funkcioniranja tijela javne vlasti. Počet ću s prvim problemom, a to je duboko ukreirana praksa nerada i tzv. učestale šutnje administracije u provedbi raznih upravnih postupaka koji čine gro djelovanja većina tijela javne vlasti. Kako sam radila u Ministarstvu zaštite okoliša stekla sam dobar uvid u to kako se radi u tom ministarstvu, a vjerujem da ni u drugim ministarstvima i tijelima javne vlasti nije ništa drugačije, a to je po prilici sljedeći omjer. 40% službenika i službenica se ubija od posla i upravo zbog njihovog rada država koliko toliko i funkcionira, dok oko 60% službenika i službenica u najblažem smislu ne zaradi ni približno čak ni svoju malu službeničku plaću. A ono što je žalosno činjenica jest da je država apsolutno je nemoćna obračunati se s tom epidemijom nerada, a bojim se da će tako ostati i nakon usvajanja ovog prijedloga zakona. Jedna ilustracija ovog modela. U vrijeme dok sam radila u kabinetu ministra, ministar je dao otkaz jednom službeniku koji je radio ili bolje rečeno nije radio upravo na upravnim predmetima. Iako spomenuti djelatnik u godinu dana nije riješio ni jedan predmet Službenički sud donio je odluku kojom je taj neradnik vraćen u ministarstvo na svoj posao. Bojim se da u takvim slučajevima u tijelima javne vlasti ima jako puno, a ni ovaj zakon ne sankcionira, na pravi način ne rješavanje upravnih predmeta ili tzv. šutnju administracije. 30 dana za rješavanje redovitog ispitnog postupka ili 60 dana za posebni ispitni postupak te određenje da nerješavanje predmeta u tom roku znači automatsko odbijanje zahtjeva stranke te mogućnost izjavljivanja žalbe ili pokretanja upravnog spora, čini mi se apsolutno nedostatnim za suzbijanje i borbu s tom famoznom opće raširenom šutnjom administracije. Bojim se da bez uvođenja sankcija za nerješavanje predmeta u nekom razumnom roku neće biti pozitivnih pomaka u ovom smislu. U tom smislu treba spomenuti još jednu ključnu stvar. Usprkos predviđene edukacije osposobljavanja djelatnika i djelatnica koji ili koje rade na ovim poslovima, bojim se da radimo račun bez krčmara jer će predviđenu reformu državne uprave od modela vladanja prema modelu upravljanja raditi isti oni ljudi od kojih neki nisu u stanju riješiti ni jedan upravni predmet godišnje, a to će u svojoj edukaciji usprkos činiti, čini mi se i dalje s obzirom na to da zakonom nisu predviđene nikakve sankcije za nerad. Drugi argument zbog kojeg sumnjam u stvarnu implementaciju ovog zakona, svim njegovim dobrim namjerama i rješenjima usprkos je dosadašnja provedba Zakona o pravu na pristup informacijama kojeg smatram jednim od ključnih zakona za preobrazbu državnog aparata iz vladajućeg upravljačkim. A Izvješće o provedbi tog zakona iz 2007. godine govori kako je Zakon o pravu na pristup informacijama zakon ukras čija je jedina svrha uvjeriti Europsku uniju i UN kako smo demokratska zemlja s visokim stupnjem valorizacije tzv. civilizacijskih vrijednosti društva. Podsjećam, podaci izneseni u tom izvješću su upravo nevjerojatni u smislu broja zahtjeva za pristup informacijama, a to odmah svima onima koji su radili na tim poslovima u tijelima javne vlasti govori kako tu nešto doista bitno ne štima. Izrađivači dokumenta nadležnog i središnjeg državnog ureda za upravu bili su svjesni toga da je brojka od ukupno 3670 zahtjeva za sva tijela javne vlasti alarmantno mala, pa su brže bolje dali nesuvislo objašnjenje kako je razlog velikog pada zaprimljenih zahtjeva u načinima dostupnosti informacija, odnosno da se informacije sada objavljuju na web stranicama, da se organiziraju pressice, da se objavljuju redovita godišnja izvješća itd., itd. Treba li napomenuti, isto je tako i sa Izvješćem o provedbi ovog zakona za prošlu, odnosno 2008. godinu. Ovakve alarmantno niske brojke zahtjeva ukazuju naravno da vladajući već nekoliko godina provode smišljenu politiku zatvaranja tijela javne vlasti od građana, medija i zainteresirane javnosti te da HDZ i partneri ovaj zakon smatraju nevažnim i besmislenim dokumentom i običnom smetnjom. Ono što želim reći jest da provedba Zakona o pravu na pristup informacijama govori o drastičnom padu demokratskih standarda te sve većom zatvaranju netransparentnosti rada tijela javne vlasti u posljednjih nekoliko godina. Stoga usprkos svim dobrim stranaka novog i moderniziranog Zakona o općem upravnom postupku, ne vjerujem da u vladajućoj garnituri postoji istinska želja za preobrazbom državnog aparata iz modusa vladanja u modus upravljanja i nadam se samo da će me vrijeme demantirati. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. Dalje slijedi rasprava uvaženog kolege koji se prijavio, kolega Ivo Grbić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Podsjetio big da ne Zakon o općem upravnom postupku preuzet kao savezni zakon u Republici Hrvatskoj 1991. godine, a donijet je rekao bih davne 1956. godine po uzoru na austrijski Zakon o upravnom postupku i Zakon o izvršenju iz 1930. godine kao i prijašnji starojugoslavenski Zakon o općem upravnom postupku iz 1930. godine. Svakako da novo društveno okružje, a imajući u vidu do sada neznatne izmjene i dopune Zakona o općem upravnom postupku iziskuje potrebu njegove modernizacije i cjelovite reforme posebno ako se ima na umu novi europski standardi javne uprave i snažan razvitak informacijsko-komunikacijske tehnologije koje su demokracije suvremenih zemalja Europe davno razvili. Temeljni cilj reformi je jačanje upravnih kapaciteta do razine na kojoj će javna uprava biti u stanju učinkovito provoditi domaće zakonodavstvo i pravnu stečevinu Europske unije, odnosno usmjeriti javnu upravu prema građanima, poduzetnicima i društvu u cjelini, a što je i glavno obilježje reforme javne uprave temeljeno na Strategiji reforme državne uprave za razdoblje 2008./2011. godine koji je Vlada donijela u ožujku 2008. godine. Prijedlog ovog novog ZUP-a na moderniji i suvremeniji način uređuje veći broj pravnih instituta, a po brojnim predloženim novim rješenjima slijedi zakone o općem upravnom postupku razvijenih demokracija. Uvođenjem u zakon instituta jedinstvenog upravnog mjesta, omogućuje se građanima da putem komunikacije sa samo jednim tijelom javne vlasti dođu do rješenja, odnosno upravnog akta čije donošenje zahtijeva djelovanje nekoliko javno-pravnih tijela. Realizacija samog načela sve na jednom mjestu kroz institut jedinstvenog upravnog mjesta sukladno je s tendencijama u pravilu Europske unije koje nastoji umanjiti upravne zapreke i pojednostavniti postupak i kontakt građana i poslovnih subjekata s javno-pravnim tijelima. Nadalje, novi ZUP omogućuje korištenje suvremenih dostignuća informacijsko-komunikacijske tehnologije u upravnom postupku. Definicijom upravne stvari odnosno njenim jasnim određenjem i prihvaćanjem sadržajne, a ne formalne definicije upravnog akta povećava se razina zaštite prava stranaka obzirom da do sada veliki broj pojedinačnih predmeta nisu bili jasno određeni kao upravne stvari, odnosno kao druge radnje javno-pravnih tijela. Važna novina u hrvatskom upravno-pravnom sustavu je institut upravnog ugovora. Institut upravnog ugovora otvara mogućnost da se u zakonima iz određenih upravnih područja omogući dopuna, odnosno razrada upravnog akta, odnosno rješenje upravnim ugovorom sklopljeni između javno-pravnih tijela i stranke, ali svakako pod posebnim uvjetima i na način utvrđen posebnim zakonom. Novi ZUP uredio je mogućnost sklapanja upravnog ugovora o izvršenju prava i obveze utvrđenih u rješenju kojim je riješena upravna stvar, njegovu buduću ništavost, uvjete izmjene i raskida ugovora radi bitno izmijenjenih okolnosti, kao i neke druge opće odredbe o upravnom ugovoru nužne za njegovu buduću jedinstvenu primjenu. Također novi ZUP na odgovarajući način uvažava sve popularnije oblike javno-privatnog partnerstva kao i situacije u kojima subjekti izvan sustava javne uprave obavljaju djelatnost javnih službi. I kod uređenja pravnih lijekova došlo je do značajnih izmjena u odnosu na postojeće stanje. Naime, iako je broj pravnih lijekova sveden na najmanju moguću mjeru, novi pristup uređenju materije upravnog postupka pokriva sve bitne situacije koje su bile pokrivene prijašnjim sustavom redovnih i izvanrednih pravnih lijekova. Uveden je potpuno novi institut prigovor, putem kojeg građani imaju mogućnost pravne zaštite u mnoštvu slučajeva koji ne rezultiraju donošenjem drastičnog upravnog akta, ali su pak važni za … [[Govornik se ne razumije.]] njihovih građanskih prava. Novi Zakon o općem upravnom postupku na suvremen način uređuje dostavu, posebne oblike dostave, situacije u kojima je obvezna osobna dostava i druga slična pitanja. Interesantna novina u pogledu dostave mogućnost elektronične dostave radi ubrzanja postupka. Sve ovo ima za svrhu pojednostavljenja postupka dostave i omogućavanje da se u određenim situacijama dostava obavlja korištenjem sredstava i formacijsko-komunikacijske tehnologije. U pogledu troškova, novi ZUP propisuje da redovne troškove postupka snosi javno-pravno tijelo, nadalje, sadrži i odredbe o troškovima, nagradama ili naknadi za rad vještaka, prevoditelja, tumača, svjedoka, odnosno drugih osoba koje sudjeluju u upravnom postupku a isto tako predviđa i mogućnost da javnopravno tijelo može osloboditi stranku plaćanja troškova ako utvrdi da stranka ne može snositi troškove bez štete za vlastito uzdržavanje ili uzdržavanje svoje obitelji. Isto tako novi Zakon o općem upravno postupku jasno određuje uvjete izvršnosti upravnog akta, određuje tijela nadležna za izvršenje te utvrđuje načelo razmjernosti u izvršenju. Posebno se uređuje institut izvršenja putem trećih osoba, te prisilnog izvršenja putem novčanih kazni kao i druga pitanja vezana uz izvršenje sve do izvršenja rješenja neposrednog pristanka. Svakako da za uspješnu primjenu odredaba ovog novog ZUP osim edukacije, odnosno pripreme službenika za kvalitetno i učinkovito vođenje upravnog postupka i rješavanje upravnim stvarima u primjerenom roku do stupanja na snagu zakona od iznimne je važnosti i reformiranje sustava sudske kontrole upravnih akata. Za očekivati je da će uskoro Hrvatskome saboru biti upućen Prijedlog zakona o upravnim sporovima, jer upravno sudovanje značajno je za kvalitetnu provedbu novog ZUP-a i predstavlja snažan faktor usklađenja i jedinstvenosti upravne prakse. Zbog svega navedenog, a vjerujući da će predlagatelj prihvatiti mišljenja i prijedloge, odnosne amandmane matičnih saborskih odbora, podržavam donošenje novog Zakona o općem upravnom postupku. Hvala.
Hvala kolega Grbić. Slijedi rasprava uvaženog kolege Damira Sesvečana. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa prije svega reći ću dakle da Zakon o općem upravnom postupku je nedvojbeno najvažniji zakon po kojem postupaju i rješavaju u upravnim stvarima državna tijela, tijela jedinica lokalne i područne samouprave i pravne osobe koje imaju javne ovlasti u okviru svog djelokruga, utvrđenog dakle, zakonom, a zakon ih definira kao javno pravna tijela. Za vladavinu prava i funkcioniranje pravne države općenito iznimno je značajno pravilno i zakonito postupanje javnopravnih tijela u rješavanju upravnih stvari a dobro uređen upravni postupak, jamstvo je donošenja pravilnik i zakonitih upravnih akata. Želim naglasiti da se ovim Zakonom o općem upravno postupku između ostaloga usklađuje domaće zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije, te da je njegova izrada podržana sredstvima programa Europske unije CARDS 2003. potpora reformi javne uprave i državne službe. A upravo je reforma javne uprave uz reformu pravosuđa i borbu protiv korupcije označena kao jedna od najbitnijih, dakle, jedna od najbitnijih područja za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji. Ponoviti ću kako je, što je već i rečeno i u obrazloženju navedeno kako je važeći Zakon o općem upravnom postupku, donijet '56. godine a u hrvatski pravni poredak preuzet je 1991. a sve ovo vrijeme se nije mijenjao, osim što se odlukom Ustavnog suda, što su ukinute dvije odredbe članka 209. U odnosu na to vrijeme, novi politički, pravni i gospodarski sustav u Republici Hrvatskoj usmjeren je na usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije i uvjetuje donošenje novog, sastavnijeg, modernijeg ali jednostavnijeg Zakona o općem upravnom postupku koji će korespondirati sa hrvatskom pravnom tradicijom ali i naravno sa standardima Europske unije. Vezano uz donošenje ovog zakona također držim važnim reći kako je Vlada Republike Hrvatske svojom strategijom reforme državne uprave za razdoblje 2008. do 2011. donjetoj u ožujku prošle godine upravo odredila smjer u kojem će se ta reforma provoditi. To je citirati ću usmjerenje javne uprave prema građanima, poduzetnicima i društvu u cjelini. Konstatacija da javna uprava treba biti servis građanima, da se građanin na neki način stavlja dakle, u ravnopravan položaj u odnosu na javnu upravu kroz određeni oblik suradnje misao je vodilja u reformi javne uprave izražena i u programu Vlade Republike Hrvatske za mandat 2008. do 2011. godine. Tijekom izrade ovoga zakona, same dakle, zakonodavne procedure od prvog čitanja pa do danas bilo je puno rasprava, najveći broj prijedloga i sugestija uvršteno je u ovaj konačni prijedlog. A svakako predlagatelj bi trebao uzeti u obzir i primjedbe i prijedloge radnih tijela Sabora koji će zasigurno još dodatno poboljšati sam tekst zakona. U svakom slučaju danas je pred nama vrlo kvalitetan Zakon o općem upravnom postupku sa institutima i rješenjima važnim za zaštitu pravnih interesa građana koja određuju javnu upravu kao javni servis. U tom smislu najznačajnijim novim institutom koji se uvodi ovim Zakonom, držim upravni ugovor. On naglašava upravo tu novu ulogu građana gospodarskih i naravno i drugih subjekata u odnosu spram javne uprave koji bi trebao doprinijeti smanjenju birokratizma i dati veći stupanj pravne sigurnosti građanima i svim ostalim strankama u postupku. Značajna novina ovog zakona koju držim vrlo značajnom, stvaranje je pravnih mogućnosti za korištenje suvremenih dostignuća informacijsko komunikacijske tehnologije u upravnom postupanju. Poseban naglasak u zakonu stavlja se na situacije kada određeni subjekti izvan sustava javne uprave obavljaju djelatnosti javnih službi, te na potrebu njihove kontrole od tijela javne vlasti. Spomenut ću i odredbe koje se odnose na pravne lijekove gdje dolazi do reduciranja redovnih i izvanrednih pravnih lijekova, ali istovremeno i širenje broja upravnih djelatnosti koji su njima pokrivene. Također ću naglasiti kako se u odnosu na prvo čitanje, ovim Konačnim prijedlogom zakona uređuju i novi instituti kao što se uređuju i uvode, dakle kao što su načela zaštiti prava stranaka i službene uporabe jezika i pisma, načela pomoći stranci itd. Dakle, tu su i neki od razloga zbog kojih ću podržati donošenje ovog Zakona o opće upravnom postupku. Hvala.
Hvala lijepo. I posljednja prijava za pojedinačnu raspravu, kolegica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Evo, puno je toga danas rečeno o ovome rekla bih prevažnom postupovnom zakonu uz Zakon o parničnom postupku, Zakon o kaznenom postupku i Zakon o upravnom postupku. Gotovo je ovaj zakon unison podržan u raspravi i zaista ne bi imalo smisla ponavljati sve. Ali želim reći da ću svakako podržati donošenje ovoga zakona. Također želim reći da Hrvatska ima upravno postupovnu tradiciju i stoga ovaj zakon zapravo neće biti revolucija, već će biti zapravo evolucija i donijet će, odnosno donosi niz poboljšica u cilju postizanja učinkovitog upravnog postupka, transparentnog postupka koji će očuvati ravnotežu između zaštite javnog interesa i osiguranja zaštite prava i sloboda svakog građanina. Nije na odmet ponoviti da se radi o izuzetno važnoj materiji. Na žalost, evo i danas smo čuli nekoliko puta da u Hrvatskoj ima malo upravnih stručnjaka kako praktičara, tako i u znanstvenom području, a ja bih rekla da je posljedica tog dugogodišnjeg zapostavljanja područja uprava, kako upravnog postupka, pa rekla bih i upravnog sudovanja, jer je uprava dugo godina bila doživljavana kao nešto otuđeno, neko birokratsko leglo, područje na koji su odlazili naši kolege pravnici ili oni prvostupanjski pravnici koji nisu uspijevali u pravosuđu, u gospodarstvu, pa su onda završili u upravi. Naprotiv, u zapadno europskim zemljama uprava je visoko cijenjena služba. Samo su najizvrsniji studenti dobivali priliku da se zapošljavaju i da napreduju na službeničkoj ljestvici i da dođu do visokih upravnih položaja. Ne smetnimo s uma koliko je ovo važno. Puno svi govorimo o sudačkoj dužnosti, o sucima, a vrlo malo govorimo o tome o kako važnim stvarima se rješava u upravnom postupku, vrlo malo govorimo o državnim službenicima, činovnicima koji to rješavaju, a rješavaju o imovinsko pravnim odnosima, o izvlaštenjima, o povratu imovine po Zakonu o povratu, o carinskim i poreznim predmetima, u prvima iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, građevinske lokacijske dozvole, zaštita okoliša itd. dakle sve izuzetno važna područja za građane. Upravo svjesna važnosti državne uprave i za stanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda, ali svakako i za razvoj gospodarstva u opžujku 2007. donijeta je Strategija reforme države uprave kojom je predviđeno niz mjera za modernizaciju i poboljšanje uprave u svjetlo naravno očekivanja i građana i gospodarstva i tradicije suvremene demokracije u koju svakako spada i Republika Hrvatska, a koja javnu upravu i državnu upravu podrazumijeva kao servis građana, pomoć i osiguranje za ostvarivanje njihovih prava, a ne nikako kao polugu vlasti koja će se nekome možda smilovati i nešto dati, a nekoga će drugoga kazniti i osporiti mu pravo. Stoga ja podržavam donošenje ovoga zakona i možda samo da se osvrnem na nekoliko novina, ne želeći ponavljati. Prije svega vidimo da je ovaj zakon skraćen da tako kažem, da ima stotinjak odredaba manje, što ni u kom slučaju ne znači da je on sadržajno sužen, već da je dobio jedan moderniji, sistematičniji i jednostavniji izričaj što je dobro. Dobro je također novina kojom se opterećuje čelnike upravnih tijela, da moraju stajati, potpisivati zapravo svaki akt ili rješenje koje donese to upravno tijelo, već se to prepušta ovlaštenim osobama, službenim osobama i time se doprinositi profesionalizaciji, ali svakako i odgovornosti državnih službenika. Naravno, pri tome je izuzetno važe da se permanentno i stalno procjenjuju korupcijski rizici i da se donose mjere za njihovo sprečavanje. Pa u tom kontekstu evo, da ne bi ostalo ovdje je danas pročitan kodeks koji je vrijedio za vrijeme Marije Terezije, a ja bih rekla da treba imati na umu, ne u ovom zakonu, ali evo u Strategiji suzbijanja korupcije, da jedno cijelo poglavlje se odnosi na korupcijske rizike i mjere za njihovo sprečavanje u državnoj upravi, pa jednako tako onda evo i tu čitamo u studenom 2006. odnosno u 2006. donijet je kodeks za državne službenike. Osnovan je odjel za etiku u Središnjem uredu državne uprave, pa je predviđeno i osnivanje etičkog povjerenstva u kojem su predstavnici državnih službenika eksperata, sindikata Hrvatskoga sabora, sve na tragu toga da ono što jest u zakonu propisano da bude na etičan način i do kraja poštivano i provedeno u praksi. Također je dobra norma i odredba o eksplicite izraženoj generalnoj primjeni ovoga zakona u svim upravnim stvarima, a da se samo kao izuzetak pojedina pitanja u pojedinim upravnim područjima kada je to nužno i kada to nije u suprotnosti sa temeljnim odredbama ovog zakona, onda može propisati i drugačiji postupak. Također je dobra primjena ovog zakona na širi krug obzirom na privatizaciju, liberalizaciju u službama, u javnim službama, obzirom na agencije, na privatno pravne osobe sa javnim ovlastima. To je dobra odredba, kao i proširenje ovoga zakona na sklapanje upravnih ugovora što je daljnji doprinos transparentnosti, ali rekla bih i približavanje partnerskom odnosu države i građana u rješavanju u upravnim stvarima. I možda na kraju nešto o jedinstvenom upravnom mjestu što držim izuzetno važnom novinom u ovom zakonu koja je sigurno napredak u odnosu na ostvarivanje prava građana. Dobro je zamišljeno, dobro piše, samo ja evo postavljam pitanje koje je osiguranje građana da će se ovo zaista i dogoditi, dakle da za ostvarenje nekog prava stranka, ako je stranka si potrebno voditi više upravnih ili drugih postupaka da će joj se omogućiti na jedinstvenom upravnom mjestu da podnosi sve zahtjeve. Koje su mjere, i instrumenti da to bude zaista tako i sada to povezujem sa onim člankom 47., famoznim, stavkom 2. koji kaže da je službena osoba pribavit će po službenoj dužnosti podatke o činjenicama o kojima službenu evidenciju vodi javno pravno tijelo kod kojega se vodi postupak, odnosno drugo javno pravno tijelo ili sud. Ovo, naglašavam, nije novina. Ovo je i do sada bilo u zakonu, a čuli smo kolegu Lesara, čuli smo druge zastupnike. Mi znamo kao građani na kraju krajeva koliko puta i gotovo da je čudo izuzetak, da je upravno tijelo tako i postupilo, a u zakonu je pisalo. I stoga ja još jednom, jedanputa zapravo apeliram, možda nije moguće zakonom propisati, ali svakako u provedbi ovoga zakona da se zaista građanima omogući da ono što piše bude i provedeno. I evo na samome kraju još jedanputa oko definicije upravnoga akta, ono što smo evo i na odboru zaključili, ja mislim da zaista nije sasvim na jasan i nedvosmislen način razgraničen taj pojam i da bi moglo u praksi biti opet nedoumica oko pojma upravnog akta i akta vladanja i ne znam, nisam sigurna da će baš samim izmjenama kako smo evo čuli u Zakonu o upravnim sporovima to biti potpuno riješeno i da će se izbjeći nedoumice u primjeni. No evo i to je jedan razlog zašto bi bilo dobro da zajedno raspravljamo o oba ova zakona, ali vidjet ćemo što će se dogoditi. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo dvije prijave za repliku. Najprije uvaženi kolega Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo uvaženoj kolegici bi replicirao u onom dijelu njezine rasprave kada se dotakla definicije upravnog akta i upravnog tog članka 2. Dakle, što to upravni akt je po svojoj definiciji i po sadašnjoj odredbi zakona kakvu ćemo situaciju imati u praksi. Po mom mišljenju isto tako definicija je dobra, ali je preširoka i da se preširoko tumačiti i mislim da smo propustili priliku ili upravo propuštamo priliku da jednom negativnom definicijom, dakle što to upravni akt nije otklonimo sve one situacije kojom se mogu pojaviti kada smo u dvojbi da li je nešto upravni akt ili nije. Isto tako razmišljanja u smislu da će se to otkloniti donošenjem Zakona o upravnim sporovima i da ćemo u tom članku u Zakonu o upravnim sporovima razriješiti ove dvojbe malo sumnjam u ta rješenja jer je upravo ovo mjesto gdje definiramo i možemo definirati pa i negativnu definiciju dakle samog upravnog akta, a naravno da bi onda rješenja i Zakon o upravnim sporovima samo poboljšavala onu situaciju koju želimo izbjeći ili regulirati na pravi način. Naime, upravo Zakon o općem upravnom postupku treba imati definiciju, kvalitetnu definiciju što to upravni akt je. Ne samo radi upravnog akta, nego i svega onoga što iz te činjenice proizlazi u smislu pravne zaštite, mogućnosti, dakle izjavljivanja pravnih lijekova. Ako ostavimo ovakvu formulaciju i nadalje ćemo imati situacije dvojbe, dvojbe da li je nešto upravni akt i onda dovesti pa i ljude i cjelokupni sustav u tu situaciju koja nije u krajnjoj liniji dobra. Nije dobra i mislim da smo sada svi skupa, trebamo još uložiti malo energije, malo napora da tu situaciju otklonimo, možda i prije nego što Zakon o upravnim sporovima uđe u saborsku proceduru, a naravno da se sa kolegicom Anom i svima onima koji su ovu stvar komentirali na način i raspravljali da upravo i Zakon o općem upravnom postupku i Zakon o upravnim sporovima treba sagledavati kao jednu cjelinu i zapravo u isto vrijeme raspravljati u istim ili sličnim institutima da takva razmišljanja naravno podupirem. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor. Nema potrebe. Ima također prijava za repliku kolega Mondekar. Izvolite.
Poštovana kolegice, poštovani potpredsjedniče. Kada ste pričali o upravi spomenuli ste i državnu upravu i školovanje u upravi. Znači ovo nije vezano za upravni spor, ali vjerojatno ste upoznati sa francuskim primjerom, vjerojatno sa francuskim primjerom, sa strasbourskom školom koja radi, zapravo školuje vrhunske ljude za upravu u jednoj državi poput Francuske i vjerojatno ste svi upoznati sa načinom na koji onda oni i napreduju u službi kroz ispite znanja, konkretne ispite znanja u upravi, do samog vrha gdje nešto što je bio pandan našem državnom tajniku se zapošljava pa čak i kroz javne nastupe i televizijske duele gdje onda se bolji zapošljava u određenom ministarstvu gdje to i građani prate i gdje se zaista vrhunski stručnjaci zapošljavaju. Kad ste već spomenuli u upravi, i kad se spominjala državna uprava, onda treba jasno reći kad ćemo mi prijeći na takav model onda ćemo imati zaista i daleko, daleko kvalitetniji sustav i biranja državnih tajnika koji u ovom trenutku na žalost ponekad su i izvrsni, a ima onih koji se biraju vezano za određeno popunjavanje kvote ili ne znam na koji drugi način. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, uvažena kolegica Lovrin. Izvolite.
Poštovani kolega zastupniče, ja sam raspravljala o prijedlogu zakona, nisam pričala, ali dobro. Dakle, kao prvo, državni tajnik je državni dužnosnik, a nije državni službenik. Ako sam dobro shvatila da ste govorili o državnom tajniku. No, evo ja sada čitam, kao što sam već rekla da je donijet etički kodeks, etičko povjerenstvo, također u cilju jačanja profesionalnosti državnoj upravi kao preduvjet za sprječavanje korupcije, posebna pozornost poklanja se postupku prijama u državnu službu, napredovanju, usavršavanju, ocjenjivanju, nagrađivanju državnih službenika, Zakonom o državnim službenicima, Uredbom o raspisivanju i provedbi javnog natječaja, internog oglasa, u državnoj službi detaljno je propisan postupak prijama u državnu službu. U dvije godine primjene zakona i uredbe postignut je daljnji napredak u usklađivanju politike izbora službenika. Uvedeni su objektivni kriteriji za izbor kandidata koji uključuju provjere ispunjavanja formalnih uvjeta, testove znanja, vještina, sposobnosti te razgovor sa natječajnom komisijom, postupak ocjenjivanja propisan je Zakonom o državnim službenicima itd., itd..
Hvala lijepo. I ovime smo raspravu iscrpili. Zaključno u ime predlagatelja javio se državni tajnik, gospodin Pičuljan. Izvolite tajniče.
Zahvaljujem svima na ovoj uistinu već dva sata dugoj i vrlo podonosnoj raspravi. Takve su bile i rasprave na odborima i zahvaljujem na podršci svim klubovima koji su u načelu a i u svim gotovo svim rješenjima podržali ovaj novi, ovaj propis koji će uskoro biti donesen. Ono što, ja bih htio odgovoriti ukratko u 5, 6 minuta svim zastupnicima, svakom zastupniku koji je danas dao svoj obol ovoj raspravi. Ono što je sasvim sigurno teško i što je predlagatelj nije uspio ali pitanje je da li se radi o materiji ovoga zakona jest definirati akte vladanja. Taj, ovdje je predlagatelj se zadržao na definiranju čak i upravnoga akta, nego upravne stvari a to znači rješavanje u upravnome postupku. Sigurno je da ćemo kroz promjene Zakona o upravnim sporovima riješiti dvojbu članka 66. i dvojbu da upravno sudske zaštite u odnosu na akta vladanja neće biti ali pitanje je da li ćemo riješiti, da li će upravno, da li će biti bilo kakve sudske zaštite vezane uz akte vladanja. To je pitanje koje uopće nije tako jednostavno, tog uopće jednostavno riješiti, negativna definicija u ovom smislu bila bi možda moguća ali ona bi vjerojatno ispustila jedan dio rješenja kod definiranja upravnog akta, zbog toga predlagatelj nije išao ovo stvarno dubiozno, teško rješenje i mislim da će praksa pokazati da smo tu bili u pravu. Konzultirali smo najbolje ustavno pravne stručnjake i upravno pravne stručnjake. Ono što je bitno, što ste većina vas govorili a to je povezivali ste ovaj zakon, ovaj procesni instrumentarij za djelovanje uprave sa stanjem u državnoj upravi. O tome nekoliko samo nekoliko riječi ali i načelna primjedba. Ovaj zakon će sasvim sigurno biti dobar, kvalitetan instrumentarij poslovanja uprave, postupanja uprave, ubrzanja postupaka koje uprave čini ali za poboljšanje stanja u državnoj i u javnoj upravi trebati će intervencija i o tome su mnogi zastupnici govorili u zakonodavstvo ali trebati će intervencija i u, trebati će dugotrajna praksa razvijanja merid sustava u Republici Hrvatskoj što se tiče i zapošljavanja u prijem u državnu službu i napredovanja u državnoj službi. O tome bi se moglo puno govoriti, nije vrijeme ni mjesto da se sada otvara i ovo pitanje koje je ustvari više vezano uz službeničko pravo i u službeničko zakonodavstvo. Ono vezano uz primjedbe Kluba zastupnika HNS-a koji je potporio ovaj zakon, mislimo da će se ova nedovoljna razrađenost, jedinstvenom upravom mjesta upravo je Odbor za zakonodavstvo dopunio rješenje, dopunio je naš prijedlog sa amandmanom i time definirao obvezu uspostavljanje jedinstvenoga mjesta u svakom javnopravnom tijelu. Elektronska komunikacija je nama se čini vrlo dobro otvorena ovim zakonom, ona ne može do kraja biti regulirana Zakonom o općem upravnom postupku, Uredba o uredskom poslovanju i niz posebnih zakona dopuniti će i mogućnost elektronske komunikacije u upravi. U svakom slučaju ona će biti omogućena na zahtjev stranke, po izričitom zahtjevu stranke, na zamolbu stranke ili kada je to zakonom dozvoljeno. Mislimo da je to u ovom trenutku dovoljno i da to odgovara potrebama i stvarnom stanju uprave i dovoljno elastično da ovu mogućnost elektronske komunikacije razvije i dalje. Oko svrhe upravnog ugovora ne vidim kolegu, ali to se može diskutirati, mi smo birali između dva modela, vrlo oprezno smo izabrali francuski model modificiran na hrvatski način, imajući iskustva u hrvatskome koncesijskome pravu, hrvatskom pravu javnoga privatnoga partnerstva. I rekli smo bolje je u ovom trenutku biti relativno oprezniji ući i posebnim zakonodavstvom razraditi materiju upravnih ugovora. Vjerujte upravnim ugovorima se u državi Hrvatskoj nitko sustavno i doktrinarno ne bavi. Prema tome, čini nam se da je ovaj model za Hrvatsku sada dobar. Ako praksa pokaže da možemo biti i više otvoreniji i ići sa rješenja potpunog supstituiranja akta sa ugovorom praksa će to donijeti i regulirati će i posebnim, ali onda i intervencijom u ovaj zakon. Inače pitanje je bilo i … [[Govornik se ne razumije.]] pitanje materija upravnih ugovora ne mora uvijek biti i nije uvijek regulirana Zakonom o općem upravnom postupku. Tako da smo, ovdje smo napravili taj iskorak koji je u ovom trenutku čini nam se bio dostatan. Kod onoga što je htio Klub zastupnika HDZ-a upozoravanje na značaj i odnosno jednu razgranatu praksu posebnoga zakonodavstva i specijalističkih popisa upravo ukazuje da ovaj, da će se i mi mislimo da je to najbolje riješiti, amandmanom je išao u Odbor za zakonodavstvo koga ćemo mi prihvatiti da Vlada ustvari zaključkom obveže tijela državne uprave da krenu u preispitivanje svih ovih posebnih postupaka i vjerojatno će jedan veliki niz njih otpasti, time će ovo postati stvarno Zakon o općem upravnom postupku, znači opće pravilo za većinu upravnih područja. Oko, bilo je puno govora, kolega Lesar, zastupnik Lesar je govorio o, broj, niz, otvorio je nekoliko pitanja vezano uz šutnju administracije. Moram reći da sve odgovore koje on nije našao u zakonu, svi stoje u zakonu. Zakon je ponudio instrumentarij za šutnju u administraciju, utvrdio rokove od 30, 60 dana, utvrdio rokove prvostupanjskog rješavanja, drugostupanjskog rješavanja i na taj način pravno riješio stvar. I to je, a same anomalije koje postoje u upravi rješavaju se i drugim instrumentarijem, instrumentarijem stegovne odgovornosti o kojoj je netko ukazivao da je ona nedostatna a instrumentarijem dizanja kvalitete same uprave a ne procesni zakon ovdje može učiniti ali ne može riješiti, može učiniti puno, ne može stvar riješiti do kraja. Evo ono što je isto tako upozorio i kolega Josipović, jedna generalna predmnijeva usvajanja zahtjeva stranke koja bi bila u ovom propisu uređena, ustvari on upozorava i dobro upozorava, u ovom trenutku u Hrvatskoj nije moguće, zbog toga upućujemo na posebno zakonodavstvo i kažemo u području znanosti, ta predmnijeva neće biti propisana, u području zakladnoga prava, zaklada prava, udruga prava nekih drugih rješenja, ustvari imat ćete tu pozitivnu predmnijevu koja će ustvari ići in favorem stranki u slučaju šutnje administracije. Kolega Leko je spomenuo između ostaloga i to je uvažena zastupnica Lovrin spomenula, članak 47. Pribavljanje dokumenata po službenoj dužnosti. Jasno je da ta obveza postoji i pod sadašnjim rješenjima, postojat će i kasnije. Važno ju je oživotvoriti, no ja se nadam da će ovaj pravni instrumentarij i dobar upravni instrumentarij, poboljšan sada novim rješenjima, početi u sve većoj mjeri primjenjivati. I imamo sankcije kada se to ne čini. Normalno, odmah se otvara pitanje da li je naše službeničko pravo, službeničko stegovno zakonodavstvo tako dostatno da bi jednostavno odgovorilo na pitanje nepostupanja, neuvažavanja prava građana koje oni imaju i po Zakonu o općem upravnom postupku. Tu će vjerojatno trebati značajno intervenirati. Kod šutnje administracije ponovo kažem, kada je ona opravdana 30 dana, kad je ona neopravdana drugostupanjsko tijelo samo rješava stvar ili daje samo 15 dana za rješavanje tijelu prvoga stupnja. Prema tome, bitno unapređenje u odnosu na sastav rješenja. Nema kolege Leke, ali posebni državni stručni ispit je riješen tako da je njegov amandman više praktički konzumiran i prihvaćen je na način da se taj posebni državni stručni ispit ne traži, nego će se krenuti u sustav edukacije. A oko edukacije, ne vidim ni zastupnicu gospođu, mislim da se zove Holy, ne treba imati bojazan da će edukaciju obavljati oni koji ne znaju ili oni koji su do sada na neki način krivo primjenjivali propise. To jednostavno nije točno. Vrlo malo imate stručnjaka u ovom području i u ovom području će biti uključeni najbolji stručnjaci u edukaciji državnih i javnih službenika. Mi jednostavno imamo oskudne resurse i mi ćemo ih znati koristiti. Mislim da je vrlo dobar primjer bio u konačnici i rad na ovome zakonu. Sva druga pitanja su išla u stvari in favorem za rješenja koja je predlagatelj ponudio i nama se čini da smo ponudili jedan bolji, kvalitetniji instrumentarij za postupanje javno-pravnih tijela. Nije savršen, on će se dograđivati, ali mislim da velikih intervencija, ja se nadam da velikih intervencija ovaj zakon neće biti. Praksa će donositi poboljšice, ali velike intervencije, sustavni načine gotovo sigurno neće. I ono što je, ponovo podcrtavam i što ukazuje na značaj upravnoga prava koje jako malo ljudi bira za karijeru, je to da je europsko pravo o kojem se tako puno govori, dominantno europsko upravno pravo pa upravo će i ulazak u Europsku uniju zahtijevati puno veću edukaciju i puno veću, ja bih rekao, specijalizaciju ljudi u upravnome pravu, a onda u europskome upravnom pravu. Tako ćemo živjeti onda u Europskom upravnom prostoru, a ja se nadam da ovaj zakon sigurno neće odmoći, a nadam se da može pomoći. Zahvaljujem vam i na amandmane ćemo se očitovati u petak i mislim da su oni gotovo svi prihvatljivi. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti. Raspravu smo završili.
Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku. Amandmane je podnio zastupnik Josip Leko, zastupnica Milanka Opačić, Odbor za zakonodavstvo i zastupnik Ivo Josipović. Državni tajnik Zoran Pičuljan, molim očitujte se o amandmanima.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče.
A prvo ćemo imati amandmane Odbora za zakonodavstvo. Amandman 1. na članak 9.?
Gospodine predsjedniče, prihvaćamo sve amandmane Odbora za zakonodavstvo, osim dijelom amandmana broj 5. kojega bi prihvatili u sljedećoj … [[Govornik se ne razumije.]] Amandman 5., u članku 23. stavak 2. mijenja se i glasi: u javno-pravnim tijelima službena osoba koja vodi postupak ili rješava o upravnim stvarima mora imati odgovarajuću stručnu spremu, potrebno radno iskustvo i položen državni stručni ispit. Stavak 3. briše se. Dosadašnji stavak 4. postaje stavak 3. Na taj način svi zaposlenici i svi koji rade na tim poslovima moraju u javno-pravnim tijelima, ne samo u državnim tijelima moraju imati položen državni stručni ispit, a ne posebni državni stručni ispit … [[Govornik se ne razumije.]]
Predsjednik odbora?
Prihvaća se formulacija.
Prihvaćen je taj amandman u izmijenjenom obliku. I ovi amandmani Odbora za zakonodavstvo postaju sastavni dio zakona. Amandman zastupnika Josipa Leke?
Na taj način praktički kroz odgovarajuću izmjenu Odbora za zakonodavstvo, prihvaćanje amandmana Odbora za zakonodavstvo, praktički ovaj amandman postaje nepotreban i ne znam da li, nema potrebe ga više regulirati, nestaje taj članak 171. i eto, to je to. Ne prihvaćamo ali zastupnik ga može povući jer nema više, nije predmet … [[Govornik se ne razumije.]]
Kolega Leko, izvolite.
Povlačim amandman.
Hvala vam lijepa.
Povučen. I gospođe zastupnice Milanke Opačić.
Djelom prihvaćamo amandman gospođe Opačić i to na način da se u članku 64. dodaje stavak 8. koji glasi: "Kad je svjedok maloljetna osoba saslušat će se uz prisutnost zakonskog zastupnika." Mislimo da na ovaj način obuhvaćamo sve moguće situacije kada je maloljetna osoba u raznim upravnim postupcima pred raznim upravnim tijelima može biti svjedok, recimo u školskome dijelu ili školskom pravu i nečemu drugom. Eto, to je naše obrazloženje.
Može kako kaže kolegica Opačić. Dakle, amandman u ovom promijenjenom obliku je prihvaćen. Postaje sastavni dio zakona. Amandmani gospode zastupnika Ive Josipovića. Amandman 1.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 2.
Prihvaća se ali u promijenjenoj verziji koja bi glasila: "Dopuna članka 86. stavka 5. na način da se iza riječi: "pretincu" dodaju riječi: "ili ako toga nema na vratima ili drugom za primatelja vidljivom mjestu".
Suglasan kolega Josipović? Suglasan. Dakle, amandman prihvaćen u ovom promijenjenom obliku. Amandman 3.
Amandman 3. je ustvari sada konzumiran kroz izmjene Odbora za zakonodavstvo i riješen tako da nema ga potrebe prihvatiti, on je gotovo u jednakom izričaju riješen.
Hvala lijepo. Amandman povučen. Amandman 4.
Amandman 4. djelomično prihvaćamo i to na način da se usvaja predložena izmjena riječi: "ništav" u riječ: "ništetan" u dijelu zakona kojim je regulirano pitanje ništavosti upravnih ugovora na način da se u nazivu i odredbi članka 152. riječi: "ništav" zamjenjuju riječju: "ništetan" u odgovarajućem padežu. Mislim da je to nepotrebno.
Amandman povučen. … [[Upadica se ne čuje.]] Prihvaćen je u izmijenjenom obliku. Dobro. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o općem upravnom postupku. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 109 glasova donijet Zakon o općem upravnom postupku zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Točka 4. je - Konačni prijedlog zakona o nedopuštenom oglašavanju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 280 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili smo poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, sukladno 164. članku Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za gospodarstvo. Izvješća smo primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predstavnica predlagatelja je državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Pred nama je u sklopu poglavlja pregovora 28.-Zaštita potrošača i zdravlja, jedan dio paketa zakonodavstva kojeg nadalje usklađujemo sa pravnom stečevinom Europske unije. U ovom slučaju radi se o preuzimanju direktive 114. iz 2006. godine koja uređuje odnose na slobodnom tržištu između dvaju trgovaca, dvaju oglašivača, između dvije pravne osobe, ali isto tako i fizičke osobe, ako se radi o samostalnim djelatnostima i mogućnošću oglašivanja vlastite djelatnosti u medijskom prostoru što kao podredan efekt ima i na nas građane kao potrošača. Primarno, ovaj zakon uređuje dakle odnos između dvaju trgovaca, između dvaju takmaca odnosno konkurenta na uređenom tržištu. A što on zapravo propisuje odnosno regulira? Ovaj zakon, preuzimajući direktivu koja je maksimalna direktiva, znači odredbe ove direktive na maksimalistički način ulaze u normu hrvatskog zakona, zabranjuje dvije stvari koje su definirane kao nedopušteno oglašavanje. S jedne strane zabranjuje nefer, nepošteno usporedno oglašavanje gdje podcjenjujući tuđi proizvod, proizvod svog konkurenta vi reklamirate vlastiti proizvod. To bi otprilike, evo dopustite mi da s obzirom da to nismo imali regulirano do sada u našem pravnom sustavu, prikažem i na neki način doslovno gdje dva konkurenta na tržištu fotoaparata odnosno jedan od njih daje prednost svom proizvodu tako što na jedan vrlo nefer način ističe karakteristike konkurentskog fotoaparata, prekrižuje ga i na taj način dovodi kupce, potrošače u jednu situaciju razmišljanja da nešto nije u redu sa tim fotoaparatom. Dakle, takva jedna vrsta nefer, nepoštenog usporednog oglašavanja je ono što zabranjuje ovaj zakon odnosno ovaj konačni prijedlog zakona. S druge strane, mi smo svi kao građani izloženi i pomalo zavaravajućim oglasima, oglasima koji nama kao potrošačima obećavaju gotovo nemoguće stvari, stvari koje mi kao obični građani ne možemo provjeriti, testirati, podvrgnuti nekom laboratorijskom testu da bi se zaista uvjerili da je to tako. Međutim, ukoliko sutra u našem medijskom prostoru osvane upravo ovakav oglas što je od interesa za uvažene saborske zastupnice, a ja mislim da smo mi žene nešto sklonije više reagirati na ovakve oglase vjerujem da bismo ako vam netko obeća da u nekoliko minuta ispeglate apsolutno sve vaše prednosti i iskustvo koje se nagomilalo na licu naravno da ćemo apsolutno svi uključujući i mene stati pred red u dućanu gdje se taj proizvod može kupiti. A farmaceutske, odnosno kozmetičke tvrtke mogu imati realnu dobit, realni pad dobiti odnosno profita jer se zapravo lažiraju rezultati koji se mogu postići takvim tretmanom nakon nekoliko minuta. Ovaj zakon također se obraća i jednom suptilnom načinu zavaravajućeg oglašavanja gdje zapravo ne stavljate ni jedan drugi proizvod u kontekst vlastitog kako biste vlastitom dali prednost, ne obećajete dopustite mi da to kažem niti brda, niti doline. Ali sugerirate kroz svoju reklamnu poruku kao u slučaju ove piletine gdje je pad dobiti na godišnjoj razini od dvije konkurentske tvrtke u Americi bio 4 odnosno 11 milijuna dolara sugerirate da vaša piletina ne sadrži određene sastojke i tom sugestijom zapravo ukazujete potrošačima da sva ostala piletina, odnosno piletina koja se proizvodi i plasira na tržište drugih konkurentskih tvrtki sadrži upravo te sastojke koje vi sugestivno kroz poruku da ih ne sadržite zapravo da odašiljete javnosti. Ovaj zakon sljedeći dakle direktivu u dijelu koji se odnosi na zavaravajuće i usporedno, nedopušteno usporedno oglašavanje omogućuje da takav trgovac koji se takvom reklamom osjeća pogođenim jer je konkurent na tržištu podigne tužbu pred sudom. Ta tužba ima i oblik kolektivne tužbe. To je novi instrument kojeg uvodimo i ovim zakonom i kojeg ćete također dobiti i u Zakonu o zaštiti potrošača s kojim ćemo ići prema Saboru kao prijedlogom i u tom dijelu ta kolektivna tužba zapravo djeluje, ali i kolektivno provođenje ovrhe djeluje erga omnes prema svim trgovcima iako oni nužno nemaju i ne javljaju se kao aktivno legitimirani u procesu. Ta sudska presuda ima efekt erga omnes prema svim pogođenim trgovcima takvim jednim pristupom u oglašavanju. Isto tako, za vrijeme trajanja izvršnosti presude, odnosno kroz postupak ovrhe svatko od trgovaca iz branše, odnosno djelatnosti o kojoj se radi u slučaju diskutabilnog oglasa, instrumentom kolektivnog provođenja izvršnosti presude mogu pokrenuti postupak ovrhe čak i ako nisu sami sudjelovali u postupku ovrhe. Naravno tu se javlja i jedan novi moment. Ja bih voljela ukazati na njega. Radi se konkretno o članku 10. Naime, direktiva, pravna stečevina i kroz sudsku praksu i kroz svoju normu što želi postići. Kada nezadovoljni trgovac u slučaju primjerice ovog proizvoda tuži svog konkurenta teret dokaza kao što je to uobičajeno u našem pravnom sustavu naravno da leži na tužitelju. Ja kao tužitelj moram dokazati da je to što se tvrdi netočno. U ovom slučaju kao iznimka sljedeći filozofiju direktive koja nalaže državama članicama da pronađu mehanizam kako bi to uistinu provele traži zapravo da se na prvom ročištu utvrdi da li tuženik, dakle onaj kojeg se tužilo da li može dokazati da je ovo u stvari istina. On već na prvom ročištu i prije privremene mjere mora sucu podastrijeti dokaze da ove bore uistinu nestaju u tri minute. Teret dokaza prema članku 10. premješta se sa tužitelja na tuženika, jer tuženik mora sucu predočiti dokaze, istinitost njegovog oglasa i istinitost da ova činjenica, osporavana činjenica zaista djeluje i zaista djeluje u tri ili pet minuta koliko je već navedeno u oglasu. Također bih spomenula da kod aktivne, pogotovo kod aktivne legitimacije Vlada će temeljem ovog zakona, naravno nakon usvajanja donijeti podzakonski akt kojim će utvrditi ovlaštenike za pokretanje kolektivnog instrumenta pravne zaštite, dakle u segmentu podizanja tužbe i provođenja ovrhe, a to će primarno biti cehovska udruženja, odnosno institucije okupljene oko određene djelatnosti kao svog poslovnog interesa. Primjerice Hrvatska obrtnička komora, Hrvatska gospodarska komora koje imaju i svoje sudove časti, odnosno svoje kodekse, pravila postupanja. I takve institucije, a i na temelju našeg javnog poziva da se jave sve institucije koje se prepoznaju u provođenju ovog zakona da imaju aktivnu legitimaciju temeljem ovog, temeljem usvojenog zakona. Još jednom ovo je novela. Ovo do sada u smislu zabrane oglašavanja koje utječu na fer tržišnu utakmicu između dva, dvije poslovne fizičke odnosno pravne osobe, između dva trgovca nismo imali. Imamo i jednu iznimku od općeg načela našeg pravnog sustava. Ne djeluje prema, dakle primarno ne djeluje prema potrošačima. Dakle, prema građanima Republike Hrvatske kao potrošačima. Ali kao sekundarni efekt pogotovo nakon zabrane takvog oglašavanja i pravomoćne izvršene presude. Naravno da tako zabranjeni oglasi imaju efekt prema građanima koji se odlučuju temeljem takvih zavaravajućih oglasa upravo njima povjeriti svoja financijska sredstva. Ja vam zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, za gospodarstvo. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, cijenjena državna tajnice sa suradnicom, cijenjeni kolegice i kolege. Klub HDZ-a načelno podržava svaki zakonski okvir s ciljem zaštite potrošača i zdravlja, pa tako podržava i ovaj Prijedlog zakona o nedopuštenom oglašavanju iako je njemu cilj zaštita trgovaca od zavaravajućem oglašavanja i negativnih posljedica zavaravajućeg oglašavanja. Moj prijedlog zakona istodobno predviđa i pretpostavke pod kojima je usporedno oglašavanje dopušteno. Općenito govoreći gospodarsko oglašavanje obraća pozornost publici na proizvod ili uslugu ili još preciznije kazano to je plaćeni masovni oblik komunikacije, specifičnih sadržaja s ciljem informiranja, podsjećanja i poticanja potencijalnog kupca na akciju u odnosu na određeni proizvod, ideju ili uslugu. Informiranje i u okviru komunikacijske funkcije jedna je od najvažnijih zadaća i funkcija oglašavanja jer kupce informira o proizvodu, o njegovim tehničkim karakteristikama, o njegovim obilježjima, mjestu prodaje, cijeni, ali i podatke o korisnosti koju kupac može očekivati od proizvoda. Informiranje je iznimno bitno jer kupac dobivajući informaciju o većem broju supstituta može usporedno uspoređivati proizvode i odlučivati koji mu je proizvod prihvatljiviji. Ako nema s čim uspoređivati, onda nije, ni odluka je nevjerodostojnija u odabiru proizvoda. Ovim prijedlogom zakona zabranjeno je zavaravajući oglašavanje koje je zbog dobivenih pogrešnih informacija dovodi u zabludu ili je vjerojatno da će dovesti u zabludu osobe kojima je upućeno. Razvijeno tržište i razvijeni konkurentski odnosi su pretpostavka gospodarskog razvitka i društva uopće, a s obzirom da oglašavanje, odnosno oglašavačka industrija ima izravan i izniman utjecaj na funkcioniranje tržišta, odnosno može dovesti do narušavanja tržišnih zakonitosti, doista se opravdano pojavila potreba pravnog uređenja ovog područja. Kolika je moć oglašavačke industrije najvjerodostojnije potvrđuje podatak da se godišnje u svijetu samo za internetsko oglašavanje utroši 65 milijardi dolara, a što je zapravo samo 7 do 10% ukupne potrošnje novčanih sredstava u ukupnoj oglašavačkoj industriji koja se procjenjuje negdje na 700 do 750 milijarda dolara godišnje. Točne podatke o troškovima oglašavanja u Hrvatskoj je skoro nemoguće dobiti jer ne postoji metodologija kojom se sustavno prikupljaju i iskazuju podaci, takvi podaci o utrošku novčanih sredstava u oglašavanju. Ali ono što se sa sigurnošću može konstatirati jest da u oglašavanje najviše ulažu financijski sektor, sektor telekomunikacijskih usluga, prehrana te osobna njega i zdravlje. I to su provele i one djelatnosti koje uobičajeno, ali i u ovo doba financijske krize ostvaruju najveći dobit, a nerijetko i ekstra dobit. Samo u Americi financijske kuće su u 2008. godini na oglašavanje, odnosno izravni marketing utrošile 13,5 milijardi dolara, dok su u Hrvatskoj financijske institucije u godinu dana potrošile na oglašavanje 53 milijuna eura. Slaven Fisher, predsjednik uprave Hrvatskog udruženja društava za tržišno komuniciranje procjenjuje da postoje mnoge različite procjene o cjelokupnom reklamnom tržištu u Republici Hrvatskoj, ali da je najrealnija ona o 730 milijuna eura utrošenih u promidžbu u Republici Hrvatskoj. Tih 730 milijuna eura utrošenih godišnje svjedoči da smo izloženi velikoj agresivnosti oglašivača i da se bitno mijenja medijski prostor, da ga oglašivači sve više okupiraju i to i u pisanim medijima i u televizijama i na internetu i da unatoč i gospodarskoj i financijskoj krizi zbog koje se očekuje smanjenje oglašavanja podaci za listopad i studeni prošle godine pokazuju da je u Hrvatskoj slučaj suprotan. Naime, u dva mjesecu u tisku je objavljeno više od 41 tisuće oglasa za razliku od istog razdoblja 2007. kad je objavljeno 34 tisuće oglasa. U istom razdoblju i broj oglasa emitiranih na televiziji je također porastao i to za 7%. Sve ovo upućuje da kriza barem za sada niti je utjecala, niti utječe na oglasno tržište u Republici Hrvatskoj. Za nadati se je da će ovaj predloženi zakon pripomoći uklanjanju negativnih pojava u oglasnom području, a svjedoci smo svakodnevnih i različitih vrsta oglašavanja koji su u suprotnosti i s temeljnom svrhom oglašavanja, ali u suprotnosti s temeljnim, društvenim i etičkim vrijednostima. Oglašavanje vrlo često umjesto informiranja potrošača nastoji kreirati potrebe, nastoji sugerirati materijalnu vrijednost kao statusne simbole, nastoji kreirati stilove života i one što je društveno posebno neprihvatljivo da oglašavanje vrlo često nastoji kreirati simbole uspjeha. Nekada se proučavalo što ljudi, odnosno potencijalni kupci žele, a danas se oglašavanje sve više pokušava nametnuti stvaranje novih potreba, stvaranje novih želja, a ponekad i stvaranje ovisnosti. Pokušava se s dozom agresivnosti i isključivosti putem oglašavanja promicati izgled, promicati mladost i ljepota, žene se prikazuju prečesto kao seks simboli, a muškarci kao kompetitivni i opsjednuti uspjehom. Bez obzira na ekonomsku opravdanost oglašavanja za nadati se je da će ovaj prijedlog zakona pridonijeti poboljšanju kvalitete oglašavanja i smanjenju negativnih pojavnosti u reklamama, a u kojima se čovjeka nerijetko i ponižava jer ga se pokazuje primjerice da je u stanju stajati nepomičan i nijem zato samo što je ugledao nekakav automobil. Ili kad se čovjeku ništa ne može dogoditi, iako uzastopce prolazi kroz crvena svjetla na raskrižjima, padaju mu kontejneri na glavu samo zato što razgovara na mobitel. Ili kada pivo oglašavaju kao zakon, kada kreditne kartice oglašavaju da imaju srce, a da s bocom piva mogu napiti dvadesetak ili trideset pivopija. Ili kad se žena prikazuje kao objekt porukom javnom da je prilagodljiva na sve podloge. Ima pojava i kad je oglašavanje prisutno, iako je to zakonom zabranjeno. Naime, poznato je da je zakonom zabranjeno reklamiranje duhanskih proizvoda. A vrlo često smo u situaciji da ne možemo ni platiti račun na benzinskoj crpki jer kad potpisujemo ili uzimamo sitniš natrag, na pultu na kojem se potpisuje kartica stoje cigarete sa reklamom proizvođača duhana. Kako usporedno oglašavati, a dopušteno? Pa evo, slobodan sam iznijeti jednu anegdotu kako to Englezi rade s određenom dozom humora. Naime, u jednoj ulici u središtu grada u Londonu bilo je mnoštvo brijača. Zvali su to ulicom brijača i kako je jednom sinula ideja da bude bolji od ostalih, da ima veći promet od ostalih, on stavi natpis nad brijačku radnju "Najbolji brijač u gradu". I naravno, nakon nekoliko dana promet se poveća, drugima padne, ali onaj susjedni promišlja kako se dosjetiti pa napiše natpis nad svoju radnju "Najbolji brijač na svijetu". Naravno krenulo je onda i kod njega. Ali se treći dosjeti kako zateći jednog i drugog i razmišljajući nekoliko tjedana, stavi natpis nad svoju brijačku radnju "Najbolji brijač u ulici". To je jedan primjer duhovitog i dopuštenog usporednog oglašavanja. Ali kod nas, kako je u Hrvatskoj, tako da pročitamo oglas maslinovo ulje samo 20 kuna. I idem kupiti to ulje, kad na bočici ulja kaže da je se sastoji samo od 2% maslinovog ulja. To je primjer nedopuštenog oglašavanja. Ili isto tako kada i sa jumbo plakata i putem televizije nam dolaze poruke i novina kako možemo u beskonačno besplatno telefonirati. To je zavaravajuće oglašavanje, to je nedopustivo oglašavanje, jer ne postoji ništa besplatno, ne postoji besplatno telefoniranje, osim ima besplatnog sira, ali samo u mišolovkama. Hvala lijepa.
Hvala. Sira besplatnog samo u mišolovkama. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richemberg. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice. Pred nama je prijedlog zakonskoga teksta kojim bi se jedno dosad neuređeno područje uredilo na način koji odgovara standardima Europske unije. To je prostor oglašavanja u kojemu se izravno, naravno, događaju i oni procesi koji ugrožavaju ili poštuju prava potrošača. Čitav je niz eklatantnih primjera koji govore da se medijsko oglašivački prostor u Republici Hrvatskoj zapravo zagušuje, pa možda bi se čak moglo reći i zagađuje reklamiranjem koje je u osnovi zavaravajuće. Činjenica jest da se marketing oduvijek oslanjao na emocije potrošača, pa katkad i na lakovjernost, međutim desetljeća ili možda čak i stoljeća trgovačkoga posla razvila su osjećaj, senzibilitet kod samih kupaca, a onda i odgovornost kod javne vlasti, kod država da spriječe takve oblike reklamiranja koji zapravo računaju na lakovjernost kupca. Svakodnevno smo svjedoci čitavog niza takvih slučajeva koji se kod nas naprosto nisu sankcionirali, jer valjalo je nekoga tužiti za prevaru i dokazati u vrlo dugotrajnom postupku da vam je nanio štetu da biste mogli suzbiti takve pojave. S druge strane svjedoci smo pojave čitavog niza trgovačkih društava koji posreduju određene proizvode za koje se ispostavi da uopće nisu njihovi, za koje se ispostavi da nemaju ni adresu, nego funkcioniraju preko poštanskoga pretinca i za koje se ispostavi kad prevare određeni broj kupaca da zapravo nestanu s tržišta. Pogledajte revije u kojima se oglašavaju kvazi medicinski proizvodi. Evo recimo samo jedan primjer, a to je liječenje, odnosno suzbijanje ćelavosti. Pogledajte usporedne fotografije kojima se reklamiraju proizvodi, a kojima se garantira zapravo nicanje kose, pa ćete vidjeti da se radi zapravo o istim fotografijama koje su retuširane u fotoshopu, odnosno koje su fotomontaža. To je apsolutno nedopušteno oglašavanje jer je zapravo čista prevara. To se isto odnosi i na čitav niz proizvoda kojima se garantira gotovo čarobni postupak mršavljenja, pomlađivanja, zaglađivanja kože, svega onoga na što su ljudi osobito u srednjoj dobi posebno osjetljivi. Računajući na emociju čovjeka koji želi naprosto, to mu je u prirodi biti savršen, podvaljuju mu informacije kako bi se opredijelio za određeni proizvod koji ne može dovesti do poboljšanja. Jer što bi rekao jedan moj prijatelj, majka priroda i otac karikaturist stvore to što imaš i teško je to mijenjati. Naravno to je banaliziranje. Moguće je mijenjati duhom, iz duha i to je najbolja promjena. Ali ono što vidimo gotovo svakodnevno u revijama, namijenjenim određenom dijelu publike je čitav niz prevara. Jedan od takvih slučajeva koji je devastirao poljoprivredu u mome kraju zbio se 30-tih godina. Naime, poznato je da je turopoljska svinja jedna životinja od koje je živio čitav kraj Posavine i Turopolja jer je bila poznata po kvaliteti svoga mesa, po tome da je životinja sporo rasla jer se hranila u prirodi, žirom, prirodno uzgajana, dakle ne farmerski i bila je dosta masna, davala je čuvenu mast, čuveni čvarak. 30-tih godina su stasale tvornice ulja koje su u svojim reklamama zapravo pozivale ljude da se okane masti, jer je ona nezdrava i da jedino ulje od uljane repice, kukuruza ili drugih biljnih resursa je zapravo zdravo. Danas znamo da to nije istina, ali baš zbog toga što je propagandna akcija proizvođača ulja 30-tih godina bila toliko agresivna uništena je gotovo kompletna poljoprivreda toga kraja koja je u onom dijelu gdje se oslanjala na uzgoj turopoljske svinje. Ne samo da je devastirala uzgoj, nego je dovela do toga da je turopoljska svinja gotovo potpuno izumrla i da je trebalo jako mnogo, jako mnogo napora da se ponovno obnovi i da danas možemo reći da tamo odakle ona doista i potiče, a to je Turopolje, možemo reći da imamo nekoliko stotina grla te visoko kvalitetne autohtone hrvatske životinje. Da bi se to ostvarilo stručnjaci su morali ići u Lonjsko polje tražiti one životinje koje imaju najmanje 51% genetskoga naslijeđa kakvo je imala i turopoljska svinja. To je dakle eklatantan primjer jednog oblika oglašavanja koji može napraviti totalnu devastaciju dijela vaše privrede. Jedna od omiljenih reklama npr. kod proizvođača razno raznih deterdženata, odnosno sredstava za čišćenje, je tzv. usporedna reklama, gdje imate pun stol različitih artikala koje samo trebate baciti i zamijeniti ovim proizvodom koji se reklamira. Ne treba biti etiketa na boci koju ćete baciti u prvome planu u kadru, da biste shvatili o kojem se proizvodu radi, jer manje-više svi imaju zaštićene oblike svojih boca. Dakle, to je jedan također eklatantan primjer usporedne nedozvoljene reklame. To što nam se podmeće na kutijama cigareta je posebna priča. Lagane, super lagane, ultra lagane, a zapravo efekt svih tih cigareta što se zdravlja tiče jednak je. Zato zemlje Europske unije više ne poznaju i nedozvoljavaju takvu gradaciju proizvoda koji zapravo dovodi do zabune, odnosno do zablude potrošača koji misle da koristeći nešto što nosi naziv ultra light, ili super light zapravo su daleko zaštićeniji od negativnih utjecaja pušenja, nego onih koji konzumiraju tzv. obične cigarete. Hoće li ovaj zakon proizvesti pozitivne učinke u kratkome vremenu teško je reći, ali prvi puta kada se pojavi, potrošač koji će shvatiti da mu ovaj zakon omogućava visoku razinu zaštite prava, pa kada prevaren se obrati sudskoj vlasti i dobije, mnogi će se proizvođači dobro zamisliti na koji način će se igrati emocijama kupaca i da li će i dalje koristiti nedozvoljena sredstva u oglašavanju. Ljudi vjeruju televiziji više nego ijednom drugom mediju, jer znadete kako se kaže, što nije bilo na televiziji, nije se ni dogodilo. Pa dakle, ako preko televizije uspijemo kao nelojalni konkurent, prodati priču o svome proizvodu, to je daleko veći utjecaj, nego kroz sve druge medije zajedno. I zato je jako važno da i određena vijeća, poput Vijeća za telekomunikacije, odnosno elektroničke medije, pripaze u primjeni ovog zakona da li dolazi do zlouporaba, jer to je također dio priče o programu naših televizija. Iako će i konkurenti jedni između drugih vjerojatno o tome voditi računa. U svakome slučaju, možda će jednog dana trebati mijenjati ovaj zakon, ali njegovo donošenje pozdravljamo i nadamo se da će polučiti pozitivan efekt. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a gospodin zastupnik Josip Leko. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Marija Petir, Klub zastupnika HSS-a. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, zastupnice i zastupnici. Zasigurno da u današnje vrijeme ogromnog marketinškog nadmetanja, reklame dostižu razmjere prevelikog pretjerivanja, pa bi čak mogli sa sigurnošću reći da danas živimo u vrijeme reklamnog terora. Svjesni smo uglavnom da reklame koje viđamo na televiziji imaju za cilj što veću prodaju tj. zaradu, ali da su i one uglavnom obmana. Većina ljudi kada vidi te reklame ne razmišlja racionalno i naravno kupuje proizvode i usluge koje se nude. Reklamiranje najčešće susrećemo na televiziji, na radio postajama, u novinama, na Internetu, na raznim plakatima, panoima, brošurama i lecima. Kao primjer obmanjivanja možemo navesti reklame u kojima djevojka obavezno nosi deterdžent od litre u večernjoj torbici, reklame za maskare u kojima glumica nosi umjetne trepavice, reklame za noževe u kojima morate kupiti set od 20 noževa u sljedećih 5 minuta, da bi uz to naravno dobili ogroman set besplatnih poklona koji idu uz to. U najzavodljivije teme može se uvrstiti hrana koja na ambalažama, plakatima, reklamama izgleda tako primamljivo, ali što se dogodi kada kupite taj divan proizvod i zavirite unutra, uglavnom shvatite da nema ni okusa, ni mirisa, ni boje, ali ni nutritivne vrijednosti. Ili kada vas slike sa lanaca Fast food-ova namame da uđete unutra, uvijek se neugodno iznenadite. U Americi je dignuta tužba protiv jedne tvrtke za reklamiranje nedokazanih tvrdnji o njihovom jogurtu, koji se također prodaje i u Hrvatskoj tvrdeći da je zdraviji, lakši od običnog jogurta, pri tome ga naravno naplaćuju 30% više. Ta je tvrtka potrošila više od 100 milijuna dolara na širenje zavaravajućih poruka. Nije naime dokazano da bakterija u jogurtu služi sprečavanju bolesti ili da ima neke posebne beneficije za starije osobe. U Hrvatskoj bi također mogli navesti i primjer reklame za mobilne uređaje koji se reklamiraju u iznosu od nula kuna, a onda se to zapravo to pretvori u činjenicu da platite taj telefon odmah pod izgovorom, novac koji ste dali, zapravo za korištenje koje ćete dobiti u sljedećih 10 mjeseci. Mnoge reklame npr. mobilni operateri baziraju se da najvažniji sadržaj napišu na kraju malenim slovima. Na prvi mah nam se reklama učini super, nekada preidealna, a na kraju nije baš sve tako kako smo mislili, tj. kako nam je reklamom predstavljeno. Postoji naravno i za one koji ne znaju i čarobna teleskopska maskara. Reklama govori da maskara produžuje trepavice za 60%, a model koji reklamira je poznata glumica. Jedna Britanka je naime posumnjala da glumica nosi umjetne trepavice, te se požalila Udruzi za zaštitu potrošača. Pokrenuta je istraga i tvrtka je priznala da glumica doista ima umjetne trepavice. Također se naglašava da bi reklama trebala govoriti da će nakon nanošenja maskare trepavice izgledati veće za 60%. To je primjer zavaravajućeg oglašavanja. Ili pak primjer američke reklame za kremu protiv bora koja djeluje u roku minute, koja je jedan apsolutno pretjerani oblik zavaravajućeg oglašavanja, a nakon što su prokazani proizvođač je izjavio, da nikada nisu rekli da starica može izgledati kao mlada djevojka. Duhanska industrija morat će od svibnja ove godine početi postupno smanjivati plasman cigareta sa oznakom light, što je također rezultat usklađivanja sa novim duhanskim standardima koji se šire zemljama Europske unije. Razlog zabrani prodaje tih cigareta bilo je istraživanje znanstvenika koji su dokazali da oni nisu ništa manje štetne od običnih cigareta, iako na ambalaži imaju naziv light što znači da proizvod ima određena svojstva koja u stvarnosti nema. Kad govorimo o Prijedlogu zakona o nedopuštenom oglašavanju, želimo istaknuti da će Klub zastupnika HSS-a podržati ovaj prijedlog s tim da očekujemo i od predlagatelja da usvoji primjedbe i amandmane radnih tijela koji su dostavljeni. Naime, ovaj zakon je izuzetno važan i potreban, posebno zato što doista svakodnevno smo bombardirani različitim reklamama koje nam doista nude nešto što ne odgovara istini i možemo reći da je riječ o obmani. A ovaj zakon je važan i zbog toga što oglašavanja zasigurno kao aktivnost ima dalekosežan na gospodarsku dobrobit potrošača i trgovaca i utječe na nesmetano funkcioniranje tržišta. Zavaravajuće i nedopušteno usporedno oglašavanje može dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja. Zbog toga smatramo u klubu HSS-a da je važno uspostaviti minimalne i objektivne kriterije koji određuju da li je neko oglašavanje zavaravajuće ili ne i da je važno uspostaviti kriterije koji će dovesti do ravnopravnije tržišne utakmice. Naravno da vidimo cilj ovog zakona u sprečavanju korištenja zavaravajućeg i nedopuštenog usporednog oglašavanja između trgovaca. Obzirom da danas na tržištu potrošačima je ponuđen velik broj istovrsnih proizvoda, ovakav način informiranja, ako govorimo o usporednom oglašavanju, omogućuje potrošaču da lakše donese odluku o kupnji. Jer usporedno oglašavanje, kad uspoređuje određena svojstva proizvoda koja se mogu provjeriti i kad nije naravno zavaravajuće, može biti itekako legitimno sredstvo informiranja potrošača. Dobro je što se ovim zakonom propisuju i pretpostavke dopuštenog usporednog oglašavanja kako bi se odredila koja praksa u vezi sa nedopuštenim usporednim oglašavanjem može narušiti tržišno natjecanje, odnosno koje može biti štetno za konkurenciju te se potom negativno odraziti na izbor potrošača. Mi u klubu HSS-a smatramo ovaj zakon dobrodošlim, posebno zbog toga što nam se doista čini da je potrebno poduzeti veće napore i mjere kako bi se osigurala dobrobit potrošača, ali i kako bi se onima koji na tržištu igraju fer play utakmicu pomoglo da oni svoj proizvod mogu reklamirati na pravilan način i da takav proizvod bude prepoznat od krajnjih kupaca. Klub zastupnika HSS-a podržat će donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Kao što u obrazloženju zakona piše, Hrvatskoj je potreban ovaj zakon posebice zbog onih … [[Govornik se ne razumije.]] direktiva koji nisu mogli biti preuzeti u Zakonu o zaštiti prava potrošača. Ali sad ili sam ja krivo iščitao zakon ili krivo razumio ovu raspravu, po meni ovaj zakon se u vrlo maloj mjeri odnosi na zaštitu prava potrošača jer je suština njegovih odredba na zaštitu od trgovaca. Manje potrošača a više trgovaca i regulira područje nelojalne konkurencije putem posebice zavaravajućih ili nedopuštenih oglasa, oglašavanja. Na to upućuje i članak 9. koji regulira aktivno i pasivno legitimiranje ili legitimaciju za zaštitu prava iz ovog zakona. Oni koji su mislili da ovaj zakon uvelike sprečava podvalu potrošačima, pročitat ću odredbu tog članka 9. koja glasi: "Vlada Republike Hrvatske će na prijedlog ministra nadležnog za gospodarstvo uredbom odrediti tijela ili osobe koje imaju opravdani interes za kolektivnu zaštitu trgovaca kod zavaravajućeg ili nedopuštenog usporednog oglašavanja." U obrazloženju ove odredbe stoji da je potencijalno krug aktivno ili pasivno legitimiranih osoba jako velik. Pa zbog toga ova odredba članka 9. upućuje na to da će Vlada na prijedlog ministra posebnom uredbom to područje regulirati. Dakle, tko će imati aktivno a tko pasivnu legitimaciju to će tek Vlada utvrditi. Međutim, meni se nameće pitanje zašto Vlada a ne recimo Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja? Radi se o zaštiti tržišnog natjecanja. Mi imamo agenciju i ne vidim potrebu da Vlada posebno intervenira sa podzakonskim propisima jer smatram da se radi o zakonu koji u svojim odredbama najvećim dijelom upravo regulira zaštitu od tržišnog natjecanja. U ovoj državi osnovali smo strahovito puno ureda i agencija. Nedavno smo raspravljali u jednoj agenciji sa više od 20 zaposlenih, sa 27 milijuna kuna proračuna koja je imala u toku godine dana 114 predmeta ako se ne varam, za koje uopće malo građana zna da postoji, Agencija za zaštitu osobnih podataka. Imamo Ured za sprečavanje pranja novaca koji, ako sam dobro upućen, nije našao u Hrvatskoj još ni jednu opranu kunu. Da bi im dao povod za njihov opstanak, ja ću idući tjedan poslat službenu prijavu da je moja supruga ne znajući oprala košulju u kojoj je bilo 10 kuna i tih 10 kuna ću im poslat kao oprani novac, jer na neki način moraju opravdati svoje postojanje i plaće koje primaju i tih 10 kuna će vjerojatno biti jedini primjer sprečavanja ili dokazivanja pranja novca u Hrvatskoj. S obzirom na sve argumente koji su bili iznošeni u raspravi o potrebi ovog zakona, a kada su potrošači u pitanju, postavljam svima nama zajedničko pitanje a zašto Hrvatska nema agenciju za zaštitu prava potrošača? Da li je doista dovoljno da samo nekoliko udruga za zaštitu potrošača u Hrvatskoj djeluje sa neizvjesnim sredstvima izvora financiranja, pa čak kod nekih i meni malo spornih izvora sredstava ili je sazrelo vrijeme s obzirom na količinu problema o kojim svjedočimo, da ukinemo ove dvije, tri agencije koje su sama sebi svrha, a da idemo potrošačima pomoći na način da postoji agencija koja će doista štiti prava potrošača. Jer ako imamo Agenciju za zaštitu tržišnog natjecanja gdje štitimo trgovce na tržištu kojih je daleko manje, koji su daleko obrazovaniji, školovaniji sa daleko većim kapitalom i znaju se organizirati i zaštititi svoje interese. Zašto ne bi imali Agenciju za zaštitu prava potrošača? Svi koji ste do sad govorili navodili ste niz primjera kako se potrošači obmanjuju, varaju, zakidaju i to iz dana u dan, ne samo u ublažavanju, nego prilikom sklapanja ugovora o prodaji. A svaka kupnja ili svaka prodaja je praktički sklapanje ugovora, nije u pisanoj formi. I zbog toga smatram i da naša strategija i razmišljanje i Vlade ali i nas u Saboru bi trebalo ići ka smjeru toga da nakon što smo trgovce zaštitili eto i posebnim propisom i agencijom, i građani koji se sada na tržištu zovu potrošači zavređuju toliko barem pažnje kao i trgovci da nađemo prostore i mogućnosti ako ne i u ovoj godini onda u idućoj i da Vlada predloži doista osnivanje Agencije za zaštitu prava potrošača i onda ćemo moći ozbiljnije raspravljati o tome da li potrošači čija su prava na tržištu svakodnevno kršena imaju se kome obratiti. Recite mi danas potrošač čije je pravo povrijeđeno kome se može obratiti, gdje potražiti savjet, kako trgovca natjerati da zamijeni neispravni proizvod koji je kupljen. Jer vi dobro znate da nitko ne zamjenjuje proizvode nego da ih šalju na popravke pod izgovorom da je pod garancijom. Samo jedan primjer na skupim tehničkim uređajima da dalje od toga ne idemo, a čini mi se da u većini zemalja članica Europske unije područja zaštite potrošača osim zakona daleko više pažnje pridaju i da postoje državne službe koje o tome brinu. Znam da pri Ministarstvu gospodarstva postoji, nekad je bio savjet ne znam kako se sad zove od tridesetak ljudi koji su savjetodavni ministru kada se pišu zakoni, propisi, ali u operativi ne. Vidio sam nedavno da su predstavnici Udruge potrošača najavili bojkot sudjelovanja zbog sudjelovanja u tom tijelu nezadovoljni tretmanom prilikom pisanja zakona i samog odnosa ministarstva. To je dodatni razlog za moju zabrinutost i uporno ću ponavljati ovaj prijedlog dok god odgovorni ne shvate da je previše novaca pokradeno kod potrošača sa idealnim Zakonom o zaštiti prava potrošača, a bez ikakvih konkretnih mehanizama da oni svoja prava zaštite. I tako dugo dok to ne napravim ponavljat ću Zahtjev za osnivanje Agencije za zaštitu potrošača. Hvala.
Hvala. Replika, zastupnik gospodin Goran Beus Richembergh.
Kolega Lesar, rekli ste između ostaloga da je jedan od velikih problema kako trgovca natjerati da zamijeni nevaljali proizvod kojega je prodao, pa bih vas ja sad pitao u svjetlu ovoga što ste rekli da li ćemo taj problem vidjeti već i na sljedećim lokalnim izborima kad neki svoje proizvode budu nudili, a već bude iz aviona vidljivo da im proizvod nije dobar ili da ne mogu ispuniti ono što su obećali samim potrošačima koji slušaju te njihove reklame. Kako sankcionirati one koji budu u tom smislu prodavali i nuđali ono što nema sadržaj koji su oglasili. Hvala lijepo.
Odgovor repliku kreativni, gospodin zastupnik Lesar.
Kolega Gorane, ovakvu vrst proizvoda na tržištu ni jedna agencija ni u jednoj državi, pa ni u Hrvatskoj nikoga ne može zaštititi. Ali sam siguran da postojanje Državne agencije za zaštitu prava potrošača bi reagirala već na same reklame bilo na elektronskim ili tiskanim medijima iz koje je jasno vidljivo da je proizvod reklamiran ili predstavljen sa svojstvima koje ne posjeduje po cijeni koja nije realna. Naročito ona vele da je sve za nula kuna, a posebice u onom dijelu kada se radi, dakle obavezi trgovca da zamjenjuje neispravne proizvode. A o deklaracijama da i ne govorim. Ja sam svojedobno od državnog tajnika tadašnjeg zamolio da s dva proizvoda kojega sam donio mi pročita deklaraciju koristeći naočale i povećalo. I normalno da se nije uspjelo. Ništa se nije promijenilo. Uvozni artikli na hrvatskom tržištu pisani su slovima i brojkama možda kroz mikroskop čitajući da, ali normalnim ne. Kolega Beus, ovi proizvodi o kojim ste vi govorili također imaju deklaraciju ispisanim nevidljivim slovima. U tome su problem.
A zar nije na parlamentarnim izborima 2003. i 2007. sankcionirano to oglašavanje, lažno oglašavanje?
Bilo je jako puno izbora potpredsjedniče u međuvremenu, a što je sankcija stvar je osobne percepcije i dojma.
Ja se nekako prisjećam kao da je na tim dviju parlamentarnim izborima sankcionirano lažno oglašvanje.
Gospodine predsjedniče, jedino ako mislite na jamstvenu karticu.
Ne, ne, ne. Na nešta drugo. Mislim na rezultate izbora tih parlamentarnih.
I kažem da nisu sankcionirani.
Molim?
Taj oblik reklame na jamstvenoj kartici nije bio sankcioniran.
Taj nije, bio je sankcioniran sa uspjehom. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući, uvažene kolegice i kolege. Čini mi se da iz svih dosadašnjih rasprava je vrlo jasan zaključak da tržište mora služiti potrošaču, ali i da trgovci moraju biti zaštićeni od nelojalne konkurencije. I sigurno se, a u prilog tome ide i ovaj zakon koji imamo na svojim klupama mora priznati da i nadležna tijela institucije jednako kao i nevladine udruge trude po tom pitanju. Ipak, u svojoj raspravi želim govoriti o najugroženijoj skupini pod navalom oglašivačke industrije, a to su djeca. Početkom ovog mjeseca u Zagrebu je u okviru tvining projekta o zaštiti potrošača koje provodi Ministarstvo gospodarstva Republike Hrvatske zajedno sa nadležnim ministarstvom u Saveznoj Republici Njemačkoj, održana Međunarodna konferencija o zaštiti potrošača u Hrvatskoj koja je posvećena primarno sigurnosti proizvoda namijenjenih djeci. Zaključak te međunarodne konferencije je da su djeca najugroženija kategorija potrošača te da je upravo informiranost roditelja najbitnija stavka za sigurnu kupnju koja je najbolji regulator ukupnog tržišta. Naravno, ovdje bismo mogli govoriti i o potrošačkoj pismenosti. Ja ću i u skladu s ovim replikama koje su sada bile upravo radi moje rasprave reći da zaštita potrošača predstavlja ne samo gospodarski ili zdravstveni, nego ukupni društveni interes i upravo stoga što se tiče svakog građanina ponaosob. I iako se možda postavlja što je bilo u slučaju u prethodnim raspravama i replikama, dvojba je li ovo zakon u domeni zaštite trgovaca ili je ovo zakon u domeni zaštite potrošača? Moj osobni stav je da se zapravo radi o sveobuhvatnom procesu kontrole koji nužno ne završava kod kupca finalnog proizvoda, već od njega može i započeti. I možda je upravo rješenje ponuđeno kroz strožije definiranje nedopuštenog oglašavanja s jedne strane te kroz proaktivniju politiku Državnog inspektorata, kroz veći stupanj transparentnosti i mogućnosti da potrošači izravno i brzo iznesu svoje primjedbe i ostvare svoja prava s druge strane. Prema informacijama iz nadležnog ministarstva, radi se na pripremanju uvođenja sustava koji omogućava razmjenu informacija o proizvodima loše kvalitete među zemljama Europske unije koji će i Hrvatska uvesti odmah po primitku u Uniju i želim evo reći i da je u tom sustavu lani poduzeto više od 1700 mjera protiv loših proizvoda na tržištu od kojih se čak 31% primjedbi odnosilo na različite proizvode namijenjene djeci. Mislim da ta brojka dovoljno jasno govori upravo o ovoj najosjetljivijoj kategoriji, dakle to su svakako djeca. I sad sam istraživajući zapravo pripremajući se za raspravu o ovom zakonu naišla i na neke tvrdnje petogodišnjaka koje su bile navedene u medijima kao primjer o nedopuštenom ili usporednom oglašavanju kad su naime petogodišnjaka pitali što bi zaželio kad bi mu zlatna ribica mogla ispuniti samo jednu želju, odgovorio je tampax tampone jer bi onda mogao plivati, jahati na konju i činiti što god poželim. Mislim da je ovo primjer koji odlično oslikava kakav utjecaj oglašavanja i reklamiranja može imati na djecu njihove želje, čak i onda kada ta reklama, pa ni proizvod koji se reklamira nije uopće namijenjen djeci. Sad se postavlja pitanje koliki je uopće utjecaj reklama, odnosno reklamne poruke kada baš cilja na djecu, kada je njima namijenjena i kao proizvod koji im upravo približava? Prema istraživanju GFK u Hrvatskoj, 82% djece u dobi od 11 do 13 godina utječe na roditelje pri kupnji slastica, grickalica, čokolada. 70% ih se pita kad se kupuju jogurti, pudinzi i namazi, a 61% pri kupnji bezalkoholnih pića. Možda postoji utjecaj i kod alkoholnih pića. Mobitel ih ima 73%, a televiziju svakodnevno gleda 90%. Moj zaključak iz svega ovoga proizlazi da djeca i bez vlastitih prihoda, bez obzira koliko godina imali, raspolažu znatnom količinom novca. I sad sljedeći zaključak proizlazi iz ove tvrdnje je da djeca sigurno imaju važnu tržišnu ulogu pa su sigurno i zanimljiva marketinška meta. Tvrtke pomiču granice i razbijaju predrasude poput zabrane igranja hranom, pa tu imamo slučaj uspjehe Kinder jaja ili Kraševog životinjskog carstva, a marketinška mašinerija tako je goleme snage usmjerio na djecu koja sve do svoje 9. godine života ili još kasnije uopće nemaju razvijenu sposobnost kritičkog razmišljanja o svojim odabirima u odlukama, već ih temelje samo na željama. Zapravo djeca mlađa od 3, 4 godine uopće ne razlikuje što je u nekoj emisiji sadržaj, a što su reklame. I mala djeca zapravo vjeruju da postoji jedan svijet, onaj koji odgovara njihovu iskustvu pa ne mogu zamisliti što žele, misle i namjeravaju drugi. I sad nešto možda o potrošačkoj pismenosti. Prekomjerno gledanje TV reklama zasigurno imaju najdalekosežnije posljedice, osobito kada su to TV reklame koje se gledaju bez nadzora roditelja koje zapravo potiču u djeci stvaranje želja za većim brojem stvari, tj. stvaraju potrošački mentalitet i orijentaciju na materijalističke vrijednosti. Moglo bi se možda reći da je najpogubnije djelovanje reklama na djetetovu sliku o sebi i samopoštovanje. Naime, temeljna je tehnika reklama uvjeravanje kako su određeni proizvodi nužni da bi dijete bilo sretno, zdravo, veselo, lijepo, popularno, omiljeno, baš upravo kao što je uvažena državna tajnica Mazal rekla da se zapravo slične poruke nude i ženama. Djeca su razočarana, vjerujem često i žene kada im se te stvari ili ne kupe, a nerijetko i kada im kupljenje stvari ne zadovolje očekivanja. Može se zaključiti da osim zakonodavstvo, veliku odluku, ulogu zapravo u obrani djece od reklama moraju imati roditelji i odgojno-obrazovne institucije. Možda bi upravo i oni trebali razvijati tzv. potrošačku pismenost, ali je najvažnije možda razvijati dječje samopoštovanje jer će samopouzdana i sigurna djeca sigurno se lakše oduprijeti reklamama koje ih pokušavaju učiniti nesretnima. Toliko od mene. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Samo jednu stvar. Vi ste se kolegice pitali na zaštitu koga se ovaj zakon odnosi? Mislim da je kolega Lesar nešto slično pitao. Prva je rečenica zakona ovim se zakonom uređuje zaštita trgovaca. On posredno regulira zaštitu potrošača, no međutim ovaj zakon regulira zaštitu trgovaca.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica.
Hvala. Evo u svim dosadašnjim raspravama, pa tako i u ovim ja i kolegica Lugarić se nekako vrlo često repliciramo na temu djece. Ja se slažem s vama, pročitala sam zakon. Naravno, to ne bi bilo moguće izlagati bez da čitam zakon i da se pripremim za raspravu. Ali ja ću vam ponoviti, s obzirom da sam čitala vezano za dvojbu je li ovo zakon u domeni zaštite trgovaca ili zakon u domeni zaštite potrošača. Ja sam iznijela, napominjem, svoj osobni stav kako se radi o sveobuhvatnom procesu kontrole koji nužno ne završava kod kupca finalnog proizvoda, već od njega može i započeti. Pa ne čini vam se valjda da nitko od nas ovdje ne zna što je to Zakon o pravima potrošača, a da upravo nije čitao niti zakon koji danas ima na svojim klupama. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, podržavala bih donošenje ovoga zakona, ne samo što je to zakon koji je usklađen sa direktivama Europske unije, već i zbog toga što zaista utječe na nesmetano funkcioniranje tržišta štiteći, kao što i sami ste ovdje mnogi naveli, odnose između dva trgovca sa ciljem sprječavanja korištenja zavaravajućeg i nedopuštenog usporednog oglašavanja između trgovaca. Kada se cijeli zakon pročita onda se vidi da neposredno se odnosi i na potrošače, iako u tom dijelu možemo govoriti da imamo i Zakon o medijima i Zakon o potrošačima i onda bi vidjeli kako se sredstva koriste u današnje vrijeme krize. Čuli smo da 730 milijuna eura godišnje ide na oglašavanje. Dakle, nemamo dojam da je kriza, a isto tako mnoge financijske kuće u Republici Hrvatskoj potroše godišnje do 53 milijuna eura novca. Dakle, s druge strane ima i nešto pozitivno što možemo iz ovoga zakona zaista i pročitati, a to je usporedno oglašavanje koje uspoređuje određena svojstva proizvoda, a koja se mogu i provjeriti, a kada nije zavaravajuće može biti zaista legitimno sredstvo informiranja potrošača. Potrošač će imati koristi budući da mu se na tržištu nudi veliki broj istovrsnih proizvoda, a nakon informiranja, dakle pravog informiranja donosi odluku o kupnji. Usporedno oglašavanje u svrhu promocije proizvoda ili usluga izravno ili neizravno upućuje na konkurenta na tržištu, odnosno izravno ili neizravno upućuje na konkurentski proizvod ili uslugu. Kada imamo zavaravajuće oglašavanje proizvoda ono može dovesti do zablude zaista, i osoba kojima je oglašavanje upućeno, pa je vjerojatno isto tako da će zbog toga oglašavanje utjecati na ekonomsko ponašanje osoba kojima je ono upućeno, odnosno na loše poslovne odluke. Ovim zakonom zavaravajuće oglašavanje se smatra i ono oglašavanje kojim se zbog netočnosti, nepotpunosti ili neadekvatnosti informacija koje sadrži povređuje sudionika utakmice. Naravno da smo u toj utakmici upravo mi. I često nas zavaravaju, pogotovo nas žene, ja bih rekla i kad na proizvodu piše da je od svile, a on zaista nije od svile, nego je od poliestera. Pa isto kaže da je od viskoze, a nije nego od poliestera. Ili da je riječ o domaćem proizvodu, a riječ o industrijskoj proizvodnji. Reklamira se prirodni kruh i onda mislite da su unutra prirodne žitarice, a kad dobro pogledate i informirate se onda ta boja ne ide od žitarica, nego od umjetne boje, koja je usput rečeno još i nezdrava. Govorilo se ovdje i o light pićima, a danas jako dobro znamo da light pića su puno štetnija, nego ona što su sa šećerom. Često je proizvod stavljan u veliku ambalažu koja sugerira da proizvoda ima više, nego ga stvarno ima, kada otvorimo ambalažu. I sama sam bila svjedok tome, jer sam mislila da ima puno više slatkiša, a kad sam otvorila onda je bilo 10-tak bombona u tako velikoj kutiji. I dobro da sam sama otvorila, da nisam nekom poklonila. Primjer da će se i namještaj koji se kupi, ne samo dovesti, nego i sastaviti na kraju se ispostavi da ta montaža uopće nije predviđena. Mnoge, sudionici smo da na televiziji kažu da će nam od jednog pića narasti krila. Pa s druge strane nam kažu i oglašavaju da je zdravo jesti crveno meso, a uz to još nam samo fali ono oglašavanje o teflonskim tavama za koje danas znamo da ako su na visokim temperaturama, da oslobađaju štetne tvari. Svjedoci smo i oglašavanja besplatnih kredita. Pa primjer valjka za krečenje koji vam na televiziji ovako izgleda veliki, mislite da ćete s njim vrlo brzo okrečiti prostoriju, a kada krenete onda vam je on 5, 6 centimetara, i boja se iz njega izlijeva, što na televiziji naravno ne vidite. Ovim zakonom je predviđen i poseban mehanizam kojim će se suzbijati pojavljivanje nedopuštene oglašavajuće prakse, pojedinim tijelima i osobama koje imaju opravdani interes kolektivne zaštite trgovaca, omogućuje da u svoje ime, a u interesu svih ostalih trgovaca podnese tužbe radi prestanka nedopuštene oglašivačke prakse, a cilj je zaštita cjelokupne populacije trgovaca na tržištu, te zaštita javnosti općenito od nedopuštenog oglašavanja. U sudskim postupcima koji se pokreću temeljem ovog zakona traže se onda i prestanak, odnosno zabrana spornog oglašavanja. Ali ono na što bih vas htjela upozoriti je da se osobno bojim, jer se ne odlučuje da li je trgovac kriv ili nije za nedopuštene radnje, niti se odlučuje o kažnjavanju trgovca zbog nedopuštenog oglašavanja, a u praksi često znamo kako to završi. I zaista i mediji i televizija na neki način, a i ovo zavaravajuće oglašavanje kreira naš život, kreira kvalitetu života uopće. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice sa suradnicom, štovane kolegice i kolege zastupnici. Neki dan sam u "Jutarnjem listu" imao prilike pročitati jedan mali oglas vrlo, vrlo sitnim slovima pisan u kojem je sudskom presudom trebalo donijeti tekst te presude u potpunosti u novinama, a radilo se o tome da je jedna firma tužila drugu upravo zbog oglašavanja koje nije bilo korektno. Dakle, jedna tvrtka je tvrdila da je najbolji davatelj određenih usluga, a druga tvrtka je to pobila na Trgovačkom sudu. To mi je nekako dalo nade da evo i u segmentu oglašavanja ima određene etike i da Trgovački sudovi rade dobro svoj posao, i zasigurno će i ovaj zakon tome doprinijeti, tim više što je na tragu zahtjeva određenih europskih smjernica. Međutim, na žalost ovaj zakon se odnosi na nedopušteno oglašavanje između trgovaca, dakle gospodarskih subjekata, a vrlo malo ili nimalo na same potrošače. Svjedoci smo zaista neetičkog i nekorektnog oglašavanja u mnogim medijima kako elektroničkim, tako i u tiskanim, pa se primjerice pojavljuju oglasi za raznorazne čudotvorne napitke, za mršavljenje, ćelavost itd. Pa je pitanje, može li po ovom zakonu recimo jedna tvrtka tužiti drugu tvrtku zato što je prva tvrtka recimo oglasila da će osoba kojoj ispada kosa nadoknaditi taj gubitak za 7 dana, a ovi drugi smatraju da imaju još čudotvorniji napitak ili balzam, pa će ćelavost nestati za 5 dana. Što je sa onim oglašavanjem razno raznih vidovnjakinja i vidovnjaka koji iz karata gataju o sudbinama, dakle pa čak i na pojedinim komercijalnim televizijama smo svjedoci da nekakav vidovnjak uzme visak i dovoljno je samo telefonirati njemu da ti izreče sudbinu. Dakle, to očito nije predmet ovog zakona, ali je predmet tržišne inspekcije, pa i kriminalističke policije. Što je sa onim silnim lecima, ne možeš parkirati auto, a da ti netko pod brisače ne stavi nekakav letak gdje se nude beskamatni krediti, samo treba nazvati nekog Peru ili Ivu ili Anu na mobitel i ostaviti svoje podatke. To je u ovom trenutku vrlo ozbiljne gospodarske situacije u Republici Hrvatskoj nešto čime bi se trebala definitivno pozabaviti kriminalistička policija, jer je očito da se takvi kretati ne mogu davati na pošten i legalan način. Međutim, sve to spada u segment varanja potrošača, varanja očajnih građana za koje se čak ne može reći ni da su lakovjerni, jer se hvataju za posljednje slamke spasa kako da zakrpaju svoj kućni budžet. Zanimljivo je da takvih oglasa čak ima i na nekim komercijalnim televizijama. Pa što radi državni inspektorat, inspekcija, policija itd. to je u ostalom vjerojatno način i na koji odlazi mnogo novaca potencijalnog novaca iz državnog proračuna, jer se radi o transakcijama u gotovini koje nikada ne vide nekakva porez ili ostale dažbine koje treba platiti. Potrošači su kod nas vrlo nezaštićena kategorija, na žalost i valja još mnogo poraditi ne samo na zakonskoj legislativi, nego i na obrazovanju samih potrošača, da znadu koja su njihova prava, da potrošači budu svjesni da moraju prilikom svake kupovine uzeti račun, jer tako štite sebe, a pomažu i državi, da trgovci, odnosno davatelji usluga savjesnije i konkretnije rade svoj posao, da svaku transakciju registriraju i da se za to plati ono što se platiti mora, odnosno PDV ili neki drugi odgovarajući porezi. Budući da mi stremimo Europskoj uniji i postat ćemo zasigurno kroz određeno vrijeme punopravni članovi, na žalost ne tako brzo kako se Vlada nada, nego kroz očito je sada već, kroz neki relativno duži vremenski period, ali to je dovoljno vremena zaista dovoljno vremena da prilagodimo naše unutarnje uređenje na način da zaštitimo i gospodarske subjekte i potrošače od prave poplave loših roba i usluga kojima smo izloženi. I opet ću spomenuti svoju omiljenu temu tj. infrastrukturu kvalitete koje u segmentu ili procesu globaliziranog tržišta, čini jedinu branu, onu jedinu učinkovitu branu od loših proizvoda, dakle radi se o normizaciji, mjeriteljstvu i akreditaciji koji osposobljavaju naše stručnjake, naše laboratorije, naše eksperte da ocjenjuju sukladnost zahtjeva koje postavljaju međunarodne i smjernice i smjernice koje su implementirane u hrvatsko gospodarstvo na sigurnost proizvoda, na sigurnost ljudi i okoliša. I sva sreća je da je to jedan od rijetkih segmenata koji u ovoj državi zaista funkcionira, pa evo još jednom ponavljam kakao tradicionalno u procjeni Europske komisije o napretku Republike Hrvatske u procesu približavanja Europskoj uniji, ti segmenti dobivaju najviše ocjene. Međutim, još jednom ističem da unatoč obvezama Republike Hrvatske još uvijek nije formiran nacionalni mjeriteljski institut koji pruža infrastrukturu laboratorijima koji rade sve ove poslove koje moraju raditi u smislu zaštite potrošača kako bi sustav funkcionirao. Kada će to Vlada učiniti je prva zagonetka, jer se već ona svojom uredbom obvezala da će to učiniti negdje oko 6. mjeseca prošle godine, ali s obzirom da putovanje kroz vrijeme nije moguće, postavlja se pitanje retoričko. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Profesore, a oni vremeplovi kada se ide?
Fizika to dopušta, ali realnost na žalost ne.
Mašta dopušta. U 18,26 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Nekoliko dilema, zapravo osobno imam oko ovog zakona i htjela bih o tome reći svega nekoliko rečenica. Dakle, osobno mi nije sporno da odredbe koje se sadržajno opredmećuju i definiraju ovim zakonom je potrebno uvesti u zakonodavstvo i uvesti ta pravila i s tim nemam osobno nikakvih problema. Pripremajući se za ovu raspravu ja sam pogledala i Zakon o zaštiti potrošača i u Zakonu o zaštiti potrošača je primjerice člankom 110. definirana zavaravajuća radnje, člankom 111. zavaravajuća popuštanja. Ima čak i cijela glava koja se odnosi na komparativno oglašavanje što je valjda jednako ovom usporednom oglašavanju o kojem se zapravo govori u ovom zakonu. I moje zapravo pitanje, ukoliko je to potpuno jednako onome u Zakonu o zaštiti potrošača onda nam ovaj zakon nije trebao. Ako je to različito, dakle odredbe o komparativnom oglašavanju Zakona o zaštiti potrošača i odredbe o usporednom oglašavanju iz ovoga zakona, onda dakle istovremeno ne mogu vrijediti i jedne i druge. Kada se usporedi članak 6. ovog zakona sa člankom 117. Zakona o zaštiti potrošača koji govori o pretpostavkama komparativnog oglašavanja, one nisu potpuno iste. Ista stvar vrijedi i kada dođe do spora. Temeljem ovog zakona nadležan je mjesno Trgovački sud. Po Zakonu o zaštiti potrošača postupak se može pokrenuti, odnosno stranka da tako kažem u postupku cijelu priču vodi preko Državnog inspektorata. E sad, ako nam istovremeno bude vrijedio Zakon o zaštiti potrošača u ovom dijelu zabrane komparativnog ili usporednog oglašavanja, jer se u jednom zakonu zove jedno, u drugom drugo, onda se bojim da ćemo doći u jednu prilično nezgodnu situaciju. Dakle, i ponavljam ne dvojim oko samog sadržaja, ali mi se čini sad sve više, čitajući Zakon o zaštiti potrošača da je ovaj sadržaj iz ovog zakona možda bilo bolje u potpunosti implementirati u Zakon o zaštiti potrošača. Jer ponavljam, u Zakonu o zaštiti potrošača postoje kompletne glave koje se odnose na zavaravajuću poslovnu praksu, na komparativno oglašavanje, na zavaravajuća popuštanja i sto nekih drugih čudesa koje nisu nešto moja osobita struka, ali elementarna logika i opis govori da se radi naprosto o potpuno istim stvarima. Dakle, ja negdje ocjenjujem čak ako ćete ostat pri ovome zakonu da će se morati mijenjat u tom dijelu Zakon o zaštiti potrošača, a onda usput i apeliram kada ćete pripremati Zakon o zaštiti potrošača da učinite nešto sa malim slovima. Kad kažem mala slovima na šta mislim? Dakle, mi imamo reklame u raznoraznim formama koje na prvu loptu i na ono što je zvučno, što je vidljivo na prvi pogled govore neistinu. Oglašivač da sam sebe ogradi da ne potpadne na neki način po Zakonu o zavaravajućem oglašavanju, onda stavi font pet grafičkih točkica koji kaže ali znate to baš nije tako, to se vidlo na pet od šest primjeraka koje smo ispitivali i zapravo to što smo gore rekli kao bitnu kvalitetu našeg proizvoda, zapravo uopće ne vrijedi. U Zakonu o zaštiti potrošača zapravo nemate niti jednu zaštitu potrošača koja bi se odnosila na to. Formalno, oglašivač se zatvorio sa zakonske strane, oni nisu zaista nisu ni prikriveno ni lažno oglašavali jer su oni to sve napisali, no međutim to su napisali tako da vi zdrava mlada osoba to ne može niti pročitati, niti to na neki način uočiti. Stoga evo mene bi samo zaista zanimalo dakle odnos ovog zakona i Zakona o zaštiti potrošača u dijelu odredbi koje se odnosi na usporedno oglašavanje, odnosno molim da se na neki način očitujete o tim, da tako kažem, malim slovima ili u slučaju televizijskih ekrana nečega što prođe preko ekrana tako brzo da sve i da hoćete ne možete pročitat što je oglašivač nakanio reći. I u tom smislu ja ću podržati ovaj zakon, ali bi mi bilo puno draže kada raspravljamo o ovim stvarima, kad govorimo o ovim zakona da ako je potrebno recimo ovdje raditi izmjenu Zakona o zaštiti potrošača smo u paketu dobili oba zakona, a ne da mi na neki način onda sami sebe lovamo u nečemu što zapravo nismo onda dovoljno ni pripremili kao sadržaj izglasavanje, iako nema za to nikakvog razloga jer čini mi se da oko ovog zakona postoji apsolutno suglasje ovdje u Hrvatskom saboru. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Ja ću kratko reći nekoliko rečenica. Inspirirali su me kolegice i kolege u svojim raspravama. Ja se inače dosta bavim, stručno me zanima marketing u farmaceutskoj industriji. Imao sam nerijetko priliku vidjet u kojoj neravnopravnoj poziciji se mogu naći proizvođači lijekova koji se ne smiju oglašavati jer je to zabranjeno zakonom, a da istovremeno u čitavom nizu tiskanih medija, elektronskih medija možemo susresti oglase koji upućuju na nekakva čudotvorna sredstva koja se tiču ne samo nekih bezazlenih bolesti, nego i opasnih oboljenja, malignih oboljenja tako da se veselim ovom zakonu, ali ukoliko se on zaista bude i provodio, jer i dosad je vrijedio zakon koji nije dozvoljavao pružanje nekakvih oglasa koji su čudotvorna sredstva. Evo ja imam istraživanje koje je provedeno u Hrvatskoj gdje je na pitanje koji čimbenik utječe najviše na kupčev odabir preparata na mršavljenje. Na prvom mjestu je bilo oglašavanje u medijima, a istovremeno imam ovdje dva oglasa koji su izašli u medijima gdje piše "čudotvorni hoollywoodski tretman za mršavljenje odstranjuje masno tkivo iz sata u sat, centimetar po centimetar". Ili drugi "mršavim lagano, brzo i prirodno, a moj trbuh postaj ponovo ravan, 7 kilograma nestalo za 7 dana." Prema tome, to su oglasi koji se mogu svakodnevno naći u našim tiskanim medijima i ja apeliram da inspekcija djeluje i da zaista kazni ne samo koji se oglašavaju na ovaj način nego i tiskani ili elektronski medij koji to dozvoljava. Pa naravno da bi to trebalo provesti u suradnji s Minnistarstvom zdravstva, ali ja se pitam da li je ministar zdravstva prekršio Zakon o dopuštenom oglašavanju kada je, čini mi se nedopušteno, reklamirao svoju zdravstvenu reformu u medijima. Jer posljedice te reforme po zdravlje građana Hrvatske nisu dobre. Evo.
Hvala lijepo. Ja sam probao sa ovom dijetom i udebljao se. /Smijeh./ Dijetom za mršavljenje. Tako isto sa onim nekim naljepnicama protiv pušenja. Ne naljepnicama nego onim tabletama. … [[Upadica se ne čuje.]] Flasteri su pomogli. Ali prije toga sam probao sa tabletama pa sam još izazivao više želju za pušenjem. … [[Upadica se ne čuje.]] Laže selo, lažu ljudi. Završni osvrt, državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Najprije hvala na razumijevanju za ovaj zakon, na jednoj širokoj podršci za ovaj zakon. Mislim da ćemo naravno kroz implementaciju i kroz neke konkretne pokazatelje kada se trgovci krenu međusobno tužit vidjet koliko je on zaista dobar i učinkovit u praksi i koliko će trgovci se htjeti osloniti na ovaj mehanizam kako bi zapravo spriječili takvu jednu nelojalnu konkurenciju. Nota bene, mislim da se ovo neće čuti, ali može se pročitati, predvidjeli smo agenciju. Međutim, interna pravila Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja nije u ovom trenutku omogućavala provedbu ovog zakona. To smo, zapravo u tom smjeru smo i razmišljali i imali smo institucionalnu prepreku što se tiče provedbe i vođenja postupka koji izvire iz ovog zakona. Usporedno oglašavanje, odnosno komparativno oglašavanje kakvo imamo u Zakonu o zaštiti potrošača će biti uklonjeno iz Zakona o zaštiti potrošača u ovaj zakon. Dakle, onaj dio materije koji ga uređuje u sadašnjoj verziji Zakona o zaštiti potrošača bit će uklonjen, odnosno brisan iz novog prijedloga zakona. Fond, na žalost odgovor je ne. Sitna slova. Na žalost sudska praksa, mislim da se radi o komisiji protiv Engleske i i komisiji protiv Španjolske jer nisam sigurna i stvarno ne bih htjela reći nešto krivo kad nešto ne znam fond smatra ograničavanjem protoka robe, jer se roba koja ima određenu obavijest o proizvodu, neki leibeling mora onda u tom segmentu posebno tiskati samo za jedno od nacionalnih tržišta. Kad bi to bilo prihvaćeno na razini Europske unije onda bi font 12 išao recimo u Poljsku, font 6 u Mađarsku, a font ne znam 4 i pol, dakle polu nevidljiva slova bi možda išao u Grčku i veličina fonta ne smije biti zakonski određena od strane nacionalnog propisa jer remeti poglavlje I. Slobodu kretanja roba. Dakle, sve što traži dodatnu administrativnu snagu, odnosno dodatan administrativni napor od strane uvoznika i onoga koji proizvod stavlja na tržište komisija smatra da je mjera s jednakim učinkom koja zapravo onemogućava toj robi da dođe na jedno od nacionalnih tržišta, unutarnjeg tržišta Europske unije. Ovo je trebalo biti paket sa Zakonom o zaštiti potrošača. Mi smo još uvijek u pregovorima i konzultacijama sa Europskom komisijom oko jednog dijela Zakona o zaštiti potrošača. Intencija je bila da uistinu i logično je da i Zakon o općoj sigurnosti proizvoda i ovaj zakon i Zakon o zaštiti potrošača idu zajedno. Borimo se za nešto. Da li smo uspjeli ili nismo vidjet ćete kada pošaljemo Prijedlog zakona o zaštiti potrošača u saborsku proceduru. I još samo jedna napomena. Ovaj zakon de facto štiti trgovca, ali ja dopustite mi ne bih to rekla. Ja bih rekla da ovaj zakon omogućava trgovcu, jer mi ga ne štitimo. Štitimo ga samom činjenicom što smo propisali normu. Mislim da ovaj zakon omogućava trgovcu da kad ima procjenu realnog gubitka dobiti napadne drugog trgovca. Dakle, ne znam da li se to može interpretirati kao zaštita nekog posebnog trgovca. Mislim da mu samo omogućavamo da svim legalnim sredstvima se bori protiv svojeg tržišnog takmaca. I na kraju, spominjali smo i preparate za mršavljenje i kreme za borbu protiv celulita i lijekove protiv ćelavosti. Sumnjam da ćemo ikad možda za sto godina ovako izgledati sa 70 godina. Ja bih osobno to voljela doživjeti [[Upadica Šeks: Vi ste, samo da ja vidim.]] Ja se ispričavam, ali lijepo je to opeglano [[Upadica Šeks: A to je ona ministrica.]] Za muške bih imala sljedeći osvrt. Za ženski dio ove sabornice imam jedan drugi, a to je dakle ovako za 70 godina nećemo izgledati, imamo celulit pa što, budimo na to ponosni i nemojmo trošiti novce temeljem ovakvih oglasa na skupe proizvode. A meni osobno ako smijem iskoristiti tu priliku je uvaženi saborski zastupnik Maras naprosto jako simpatičan upravo ovakav kakav je. Evo, hvala vam na pažnji.
Tamara jel' vi znate da vas sluša i još netko?
Ako smijem gospodine potpredsjedniče, on je u Tirani, mislim u avionu upravo i sigurna sam jer nema elektroničkih naprava. Odbor za zakonodavstvo je predložio neke amandmane nomotehničkog i izričajnog karaktera i ako dopustite ja bih se ovom prigodom očitovala na način da bih prihvatila amandmane Odbora za zakonodavstvo. Hvala.
Hvala lijepo. Ja sam očekivao da će biti ispravak netočnog navoda od strane zastupnika Marasa, ali ništa ostao je. Ili povreda Poslovnika. Ali ništa. Kad je istina, nema ispravka točnog navoda. Zaključujem raspravu. Prekidamo sjednicu. Nastavit ćemo sutra u 9,30 sa Konačnim prijedlogom zakona o izmjeni i dopuni Zakona o zaštiti pučanstva od zaraznih bolesti, pa Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravima dužnosnika, plaćama sudaca itd.
Konačni prijedlog zakona o nedopuštenom oglašavanju Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je ove amandmane, o njima se ne glasuje jer postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. poslovnika. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Dok se malo podigne sustav. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Nećemo mi čekati da se on digne, ajmo mi ručno. Tko je za ovaj prijedlog zakona o nedopuštenom oglašavanju? Hvala. Protiv? Suzdržan? Jednoglasno sa 112 glasova za donesen Zakon o nedopuštenom oglašavanju zajedno sa prihvaćenim amandmanima.