Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, pre nekoliko nedelja u poseti našoj državi i institucijama naše države bio je generalni sekretar Muslimanske svetske lige, gospodin Muhamed El Isa, pri čemu naglašavam da je pomenuta organizacija jedan od najznačajnijih i najuticajnijih faktora među islamskim zemljama i reprezent interesa i uticaja skoro svih islamskih država u svetu. Ova organizacija ima sedište u Meki, u Saudijskoj Arabiji i prvenstveno cilj njenog delovanja jeste da svetu predstavi islam onakav kakav jeste u pravom istinskom svetlu, kao jednu tolerantnu religiju koja podstiče ljude na dobročinstvo, koja je otvorena za dijalog, za saradnju i pre svega opredeljena za humanitarnu pomoć i pomaganje svim ljudima koji su u svetu u nevolji. Podsećam vas da je generalnog sekretara gospodina Muhameda El Isu primio i predsednik naše države gospodine Aleksandar Vučić, a istovremeno je bio gost potpredsednika Vlade i ministra trgovine, našeg predsednika, predsednika socijaldemokrata Rasima Ljajića i imao je zaista plodonosne razgovore, pri čemu je gospodin Isa istakao jedan značaj Srbije kao multinacionalne i multikonfesionalne države u međuverskom dijalogu, ne samo u regionalnim, već i u međunarodnim okvirima. Meni je jako zanimljivo da je on tada istakao jednu zaista veliku istinu, da je kroz istoriju kvalitetan dijalog i saradnja između islama i pravoslavlja upravo bila stabilizacioni faktor i praktično plodno tlo za kvalitetne međuverske razgovore, ali i za stabilizaciju prilika u svetu i jedan kvalitetan međuverski dijalog i mir. U tom slučaju i u tom svetlu ministar Rasim Ljajić je zatražio od generalnog sekretara ove zaista cenjene organizacije, svetski cenjene organizacije, da Srbija, obzirom da u njoj živi jedan popriličan broj autohtonih muslimana, dobije status posmatrača u Organizaciji islamske konferencije. To je zaista od velikog značaja za našu državu, ne samo zato što će pristupanje ovoj organizaciji poboljšati poziciju naše države za budući ekonomski razvoj, obzirom da je to jedno ogromno tržište od preko milijardi korisnika, preko milijardu ljudi, već će i ojačati geostrateški položaj i poboljšati geostrateški i politički uticaj Republike Srbije koji ona danas ima. Naglašavam da tradicionalno sa ovim državama Republika Srbija ima kvalitetne međudržavne odnose. U svakom slučaju, zatražiću stoga od Ministarstva spoljnih poslova da nastavi ovu započetu inicijativu da Srbija dobije status posmatrača u Organizaciji islamske konferencije. Moram iskoristiti ogroman autoritet koji ima ministar Rasim Ljajić i koji se danas, zahvaljujući svom kvalitetnom pre svega političkom stavu i ljudskim kvalitetima, svrstava u red najuticajnijih lidera u islamskom svetu. Mislim da je ovo izuzetno bitno za Republiku Srbiju i stoga tražim da Ministarstvo inostranih poslova pokrene ovu inicijativu i sve neophodne korake koji će brzo realizovati ovaj započeti stav. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u javnosti su se pojavile informacije da ovaj deo jugoistočne Evrope očekuje novi talas migracija sa Bliskog Istoka i još nekih zemalja. Dakle, već smo videli izveštaje o događanjima sa Grčko-Turske granice, pa u skladu sa tim bi bilo odgovorno i tražim obaveštenje od Vlade Republike Srbije šta je učinila povodom tog pitanja, šta je strategija Srbije za bavljenje migrantskim pitanjima? Mi smo imali negativna iskustva baš iz razloga što nismo bili pripremljeni i 2015. godine kada je taj talas migranata bio u zenitu, ali sada kako čujemo, kako možemo da vidimo izveštaje i domaćih medija i stranih medija, očekuje se novi talas migracije. Veoma se malo govori o tom pitanju. Svedoci smo da stižu informacije do javnosti o velikom broju pre svega krivičnih dela koje migranti čine u mestima u Srbiji, ali i atmosfere straha koja se pojavila u Srbiji gde su prisutni migranti, ali pre svega zato što nema jasne politike i jasnog stava Vlade Republike Srbije. Ima, naravno, i mnogo netačnih informacija, ima i mnogo izmišljotina, ali nema konkretnog predloga šta uraditi po tom pitanju. Mi smo već i 2015. i 2016. godine predlagali da se po tom pitanju Republike Srbija ugleda na Mađarsku i da pokuša da taj problem reši po mađarskom primeru. Mi nismo ni ksenofobi ni rasisti ni izolacionisti, mi samo treba da odgovorno postupimo i da tražimo kontrolu ulaska u zemlju, da ne bismo posle imali razne probleme. U mnogim lokalnim samoupravama i na severu Vojvodine i kroz celu Srbiju imali smo situacije i krivičnih dela i tenzija i mnogo incidenata i problema, a nema nikakve politike i nema nikakvih stavova od strane Vlade Srbije. Dakle, mi kao progonjeni, kao izdani narod imali smo u istoriji situacije kada smo se suočavali sa mnogo progonjenih Srba iz Republike Srpske Krajine i sa Kosova i Metohije. Vlada Srbije do kraja nije uspela da pomogne tim ljudima ni za ovih 20 godina. Ne treba da postupimo nehumano, ali treba da postupimo odgovorno i treba da kontrolišemo priliv migracija u našu zemlju. Nismo mogli da čujemo konkretne predloge od vlasti. Videli smo razne predloge koji su bili van pameti, u smislu poklanjanja nekih napuštenih kuća po selima, takvi predlozi su dolazili iz redova vlasti, tim migrantima koji dolaze iz Srednje Azije i sa Bliskog Istoka, ali konkretnog stava nema. Smatramo da je pogotovo u poslednjih pet godina taj priliv intenziviran i da moramo po tom pitanju odgovorno da postupimo. Dakle, kakvi su bezbednosni rizici, šta se zaista dešava, otkloniti te izmišljotine i sumnje, ukoliko je tih incidenata bilo, a ukoliko je stvarno bilo incidenata i krivičnih dela, onda postupiti po tim delima, onako kako se postupa po učiniocima krivičnih dela. Dakle, odgovornost i kontrola zaštite državnih granica, po ugledu na Mađarsku, po ugledu na Grčku, jer na njihovim primerima možemo da vidimo kako se država odgovorno postavila prema nekontrolisanom prilivu migracija u svoju zemlju. Tako nešto treba da uradi i Srbija, kako bi se zaštitila, kako bi situacija sa migrantskom krizom bila predvidiva i kako bi postupila najbolje po svoje građane.
Hvala. Reč ima Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Poštovani građani Srbije, poštovani narodni poslanici, međunarodni položaj Srbije nesumnjivo iz dana u dan jača. Diplomatska aktivnost i diplomatski potencijal koji Srbija iskazuje daje nemerljive rezultate. Pre svega, zahvaljujući aktivnosti predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića i ministra spoljnih poslova Ivice Dačića, Srbija je doživela još jedan u nizu epiloga međunarodnog priznanja i uvažavanja međunarodnog položaja. Konkretno, Sijera Leone kao država Južne Afrike je povukla priznanje Kosova, što nesumnjivo potvrđuje da je Srbija postigla nemerljiv uspeh, jer više Kosovo ni u kom slučaju nema čak ni približno polovičnu većinu kada su u pitanju Ujedinjene nacije i članstvo zemalja u UN. Zbog toga, poslanička grupa SPS prevashodno pozdravlja povlačenje priznanja tzv. nezavisnog Kosova i od Sijera Leonea i daje još jednom bezrezervnu podršku prevashodno onima koji su dali i uložili najviše truda i energije da bi se diplomatski potencijal doveo na ovaj nivo na kome je sada, a to su Aleksandar Vučić i Ivica Dačić. Zarad javnosti, postavlja se pitanje da li se može staviti znak jednakosti između taksi koje su nezakonito i neprimereno uvele privremene institucije iz Prištine, i to od 100% na proizvode iz Republike Srbije i države Bosne, odnosno Federacije Bosne i Hercegovine u odnosu na diplomatsku aktivnost Srbije, kada se radi o povlačenju priznanja nezavisnosti Kosova? Naravno da tu jednakost prevashodno iz čisto političko-propagandnih razloga afirmišu predstavnici privremenih institucija sa Kosova. Međutim, takav znak jednakosti ni u kom slučaju ne može da se postavi, jer je povlačenje priznanja nezavisnosti Kosova imperativ Srbije, zbog toga što Srbija na ovaj način dokazuje i pokazuje da u međunarodno-pravnom smislu reči više niko Srbiji ne može nametati stavove, više niko Srbiji ne može na bilo koji način stavljati do znanja šta treba i kako treba da radi, zbog toga što Srbija ima svoj kurs, svoju politiku, a ta politika podrazumeva prevashodno zaštitu suvereniteta Republike Srbije, kao i zaštitu nacionalnih interesa Srba na teritoriji Kosova. Postavlja se pitanje koliku štetu ovakvoj međunarodnoj aktivnosti Republike Srbije nanose oni koji pokušavaju da devalviraju ovakve rezultate diplomatije koju Srbija vodi, a to su mnogobrojni i razni opozicioni, da ih nazovemo lideri, takozvanih opozicionih stranaka koji upravo ovde u skupštinskom holu, ako ništa drugo, prepričavaju ono što komentarišu zvaničnici iz Prištine, iz privremenih institucija Kosova i na taj način, ako ništa drugo, u svakom slučaju devalviraju sve rezultate i kompletan diplomatski napredak koji je učinila Srbija. Postavlja se pitanje koliku štetu na taj način nanose Srbiji, koliku štetu nanose međunarodnom ugledu Srbije i da li je sve ovo što je kao tolerantno ispoljeno prema njima zaista dovoljno da se konačno upravo oni dozovu pameti i da postanu ne kvazi patriote nego istinske patriote i borci za svoju državu, što do sada nisu iskazali. Iz ovih skupštinskih redova ih pozivamo da, umesto populističke priče, umesto afera kojima su skloni, spletkarenja i svega drugog, zaista podrže ono što svako ko ovoj Srbiji i građanima Srbije želi dobro podržava, a to je i dalje jačanje međunarodnog ugleda Srbije, i dalja snažna diplomatska aktivnost, sve do momenta dok privremene institucije Kosova konačno ne prihvate dijalog kao jedino rešenje pitanja Kosova i Metohije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Znate, lako je nešto srušiti, teško je sagraditi. To važi za kuće i zgrade, važi i za institucije, naročito za institucije, to važi i za instituciju Skupštine i demokratije, pa i instituciju poslaničkih pitanja, koja je važan institut u kontrolnoj ulozi parlamenta, jer bi trebalo da bude. Stoga sam se trudio tokom ovih prethodnih nekoliko godina da ta pitanja budu ozbiljna, odgovorna, konkretna i kada se radilo o nekim pojedinačnim slučajevima i kada se radilo o najvišim sferama državne politike. Moram reći, kao i u svemu, kao i u životu, kao i u politici, nisu svi isti. Dakle, neki su odgovarali konkretno i iscrpno, neki pro forme, neki nisu nikada odgovarali. Ali je interesantno i donekle ohrabrujuće da ipak većina institucija sa kojima sam tražio na ovakav način pitanje jeste odgovarala i, kažem, ne samo uvek reda radi. Tako da je malo i do nas, rekao bih, i do poslanika i do pitanja i na neki način forma, jedan od načina koji, kažem, ovaj parlament vrši ili bi trebalo da vrši – i kontrolnu funkciju izvršne vlasti. Recimo, neki nisu nikada, čini mi se nikada, poput Kancelarije za Kosovo i Metohiju, te u tom smislu moje pitanje ili sugestija za predsedništvo Skupštine, odnosno rukovodstvo Skupštine jeste – da li se može na neki način uvesti sankcija neka i kakva za institucije koje su dužne, a ne odgovaraju po poslaničkim pitanjima? To uopšte nije bezvezna stvar i mislim da bi to osnažilo ulogu parlamenta u nekom budućem i nadamo se boljem sazivu. S druge strane, kažem, neki su odgovarali često i dosta iscrpno, tu moram pohvaliti Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo unutrašnjih poslova, gospodina Đorđevića i druge, ekologiju i neke druge resore. Nešto smo i pomerili sa nule, posebno deo ekološke problematike vezano za mini hidroelektrane i slično. Elem, moje pitanje za Ministarstvo unutrašnjih poslova jeste povodom više puta ponavljanog komentara, izraženog komentara i izjave bivšeg austrijskog ministra Herberta Kikla o sporazumu nekom navodnom sa Srbijom, da prihvati migrante ili sve one koji ne dobiju azil u Austriji. Iz odgovora Ministarstva unutrašnjih poslova kao da sledi da tog sporazuma nema. Ali nikada nisu rekli – ne, ne postoji taj sporazum. Dakle, prosto, bilo je i mnogo manjih sumnji i spekulacija i zato ponavljam to pitanje – da li je neki sporazum sa gospodinom Kiklom potpisan ili on izmišlja ili je reč o samo o nekom tehničkom protokolu, što je možda slučaj? Dakle, ako nema sporazuma, kažimo, to bi umanjilo, pogotovo s obzirom na ovu povećanu napetost i opravdanu osetljivost javnosti po pitanju ove migrantske krize. Što se tiče Ministarstva odbrane, postavio bih pitanje – da li oni, s obzirom da imaju predstavnike, što se malo zna, u Upravnom, odnosno Nadzornom odboru i „Krušika“ i Trstenika i drugih fabrika „Namenske industrije“, da li su ih oni i njihovi predstavnici u ovim fabrikama „Namenske industrije“ obavestili o zloupotrebama ili o sumnjama na zloupotrebe koje postoje i da li Ministarstvo odbrane, naravno i Ministarstvo unutrašnjih poslova, kome takođe adresujem pitanje, ima saznanja da su fabrike „Namenske industrije“, odnosno vojne industrije bile oštećene u trgovini, odnosno od strane posrednika prilikom izvoza svojih proizvoda? Neobično je da fabrike, vojne fabrike mnogo rade, a loše posluju imaju loše bilansi, loše rezultati, a da posrednici dobro prolaze i uživaju. Napokon, ako mogu, imam još koji minut, znači, prosto, neobično je da se posrednici bogate i strašno su im dobri bilansi, a proizvođači, državni proizvođači stagniraju ili su svi u blokadi i u dugovima. Poslednje pitanje, verovatno u ovom sazivu, ide na adresu predsednika Skupštine, odnosi se na situaciju u Republici Srpskoj i pritiscima kojim je i sama Republika Srpska izložena od strane Sarajeva i međunarodne zajednice - da li postoji šansa, imali smo pre neki dan posetu delegacije iz Banja Luke, Skupštine Republike Srpske, da se usvoji neka zajednička rezolucija, ili deklaracija od strane Skupštine Republike Srbije i Skupštine Republike Srpske kojom bi se podržali i osnažili stavovi RS, ili makar da podržimo zaključke, ako ništa drugo da podržimo zaključke Skupštine Republike Srpske povodom napada na njih?
Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, po pitanju Kosova i Metohije, kada je teško Vlasima, možete da zamislite kako je nama. Moje prvo pitanje je u stvari čestitka. Dakle, čestitam predsedniku Vlade Republike Srbije, Ministarstvu spoljnih poslova, Narodnoj skupštini Republike Srbije i svim kolegama poslanicima, bez obzira na političko opredeljenje, čestitam povlačenje priznanja lažne države Kosovo od strane države Sijera Leone. To je značajno, posebno za nas iz vladajuće većine, što demantuje one koji kažu da ćemo se mi odreći naše južne pokrajine Kosovo i Metohija zarad ulaska u EU. To ih najbolje demantuje, nismo mi Vuk Jeremić, nismo mi Boris Tadić, nismo mi Dragan Đilas, nismo mi Borko Stefanović, da bi to učinili. Ipak, hvala svima koji ulažu napore da se međunarodno priznanje, lažne države, divlje države Kosovo i Metohije, NATO baze, a ja mislim da će biti država samo dok bude NATO baze, da posle toga će ponovo biti naša južna pokrajina. Hvala svima koji se zalažu u tom pravcu. Pitanje se odnosi, ponovo na izbore – šta će Vlada Republike Srbije, Ministarstvo pravde, Ministarstvo policije, preduzeti povodom najave ometanja izbornog procesa koji sledi za par meseci u Republici Srbiji u izborima za narodne poslanike, pokrajinskim izborima i izborima za lokalne skupštine. Naime, određena vrsta kriminalaca koji sebe predstavljaju kao političarima, ovi iz ovog žutog dela nesrećne opozicije, najavljuju da će nezakonitim sredstvima, kriminalnim radnjama, pokušati da onemoguće sprovođenje izbora u određenim opštinama, u određenim lokalnim samoupravama, a time ometati izborni proces u Republici Srbiji, da će to pokušati. Zato je moje pitanje - šta će Vlada Republike Srbije, nadležni organi preduzeti da se to predupredi, a ako se bude dešavalo da se efikasno takvo ometanje otkloni u toku izbornih radnji i da se takvi počinioci procesuiraju u najstrožem mogućem obliku kažnjavanja? Moje sledeće pitanje je – šta će Ministarstvo kulture i informisanja, šta će Ministarstvo pravde preduzeti povodom presude koja je doneta u Višem sudu u Frankfurtu, u Nemačkom sudu, koji je presudom izdao privremenu meru zbog piraterije „Junajted grupe“, gde spadaju „Junajted medija“, SBB, Šolak i Đilas, gde je sud u Nemačkoj utvrdio da su dekodirali nelegalno kanale Telekoma i prikazivali ga na platformama „Junajted grupe“, i time izvršili akt piraterije i po procenama nemačkog suda naneli Telekomu Srbije štetu od stotinu miliona evra - šta će se preduzeti od strane ministarstva i šta će preduzeti naše pravosuđe i tužilaštvo da po tom pitanju kazni „Junajted grupu“ i u Srbiji, kao što je kažnjava i u Sloveniji, Nemačkoj i tako dalje? Na kraju, moje pitanje vezano za poljoprivredu je, šta možemo da učinimo u narednom ciklusu da se ubrzaju isplate subvencija podsticaju u poljoprivredi? Koliko možemo da ubrzamo taj proces? To je pitanje za Ministarstvo poljoprivrede, odnosno za Upravu za agrarna plaćanja, pošto novca ima sasvim dovoljno, pošto se radi o obrađivanju određenih zahteva i predmeta, pošto se oni umnožavaju. Da li postoji mogućnost da zaposlimo određeni broj ljudi i da ubrzamo proces obrade zahteva poljoprivrednika, a samim tim pošto ima dovoljno novca, ta isplata bude efikasna i brža, ne samo da ne bi neko pomislio u ovo predizborno vreme već i u budućem periodu? Hvala vam.
Reč ima Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, pitanje postavljam javnom tužilaštvu Republike Srbije – postoji li krivična odgovornost Saveza za Srbiju zbog kontinuiranog širenja lažnih vesti o predsedniku Republike Srbije, Aleksandru Vučiću, o državi Srbiji i njenim organima sa namerom podrivanja nacionalne i bezbednosne stabilnosti naše zemlje? Najnovija lažna vest, je navodno širenje anti-migranske kampanje od strane države Srbije. Činjenica je da je danas migrantska izbeglička kriza fenomen globalnih razmera koja je bez presedana u periodu nakon Drugog svetskog rata. Republika Srbija bila je u samom središtu, a i danas je zapadno od balkanske migrantske rute. Republika Srbija i njeni građani su pokazali prema migrantima solidarnost i humanost zašto je često bila pohvaljena od strane samih migranata ali i evropskih i svetskih institucija i njihovih zvaničnika, posebno OEBS je pohvalio, EU, Unicef i druge organizacije. Srpsko saosećanje sa izbeglicama i migrantima i suštinsko razumevanje njihovih patnji i situacija u kojoj se nalaze potiče od činjenice da se mi sa problematikom izbeglica i interno raseljenih lica suočavamo već više od dve decenije. Republika Srbija će i dalje razvijati kao i do sada sveobuhvatno i održivo rešenje za migrante i na taj način zadovoljiti potrebe u pogledu osnovnog ljudskog dostojanstva i zaštite izbeglica štiteći ljudska prava svih, ali u isto vreme garantujući bezbednost naše zemlje. Međutim i kod nas predsednici nekih političkih stranaka, kao što je doktor Zoran Lutovac u narodu zvani Zoki zalutovac, konstantno lažima napada vlast bez ikakvih stvarnih činjenica. Tako je optužio vlast SNS za anti-migrantsku kampanju, optužujući je da lažno propagira jezičke patrola, prebrojavanje krvnih zrnaca migranata i za još nekakve izmišljotine. Naravno, da su te optužbe obične izmišljotine. Međutim, istina je da njegov predsednik Saveza za Srbiju, Boško Obradović zagovarao rasizam i poveo kampanju protiv migranata. Ovaj bezumnik je sklopio video klip koji govori o tome kako po Srbiji je loše zato što se u njoj nalaze migranti. Doktor Zoran Lutovac, zvani zalutovac, je demantovao njegov stranački kolega, Goran Ješić koji je rekao Zoranu Lutovcu, citiram – a ta migranstka kampanja ima više veze sa liderom Dveri Boškom Obradovićem, ta budala tumara po Srbiji sa okićenom hladnjačom, širi strah, laže kao pas i od nesretnih ljudi pravi političku kampanju, završen citat. To je rekao 26. februara 2020. godine. Poštovani narodni poslanici, Vuk Jeremić, član „međunarodne grupe bandita i prevaranata“ optužio je predsednika Vučića da se neodgovorno ponaša u vezi sa širenjem korona virusa, Jeremić tvrdi da je situacija ozbiljna pa kaže, citiram: „Virus je stigao na Balkan, u Hrvatsku i Severnu Makedoniju, a u Srbiji navodno nije“, završen citat. Kako vidite, poštovani građani, ovaj bestidnik optužuje svoju zemlju i rukovodstvo Republike Srbije za prikrivanje korona virusa. Istina je da u Srbiji do sada nema zaraženih korona virusom, a naša zemlja uradila je sve najbolje po tom pitanju što je u njenoj moći, zbog čega nas je pohvalila i Svetska zdravstvena organizacija. Vuk Jeremić, Dragan Đilas, Marinika Tepić, nastavljaju fabrikovati svakodnevno laži. Stare laži zatrpavaju novim lažima, novim aferama i tako se vrše u krug. Ko se danas seća njihovih laži o Jovanici ili laži o Franšu, njihovih laži o stotinama mrtvih koji plutaju po Obrenovcu za vreme poplava ili njihovih lažnih otmica novinara koje su pokušali sami da isceniraju ili njihove lažne pretnje smrću koje su sami sebi ispisivali po pločnicima ili njihove izmišljotine o nameštenim otmicama dece? Poštovani građani, SNS i Vlada Srbije neće da se bavi ovim bestidnicima koji nanose štetu svojim lažima i vitalnim nacionalnim interesima naše zemlje, već će brže i jače sprovoditi ubrzanu modernizaciju naše zemlje, a motor ubrzane modernizacije je predsednik Aleksandar Vučić. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 2. i 3. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će danas na sednici od strane predlagača prisustvovati Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama Konvencije za zaštitu lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka i Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Pozdravljamo ministra Đorđevića. Da li želite reč ministre? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici i dame i gospodo, pred vama se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka, za šta bih vas, pre svega, podsetio da je osnovni tekst ove navedene Konvencije Saveta Evrope, usvojen još 1981. godine u Strazburu, a da je Republika Srbija potvrdila ovu Konvenciju 1992. godine. Značaj ovog dokumenta je bio veliki jer je reč o jedinom postojećem zakonski obavezujućem međunarodnom ugovoru sa globalnim značajem u ovoj oblasti. Zbog toga ovu Konvenciju potvrdile su i neke države izvan Evrope. Konvencija je predvidela da je neophodno garantovati svakom fizičkom licu, bez obzira na njegovu nacionalnu pripadnost ili mesto stanovanja, poštovanje njegovih ljudskih prava i osnovnih sloboda, posebno prava na privatnost, kada je reč o automatskoj obradi njegovih ličnih podataka. Sa druge strane, pored Konvencije takva obaveza proističe iz člana 42. stav 1. Ustava Republike Srbije koji propisuje da je zaštita podataka o ličnosti zajamčena. Međutim, imajući u vidu nove izazove zaštite pojedinca u pogledu obrade ličnih podataka koji su se pojavili nakon što je Konvencija usvojena, Komitet ministara Saveta Evrope je 18. maja 2018. godine usvojio Protokol kojim su u velikoj meri izmenjene i dopunjene odredbe osnovnog teksta Konvencije. Praktično je reč o modernizaciji Konvencije, koji se odnose na nove izazove koji se tiču privatnosti, a pre svega proizilaze iz upotrebe novih informacionih i komunikacionih tehnologija. Istovremeno, jača se i unutrašnji mehanizam Konvencije, kako bi se osigurala njena efikasna primena. Zbog toga protokol pruža jasan i fleksibilan multilateralni pravni okvir za lakši prekogranični protok podataka, istovremeno pružajući delotvornu zaštitu u situacijama kada se koriste lični podaci. Protokol takođe predstavlja sponu između različitih regiona sveta i različitih normativnih okvira, uključujući i novo zakonodavstvo EU, koje se u potpunosti primenjuje od 25. maja 2018. godine i koji se takođe poziva na konvenciju u kontekstu prekograničnog protoka podataka. Iz navedenih razloga, kao i zbog činjenice da se potvrđivanjem ovog protokola sa jedne strane ispunjavaju obaveze Republike Srbije, kao članice Saveta Evrope, a istovremeno i dodatno unapređuje zaštita ličnih podataka, kao jednog od osnovnih ljudskih prava, predlažem da Narodna skupština u danu za glasanje potvrdi ovaj protokol. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, očito da druge poslaničke grupe ne žele sada da iskoriste ovo vreme, ali to je njihovo pravo. Mislim da je danas jako važna tema za Skupštinu Srbije zato što govorimo o protokolu koji se odnosi na Konvenciju o zaštiti prava lica u odnosu na automatsku obradu podataka Saveta Evrope, odnosno na privatne podatke koje možete koristiti u razmeni podataka kada je u pitanju današnji postupak digitalizacije u progresu. Treba reći da pravni osnov uopšte i za ovu Konvenciju i za Aneks 1, koji se odnosi na Sporazum između Vlade Republike Srbije i Azerbejdžana, da je pravni osnov Ustav, član 99. stav 1. koji kaže da je Narodna skupština dužna da ratifikuje sve međunarodne sporazume, ali ova Konvencija o kojoj govorimo je još prvi put usvojena 1981. godine u Strazburu i očito da današnje prilike zahtevaju, imamo nove izazove koji traže da se osavremene nove konvencije i da se urade određeni akti kojima bi se obuhvatili svi ti novi izazovi koji od 1981. godine nisu bili aktuelni. Ta obaveza podrazumeva da se garantuje svakom fizičkom licu, bez obzira na nacionalnu pripadnost, bez obzira na mesto stanovanja, poštovanje ljudskih i manjinskih prava, naročito pravo na privatnost kada je u pitanju automatska obrada podataka. Članom 42. Ustava Republike Srbije takođe imamo ovu potvrdu, obavezu države. Svaka država, članica potpisnica Saveta Evrope, a ima ih 47, su se obavezale da poštuju ovo pravo i da zaštite svoje građane, a novim izazovima, rekla sam, tražimo da određena konvencija, kao platforma, bude jasna, fleksibilna na multilateralnom nivou i da je to u stvari pravni osnov da bi se lakše vršila razmena podataka, a da se ne bi ugrozili lični podaci svakog pojedinca. Nov zakon inače podrazumeva u stvari i zakonodavstvo EU, ne samo članica Saveta Evrope, veći i EU i ona predstavlja u stvari put kojim je započela sprovođenje u samoj EU ova Konvencija. Ona je u primeni od 25. maja 2018. godine. Kada govorimo o tome kada je donesena prva 1981. godine, nakon toga su u Savetu Evrope mnoge rezolucije donošene, još 2011. godine, zatim 2014. godine i na kraju mišljenje 2017. godine, gde je usvojio Komitet praktično ovu Konvenciju sa svim svojim izmenama. Kada govorimo o tome, najvažnije je da preambula koja je uvedena, praktično u ovoj Konvenciji još 28. januara 1981. godine, pokazala je da suštinski možemo sve te promene koje se dešavaju u eri digitalizacije, implementiramo u ove konvencije određenim izmenama i dopunama. To je ono što u stvari evropsko zakonodavstvo je postalo fleksibilno u ovom smislu, daje nam mogućnosti da osavremenimo svaki dokument, svaki međunarodni ugovor, svaku konvenciju, a to naravno daje i mogućnost i Srbiji da sve ono što usvajamo u ovom parlamentu kao važeća dokumenta koja se odnose na osavremenjavanje uopšte privrede i razmenu podataka i sami menjamo kroz ratifikaciju ove konvencije. Drugi deo međunarodnog sporazuma je, u stvari, predlog ratifikacije Sporazuma o ekonomsko-tehničkoj saradnji Vlade Republike Srbije i Azerbejdžana. Takođe, isti pravni ustavni okvir, za ratifikaciju koju ovaj parlament ima, a treba reći još 25. januara 2012. godine je potpisan ovaj sporazum i taj zaključak praktično je istekao 20. decembra prošle godine, s tim što je bilo potrebe da se zameni novom ratifikacijom i novim sporazumom između dve Vlade. Tako da, 26. decembra prošle godine, Vlada Azerbejdžana, preko svoje ambasade ovde u Beogradu, pokrenula inicijativu za potpisivanje ovog sporazuma koji je potpisan u Beogradu i predmet realizacije, u stvari, su projekti u kojima se azerbejdžanske firme, uopšte su se pokazale kao vrlo efikasne u izgradnji infrastrukture, saobraćajne, železničke, putne infrastrukture. Tako da je predmet, u stvari, ovog sporazuma ratifikacija, realizacija projekata za izgradnju autoputa Ruma – Šabac, most preko Save, brza saobraćajnica Šabac – Loznica, zatim, sva putna železnička infrastruktura i onaj deo koji se odnosi na komunalnu infrastrukturu, kao što je vodosnabdevanje i prečišćavanje otpadnih voda, ali i deo koji se odnosi na prečišćavanje, odnosno sanaciju komunalnog otpada. Kao što vidimo, nema dodatnih troškova po budžet Srbije, što se tiče ovog sporazuma, kao i za ovaj, kao i za prethodnu konvenciju. Tako da, u danu za glasanje SNS će podržati ova dva sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče. Gospodine ministre sa saradnicom, želeo bih da kažem nekoliko reči o ovom predlogu zakona, o potvrđivanju protokola, o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu podataka. Pre toga, želim da naglasim da ova vladajuća većina, ova Vlada je suštinski zainteresovana za članstvo u EU, a suštinska zainteresovanost znači da mi naše zakone usklađujemo sa pravnim tekovinama EU. To je veoma važno naglasiti, jer pravne tekovine EU su inkorporirane u naše zakone i njihova primena čini državu Srbiju već delom i članom EU. Formalno priznanje i formalno ulaženje u EU značiće da je država Srbija učinila sve da primenjuje od evropskih tekovina, do svih standarda EU. Upravo ti standardi EU su nešto što je neophodno državi Srbiji, jer država Srbija je deo Evrope i samo članstvo biće potvrda da smo sve učinili ono što se od nas očekuje. Od nas se očekuje da uredimo državu Srbiju, ne samo u pravnom okviru, već i u svim drugim standardima koji nas obavezuju. Pre svega, mislim na autoputeve, mislim na vodovode, kanalizaciju, na zaštitu životne sredine, dakle, sve one tekovine koje država Srbija čini i radi da bismo bili sastavni deo EU. Tu je sigurno veoma važno i veoma bitno i stabilna ekonomska situacija, jer stabilna ekonomska situacija, koja je postignuta, daje mogućnosti da sve ove stvari radimo, a da postajemo na taj način deo EU. Ono što je ovog trenutka veoma važno, a to je zaštita ličnih podataka. Zaštita ličnih podataka za svakog pojedinca je veoma važna. Imamo nove tehnologije, imamo globalizaciju i ta razmena je veoma izražena. Svi smo na društvenim mrežama, često dajemo i neke podatke koje ne bi trebalo da dajemo i zloupotreba podataka i te kako može da bude opasna i za pojedinca, a i za državu. Nije iznenađenje da sve ono što znači napredak u kompjuterskim i ostalim tehnologijama, znači mogućnost i zloupotreba, uvek postoje oni koji to žele da urade. Upravo zbog toga moramo imati zakonske okvire, koji će omogućiti da se sve to što se nalazi na društvenim mrežama ne sme zloupotrebljavati, jer zaštita ličnosti, njegovih opredeljenja, njegove verske, polne i svake druge opredeljenosti, mora biti zaštićena. Ti podaci se ne smeju zloupotrebljavati. Upravo država Srbija, koja je uvek prihvatala sve te izmene i dopune zakona i protokola, upravo inkorporira u svoja zakonska rešenja. To je ono što je veoma dobro, što znači da ne zaostajemo, naprotiv, u nekim stvarima idemo napred. Zbog toga i podržavamo Konvenciju Saveta Evrope, jer ta Konvencija omogućava da idemo korak napred i da zaista učinimo ono što se od nas očekuje. Znate, da bi neko uzeo vaše podatke, vi morate dati ličnu saglasnost, a lična saglasnost znači da se to ne može i ne sme zloupotrebljavati. To je ono što je veoma bitno, veoma važno. Ti podaci se moraju samo koristiti na odgovarajući način iz prostog razloga jer se ne smeju zloupotrebljavati, a samo za one potrebe koje su tu veoma važne. Ono što je nama vrlo bitno, a to je, mi imamo i nekih drugih podataka o kojima do sada nismo govorili. Znate, to su genetski podaci, biometrijski podaci. Oni identifikuju neko lice. Isto tako, podaci da li je neko član sindikata ili ne su veoma važni podaci. Ukoliko se to zloupotrebi, poslodavci to mogu da dovedu u situaciju da to lice koje je član sindikata bude u nepovoljnom položaju. Upravo i donosimo izmene i dopune ovog zakona da se to ne može i ne treba zloupotrebljavati. Tehnologija ide veoma brzo napred. Drago mi je što država Srbija upravo prihvata nove tehnologije. Evo, govorimo o 4G, četvrtoj industrijskoj revoluciji, što znači, država Srbija, ukoliko želi da ide napred, da bude bolja, prosperitetnija, mora sve te nove tehnologije da prihvati i unapređuje, ali istovremeno mora da postoji oprez da se te tehnologije ne zloupotrebe protiv pojedinaca. Dakle, SDPS, koja prihvata sve novine, koja prihvata da država Srbija bude jedna uređena država, članica EU, gde će se pravo pojedinca poštovati, gde će biti zaštite podataka svakog pojedinca i upravo to nas motiviše da naglasimo da ćemo glasati za ove izmene zakona, ali i za sve druge sporazume, jer to znači da će Srbija biti u narednom periodu prosperitetnija zemlja. Ovo naglašavam i zbog činjenice, jer mi ne govorimo nešto što ne možemo da uradimo. Mi govorimo šta ćemo uraditi, uradimo, a građani Srbije vide te rezultate. Zbog toga naglašavam da će SDPS glasati za ove zakone. Još nešto. Sam zakon ne donosi uvek ono što je najvažnije. Najvažnije je njegova primena i kontrola primene tih zakona. Zato smatramo da unapređenje kapaciteta Poverenika za zaštitu podataka o ličnosti takođe je važno pitanje. Zajedno sa ovim zakonom i sa ovim nezavisnim državnim organom, mislim da ćemo postići cilj o kojem ovde govorimo. Zato naglašavam da ćemo u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS se već 20 godina, od kada ta fama i ta dogma o evropskim integracijama vlada Srbijom, zalaže za preispitivanje tih odluka. Kao što znate nikada se država Srbija nije opredelila za evropske integracije, već isključivo vladajuće garniture koje su bile posle 5. oktobra instalirane u Srbiji sa ciljem da preuzmu kontrolu, da preuzmu vlast i da imaju pod svojom šapom sve ključne institucije, i to traje već 20 godina. Mi smo podržavali orjentaciju Srbije, zaključivanje sporazuma Srbije i sa zemljama koje ne pripadaju EU, pogotovo tih sporazuma koji su nesumnjivo u srpsku korist, iz jednog razloga zato što, sarađujući sa zemljama koje nisu u EU, mi ostvarujemo saradnju bez političkog uslovljavanja i bez političkih pritisaka da posle toga moramo da platimo neku cenu koja se ispostavi da bude mnogo veća od onoga što dobijamo, čak se išlo u pravcu odricanja od teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije. Dakle, sa tim nije gotovo, to i dalje traje u odnosima Srbije i EU. Naravno, više puta i često u poslednje vreme je u javnosti prisutna i govori se o saradnji Srbije i Azerbejdžana. Svet se veoma promenio i EU, a i ostale zemlje, više nema unipolarnog sveta, a i EU i zapadne zemlje nisu one sile koje su bile tokom 90-tih godina ili EU iz vremena Sporazuma u Mastrihtu 1992. godine. To je sada sila na zalasku, kao što i Azerbejdžan i mnoge druge zemlje nisu više samo sovjetske provincije, već se pokazalo da su ekonomski veoma uspešne zemlje i da je saradnja Srbije sa Azerbejdžanom, konkretno, a i sa ostalima, veoma korisna za našu zemlju. To smo imali prilike da čujemo i od nekih predstavnika zvaničnog Beograda kada su bili u poseti Bakuu i sa tim treba da se nastavi, ne samo sa Azerbejdžanom, već i sa Belorusijom, i sa Ruskom Federacijom, i sa Kinom. Sve te veze treba da se prodube. Imajući u vidu da govorim o međunarodnim sporazumima danas, možda bi trebali da napravimo osvrt o poziciji Srbije u međunarodnim odnosima i o spoljnoj politici Srbije o kojoj se ne govori dovoljno i nije toliko često tema dnevnog reda u Narodnoj skupštini. Mi smo prošle godine imali samo jednom prilike da ovde raspravljamo o spoljnoj politici kada je bio ministar Dačić i ni jednom više. Dakle, danas smo čuli vest da je osamnaesta država povukla priznanje nezavisnosti Kosova, Sijera Leone, jedna od zemalja koja je među prvima priznala tu nezavisnost, i to je posao spoljne politike Srbije koji se obavlja na izuzetan način i treba iskazati svaku pohvalu za uspeh, a 18 zemalja članova UN koje su povukle priznanje nezavisnosti Kosova je svakako uspeh srpske diplomatije, ali je prilično pozicija Srbije kontradiktorna i konfuzna. Imali smo prilike da vidimo i da je bila nemilosrdna, teška borba, odsudna bitka da tzv. republika Kosovo u nekoliko navrata ne postane član UNESKO i ne postane član Interpola. Iako je većina zemalja glasala u tim organizacijama za prijem Kosova, nije bilo dovoljne kvalifikovane većine, odnosno dve trećine zemalja koje bi za to glasale i republika Kosovo u nekoliko navrata nije uspela da se u te organizacije učlani, i to je takođe pozitivno. Imali smo prilike da vidimo predstavnike režima koji su ovde otprilike predstavljali sebe kao istorijske pobednike zbog tih uspeha, a kontradiktornost leži u tome što ukoliko kroz briselski dijalog, odnosno proces pregovora između Prištine i Beograda, odnosno Kosova i Srbije, bude potpisan pravno obavezujući sporazum između Republike Srbije i tzv. Kosova, Kosovu otvori vrata članstva u UN i sve ove zemlje koje su povukle priznanja smatraće se, takođe, da su tu nezavisnost priznali po sistemu kolektivnog priznanja, a i o članstvu Kosova u UNESKO i Interpolu neće se više ni glasati zato što su ta tela u okrilju UN i svaka država članica UN je ujedno i član UNESKO i Interpola. Dakle, onda bi imali problem i sa srpskom kulturnom baštinom na Kosovu i Metohiji, manastirima i crkvama koji bi vremenom postali kosovarski, a videli smo da je i bivši ministar diplomatije tzv. vlade Kosova Bedžet Pacoli u više navrata rekao kako manastire na Kosovu nisu gradili samo Srbi, već i Albanci, a od toga je samo jedan korak ka tome da su manastire na Kosovu gradili Albanci. Takođe, ukoliko Kosovo postane član Interpola, već imamo najave da postoji mogućnost podizanja više od 10 hiljada optužnica protiv oficira Vojske i policije koji su se borili 1998. i 1999. godine na Kosovu i Metohiji, a koje bi bile međunarodne u okviru Interpola. Mi bismo sa pravno obavezujućim sporazumom dobili to, odnosno suočili bi se sa tim opasnostima. Šta će nam onda značiti hvalospevi za povlačenje priznanja, za sprečavanje članstva u UNESKO i Interpolu, ako Kosovo na kraju tog procesa postane član UN? Sav taj posao i sav taj trud biće uzaludan. Pošto su ta dva procesa neraskidivo povezana, članstvo Srbije, odnosno potencijalno članstvo Srbije u EU i priznanje nezavisnosti Kosova, dakle, put Srbije u EU je uslovljen priznanjem nezavisnosti Kosova i to se više i ne krije, a normalizacija odnosa koja u pravnoj terminologiji ne postoji je samo u stvari druga reč za otvoreno priznanje nezavisnosti. Država Srbija bi prvo trebala da preispita svoju ulogu u tom briselskom procesu i šta su to benefiti za Srbiju, koji su to opipljivi benefiti za Srbiju koji su proistekli iz pregovora u Briselu. Mi smo se povukli sa severa Kosova, učvrstili smo kosovske institucije na severu Kosova, a nismo dobili ni tu zajednicu srpskih opština i još smo na sve to dobili režim taksi od 100% na robu iz Srbije i Bosne i Hercegovine. To su posledice briselskih pregovaranja. Suspendovali smo Ustav Srbije. Ustavni sud se proglasio nenadležnim, a onda smo čuli pozivanje, ne samo od Albanaca sa Kosova, već i od funkcionera Vlade Republike Srbije na poštovanje ustava Kosova, kada je trebalo da dođe do formiranja vlade u Prištini, učešća Srpske liste u toj vladi. To je danas konfuzija po pitanju Kosova od strane vlasti u Srbiji i naš položaj koji je izuzetno težak, jer smo ga mi sami takvim napravili. Dakle, za sedam godina nismo dobili ništa, a dali smo gotovo sve, odnosno dali smo sve osim priznanja. Postavlja se logično pitanje – zašto bi Srbija dalje srljala u tom procesu? Zašto to sve i učešće, i položaj, i politiku po tom pitanju ne bi preispitala? Takođe, simptomatično je za sve vlasti u Srbiji od 2000. godine da se na Rezoluciju 1244, stranke koje posle dođu na vlast, pozivaju samo u toku političke kampanje, u toku predizborne kampanje i u toku opozicionog delovanja, a vrlo brzo to zaborave kada formiraju Vladu. Tako je bilo i sa demokratama, a tako je sada i sa naprednjacima. Nikad nije bilo inicijative od strane Vlade u Beogradu za poštovanje Rezolucije 1244, odnosno pokretanja tog pitanja u Savetu bezbednosti UN. Odgovorno bi bilo da država Srbija ne bude saglasna sa pregovaračem, odnosno posrednikom koji je faktički na jednoj strani, kao što je to EU, jer je EU kao takva priznala nezavisnost Kosova, tako što ima studiju o izvodljivosti za Kosovo, tako nešto ne postoji ni za regione, ni za pokrajine, ni za gradove, ni za opštine. Studije o izvodljivosti se isključivo prave za države. Evropska unija je na Kosovo i Metohiju poslala misiju Euleksa koja ima cilj da instalira institucije nezavisnog Kosova. Kako to može da bude objektivan posrednik u pregovorima između Beograda i Prištine? Odgovorna Vlada bi tražila da se ti pregovori vrate u Savet bezbednosti UN gde bismo mi imali balans u smislu zemalja koje su priznale nezavisnost i oni koji to nisu od stalnih članova, jer Narodna Republika Kina i Ruska Federacija koji su istorijski i čvrsti saveznici Srbije neće dozvoliti priznanje nezavisnosti Kosova i članstvo u UN, a situacija može da se promeni samo ako se Srbija prva toga odrekne, odnosno Srbija prva to potvrdi. Već znamo da evropska perspektiva za Srbiju ne postoji. To nam se više i ne krije, to govore i poslanici Evropskog parlamenta, to govore najviši zvaničnici Evropske komisije, to je rekao Emanuel Makron, više puta naglasio da se EU neće više širiti. Evropska unija više nema ni komesara u okviru svoje komisije za proširenje, već ima komesara za susedske odnose. Ono što se sada servira Srbiji, posle 20 godina neuspešnih pregovora gde je Srbija morala da ispuni saradnju sa Haškim tribunalom do maksimuma, na taj način se istorijski ponizi zato što je isporučivala političke čelnike i vojne oficire stranom sudu, političkom sudu koji je imao za cilj da svu krivicu za raspad bivše Jugoslavije svali na srpski narod. U okviru toga i bivšeg predsednika Republike, što je nešto neviđeno i istorijska sramota. Od te EU dobila je za tih 20 godina i nezavisno Kosovo, odnosno proglašavanje okupirane teritorije nezavisnom, a sada posle 20 godina vrata su zvanično zatvorena i traži se priznanje Kosova. Alternativa koja se nudi Srbiji koja je i ovde dočekana veoma lepo u Beogradu jeste takođe „mali Šengen“ ili Balkanska unija, dakle, unija između Severne Makedonije, Albanije i Srbije. Mi smatramo da to nije alternativa za Srbiju i da to nije dobar način da Srbija postigne bilo kakav benefit u međunarodnim odnosima. Ne vidimo konkretne interese Srbije u Balkanskoj uniji, ne vidimo da će naši turisti da pohrle u Albaniju, ne vidimo da će naši proizvodi, odnosno naše kompanije biti popularne u Albaniji i da će tamo biti zastupljeni zato što oni nas ne žele tamo. Dakle, to je trenutno situacija, a ovde čujemo u Beogradu poruke od strane režima kako je to način da ceo ovaj region uđe u Balkansku uniju tj. EU, Makedonija, Albanija i Srbija. Da li je to nešto u šta neko normalan može da poveruje, da će nam unija sa Albanijom i Makedonijom pomoći za članstvo EU? Ne, nama je došla direktna poruka da mi treba da predstavljamo periferiju EU, kao takvi da budemo resurs i obezbeđujemo jeftinu radnu snagu, da budemo poligon za eksperimentisanje, jer ono što se nama priča i što nam se nudi nije ono što je zastupljeno u EU i u smislu izgleda institucija i ekonomske politike i sl. i u budućnosti takođe parking za migrante, odnosno opet nešto nalik vojnoj krajini što su Srbi Prečani predstavljali u 17. i 18. i 19. veku. To je suština i to je uloga koja je namenjena za Republiku Srbiju. Sada je vreme da Republika Srbija od toga odustane, da više ne ide ka zatvorenim vratima i da se opredeli za sve intenzivniju saradnju sa zemljama BRIKS-a koje su na našu sreću naši tradicionalni prijatelji i partneri, a predstavljaju najbogatiji i najperspektivnij deo sveta, Brazil, Rusija, Indija, Kina i Južnoafrička Republika, koji predstavljaju budućnost svetske ekonomije ka članstvu Srbije u Evroazijskoj ekonomskoj uniji, gde bi naši proizvodi mogli da budu konkurentni, gde bismo mi sarađivali bez političkog uslovljanja i članstva Srbije u Odboru dogovora o kolektivnoj bezbednosti, Vojnom savezu na čijem je čelu Ruska Federacija. Mi kroz članstvo u Evroazijskoj ekonomskoj uniji i u ODKB možemo da postignemo ekonomski prosperitet i da razvijamo našu ekonomiju bez pritisaka i bez ikakvog pljačkanja, energetsku sigurnost i da postignemo takav režim saradnje sa Rusijom, gde bismo plaćali naftu i gas po cenama koje plaćaju u Belorusiji, što bi značilo za trećinu manje od cene koja je sada na snazi i bezbednost zemlje kada bi u dogovoru sa Ruskom Federacijom postigli nešto nalik na Povelju NATO pakta i član 5. koji kaže da svaka zemlja koja napadne bilo koju članicu NATO-a smatra se da je napala ceo savez, ukoliko mi možemo, a to je moguće, dostići takav sporazum sa Rusijom, gde bi se smatralo da ko napadne Rusiju, napao je ceo ODKB, mi ćemo na dugi rok osigurati bezbednost zemlje. Takođe, SRS od decembra meseca govori o ugroženosti srpskog naroda u Crnoj Gori. Mi se time nažalost ne bavimo, odnosno Beograd se time ne bavi, mlake su reakcije koje dolaze od strane režima. Trebalo bi zahtevati sednicu Saveta bezbednosti UN na kojoj bi se pitanje o ugroženosti Srba u Crnoj Gori postavilo, gde bi shvatili ozbiljnost situacije i režim Mila Đukanovića u Podgorici, ali i svih drugih i kako bi se reagovalo protiv ustavnog i necivilizacijskog Zakona o slobodi veroispovesti. Podsetiću vas, danas je u Podgorici otvoren kriminalan mafijaški režim koji hapsi narodne poslanike, koji sudi za izmišljene događaje istaknutim srpskim liderima, čak i jednom od vođa Srba u Crnoj Gori, Milanu Kneževiću su maltretirali i hapsili porodicu. Pokušavaju da uzmu sve srpsko u Crnoj Gori, od jezika, pisma, do crkve i situacija je veoma ozbiljna. Nikakvih reakcija iz Beograda nije bilo. Odgovorna država bi postupila tako što bi uvela mere reciprociteta, što je poznato sredstvo u međunarodnim odnosima u diplomatiji i npr. ukoliko je nekim istaknutim javnim ličnostima, a njih je sve više, ljudima koji su rođeni u Crnoj Gori, a imaju srpsko državljanstvo, čak poslednji slučaj je bio sa ovim muzičkim sastavom "Beogradski sindikat", kada im je zabranjen ulazak u Crnu Goru, ajmo malo mere reciprociteta, pa da Republika Srbija zabrani predsedništvu i glavnom odboru DPS, partija Mila Đukanovića, ulazak u Srbiju, pa da vidimo da li će onda shvatiti ozbiljnost situacije, kada više vrh crnogorske države ne može da pristupi svojim stanovima, nekretninama i svom biznisu po Beogradu i Srbiji i da mi krenemo u kontrainicijativu u cilju zaštite Srba koji tamo žive, koji su veoma ugroženi i koji su pred razgradnjom srpskog nacionalnog korpusa i sa tim se suočavaju od strane režima Mila Đukanovića. Dakle, pristup spoljnoj politici od strane Srbije i politici prema susednim zemljama je neozbiljan, neodgovoran i treba što pre da se promeni.
Hvala, gospodine Šešelj. Đorđe Vukadinović se javio.
Interesantno je, sticanjem okolnosti, pretpostavljam da je slučajno, imamo dva predloga koji nisu na prvi pogled toliko krupni, ali su indikativni, rekao bih za sadašnji položaj politički i ekonomski Republike Srbije. Jedan je vezan za EU, a drugi za saradnju sa Azerbejdžanom. Obe te stvari u principu mogu, kako rekoh, da budu pozitivni i kada je reč o ovim tehničkim protokolnim stvarima koje se tiču Konvenciji o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu podataka, to je poželjno, to je neophodno i s obzirom da savremeni svet, današnji svet sve više liči na svet „Velikog brata“ gde ne znamo ko koga sve, gde i na kom nivou prati, prisluškuje, koristi podatke, zloupotrebljava ili upotrebljava podatke o licima, od običnih građana do naravno onih koji su predmet posebnog interesovanja. Dakle, sve što doprinosi kakvoj takvoj kontroli, mada se ja plašim da tu neke velike kontrole teško da može biti, te zloupotrebe ličnih podataka može da bude pozitivno i može da bude pozdravljeno. Samo kažem, to je globalni problem na globalnom nivou, svetskom nivou se javlja i kažem savremeni svet zaista najviše liči na neki svet iz neke negativne utopije, neki vrli novi svet ili neku Orvelovu viziju budućnosti u kojoj se sve prati, sve kontroliše. Bilo kako bilo, to je prilika, bez obzira što sama ova konvencija, što se mene tiče može da bude pozitivna i može da bude prihvaćena, to je kao što je u nekim diskusijama poslužilo maločas od nekolicine kolega iz vlasti i iz opozicije, može da bude prilika da se tematizuje ovaj kurs i ova orjentacija Srbije i spoljno-politička ka EI bez alternative. Kolega Mijatović, s jedne strane, i kolega Šešelj, naravno sa različitih pozicija su govorili o tome. Nije zgoreg, ja misli da je vrlo poželjno da ovo mesto, ovaj dom bude prilika da se o tome raspravlja koliko može razumno i argumentovano. Naravno, kolega Mijatović je za, kolega Šešelj je bio protiv i ja mislim da u najmanju ruku ima razloga da se problematizuje taj bezalternativni evropski put Srbije, što nipošto ne bi smelo, kao što se obično doživljava i u delu javnosti i od dela vlasti, da ona bude povod za neke napade i prozivke kako neko nas, ne znam, hoće da gura u prošlost, u mrak i ne znam ni ja gde. Ne, Srbija je zaista stara evropska zemlja. Po raznim parametrima, čak i danas, čak i u ovakvom stanju Srbija je iznad po mnogo čemu, iznad nekih, naglašavam, članica EU. Problem je u tome što kada kažem EU, onda mi ili većina građana obično misle na Nemačku, Holandiju ili Švedsku, a neki misle na Bugarsku i Rumuniju ili Hrvatsku. Tako da, a to je Evropa ili EU koja nas čeka eventualno ako nas uopšte čeka, a ne ova EU, odnosno vizija Nemačke, Holandije ili Švedske. Tu ima mnogo mistifikacija i nemam ja problem nikakav da kažem da je to nešto što su i prethodne vlasti više ili manje, ili ona prethodna Vlada je bila na tom istom kursu, na toj istoj liniji, čak retorički još i agresivnije, još su više insistirali na tome. S tim što sad, da li su jedni verovali u to, da li nisu verovali ni jedni ni drugi, da li veruju i jedni i drugi u tu evropsku budućnost, o tome možemo da raspravljamo. Ali, činjenica je da kada je reč i članstvu EU, znači jedna evropska perspektiva, Srbija ima evropsku perspektivu i kao što rekoh, Srbija je evropska zemlja, ali kada je reč o članstvu EU, Srbija nema perspektivu i to je potpuno jasno. Čak i da je to dobar projekat, da je idealan za Srbiju, u ovakvu EU, ovakva Srbija koja ne priznaje nezavisnost KiM, u ovakvu EU koja ima problema sama sa sobom i koja sama ne zna šta će, iz koje izlazi jedna Velika Britanija, da li smo svesni koja je to razmera potresa taj „Bregzit“ i izlazak Velike Britanije iz EU. Znači, Srbija kao celovita država u EU, čak i da rešimo problem Kosova, čak i da se pomirimo sa načinom kako većina zemalja EU i većina najmoćnijih zapadnih zemalja vide tzv. rešenje problema Kosova, čak i ako se sa tim pomirimo, a ne možemo i ne treba da se pomirimo, opet Srbija neće videti članstvo u EU, barem ne u nekoj doglednoj budućnosti, barem ne u budućnosti koja se meri našim životima bez obzira da li su mlađi ili stariji. Prosto, takva je situacija, nije zgodna, nije povoljna za evrointegracije. Kažem, čak i da je kandidat sjajan i da nema onih dilema i problema na tom evropskom putu u kojoj Srbija delom ima. Niko od nas, pogotovo ne sa ove strane neidealizuje stanje u Srbiji, ali naglašavam, to stanje i dalje nije gore u mnogim stvarima, mnogim aspektima nego kod nekih članica ili kod nekih poodmaklih kandidata ka članstvu, tu mislim pre svega na Crnu Goru, koja se često ističe, što je poseban kuriozitet, da ne kažem komedija i farsa, da se Crna Gora ističe kao napredni kandidat i kao neko ko je mnogo učinio na evropskom putu. Taj ko to kaže, a govore brojni evropski zvaničnici, bogami američki, najbolje pokazuje koliko ne poznaje situaciju u Crnoj Gori ili koliko je zapravo zlonameran prema Srbiji, a verovatno i jedno i drugo. U tom smislu od našeg evropskog puta nema ništa, što ne znači da ne treba prihvatiti svaku povoljnu, pozitivnu konvenciju, garanciju, sporazum, dogovor ili neko rešenje zakonsko, institucionalno koje može koristiti, ali i nama kao državi Srbiji bilo da je reč o privrednoj saradnji, bilo da je reč o nekoj zakonskoj regulativi pogotovo kada je reč o ekološkoj problematici ili pomoći poljoprivredi ili kada je reč o nekim stvarima gde EU i njeni standardi mogu biti od koristi. Svakako, taj uzor nije i ta praksa nije ono što mi vidimo, gde nam se i EU, i njena tela, i međunarodne finansijske institucije, oni najčešće deluju usaglašeno, nude rešenja kao ovo sa „Komercijalnom bankom“ gde faktički teraju državu da proda „Komercijalnu banku“, jer je država loš vlasnik, a onda se kao kupac te „Komercijalne banke“ pojavi „NLB“ banka u kojoj, gle čuda, većinski ili najveći mali vlasnik slovenačka država, država Slovenija. Znači, mi nismo mogli da upravljamo, mi nismo bili dobar vlasnik, iako je „Komercijalna banka“ uzgred budi rečeno, jel, to je pohvala rukovodstvu banke i onima koji su i birali i sve ostalo, uspela da iščisti svoje bilanse, povoljno poslovala u poslednje vreme. Meni je to najbolji argument da je onda ne treba prodavati, ali mi je prodajemo i to prodajemo „NLB“ banci gde je slovenačka država većinski akcionar. Pri tome, gle čuda, oni koji su tražili da se proda „Komercijalna banka“ i koji su najviše na tome insistirali, jer to je naravno MMF i IBRD se pojavljuju kao deo konzorcijuma koji kupuje „Komercijalnu banku“. Taj drugi, ovaj američki, tzv. američki konzorcijum gde opet među raznim vlasnicima neki su i skriveni, pojavljuje se i taj IBRD od kojeg je pre godinu dana država Srbija otkupila akcije u toj „Komercijalnoj banci“. Obratite pažnju, otkupila akcije za veće pare po akciji, za veći novac i država Srbija otkupila akcije tog IBRD nego što je sada prodala „NLB“ banci akcije objedinjene „Komercijalne banke“. To je samo jedna ilustracija kako moćne svetske, evropske, finansijske institucije, kako gledaju naravno prvo sebe i kako zapravo, bez obzira na lepu retoriku i slatke reči, nisu dobronamerne prema zemljama kojima navodno pomažu, pri tome je reč o banci za, pazite, rekonstrukciju i razvoj, a pri tome vidimo da im je zapravo reč o razvoju njih, tih institucija, tih banaka i tih država, a ne država koje navodno ili kojima navodno pomažu. Bezbroj je tih primera. Kažem, Kosovo ili ono kako većina zemalja članica EU vidi rešenje Kosova je nešto što je samo po sebi dovoljna prepreka za neki hitni i brzi pristup Srbije EU, ali potpuno nezavisno od Kosova, potpuno nezavisno od toga da sada uradimo ono što traže i što se očekuje, ili što neki žele od nas, to nas neće približiti članstvu u EU, to je poenta koju mi ovde kao poslanici koji ipak ponešto znaju i razumeju se moramo jasno i otvoreno da kažemo. Neko će zbog toga da žali. Neko će da žali, neko će da se raduje, ali je to prosto činjenica i to je činjenica koju znaju manje-više svi u ovoj sali, mada nas nema mnogo, ali treba otvoreno to da kažem i građanima. U tom svetlu se postavlja pitanje, naravno, alternativa. Alternativa jeste da sarađujete sa svima, sa svima gde je to od koristi za državu Srbiju. Tu je Azerbejdžan koji je relativno mala zemlja ili zemlja koja ima ozbiljne finansijske resurse, na kraju krajeva veliki izvoznik nafte i koji ima fondove u koje ulaže po svetu. Naravno, opet želeći razvoj svoje i dobar plasman svog kapitala i svog novca koji ima zahvaljujući nafti. E, sad, to je što se tiče ovog drugog sporazuma sa Azerbejdžanom. Ne može niko biti načelno protiv toga i, kažem, treba da diversifikujemo i našu spoljnu politiku i naše ekonomske odnose. Ja pominjem ovde Azerbejdžan, zato što je Azerbejdžan predmet ovog sporazuma i tačke dnevnog reda, ali naravno da tu pre svega mislimo na druge ozbiljne zemlje van EU, već pomenutu Rusiju, Kinu, koja je svetski faktor, apsolutni, verovatno i dominantni kroz nekoliko godina ili decenija, ali u svakom slučaju ogroman, Indija koja je zemlja od preko milijardu stanovnika koju praktično niko i ne pominje ovde i neke bliže, naravno, bliže nam ali naklonjene prijateljski zemlje. Naklonjene prijateljske zemlje, sa kojima smo na istoj liniji i koje su na našoj liniji, pre svega, Rusija. Da li je na našoj liniji, time se često manipuliše i spekuliše, da li zato zbog ljubavi i prijateljstva? Ja verujem, jednim delom, da. Da li zbog interesa? Verovatno, takođe, da. Ali i oni koji podržavaju Kosovo i tzv. nezavisnost Kosova i koji su podržavali u ratu u bivšoj Jugoslaviji, ne znam, bosansku, bošnjačku, muslimansku ili hrvatsku stranu ali to nisu uglavnom radili iz ljubavi, nego takođe iz nekog interesa. Kao što se, da ne zaboravim da pomenem, hajde kad je već duže izlaganje, i pohvalim ovo povlačenje priznanja i ovaj rad na povlačenjima priznanja Kosova. U delu javnosti srpske postoji jedna vrsta i cinizma i rekao bih loše i zle volje da kada neka zemlja povuče priznanje Kosova onda se kaže – pa, to je mala zemlja, ima toliko i toliko stanovnika, oni su skloni korupciji itd, itd. Pa, kada su priznavali nezavisnost Kosova isto su bili mali i skloni korupciji, pa se tada to knjižilo kao – evo, još jedna zemlja je priznala nezavisnost Kosova. Što sada to potežu neki kada se povlači priznanje Kosova? Dakle, ta aktivnost Vlade i Ministarstva spoljnih poslova je nešto što svakako mora naići na pohvalu, bez obzira sa koje strane ovde u Skupštini sedimo. To je po meni ta neka od retkih svetlih tačaka i pozitivnih stvari koje se mogu kvalifikovati. Nažalost, slaba je korist od toga ako u nizu drugih stvari Srbija, srpska vlast, svesno i nesvesno, namerno ili iz nehata, zapravo pomaže ili ide na ruku naporima da Kosovo zaokruži svoju suverenost. Tu mislim, pre svega, na potpisivanje Briselskog sporazuma, koji nije zaboravljen iako je to bilo 2013. godine, kada je praktično omogućeno Prištini da zaokruži svoj suverenitet, tzv. suverenitet na teritoriji čitavog Kosova i Metohije, odnosno da ga prenese i preko i severno od Ibra. Onaj deo teritorije Republike Srbije koji nije bio pod kontrolom Prištine ni 1999, ni 2000, ni 2004, ni 2008. godine. Znači, prilikom svih tih važnih i teških događaja sever Kosova i Metohije je funkcionisao praktično i faktički kao deo Republike Srbije. Zahvaljujući, pod navodnicima, Briselskom sporazumu i sporazumima koje je ova vlast potpisala, dakle, sad možemo pričati o prethodnicima, to više nije slučaj. Srbi su tamo prinuđeni da uzimaju prištinska dokumenta, ne mogu ništa da urade bez tih dokumenata. Govorim čak i o severu Kosova i Metohije, a kamoli kada je reč o enklavama. Onda ovi sporazumi gde vas direktno šikanira ta Priština uz pomoć svojih zaštitnika. Potpišete nepovoljan sporazum sa Prištinom, odnosno sa Kosovom u Briselu, Briselski sporazum, a onda ispunite sve što se tiče vas i vaših obaveza, a Priština što se tiče svojih obaveza ne ispuni ništa. Ali, pazite, ništa! Već je skoro zaboravljeno formiranje zajednice srpskih opština itd. Ništa! Vi sada, umesto da vam to bude povod, svakom normalnom da je reč i o privatnom sporazumu, a kamoli o međudržavnom ili međunarodnom sporazumu koji garantuje EU i Brisel, vi dođete i nastavite te pregovore, umesto da vam to bude razlog da opozovete i ono što ste ispunili. Onda vam hapse državnog funkcionera i povlače ga kao kriminalca tamo po Prištini i slikaju se sa njim, mislim na Marka Đurića. Onda formiraju vojsku Kosova, za šta izričito nemaju pravo. I svašta se tamo izdešava, odu tamo na sever, pošto sad mogu da idu posle Briselskog sporazuma, uhapse koga hoće i ništa. Naša Vlada zapreti odlučnim merama i na kraju od tih mera ne bude ništa. Na kraju vam uvedu takse, a vi opet najavite bog zna šta i opet ne uradite ništa. Sada čekate da se neko smiluje da pritisne Prištinu da povuče te takse, a onda otprilike ćemo mi nastaviti pregovore, a pregovori se već uveliko vode jer se u međuvremenu sklapaju sporazumi o uspostavljanju avionskog saobraćaja, železničke linije sa Prištinom, najavljuje se izgradnja autoputa koji nije od strateškog interesa za državu Srbiju, prema recimo Prištini, nego prema Draču. Zna se ko je zainteresovan za taj autoput. To je autoput NATO pakta i predviđen je za olakšano kretanje trupa i materijala NATO alijanse od Drača prema istoku. Dakle, mnogo konkretnih poteza koje ova Vlada povlači jesu suprotnosti sa ovim što je inače pozitivno kao što je ova politika i borba za povlačenje priznanja Kosova. I uvek se kao alibi i kao argument poteže – a šta su prethodnici radili, šta su oni zabrljali. Naravno da su radili mnogo toga lošeg, ali ne možemo stalno sve prevaljivati na one loše i zle prethodnike. Mnogo toga lošeg, nažalost, učinila je i ova aktuelna vlast i kad je reč o Kosovu i Metohiji i, kao što ovaj primer sa Komercijalnom bankom pokazuje, kada je reč o ekonomskoj politici, odnosno brizi za ekonomski suverenitet Republike Srbije. To sa bolom, sa žaljenjem i sa željom da ne izgubimo pravo, moramo konstatovati. Dakle, vreme je da podvučemo malo crtu i kada je reč o evropskim integracijama i kada je reč o prijateljstvima i saradnji međunarodnoj. Bez revolucionarnih nekih zaokreta jer oni nikada nisu dobri, ali prosto trezveno, razumno, smireno pokazati šta su bilansi i da li zaista imamo koristi od ove politike „Evropa bez alternative“ i da li zaista imamo koristi od toga da sprovodimo svaki zahtev MMF-a, a nažalost sprovodimo ga, ili skoro svaki koji se od nas traži. Pre svega privatizacije. Većina ljudi ovde iz vladajuće koalicije prisutnih i većina onih koji za njih glasaju nisu za politiku privatizacije i zbog toga su kritikovali i glasali protiv prethodne vlasti, a ova vlast je prodala i ono što prethodnici nisu učinili. „Železara Smederevo“ u redu, imalo je smisla jer nije moglo da se nađe rešenje. „Bor“ nije u redu, s obzirom na značaj strateški, s obzirom na bakar, zlato, rezerve koje tamo postoje i s obzirom na potencijale koji postoje nisu trebali da se prodaju. PKB nije trebao da se prodaje. Imate, kao što se pokazalo na primeru Komercijalne banke i niškog aerodroma svojevremeno, postavite sposoban i dobar menadžment, pa će onda urediti stvari, ali nemojte da prodajete. Kažem, ni vaši birači to zapravo ne žele, a mislim da to nije u interesu ni Republike Srbije. Sa Azerbejdžanom, i završavam time, sklopimo sporazume sa Azerbejdžanom, ali nemojte da u tom sporazumu piše, kao što u ovom piše, izvinjavam se i završavam time, da projekti iz ovog sporazuma ne podležu obavezi raspisivanja postupka javne nabavke. Kao i kada je reč o ovom sporazumu sa Behtelom o autoputu, kao i kada je reč o sporazumima sa Azerbejdžanom, zašto ne proveriti da li može da se nađe i povoljniji aranžman, a ne da se unapred obavežemo da ćemo praviti sporazume sa Azerbejdžanom, azerbejdžanskom firmom ili američkom firmom ili bilo koja firma, a onda ona uzme svoje izvođače i svoje podizvođače umesto da prioritet budu domaći izvođači, a samo izuzetno, samo kada to ne može i kada nema prostora da onda angažujemo one strane? Kod nas je, nažalost, to obrnuto i to, svidelo vam se ili ne, nije odgovorna ekonomska politika države. Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, dok je vladao Vojislav Koštunica i Boris Tadić, je li tako, gospodine Martinoviću, prethodni govornik je podržavao njihovu politiku zajedno sa mačkom Dražom. To su bila dva omiljena lika Vojislava Koštunice. Dakle, došlo je do proglašenja nezavisnosti divlje države Kosova i Metohije. Da je ova vlast tada vladala, to se nikada ne bi desilo. Zašto izvlačim ovakve zaključke? Ja sam ovim pitanjima čestitao čak i delimično opozicionim strankama, sem onim žutim nesrećnicima, vladajući strankama, strankama većine, Vladi, predsedniku, svima, osamnaesto povlačenje priznanja nezavisnosti Kosova i Metohije. Zato je licemerno kada nama neko nešto prigovara, a za vreme njihove vlasti se desilo, čini mi se, sto priznanja. Pri tome je Vuk Jeremić bio glavni asistent, u čijem klubu neko sedi ovde, bio glavni asistent kosovske nezavisnosti. Oni temelje svoju nezavisnost, Tači, Haradinaj, a sada i Kurti. Prvo, Kurti ne bi bio premijer da ga Koštunica nije pustio osuđenog, pravosnažno osuđenog iz zatvora. To je nesumnjivo. Drugo, Tači se čak Ujedinjenim nacijama pozvao na dokument Vuka Jeremića, potomka čuvenog Murata age Pozderca. I sada neko nama kaže, kad iz ništa pokušaš da izvučeš nešto, neko kaže Kosovo i Metohija, vi ono, vi ono itd. Oni koji su trčali u američku ambasadu da kažu da po pitanju Kosova neće preći crvene linije, ali samo da Boris Tadić bude izabran, da kosovski Albanci odlože proglašenje nezavisnosti dok Boris Tadić ne bude izabran 2008. godine, to se i desilo. Boris Tadić je dao zakletvu, čini mi se, 14. februara, je li tako, gospodine Martinoviću, a kosovski Albanci su nezavisnost proglasili 17. Onako kako su Tadić, Koštunica i drugi hteli da, eto, prvo overe izbor Tadića, pa da onda idu dalje. I, danas neko iz te ekipe, mačak Draža je pokojni, ali ovi što su preživeli, oni nam ovde skaču, kako smo, eto, mi krivi za nezavisnost, a Hašim Tači se poziva na mišljenje koje nam nije trebalo Međunarodnog suda pravde, koji je tražio, gle čuda, ne Tači, nego je tražio Vuk Jeremić u njegovo ime. Znači, oni temelje kosovsku nezavisnost. Navuku Jeremiću, njegovoj politici, dok je bio u Vladi Borisa Tadića, ali i u Vladi Vojislava Koštunice. To su činjenice. Sada malo da govorimo o Šabiću. Zaštita lica, piše ovde zaštita lica. Da li mislite na lice kao lice ili mislite na lice? Ako mislite na lice kao facu, onda da pitamo Šabića šta je ugrozilo njegovo lice. Kako se to beton zatrčao u Beogradu i udario ga onako u facu, pa se on požalio, kao šta ste uradili od mog grada, od njegovog grada, a on se pijan spotakao. Dakle, kao da je bio u kafani i apoteci Sergeja Trifunovića. Zaleteo se u beton, a onda hteo da optuži vlast, jer mu nije dovoljno zaštitila lice, da kada takav malo pripit i ko zna šta još, izađe na ulicu i kad posrne, opet kriva vlast. E, taj isti nezavisni zaštitnik ne može da zaštiti ni svoje lice. Taj što rado u tom stanju grli i ljubi beton, pa kad mu nastanu neke povrede iz te ljubavi, onda smo mi krivi, taj isti je, gle čuda, kao nezavisni, vrli, ovako, onako, bio zaštitnik, poverenik, zaverenik, u stvari, on traži, šta je tražio, od VBA da mu dostave dokumentaciju. Zamislite to. Pa bolje direktno da damo Amerikancima nego da on bude posrednik. Bolje direktno da damo Britancima odmah mi, nego da nam Šabić bude posrednik. Ne mislite valjda da je hteo kada to dobije da on sačuva tajnu. Pa on je od Britanaca dobio 80.000 funti. On i zaštitnik onaj bivši, kako se zvao, čuveni onaj što je hteo da diže revoluciju, pa hteo da ga Vučić stavi za predsednika Vlade, Janković, onaj što je Marinika trčala, skakala sa Čanka na ovog Jankovića, sa Jankovića na Živkovića, sa Živkovića na Đilasa, pre toga je bila LDP, Sveti Petar zna, šta nije bila, možda Jehovin svedok, nije ni to isključeno. Dame i gospodo, taj isti 80.000 funti kada je dobio od Britanaca, to je 100.000 evra. Znači, dobio je gotovo polovinu od onoga što je dobio general Simović kada je izazvao puč i Srbe uveo u rat 1941. godine, koji smo možda mogli izbeći. Pametnije bi bilo da smo izbegli nego što smo to platili sa 1.200.000 žrtava. Ali taj isti Šabić je navodno bio nezavisan. Bio je član dve ili tri partije samo, dve ili tri partije, znači, malo je nezavisniji od Marinike, a onda je bio potpredsednik Skupštine. Da li ste vi, gospodine Marinkoviću, sada nezavisna ličnost? Dakle, ako vas je partija predložila za potpredsednika Skupštine, vi bili potpredsednik Skupštine, i sutra ćete, recimo, biti ministar za državnu upravu i onda kažete – e, baš je on pogodan jer je nezavisan. Od čega je on nezavisan, kada je imao jače funkcije nego što imam ja, gospodin Martinović itd, bio pripadnik zakonodavne vlasti, bio potpredsednik Skupštine, bio član izvršne vlasti, bio ministar za državnu upravu i odjednom postao nezavisan i postao poverenik, zaverenik itd. To što je upao u apoteku i kafanu Sergeja Trifunovića, to ga ničim ne opravdava. Koju je on kampanju vodio protiv vladajuće većine, posebno protiv gospodina Martinovića i moje malenkosti, koje im je prijave pisao, ali nije ih on potpisivao, zato što bi odgovarao za lažno prijavljivanje krivičnog dela, već je davao svojim zamenicima, koju je on politiku vodio protiv određenih pripadnika vladajuće većine, to zna i šira javnost, a znamo i mi. Dame i gospodo, ali da ja pričam malo o ekonomiji i o uspehu, ne samo u spoljnoj politici. Sijera Leone je povukao priznanje. Mačak Draža bi se obradovao, ali vidim ovaj drugi nije. On bi se obradovao, on je bio iskreni patriota. Zato je uginuo, zato što je bio zabrinut zbog saradnje Vuka Jeremića sa ovim NATO paktom, sa Amerikancima, sa Albancima itd, zato je jadan mačak i preminuo grešni. Znači, nije on ispustio svoju grešnu mačju dušu, nije mogao da podnese takvu vrstu licemerne politike koja se i dalje ponavlja ovde, a možda to vama izgleda duhovito. Svih devet života je rešio kada je video šta ovi rade. Dame i gospodo, u zadnjem kvartalu rast BDP-a, novac se zarađuje, ovi što su zabrinuti, ovi što se smeškaju, da li će dobiti pare iz „Lutrije“ itd, ozbiljna država ne igra na sreću, kao ovi Koštuničini i Tadićevi ljubimci. Dobiješ nešto iz „Lutrije“, „Lutriju“ gurneš u minus itd. Ozbiljna država gleda da se novac zaradi. Živi se od zarađenog, a ne samo od zaduženog, od inflacije itd, prevara, od kombinacija itd. Rast BDP-a u Srbiji u zadnjem kvartalu je bio, koliko znam, preko 6%, čini mi se 6,1 ili 6,2%, nemojte me držati za reč, ali preko 6%. Čini mi se da jedino Mađarska u prošloj godini nešto parirala Srbiji u odnosu na to. Znači da smo ekonomski napravili neki rezultat. U prvom mesecu se to ponovilo. Imamo u Evropi najveći rast BDP-a u januaru i to je ono što treba pohvaliti, što treba pohvaliti celu Vladu, Skupštinu, opoziciju ako treba, sem ovih žutih nesrećnika koji miniraju, što miniraju svoju državu za lične dohotke od 120.000 dinara. Oni umesto da rade za državu, da kritikuju vlast, što nije uopšte sporno, mogu da kritikuju i za ono što smo pogrešili i za ono što nismo pogrešili, ali treba da dolaze na posao. Sem njih, ja mislim da svi drugi snose zasluge, i oni koji su nas kritikovali i oni koji su Vladu podržavali, uglavnom to je rezultat Srbije. Može neko da bude protiv vladajuće većine, to uopšte nije sporno, ali ne treba da bude protiv države. Dame i gospodo, takav rast bruto domaćih proizvoda je značajan, zato što nam u uvozu ne dolazi samo roba široke potrošnje, dolaze nam repromaterijali, dolaze nam mašine, značajan deo uvoza su nam mašine i repromaterijali, što ukazuje na dalji porast rasta bruto-domaćeg proizvoda. I to je posebno za pohvaliti, zato što nam uvoz, a uvozi se roba široke potrošnje itd, je pokriven sa 30% više izvozom nego što je to bilo za vreme ovih žutih nesrećnika. Ostatak vrlo lako nadoknađujemo investicijama koje su prošle godine 3,5 milijarde. Zato se kurs evra ne pomera, zato što privreda garantuje stabilan kurs. Pri tome, ne održava se kurs trošenjem deviznih rezervi, već naprotiv, devizne rezerve rastu, a zlatne rezerve su porasle dva puta, dok su devizne rezerve ukupne porasle za tri milijarde u odnosu na 2012. godinu. Znači, kurs se ne čuva, čuva se privredom, proizvodnjom, je li tako gospođo Tomić, ne čuva se trošenjem deviznih rezervi i nije nikada u Srbiji ni za vreme bivše Jugoslavije valuta mirovala, kurs prema devizama mirovao osam godina. I zato Vladu ponekad treba ne samo kritikovati, nego je ponekad i pohvaliti i sa ove druge strane. Ponavljam, one žute nesrećnike ja ne računam u opoziciju. Ja to računam u nesrećnike koji rade protiv svoje zemlje. Neću da kažem da su izdajnici, ali da su nesrećnici, to svakako može da vidi svaki dobronameran građanin Republike Srbije. Inflacija nam je malo više od 1%, što znači - rast troškova na malo je porastao za jedan zarez nešto. Ali, da ukažem na porast standarda, da je obim trgovine porastao u robi široke potrošnje za 10%, što znači ako ti je inflacija samo jedan koma nešto, a trošiš, znači nema rast cena na malo, nije porastao 9% nego jedan, a obim za 9%, što znači da naš narod bolje živi nego što je živeo godinu dana ranije. Ja mislim da mi možemo to još jače, još brže, još ozbiljnije, a tu ozbiljnost svakako treba da nam da i ovaj dobronamerni deo opozicije, svojim kritikama, predlozima, itd. Nikada Srbija ekonomski nije napredovala kao sada. Imala je teške 90-e godine, ali od 2000. godine do 2012, žuti nesrećnici su održavali samo prodajom kapitala, prodajom deviznih rezervi, zaduživanjem, itd. Ono što mi zarađujemo, oni su živeli od zaduženog a ne od zarađenog. Nisu znali kako se novac zarađuje, oni su znali samo kako se novac troši. I zato je Srbija i došla gde je došla, a onda su bili tako ranjivi, sa jednim avionom bez akumulatora, sa jednim MIG-29 bili su veoma ranjivi i morali su da podležu stranim političkim pritiscima i da čine ustupke koje su činili na Kosovu i Metohiji, jer su učestvovali u nezavisnosti, u izgradnji nezavisnog Kosova, te divlje države. Kad ovo govorim, dužan sam da kažem kolegama poslanicima - ja ne branim vlast, ja branim državu Srbiju i njeno pravo da postoji. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Đorđe Vukadinović se javio. Po kom osnovu želite? (Đorđe Vukadinović: Replika.) Nije vas pomenuo nijednog trenutka. Idemo dalje, reč ima dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, zadovoljstvo mi je da možemo podržati, mi, narodni poslanici iz Stranke pravde i pomirenja, predložena rešenja, pre svega vezano za unapređenje odnosa sa Republikom Azerbejdžan. Jako je važno da sa ovom zemljom, kao i sa mnogim drugim zemljama tog i drugih regiona, unapređujemo pre svega ekonomsku saradnju. U pitanju je jedna vrlo interesantna zemlja, sa ozbiljnim potencijalima, gde možemo još značajnije uvećati i unaprediti našu trgovinsku i uopšte privrednu saradnju. Međutim, ono što meni takođe može biti zanimljivo jeste da se od ove zemlje koja se nalazi na jednom specifičnom prostoru, zanimljivom i geopolitički, geostrateški, nešto može i naučiti. Naime, poznato je da je ova zemlja nekada bila u sastavu Sovjetskog Saveza, da je ona multietnička i multiverska, interesantna zbog svojih brojnih energetskih i rudnih nalazišta, ali isto tako ta zemlja je pre nekoliko godina imala i jedan konflikt, i dalje nerešen konflikt Nagorno-Karabah, gde je bilo i oružanih sukoba, koji su pretili da dugoročno ugroze mir i stabilnost te zemlje, ali i okruženja. Imamo situaciju gde je ta zemlja uspela, neću reći da reši taj problem, ali je uspela da napravi određen zaokret i da među svoje prioritete zapravo pozicionira svoj privredni razvoj. Za nekoliko godina smo dobili zemlju koja umesto da bude svakodnevno na svetskim i domaćim vestima kroz sukob u regiji Nagorno-Karabah, mi dobijamo zemlju koja ne samo da pravi izuzetan privredni iskorak, već od zemlje problema postaje zemlja investitor, i ne samo u užem, već i u širem regionu, uključujući i ovaj naš prostor ovde na Balkanu, u Srbiji, Crnoj Gori i drugim zemljama ovoga prostora. Tada su bili osuđivani, pogotovo od raznih aktera i faktora iz zemlje i okolo da su na neki način izdali nacionalne i teritorijalne interese itd. Međutim, sada se svi mogu uveriti da se radi o veoma mudroj i veoma hrabroj politici, vezano za taj problem. Tako da kažem, možda možemo i mi, vezano za probleme sa kojima se ova zemlja suočava, izvući određene pouke. Takođe ćemo dati podršku i rešenjima vezana za protokol oko zaštite lica i ličnih podataka kod automatskih obrada. To je pitanje koje tretiramo više puta sa različitih tačaka kroz različite zakone i utvrđivanje raznovrsnih regulativa. Od izuzetne je važnosti, jer to je jedno od onih pitanja koje se tiču onog što bi trebalo biti najskuplje kod čoveka, a to je, lično dostojanstvo i integritet ličnosti. Nažalost, nalazimo se u vremenu kao i na prostoru gde je došlo do značajne redukcije u pogledu i titularnog, ali i praktičnog poštovanja ličnog integriteta i ličnog dostojanstva, tako da bi ova tema trebalo biti značajnije zastupljena u svim našim nastupima i kroz zakonodavne aktivnosti, ali isto tako i kroz druge oblike društvenog života na koje možemo uticati. Važno je unaprediti i ovo polje, jer nažalost postoje brojne zloupotrebe, što se tiče našeg iskustva sa područja Sandžaka, te zloupotrebe su do sada bile najčešće vezano za izbore. Pa, smo na nekim izborima imali lažne lične karte koje su se pojavile, nikada procesuirano, nikada utvrđeni krivci. S druge strane smo imali i zloupotrebe potpisa datih za overu određenih lista gde smo kasnije imali određene pritiske na te ljude i tako dalje, što zbog izbora njihove regularnosti, ali pre svega zbog zaštite ličnog integriteta i dostojanstva čoveka neophodno je da svim snagama se suprotstavimo ovakvim pojavama. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Zukorliću. Reč ima profesor dr. Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Više puta sam upozoravao da putovanje u EU bez Kosova i Metohije je dvosekli mač i da to praktično znači na neki način priznavanje iznuđene nezavisnosti Kosova i Metohije, jer nas u EU čeka još ukupan broj, minus pet članica, koje priznaju nezavisno Kosovo. Takođe, putovanje u EU u vreme kada EU napušta jedna od najmoćnijih članica, članica Saveta bezbednosti, atomska sila, vojno izuzetno jaka država, je vrlo zabrinjavajući znak. Najzad, da vas podsetim na izjavu koju je akademik Matija Bećković dao 17. januara 2014. godine, a ona glasi – jedina smo država koja je u 21. veku primorala svoje građane da izađu na izbore druge države, i to one države koju ni ona sama ne priznaje, da se odreknu svoje zemlje, kako bi ih branila u tuđoj, da se odreknemo svog Ustava da bi poštovali tuđ ustav. Čestitam svima koji su uložili napor da i 18 država povuče priznanje Kosova i Metohije i nadam se da taj proces neće biti zaustavljen, ali mislim da i mi na svom putu prema EU treba da napravimo određeni predah i da preispitamo kuda nas to vodi ako u svom sastavu nije i Kosovo i Metohija. Drugo, juče je podstaknuto da imamo Zakon o genetički modifikovanim organizmima i da nisu potrebne deklaracije o GMO. Tačno je, ali nikada niko od vas nije komentarisao zašto i pored toga što imamo Zakon o GMO, u kome imamo samo jedan pojam koji je definisan, a to su GMO, zašto smo uveli izmenu i dopunu Zakona o bezbednosti hrane i genetički modifikovanu hranu definisali mimo odredbi Zakona o GMO? To smo definisali tako što favorizujemo ili se dobronamerno odnosimo prema životinjama ili ljudima koji treba da hrane životinje sa hranom koja je od GMO, a vrlo neodgovorno prema ljudima, jer u genetički modifikovanoj hrani za ljude ne navodimo da je za ljude. U hrani ne navodimo ni da je za ljude ni da je od GMO. U buduće u novom sazivu Skupštine treba očekivati da ćemo imati i definisan genetički modifikovan otpad, a ne samo preuzimanje ovakve nebulozne definicije genetički modifikovane hrane koju ni jedan profesor srpskog jezika, da ne kažem pravnik, ne bi nikada prihvatio jer je nepotpuna i može da podrazumeva sve i svašta. Takođe, najzad imamo problem koji se u zadnjih nekoliko dana vrlo intenzivira, a to su migracije kao organizovana invazija na Evropu: „Dolaze samo vojno sposobni muškarci, prestanite da nas lažete“. Ja sam, da ne bude nejasnoća, ovim citirao velikog prijatelja Aleksandra Vučića, gospodina Orbana, koji je to izjavio 23. februara 2020. godine. Koje poruke možemo da izvučemo iz toga, to verovatno bolje zna potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova koji je juče sa njihovim ministrom imao sastanak, koji mu je nudio pomoć za zaštitu srpskih granica, kako ne bi morali da pojačanim snagama štite granicu između Mađarske i Srbije. Hvala.
Hvala, profesore. Reč ima Marijan Rističević [[Miladin Ševarlić: Šta je, replika? Čisto da znam.]]
Dame i gospodo narodni poslanici, čisto da obavestim kolegu da po redosledu govornika koji je javno dostupan dokument, moja malenkost ima pravo da govori, da troši vreme grupe. Evo, da jedan deo vremena posvetim tome, a vi predsedavajući samo klimnite glavom da li je to tačno ili ne, da kolega ne bi morao…
Tačno je kolega, svi to znaju, imaju spisak ispred sebe.
Dame i gospodo narodni poslanici, leteći paradajzi i krastavci koji ujedaju i boranija koja napada na kuće je već preterala svake granice. Dakle, prvo ne treba plašiti naše građane. Kaže Zakon o GMO, znači, Zakon je, da ponovo ponovim građanima, pravno obavezujući dokument. Deklaracija to nije. Deklaracija znači da se zalažete za nešto. Zakon je nešto što je izričito. Znači, to je obavezujući pravni dokument i po zakonu, po deklaraciji, ne možete nikog da kaznite, a po zakonima možete da kaznite sve, jer, zakon je za svakog zakon. Kažeš - što ti zakon dade, niko ti ne ote. To kaže Valtazar Bogišić i to je jedno od njegovih pravila. Kaže član 2. – ni jedan modifikovani živi organizam, kao ni proizvod od GMO ne može da se stavi u promet, odnosno gaji u komercijalne svrhe na teritoriji Republike Srbije. Znači, Zakon o GMO, znači pravno obavezujući dokument, koji ako se krši za to se odgovara. Što se tiče sumnje u EU da li treba uhvatiti predah ili ne, ja moram da pitam malinare, moram da pitam i proizvođače jabuka, moram da pitam obe strane, jedna od strana se zalaže da se raskinu odnosi sa EU, a ima i onih koji bi raskinuli odnose sa Rusijom, pošto je naš glavni kupac jabuka u 90% slučajeva Rusija, ja pitam one koji se zalažu za raskidanje odnosa sa Rusijom, da li misle da naši seljaci neće moći da prodaju jabuke ukoliko to učinimo? Takođe, maline, 95% proizvoda malina se izvozi u EU. Sad ja pitam, da li da se odreknem maline ako se odreknem EU ili Rusija, ako se odreknem Rusije? Zato mislim da politika koju trenutno vlast vodi, kao nezavisna suverena država, koja sarađuje sa jednima i drugima, jedina prava politika koja garantuje ekonomski napredak. Dve trećine, gospodine predsedavajući, gospođo Tomić, vi potvrdite, da li je dve trećine našeg izvoza vezano za EU? Taj izvoz donosi plate, taj izvoz donosi nova radna mesta. Taj izvoz kao i onaj za Rusiju odnosi nove tehnologije, donosi zanavljanje naučnog rada itd. To je ono što pokreće državu – rad. Radom možete postići sve. Ležanjem na kauču i kritikama ne možete pomoći mnogo svojoj državi. Zato energiju treba trošiti u radu, a ne po kafićima, ne pričajući po kafanama koješta, ne odlazeći na slave srpskih domaćina za Vidovdan, što ni jedan srpski domaćin nije radio. Dakle, ukoliko se odreknemo EU u ovom trenutku koja nije idealna, mi to ne treba da činimo. Neka EU vidi šta će sama sa sobom prvo, ali mi ne treba da se odričemo u pretpristupnom periodu, gospođo Tomić, EU zato što je razlika između destinacije i puta. Mi na putu prema EU treba da pokupimo sve privilegije pretpristupnih fondova. Daj da se odreknem 184 miliona iz IPARD fondova zato što ih daje EU našim poljoprivrednicima. Ja mislim da ne treba da se odreknemo, ali EU, ja se slažem, i sama ima probleme sama sa sobom. Ponekad i meni EU liči na Jugoslaviju iz 1989. godine. Ponekad i meni EU liči na Jugoslaviju iz 1989. godine. I ja sam ponekad skeptik, ali umereni, prema EU. Ali, želim da iskoristim put prema EU da što više sredstava uvučemo u našu zemlju, da zanovimo ne samo administraciju, već poljoprivredu, preradu, napravimo dodatnu vrednost iz poljoprivrede, a to evropski fondovi na tom putu prema EU nude. Ja malo skeptik za Sloveniju i Hrvatsku, znajući zajednicu koja je postojala na ovim prostorima, gde su bile Slovenija i Hrvatska, koje imaju običaj da ne čuvaju tu zajednicu, već da je parazitski isisaju i da je kao praznu ljušturu je napuste. Nisam siguran da mogu stoprocentno da verujem u zajednicu u kojoj su Hrvatska, Slovenija. Mislim da sam u tom delu skeptičan i da EU zbog toga može da ima određene probleme. Ali, odreći se EU, dve trećine trgovine prema EU, odreći se para koje u ovom trenutku stižu iz EU, bi bilo pogrešno, kao što bi bilo pogrešno da se odreknemo Rusije i da se odreknemo Kine. Ukoliko se odreknemo EU, pitanje je koliko će kineski i ruski investitori investirati ovde, jer kada dolaze da investiraju ovde, računaju i na tržište EU, koje broji, čini mi se, nekoliko stotina, ali pet stotina miliona ljudi, koliko ja znam. Zato mislim da je politika odricanja od EU sasvim pogrešna, kao što je i pogrešna politika odricanja od Rusije i odricanja od Kine. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Reč ima dr Aleksandra Tomić, replika. Izvolite.
Direktno pominjanje. Gospodine Rističeviću, tačno je da je preko 65% ukupne robne razmene, trgovinske razmene sa zemljama EU, ali to ne znači da smo mi zapostavili ni Rusku Federaciju, ni Narodnu Republiku Kinu. Naravno, to niste ni rekli, ali se razmena sa Ruskom Federacijom uvećava, upravo zbog toga što mi imamo stabilnu saradnju po pitanju uopšte određenih novih tehnologija, naročito sa zemljama EU. Struktura proizvoda se inače promenila. Ono što su nekada zauzimali poljoprivredni proizvodi u saradnji sa EU, sad zauzimaju, recimo, gotovi proizvodi ili poluproizvodi. To znači da smo otvorili fabrike, nova radna mesta, ali i IT sektor. Mi smo bukvalno udvostručili u protekle četiri godine izvoz koji se odnosi na IT sektor i sada ukupna razmena, kada govorimo o IT sektoru, iznosi preko milijardu evra godišnje, što znači da taj spoj između, recimo, poljoprivredne proizvodnje, prerađivačke industrije i IT sektora govori o digitalizaciji našeg društva koje daje sada rezultate direktno u ekonomiji, da prelazimo iz ekonomije zasnovane na investicijama u ekonomiju zasnovanu na znanju. Zbog toga ova Vlada može da se pohvali na kraju svog mandata da je zaista uspela da zahvaljujući i evropskim integracijama i saradnjom sa Evroazijskim blokom, koji obuhvata takođe preko 300 miliona ljudi, EU preko 550 miliona ljudi, znači, uspela je da svojom odgovornom politikom bude nezamenljiv faktor uopšte kada je u pitanju trgovina iz zemalja regiona. Znači, nijedna država u regionu zapadnog Balkana ne sarađuje sa istokom i sa zapadom na ovaj način. Zbog toga imamo krajnje poštovanje, što smo potpuno otvoreni i iskreni i ono što kažemo, to i uradimo, i kada je u pitanju istok i kada je u pitanju zapad. Znate šta, kada su u pitanju kineske investicije, Evropljani svi se negde klone toga, ne vole to, ali bi svi voleli da stanu u red kada su u pitanju njihovi krediti i investicije, recimo, u energetiku ili u infrastrukturu, zato što oni imaju jedan brend koji kaže da jednostavno najbrže, najefikasnije i najbolje grade putnu infrastrukturu, železničku infrastrukturu i tu su se pokazali na tržištu kao najbolji što se tiče ulaganja. Zbog toga je uvek najbolje ići kod onih koji su najbolji. Zato kada govorimo o malim i srednjim preduzećima, to su zemlje EU, Nemačka. Kad je u pitanju infrastruktura, to je Kina. Kada je u pitanju energetika, Ruska Federacija. I zašto Srbija da ne koristi te potencijale podjednako dobro, jer to je u interesu svih nas. Hvala.
Hvala. Profesore Ševarliću, po kom osnovu želite reč? Izvolite, replika.
Zahvaljujem. Jedno je prekidanje svakih odnosa, a drugo je prekidanje integracionih procesa. Ako ne znamo šta to znači, dovoljno je pročitati radove profesora ekonomije priznatog na prostoru bivše Jugoslavije i Slovenije, profesora Mesingera. Ali, da se vratimo na suštinu pitanja. Ja bih molio predstavnike vladajuće većine i predstavnike Vlade da objasne i meni, ali i građanima Srbije, pre svega, šta znači pravno obavezujući sporazum sa Kosovom kao samoproglašenom državom? Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Replika je zbog gospođe Tomić. Gospođo Tomić, vi ste me prozvali. Dakle, ne odnosi se na leteće paradajze i krastavce koji ujedaju. Gospođo Tomić, pravno obavezujući dokument sa Kosovom i Metohijom ne postoji. On postoji u glavi Vuka Jeremića, postoji u glavi Vojislava Koštunice, postoji u glavi Borisa Tadića, koji su radi opstanka na vlasti dopustili 2008. godine da Kosovo proglasi nezavisnost a da prstom nisu mrdnuli. Prstom jednim nisu mrdnuli, kao što ni za vreme martovskog pogroma 2004. godine prstom nisu mrdnuli, ni malim prstom nisu mrdnuli dok su se palile desetine srpskih crkava i manastira, dok je srpski narod potpuno nezaštićen spašavao glavu, a neki nisu uspeli ni to. Prstom nisu mrdnuli. Jesu mrdnuli 2001-2002. godine kada su amnestirali 2108 albanskih terorista, među njima pojedinačno Kurtija, među njima Fljoru Brovinu, ili kako se zove, taj albanski mi ide teško, to Jeremiću ide malo bolje, braća Mazreku, koja su optužena za spaljivanje Srba u Klečki, dakle, 2108 albanskih terorista su, gospođo Tomić, pustili ovi Koštunicini, pri tome su pustili teroriste. Martovski pogrom, da bi sebi sačuvali obraz, oni su dopustili da grupa huligana zapali dve džamije da bi ispali loši koliko su Albanci. Eto, Albanci spalili na desetine srpskih crkava i manastira i onda je grupa huligana, glupaka, uz dopuštenje tadašnje vlasti, uradila taj vandalski čin u Nišu i u Beogradu, što je gurnulo fleku na obraz Srba. Ništa oni nisu uradili, a sada pričaju o pravno obavezujućem dokumentu. Pravno obavezujući dokument je bilo ono što su Jeremić, Borko Stefanović radili u američkoj ambasadi i rekli – ako Boris Tadić bude izabran nećemo preći crvene linije koje budu dale SAD. To je u beleškama, to je Vikiliks objavio. Znači, ništa ja ne izmišljam. Sve može da se nađe. Da su tražili da zanove vlast Borisu Tadiću u zamenu za to da će oni sa tom kosovskom nezavisnošću moći da prođu itd, i neće prelaziti crvene linije, ali samo ukoliko kosovski Albanci odlože svoje proglašenje dok Boris Tadić ne bude izabran, da Tomislav Nikolić ne bi bio izabran i sprečio nezavisno Kosovo.
Hvala. Pravo na repliku, Aleksandra Tomić.
Radi pune informacije, znači, pravno obavezujući dokument pokazuje upravo to da albanska strana nikada određene tačke sporazuma nije ni sprovela, niti poštovala. I kada čujete evropske zvaničnike, vi imate prilike da čujete da oni sami kažu da taj dokument u stvari i nije bio obavezujući, ali je obavezujući bio u vreme gospodina Vuka Jeremića, jer je tada odluka u razgovorima u dijalogu na Kosovu i Metohiji prešla iz UN u EU. Znači da su postojale neke međunarodne obaveze koje je neko potpisao. Kako objašnjavate da sa jedne međunarodne organizacije pregovori prelaze u drugu međunarodnu organizaciju? Na kraju krajeva, gospodine Rističeviću, danas je najčudnije što vi imate promene u albanskim strankama na vlasti, sada dolazi za premijera gospodin Kurti, koga Vuk Jeremić naziva najvećim intelektualcem na KiM i koji treba suštinski da vode pregovore Beograda i Prištine. Znači, to su obavezujući podaci, i dokumenta, i ugovori o kojima danas možemo da razgovaramo zato što su to posledica one politike do 2012. godine koju su vodili oni koji sada nama ovde sole pamet. Hvala.
Hvala, gospođo Tomić. Pravo na repliku ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Zaista nisam stručnjak za politiku, osim agrarne, ali za ovu politiku nisam stručnjak i ne znam iz čega su proizišle međunarodne obaveze za potpisivanje novih dokumenata. Ako su i bili potpisani, za sve što je bilo potpisano, a za koje su predstavnici ove skupštinske većine na izborima 2012. godine izjavljivali i obećavali da će ih apriori poništi. Prema tome, ili je bilo lažno predizborno obećanje, ili nisu poznavali materiju kada su davali takvo obećanje. Nadam se da u narednom periodu neće biti lažno obećanje, da će se za poljoprivredu izdvajati, ne samo 5%, kao minimum, nego i po 1% godišnje dok se ne dostigne 10%. To je obećano za izbore 2012. godine, a danas je 2020. godina i imamo oštećenje poljoprivrednika u ovom periodu za 103 milijarde, ako primenimo način kako je to obračunao vrhovni državni revizor za period od 2012. do 2018. godine, na osnovu završnih računa Republike Srbije koji su ovde usvojeni u paketu od 2002. do 2018. godine bez ikakvih primedbi, uključujući i sve primedbe koje smo ove četiri godine slušali za bivši režim, a njihove završne račune smo usvojili bez pogovora. Hvala.
Hvala, prof. Ševarliću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Gospođo Tomić, ja više izgleda ne smem da pomenem leteće paradajze, krastavce koji ujedaju? Znači, tu dolazi do prepoznavanja, ali sam ja razumeo. Vi ste rekli da je bivši režim premestio pregovore iz UN na EU, odnosno UNMIK zamenio Euleks. Značim, sem što su obezbedili mišljenje Međunarodnog suda pravde u korist Albanaca, gde su sedele isključivo sudije iz čijih zemalja su dolazila priznanja te divne države Kosovo, to znači da je Vuk Jeremić znao kakav će odgovor dobiti, sem toga što su izdejstvovali povoljno mišljenje za Hašima Tačija, oni su u stvari premestili pregovore, kako vi kažete, a ja se slažem sa vama, i ja sam to pročitao, iz UN u EU. Time su iz pregovaračkog procesa eliminisali, koga? Eliminisali su Rusiju i Kinu. Sada tamo neki leteći paradajz koji se zalaže za saradnju sa Rusijom i Kinom nema snage da osudi one na čijoj je listi izabran zato što su iz pregovaračkog procesa eliminisali Rusiju i Kinu, a verovatno sa ciljem da pomognu Srbiji. Verovatno je cilj bio da pomognu nezavisnoj divljoj državi Kosovo koju su Albanci proglasili po savetu Vuka Jeremića, Borka Stefanović, Đilasa, Borisa Tadića. Tri dana posle izbora Tadića, kada je Tadić zbog nezadovoljnog naroda, koji se zbog toga okupio na ulicama, pobegao u Rumuniju. Toga se svi sećamo. Ukoliko bi slušali tako neke savete, ukoliko bi eliminisali recimo tržište CEFTA, da imamo suficit, kada bi eliminisali EU, gde sa nekim zemljama po prvi put imamo suficit u trgovini, kada bi ne daj Bože eliminisali tržišta Rusije i Kine, mi bi narušili kompaktnost naše ekonomske politike i onda ne bi imali investicije, ni oni koji preko nas žele da dođu do Rusije i Kine i obrnuto, da iz Kine i Rusije, preko nas, dođu na CEFTA veće tržište i na tržište EU. U ovom trenutku, gospodine Marinkoviću, mi imamo tržište od milijardu ljudi sa kojima gotovo imamo bescarinske aranžmane i naša šansa je u tome. Male države mogu da opstanu samo proizvodnjom dosta robe koje su namenjene izvozu, da zadovolje potrebe svojih građana i da saniraju sve dugove i sve obaveze prema međunarodnoj zajednici. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, zaista posle ovakve divne diskusije i replika poslanika vladajuće većine, gospođe Tomić i Marijana Rističevića, po principu – ja tebi vojvodo, ti meni serdare, postavlja se pitanje – da li mi ostali uopšte treba da govorimo i da li je ovom parlamentu opozicija potrebna? Ukoliko već imaju nerazjašnjenih računa, mislim da bi trebalo organizovati posebnu sednicu za poslanike vladajuće većine ili pozvati na primer temu, gospodina Zukorlića i gospodina Vukadinovića, ko je pravi predstavnik nacionalnih manjina. Danas samo to još nismo čuli. Mislim da bi gospodin Zukorlić to sjajno objasnio, a ne znam kako bi se snašao gospodin Vukadinović. Sve u svemu, danas imamo vrlo bitnu tačku dnevnog reda, a to je Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Ono što je nama potrebno, naravno, ovakav vid sporazuma je i potreban, a prvi zbog činjenice da Srbija i Azerbejdžan nemaju nikakvih otvorenih pitanja, međusobno se podržavaju po očuvanju teritorijalnog integriteta i celovitosti. Ono što je za nas srpske radikale veoma bitno to je da je Azerbejdžan država koja nije priznala terorističku, lažnu, kako god hoćete, državu Kosovo i koja je učinila i korak dalje, a to je da su glasali protiv prijema tzv. države Kosovo u Interpol. Ono što je takođe vrlo značajno jeste da mi ovakvu državu treba da gledamo kao zaista ozbiljnog ekonomskog partnera, ne strateškog. Nama je potrebno da strateški partner bude Kina, da se u potpunosti integrišemo sa Ruskom Federacijom, ali ovakvi sporazumi sa ovakvim državama, koja u prethodnim godinama ima pozitivan ekonomski rast, su nam i te kako potrebni, pogotovo ako se ima u vidu da je ovo država koja je među prvih 20 zemalja u svetu po dokazanim rezervama nafte. Kada govorimo o sporazumima poput ovog, postavlja se pitanje – zašto onda naša država Srbija, zašto naša Vlada, zašto ovaj režim upada sam sebi u usta? Sa jedne strane imamo sporazume koji su i te kako dobri za ovu zemlju, a sa druge strane moramo da postavimo pitanje – šta ćemo u onim u kojima imamo samo obaveze, a nemamo nikakvih prava, kao što je CEFTA? Evo koliko je već vremena prošlo, a takse terorističke države Kosovo prema Srbiji su i dalje na snazi. Obećanje sadašnjeg predsednika Vlade, kada su to uradili, bilo je da će tužiti odmah po tome, a najkasnije u roku od tri meseca, ali to se nije desilo. Evo prošlo je ako se ne varam preko godinu dana, godinu i po dana će sada skoro i naravno po tom pitanju Srbija ništa ne radi, kao da je to u našem interesu i izjave koje dobijamo od predstavnika režima u najblažoj formi reči jesu sumanute. Sa jedne strane mi danas imamo radosnu vest da je još jedna država povukla priznanje tzv. nezavisnog Kosova. Najavljeno je čak da će u narednih nekoliko dana biti sigurno još jedna. Ukoliko se ne varam, time u UN je sada veći broj onih država koje priznaju celovitost i teritorijalni integritet Republike Srbije, a ne one koje se zalažu za tzv. nezavisno Kosovo, ali se onda postavlja pitanje kako je moguće da kažemo – znate, mi se zalažemo samo za mir, pa makar nam u prevodu rečeno, budu otimali i deo po deo teritorije. Takva je bila poslednja izjava predsednika države nakon razgovora sa američkim predstavnicima, gde je rečeno da, eto dobro je da su nas saslušali, saslušali su naše probleme, ali mi se ne slažemo oko tog pitanja, ali evo unapred da kažemo mi ne želimo nikakve sukobe. Kakvu mi poruku šaljemo suprotnoj strani koja je upravo ratom otela našu teritoriju i trenutno je ta teritorija pod okupacijom? Da li će se desiti da se to na mala vrata završi i da nam se onda desi kao godinama kasnije, da niko više iz vladajućeg režima, baš kao što ne spominje Republiku Srpsku Krajinu, neće pominjati ni KiM? Da li je za osam godina vladavine SNS pred bilo kojim međunarodnim institucijama pokrenuto pitanje Republike Srpske Krajine? Da li je pokrenuto pitanje te okupirane teritorije? Zašto se i dalje ponašamo i povlačimo u defanzivu kada je u pitanju naš narod koji je proteran sa tih teritorija, jedan veliki broj, nažalost likvidiran na najmonstruozniji način? Koje su to sile gde ćemo poput ovog današnjeg, gde pravimo ekonomskog partnera, buduća Vlada Republike Srbije zauzeti kurs prema strateškim partnerima? Da li su to partneri koji žele da i na ekonomskim pitanjima sarađuju na osnovama koje su pozitivne za obe strane potpisnice, ili ćemo sarađivati kako kažete, a to nije saradnja tako što će jedna strana imati veliku dobit, a druga strana, odnosno nažalost Srbija, veliki gubitak? Koji su to zvanični pokazatelji kada govorimo o ekonomiji i saradnji, a govorimo o zvaničnim podacima na kraju 2018. godine, kada je u pitanju spoljnotrgovinska robna razmena? Da li smo mi bili u suficitu ili deficitu? Prema podacima Vlade Republike Srbije, kaže se da je pokrivenost uvoza izvozom bila 74,3% i manja je nego 2017. godine. Da li mi treba da budemo zadovoljni što imamo mnogo veći uvoz od izvoza? Odakle dolazi taj uvoz? Ja razumem da mi uvozimo mango i banane, ali ne mogu da razumem da je država slepa pred činjenicom da se u poljoprivredu ulaže nedovoljno kako bi naši poljoprivrednici, seljaci bili konkurentni na našem tržištu, jer oni nisu sada u mogućnosti ni na našem tržištu da budu konkurentni kamoli na tržištima EU. Pompa se digla kada je Ruska Federacija pozvala Srbiju da uđe u Evroazijsku ekonomsku uniju i tu smo imali na prečac neke informacije gde je Srbija konačno rešila da potpiše Sporazum o slobodnoj trgovini sa zemljama Evroazijske ekonomske unije, 25. oktobra prošle godine. Tada je rečeno od predstavnika našeg režima da taj sporazum nije u suprotnosti sa evropskom politikom Srbije, zapravo izjavila je Ana Brnabić i tada je rekla da je to ekonomski, a ne politički sporazum i da je on komplementaran sa evropskom politikom Srbije. Prvo, kao prvo, mi tada nažalost nismo postali članica ovog saveza, već je tim sporazumom samo proširena lista proizvoda iz Srbije koji mogu da se izvoze na teritorije Evroazijske ekonomske unije, a zbog građana Srbije, kada pokušavate da ih obmanjujete pričama o tome da je saradnja sa EU uspešna za Srbiju, građani Srbije, poljoprivrednici, privrednici, industrijalci, preduzetnici, treba da znaju da sporazum koji imao za određene artikle i proizvode sa Evroazijskom ekonomskom unijom su identične kao sa bratskom Ruskom Federacijom, a to je da su bez carine. Tu je jedina mogućnost da ukoliko država ozbiljnom politikom, petogodišnjim planovima za početak, strategijom razvoja privrede može biti konkuretna i na taj način, ako se već deklarativno zalažete nadam se svi, za obnovu sele, kako se kaže, očuvanje sela i povratka ljudi na selo, onda je potrebno i dati podršku zakonsku, proceduralnu i direktnu. Ovim sporazumom tada, koji je Ana Brnabić potpisala tada je samo povećanja kvota za izvoz robe za koju važe ograničenja i šire zonu slobodne trgovine na Jermeniju i Kirgistan. Znači, samo je povećanja kvota. Ono drugo što nam je bitno jeste da pored toga što smo čuli da prosto nemamo problem sa EU, tada se odma oglasila potparolka EU Maja Kocijančić u izjavi za Radio "Slobodna Evropa" i istakla da Srbija može sklopiti sporazume sa drugim zemljama i organizacijama pre pristupanja EU, međutim, da ovi sporazumi morajau da se povinuju obavezama koje je Srbija preuzela na osnovu Sporazuma o stabilizaciji, pridruživanju između EU i Srbije, te se procenjuje od slučaja do slučaja. U kontekstu pregovora o pridruživanju EU, Srbija se obavezala da će se povući iz svih bilateralnih sporazuma o slobodnoj trgovini, znači i sa Evroazijskom ekonomskom unijom i sa Ruskom Federacijom, sa onima sa kojima imamo bezcarinsku mogućnost izvoza i gde možemo biti konkurentni, na dan svog pristupanja EU. Sada, šta je bilo interesantno čuti. Doktor Marijan Rističević je danas ovde izneo, profesor doktor Marijan Rističević, akademik Marijan Rističević je danas ovde izneo jednu interesantu formulaciju. On je rekao - mi ne treba da se odričemo puta ka EU, ali trebamo da iskoristimo put ka EU zbog evropskih fondova koje treba da uzmemo. Zamislite, mi ćemo, jedna Srbija će prevariti EU, najveće sile EU. Jedna Srbija će prevariti Nemačku, Francusku, Španiju, Italiju, otećemo im novac. Verovatno bi prevarili i Veliku Britaniju, ali sada nismo u mogućnosti, jer su se oni na vreme spasili i pobegli sa broda koji tone. Zaista, očekujem da u narednom mandatu akademik Rističević u najmanju ruku bude ministar spoljnih poslova, jer ovakvom politikom građanima Srbije može da se obeća da će sedeti kući i da neće morati da rade ništa. Ali tu je jedan mali problem, akademik Rističević nije slušao Emanuela Makrona koji je rekao da u narednom periodu i ne tako bliskoj budućnosti neće biti proširenja EU i da najveća članica, najveći predstavnici, najveće zemlje EU treba da se iznutra restruktuiraju i verovatno će se oni tako restruktuirati, po nalogu akademika Rističevića, da velike zemlje svoje povlastice, svoja ovlašćenja prebace na prvo, zemlje koje tek trebaju da pristupe, da im daju sve, zatim pristupe i biće vodeće sile Srbija i Bugarska. Verovatno Hrvatska neće pošto sa njima imamo neprijateljske odnose. To je najbolja stvar koju smo danas mogli da čujemo, a onda su u replikama sa svojim koalicionim partnerom iznosili podatke kakve sve uspehe možemo i dalje da dobijamo povodom ovakve ekonomske politike koju vodimo. Ja zaista verujem da će posle današnjeg tog izlaganja i ekonomskog koncepta koji ste izneli, da gospodin Aleksandar Vučić sigurno će uzeti taj koncept za predizbornu kampanju i u narednom periodu, u narednoj Vladi ukoliko bude bio, onda će tim konceptom stvoriti stvarno zlatno doba. Do danas smo bili na putu za zlatno doba, ali današnjim konceptom ja verujem da će budući predsednik Vlade od gospodina akademika, gospodina Rističevića, tražiti da napiše ekspoze za budućeg predsednika Vlade i verovatno će to biti od uvođenja višestranačja da se prvi put desilo da 250 poslanika glasaju za. Jer, pazite ukoliko ja kao otac dvoje dece, čekam hvala Bogu treće, ukoliko se ovo ispuni ja ću morati i četvrto i peto, jer živeti u takvoj onda zemlji blagostanja biće pravo uživanje. Moram priznati da se nikada više neću baviti politikom i na kojoj god listi gospodin akademik Rističević bio, kao 2000. godine do danas, pošto je bio na raznim listama, ja ću pratiti samo gde je on, da bi zaokružio zbog ekonomskog koncepta koji smo danas čuli. Prevariti EU na ovaj način, ovo me podseća na film „Pljačka Trećeg rajha“. Ja da sam gledao taj film, ja bih pomislio da je akademik Rističević tu bio glavni glumac. Oni su uspeli da opljačkaju Berlin, pobede u Drugom svetskom ratu, a vi ste uspeli danas da rasturite u komade EU i ja zaista očekujem da će Srbija put blagostanja današnjim konceptom krenuti. Ono što je dalje bilo vrlo interesantno, a to je da, kada govorite o putu ka EU i kažete – ne, mi ćemo, mi ne treba da se odričemo nego da ih koristimo, verovatno mislite da ih koristimo i po principu kako oni nama otvoreno prete oduzimanjem Kosova i Metohije, kako od nas insistiraju da preuzmemo i primimo u državi jedan broj migranata, verovatno isto tako smatrate da je ovaj put pravi put kada nam se mešaju unutrašnja pitanja države poput baš ovih izbora i onih koji danas nisu ovde da nam određuju izborne zakone i da nam objasne šta je demokratija, na sve to šalju neke bivše poslanike i time dokazuju i pokazuju da smo za njih minorni, da moramo biti ponizni, jer ako ne sednemo sa njima mi nismo dovoljno pametni da ovde donosimo ispravne zakone. Vidite, tu se mi srpski radikali sa vama ne slažemo i za razliku od vas i vama sličnih, mi ne sedamo sa onima koji su nas na taj način isto tako bezuslovno bombardovali kao što su nam sada slali i pokušavali da nam objasne da treba sesti sa nekakvim Jeremićima, Đilasima, ili ne znam kako se sve zovu, koji pobogu bojkotuju ove izbore. Što se mene tiče, ne da treba da ih bojkotuju, oni ne treba više da se bave politikom. Oni su imali dovoljno godina i bili su u vlasti, videli smo koliko su znali i umeli. Za razliku od vašeg ekonomskog koncepta, njihovom ekonomskom konceptu će se na nažalost prepričavati još sto godina. Uništili su sve fabrike, uništili su bankarski sistem, nema šta nisu uništili. Jednostavno, moramo za neke stvari da budemo ozbiljniji i da ovom parlamentu vratimo ono što je potrebno, da se ovde razgovara, da se ovde nedvosmisleno donose zakoni i da i ukoliko imamo probleme, rešavamo ih ovde svih zajedno. Hvala.
Polako kolega Zukorliću, imate i vi pravo na repliku, ali prvo kolega Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, dopustili ste mali više ličnog obraćanja. Ja nisam ni akademik, nisam ni doktor, niti sam tvrdio, a ovo je prvi put da me neko tako nazove. Možda, gospodine Martinoviću, za neke bez obzira što nemam diplomu, ja jesam doktor nauka. Ja nudim da se moje znanje uporedi sa bilo kim, nesporno je. Kada neko kaže – čekam treće dete, ja uvek pomislim da je to žena. Ne znam šta vi pomislite gospodine predsedavajući? Ali, po pitanju EU, ja nisam rekao da ćemo da varamo EU, već ćemo koristiti sva sredstva koja EU pruža u predpristupnom periodu i da je razlika između puta i destinacije, a neću ja odlučivati da li će Srbija ući u EU, već će to odlučivati svi građani Republike Srbije, pa i ja ukoliko u tom trenutku budem živ. Znači, normalno je da bude neki referendum i da se građani na kraju tog puta opredele da li jesu ili nisu za EU. U ovom trenutku nama tržište EU treba i to sam govorio i zbog Rusije i zbog Kine, da bi ruski i kineske investicije dolazile u našu zemlju računajući na to tržište od preko 500 miliona stanovnika, je li tako gospođo Tomić, o tome sam govori. Govorio sam da treba da iskoristimo svaku paru, a da sam po pitanju EU malo skeptik zato što su Slovenija i Hrvatska, republike, odnosno države bivše Republike koje su sklone razbijanju složenih državnih zajednica, što je bio slučaj sa SFRJ. Znači, ne varamo EU, koristimo njihovo tržište, jer naša pozicija sadašnja to omogućava, kao što nećemo da se odreknemo Rusije i Kine, nećemo se odreći ni EU, ni CEFTA tržišta, o tome sam govorio. Na kraju, ja u mojoj izbornoj jedinici uvek dobijem preko 20% i neću više da repliciram nekome ko jedva dobaci do 1%, 2%. Niti sam akademik, niti sam doktor nauka, a brate nisam ni pacijent. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Zanimljivo je ovo interesovanje srpskih radikala za nacionalne manjine i ja bi to razumeo nadam se na najbolji način, pogotovo što u intonaciji kolege Damjanovića nisam osetio ništa negativno. Dakle, jasno je ko je pravi predstavnik nacionalnih zajednica i nacionalnih manjina, a svakako da to nije baš uljudno ni proveravati. Međutim, za mene je značajnije ko na pravi način prezentira nacionalne zajednice u ovoj zemlji. Četiri godine mog zastupanja ovde i drugog kolege iz Stranke pravde i pomirenja je to nesporno potvrdilo i zato svi onih 30% pripadnika nacionalnih zajednica i manjina u ovoj zemlji koji imaju svoje predstavnike ili nemaju, mogli su se uveriti u autentičnost našeg zastupanja interesa svih pripadnika nacionalnih manjina, ali isto tako i svih građana. Zapravo, naše zastupanje nacionalnih manjina nije iz ugla same nacionalne manjine. Mi pripadamo onom uverenju gde je moguće, verujemo da je moguće istu političku platformu napraviti, zastupati, koja neće biti antagonizirana između nacionalnih manjina i nacionalne većine. Zato što je pravo pravo, pravda je pravda, istina ideja pomirenja je ta koja bi trebala da prevaziđe ono do sada. Sada, ja se nadam da će i srpski radikali, s obzirom da radikalizam nije politička ideologija, već metodologija i još više metodika, da će zapravo nakon 30 godina ovog veoma bogatog političkog iskustva sa raznim tačkama zaokreta i rizika otvoriti jednu novu stranicu prema nacionalnim manjinama, a posebno prema Bošnjacima što bi sigurno predstavljao novi kvalitet i u ovoj Narodnoj skupštini, ali isto tako u celokupnim međunacionalnim odnosima. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Slažem se sa gospodinom Zukorlićem u velikoj meri onoga što je on rekao, jer mi u suštini možemo, on može da bude na listi mojoj na primer kao kandidat i ja bih mogao da budem na njegovoj listi, iako je njegova lista manjinska, razlika se neće desiti ni jednoj ni drugoj jer postoje političke razlike među nama, ali postoje naravno i stvari u kojima se slažemo, s tim što ja ne mogu da pređem preko toga što on podržava, doduše sa distance, ali podržava aktuelnu vlast, a ja konstruktivno, ali kritikujem i to ozbiljno kritikujem aktuelnu vlast. Međutim, ono što je nesporno, to je da se prethodni predsedavajući, sada je naravno promenjen, ogrešio ozbiljno i o dobre običaje i o Poslovnik, nije mi dao repliku da odgovorim na direktne i indirektne prozivke nekih poslanika, a mnogo je važnije zapravo za temu i današnje sednice, a i rada ove Skupštine. Pošto se neozbiljno i neodgovorno poteže priča ne samo o evrointegracijama, nego i o priznanju Kosova i politici kosovskoj generalno, koristi se uvek prilika da se optuže neki prethodnici, na jedan način koji mene lično ne tangira, ali prosto mislim da nije pravedno, nije pošteno optuživati nekog jer se u njegovo vreme nešto desilo. Neki su sigurno odgovorni, ali ne možete optuživati. Kaže – Vojislav Koštunica i Boris Tadić, za njihovo vreme Kosovo je proglasilo nezavisnost. Pa, za vreme vlasti vaše, odnosno nekih prethodnih vlasti je Kosovo odvojeno od Srbije, okupirano, zaposednuto, pa ja nikada nisam kritikovao zbog toga tadašnju vlast i Slobodana Miloševića, kao što ovde sad neko pokušava da kritikuje Vuka Jeremića, Vojislava Koštunicu ili Borisa Tadića. Gledamo šta je ko učinio, koliko je ko mogao da spreči. Ili kneza Lazara što je izgubio Kosovsku bitku, ako je uopšte izgubio. Zapravo nije ni izgubio, bilo je više nerešeno, ali svejedno. Dakle, hoću da kažem da nije korektno, da bi se afirmisala svoja pozicija, svo drvlje i kamenje svaljivati na prethodnike, nego bolje pogledajmo šta smo mi ili šta ste vi, šta je aktuelna vlast učinila po tom pitanju, a nije učinila mnogo, rekao bih, ni kada je reč o politici i Kosovu, niti kad je reč o ekonomskim pitanjima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, pravo na repliku, Miljan Damjanović, zatim Muamer Zukorlić. Izvolite.
Hvala. Ja nisam zaista ništa uvredljivo mislio kada sam za gospodina Rističevića iskoristio termin akademik. Svestan sam da, naravno, nije član Srpske akademije nauka i umetnosti, ali sam prosto napravio paralelu zbog onoga što je iznosio sa ekonomskog aspekta, da je to zaista nivo jednog akademika. Mislim da apsolutno tu ne treba da bude sporno. Možda sam ja bio dosta uverljiv za jedan broj kolega, pa je on to prihvatio na jedan negativan način, ali ja sam zaista to izneo zbog onoga kada bi to bilo uspešno, rekao šta bi bili rezultati takve ekonomske politike. Ali, sa druge stane bih, pošto mi je replicirajući akademik Rističević rekao da on u svojoj izbornoj jedinici uzima, osvaja, kako god, 20% glasova, ja onda verujem da će akademik Rističević izaći na ove izbore samostalno, jer je Srbija jedna izborna jedinica. Sada verujući zbog toga što je akademik Rističević mlad poslanik i političar i tek je nešto više od 25 godina u parlamentu, da li je prosto zaboravio ili nije učestvovao u promenama zakona, ali izborna jedinica je jedna Srbija, a biračko mesto je potpuno nešto drugo. Tako da, trebalo bi možda raspravljati oko toga da li je misleći na to mislio da on nosi 20% na svom biračkom mestu. Samo da odgovorim i gospodinu Vukadinoviću. Nije knez Lazar niti izgubio bitku, niti je bilo nerešeno, nego je srpska vojska tada pobedila.
Pravo na repliku, narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Upravo izjavom kolega Vukadinović potvrđuje da je, evo, nakon doduše četiri godine, prepoznao autentičnost mog političkog nastupa ovde u ovoj Skupštini, a pre svega zastupanje nacionalnih zajednica nacionalnih manjina. Doduše, mnogo bi mu možda politički bilo profitabilnije da je to prepoznao na početku mandata, pa da se mom političkom taboru priključio, nego što je lutao sa pogrešnim partnerima. Ne znam sada da li imamo vremena išta popraviti od tih promašaja. Međutim, ono što je sigurno, dakle, kroz četiri godine mogao je zapaziti još nešto drugo, da se na mom političkom autentičnom eksperimentu pokazalo da ne postoji općenito, ali i u ovoj Skupštini crno-bela tehnika - samo vlast ili samo opozicija, da je moguće biti partner vladajuće većine, ali isto tako imati svoj autentičan politički diskurs, imati svoj lični kredibilitet, imati svoj stav, složiti se sa svim onim što jeste da se složimo i podržati sve ono što treba podržati, ali isto tako u određenim momentima kada imate drugačije političko mišljenje izraziti to drugačije političko mišljenje, glasati za određene zakone, za određene zakone ne glasati, a opet ne ugroziti to partnerstvo. Dakle, ja sam ponosan zbog, pre svega, sopstvenog stava i stava moje stranke na taj način, ali isto tako i što sam sa druge strane, od strane vladajuće većine imao razumevanje za jedan takav kurs. Istina, ovo je moj prvi mandat i to je bio početak, a siguran sam da još mnogo možemo učiniti na razvoju široke lepeze međusobne i tolerancije i razumevanja političke, ali isto tako i nacionalno-etničke različitosti u ovom parlamentu i u ovoj zemlji. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Hvala vam na pohvali, gospodine Zukorliću, s tim što ja ne bih rekao da sam lutao. Mislim da imam isti stav politički, ne samo tokom ove četiri godine, nego u mnogo dužem periodu. Možda bi se i vama moglo prebaciti da ste lutali. Ja mislim da ste sada na boljem kursu nego što ste bili. Bilo je i u vašoj politici radikalizma, rekao bih preteranog, da li mladalačkog ili ne, svejedno, ali podržavam i pozdravljam ne to što podržavate vlast, ali podržavam ovu konstruktivnu i državotvornu poziciju koju sada u poslednje vreme zaista ovde tokom ovog mandata zastupate. Zaista je tačno, uglavnom stvari nisu crno-bele ni u životu ni u svetu ni u politici. Što se tiče onoga što je rekao kolega Damjanović, naravno, sada možemo mi, ili bolje istoričari nego mi ovde citirati šta je bilo, da li je knez Lazar izgubio ili je bilo nerešeno ili je pobedila srpska vojska. U svakom slučaju, ni to nije baš jednostavno. Znamo kako je teško danas neke stvari razlučiti šta su i kako su, a kamoli pre više vekova. Ali, ono što je bila poenta mog izlaganja i mislim da to ni on neće osporiti, jeste da ne možemo ishod neki prebacivati automatski nekome ko je u tom trenutku bio vlast. Možemo suditi o konkretnim potezima, ispravnim ili pogrešnim. Tako da, kao što nećemo knezu Lazaru prebacivati ishod Kosovske bitke, kakav god bio, niti automatski vlasti ili Slobodanu Miloševiću bombardovanje, što inače mnogi čine ili jedan dobar deo javnosti čini ili je činio, pogotovo ova vlast posle 2000. godine, pa je kriv za sve tako što je izgubio Kosovo. To sam čuo mnogo puta od kolega, od medija, od novinara i od političara – Milošević je izgubio Kosovo. Priznajte vi, jer je Milošević izgubio Kosovo. Sto puta su to rekli. Ja to nikada nisam na taj način shvatao. Ali, isto tako, onda nemojte ni vi kada vam odgovara da kažete – Tadić i Koštunica su izgubili Kosovo, da je bio Vučić ne bi se nikada to desilo. Pa, ne znamo šta bi se desilo. Uostalom, Vučić je bio u Vladi 2000. godine, odnosno 1999. godine kada je zaposednuto, okupirano ili već koju reč želite upotrebiti – zauzeto Kosovo. Pa, opet ne mislim da je zbog te činjenice kriva ta vlast. Kriva je zbog nekih drugih stvari i zato sam je kritikovao. Toliko, da ne bude da prelazim više nego što je pristojno, dva minuta.
Pravo na repliku, narodni poslanik Muamer Zukorlić.
Moj navodni politički radikalizam, kolega Vukadinoviću, mogli ste videti u dva slučaja. Jedan je bio od 2007. godine pa nadalje, kada je vaš politički saputnik, tadašnji predsednik Vlade Vojislav Koštunica na muslimane u Sandžaku i na njihovu islamsku zajednicu poslao razne policijske snage sa batinama, čizmama da nam otimaju džamije, da nam otimaju imovinu islamske zajednice. Ako ste tada očekivali od mene da vam odgovorim sa maslinovom grančicom i golubom u ruci, mislim da je bilo očekivanje nerealno. Tada smo definitivno odgovorili onako kako je bilo adekvatno, branili smo džamije, branili smo imovinu islamske zajednice, dostojanstvo, pravo te zajednice koje je bilo garantovano Ustavom ove zemlje i zakonima koji nam garantuju ravnopravnost svih građana i koji državu obavezuju da nas zaštiti onda kada smo ugroženi, a ne da se njeni mehanizmi upotrebe protiv nje. Druga, istina lažna, slika našeg radikalizma je zapravo bilo ono što ste mogli čitati i gledati u medijima koji su nas satanizirali i predstavljali iz Sandžaka ovde prema Beogradu. Jedan od mojih motiva dolaska u ovu Narodnu skupštinu je bio upravo to, jer sam shvatio da slika o meni, mom radu, mom delovanju, mojim opštim, ali i političkim stavovima ne dolazi autentično iz Sandžaka do Beograda i zato sam kazao – odoh u Beograd, odoh u Narodnu skupštinu, odoh pred medije da ja sebe predstavim, moj narod, moju kulturu, moju veru, moju političku misao. E, sada ste evo bili u prilici da me upoznate iz prve ruke, bez toga da određeni mediji ili moji politički predstavnici kreiraju sliku o meni. Hvala.
Po kom osnovu, gospodine Vukadinoviću? (Đorđe Vukadinović: Pomenut sam neposredno u izlaganju.) Hajde, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, mi smo ovde gledali i vi, uostalom, ste bili svedok mnogo puta kako predstavnici iste poslaničke grupe i svakako iste većine jedni druge taguju, kako bi rekli mladi, pozivaju se da se potvrde njihove reči i onda dobijaju replike, hvaleći se uzajamno i hvaleći zajedno politiku aktuelne vlasti. Ja i gospodin Zukorlić definitivno nismo istomišljenici, ali, evo, neću se više javljati po ovom osnovu, dakle, mislim da smo se razumeli, ja ne sporim da je on autentični predstavnik dela bošnjačke zajednice u Republici Srbiji i mislim da je on dobro, uostalom, ako se njegovi birači sa tim slažu, ja tu onda nemam nikakvih primedbi. Što se tiče toga, radikalizma, često mediji stvarno tu zakuvaju stvari i umeju da predstave u interesu onih koji daju naloge. Ali on se sam pozvao na situaciju 2007. godine kada je Vlada Vojislava Koštunice, kaže, otimala hramove itd. Ja mislim da je to pomalo pojednostavljena slika. Bilo je reči o sukobu unutar, ja ne mogu sada da ulazim u te detalje, on to svakako zna bolje, ali mislim da je reč bila o sukobu unutar islamske verske zajednice, gde je on bio jedna strana, bila je i druga strana. Ono što svakako znam da je ta Vlada, koju sam ja i te kako i kritikovao i nisam se slagao sa nekim delovima njihove politike, ali vodila jednu razumnu, odgovornu državotvornu politiku i kad je reč o nacionalnim manjinama i kad je reč o odnosu prema opoziciji. Podsetio bih kolege iz vladajuće većine da su tada lideri dve najveće opozicione stranke upravo u vreme tog mnogo puta kritikovanog i pljuvanog Koštunice predsedavali sa dva glavna odbora, dva glavna skupštinska odbora, Administrativnog odbora i Odbora za bezbednost i odbranu, ako se ne varam. Dakle, ko su oni bili, to nije birao Vojislav Koštunica, bili su Tomislav Nikolić, ako se ne varam, i Dragan Šutanovac, ali lideri dve najveće opozicione stranke su predsedavali sa dva glavna skupštinska odbora. Da li možete da zamislite i danas takvu situaciju, poštovane kolege?
Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Replika, je li tako? Izvolite.
Nisam siguran da je do kraja korektno da kolega Vukadinović, dakle, meri kog dela Bošnjaka sam ja predstavnik, ali ako je hteo biti korektan, to je sigurno većinski deo, što je dokazano mnogo puta. A ja neću nikada sigurno sebi dati za pravo da vagam kog dela vlaških zajednica je kolega Vukadinović predstavnik, jer to nije uljudno sa moje strane. Što se tiče analize vezano za nasilje prema islamskoj zajednici 2007. godine, takođe ne mogu prihvatiti kao korektnu tvrdnju koja je još tada od strane tih vlasti lansirana, svađaju se dve strane, pa smo se mi umešali, istina, umešali se da pomognu svojoj strani, koju su oni veštački i proizveli, ali uz uvažavanje celokupne osetljivosti uvek kada su u pitanju verske teme, pogotovo vezane za važna pitanja te vere. Ali, neću izbeći da ne pomenem, samo paralele radi, ono što se sada dešava u Crnoj Gori. Zamislite sada kako bi bilo da neko kaže – e, znate, tamo postoje dve strane, pa sada vlasti Crne Gore arbitriraju između te dve strane, arbitriraju kako arbitriraju. Dakle, savršeno je jasno šta se desilo 2007. godine. Dakle, ta vlast se drznula po onim ultranacionalističkim, ekstremnim i nepravnim metodama da pravi sebi islamsku zajednicu, nije joj se sviđala tradicionalna, prava, postojeća, koja ima svu svoju infrastrukturu, već je htela po meri svoje politike praviti neku vrstu kvazisrpske islamske zajednice zapravo sve ono što posle toga mi imamo je posledica toga. To je jedan neuspeo projekat koji je napravio velike probleme među muslimanima uopšteno, a posebno među Bošnjacima u Sandžaku i trebalo bi definitivno iz toga izvući pouku i svakako da bi trebalo i da ova vlast počisti ostatke i posledice takvih promašaja i takvih grešaka, kako u budućnosti više nikada ne bi bili u poziciji da se jedna vlast drzne da napravi takve greške i takve probleme.
Reč ima Đorđe Vukadinović, replika.
Zaista nerado sada nastavljam, gospodine Zukorliću, i nemam ništa protiv da vaša bude poslednja, pogotovo što vi svakako bolje znate, iako ste zainteresovana strana, kakva je situacija bila tada ili sada u islamskoj verskoj zajednici. Ali, ne bih ni reagovao, uključujući i ovu pošalicu na račun Vlaha, da nije bilo ove asocijacije, rekao bih pogrešne i pomalo tendenciozne, na situaciju u Crnoj Gori. Dakle, ne kažem da su to dve baš ravnopravne ili ne znam kakve strane, ali neće biti ni da je sada vlast tadašnja koja je pokazala svoju ili uzdržanost ili korektnost i demokratičnost prema opoziciji dok je bila vladajuća većina i ovde u parlamentu i inače u javnom životu, to je valjda jedina vlast koja nije imala većinu u medijima i nije imala dominantan tretman u medijima od svih vlasti i od 90-ih godina i 2000-ih godina do danas. Dakle, da je baš imala takvu snagu i interes da nešto previše mešetari unutar islamske mesne zajednice, iako dozvoljavam da su pravili greške, dozvoljavam da je tu bilo nekih grešaka. Ali, gospodine Zukorliću, vaši stavovi tada zaista su bili, hajde da kažem, radikalni, da ne kažem neku drugačiju reč, i bili su vrlo slični onome što danas govori gospodin Ugljanin, vrlo slični onome što govori gospodin Ugljanin, ponekad čak i radikalniji. Pa šta biste vi rekli sada, iz vašeg iskustva, iz sadašnje svoje pozicije, kako bi vlast trebalo da reaguje, čak i ova sadašnja vlast, i to je takođe nešto što zameram ovoj sadašnjoj vlasti, izjave gospodina Ugljanina. Nije ovo sada rekla-kazala, nije iz treće ruke, ja govorim o tome što sam čuo lično svojim ušima, i to predstavnicima u ovim razgovorima, u ovom dijalogu šta je ili gospodin Ugljanin lično ili njegovi poslanici ili predstavnici šta su govorili predstavnicima međunarodne zajednice, Evropskog parlamenta o Srbiji, o Sandžaku, to pas s maslom ne bi pojeo. To je apsolutno skandalozno i mislim da je greška i sramota što država ne reaguje, na ovaj ili na onaj način.
Reč ima Muamer Zukorlić. Izvolite.
Sama formulacija da je moje pominjanje stanja u Crnoj Gori možda i tendenciozno ukazuje na jedan problem koji je, nažalost, i dalje kod nas veoma prisutan. Dakle, ako je vaša krava ubola moju kravu, onda je jedan zakon, ako je moja krava ubola vašu kravu, onda je drugi zakon. Drugim rečima, moje boli više nego tvoje i nikako da se saglasimo oko toga. Namerno sam, ali ne i tendenciozno pomenuo stanje u Crnoj Gori, jer ko iole hoće korektno i pravično, zapravo komparativno može izvoditi i najbolje zaključke. Što se tiče opet pominjanog radikalizma, nikada ga nisam imao. Imao sam oštre reakcije, ali ukoliko se bilo ko hoće temeljno i objektivno time baviti, videće po redosledu poteza da li su moji oštri stavovi, koje kolega naziva radikalnim, bili prethodni ili potonji. Tu je cela poena, ako vas zaista zanima istina. Oni su uvek bili potonji. Zašto takvih mojih stavova nije bilo u vreme vladavine Zorana Đinđića, kada smo imali saradnju sa Vladom Republike Srbije, i to veoma aktivnu? Kao plod te saradnje je bilo pokretanje brojnih pozitivnih procesa u Sandžaku, osnivanje Univerziteta i drugih ustanova i uspostavljanje jedne nove atmosfere, gde sam čak tada kao muftija pristao da putujem sa brojnom delegacijom u Ujedinjene Arapske Emirate i tada afirmativno govorio o Republici Srbiji, što 2001. godine nije nimalo bilo jednostavno za jednog Bošnjaka, odnosno Muslimana. Prema tome, svi moji oštri stavovi su bili posledica jednog organizovanog nasilja, zloupotrebe države prema nama, a naravno, pogotovo ova sada paralela sa Ugljaninom ne stoji, a ona i ne stoji u smislu reakcije, kao što vidite jer se očito radi o nekim drugim relacijama i nipošto principijelnim stavovima niti refleksijama niti posledicama na ponašanje prema Bošnjacima odnosno muslimanima. Hvala.
Reč prema rasporedu narodnih poslanika ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Prijavite se. Izvolite.
Dame i gospodo, pre nego što nešto kažem o tački dnevno reda osećam da gospoda govore o radikalima i radikalizmu kao komunisti koji do sada nisu shvatili da se toga dosta promenilo ali prešli su u globaliste. Jedino što je utemeljeno, što ima koren u političkom životu ove Srbije radikali i radikalizam. Iz 19. veka potiče radikalizam u Srbiji. Ima tu još jedna ideja, a to je ideja socijalista. Sve ovo je izvedeno, sve ovo je veštačko, kao što su i doktori lažni i oni koji su stvarni, tako i ove političke partije, njihovi stavovi, njihove ideje, one su potpuno lažne. Vreme je pokazalo da su to samo kopije od loših kopija. Ne vidim razloga, pogotovo neke kolege, ostrašćeno u svom nastupu govore o radikalizmu, naravno prigovarajući to kao nešto što je negativno. Za nas srpske radikale postoji samo jedna politika, samo jedna ideja. Kao građanska partija mi smo otvoreni za pripadnike svih nacionalnosti, tako da ne pravimo mi kao građanska partija koja je to definisala u svom statutu. Ostavite ove koji se hvale da imaju građanske stavove, da imaju principe koji objedinjuju sve, ali nema im u statutu njihove partije, a nama srpskim radikalima to je jasno izdefinisano od samog početka funkcionisanja Srpske radikalne stranke, mi smo građanska partija. Svako može da bude član SRS, a pogotovu smo prepoznatljivi po zaštiti prava i poštovanju prava nacionalnih manjina i etničkih grupa. Setite se samo, prvi u istoriji čovečanstva ministar koji je bio u jednoj vladi u svetu je član SRS Joja Damjanović, Rom. Bilo pripadnika mađarske nacionalne manjine koji su bili istaknuti funkcioneri i danas su istaknuti funkcioneri SRS, tako da pričati o tome sa srpskim radikalima očigledno da kucate na pogrešna vrata. Možemo mi da razgovaramo o razumevanju, o zajedničkim stavovima, ali da se kreće sa pozicija da mi srpski radikali isključujemo mogućnost i da bi trebalo posle 30 godina da menjamo, šta bi menjali kada smo takvi. Znači, menjali bi nešto što je suprotno od osnovnih principa SRS. Ne vidim razloga što se ovde neke kolege ljute kada ih moj kolega Miljan Damjanović sa poštovanjem proizvodi u akademike, imajući u vidu kakvi su ovi kvaziakademici, to je i te kako lično priznanje. Šteta što pojedini nemaju stvarno tu titulu. Nema nikakvog razloga da zatežemo ili povećamo temperaturu kada je u pitanju ovakva vrsta rasprave. Naime, mi ovde raspravljamo o konvenciji koja se odnosi na zaštitu lica i podataka o licima kada je u pitanju automatska obrada podataka o tim licima. Koliko konvencija međunarodnih, gospodo, ima do sada usvojenih, to niko ne može tačno da kaže broj, a koliko se njih poštuje, to se možda može izbrojati na prste jedne ruke. Samo ne zaboravite da je bezbroj konvencija koje obavezuju UN i Savet bezbednosti da striktno moraju poštovati međunarodna ljudska prava, prava o ličnostima. Videli smo mi u Srbiji kako se to poštuje. Poštuje se tako što po slobodnom izboru diskriminatorski metodama izaberete jedan narod koji ćete bez odluke bilo kog organa koji je vlasan da sprovodi i da poštuje konvenciju krenuti u bombardovanje tog naroda. Osnivaju međunarodni sud Haški tribunal, gazeći sve konvencije, sve norme. Ovde govore o nekom poštovanju ličnosti lica i podataka. Pogledajte samo ako ste bili u prilici da pročitate šta je sve Vikiliks objavio. Pogledajte kako se poštuju i koliko se drži do tih konvencija i tih dogovora, međunarodnih normi. I mi ovde govorimo u Srbiji da konvenciju koja je u Strazburu usvojena 1981. godine, ako se ne varam, da treba da se dopuni da bi se još preciznije izdefinisalo šta je to poštovanje ličnosti i šta je to poštovanje ličnih podataka koji se odnose na ličnost. Mi smo svedoci da u poslednje vreme i u ovom parlamentu bilo je situacija koje su potpuno suprotne ne ovo konvenciji nego i zakonu, zakonu koji strogo zabranjuje da se u javnosti od strane neovlašćenih lica iznose podaci o pojedincima. Nije to čudo. Peti oktobar je potpuno okrenuo situaciju kada je u pitanju tajnost i kada je u pitanju poštovanje dostojanstva ličnosti. Ne zaboravite, ja vas samo podsećam, tada su na čelu BIA i MUP bili ljudi koji su kompletno podatke nosili u američku i nemačku ambasadu. To se zna. Prodavali podatke o onome što je na nivou državne tajne. Ono što bi trebalo da bude na neki način svetinja za svakog drugog činovnika, a pogotovo za ljude koji su na najodgovornijim funkcijama, kao što je u to vreme direktor BIA, kao što je ministar unutrašnjih poslova. Čak su se hvalili kako imaju dobre odnose sa američkim diplomatama. Imali ste tada, javno se znalo, imali ste metode po kojima su radile obaveštajne službe ove države. To se produžilo nažalost i u kasnijem periodu. Imali ste metode tzv. meke i tvrde metode. Sad bi čovek mislio da je to neko veliko znanje ili velika tajna, ne, meke metode su bile prema zapadnim zemljama koje su trebale da budu primenjene od naših obaveštajnih institucija, a tvrde su bila za domaće stanovništvo. Šta podrazumevaju meke? Podrazumevaju kad pronađete ili otkrijete neku špijunsku aferu ili neku delatnost, odmah odete da javite u američku ambasadu, čekate odgovor, a onda sa tim odgovorom i eventualno sa tom informacijom idete u institut u sedište BIA. To je suština te metode. Pričali smo više puta ovde, navodili primer da je čak i sudija Vrhovnog suda doneo odluku koja i dan danas stoji u kancelariji na centralnom mestu BIA, kada je otkriven obaveštajac radio za stranu obaveštajnu službu, otkriven je u izvršnom veću tadašnjem Vojvodine, priveden. Traženo od suda da se primene mere praćenja i prisluškivanje. Znate kako je predsednik suda odgovorio, ne mogu se primeniti mere zato što lice radi svoj posao. Gde to ima? Da li ste to negde sreli u svetu? Nigde. Lice koje je dokazano bavilo obaveštajnim, špijunskim poslom, jednostavno je zaštićeno od strane tadašnjeg suda. Da vas podsetim da bi vam bilo jasno, to je onaj predsednik ili ona predsednik suda što je rekla da će naći retroaktivno mogućnost da se, uslovno rečeno, atentatorima na Zorana Đinđića izrekne smrtna kazna. Šta je tu čudno? Kako je vreme prolazilo, samo se radilo na usavršavanju ovih metoda. Pa smo došli u situaciju da, recimo, podatke o licima, o privatnom životu, o dosta toga što se odnosi na ličnost, slušamo ovde na sednici Skupštine. Pa se kaže, recimo, primera radi - Dragan Đilas poseduje imovinu, pa se krene taksativno nabrajanje stanova. Mi pitamo - koja je adresa, kad već nabrajate, koji je sprat, koji ulaz - nismo dobili podatak. Sad, gledajte, to saopštavaju ljudi koji pripadaju vladajućoj koaliciji, ličnosti koje pripadaju vladajućoj koaliciji. To ima određenu težinu. Niko od kolega nije rekao - stvarno, ovo nema smisla. Nevezano o kome se radi. Mi, srpski radikali, osuđujemo politiku kojom se izrečena ličnost bavi. Osuđivali smo mi i sve ono što je on radio u ranijem periodu. Ali, niko nije rekao - čekajte, to su poverljivi podaci, otkud ti podaci? Da se u političkoj borbi, u političkim raspravama, daju se podaci koji se odnose na ličnost - to stvarno nema smisla. I mi ovde razgovaramo, mi ćemo deklarativno da usvojimo izmene ove konvencije. Sami se sebi smejemo. Ovde, u ovoj dopuni konvencije, ima jedna posebnost, specifičnost, a to je za potrebe policije, međunarodne, kako kažu, mogu podaci da budu na raspolaganju. Tako da ta specifičnost ostavlja sumnju kod nas, srpskih radikala. Hvala vam, predsedavajući, što ste imali razumevanja i saslušali me pažljivo.
Uvek. Hvala. Gospodin Moamer Zukorlić, pretpostavljam replika gospodinu Mirčiću. Izvolite.
Pojam radikalizam ni po etimološkom, ni po terminološkom i bilo kom drugom upotrebnom smislu sam po sebi niti je pozitivan, niti je negativan. Zato sam i u prvom reagovanju potencirao da se radi o metodološkoj ili metodičkoj kategoriji, a ne o ideološkoj. I zato je moguće biti radikalan komunista, radikalan levičar, desničar, nacionalista, šta god. Ali, to su ideologije. Radikalizam sam po sebi ne predstavlja ideologiju, već je potrebno da dobije određeni sadržaj. Istina, pojedine političke stranke, organizacije, nisu uvek u stanju ili možda ne žele da izdiferenciraju taj svoj sadržaj unutar svog radikalizma, pa bude malo nacionalizma, malo levičarenja, malo desničarenja, ali i to je puno pravo. Jer, sve ono što izdefinišete svojim programom, to ste zapravo vi. Što se samog zaokreta tiče, radikalizam se, između ostalog, kao metodička kategorija, overava po radikalnim zaokretima, jer je metodika u pitanju, a ne ideologija. Svakako, ja kao zastupnik ideje pomirenja, što je jedna od temeljnih programskih odrednica moje stranke, pa čak i ako hoćete, moja primarna misija i u ovom mandatu i nadam se i u određenom budućem periodu, jeste zapravo to, gde bismo sva dosadašnja iskustva, pametni ljudi uvek svoja iskustva nastoje da pretvore u pozitivno, da određene pouke izvuku iz sopstvenih grešaka, tuđih grešaka, ja smatram da su potrebni zaokreti. Radikali neka prave radikalne, umereni neka prave umerene zaokrete, ali su nam potrebne nove stranice, ukoliko hoćemo da nam budućnost bude bolja od prošlosti, a pre svega mislim na međuetničke i međunacionalne interese. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku, Milorad Mirčić. Izvolite.
Hvala gospodinu Zukorliću za podrobnije objašnjenje šta je radikalizam. To je korenito. Radikali, u prevodu, to su koreniti. Ne zbog svojih delovanja, nego zbog načina kako razmišljaju o rešavanju nekih problema sa kojima se suočava ili suočavalo određeno društvo u određenom periodu. Nama je drago da se gospodin Zukorlić pridružuje ideji Srpske radikalne stranke koja je od zanavljanja Srpske radikalne stranke, a to je pomirenje. Još jedan dokaz koliko mi insistiramo na međunacionalnom pomirenju je i nova knjiga Vojislava Šešelja "U Srebrenici nije bilo genocida". To je jedini način da dođe do pomirenja, ako se i o tom događaju, kao što je Srebrenica, objavi prava istina. Bilo je zločina, ali genocida nije bilo. I svaki zločin je za osudu. Svako onaj ko je počinio zločin, mora da odgovara za taj zločin. Samo na tim osnovama, na osnovama istine i činjenica, može doći do pomirenja. Sve ostalo je samo zamagljivanje, samo odlaganje, komplikovanje, nešto što će dovesti do još teže situacije u kojoj se nalazi. Mi, srpski radikali, nikad ne potenciramo ni jednu, ni drugu stranu, mi želimo da saznamo istinu. Tragom te istine možemo da dođemo do zajedničkog stava koji će i te kako da bude značajan u svim ovim iskušenjima kojima se izlaže Srbija. Jer, mi smo svesni da oni koji parčaju Srbiju su isti oni koji su i Jugoslaviju rasturili. Rasturili najvećim delom na bazi tog sukoba, međunacionalnog sukoba, međunacionalnog nerazumevanja. Ako neko ima širinu i programski je opredeljen za to, onda su to srpski radikali. Naravno, uvek korenito.
Reč ima gospodin Muamer Zukorlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Upotrebom pojma "korenito" zapravo se i potvrđuje ono što sam kazao. Da, svako drvo ima koren, ali svako drvo ima i svoje ime. To što svako drvo ima koren, uopšte ne određuje vrstu toga drveta. Prema tome, ovo je potvrda da je radikalizam metodologija i metodika, a nipošto sadržina, ideologija. Čak, način mišljenja je način mišljenja, a sadržaj mišljenja je ono što bi trebalo biti ideologija. Možda je napredak da čujem od kolega radikala da se uopšte upotrebi pojam pomirenje, što jeste, naravno, iskorak. Nažalost, da nije ovih drugih odrednica i stavova koje smo čuli ili koje čujemo, koje negiraju samu ideju. Naravno da sam više puta izricao svoje stavove, vezano za genocid u Srebrenici. Ja mislim da radikali, uz ogradu i sve ove najave koje govore, ali ovim stavom negiranja genocida u Srebrenici zapravo čine veliku medveđu uslugu samoj Srbiji i srpskom narodu. Jer, svako poturanje, podmetanje cele države i nacije da se negira nešto što je činjenica i nešto što je presuđeno međunarodnom presudom zapravo znači da time umesto stvarnih krivaca koje treba uvek goniti i osuditi i presuditi, na neki način podmećemo državu i naciju, što je, po meni, loša usluga samoj Srbiji i samom srpskom narodu, jer ja nisam zastupnik kolektivne odgovornosti, već smatram da mora postojati pojedinačna, ma koliko u tome bilo učesnika. Jer, takvim jednim insistiranjem se zapravo stavlja prepreka na pomirenje, stavlja se prepreka na otvaranje jedne nove stranice. Ono sa čim mogu da se složim jeste da pomirenju mora prethoditi pravda, a pravdi mora prethoditi istina i zato se stranka koju predvodim i zove Stranka pravde i pomirenja.
Moram da kažem da genocid u Srebrenici nigde nije presuđen i da u Srebrenici zaista nije bilo genocida. (Ljubiša Stojmirović: Ja se slažem sa vama.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Pravo na repliku. Izvolite.
Ono što je činjenica to je da i globalisti kao i ranije oni što su zastupali totalitarizam zastupaju tezu da nije bitno šta se desilo, bitno je šta oni misle o tome. Kada se izmislio slučaj Srebrenica po pitanju genocida svi već znamo kako je to nastalo. Nastalo je u Holivudu, pežorativno u Holivudu tako što je jedan slučaj seksualne afere trebalo pokriti sa nečim što bi trebalo da optereti jedan narod, a taj Holivud radi i po već ustaljenim principima, bitno je žrtve stvoriti, uvećati broj tih žrtava. Uostalom, nije samo u pitanju Srebrenica kada je u pitanju ovakav način filmskog prikazivanja, lažnog prikazivanja, imate mišljenje Karle del Ponte, Haškog tribunala, iste te kuhinje iz Amerike, Kosovo i Metohija unapred je pripremljen broj žrtava, pa su rekli ako je u Srebrenici buru izazvalo preko 5.000 žrtava, na Kosovu mora biti 100.000 žrtava. Vidite, u dokumentaciji Haškog tribunala, Karla Del Ponte kada je videla da ne može ni približno da se nađe u grobnicama toliko žrtava, rekla je – nedostatak radne snage. Jer, samo 100.000 to je brojka koja bi uzbudila svet i koja bi Srbima dodatno stavila teret da su genocidan narod. U tome su svesrdno pomagali Nemci. Mi sad govorimo u ime nekog zajedničkog otpora prema svima ovima. Ne vredi nam ako ne objavimo i ne znamo pravu istinu. Moramo znati pravu istinu, bez obzira, ti pojedinci koji su počinili kome pripadali i sa koje strane dolazili moraju da odgovaraju za to. Ne možemo da prećutimo. Imali smo period, dugi niz godina oni koji su hteli da pokriju aferu Monike Levinski, oni su ovde u ovom parlamentu ovoj Srbiji žestoko navaljivali, optuživali srpski narod za nešto što se nije desilo u Srebrenici. Jeste zločin, ali nije genocid. (Muamer Zukorlić: Javljam se za reč. Replika.)
Gospodine Zukorliću, gospodin Mirčić vas nije pomenuo, on je samo objašnjavao da u Srebrenici nije bilo genocida. Ali, ako insistirate, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, ja bih vas zamolio da ne polemišete sa mnom sa vaše pozicije, sa mojim stavovima vezanim za genocid, jer to nemate pravo. Što se tiče ovog što sam čuo od kolege Mirčića, ono što očekujem sve vreme i na šta sam implicirao od samog početka, korenito i radikalno jeste da bi srpski radikali zapravo trebali da budu barjaktari priznanja genocida u Srebrenici. Jer, oni kao dokazane patriote, oni kao oni koji su pokazali svoju hrabrost da ono što ne smeju drugi bi trebalo da na neki način oslobode i ostale u ovom parlamentu, ali isto tako i celokupnu srpsku javnost i da to bude jedan pravi radikalski, radikalni zaokret, koreniti, gde će se oni suočiti, odnosno pokazati da je to moguće. Znači, radi se o nespornim činjenicama, istina, ukoliko se to posmatra sa tačke gledišta iz Beograda ili nekih drugih udaljenih tačaka, sve to izgleda drugačije. U Srebrenici ja sam bio najmanje 10 puta i više. Imate, dakle, faktografiju, imate imena i prezimena, imate nešto što je nesporno. Naravno, ono jedino sa čime sam spreman da se složim jeste ako treba i zajedničku radnu grupu i zajedničku naučnu grupu i šta god uključiti i doći zaista do pravih istina i do pravih činjenica. To je od interesa za oba naroda, to je od interesa za našu budućnost, to je od interesa za odgoj naših budućih generacija, jer odnos prema zlu i zločinu nije samo odnos prema drugoj strani. To je odnos prema budućim generacijama na kojoj matrici školujemo, na kojoj matrici podižemo naše buduće generacije. To je nešto za šta bi trebali imati snage da imamo zajednički stav. Hvala.
Da, vidim, ima više prijavljenih. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Ja verujem u dobronamernost gospodina Zukorlića. Argumentacija da je bio više puta u Srebrenici ide u prilog tome da je i Boris Tadić bio u Srebrenici, ali ne opovrgava činjenice koje su iznešene od strane holandskog korpusa koji je bio zadužen za Srebrenicu. Ne opovrgava činjenice koja se u poslednje vreme pojavljuju i ugledale su svetlost dana od strane Velike Britanije, odnosno engleske obaveštajne službe koja iznosi nove podatke u prilog ovome što je i Vojislav Šešelj objavio u svojoj knjizi. To je samo zbir podataka, činjenice koje je Vojislav Šešelj stavio u jednu knjigu i nije pristrastan ni za jednu, ni za drugu stranu. Nije ogorčen ni na jednu, ni na drugu stranu, nego samo na bazi činjenica je prikazao ono što se desilo u Srebrenici. Ako visoki oficiri holandskog korpusa tvrde da je tamo boravila i specijalna jedinica engleske obaveštajne službe, tzv. SAS, „sasovci“ onda ne sme se abolirati neko u ime toga što ćete uvećati ili uveličati eventualni zločin koji su počinili pripadnici jednog naroda. Erdemović nije srpske nacionalnosti, Erdemović je priznao, na bazi njegovog priznanja otvorena je čitava afera, da tako kažem, Srebrenice. On je po nacionalnosti Hrvat, ali to ne umanjuje njegov zločin. Na bazi njegovog priznanja došlo se do određene brojke streljanih. On je oslobođen, može se reći oslobođen. Nekoliko godina i oslobođen.
Hvala. Replika mislim da je sasvim bilo dosta razgovora o temi koja nije danas na dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa i pored ovih tema koje nisu na dnevnom redu, a koje su bile predmet rasprave i gde se pričalo o svemu i svačemu, osim čini mi se najmanje o tome šta Republika Srbija dobija kada usvojimo zakon o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica, a ono što mene još više interesuje jeste i Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Čudi me da niko od kolega, narodnih poslanika, u svojoj diskusiji nije rekao da se, recimo, u Azerbejdžanu, kao jednoj nama jako prijateljskoj zemlji nalazi spomenik jednom od najvećih srpskih naučnika, Nikoli Tesli. Čini mi se da su neke druge stvari bile mnogo važnije nego to. Ili da pričamo o tome kako je Srbija, otkad je odgovornost za njenu politiku preuzela SNS i Aleksandar Vučić, vodi svoju samostalnu spoljnu politiku u skladu sa interesima koje ima Republika Srbija. Nesporno jeste da Azerbejdžan nama jeste prijatelj, kao i Ruska Federacija, kao i mnogi drugi prijatelji u svetu, ali nemate ništa od tog prijateljstva ako ga na neki način ne materijalizujete kroz naučnu, tehnološku i ekonomsku saradnju. Čini mi se da tu neke kolege poslanici jako podsmešljivo o tome govore, kao da ćemo mi da prevarimo nekoga, na primer EU. Razlika između SNS i Aleksandra Vučića i bivšeg režima je što mi uvek govorimo istinu. Kakva god da je ta istina, kome se svidela ili ne svidela, uvek se kaže istina. Meni je žao što kolege poslanici pokušavaju da predstave Republiku Srbiju i nas koji podržavamo ovakve sporazume prevarantima. Znate, prošlo je vreme kada smo odbijali da budemo prijatelji sa onim narodima zato što je to nekima drugima bilo u interesu, pa se sećam, recimo, za vreme Borisa Tadića, koji je bežao da se susretne sa predsednikom Belorusije, gospodinom Lukašenkom, i krio se po Kopaoniku. Isto tako, nemojte da mešamo babe i žabe. Meni nije jasna nikako ta paralela između, recimo, Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i kneza Lazara Hrebeljanovića i Slobodana Miloševića, evo neka mi to neko objasni? Kaže, ovaj vodio vojsku na boj na Kosovu, da li je izgubio ili dobio, istorija će o tome verovatno još da raspravlja. Sad, ne možemo da krivimo ni ove zato što je tamo neka grupa ljudi proglasila nezavisnu državu na teritoriji naše južne pokrajine. Postoje velike razlike. Prvo, i Slobodan Milošević i Lazar Hrebeljanović su tu bitku za Kosovo platili glavom. Kako su izašli ovi nabrojani - Vuk Jeremić, Dragan Đilas, Boris Tadić? Bogatiji nego ikad. E, tako su se oni borili za Kosovo, da steknu puno novca, da ostanu što je god moguće duže na vlasti, da beže od naših prijatelja koji žele da nam pomognu, da bi imali pravo da nečiju podršku i tu podršku predstavljali građanima, da ih, eto, neko iz Evrope želi na vlasti. Ne može ni još jedan gospodin, za koga ne mogu da kažem da je kriminalac, da pobegne od istorijske odgovornosti, a to je Vojislav Koštunica. To je poslednji predsednik Savezne Republike Jugoslavije. Po meni je on isti kao i Stipe Mesić. Ovaj je bio poslednji predsednik SFRJ, predsedništva SFRJ. U čemu je razlika? Njegovi poslanici su ovde glasali da se ukine Savezna Republika Jugoslavija i da postanemo državna zajednica suprotno Ustavu, istom onom Ustavu na kome je Vojislav Koštunica postao predsednik Savezne Republike Jugoslavije. Prekršen Ustav. Jel to istorijska okolnost, činjenica? Jeste. Posle za vreme tog istog Koštunice izgubili smo i drugu državu, državnu zajednicu. Priznao je rezultate referenduma, ne po Ustavu, sada već nama susedne zemlje, nego po stavu Venecijanske komisije. Sad, kada je i treći put upropastio Srbiju, kada se to desilo na Kosovu što se desilo, onda je postao nacionalista, onda je postao protiv EU, onda je postao protiv svega. Pa sam imao ovde jednog kolegu, čini mi se da je bio predsednik poslaničke grupe DSS, bivši ministar u Vladi za Kosovo i Metohiju, priča ovde protiv EU, a deca mu žive u EU. Zamislite koliko čovek može da bude neprincipijelan, nizak, neodgovoran, licemeran, hohštapler, ništa drugo. Znači, ono što je dobro za njegovu decu, za našu ne valja. Takvi su vodili Srbiju. Zato smo i došli do one krize koja je bila 2012. godine i zato smo morali da pravimo mere fiskalne konsolidacije 2014. godine. Zato sada sarađujemo sa prijateljima i sa svakim ko želi da sarađuje sa Republikom Srbijom. Još nešto. Jedno pitanje da postavim. Kada je ta priča bila oko te zle EU, pa kao da mi nekoga hoćemo da prevarimo, u ekonomskoj saradnji, moram da postavim još jedno pitanje - a, da li bismo imali te naše prijatelje, investitore ovde, iz prijateljskih zemalja, ne iz EU, evo, iz Ruske Federacije, iz Kine, evo sad iz Azerbejdžana, da li bi nam ti prijatelji bili tu kao investitori, oni bi i dalje bili prijatelji, da nemamo otvoreno tržište prema EU? Ne bi. Čekajte, stanite, ako našim prijateljima odgovara da sarađuju sa tom EU, zašto mi da je smatramo neprijateljom? A nisu članice EU, žele da sarađuju. Ne može jednostrano da se gleda politika samo na jednoj, da kažem, tezi da mi želimo i moramo da sarađujemo samo sa prijateljima. Voditi državu nije lako, pogotovo u današnje vreme kada se ponovo uspostavlja neki odnos između velikih sila i Srbije koja je teritorijalno i brojčano mala, sačuvati od svih tih interesa koji vladaju, a to možemo samo ako sarađujemo sa svim prijateljima, i ako nas poštuju oni koji nam baš i nisu prijatelji. To je jedini način da opstanemo. Tu da zahvalim i predsedniku Aleksandru Vučiću što je svojom mudrom politikom sačuvao Republiku Srbiju da ne bude uvučena u igre velikih gde smo mi bili samo sredstvo da oni ostvare svoje interese i ciljeve, a istorija nas uči da nas je to mnogo skupo koštalo. Sada imamo situaciju da bez ikakvog straha, problema možemo da kažemo ko su nam prijatelji, ne da se krijemo, ne da bežimo od njih, ne da ih izbegavamo, nego da sarađujemo sa njima i ostvarujemo svoje ekonomske interese. Nadam se da su kolege konačno shvatile razliku šta znači voditi državu kao što su je vodili Vuk Jeremić i Đilas, koji su upropastili državu i pri tom se dobro obogatili i onoga što mi govorimo građanima i Aleksandar Vučić kao predsednik Republike Srbije i predsednik SNS, govorićemo građanima istinu, uvek i samo istinu, svidela se ona njima ili ne. Više vas cene kada mu kažete istinu, nego kad ga prevarite, pa posle samo nekoliko meseci vidi da je prevaren. Tada kazna stiže. Stigla je i ove. Pa preporučujem kolegama da uvek govore samo istinu.
Poštovani narodni poslanici, uručena vam je odluka RIK o dodeli mandata narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku sa predlogom da Narodna skupština shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Veličkoviću, izabranom sa izborne liste „Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje“. Na osnovu odluke RIK i Izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Veličkoviću. Sada određujem pauzu, trebalo bi 60 minuta, ali evo do 15.00 časova, kada ćemo nastaviti i sledeći govornik je Nataša St. Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovane kolega narodni poslanici, ja bih diskutovala o Konvenciji za zaštitu lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka Saveta Evrope koja je usvojena 1981. godine u Strazburu, a Republika Srbija… Imajući u vidu nove izazove zaštita pojedinaca u pogledu obrade ličnih podataka koji su se pojavili nakon što je Konvencija usvojena, Komitet ministara Saveta Evrope 18. maja 2018. godine usvojio Protokol. Srbija je 36. država koja je potpisala predmetni Protokol Saveta Evrope. Među državama potpisnicama nalaze se i države van evropskog kontinenta budući da je reč o Ugovoru koji je otvoren i za države koje nisu članice Saveta Evrope. U skladu sa Konvencijom neophodno je garantovati svakom fizičkom licu, bez obzira na njegovu nacionalnu pripadnost ili mesto stanovanja, poštovanje njegovih ljudskih prava i osnovnih sloboda, a posebno prava na privatnost, kako i kada je reč o automatskoj obradi njegovih ličnih podataka. Uostalom takva obaveza proističe iz Ustava Republike Srbije koji propisuje da je zaštita podataka o ličnosti zagarantovana. Regulatori su iskoristili priliku da dodatno urede brojna sporna pitanja nastala tokom razvoja interneta i novih tehnologija u pokušaju da obnove narušeni balans a građanima omoguće da povrate kontrolu nad svojim podacima. Značajna težnja jeste usaglašavanje pravila među članicama EU i dalje ostavlja prostor državama koje nisu članice da mnoge detalje samostalno regulišu u skladu sa svojim nacionalnim propisima. Pošto Srbija teži da se priključi toj evropskoj zajednici, logično je bilo i potvrđivanje Protokola. Konvencija štiti prava građana EU, bilo da im nudi robu ili usluge ili prati njihovo ponašanje na internetu. Novi zakon o zaštiti podataka ličnosti u Srbiji je novi propis o zaštiti podataka, usvojen u novembru 2018. godine sa odloženom primenom devet meseci, počev od avgusta 2019. godine. Policijske direktive koje uređuju obradu podataka o ličnosti od strane nadležnih organa u vezi sa krivičnim postupcima i pretnjama nacionalnoj bezbednosti, ovaj zakon makar i samo normativno predstavlja najviši standard zaštite podataka ličnosti, a pre ili kasnije manjkavosti i praznine će biti rešene naknadnim intervencijama, dok će značajne pravne inovacije ostati ugrađene u naš sistem zaštite ljudskih prava. Ovi principi dobili su primenu u prometu roba i usluga na internetu a konačno je otvoreno i sporno pitanje regulisanja automatizovane obrade podataka. Proširena je odgovornost ljudi i organizacija koje prikupljaju i obrađuju podatke i detaljno su razrađeni instrumenti i procedure sprovođenja propisa. Tako će rukovaoci u prekršajnom postupku rizikovati kazne od najviše dva miliona dinara po pojedinačnom prekršaju, dok je najmanja zaprećena novčana kazna za prekršaj iz ove oblasti 50.000 dinara. S obzirom na prilično nisku kulturu zaštite ličnih podataka koja je do sada bila u Srbiji i retku primenu zakona i propisa iz ove oblasti, svako pravilo nove regulative verovatno predstavlja novost za mnoge kompanije ali i državne institucije. Nadležni organ za zaštitu podataka se primenjuje kod svih članica EU i u svakoj od ovih zemalja postoji nezavisni nadzorni organ za zaštitu podataka o ličnosti koji samostalno prati primenu pravila o zaštiti podataka i ima ovlašćenja da izdaje mišljenja, sprovodi istrage, vodi postupke, izriče upozorenja, kazne i drugo. Nadzorni organi su u načelu najoperativniji deo nacionalne administracije koja se bavi zaštitom podataka o ličnosti i do danas je svaki od njih razvio obimnu praksu u tumačenju i primeni pravila. U Srbiji ulogu nadzornog organa ima Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti koji je razvio značajnu praksu kroz brojna mišljenja, odluke u postupcima nadzora, a koje se redovno objavljuju na sajtu Poverenika. Modernizacija Konvencije, koja je jedini postojeći zakonski obavezujući međunarodni ugovor sa globalnim značajem u ovoj oblasti, bavi se izazovima koji se tiču privatnosti, a proizilazi iz upotrebe novih informacionih i komunikacionih tehnologija i jača mehanizam Konvencije, kako bi se osigurala i njena efikasna primena. Predsednica Vlade Republike Srbije je puno puta istakla da su digitalizacija i reforma prioriteti i da su ljudi u Srbiji sada počeli da veruju u taj proces i da vide konkretne rezultate. Živimo u vreme četvrte industrijske revolucije i vreme dinamičnog i brzog razvoja. Digitalna transformacija u Srbiji zasnovana je na tri stuba: transformaciji obrazovanja, transformaciji javnih usluga, digitalnoj transformaciji poslovnog okruženja i podršci inovacijama i start apovima. U Srbiji su doneti odlični zakoni, dobri pravni i poreski podsticaji za investiranje informacione tehnologije, start ap inovativna preduzeća, istraživačke centre. Francuska je lider u digitalizaciji, ali su Srbija i Estonija, kako kažu, najveće nade za budućnost. Na primer, 6. marta u Palati Srbija će biti održana konferencija pod nazivom „Podaci i e-Uprava: Iskra za budućnost“. Upravo ovde će biti predstavljeni uspesi na polju otvaranja i upotrebe otvorenih podataka digitalne transformacije i biće prisutni svi od javnog sektora, civilnog društva, tehnološke zajednice i dela akademskog sektora. U uslovima u kojima je najveći izazov za digitalizaciju politička volja i novac za realizaciju projekta, Srbija je zemlja koja ima političku volju, a i sve više novca, zahvaljujući merama fiskalne konsolidacije, stabilnom budžetu i rekordnom prilivu stranih, direktnih investicija. Iz svega izloženog se nameće zaključak da Zakon o potvrđivanju protokola o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica na automatsku obradu ličnih podataka, je neophodan, jer Srbija sve više izlazi u svet i svet dolazi nama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo poslanici, ja ću govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa I, Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji, između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Naime, izuzetno je važno da sklapamo ove sporazume zato što je to jačanje bilateralnih odnosa. Republika Srbija je u periodu od 2012. do 2020. godine zaista sklopila dosta tih sporazuma i to samo znači jačanje spoljne politike. Od kako je došla na vlast SNS i naravno sadašnji predsednik, gospodin Aleksandar Vučić, mi smo postali jedna respektabilna zemlja u svetu i to svi znaju. Na Duing biznis listi smo 42, ali što se tiče uticaja moći, političke i ekonomske u svetu, Srbija je na 44. mestu liste najmoćnijih zemalja sveta. To je zaista za svaku pohvalu i to ne kaže Ljiljana Malušić, nego kaže najnoviji spisak medijske kompanije „US News & World Reports“ i pokazuje da se Srbija, sa 2018. godine kada je bila na 52. mestu, popela na 44. mesto. Ta mala Srbija koja ima ukupno sedam miliona stanovnika je postala respektabilna zemlja u svetu. Zašto? Zato što upravo predsednik republike, gospodin Aleksandar Vučić vodi jednu mudru pomirujuću politiku. Zato stalno kažem da smo mi faktor stabilnosti na Balkanu, pa jesmo, radimo na tome da pomirimo strasti. Neću ni da pričam šta je bilo malopre, sto puta sam rekla, neću da širim temu o tome šta je bilo i gde je bilo, kako je bilo, to je uvažena koleginica najbolje rekla, ali je zaista izuzetno važno da sklapamo ove sporazume. Što se tiče Republike Azerbejdžan i Republike Srbije, Azerbejdžan je nama fizički daleka zemlja, ali je u srcu i po onome što radi u Republici Srbiji izuzetno blizu, ima izuzetno veliki potencijal i ja sam impresionirana onim što je rekao moj uvaženi kolega, gospodin Arsić, da su gospoda iz Azerbejdžana podigla spomenik najvećem naučniku ikada, Nikoli Tesli. Znači, to je nešto što je za svaku pohvalu. Što se tiče ovog sporazuma, on je potpisan prvi put 25. januara 2012. godine. Mi smo 2019. godine imali dopunu, odnosno par promena, imaju bolju prohodnost Azerbejdžana u Republici Srbiji i to je dobro. Naime, kada govorimo o Azerbejdžanu, uvek govorimo o nekim projektima. Azerbejdžan je tu prisutan, zahvaljujući Azerbejdžanu i ne samo Azerbejdžanu, nego mnogim zemljama, pre svega Kini, Rusiji i mnogim drugim zemljama, ali i Azerbejdžanu. Imamo masu urađenih puteva. Kada smo već kod puteva, ja moram da kažem da smo uradili od 2012. do 2020. godine 350 km autoputeva, što je za svaku pohvalu i ne samo to. Radimo brzu saobraćajnicu, biće gotova pred kraj 2021. godine. Izgradićemo brzu železničku saobraćajnicu od Beograda do Novog Sada, gde ćemo do Novog Sada stići za 30 minuta. Izvanredno, to sam doživela u Kini, pa ću doživeti i sledeće godine u Srbiji. Niko živ više neće ići automobilima, nego će da sedne u voz iz Beograda i do Novog Sada za 30 minuta. Što se Azerbejdžana tiče, strane su saglasne da sarađuju i na realizaciji projekata u Republici Srbiji, što se tiče auto puta Ruma-Šabac, ali izgradiće se i most preko reke Save. Takođe i brza saobraćajnica Šabac-Loznica i ne samo to, oni će biti prisutni, radiće na projektima koji se tiču prečišćavanja pijaće vode, ali i otpadnih voda i mnogo čega drugog. Još jednom izuzetno je važno da potpisujemo ove sporazume i ja ću u danu za glasanje, sa radošću glasati za sve predloge zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Govoriću o zakonu o potvrđivanju Aneksa I, Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Potvrđivanjem ovog aneksa, Srbija jača regionalni značaj i ceo smer politike kojom se vodi naša Vlada i naš predsednik Vučić je povećanje i unapređenje povezanosti Srbije sa međunarodnim tržištem, ubrzanje ekonomskog razvoja i da se modernizuju i revitalizuju stare i podstakne razvoj novih grana industrije. Srbija i Azerbejdžan potpisali su u januaru, kao što je moja koleginica već pomenula 2012. godine Sporazum o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji, čiji je cilj da se unapredi bilateralna, ekonomska i tehnološka saradnja, uključujući i saradnju u oblasti razvoja i realizaciju infrastrukturnih projekat. Baš zbog potrebe produbljivanja saradnje, a u cilju realizacije novih infrastrukturnih projekata, u januaru ove godine sačinjen je Aneks I ovog sporazuma. To podrazumeva auto-put Ruma-Šabac, most preko reke Save, brzu saobraćajnicu Šabac-Loznica i druge, a novi put koji će povezivati Rumu, Šabac i Loznicu će biti nastavak brze saobraćajnice Novi Sad-Ruma, odnosno Fruškogorskog koridora. Ukupna dužina ove saobraćajnice je oko 80 km, od čega je 25 km dužina budućeg auto-puta Ruma-Šabac, a brza saobraćajnica Šabac-Loznica 55 km. Kompanije iz Azerbejdžana pokazale su se već kao pouzdani partneri i to posebno u oblasti infrastrukture, što smo prethodno i pokazali izgradnjom deonice Koridora 11, od Ljiga od Preljine. U maju 2018. godine potpisan je zajednički akcioni plan o strateškoj saradnji i više bilateralnih dokumenata. Podsetiću na sporazume o unapređenju trgovinske i ekonomske saradnje i o vazdušnom saobraćaju. Suština je da su naši odnosi sada na nivou strateškog partnerstva. Do sada smo potpisali preko 20 bilateralnih sporazuma koji predstavljaju osnov za dalju saradnju u raznim oblastima, tako da imamo sve političke i pravne preduslove da naši ekonomski odnosi budu na najvišem nivou. Azerbejdžan je zainteresovan za saradnju u turizmu, poljoprivredi, informacionim tehnologijama, zdravstvu i farmaceutskoj industriji, a širi se saradnja i u energetskom sektoru. Imamo kontinuiranu podršku teritorijalnom integritetu i suverenitetu Srbije, na čemu smo zahvalni, koja posebno dolazi do izražaja u međunarodnim organizacijama, protivljenjem prijema Kosova u njihovo članstvo, o čemu svedoči i glasanje u Interpolu. Na kraju, da bi država ojačala, mora da širi saradnju sa drugim državama. Srbija danas sarađuje sa istokom i zapadom. Dobija podršku i pruža prijateljsku ruku svima koji žele uspešnu i dugoročnu saradnju. Mi smo u proteklih nekoliko godina imali čitav niz međunarodnih sporazuma koji produbljuju ekonomsku saradnju. Bitno je da naglasim da će svaki uticati na podizanje nivoa standarda života građana i otvarati mogućnosti za nova radna mesta, a to je najbitnije za budućnost građana Srbije. Činjenica je da smo 2019. godinu završili sa stopom nezaposlenosti manjom od 9%, što je dva i po puta manje od 2012. godine i stanja koje smo zatekli u državi. U protekle četiri godine izgrađeno je 320 km autoputeva po najvišim svetskim standardima. Imamo stabilan budžet i prva smo zemlja po prilivu direktnih stranih investicija. Znači, imamo političku i finansijsku stabilnost, zbog čega Vlada Srbije može da pruži garancije za sve nove investicije. Stalno slušamo primedbe i optužbe na svaki ostvareni projekat, na svaki predlog koji tek treba da se usvoji i to tako traje već nekoliko godina. Postaviću samo jedno pitanje - zašto ništa niste uradili za ovu zemlju kada ste imali priliku? Duboko verujem i podržavam ovaj smer kojim ide naša Vlada, na čelu sa predsednikom Vučiće i u danu za glasanje ću podržati sve predloge zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, ja ću danas akcenat staviti na Aneks 1, Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji, između Republike Srbije i Republike Azerbejdžana. Zašto? Zato što smatram da je saradnja u oblasti ekonomije, u oblasti tehnološkog razvoja, u oblasti investicija, u oblasti razmene znanja, iskustva, razmene informacionih tehnologija od izuzetnog velikog značaja za dalji napredak, rast i razvoj Republike Srbije. Žuto tajkunsko i pljačkaško preduzeće za sobom je ostavilo bankrot Srbije u ekonomskom smislu. Na ulicama je ostavilo više od 400 hiljada radnika, na fabrike su stavili katance i lance, putevi su bili puni prašine i putevi puni kaljuga i blata. Od 2012. godine, dolaskom SNS stvari se kreću na bolje, postavili smo neke standarde i svake godine Srbija korača krupnim koracima napred, jer za Aleksandra Vučića i SNS Srbija je na prvom mestu. Naravno, najpre je trebalo uraditi mere koje se odnose na mere fiskalne konsolidacije da bi se Srbija u ekonomskom smislu stabilizovala. Ovaj projekat je od izuzetno velikog značaja zato što se ovim sporazumom u stvari predviđa izgradnja 77 kilometara puta i to autoputa Ruma–Šabac i brze saobraćajnice Šabac–Loznica, kao i mosta na reci Savi. Naravno da se ovaj projekat odnosi na 600 hiljada stanovnika. Šta to znači? To znači da se stvaraju povoljni uslovi za nove investicije, povoljni uslovi za veće zapošljavanje, povoljni uslovi za dalji ekonomski rast i napredak, kao i povećanje stope bruto domaćeg proizvoda, jer svi znamo da građevinarstvo i te kako učestvuje i značajno utiče u stopi privrednog rasta. Moram da istaknem da je Republika Srbija u novembru i decembru mesecu 2019. godine imala do sada najveću moguću stopu rasta, a to je 6,1% i taj trend rasta nastavljen je i u januaru 2020. godine. Takođe želim da kažem da je ovaj autoput od Rume do Šapca, autoput punog profila, da je njegova širina 29 metara, da je razmak između suprotnih saobraćajnica četiri metra, a da je brza saobraćajnica koja vodi od Šapca do Loznice saobraćajnica od četiri trake, da je širine 19 metara, da je razdeo između jedne i druge trake 18 metara. Svaki kilometar izgrađenog autoputa je simbol slobode, simbol napretka i simbol prosperitetne i uspešne Srbije, Srbije u koju će naša deca poželeti da ostanu i žive i da dalje rade na njenom unapređenju i napretku. Ono što takođe želim da istaknem, a odnosi se na značaj putne infrastrukture i železničke i drumske i vodnog i vazdušnog saobraćaja, to je program, odnosno projekti koje je predsednik Aleksandar Vučić kroz program „Srbija 2025“, predstavio građanima Republike Srbije od 14 milijardi evra koje su namenjene za novo lice Srbije, za bolji kvalitet života svakog građanina Republike Srbije, pet milijardi evra odnosi se na putnu infrastrukturu. Prema tome, politika koju realizuje i sprovodi Aleksandar Vučić je politika uspešne, napredne, razvijene Srbije, Srbije u kojoj žive dostojni i časni ljudi. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pre prelaska na dnevni red želeo bih da čestitam svojevrsno punoletstvo. Naime, osamnaesta država je povukla priznanje lažne države Kosovo i danas smo to čuli putem medija i danas je zaista veliki dan za Srbiju. Kada je reč o predlozima dnevnog reda, moram da kažem da će SNS glasati za Predlog zakona o potvrđivanju protokola o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka. Savez za Srbiju neće glasati za ovaj predlog. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan, SNS će iz razumljivih razloga, iz razloga koje smo već saopštili, glasati za ovaj predlog zakona. Savez za Srbiju neće podržati ni ovaj zakonski predlog. Ako vas zanima zašto, zato što nisu prisutni. Poslanici koji pripadaju toj manjini u opoziciji koju kontroliše Dragan Đilas, ni danas nisu došli na sednicu Narodne skupštine da sučelimo stavove, da razmenjujemo argumente, da se borimo snagom argumenata. Oni imaju neka pametnija posla, oni politiku doživljavaju na jedan drugačiji način, oni se ovih dana bave različitim strategijama kako da izbore bojkotuju. Ako već ne bojkotuju, kako je moguće da izbore opstruišu. U skladu sa tim, mene zabrinjava, predsedavajući, najava jednog od lidera tog Saveza za Srbiju, glavnog Đilasovog, zapravo nije on glavni Đilasov jurišnik, glavni Đilasov jurišnik je onaj Boško Obradović, ali ovaj je drugi u toj hijerarhiji, u pitanju je Marko Bastać. Taj Marko Bastać, a nadovezaću se na uvaženog kolegu Marijana Ristićevića, koji je jutros postavio i konkretna pitanja u vezi sa ovim najavama, vrlo opasnim najavama Marka Bastaća i nadam se da ćemo uskoro dobiti odgovore na ta pitanja, a to je šta će država uraditi povodom otvorenih najava da će oni opstruisati i izbore, konkretno na opštini Stari Grad gde u ovom trenutku Marko Bastać nažalost obavlja funkciju predsednika opštine, doduše uz pomoć nekih drugih stranka, ali da ne širim sada temu. Dakle, mi ovde imamo izjavu Marka Bastaća od 9. oktobra 2019. godine, gde kaže, citiram, i odmah da vam kažem da ovo jeste objavio „Informer“, ali ovo je preuzeto od onog „Istinomera“, pa odgovarajući na pitanja u tom „Istinomeru“ Marko Bastać kaže – što se mene tiče, ti izbori se neće održati, što se mene tiče SNS neće ući u ovu opštinu, jer to su lažni izbori, sprečiću ih da održe izbore, kaže Marko Bastać. Novinarka pita – kako? Kako to mislite da uradite? Marko Bastać kaže – tako lepo, neće se održati izbori. Novinarka pita – a kako? Hoćete da legnete ispred biračkog mesta? Marko Bastać kaže – ne, neću dozvoliti da se proglase rezultati na Starom Gradu. Pa kaže – ne moramo sada sve da otkrijemo, ali neću dozvoliti fizički, ni na jedan drugi način da SNS uđe u opštinu Stari Grad. Dakle, neće na lažni izborima SNS voditi opštinu Stari Grad, jer oni ne mogu da pobede na ovoj opštini. Onda kaže – ne mogu da pobede ako se ne održe izbori na Starom Gradu. Onda za kraj kaže – neće se proglasiti rezultati izbora na Starom Gradu, dovoljno je jasno da ne otkrivamo previše detalja. Kako je to jasno? Ja pitam, predsedavajući, kako on to planira da spreči održavanje redovnih izbora na opštini Stari Grad? Koji su to metodi koje Marko Bastać misli da iskoristi ne bi li pokušao da spreči redovne, zakonom propisane izbore na opštini Stari Grad? Mislim da je ovde već odavno sazrela situacija da nadležni državi organi reaguju, čak apelujem i na gradske funkcionere da razmisle o uvođenju privremenih mera u opštinu Stari Grad, jer ovo je vrhunski primer otvorene diktature. Ovde su u pitanju pozivi na otvoreno nepoštovanje Ustava i zakona. S druge strane, imamo njegove kolege, Dragana Đilasa koji je po ko zna koji put objavio neki pamflet, evo kako to izgleda, ovo su te nepotpisane novine koje objavljuje Dragan Đilas, ali se ne potpisuje da je on taj koji finansira štampanje i distribuciju ovog propagandnog smeća koje je nazvao novine, a znamo da je on taj koji stoji iza ovoga, iz razloga što su svojevremeno aktivisti i funkcioneri i DS na Zvezdari priznali da Savez za Srbiju stoji iza ovog propagandnog smeća. Dakle, ovde imamo salvu uvreda, laži, izmišljotina, lažnih optužbi nepotpisanih protiv funkcionera SNS, protiv članova Vlade, protiv Aleksandra Vučića koji im je svakodnevna meta. I ja sada postavljam pitanje – a ko će odgovarati za ovo, jer impresuma nema? Ja sada pitam – koga da tužimo za ovo? Koga da mi iz SNS tužimo za ovakvu jednu prljavštinu? Dakle, ovo je vrhunac prljave, da kažem, kampanje koja se vodi u Srbiji, a znamo da Dragan Đilas stoji iza ovoga zato što na onom njegovom portalu direktno.rs ovo stoji na jednom udarnom mestu na tom portalu. Ovo je, opet ponavljam, vrhunski primer prljave kampanje koja se vodi u Srbiji i koja će se pojačavati kako se izbori budu približavali. Ništa manje od onoga što radi N1 televizija, ništa manje od onih filmova koje je pravio onaj Slaviša Lekić sa svojom ekipom i to dolazi u isto vreme kada s njihove strane svaki dan bivamo predmet napada za nekakvu cenzuru, za nekakav medijski mrak, za neko gušenje medijskih sloboda. I ja sada pitam – ko ovde guši koga? Ko ovde guši medijske slobode, kada svako, ama baš svako, može da napiše šta god mu padne na pamet, ako je to po volji Dragana Đilasa, Šolaka, Miškovića i ostalih tajkuna i ako se u tom pamfletu napadne Aleksandar Vučić? Kako kome od njih šta padne na pamet, a ti udri po Aleksandru Vučiću svaki dan, onda ćemo imati serijale o tome na N1 televiziji i na ostalim njihovim medijima i onda ćemo sve vreme da galamimo kako je u pitanju gušenje slobode, kako je u pitanju medijski mrak, cenzura itd. Dakle, u pitanju je vrhunsko licemerje, predsedavajući, da ne dužim. Dakle, iz svih ovih razloga, pozivam da podržimo u danu za glasanje predložena zakonska akta. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, podržavam ovaj Sporazum između Vlade Republike Srbije i Azerbejdžana o tehničko-tehnološkoj i ekonomskoj saradnji. Pošto su moje kolege i koleginice već dovoljno rekle o ovome, dozvolite samo da naglasim da ovim sporazumom produbljavamo dalju realizaciju ostalih infrastrukturnih objekata, odnosno projekata komunalne infrastrukture, kako cestovne tako i železničke. Kad smo već na ovom polju, dozvolite da kažem da je Vlada Republike Srbije samo za tri godine sagradila 986 kilometara auto-puteva, državnih, regionalnih i lokalnih puteva i preko 311 mostova. Uvaženi narodni poslanici, kako znate, naš predsednik Republike Aleksandar Vučić izneo je program razvoja Srbije do 2025. godine i u tom programu za infrastrukturu planirano je devet milijardi evra i do 2025. godine završiće se izgradnja četiri auto-puta, kao i još tri koridora koja su u planu. Završetak poteza Miloša Velikog od Preljine do Požege, saobraćajnica od Rume do Šapca, deonica auto-puta Sremska Rača-Kuzmin, cela trasa Moravskog koridora od Pojata do Preljine, auto-put Niš-Merdare, Šumadijski koridor koji će spojiti Šumadiju sa istočnom Srbijom, Fruškogorski koridor, brza saobraćajnica Smederevo-Kula-Vrbas-Bečej, zatim Paraćin-Zaječar-Negotin, Požarevac-Velika Greda-Golubac itd. Dakle, za ovih pet godina planirano je preko 5.000 kilometara raznih vrsta auto-puteva i puteva. Uvaženi narodni poslanici, pa naši politički protivnici, oličeni u Savezu za Srbiju, nisu gradili u svom mandatu ceste, niti danas imaju plan izgradnje infrastrukture, ni Dragan Đilas… Kada sam već kod njega, u narodnu zvani Điki mafija, jer on nije gradio infrastrukturu, već je pare pravo tako što ih je stavljao u džep, on je, kako znate, u politiku ušao kao obični gologuzan, a otišao je sa funkcije sa 618 miliona prometa. On je 13. avgusta 2009. godine u razgovoru sa otpremnicom američke ambasade u Beogradu Dženifer Braš rekao, citiram: "Ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova", završen citat. To je taj rodoljub Dragan Đilas koji voli ne samo Kosovo, nego i Srbiju, vidite, tako što je opljačkao, a ovde izdaje Kosovo. U toku 2018. godine Dragan Đilas je posetio SAD i dogovorio rušenje vlasti u Srbiji, ali ne izborima, nego ulicom, haosom, a tamo gde se izlazi na ulicu i u haos, tu je i krvoproliće, sazvao je iza toga Savez za Srbiju, pozvao na bojkot parlamente od lokalnih do republičkog parlamenta i rekao, citiram: "Ako napustimo parlament i izbacite dijalog iz parlamenta onda imate kao društvo problem. To je nešto gde se priča. Ako to zaustavimo i ako zaustavimo medije, onda će ovi eksplodirati. Dajte malo pameti", završen citat. Vidite, poštovani građani Srbije, on govori već unapred o medijima, smatra da nisu slobodni, iako su slobodniji nego za vreme njegove vlasti. Đilas je izvršio pljačku "Telekoma Srbije" 2011. godine, kada je to državno preduzeće pod njegovim političkim pritiskom bilo primorano da kupi četiri kablovska kanala njegove "Arena sport" za 7,7 miliona evra, i ovo je važno, iako to državno preduzeće po zakonu nije tada smelo da bude vlasnik medija. To je taj Dragan Đilas koji zagovara bojkot izbora i koji je opljačkao Republiku Srbiju. Ništa bolji nije ni Vuk Jeremić, u narodu znani kao jedan od članova međunarodne bande lopova i prevaranata. On je 2008. godine u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Poom rekao, citiram: "Ulazak Kosova i Metohije u Ujedinjene nacije je najbolje što Srbija može da se nada ako bude imala sreće", završen citat. Dobio je na račun svog Centra za međunarodnu saradnju i održivi razvoj 200.000 iz Mongolije. Firme iz Šangaja i Hong Honga uplatile su mu 4,5 miliona dolara gde su mu operisali njegovi bliski prijatelji, a mi smo ove to govorili vrlo često u ovom visokom domu, Patrik Ho i Tidijan Gadio, inače uhapšeni kao članovi međunarodne bande lopova i prevaranata sa kojima je Vuk Jeremić operisao. Dobio je 120.000 dolara od Katara u Njujorku i američke ambasade u Berlinu 200.000 dolara. I da skratim, u vreme od 2013. do 2017. godine dobio je čak 7,9 milijardi dolara. Dakle, to je taj Vuk Jeremić, poznat kao član međunarodne bande lopova i prevaranata. Uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Srbije, vi ste danas ovde čuli o Srebrenici i genocidu u Srebrenici. Moja malenkost, kao čovek struke, napisao je jedan rad u jednom časopisu, mislim da je već i izašao, ali neću o tome govoriti. Želim samo da građane Srbije upozorim, a i uvažene narodne poslanike da nije to stvar suda, ni Haškog tribunala niti bilo kojeg suda, to je stvar nauke. Genocid je stvar dokazivanja nauke, a ne suda. Sud poziva na saradnju, na mirenje. Međutim, kod genocida postoje tri elementa o kojima, kako ste videli sinoć u emisiji "Ćirilica", jedan broj stručnjaka nema pojma o genocidu, da izvinete, lupetaju i malo nerviraju ljude od struke. On podrazumeva tri stvari. Prvo, namera da se počini genocid, a to je vrlo važno. Ako nema te namere, dolus specialis, nema šanse da se može govoriti o genocidu, bez obzira na broj ubijenih. Može biti i 100.000, ali nije genocid, to je zločin. Zatim, pripremni period, plan, drugo i treće, izvršenje zločina. Tačno je što je što je sinoć jedan američki stručnjak rekao, ako ste gledali emisiju, da ponekad genocid nije vezan sa ratom. Dakle, uzročnik rata, već su zločini, itd. Hajde da pojednostavim da svim građanima bude jasno. Šta to znači namera, u dve rečenice? Znači, pre rati ako se želi neku etničku, versku ili bilo koju zajednicu uništiti, totalno, čitavu, na primer jedan narod kao što su Hrvati imali plan uništenja, odnosno nameru da unište Srbe u Hrvatskoj 1941. do 1945. godine, a to znači, ne, samo njihovo stanovništvo, nego nameru pre rata, već i njihovu kulturu, jezik, itd, tako što su na pojedinim skupovima govorili da to žele. Mi imamo takav primer u novijoj istoriji, a to je kod rata 1991. do 1995. godine u Hrvatskoj. Pre rata u Hrvatskoj ja ima bar trista, čini mi se 342 izjave hrvatskih zvaničnika koji su rekli šta nameravaju sa Srbima. Uništenje baš, etničko čišćenje čitavog stanovništva, kulture, jezika, pisma, itd. Prema tome, nije to tako jednostavno kao što neki misle. Znači, broj nije bitan, nego ova namera, a mi u Srebrenici nismo imali te namere, nismo u BiH čitavoj imali. Neka mi neko kaže da je u Srebrenici neko od srpskih generala ili bilo političara imao za cilj i dao izjavu pre činjenja zločina koji je strašan zločin počinjen da je imao nameru da uništi muslimansko, odnosno bošnjačko stanovništvo nemate ni jednu izjavu, a imate zbog čega se desilo pet hiljada, tražio je Klinton od Alije Izetbegovića, to je stvar dokazivanja itd. Na kraju dozvolite da ipak kažem da je to stvar struke. Nadam se da će onaj koga interesuje malo zaviriti u naučne časopise, pa i u knjigu profesora dr Vojislava Šešelja. Zaista ove tri knjige, pogotovo jedna gde je obrađeno, podvlačim ovo posebno, svi svetski relevantni stručnjaci i njihovo mišljenje o tome. E, zato vas pozivam zaista ako mislite govoriti u ovom domu da najpre pročitate knjige, a imam osećaj da su neki danas govorili, a nisu to pročitali. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala, vam predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, imamo danas na dnevnom redu predloge koji nam daju mogućnost da u parlamentu govorimo o stabilnim i sigurnim finansijama, punoj državnoj kasi koja stvara pozitivnu klimu za domaće i strane investicije, za dalji razvoj Srbije, u ekonomskom i privrednom smislu i da govorimo i o otvaranju novih radnih mesta. Juče je ministar Mali izjavio da će do 2025. godine BDP iznositi 73 milijarde evra. Do takvog rezultata možemo da dođemo zahvaljujući pre svega stabilnoj makroekonomskoj politici, povoljnim uslovima za strane investicije i ulaganjima od 14 milijardi evra u program Srbija 2025. u različite oblasti kao što su zdravstvo, obrazovanje, napredne tehnologije, infrastruktura i tako dalje. Godine 2014. počeli smo sa sprovođenjem mera fiskalne konsolidacije koje su dale rezultate i zato možemo da kažemo da je godina iza nas, 2019. godina jedna od najuspešnijih za Srbiju zbog visoke stope rasta od 4.2%. U poslednjem kvartalu stopa rasta je bila 6,2%, što nas je pozicioniralo na prvo mesto u Evropi. Sada možemo da kažemo da živimo u zemlji koja godinama unazad ima suficit u budžetu. Zato i možemo da govorimo o povećanju plata u javnom sektoru od 8 do 15%, o prosečnoj plati od 500 evra u dinarskoj protivvrednosti. To su rezultati mera na koje se odlučio Aleksandar Vučić, jer je to bio jedini i pravi način da Srbija stane na noge, pre svega u ekonomskom smislu. Godine 2012. prosečna plata bila je 329 evra, ali sa nestabilnim budžetom koji nije mogao da ponudi sigurnost da će plate uopšte moći da budu isplaćene. Stopa nezaposlenosti je 2012. godine bila 26%, a sada je najniža od kada se stopa nezaposlenosti prati, odnosno od 1996. godine i ono što je bio cilj Vlade Srbije jeste i ispunjeno, a to je da se stopa nezaposlenosti spusti na jednocifreni iznos. To smo uspeli i sada je ta stopa na 9,6%. Broj novih radnih mesta i dalje raste. U poslednje četiri godine otvoreno je 200 hiljada novih radnih mesta. Otvoreno je mnogo novih fabrika, samo u Nišu šest novih fabrika. Niš je bio grad elektronike. Elektronska industrija je zapošljavala više od dvadeset hiljada radnika, površina na kojoj se nalazila fabrika u Nišu zauzima 65 hektara i više od 200 hiljada kvadrata poslovno-proizvodnog prostora. Nažalost, prethodna vlast nije želela takvog giganta da spasi i sve odluke tadašnje Vlade koje su bile donete 2009. godine ostala su samo prazna obećanja i mrtvo slovo na papiru. Tada su obećavali dovođenje francuske fabrike, povlastice za poslodavce, osnivanje tehnološkog parka i još mnogo toga, ali nažalost za Niš ništa nisu uradili. Gradonačelnik u to doba 2009. godine bio je Miloš Simonović iz DS, a premijer je bio Mirko Cvetković, a sve u Nišu je u tom periodu jednostavno stalo. Nisu morali da obećavaju ako su znali da nisu u mogućnosti da ispune ta obećanja ili ako su znali da jednostavno ne žele da ulažu u Niš niti u jug Srbije. U tome je upravo razlika između DS i SNS. Aleksandar Vučić je pre više godina obećao da će ulagati u Niš i čitav jug Srbije i to obećanje je ispunjeno. Lično on je otvorio šest novih fabrika i nova radna mesta u tim fabrikama. Dobili smo najmoderniji klinički centar koji nas je učinio regionalnim zdravstvenim centrom. Očekuje nas otvaranje Naučno-tehnološkog parka ove godine. U roku se rade stanovi za pripadnike snaga bezbednosti i tzv. socijalni stanovi. Rade se lokalni putevi. Niš izlazi sada na nove auto-puteve. Prema tome, Niš tada kada je na vlasti bila DS i danas, kao da su dva različita grada. Danas je centar upravnog okruga u pravom smislu te reči. A šta i danas imamo da čujemo od naših političkim protivnika? Da će opstruirati izbore. Dakle, ne samo bojkot već i da će ometati izbore na biračkim mestima i izbornim komisijama kako je to već najavio Bastać u opštini Stari Grad. Dakle, Đilasovi upravo planiraju anarhiju i na dan izbora i verovatno posle toga. Ja ću evo danas iskoristiti priliku da apelujem unapred na državne organe da budu spremni za tako nešto i da obezbede regularne izbore i utvrđivanje izborne volje građana u skladu sa zakonom. Na kraju predlažem da i ove predloge koji su danas pred nama podržimo u danu za glasanje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik, Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto nisam ni akademik, ni doktor nauka, ali nisam ni pacijent, dakle, da još jednom objasnim kolika bi šteta bila od bilo kakvog raskida sa Rusijom, Kinom, EU i sa državama CEFTA tržišta. Godine 2001. aktivno sam učestvovao u izgradnji industrijske zone u Inđiji. Aktivno. Pomagali su mi mnogi republički funkcioneri u dva saziva i kad sam bio poslanik i kad sam bio predsednik Skupštine sa tog mesta sam smenjen kada smo završili tu industrijsku zonu. Inđija je tada imala dug 50 miliona dinara i obaveza, a onda su Ješić i usrećitelji, ovi koji bojkotuju Narodnu skupštinu, samo da znate da vam Ješić tri godine prima platu, dragi moji građani, a na sednici ne dolazi. Dakle, on je najstariji bojkotaš ovde. Verovatno su ga zarobili tamo u onoj stančugi u Beču, ili penthausu, šta već ima, ili je možda izgubio pasoš, pa ne može da se vrati. Dakle, gradeći tu industrijsku zonu bio sam svestan da na putu od Evropske unije prema Istoku, svestan toga da Sunce izlazi na istoku, zalazi na zapadu, da na istok treba gledati srcem, a na Zapadnu Evropu očima, gradeći tu industrijsku zonu znao sam da će to smanjiti nezaposlenost. U tom trenutku Inđija je dobila devedesetih godina 50% novog stanovništva zahvaljujući tome što je Tuđman proterao Srbe i ne samo Tuđman, već veliki broj proterao je Alija Izetbegović. To su ovi multietnički, koji vole da proteraju naciju, a za sebe govore da su multietnički, otcepe se od Srbije, formiraju neku svoju Republiku i sve Srbe koji žive u toj Republici proglase agresorima. Bez obzira što smo dobili 50% novog stanovništva, Inđija danas gotovo da nema nezaposlenih. Nezaposlenost u Inđiji je negde 4%, mada, ja sumnjam da ima onih koji se nisu prijavili na Zavod za zapošljavanje da bi izbegli pozivanje. Ima ljudi, verovali ili ne, ljudi sličnih Goranu Ješiću, koji izbegavaju da rade. Dakle, samo jedna fabrika u toj industrijskoj zoni. Prva koju smo otvorili je bila fabrika cigareta „Fast“. Imao sam probleme sa Đelićem i Vlahovićem, i to grdne probleme, jer oni kad su prodali duvansku industriju hteli su da prodaju sve pušače u Republici Srbiji i da apsolutno u stranim rukama budu sve fabrike cigareta. Ja sam mislio drugačije. Ta fabrika i taj investitor nam je pomogao da započnemo industrijsku zonu iz koje je jedna fabrika, ja ću je navesti sad „Grunfus“, njen izvoz je godišnje 208 miliona evra. Znači, jedna fabrika u Inđiji, 208 miliona evra. Druga u sastavu „Henkela“ daje još 100. Znači, to je samo dve fabrike od desetak kojih tamo ima, to je negde 300 miliona evra ili 7.000 evra po glavi stanovnika samo iz te dve fabrike. Većina te robe ide u Evropsku uniju, jedan deo ide i na CEFTA tržište. Moram da navedem i primer NIS. Nisam se složio sa cenom za koju je NIS prodat, ali je NIS veliki izvoznik. Dakle, pitanje je koliki bi NIS bio izvoznik da, recimo, malo ljudi zna da u Bugarskoj i Rumuniji, koje su članovi iz Evropske unije, NIS, odnosno „Gasprom“ ima više pumpi dva i po puta nego u samoj Srbiji, benzinskih stanica, kako oni to zovu. Naftna industrija Srbije ostvaruje značajni iznos koji se meri stotinama miliona evra. Pitanje je da li bi ruski investitor, bez ulaska u EU, bez ovog pretpristupnog perioda, da li bi ostvarivao takve rezultate? Da li znate da među prvih desetak izvoznika su dve kineske firme, odnosno kineske investicije? To su „Železara“ Smederevo i RTB Bor. Dakle, te dve firme spadaju među prvih pet-šest izvoznika. Znači, Evropska unija nam je podigla kvotu za 5% po pitanju „Sartida“ i veliko pitanje Smedereva, broja radnih mesta u Smederevu i Boru bi bilo otvoreno da Kina nije računala da čelik i bakar može da prodaje u Evropskoj uniji. To je ono što sam ja hteo da kažem, ne želeći da dovodim u sumnju bilo čije kvalifikacije, mada se moje dovedene u pitanje. Ja ponavljam, niti sam akademik, niti sam doktor nauka, ali nekima bih mogao da održim određeno predavanje. Ukoliko bi mi prvih pet izvoznika likvidirali to bi bilo četiri milijarde izvoza. Taj izvoz i te investicije nama garantuju da možemo da delimo plate, da te plate ne budu više 32.800 dinara, koliko su zatečene, 328 evra, nego da budu 510 evra i da porastu za preko 50%. Investicije su gorivo u automobilu, investicije su gorivo kao što je benzin u automobilu, tako su investicije gorivo u privredi i ekonomiji. Znači, bez investicija nema ekonomskog razvoja, a ne možete dobiti investicije ni sa Zapada, ni sa Istoka ukoliko nemate mnogobrojno tržište. Zemlja kao što je naša, koja je opkoljena glavnim gradovima, trgovinskim šoping molovima i tako dalje, ne bi mogla da zadovolji potrebe građana, ne bi mogla da da ojača vojsku, ne bi mogla da rešava svoje obaveze prema inostranstvu i tako dalje da nema razvijenu privredu. Volim i ja investicije sa istoga, mi izvozimo jabuke u Rusiju, maline u Evropsku uniju, dakle, treba da vodimo politiku koju vodi trenutno rukovodstvo. Put u Evropsku uniju je popločan raznim preprekama, ali odgovarajuća sredstva dobijamo. Da li ćemo ući uli ne u Evropsku uniju to će odlučiti svi građani Republike Srbije, neće odlučiti ni gospodin Arsić sam, ni gospodin Martinović, ni gospodin Vučić, a posebno ne moja malenkost, ali mi dotle moramo da koristimo jedno, drugo i treće tržište, moramo, jer u suprotnom ovako mali, bez izvozne varijante, bez proizvodnje roba, usluga i tako dalje, nećemo moći da ostvarimo bilo koji napredak u ekonomiji, nećemo samim tim moći da servisiramo socijalne potrebe stanovništva i onda ćemo se vratiti u vreme žutih nesrećnika koji bojkotuju svoj rad ali ne bojkotuju i te kako dobre i masne plate. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Vukadinoviću, nemate više vremena. (Đorđe Vukadinović: Imam vremena.) Molim? (Đorđe Vukadinović: Imam vreme od ovlašćenog i to skoro 10 minuta.) Nemate od ovlašćenog, zaista nemate. Potrošeno je, možete da proverite. Sad mi kažu iz službe da ništa od vašeg vremena nije bilo oduzeto ako je bilo prekoračenje u replikama. Žao mi je, zaista. Pošto se više niko ne javlja za reč zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – Predlog odluke o izmenama odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmenama odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, više od šest meseci glavna tema u Srbiji jesu izborni uslovi, izborni proces, poboljšavanje izbornih uslova, kako ćemo mi sada da postanemo demokratičniji, kako ćemo sada da usvojimo preporuke od nekih inostranih predstavnika ovde. U tom periodu desilo se, mogu slobodno da kažem i istorijsko pomirenje između predstavnika vlasti i predstavnika prozapadne opozicije, ujedinio ih je zajednički mentor, ujedinila ih je zajednička ideologija,tako da su te stranke negde od leta 2019. godine, počele da održavaju stalne sastanke, konsultacije, takozvani dijalog, pod pokroviteljstvom nevladinih organizacija koje su pod kontrolom Džordža Soroša. To je počelo prvo na Fakultetu političkih nauka, gde smo videli da u roku od 24 sata brzo se zaboravljaju i lopovi, i izdajnici, i Đilasove krađe, i Vučićeve krađe i sve ostalo to spada u drugi plan, sve ono što su jedni od drugima međusobno pričali kada sastanak sazove Milan Antonijević, Sonja Liht i ostali predstavnici Fonda za otvoreno društvo, odnosno nevladine organizacije koja globalno deluje pod pokroviteljstvom Džordža Soroša. Da to sve nije dovoljno pokazalo je da treba da se desi još jedno poniženje za Narodnu skupštinu, a to je kada su bivši poslanici evropskog parlamenta određeni da dođu ovde i drže lekcije, budu određeni od strane EU za nastavnike za narodne poslanike u Srbiji. Tako su Eduard Kukan i Knut Flekenštajn došli u Srbiju da pregledaju mladeži zube, da nas malo nauče izbornim pravilima, da nas nauče kako se glasa, kako se izbori sprovode, kako se broje glasovi, kako se emituje propagandni sadržaj na televizijskim stanicama i mnogo toga drugog, ko će sve to popamtiti. Za tih šest meseci mi smo napredovali kao nikada u našoj istoriji, dostigli smo nivo koji je bio nezamisliv za demokratiju u jednoj evropskoj zemlji. Sama gospođa Gojković, kao predsednik Narodne skupštine, je bila podređena tim poslanicima, odnosno bivšim poslanicima evropskog parlamenta. U međuvremenu stigla je i zvanična delegacija evropskog parlamenta da potvrde ono što su dogovorili njihovi prethodnici, da daju instrukcije i vlasti i prozapadnoj opoziciji u Srbiji kako treba da se ponašaju, ko treba na izbore da izađe, ko ne treba, ko će da izađe u sledećem izbornom turnusu itd. Podsetiću vas da je SRS od 2016. godine stalno naglašavala kako treba Poslovnik o radu Narodne skupštine da se promeni, kako je to Poslovnik koji favorizuje vlast, a koji diskriminiše, na neki način opoziciju, kako bi to trebalo, ukoliko je nekome zaista stalo do situacije, odnosno atmosfere u u Narodnoj skupštini, treba da bude interes svih poslanika, a pre svega vlasti da se tako nešto promeni. Pa smo onda imali sedamdeset i nešto tačaka dnevnog reda zajedno sa budžetom, odnosno Zakonom o budžetu na dnevnom redu pre godinu i po dana. Imali smo hiljade amandmana koje su podneli poslanici vlasti, a za njih posle toga nisu glasali. Šta sve mi ovde nismo imali. Mi smo upozoravali kako je to loše za parlamentarizam, za parlamentarni život u Srbiji, za demokratiju u Srbiji. Ne, nama se odgovaralo - vi kada pobedite na izborima onda vi sprovodite tu vašu demokratiju i taj parlamentarizam, pustite vi nas, za nas je glasalo toliko i toliko ljudi. U međuvremenu stigao je izveštaj Evropske komisije o Srbiji gde je naglašeno stanje u Narodnoj skupštini i onda su se svi poslanici vlasti utrkivali ko će to više da pohvali, ko će više da se potrudi da to primeni i ko će da bude servilniji prema diktatima iz inostranstva, što je na neki način vrlo ponižavajuće za Republiku Srbiju, za Narodnu skupštinu koja je najviša politička institucija u Srbiji. Tako smo imali i favorizovanje od strane vlasti određenih narodnih poslanika, pa smo videli da Poslovnik nije isti za sve, pa smo videli da kada npr. SRS i 22 poslanika koja čine njenu poslaničku grupu u Skupštini Srbije, zajedno sa više od 100.000 građana Srbije podnese neki predlog zakona sa 100.000 potpisa građana Srbije, kao što je Predlog zakona koji je podnela SRS o izvršnom postupku i obezbeđenju kojim je predviđeno da se u Srbiji ukinu javni izvršitelji, to ne može da dođe na dnevni red već više od šest meseci u Narodnoj skupštini, iako smo mi poštovali Poslovnik, predali taj predlog zakona 15 dana pre redovnog zasedanja i redovnog jesenjeg zasedanja Narodne skupštine prošle godine, ali to izgleda nije važno. Videli smo da Nenad Čanak i nekoliko poslanika te poslaničke grupe, njih nema više od šest, sedam, oni predlože neki predlog zakona koji dovodi u pitanje, odnosno razgovara se o statusu Vojvodine i pitanjima vezanim za AP Vojvodinu, to ekspresno dolazi po hitnom postupku na dnevni red, jer je to onda sa tačke gledišta vladajuće većine u Skupštini Srbije odgovaralo da se neko busa u patriotske grudi i da se suprotstavlja Nenadu Čanku u Skupštini Srbije. Gordana Čomić, to je član stranke koja je pokrala Srbiju, „žuto preduzeće“, pljačkaške privatizacije, zbog njih se otcepila Crna Gora, zbog njih je Kosovo proglasila nezavisnost. Oni su otpustili 300.000, 400.000, 500.000 radnika, uništili su Srbiju, zavili su Srbiju u crno. Samo im je cilj da se vrate na vlast i da pljačkaju. Otprilike, tako se ophode, odnosno ophodili su se predstavnici vlasti prema Gordani Čomić i njenim kolegama iz DS. Ona podnese Predlog za izmenu zakona o lokalnim izborima i o izbornom procesu, odnosno zastupljenosti na listama manje zastupljenog pola i promeni tih kvota. Odjednom je ona jedan od najviših političkih autoriteta u Srbiji, odjednom je ona majka demokratije, odjednom je ona uvažena gospođa Čomić, nema više „žutog preduzeća“, nema više Đilasa, nema više pljačke, nema više koliko je ko miliona ukrao, već je ona otprilike najvažnija osoba u Skupštini. Da li je to diskriminišuće od strane vlasti, odnosno vladajuće većine u Skupštini Srbije. Dakle, u redu je da se ne poštuju 22 poslanika SRS, da se o njihovim predlozima ne razgovara, da se uvredi na brutalan način više od 100 hiljada građana Srbije, koje je jasno izrazilo svoj stav o ukidanju javnih izvršitelja, a mi tu peticiju podneli, ali Gordana Čomić je prioritet svih prioriteta da se o njenim predlozima razgovara. Tako i danas, dame i gospodo narodni poslanici, vi sve više i više srljate i danas je na delu nemoguća jedna situacija koja je zaista nenormalna, a to je da će na predlog nepostojeće stranke, na predlog stranke koja se nije kandidovala na izborima, koja je nastala tako što su određeni ljudi koji su izabrani sa liste Saša Radulović – Dosta je bilo, ukrali mandate, formirali neku stranku i sada su oni neka stranka, oni se sad za nešto zalažu, oni nešto predlažu, njihovo mišljenje je takvo i takvo, nikakvog legitimiteta nemaju, jer za njih niko nije glasao. Sada treba takvoj nekoj organizaciji koja je nastala tako što su ljudi jednim nečasnim postupkom, dakle krađom mandata, to je krađa kao bilo koja druga i sada treba tim ljudima dozvoliti da oni predlažu članove RIK. Da li je to po evropskom standardu? Dakle, ukradu se mandati, formira se neka druga stranka, to je u interesu vlasti u Srbiji i sada oni mogu da predlažu i članove RIK. To je nenormalno, za tu stranku nikad niko nije glasao, za tu stranku ni 90% građana Srbije nikad nije ni čulo, iako se veoma mnogo forsira od strane medija koji podržavaju Vladu Srbiji. Dakle, ta stranka ne postoji. Vi na taj način legitimizujete krađu mandata, nečasne stvari i nemoral ukoliko im sada dajete, pošto ste im podelili mesta u odborima, podelili ste im i mesta u delegacijama Narodne skupštine, sada na vrh svega toga treba da bude i član RIK koga predlaže stranka kradenih mandata. Mi smo mnogo govorili o izbornim uslovima i izbornom procesu u Srbiji i kada se cenzus smanjivao za republičke izbore i za lokalne izbore i pre toga kada su donošeni neki zakoni u Narodnoj skupštini koji se tiču izbornih kampanja i učešća na izborima, to je bila glavna tema, a niko se nije setio da razgovara, odnosno da predloži nešto što je najveći problem u našem parlamentarnom i političkom životu, a to je da kada neki narodni poslanik koji je po proporcijalnom sistemu izabran sa liste jedne političke stranke, kada odluči da tu stranku napusti i pređe u drugu stranku sa sobom u miraz toj drugoj stranci podnese i svoj poslanički mandat. Ja shvatam bliskost koju ima vladajuća većina i najveća stranka koja tu većinu čini prema krađi mandata, budući da je to u fundamentu, odnosno temelju njenog postojanja, i da je tako u stvari nastala, ali to je nešto što je jedan od velikih problema, ako ne i najveći, i o kojem bi trebalo prvo da se razgovara, za onoga kome je na umu poboljšavanje izbornih uslova i demokratije u Srbiji. To je osnovni problem, što se to promoviše, što se to afirmiše na ovaj način. Šta god ja mislio o Saši Raduloviću, a ne mislim o njemu ništa dobro, neki broj ljudi u Srbiji je za njega glasao, odnosno za stranku koju on predvodi. Možda su ti ljudi bili u zabludi, možda neće više nikada glasati, možda su se prevarili, ali to ne daje za pravo nekima da kradu mandate i da se pretvaraju da su u stvari oni uvaženi narodni poslanici pa sad oni sa nekim legitimitetom nastupaju, nešto predlažu i za nešto se zalažu. To je ludilo. To je šizofrenija. Imali smo mi mnogo problema. Imali smo situaciju da direktnim mešanjem američke ambasade u Beogradu i obilaskom nekih izbornih štabova od strane američkog ambasadora 2016. godine, a zaključno sa tim i Republičke izborne komisije, veoma jakim uticajem američke ambasade neke liste prebace cenzus, iako nisu imale dovoljno glasova za prelazak cenzusa 2016. godine. To su liste DSS - Dveri i lista Čeda-Boris-Čanak, odnosno koalicija Liberalno-demokratske partije, Lige socijaldemokrata Vojvodine i te Tadićeve stranke koja ne znam ni kako se zove. To je po direktnim mešanjem američke ambasade. U lancu ishrane na političkoj sceni u Srbiji, na prvom mestu su građani Srbije i njihova izborna volja, i iznad njih po jačini je Srpska napredna stranka, a onaj ko je u hijerarhiji najviši, to je američka ambasada u Beogradu. To smo mi mogli da vidimo ovih prethodnih četiri godine. To je tako. Dakle, nema iskrenog zalaganja za poboljšanje izbornih uslova, nema iskrenog zalaganja za demokratičnost u Srbiji i u parlamentu Srbije, sve dok se ispunjavaju samo diktati iz inostranstva i sve dok mi imamo ozakonjeni nemoral i krađu mandata u Skupštini. Sad treba ta stranka nekad da izađe na izbore, koja ne postoji i poslanička grupa se sastoji od ljudi za koje niko u Srbiji ne zna, niko nikada za njih nije glasao, koji su se međusobno prvi put sreli i upoznali kada se održavala konstitutivna sednica ovog Jedanaestog saziva Narodne skupštine. A najbolje su poznati kao prateći vokali Saši Raduloviću kada on ima performans kada svira gitaru. To su ti ljudi koje vi danas legitimizujete, još jednom i to na ovaj način. Pokazujete na neki način i ideološku bliskost sa svima njima. Vi ste pohrlili da ispunjavate što je pre moguće te diktate iz inostranstva, pa menjate članove REM-a, predlažete neke druge na kvoti Narodne skupštine. Bilo je predloženo na Odboru za kulturu četiri kandidata. Vladajuća većina, dakle, Srpska napredna stranka, je glasala da u uži izbor prvo uđu kandidati koje je predložila Liberalno-demokratska partija Čedomira Jovanovića i drugi kandidat kojeg je predložila, tzv. Stranka moderne Srbije, stranka ukradenih mandata, koja nije nikad učestvovala na izborima. A onda, sa obe ruke su poslanici vladajuće većine u Skupštini Srbije glasali za Juditu Popović, koja je nekada bila narodni poslanik, a to je žena, setimo se, koja se zalaže za nezavisnost Kosova, koja se zalaže za NATO integracije, koja otvoreno govori da su Srbi sami krivi za bombardovanje, koja govori o krivici srpskog naroda za navodni genocid u Srebrenici. Posebno je zanimljivo i za poslanike Socijalističke partije Srbije, koja takođe čini vladajuću većinu, što su takođe i oni glasali za njen izbor, a ta osoba je kada je ubijen Slobodan Milošević u Hagu slavila i seirila po Kalemegdanu puštajući balone. Međutim, situacija se menja, Evropska unija, Evropski parlament i američka ambasada je najvažnija, njihov diktat mora da se ispunjava i onda se traže partneri po ideološkoj bliskosti. Po prvi put u istoriji popunjavanjem mesta u REM-u desila se koalicija na republičkom nivou između Srpske napredne stranke i Liberalno-demokratske partije. Do sad je to bilo poznato na lokalnom nivou, LDP je doveo SNS na vlast na Vračaru, kada je sa njima napravio koaliciju, u beogradskoj opštini Vračar, ali, evo, sada i član REM-a pripada LDP-u zahvaljujući naprednjačkim glasovima u Skupštini Srbije. Dakle, to je trenutno naša tužna situacija na političkoj sceni. Na toj sceni su oni koji predstavljaju vlast u Srbiji samo puki izvršioci diktata iz inostranstva, kao i sa REM-om, kao i sa RIK-om, kao i sa zakonodavnom procedurom, odnosno predlozima zakona koji treba da dođu na dnevni red. Možemo da razgovaramo u Skupštini o onome što je u interesu Evropske unije i Evropskog parlamenta, a kada 100 hiljada građana Republike Srbije nešto potpiše, a u ovom konkretnom slučaju predlog SRS o novom zakonu kojim se ukidaju javni izvršitelji, to ne može nikad da se pojavi u Narodnoj skupštini. Jer, što je dozvoljeno Jupiteru, nije dozvoljeno volu. To je ono za šta se vi zalažete i to je ono kakva je vaša politika - najbliža stavovima Liberalno-demokratske partije, najbliža krađi mandata. Jedina razlika između vlasti u Srbiji i prozapadne opozicije u Srbiji jeste nadmetanje ko će brže, uspešnije, praktičnije da ispunjava diktate koji dolaze iz Brisela i Vašingtona. To smo videli u poslednjih 20 godina, prvo demokrate do 2012. godine, a onda naprednjaci od 2012. na ovamo. Nema iskrenosti i nema zabrinutosti za demokratiju u Srbiji, ima samo servilnosti prema stranim ambasadama, ima samo postupanja po pritiscima i diktatima iz inostranstva.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Nisam mislio da se javljam za reč. Ovo je jedna krajnje tehnička tačka dnevnog reda, budući da je iznet čitav niz neistina na račun SNS, Vlade Srbije i predsednika Republike, moram na te neistine da odgovorim. Koliko aktuelni Poslovnik diskriminiše opoziciju mogli smo da vidimo juče. Juče je Saša Radulović, čovek koji se više od dve godine nije pojavljivao u Narodnoj skupštini, biše od tri sata obrazlagao dopune dnevnog reda, od kojih je većina tih dopuna potpuno besmislena. Čovek je, između ostalog, tražio da se stavi van snage zakon kojim se omogućava realizacija projekta "Beograd na vodi", a eno, "Beograd na vodi" do pola već završen. Dakle, taj Poslovnik do te mere diskriminiše opoziciju da je jedan takav čovek juče više od tri sata, bez ikakvih problema, govorio u Narodnoj skupštini, pri čemu je potpuno zaboravio činjenicu da dok je bio stečajni upravnik, ojadio je više od 16 preduzeća u Srbiji i, naravno, sebi i svojoj supruzi omogućio sticanje ogromnog kapitala koji je potpuno nemerljiv za većinu građana Srbije. Dakle, to je taj strašni Poslovnik o kome je danas bilo reči. Ovo što smo danas čuli vezano za ovu tačku dnevnog reda, to se ponavlja iz sednice u sednicu i šta god je na dnevnom redu, govori se jezikom fraza, govori se jednim, kako bi rekli komunisti dogmatskim jezikom, okoštalim, birokratskim jezikom, koji nikakve veze nema sa realnim životom. Rečeno je da Srbijom vlada američka ambasada i da smo mi servilni prema američkoj ambasadi, prema zapadnim silama i da ispunjavamo sve njihove naloge. Ja ću navesti samo nekoliko primera iz kojih se vidi koliko je to jedna velika neistina. Od Aleksandra Vučića je traženo da se pod hitno vrati u Haški tribunal Vojislav Šešelj zato što je drugostepenom presudom osuđen i zato što, navodno, treba da odgovara za nepoštovanje suda. Prethodno je taj isti Vojislav Šešelj, po sopstvenim rečima, izbačen iz Haškog tribunala, izneli su ga iz Haškog tribunala, ubacili, kaže, u avion i tako je doputovao u Beograd. Aleksandar Vučić je onda na jednoj televiziji sa nacionalnom frekvencijom rekao da Vlada Srbije, to je rekao još dok je bio predsednik Vlade, nije Fedeks, niti neki drugi poštanski operater koji robu primi, pa je onda za 24 sata vrati. Eto, tako smo servijalni prema Amerikancima, prema Haškom tribunalu i prema onima koji stoje iza Haškog tribunala. Onda su vršili pritisak da troje naših kolega poslanika, takođe, poput nekog paketa ili neke robe isporučimo u Haški tribunal zbog nepoštovanja suda, jer su oni, navodno, a ja mislim da apsolutno nije tačno da su oni to radili, jer sam sa tim ljudima radio taj isti posao, pa znam da to nisu radili, vršili neprimeren uticaj na svedoke u postupku protiv Vojislava Šešelja i onda je od Aleksandra Vučića i od Vlade Srbije traženo da se to troje narodnih poslanika, od kojih je jedan nažalost u međuvremenu preminuo, isporuči u Haški tribunal. Da li je Aleksandar Vučić i da li je SNS podlegla tom pritisku? Nije. Od strane EU trpimo već nekoliko godina, od 2014. godine kada je izbila ukrajinska kriza, stalne pritiske da, budući da smo država kandidat za članstvo u EU, uskladimo našu bezbednosnu i spoljnu politiku sa politikom EU, a ta politika, između ostalog, podrazumeva i uvođenje sankcija Ruskoj Federaciji. Jedina država, osim Belorusije, evropska država, koja nije uvela sankcije Ruskoj Federaciji, uprkos vrlo snažnim i intenzivnim pritiscima, je upravo Republika Srbija koju vodi Aleksandar Vučić. Već nekoliko godina nalazimo se pod snažnim pritiscima i optužuju nas da smo proruska država na Balkanu zbog toga što ojačavamo naše vojne kapacitete, tako što jačamo našu vojsku time što kupujemo najsavremenije naoružanje od Ruske Federacije, jednim delom i od Kine, ali pre svega od Ruske Federacije. Zapad od nas traži da sa tom praksom prekinemo. Mi sa tom praksom ne da ne želimo da prekinemo, nego mislimo da je to apsolutno u interesu Srbije i sa tom praksom ćemo nastaviti i dalje zato što mislimo da je jačanje naših odbrambenih snaga u interesu i Republike Srbije, ali i interesu srpskog naroda koji živi u zemljama bivše Jugoslavije. Naveo sam samo nekoliko primera iz kojih se vidi kolike smo mi kukavice i kako slepo izvršavamo sve ono što nam dolazi iz zapadnih centara moći. Što se tiče ove žalopojke oko toga da li je nešto stavljeno na dnevni red ili nije stavljeno na dnevni red, Poslovnikom je propisano koji broj poslanika vam je neophodan da bi zakazao vanrednu sednicu Narodne skupštine sa unapred utvrđenim dnevnim redom. Ni jedna poslanička grupa nema ni jednu prepreku, što se tiče poslanika SNS, da sakupi taj broj poslanika, odnosno taj broj potpisa koji je neophodan i da bilo koju tačku dnevnog reda stavi na dnevni red, odnosno da predloži predsednici Skupštine zakazivanje sednice sa unapred utvrđenim dnevnim redom. U tom smislu te opaske da mi, navodno, nešto sprečavamo da dođe na dnevni red jednostavno nisu tačne. Osim toga, po Ustavu Republike Srbije, 30.000 birača, dakle, nije potrebno čak ni 100.000, 30.000 birača je neophodno da bi jedan predlog zakona ušao u skupštinsku proceduru, budući da pravo zakonodavne inicijative imaju, ne samo poslanici, odnosno poslaničke grupe, nego i sami građani kao birači, i to brojem od 30.000. U tom smislu nikakvih prepreka nema da se sve ono što građani žele nađe na dnevnom redu Narodne skupštine. Danas su ponovljene te fraze o tome kako je neko od nas iz SNS, iako to nikada niko nije rekao, Gordanu Čomić nazivao majkom demokratije, da joj se klanjao do zemlje, da smo joj, ne znam ni ja, ukazivali kakvu počast i privilegije. Ja samo želim da podsetim da su oni koji su nas za to kritikovali glasali za te zakone. Dakle, oni su glasali za te zakone, a mi smo sa te iste strane čuli da je čak mala kvota od 40%, sa te kritičke strane sa koje danas dolaze te otrovne strelice na račun poslaničke grupe SNS. Mi smo čuli od predsednika te poslaničke grupe da je malo staviti 40% žena na listu, nego da treba staviti 50% žena na listu, zato što, po rečima tog gospodina, 50% je žena, 50% je muškaraca u društvu, pa tako treba da se preslika i kad se formiraju izborne liste. U tom smislu ne razumem kritike onih koji su za te zakone glasali, a smeta im predlagač zakona. Ako vam je smetao predlagač zakona, onda za te zakone, tako mi je bar logično, niste trebali ni da glasate. Naravno, po ko zna koji put se ponavlja ta neistina kako smo prihvatili sve što nam je dolazilo sa zapada, sve što nam je dolazilo od strane nevladinih organizacija, a tiče se poboljšanja izbornih uslova u Srbiji. Ja ću reći danas ono što smo mi iz SNS govorili već nebrojeno puta, a to je da smo pokazali spremnost da razgovaramo sa svima koji žele da razgovaraju o tome kako da unapredimo izborni i politički sistem u Republici Srbiji. Svako ko je hteo da u tom dijalogu učestvuje bio je naš sagovornik. Mi nismo birali sagovornike, nego smo rekli da smo spremni da vodimo dijalog sa svima koji hoće da mirnim, civilizovanim sredstvima ovde u parlamentu razgovaramo o tome kako da se unapredi naše izborno zakonodavstvo, a ne da na ulici imamo ukrajinski, makedonski ili neki drugi scenario koji su zagovarali ljudi, poput Borka Stefanovića i njemu sličnih, koji su pretili da će puška da puca u Srbiji isto kao što je pucala u Makedoniji itd. Smatrali smo da nema potrebe da se Srbija pretvara u bojno polje političkih protivnika, nego da se sve političke razlike, sva naša neslaganja treba da se vode i da o njima razgovara ovde u parlamentu, a ne na ulici. Smatrali smo da nije način da se politika vodi tako što ćete da rušiti saobraćajne znakove, time što ćete da maltretirate i vređate radnike na gradilištu, time što ćete da zaustavljate izvođenje građevinskih radova, da blokirate saobraćaj, nego da postoji parlament kao jedna demokratska institucija u kojoj treba da se razgovara. Svi koji su hteli da razgovaraju u tim razgovorima su mogli da učestvuju, a mi smo kao najveća i kao stranka koja snosi najveću odgovornost za upravljanje Srbijom pokazali dovoljno dobre volje, dovoljno energije da saslušamo sve one predloge za koje smatramo da su na mestu, da su dobri i da mogu objektivno da poprave izborne uslove i uopšte politički sistem u Srbiji. Mi smo, naravno ovde suočeni sa dva različita gledišta i sa dve različite škole mišljenja, mi u SNS mislimo da ne treba da se ukopavamo u rovove i da niko od nas ne zna sve o svemu, nego da smo, kao narodni poslanici i kao političari dužni jedni sa drugima da razgovaramo. Imate onu drugu školu mišljenja koja misli da zna sve, da se u sve razume, da je jedino ona u pravu, da niko drugi nije u pravu i koja smatra da treba ostati ukopan u tom rovu, ni sa kim ne razgovarati, ni sa kim ne voditi dijalog i živeti u uverenju da ste vi najbolji na svetu. Ja dopuštam da je to mišljenje legitimno, samo mislim da nije korisno ni za ljude koji tako misle, a pogotovo nije korisno za građane Srbije. U svakom slučaju, mi smo u tim razgovorima učestvovali, nismo pokazivali bilo kakvu servilnost prema bilo kome. Na kraju krajeva, Tanja Fajon nije ni za koga od vas rekla da govori jezikom mržnje, nego za mene. Dakle, toliko smo bili servilni prema toj gospođi i prema tim evro parlamentarcima. Naravno, i danas je bilo reči o tom famoznom Savetu REM-a. Oko tog Saveta REM-a je napravljena jedna urbana legenda, da je to jedna institucija od koje zavisi izborni rezultat i ako imate većinu u REM-u, onda pobeđujete na izborima, ako nemate većinu u REM-u, onda gubite na izborima. Nama je spočitavano zašto smo glasali za predstavnike opozicije. Upravo zato da bi pokazali da nije REM taj koji će da odluči ko će da vlada naredne četiri godine u Srbiji, nego da su to građani, i da nama ne smeta ni Judita Popović, niti predstavnik SMS u Savetu REM-a, zato što znamo da ni Judita Popović, ni predstavnik SMS neće odlučivati o tome ko će u narednom periodu da vrši vlast u Srbiji, nego će o tome da odlučuju građani. Opet, imate jednu školu mišljenja koja kaže da ako imate svoje ljude u Savetu REM-a, onda vam je to siguran dokaz da ćete na izborima da ostvarite i dobar rezultat. Dugo godina sam u politici, dugo godina sam bio i u opoziciji i znam da nikada nema tog Saveta REM-a koji može da vam obezbedi pobedu na izborima, ako građani ne kažu da ste vi tu pobedu zaista i zaslužili. U tom smislu te opaske o tome kako su predstavnici opozicije ušli u Savet REM-a, mislim da idu samo u prilog SNS i pokazuju koliko smo demokratični, koliko smo široki i koliko smo otvoreni da prihvatimo i one koji ne misle isto kao i mi, da imaju svoje predstavnike u Savetu REM-a. Na kraju svih krajeva, ni LDP ni SMS ne bi mogle da imaju svoje predstavnike u Savetu REM-a, da nije bilo poslanika SNS. To otvoreno kažem, zato što nema potrebe da se mi toga stidimo. Mi smo omogućili predstavnicima opozicije da uđu u Savet REM-a. Mi smo ti, i to takođe želim da kažem, u ovo predizborno vreme, mi smo ti koji smo po prvi put od 2000. godine formirali Nadzorni odbor Narodne skupštine koji treba da prati rad medija u izbornoj kampanji. Svi su o tome pričali od 2000. godine, niko taj nadzorni odbor nije formirao, formirali smo ga mi. Zašto? Opet iz onog razloga zašto smo omogućili predstavnicima opozicije da uđu u Savet REM-a. Pa neće Nadzorni odbor Narodne skupštine da odlučuje o tome ko će da pobedi na izborima. Odlučiće građani. Svim ovim potezima mi smo u stvari pokazali da se ne plašimo i da nema potrebe da se bilo ko plaši ko sedi u REM-u, ko sedi u nadzornom odboru, ko sedi u Upravnom odboru RTS-a ili u nekoj drugoj instituciji van Narodne skupštine, jer neće oni odlučivati o sudbini građana Srbije. Odlučivaće sami građani, 26. aprila će biti izbori i građani, a ne Savet REM-a, ne nadzorni odbor, ne RTS, ne „N1“ niti bilo ko drugi će reći, ova strana i ovaj lider treba da vladaju Srbijom. Tako da sve ove mistifikacije oko toga za koga ste glasali u Savetu REM-a, zašto ste stavili ovo na dnevni red, zašto ćete danas glasati za SMS da ima svog zamenika člana u REM-u, su pomalo deplasirane. Stranka moderne Srbije već ima zamenika člana. To želim da kažem zbog građana Srbije. Mislim da neke kolege nisu dobro čitale ovaj materijal koji se nalazi pred njima. Dakle, ne uvodimo mi danas SMS u RIK. Ona već ima zamenika člana u RIK-u, samo tog svog zamenika člana menja sa nekim drugim zamenikom člana. Umesto osobe iks, biće osoba ipsilon. Što se nas tiče, nikakvih problema nema, jer opet neće ni RIK da odlučuje o tome ko će da pobedi na izborima, odlučivaće građani. I mi se vraćamo na ono početno osnovno pitanje – ko odlučuje o pobedi na izborima? Odlučuje narod. Oni koji se plaše naroda, oni traže izgovor. Neki traže izgovor u bojkotu, neki traže izgovor u tome da nemamo fer i demokratske uslove za izbore, neki traži alibi u tome što neki drugi ima, oni nemaju predstavnika u Savetu REM-a, što njihovi ljudi ne sede u UO RTS-a, ne sedi niko ni iz SNS, ali to su vam sve izgovori ili zašto ne izlazite na izbore, ili unapred znate da nećete baš sjajno proći na tim izborima, pa ćete onda naći hiljadu izgovora zašto je to tako. Mislim da bi bilo najpoštenije, najcelishodnije za one koji nas danas kritikuju zbog svih ovih stvari, da vide postoji li možda neki problem u njima, u njihovoj politici, u načinu na koji oni predstavljaju svoje idete građanima Srbije, pa loše prolaze na izborima. (Nemanja Šarović: Pa pomozi nam Martinoviću.) Pa pomogli smo, evo spustili smo cenzus na 3%. Kud ćete veću pomoć? Ne znam šta još treba? Da pozovem jedino jedan deo ljudi koji su planirali da glasaju za SNS, da glasaju za vas. Još jedino to mogu, ali na to nemam pravo. Dakle, ne trebaju građani Srbije da se plaše ni Tatjane Macure, ni Judite Popović, niti mog uvaženog kolege koji je pre mene govorio. Građani Srbije su gospodari svoje sudbine, građani Srbije su ti koji će 26. aprila da kažu u koga imaju poverenje, da ocene njegov rad, da vrednuju sve ono što je taj čovek i ta stranka, mislim na Aleksandra Vučića i na SNS, uradila za Srbiju u poslednje četiri godine. Građani Srbije vrlo dobro razumeju ko je sačuvao suverenost Republike Srbije, ko je ojačao njenu vojsku, ko je napravio desetine i stotine kilometara autoputa, ko je napravio nove kliničke centre, ko je povećao plate i penzije, ko je omogućio našoj deci koja nisu nekad mogla da se leče u inostranstvu, da se leče u inostranstvu. Dakle, sve to građani Srbije vrlo dobro znaju i vrlo dobro razumeju i ja sam ubeđen da će građani 26. aprila, kada sve to stave na vagu dobro da odmere svakome od nas, kome šta pripada.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Gospodine Arsiću, ja bih hteo da se izvinim narodnim poslanicima što sam iziritirao svojom diskusijom ovlašćenog predstavnika SMS. Nije mi to bila namera. Hteo sam samo, ukoliko je moguće da mi se razjasni par nekih dilema. Da li o ekstradiciji u ovoj državi odluku donose političari ili sudovi? Tako je, nije bilo političke volje od strane Aleksandra Vučića za izručivanje srpskih radikala Haškom tribunalu, ali da li je ta odluka donesena na GO SNS ili u okviru nadležnog suda? Što se tiče ispunjavanja naloga sa zapada, zbog pritisaka Evrope ne može da se da diplomatski status pripadnicima Rusko-srpskog humanitarnog centra. Sedam, osam nekih ljudi koji su učestvovali u spašavanju naših građana u Srbiji, tokom poplava i požara, ne mogu da dobiju diplomatski status, ali zato NATO trupe mogu da dobiju sve. Čuli smo da su ovo, što komentarišemo, predlog zakona kojim se ukidaju javni izvršitelji, nekakve žalopojke i da je jasno propisano koliko je potrebno narodnih poslanika da predlog zakona dođe na sednicu Narodne skupštine. Mene zanima, gospodine Arsiću, da li znate da mi kažete koliko to narodnih poslanika ima Gordana Čomić, pa se njen predlog našao na sednici Narodne skupštine i usvojen je, i pre toga se našao, voljom i glasovima SNS, a ne Demokratske stranke? Dakle, to što smo čuli da naprednjaci nisu hteli da prihvate uslove i uslovljavanje diktata itd, pa prvo je bilo – ne dam vam ništa koliko god da vas se skupi, pa onda je bilo – dajem vam sve samo kažite šta hoćete. Ne možemo da zaboravimo šta se dešavalo nekoliko meseci unazad, nismo valjda pod amnezijom. Dakle, to je, nažalost, činjenična situacija u Srbiji, to su sve činjenice i čini nam se da je opravdana sva ova kritika koju smo izneli. Hvala.
Kolega Šešelj, samo da vam odgovorim, da je potrebno 84 narodna poslanika da se nešto nađe na dnevnom redu, pošto ste me to pitali, a inače bila je objedinjena rasprava između Zakona o lokalnim izborima i Zakona o izboru narodnih poslanika i to koje su podneli narodni poslanici iz SNS i Gordana Čomić kao pojedinac. To je bila rasprava o sasvim dve različite promene u zakonu. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvažene kolege, ova tačka dnevnog reda samo pokazuje koliko se svi mi zajednički trudimo da stvorimo i obezbedimo uslove da se izbori koji nam slede, sprovedu na jedan potpuno demokratičan, jasan, transparentan način. Međutim, očigledno da taj naš trud nekima smeta. Otprilike što je rekla ona narodna – što mi bolji, oni sve gori. Danas je u ovom domu predsednik jedne partije koja inače ima člana, odnosno zamenika člana u RIK-u, a zvanično bojkotuju izboru u aprilu 2020. godine, umesto da pozove narod na izbore, da proklamuje svoj plan i program rada, svoju ideju, pozivao na nasilnu promenu ustavnog uređenja Republike Srbije. Boško Obradović je danas prevazišao samog sebe i u ovom domu pozvao vojsku i policiju da preuzmu vlast u zemlji i da izoluju predsednika Republike, praktično pozvao je pripadnike vojske i policije da izvrše krivično delo nasilne promene ustavnog uređenja ili kako mi to kažemo pozvao ih je na puč. Ovo krivično delo je u najblažem krivično delo iz člana 309. Krivičnog zakonika Republike Srbije i nije mu prvi put, kao što kaže moj uvaženi kolega gospodin Marijan Rističević. Ja zaista ne znam šta je potrebno Javnom tužilaštvu više da bi radilo svoj posao. Republički javni tužilac, njega sada ovog trenutka prozivam, je dužan da od svojih kolega, nadležnih javnih tužilaca, ako već oni nisu sposobni i spremni, preuzme ovaj predmet u ruke, podnese zahtev za sprovođenje krivičnog postupka protiv Boška Obradovića, podnese zahtev ovom domu, da se Bošku Obradoviću ukine imunitet i da se jednom za svagda stavi tačka na pozivanje na nered, na krvoproliće, na tuču, na zlo koje neko želi Republici Srbiji i građanima Republike Srbije. Boško Obradović, da mu je skidan imunitet kad god je zaslužio da se to učini, da je Tužilaštvo preuzimalo gonjenje, do sada bi već zaradio ko zna koliko godina robije i bar ne bismo razmišljali o tome šta je sve spreman da učini da bi udovoljio svojim nalogodavcima i finansijerima. Poštovani građani, budite mirni i sigurni da Republika Srbija ima svoje mehanizme kojima će nas sve zajedno zaštiti i od Boška Obradovića i nekog minornog broja onih koji misle isto što i Boško Obradović, a i Republika Srbija će kao i 2015. godine naći načina da na odgovarajući način, poštujući minimum ljudskog dostojanstva onih koji moraju da napuste svoje domove, a govorim o migrantima, obezbedi da građani Republike Srbije zbog toga ne da ne budu ugroženi, nego ni jedno njihovo pravo ne bude umanjeno ili da bilo šta trpe. Pozivam svoje kolege da budu spremni na jedan predlog ukoliko Javno tužilaštvo ne bude radilo svoj posao, na predlog koji ćemo pokrenuti, a to je da se pokrene preispitivanje rada kompletnog Tužilaštva u Republici Srbiji i da jednom za svagda kukolj izbacimo iz žita, jer ja sam siguran da najveći broj ljudi koji rade u pravosuđu Republike Srbije, kako u Tužilaštvu, tako u sudovima su čestiti, pošteni, sposobni, ali zbog jednog malog broja koji se dočepao nekih funkcija pravosuđe u Srbiji danas ne radi onako kako bi trebalo. Da radi, mi bi već sada ovde pred sobom imali zahtev za ukidanje imuniteta Bošku Obradoviću. Hvala.
Pitam da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ako ne, prelazimo na diskusiju po redosledu narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, ovo jeste jedno proceduralno pitanje, ali je i prilika da još nešto kažemo vezano za unapređenje izbornog procesa s obzirom da smo proteklih sedmica i meseci radili na tome i moram kazati napravili određene iskorake kroz dogovore koje smo imali u različitim prilikama i kroz usvajanje određenih zakonskih normi vezanih za izborni proces. Međutim, ono što je od posebne važnosti jeste kako ćemo sve te izborne regulative primeniti na terenu, s obzirom na naše ranije iskustvo vezano za područje Sandžaka gde imamo određene pojave svojevrsnog nasilja izbornog dana, tokom samog glasanje, a pogotovo pred brojanje, odnosno tokom brojanja nakon završetka glasanja. Želim ponovo da ukažem na važnost ovoga, jer u proteklim izbornim ciklusima smo imali nedostatak volje da se sa strane državnih organa, posebno na terenu, do kraja osigura bezbedan i zakonit izborni proces i onda smo u nekoliko slučajeva, posebno na području Tutina i Sjenice, ali u nekim drugim delovima Sandžaka imali određene propuste koji su uticali na izborne rezultate i ostavljali utisak da nije bitno zapravo kako se glasa, već je bitno ko i kako broji, što je jednom davno rečeno. Međutim, na tu atmosferu nas podseća i ono što se ovih dana dešava u Novom Pazaru. Naime, u osnovnoj školi „Avdo Međedović“ u naselju Selakovac, imamo svojevrsnu blokadu zakonitog poretka u ovoj školi. Grupa političkih aktivista jedne stranke, među kojima su i veoma istaknuti huligani poznati uvek po svojim aktivnostima u takvim prigodama, koji imaju svojevrstan špalir ispred škole kroz koga prolaze i učenici, i nastavnici, i drugi zaposleni, doduše samo onima kojima oni dopuste, a radi se o tome da su oni odlučni da spreče novoimenovanog direktora Safeta Smajlovića koji je u skladu sa zakonskom procedurom, odlukom ministra i legalnim rešenjem zapravo pre deset dana imenovan na poziciju direktora. Radi se o školi koja je godinama od njenog nastanka, jer je novoizgrađena škola, bila pod kontrolom stranke Demokratske akcije, odnosno njenog predsednika i bila svojevrsno ostrvo njihove samovolje. Iako su je oni kroz Bošnjačko nacionalno veće proglasili školom od nacionalnog vitalnog interesa, ona je zapravo bila jedan od primera urušavanja bošnjačkog nacionalnog interesa, kroz veoma nekvalitetno sprovođenje programa bosanskog jezika, kroz još nekvalitetniju opskrbu tih programa udžbenicima koji ili su veoma loše napisani, sa puno grešaka, najčešće kasne i po nekoliko meseci, što se zapravo odrazilo na to da od uvođenja nastave na bosanskom jeziku, u skladu sa zakonima ove zemlje, do danas imamo značajan pad u opredeljenju dece, odnosno njihovih roditelja, da pohađaju nastavu na svom maternjem jeziku, što je uglavnom krivica Bošnjačkog nacionalnog veća, koje je pod kontrolom ove stranke, ali i drugih političkih subjekata koji direktno utiču na upravljanje ovim školama, gde se sprovodi negativna propaganda, na štetu bosanskog jezika, a sa druge strane su puna usta lažnog patriotizma. Dakle, danas sam obavešten da je više od 650 roditelja potpisalo peticiju, što je apsolutna većina roditelja dece u ovoj školi. Upućena je peticija ministru prosvete, sa zahtevom da se upotrebi zakonska nadležnost i da se u ovoj školi osigura zakonitost, gde će i imenovani direktor i uprava i svi ostali, nastavnici, učenici, vršiti svoje pravo u skladu sa zakonom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Da li su izbori narodni ili partijski? S obzirom na sve uslove koji su predviđeni, oni su uglavnom određeni partijama. Građani Srbije ne mogu da predlažu, to mogu samo partijska rukovodstva, građani Srbije mogu samo da predlažu u okviru grupe građana. Zašto niste spustili prag prolaznosti na 2%, ako je pet miliona glasača… (Aleksandar Martinović: Što to nisi ranije rekao?) Dozvolite, molim vas, mogu li da diskutujem ili ne? (Aleksandar Martinović: Što nisi ranije to predložio?) Nije tačno, ja sam to rekao na vreme, na javnom slušanju, bili ste prisutni. S obzirom da 250 poslanika puta 0,4 to je 100%, zašto za poslaničku grupu od pet članova niste prihvatili da bude 2% prag prolaznosti? Zašto niste prihvatili da građanin može pojedinačno da se kandiduje i da pređe prag od 0,4%, ako ste već davali privilegije vezane za pripadnike nacionalnih manjina sa koeficijentom 1,35 poslaničkih mesta, u odnosu na broj osvojenih glasova? Zašto niste smanjili broj potpisa za one liste koje su manje od 250 kandidata i napravili pristupačnost? Zašto niste obezbedili kamere na izbornim mestima, da se snima šta se radi, kako se radi, uključujući i brojanje glasova? To su sve pitanja koja postavljam u vezi izbora. Pozivam građane da izađu na izbore i iskoriste svoje zakonsko pravo, ali ne samo pravo nego i obavezu, i da glasaju za one za koje smatraju da su najbolji domaćini, bez obzira na profesiju kojom se bave i na političko iskustvo. Steći će ga vremenom i ovde. Mislim da je najbitnije da se opredelite za one kandidate i da predlažete one kandidate koji imaju poštene namere i koji uživaju vaše poverenje. To, nažalost, na partiokratskim listama nećete moći, jer vi glasate samo za partije, a ne i za lica koja su predložena od strane partijskih organa, da biste znali kako uostalom da rangirate i te vaše kandidate koje ste vi predložili u okviru partija. Takođe, vrlo je bitno da omogućimo i određenim ne samo nacionalnim manjinama, nego i određenim grupacijama potencijalnih glasača, a to su pre svega naši građani koji se nalaze u rasejanju. Zašto naši građani koji su u rasejanju ne bi mogli da glasaju? Ko se to plaši naših ljudi van Srbije koji ne mogu fizički da glasaju na način bez elektronskog glasanja, pogotovo u velikim zemljama kao što su Amerika, Kanada, Australija, Ruska Federacija, Kina, Indija itd. Zar je to bilo teško, imajući u vidu da pojedine države imaju potpuno elektronsko glasanje na svim izborima? Hvalimo se da smo omogućili digitalizaciju, a nemamo digitalizaciju čak ni da proverim da li sam ja glasao posle saopštavanja rezultata glasanja ili nisam glasao, a da je neko drugi utrošio i evidentiran na tom mestu. Nema razloga da u tom pogledu nije izvršeno unapređenje izbornog procesa i izbornog zakonodavstva. Hvala lepo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dostojanstvo Narodne skupštine, član 107. Mislim da nema liberalnijih izbora u Evropi, sem u Holandiji. Mislim da je u Holandiji prirodni prag za sve stranke. Inače smo zbog cenzusa, zbog snižavanja cenzusa bili prozivani od istih onih na čijoj listi je on izabran. Ali znate u čemu je problem, gospodine predsedavajući, gospodine Martinoviću? Ovaj je navikao na jednopartijske izbore. Njegovi prvi izbori su bili jednopartijski izbori. Postao je najmlađi odbornik u Beogradu, iako je živeo u Čačku. To su oni izbori - "ćorava kutija". Mislim da bi njemu odgovaralo, najbolje bi mu odgovarala ta "ćorava kutija" i tako neki izbori, jer u njegovo vreme, zato je i predložio nadgledanje birača, da se vidi ko je kako glasao. To je u njihovo vreme, u "ćoravoj kutiji" je to tako bilo, pa ko je eventualno glasao protiv onoga da čovek koji živi u Čačku može da bude odbornik u Beogradu taj završi na Golom otoku. E, zato verujem da je predložio 2%, jedno za leteći paradajz, a drugi procenat za krastavac koji ujeda. Hvala. Ne tražim da se glasa.
Ne želite, u redu. Kolega Ševarliću, možete samo po Poslovniku. Izvolite, prvo navedite član.
Član 107, dostojanstvo Narodne skupštine.
Maločas je bio kolega, morate neki drugi.
Član 27. Dakle, ja sam biran za odbornika Prosvetno-kulturnog veća Skupštine grada Beograda u izbornoj jedinici Poljoprivrednog i Šumarskog fakulteta, gde su bila četvorica kandidata, dvoje studenata i dvoje profesora. Sticajem okolnosti, ja sam dobio najveći broj glasova u toj izbornoj jedinici i tako postao odbornik Prosvetno-kulturnog veća u Skupštini grada Beograda, imajući u vidu da su tada postojala različita veća po pojedinim skupštinama lokalnih zajednica. To ni u kom slučaju nije bilo glasanje u "ćoravoj kutiji", a "ćorava kutija" postoji onda kada pokažete džak glasačkih listića, izvadite iz džaka glasačke listiće koji nisu presavijeni, a po otvoru u glasačkoj kutiji nikad ne bi mogli proći na izbornom procesu, a da nisu presavijeni i ubačeni u glasačku kutiju. Imate fotografije, snimke na kojima to može da se vidi. Da ne ulazimo u to, ako je i bilo nekada "ćoravih kutija", a bilo ih je posle Drugog svetskog rata, gledali smo u filmovima, ne vidim razloga zašto ne onemogućiti bilo kakve nepravilnosti sa postavljanjem kamera na glasačkim mestima. Hvala lepo.
Hvala gospodine Ševarliću, smatram da nisam povredio navedeni član Poslovnika, zato što u Narodnoj skupštini nije bilo održano glasanje glasačkim listićima, odnosno tajno glasanje ovde, nego raspravljamo o članu Republičke izborne komisije. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni. (Da.) Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, član 103. Ne treba biti profesor da pročitate Poslovnik. Nije to neki Poslovnik, neka obimna, možda ima 20, 30, 40, 50 stranica. Član 127. se odnosi na korišćenje ovih kartica. Dakle, nema blage veze sa prethodnim govorom. Ali Bože moj, šta da uradimo? U tom svom obraćanju, a navodnom kršenju Poslovnika koji ste vi učinili dok sam ja govorio potvrđuje sve one moje činjenice. Znači njega je centralna komiteja, odabrala da bude najmlađi odbornik na izborima u kojima je birano kandidata koliko je predloženo. Evo vidite, dobio sam aplauz sa F-odeljenja i zahvaljujem i paradajzu koji leti i krastavcu koji ujeda. Dame i gospodo narodni poslanici, da skratim, ja sam razumeo da je jednom njega birao Tito, lično, a drugi put ga je lično birao, kako se zvao onaj ambasador, Skot. Dakle, on je tražio da ta lista, Skot, uđe na način na koji je to Tito nekada radio, da uđe bez volje građana, da uđe na intervenciju američkog ambasadora i ne znam šta je gore? Da li kada ga je Tito delegirao u beogradsku Skupštinu ili je gore kada ga je Skot delegirao u republičku Skupštinu. Mislim da je ovo drugo gore. Ne tražim da se glasa. Hvala.
Kolega Rističeviću to ako spadnete sa Tita na Skota, kao sad … Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo pri kraju Jedanaestog saziva Narodne skupštine od uvođenja višestranačja u našoj državi. Nažalost za ovih 30 godina skupštinske većine su manje ili više gazile parlamentarnu demokratiju i pokazivale da ne znaju šta je suština parlamentarizma i pokazivale da misle da je volja od 126 glasova sve i svja. To je potpuno pogrešno postavljanje parlamentarne demokratije i ja verujem da ovde ima po neko od narodnih poslanika koji to baš dobro razume, bez obzira što to možda malo drugačije predstavlja. Nažalost većina narodnih poslanika i danas nije svesna šta znači parlamentarna demokratija, nisu želeli da nauče, nisu želeli da čitaju i dalje misle da je osiono ponašanje sa 126 nekih glasova za ili protiv dovoljno da se ponašaju ovako kako se ponašaju. Vrlo često je izborna volja građana nakon sprovedenih izbora bila grubo kršena, povremeno su se u to uključivale službe bezbednosti, opet vladajuće većine. Podsećamo na krađu mandata kojih je bilo više puta u Republici Srbiji od 1994. godine kada je SRS napustilo sedam narodnih poslanika koji su dobili od 50 do 100 hiljada tadašnjih maraka. Snimci postoje, službe bezbednosti pokazale te snimke desetak godina nakon tog događaja. Pa, onda 2002. godine kada su socijalistima krali glasove, Branislav Ivković i još šest poslanika uz pomoć tada Vladana Batića. Pa, onda je došla 2008. godina kada je Tomislav Nikolić sa grupom od 18 narodnih poslanika ukrao mandate SRS uz pomoć Tadića, Mikija Rakića, Mila Đukanovića, Caneta Subotića ostale bolumente, pogotovo ovih iz američke i britanske ambasade. Zašto je bitno sve ovo da se podsetimo? Zato što mi srpski radikali uvek govorimo principijelno. Mi smo se na isti način borili za te mandate koje je ukrao Branislav Ivković socijalistima, kao što smo se borili za mandate koje je Tomislav Nikolić ukrao SRS. Reći ću vam, podsetiću neki su tada bili u Narodnoj skupštini, a neke kolege će možda biti iznenađene kad čuju sada ovaj deo. Mi smo te 2008. godine bili blizu toga da nam se na Administrativnom odboru vrate mandati, ali je predstavnik legalista Vojislava Koštunice, DSS, Miloš Aligrudić izašao iz sale da ne bi bilo kvoruma i da mi izgubimo te mandate. Neću ja sada da elaboriram to niti da se sada bavimo tim mandatima, ali otprilike, godinu, godinu i nešto dana posle toga Dragan Šormaz sa ukradenim mandatom te iste DSS prešao, u takođe SNS. Mi smo se tada toliko žustro borili da vratimo, da se taj mandat vrati DSS, pa je taj isti Miloš Aligrudić koji je izašao da ne bude kvoruma, da se radikalima vrate mandati, rekao – ja ne mogu da verujem da se vi za naš mandat borite, pa mene je sramota zato što sam ja onda izašao sa sednice da vi ne dobijete vaše mandate. Dakle, ovo govorim samo kao ilustraciju, pre svega zbog javnosti. Ovde to neki znaju, neki nikada neće shvatiti, ali zbog javnosti podsećam da ne može niko nama da kaže da mi pričamo neku dnevnu političku priču, da mi pričamo neku šuplju priču, neku demagogiju i tako dalje. Mi uvek govorimo principijelno i uvek se borimo principijelno za ono što mi mislimo da je pre svega u skladu sa Ustavom, zakonom, našom ideologijom, našim stranačkim programom i na kraju i na početku, interesima svih ljudi koji žive u Srbiji. Vi ovde kukate na Dveri, šta vam oni rade, šta Boško radi, zašto Boško nije uhapšen i tako dalje, a kada smo mi govorili, da je pod pritiskom Skota, da su Boško, Sanda Rašković Ivić, i ovi Čeda, Čanak, Boris, da su te dve grupe bez cenzusa od pet posto uvedene u Skupštinu. Pa, ajde, setite se šta ste nam sve tada govorili. Koliko ste nam isključivali mikrofone, koliko ste na upozoravali, koliko ste nam pretili kaznama iz Poslovnika, opomenama. E, kada se vama obilo o glavu, onda ste se vi sada setili da su oni zaista na taj način postali poslanici, bez određenog broja glasova i bez cenzusa koji je tada po zakonu bio potreban. Sad se ponašate isto, ovde danima, mesecima, slušamo kako neki narodni poslanici ne bi trebalo da primaju platu zato što bojkotuju Narodnu skupštinu, zato što ne dolaze u ovu salu, zato što ne dolaze na sednice i tako dalje. I, onda se pojavi Gordana Čomić, koja je deo te grupe, i onda njoj dajete 126 poslanika da glasaju za njen predlog samo zato što je ona obećala da će izaći na izbore. Eno je sad u nekoj 021 ili kako se već zove neka ta grupa. Zašto? Zato što je vama u interesu da kukanu i ostalim kukanima koji vam ovde dolaze pred kojima vi kukate treba da dokažete da tzv. građanska opcija tzv. demokratska, jer vi to zovete demokratska opozicija će izaći na izbore, a Srpska radikalna stranka vam nije dovoljno demokratska zato što sedimo ovde, zato što radimo, zato što podnosimo amandmane, zato što kritikujemo predloge, zato što glasamo kad mislimo da je u interesu građana naroda Srbije da se glasa. Ne, to vama nije demokratija. Demokratija je ono što vam nacrtaju ovi sa Zapada i onda u skladu sa tim vi menjate svoje političke stavove, tj. vi političke stavove nemate, nego uzimate one koji vam se daju. E, sad imamo istu situaciju sa ovom „vajber“ ili SMS ili kako se zove ta poslanička grupa. Dakle, kakva je razlika, pitamo vas mi, između Sande Rašković Ivić i Tatjane Macura? Da li je Sanda Rašković Ivić preletač? Jeste. I mi kažemo da jeste. Zašto vam je sad Tatjana Macura Tanja, ona više nije preletač? Da li je Sanda Rašković Ivić izdajnik zato što tvrdi da je u Srebrenici bio genocid? Jeste. Da li je to isto Tatjana Macura koja, takođe kaže da je u Srebrenici bio genocid? Nije. Sada je ona Tanja. Da li je Sanda Rašković Ivić izdajnik zato što pripada grupaciji koja kaže da je Kosovo država? Jeste. Zašto Tatjana Macura nije takav isti izdajnik, jer pripada grupaciji koja kaže da je Kosovo država? Gde su vam principi, gde su vam aršini? Ovde je kolega rekao da neko od nas nije čitao i da ne znamo od kad ta Macura ima člana Republičke izborne komisije. Mi smo ovde takođe pričali o tome kada ste joj dozvolili da ona sa ukradenim mandatom i nekoliko njih, više niko živ… Sad ako neko kaže, evo zamenik sekretara koji mu je to posao, ako kaže – ko su članovi te njene tzv. poslaničke grupe imenom i prezimenom, ja ću da se obesim? Dakle, pravite komediju od Narodne skupštine, pravite samo da udovoljite tim vašim zapadnjacima, vi ste Tatjani Macura i toj njenoj „vajber“, SMS grupaciji 10. jula 2019. godine, dozvolili da ima člana i zamenika člana RIK i taj čovek nije dolazio, taj neki Dušan Dragoljić, nikada nije bio u RIK, ona ga je verovatno nahvatala negde na ulici, kao što je nju svojevremeno Radulović nahvatao na ulici, pa je stavio na izbornu listu. I opet, mi ne branimo Radulovića, ali mandati koje oni koriste pripadaju stranci Dosta je bilo. Narod u tom određenom broju je glasao za stranku Dosta je bilo i to ne može niko drugi da… Kod vas može sve. Šta još kod vas može zato što niste želeli da menjate Poslovnik? Republička izborna komisija ima 17 članova. U zakonu piše da nijedna stranka ne može imati više od polovine članova. Vi je imate. Vi imate 10 članova. Zašto? Zato što imate sedam naprednjačkih, ali od vaših poslaničkih grupa koji su sa vama izašle na izbore imate još dva plus jedan, plus jedan, to je četiri, sedam i četiri 11. Jedanaest u odnosu na 17 je većina. To je protivzakonito. Niste hteli da poslušate da se menja Poslovnik, pa da može da vas izađe 100 na jednoj izbornoj listi, ali kada se izbori završe tih 100 čini jednu poslaničku grupu. Drugačije ne može. Drugačije je gaženje demokratije, drugačije je gaženje parlamentarizma. Volim da se prisetim kada sam odavde dobacila koleginici, vi mislite da sam rekla da vi mislite da sa 126 možete glasova da izglasate da je zemlja okrugla, ona je rekla - da, da, možemo, ali nije znala odgovor kada sam joj rekla da će zemlja ipak ostati okrugla i posle takvog vašeg glasanja. Šta smo mi još imali u ovoj našoj bajnoj parlamentarnoj demokratiji? Sećate li se vi da smo mi imali jedno vreme u Narodnoj skupštini, ma ne sećate se, vas možda petoro to ovde zna, da je u Narodnoj skupštini bilo 308 narodnih poslanika zato što se posvađao DOS, pa žuti izbacili DSS, pa onda sud vrati DSS, pa onda u jednom momentu 308 narodnih poslanika. Da li ste vi zaboravili da se u Narodnoj skupštini glasalo iz Bodruma i Soluna? Mi nismo. I onda Boris Tadić, najveći izdajnik inače u Srbiji ikada, kaže da je ta afera završena sudskim epilogom. Laže. Nikad nije ni bila na sudu. Na sudu se raspravljalo o kartici Nataše Milojević koja je bila član stranke, ja mislim, Nebojše Čovića u to vreme i nije se odnosilo na karticu Nede Arnerić kojom se glasalo iz Bodruma. Dakle, svašta je ovde bilo. Svašta! I umesto da se učimo na greškama, umesto da prihvatamo sugestije, da prihvatate predloge, da prihvatate iskustvene neke primedbe, vi sa nivoa sile, vi sa nivoa vlasti, vi sa nivoa osijonosti, vi po principu - može mi se, radite šta god hoćete, na taj način i Tatjana Macura dobija potpuno nezakonito, člana već ima, i sada dobija zamenika člana Republičke izborne komisije. Nema toga ko razmišlja svojom glavom, kome to može biti jasno. Dakle, da li je postojala ta stranka kad su bili raspisani i održani izbori? Nije. Da li je ona postala poslanik na listi jedne političke partije? Jeste. Da li je ukrala te mandate? Jeste. Dakle, ne postoji ništa u parlamentarnom životu, ništa nemoralnije od krađe mandata. To treba da bude krivično delo sa najvećom mogućom kaznom. To je korupcija par ekselans. Pominjala sam 50 do 100.000 maraka za krađu radikalskih mandata. Nikada nijedan mandat se ne uzima bez para, zapamtite to, bez ozbiljnih para. I ta Tanja Macura, i ta Sanda Rašković Ivić, sve su to korupcionarske afere, sve je to mandate šetalo, prodavalo od stranke do stranke za ozbiljan novac zato što je uvek neko imao interesa da to bude baš tako. Trenutno vi iz vlati imate interes da imate Tatjanu Macuru, da imate 21 i Gordanu Čomić, da možete Kukanu da kažete – Kukane, nemoj nas više, mada niko živ više ne zna koga ti predstavljaš jer si neki bivši činovnik, ali evo, mi smo obezbedili da na izbore izađe i nešto što može da se nazove, kako oni vole za sebe da kažu – građanska opcija. A to što predstavnici tih stranaka i Tatjana Macura, i Gordana Čomić i ostali kažu – Ratko Mladić je ratni zločinac, Vojislav Šešelj je ratni zločinac, u Srebrenici se desio genocid, Kosovo je država, vas to ne interesuje. Vas interesuje da zapadne gazde budu zadovoljne. To je sramota, to je bruka, to je pad parlamentarizma, šteta je i grehota što 30 godina od višestranačja da mi uopšte o ovome na ovaj način raspravljamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogi misle da ova tačka, odnosno zamena jednog člana Republičke izborne komisije nije previše bitna. Tačno je da možda ne znači mnogo, ali je isto tako tačno da govori mnogo. Pre svega, govori mnogo o tome u kakvoj je situaciji danas Srbija i mnogo govori o tome ko je danas glavni miljenik režima. Da građani pored malih ekrana ne bi bili u dilemi, ovde se radi o zameni člana Republičke izborne komisije koji je režim poklonio toj stranci koja se naziva Stranka moderne Srbije. Čovek bi pomislio onda da je poput te stranke i moderna Srbija nešto što je nastalo na krađi, nešto što je nastalo na nepoštovanju volje građana Srbije i na nepoštovanju birača. Prvo je pitanje, na kojim je to izborima učestvovala stranka Moderne Srbije? Godine 2016, pogledajte dobro, proverite, takva lista nije učestvovala na izborima i samim tim nije mogla ni da osvoji bilo kakve mandate. Ko nije osvojio mandate taj nema pravo na članove RIK-a, taj nema pravo na poslanička mesta, taj nema pravo na članove bilo kog radnog tela Narodne skupštine Republike Srbije, kao što nema pravo ni na finansiranje iz republičkog budžeta. Od svih ovih stvari koje sam ja nabrojao, jedino ih još direktno ne finansirate iz republičkog budžeta, ali je potpuno sigurno da ste pronašli dosta bočnih načina da to učinite i da na taj način omogućite da oni učestvuju na izborima i da izigravaju opoziciju. Podsetiću građane Srbije da je ta fantomska poslanička grupa nastala tako što je Radulovićeva stranka „Dosta je bilo“, kako su se već zvali, tako što su se oni raspali na mnogo delova brzo nakon izbora, jer nisu imali nikakvu ideologiju, jer nisu imali nikakav program. To je grupa ljudi ad hok koja je okupljena, jer je u tom trenutku nekome odgovaralo da bivši Vučićev ministar i bivši Vučićev čovek od poverenja bude, nazovi, njegova opozicija, i pokazuje da vi upravo takve najrađe i birate za opoziciju, one sa kojima ste najslađe sarađivali. Znate, jako ste lepo sarađivali sa Đilasom. Đilas vas finansirao, Đilas vam čuvao mandate, Đilas vam obezbedio medijski prostor, vi zauzvrat bili korektni, niste ga krivično gonili, ostavili mu tih 619 miliona evra o kojima stalno govorite i za koliko tvrdite da je opljačkao građane Srbije, pa ga birali za predsednika Košarkaškog saveza Srbije, itd, a onda odlučili, pa hajde kad smo već toliko dobri hajde da od njega napravimo, nazovi opoziciju. Isto se sad dešava sa ovima koji su otpadnici od Radulovića i zamislite taj koji otpadne od onoga koga vi nazivate „ludi radule“ kakva ta opozicija može da bude i koliko je to kvalitetna opozicija. Pa, da poželi. Ja Vučića razumem u potpunosti, ko bi poželeo bolju opoziciju od toga. Dok je njemu takve opozicije, nauživaće se on na vlasti duže nego Tito u svoje vreme. Međutim, hajde da vidimo zašto to vi činite toj opoziciji? Vi njima dajete člana RIK-a. Kaže malopre Aleksandar Martinović – pa, mi smo opoziciji dali to i to. Šta ste vi dali opoziciji? Vi im dali člana REM-a, odakle ste ga izvadili, iz džepa? Tvrdili ste kako nemate nikakav uticaj na članove REM-a, tvrdili ste da su oni nestranački, pa dođe Tanja Fajon iz beloga sveta, malo ste se jogunili kad je dolazila, malo ste za domaću javnost davali neke oštre izjave kako na vas niko ne utiče, kako ste vi čvrsti i stameni i kako je ona poznata po svojim negativnim stavovima protiv Srbije, ali niste propustili da ispunite naloge EU koje vam je donela Tanja Fajon. Da se setimo, ima ovde dosta onih koji ne pamte dugo, da je svojevremeno predsednik Srbije Aleksandar Vučić, i to je bilo krajem 2018. godine rekao – pa, ne pada mi na pamet da ispunim ni jedan jedini uslov i pet miliona da ih se okupi. I danima smo mi gledali to po televiziji kako je on čvrst i kako on tim koje predvode zli Đilas, zli Jeremić, zli Bastać i drugi, kako nikada neće ispuniti ni jedan uslov. Međutim, brzo je to prošlo do njegove izjave kada je on rekao – vlast je opoziciji dala i više nego što je opozicija tražila. Kaže, to je zato što je on popustljiv čovek. Pre nekih četiri-pet meseci rekao je evo daćemo opoziciji da sami odrede izborne uslove. Međutim, on to naravno nije dao opoziciji, on je to dao svojim lažnim opozicionarima i svom Čedi i svom Čanku i svojoj Tatjani Macuri i svima koji će ga veoma dobro i poslušno slušati. Kažete – dali ste člana REM. Kome ste dali? Dali LDP. Vama Čeda pouzdaniji od Nebojše Stefanovića, da se ne lažemo. Zamislite, pa Čeda, on je svakom režimu toliko pouzdano služio, Vučić je to prepoznao i kako ga ne bi uzeo. Slična je stvar i sa Nenadom Čankom. On uvek sluša gazdu, malo će se buniti, malo će se joguniti, iznosiće uvek anti-srpske stavove, to je konstanta. To mora da bi dobio makar taj minimum glasova na izborima, ali kada dođe stani-pani, on će uvek biti zahvalan svom gazdi, to valjda nikada nije dolazilo upitanje. Mnogi nisu razumeli ni pre nekoliko dana kada smo razgovarali o ovom zakonu o otetim bebama, kada smo mi pitali kako ste vi baš odabrali gospođu Macuru, da baš ona bude pozvana u Vladu Republike Srbije, da baš sa njom i sa Natašom Kandić ponižavate Narodnu skupštinu Republike Srbije, tako što ovde govorite jedno, tvrdite da je zakon najbolji mogući. Znate, umesto da se odlučuje o Narodnoj skupštini, vi negde drugo pravite zakulisne dogovore, obaveštavate uveče javnost i sutradan ne menja se priča, ista je ploča. Vi i dalje pričate kako je to najbolje moguće rešenje, ali rešenje koje ste promenili preko noći. To pokazuje možda i na najbolji mogući način kako funkcioniše Srbija. U Srbiji je danas sve lažno, lažna opozicija, lažni nezavisni organi, lažne nezavisne institucije, sve je ovde lažno. Znate, vi tvrdite nemate uticaj na REM, pa preko noći onda članovi REM kad zatreba, koji su upravo izabrani, vi ste rekli protivno je zakonu da se menjaju članovi REM, to je nemoguće, iznosili divne argumente, ali preko noći ih pogazili kao što i sve ostale vaše stavove pregazite. Mi smo i pre nekoliko dana čuli od SPS da se oni zalažu da se nekako stane na kraj trgovini mandatima i to i jeste najveće zlo koje je zadesilo Srbiju od 2000. godine pa nadalje, kada je krenula kupoprodaja mandata, kada je krenula ta politička prostitucija i kada su pojedinci krenuli danas da zastupaju jedno, a sutra da vatreno zastupaju drugo. Na lokalu je još gora situacija i tu se trguje mandatima i tu se kupuje. Vi veoma dobro znate na koji način se obezbeđuje većina i vio umesto da tome stanete, da kažete hajde da vidimo zaista da naše društvo bude zdravije, da politička scena bude čistija, da konačno napravimo institucije, vi radite upravo suprotno. Formalno pričate jedno. Evo, Aleksandar Martinović nas je ovde 20 minuta davio kako su oni, Bože moj, željni dijaloga, kako oni žele da se to raspravlja o tim pitanjima političkim uz kaficu. Pa da li je nakon osam godina vašeg režima, da li je Srbija srećna zemlja u kojoj politički protivnici zaista uz kaficu raspravljaju o politici ili ste vi politiku pretvorili pa makar i na najnižem nivou, makar kada se radi o članovima, o izboru članova mesne zajednice najmanje i najdalje negde u Srbiji, vi ste to pretvorili u borbu na život i smrt. Pa dolaze džipovi, pa dolaze nekakvi snagatori, pa delite ulje, pa delite šećer, pa plaćate, pa vodate lekare, popravljate zube, delite besplatne naočare, nema šta ne radite, valjda zbog toga što dobro razumete demokratiju. Kažete onda - pa, ne pobeđujemo mi zato što držimo sve televizije, evo, možemo sad 15 dana pred izbore da damo da gostuje neko drugi, ali je pre toga mogla samo Macura, pa je mogla Čomićka, kad je vama odgovaralo, pa može Čanak, pa mogu oni za koje vi kažete da mogu da gostuju. To pokazuje kakva zaista jeste Srbija, kakvo jeste stanje medija i ne možete reći da vam to nije jedna ogromna, ogromna prednost. Još jednu zanimljivu ideju je rekao Aleksandar Martinović. On kaže – nema tog REM-a koji će sprečiti opoziciju da pobedi. Pre svega, pitanje je, pa, otkud on to zna? Je li on to bio u opoziciji pa pobedio? Pa, nije. Nije, upravo suprotno, on je bio u SRS, sve najgore govorio o predstavnicima SNS, izgradio političku karijeru kritikujući Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića, a onda 2012. godine, kada je ostao bez mandata, e, tada je rekao - bio sam magarac, probudio sam se jedno jutro, pogledao se u ogledalo, rekao bio sam magarac i prešao u SNS. Za vas je to bila najbolja moguća preporuka, da ga takvog, kako je sam sebe opisao, stavite da bude vaš predvodnik, da bude šef vaše poslaničke grupe i to je, između ostalog, nagrada za njega i pokazatelj kako vi sudite i o časti i o moralu i o dostojanstvu i o svemu drugom. Pa, vi pogledajte danas koliko je u sali poslanika SNS i vladajuće koalicije. Nema vas, ne možete kvorum da okupite, razbežali se ovi koji neće biti na listi od sutra i uostalom, pa, najbolju ocenu kakvi ste je dao vaš predsednik. Može li neko reći suprotno od onoga što je rekao Aleksandar Vučić, i ja ga podržavam, da će smeniti 70% narodnih poslanika iz svoje stranke? Niste zadovoljili, niste dobro radili, ne znate šta pričate, nemate kvalitetne argumente i to je činjenica. Rekao je da će zameniti ministre. Kaže, možda će ostati jedan, možda dva, najviše tri, pa to je 75% ministara iz SNS i to je pokazatelj koliko ste vi kvalitetno radili. (Predsedavajući: Privodite kraju kolega.) Završavam. Prema tome, u jednoj rečenici, samo da ne bude spora, tzv. Stranka moderne Srbije je državni projekat, projekat režima koja ima za cilj da izigrava opoziciju na izborima i to vi pokazujete iz dana u dan, ali budite pažljivi, jer se veoma često desi da se takvi projekti otrgnu.
Hvala. Malo više rečenica od jedne. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Nema ništa lepše nego kada oni koji Đilasu skute ljube i skute šetaju ustanu u Narodnoj skupštini, pa nama nešto pominju baš tog Dragana Đilasa. Inače, ne znam da li ste, gospodine Rističeviću, u pravu kada kažete da su stigli iz Vranja, ja koliko znam, tamo nisu živeli nikada, samo im je to služilo kao izgovor da se, koliko beše, 19.000 evra narodnih para stavi u džepić. Ti koji su umeli lepo da istrguju sa Đilasom svojevremeno u gradu Beogradu, pa dobijali masne upravne odbore, nadzorne odbore, umeju danas da rade to isto, znate, sa istim tim Đilasom, samo od sada na nivou Starog grada. Dakle, ako neko poznaje Dragana Đilasa i deli njegovu ljubav i strast prema tuđim parama, po pravilu narodnim, to su ovi koji ga pominju, samo mi nije jasno što ga pominju nama, njega i, kako beše, Radulovića. Znate šta je zanimljivo? Pa, sa tim Đilasom i njegovim Markom kesom Bastaćem, koji reketira tamo po Starom gradu, dele pare zajedno, ali i sa tim Radulovićem, pošto deo te koalicije, fantastične, vajne, pored Đilasove stranke, njihovih kesa Bastaća i ovih što ih pominju, pošto ih odlično poznaju i dele istu ljubav i strast prema tuđem novcu, tamo su još i LDP i Radulović, ovaj malopre pominjani veseli i mnogi ostali. Ti ljudi dele ne samo strast prema tuđim parama sa Đilasom i Radulovićem, nego i politički manir, a rekao bih i politički nivo, jer sve je to potpuno isto. Baš kao što Đilas stalno priča, kao što Radulović stalno priča, tako sad i ovo što slušamo, a slušamo ceo mandat. Sve je identično, kao da su jedni od drugih prepisivali Priče – sve je laž u Srbiji, priče, to smo malopre čuli, ništa ovde nije kako treba, svaki uspeh je ovde falsifikat, sve su to iste priče, kako Đilas, tako ponavlja Radulović, tako ponavljaju i ovi što dele sa njima i njihovim Bastaćima pare po Starom gradu, iste priče o džipovima koji nekoga negde opsedaju. Jedino ako ne misle na nove džipove od 140.000 evra, Rendž Rover autobiografi. U te se razumeju. Ali, one priče o nekim našim izmišljenim džipovima, pa sve je to od Đilasa i Radulovića potpuno prepisano. Priče o tome da nema demokratije u Srbiji i od Đilasa i od Radulovića, sve isto i sve potpuno prepisano, baš kao i recepti za uzimanje narodnih para. Ali, kad smo kod te demokratije, rečena je jedna važna stvar. Postavljeno je pitanje – šta može u našoj zemlji danas da se radi, kako je rečeno, uz kaficu? E, toliko je teška diktatura i toliko je velika represija da ovi, Bog ih video, ceo mandat provedoše uz kaficu, ceo mandat po kafićima oko Narodne skupštine, ovde dođu kada se brinu za mesta na listama, pošto je i to bilo tema, ali pošto je postavljeno pitanje kako ćemo mi i dokle ćemo mi dok je nama određene opozicije? Da vam kažem da čujete vi, a da čuje i narod koji prati ovaj prenos, dok je ovakve opozicije, da je samo ovakve opozicije, mi bismo lako i ništa mi ne bismo morali da se brinemo ni na ovim, ni na bilo kojim drugim izborima. Ono što je mnogo važnije za tu samoopoziciju, dok im je ovakvih koji su ceo mandat proveli u veselju, na kaficama po kafićima, ja se bojim ni ta naša dobra volja, ni to spuštanje cenzusa na 3% neće im se isplatiti na kraju, ali to je pitanje za njih, njihove liste i njihove Đilase i Bastaće kad uz kafu dele pare.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite kako istina boli i vidite kako bole argumenti. Ja potpuno razumem što se ovoliko uzbudio gospodin Orlić kada sam ja govorio o preletačima, jer je, između ostalog, i on jedan preletačević. Godine 2008. kada je SRS pobedila na izborima, dakle, ne pre izbora, nego kada smo pobedili na izborima, kada smo osvojili najveći broj glasova, kada smo potpisali koalicioni sporazum sa SPS o formiranju gradske vlasti i dogovarali formiranje republičke Vlade, u trenucima kada je to bilo izvesno, on se učlanio u SRS. Učlanio se jer je bio za naš program, jer je bio ogorčeni protivnik EU, jer je voleo veliku Srbiju, jer je podržavao sve što je do tada SRS za tih 18 godina postojanja na političkoj sceni uradila. Međutim, šta se desilo posle toga? Posle toga mi ne formirasmo gradsku vlast, mi ne uđosmo u republičku Vladu, nego nam ukradoše ovi naprednjaci mandate i žuti nastaviše da vladaju. Nakon toga, gospodin Orlić, kao jedan dosledan čovek, mislite li da je ostao u SRS? Posle 15 dana on je otišao u SNS. Verovatno se i on jedno jutro probudio, pa rekao – osećam se kao Martinović, pa idem ja na drugu stranu, sada ću biti žestoki zagovornik EU i danas ću biti protiv velike Srbije, govoriću sve ono suprotno od onoga što sam dotle govorio. Kada govorite o vlasti sa žutima, pa ko je više bio u vlasti sa žutima, vi ili ja? Rakovica, gde je prvo formirana vlast SNS i DS? Pa, upravo tamo. Pogledajte, on je svoje najbolje kadrove ostavio SNS. Pa čak vam je i Vesića, zamislite koliko je dragocen bio Vesić Đilasu, koliko je bio dragocen Đilasu kada mu je pisao politički program nakon 2000. godine, novi politički manifest DS. I kada je završio taj posao, onda je Đilas rekao – dobro je, hvala ti puno, evo sada možeš kod braće naprednjaka da ideš, bićeš tamo veoma uvažen, dosta ćeš im trebati, vodićeš grad Beograd, sarađivaćemo kao što smo to radili i danas. Prema tome, vrana vrani oči ne kopa. To je suštinska razlika između vas i nas. Vi danas govorite jedno, sutra govorite drugo. Danas se zalažete za jedno, sutra se zalažete za drugo. Što se tiče gospodina Bastaća, mi smo sa njim ušli u vlast kada nije bio ni član DS, ni član Đilasove stranke i nismo ušli zbog toga, nego smo pravili dogovor o interesu građana, pre svega, Starog grada. Vi pričate o kriminalu, a jedini tamo kriminalac za koga je sve dokazano je onaj čovek koga vi vodate kao mečku po televizijama, koji je priznao da je reketirao ljude na Starom gradu, da je uzimao pare za postavljanje bašti i za ne znam šta još i da ih nije dao Bastaću. Vi njega ne procesuirate. Ne procesuirate ni Bastaća, ne procesuirate ni Đilasa. Ja im advokat nisam. Uvek sam bio njihov politički protivnik, ali to govori isključivo o vašoj vlasti.
Zahvaljujem, kolega Šaroviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ka što nema ništa lepše nego kada ovi što Đilasu skute ljube i skute zanose počnu da pričaju o Đilasu, tako nema ništa lepše ni kada sami sebe demantuju. Dobro, hoćemo da pričamo o istoriji malo, nema nikakvih problema, samo u samom startu da se razumemo, između momenta kada nije uspela koalicija na nivou grada Beograda i momenta kada je formirana SNS, malo više od 15 dana je prošlo, malo više od 15 dana i to vam je pokazatelj koliko je ona priča od malopre potpuno bezveze. Nije nikakav problem, ja ću da pomognem da se utvrdi precizna hronologija, mada ne znam kome je to interesantno osim nama dvojici. Dakle, ovako, 2008. godine, ja se sećam jako dobro, godine 2008. ja se sećam jako dobro, zato što sam tada ja potpisao pristupnicu za SRS tokom protesta koji su organizovani svakodnevno, a nakon što je stradao Ranko Panić. Od momenta kada su propali dogovori za grad Beograd, pa do tog momenta već, prošlo je i haj haj, prošlo je jako puno i tada je već bilo potpuno jasno da je SRS u tom trenutku prevarena i na nivou Vlade Srbije i na nivou grada Beograda. Ja to znam. A, kao što ćete videti iz nastavka priče, pamtim i druge zanimljive detalje vezane za taj period. Učlanio sam se tačno tamo u periodu kada je bilo potpuno jasno da oni koji su pričali – mi se zalažemo, da ih podsetim sada, tada su pričali – mi se zalažemo za to da budemo ravnopravan partner u EU sa Kosovom i Metohijom u sastavu Srbije. Dakle, tada su bili veliki evropejci i zaklinjali se za članstvo u EU. Ja sam nekako zaključio da meni nije mesto sa tim ljudima, već sam rešio da pratim one zbog kojih sam i počeo da glasam za SRS, zbog kojih sam i poželeo da se u tu stranku učlanim. To su bili Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić i mnogi drugi ljudi koje sam tada cenio lično. Vratiću se na taj period na samom kraju ove priče, da vas podsetim na to koga nisam cenio lično. Kažu ti koje nisam cenio – mi smo prešli na drugu stranu time što smo nastavili onu politiku koja je te 2008. godine dobila najviše glasova u Srbiji, koja je imala najveće poverenje građana Srbije, a mi je nastavili. Dakle, nismo mi prevarili, pa otišli kod Đilasa da sa njim delimo upravne i nadzorne odbore, nego ovi koji ga dobro poznaju i ovi koji to i dan danas rade sa njim i njegovim Bastaćem na Starom gradu. Lažu da nisu bili sa Bastaćem kada je bio u DS. Bastać je, upravo zato što je sa njima napravio vlast, bio svojevremeno i izbačen iz te DS, ali samo privremeno i samo formalno, kao što ćete videti, jer i dan danas oni vladaju na Starom gradu i sa Bastaćem, a i sa sadašnjim predstavnicima DS, baš kao što je tu i LDP, baš kao što je tu i veseli Radulović i ostatak tog divnog društva. Kažu - na korist građana Starog grada. Kakva je korist građana Starog grada da se besomučno pljačka taj narod? Kakva je korist kada se silni milioni ukradu na projektima za gerontodomaćice? Kakva je korist kada se više od stotinu miliona ukrade samo kroz sportski centar? Koga ste time usrećili? Kažu - nije tu bilo nikakvih krivaca dokazanih, osim jednog čoveka koji svedoči. Evo, imate naslove u novinama – uhvaćena neka velika krupna zverka, pa između ostalog – pao moćni političar sa Starog grada, izvršio krivična dela zloupotrebe položaja i pranja novca, Marko Nakov, funkcioner koji je sa njima to radio, sa njima i njihovim Bastaćem radio sve vreme. Onda kažu da nije tu ništa bilo sporno, osim što su ljude malo davali kesama. To je potpuno u redu i to je lepo, pa kažu da nije tu bilo ništa sporno, osim što su malo palili knjige, a sami govorili da ko pali knjige, šta ste rekli? Da vas podsetim, rekli ste – fašisti pale knjige. Sada sa tim fašistima koji pale knjige vi ste rešili da bude zajedno, da budete jedno, da pokažete da delite iste vrednosti. Niko od nas to nije radio i nikada niko od nas nije prevario u tom smislu. To su sve vaša dela. Ako ćete da se ponosite nečim, pa time se ponosite. Kako ste to radili sa Đilasom onda kada smo se mi protiv Đilasa borili i mi Đilasa pobedili… (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Poslednja rečenica. Mi smo to prvo učinili 2009. godine u Zemunu i Voždovcu i tada pokazali Srbiji da je promena moguća, da je pobeda moguća. Vi ste za to vreme tog Đilasa štitili i branili. Na sreću po Beograd i Srbiju bili ste neuspešni i vi i Đilas. Poslednja stvar koju hoću da vam kažem. Te 2008. godine kada su ti protesti propali, da li znate šta su ljudi na protestima rekli zbog čega su protesti propali? Zato što je neki umišljeni veliki političar rešio sve da sabotira, jer nije mogao da podnese da su Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić, pre svega, od njega mnogo važniji, bitniji, nego je morao da šalje laži u Hag, da sabotira ljude sa kojima je trebao da sarađuje. Pesme su mu pevali, pevali su pesme Nemanji Šaroviću.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Zaista je prezabavno, gospodine Orliću, ne znam da li vi sve ovo što ste sada ispričali smišljate usput ili smišljate od kuće, pa onda lupate reckice šta ste rekli, šta niste. Dakle, hajde ovako, pevajte vi nekome drugom, zna se kome vi pevate i kako pevate, gospodine Orliću. Sigurno ste dobar pevač i zbog toga jeste tu. Vi pričate o tome kako ste vi pobedili nekoga 2009. godine na Voždovcu i u Zemunu. Vlast SRS u Zemunu je srušio Dragan Đilas zajedno sa Aleksandrom Antićem u Skupštini grada protivustavno i protivzakonito da bi moglo da dođe do tih izbora. Duže od mesec dana je trajala sednica, duže od mesec dana smo se mi borili da to sprečimo. To je prvi i jedini put da je u Skupštinu grada dovedena policija da sprečava odbornike opozicije da uđu u salu, i to je vaš Đilas uradio za vas. Znate, u to vreme je Đilas išao na lažne intervjue, na lažne duele sa Aleksandrom Vučićem. Ja ga pitam zašto to radi, zašto ne izađe sa nama na televizijski duel, a on kaže – neću, ja znam kakav će on biti, a znam kakvi bi vi bili. Prema tome, nije nama Đilas dao više od milion evra iz gradske kase za stranačko glasilo, za „Veliku Srbiju“ nikad nije ni jedan jedini dinar, nego je dao vama, a vi, gospodine Orliću, vi ste se učlanili u SRS, a nakon 15 dana od učlanjenja, kada su oni napustili i formirali stranku sa potpuno drugačijim programom, onda ste otišli sa njima, i to govori da ste vi principijelno uz vlast. Vi sada, pogledajte, gde su vam ovi vaši miljenici iz tzv. SMS? Gde vam je vaša draga Tatjana Macura koju zovete u Vladu, koju vodate po televizijama, kojoj dajete članove RIK, kojoj dajete sve moguće pogodnosti, pokušavajući da je predstavite kao nekakvu opoziciju? Pazite, ona koja je ispala ispod šinjela vašeg ministra, vašeg „Raduleta“, sada će ona biti opozicija. Nisu građani Srbije slepi i kad-tad vaš će režim pasti. Možete vi to produžavati jedno vreme tako što ćete kontrolisati REM, tako što ćete kontrolisati televizije, tako što ćete vršiti razne pritiske, ali svakom zlu dođe kraj pa će tako doći i ovome. Vi lično, znate, stalno se busate mi smo ovo, mi smo ono. Ne daj Bože da svi vi zajedno bez Aleksandra Vučića na jedne izbore treba da izađete. Gde bi vam bili ti rezultati? Kako bi ste vi bili tako moćni, kako bi ste vi dominirali? Uostalom, da ste tako pametni i mudri politički, zar bi menjao 70% vas i 80% ministara koji su bili u Vladi? Ne valjate, to vam je vaš predsednik rekao.
Još uvek vi izgleda žalite zato što je Aleksandar Vučić napustio SRS. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Eto, vidite kako je to samo smešno. Kažu – mi smo zapravo sve vreme bili za vlast. Mi koji smo izabrali borbu. Mi koji smo rešili da se politički obračunamo sa „žutim režimom“ Dragana Đilasa i njegovih tadašnjih satrapa, pa se protiv njih godinama borili, dok su oni tih godina sa njim pod ruku životarili, primali lepe apanaže iz upravnih odbora koje im je on poklonio, primali lepe apanaže iz nadzornih odbora koje im je on poklonio, a neki su poput Nemanje Šarovića i na ruke dobijali. Koliko beše? Četiri stotine pedeset hiljada, ali nije dinara, nego nečeg malo lepšeg, kod Šapera u firmi, da li je tako? To se lepo onda sabira, dodaje se čisto na ono što se zagrabi, ovako, kad se putuje u Vranje, a u stvari se sve vreme provodi po tim kafićima, na tim kafama, baš kao što se danas lepo provodi, al danas tih para od te vlasti nema. I to je, izgleda, najveća tragedija i najveći problem onih koji ne mogu sebi da oproste što nisu uspešni. Ne nama što smo uspešni, nego sebi što su takvi kakvi jesu. Dakle, mi nismo bili u pravu i mi smo zapravo prevarili što smo pobedili i u Zemunu i u Voždovcu, pobedili tog Đilasa i njegovo žuto preduzeće. A oni im tapacirali plakate svako veče i oni, za njihov račun, se obračunavali sa nama. Dok smo se mi borili, izborili i na kraju pobedili, oni samo trpali u džepove i sa nama gledali kako da ratuju. Oni su veliki junaci, samo ne znam čega! Ja ne znam da li im je ikada oprostio Dragan Đilas što ga nisu tada sa uspehom odbranili? Ili je možda došlo do nekog pomirenja, pošto sada na ovom Starom gradu sa fašistima koji knjige pale savršeno sarađuju i pokazuju koliko jesu isti, evo, koliko sami kažu i pokazuju da su isto. Da ne bude da ja tvrdim išta više od toga, ja mogu samo sa tim da se složim. Kad kažu - proći će vreme tokom kog smo mi na vlasti, pa hoće, naravno. Sve se u politici menja. I ovo će se promeniti. Mi to prvi kažemo. Naravno da hoće. Ali, znate kada? Kad se pojavi neko bolji. Oni kojima je obraz toliko tvrd da može da ga probuši papirna novčanica samo ako je pruži Đilasova ili Bastaćova ruka, ti ne mogu da nam budu konkurencija nikada. I to se do sada pokazalo, i te 2009, 2010, 2012, ako hoćete i 2014, 2016, 2017, 2018, birajte godinu koju hoćete. Takvi nama konkurencija ne mogu da budu ni u čemu. Prosto, to nije moguće i to nema nikakvog političkog opravdanja. Ali, kada kažete šta ko hoće da postigne i šta da poruči narodu, mi prosto, da nema nikakve razlike između vas kojima je novac na svetu najvažniji, kojima je sopstveni džep jedina svetinja i koji ste u stanju da pomešate i godine i mesece i datume i sve živo, ništa to nije važno. I šta ste juče pričali i s kim ste juče radili i koga ste slagali, ništa to nije važno. Dakle, nikada nećemo moći da budemo isti, mi koji se borimo za rezultate i vi koji ste pokazali da vam je to jedino što vas na svetu zanima. Na kraju, da ste i u tome što radite iole uspešni, pa ne bi očigledno bio najveći problem ovaj koji ja prepoznajem - da neko ne može sebi da oprosti što, ako bar u politici nije ništa, što očigledno ni u svojoj stranci više nije ništa, što je toliko bio vredan i zaslužan da dobije, zavredi jednu pesmicu od naroda koji je protestvovao te 2008. godine na Trgu republike, u kom ga čašćavaju onako domaćinski za šta je dosovsko, šta je danas? Evo, šta je tu najveći problem - što danas nije Boško Obradović. Jel to suština priče? Da on bude veliki i slavan time što će da kaže da treba izvršiti puč u Srbiji, da treba Vojska i policija da se pobune i da uhapse Aleksandra Vučića. Jel bi onda uspeo njegov politički život u njegovim sopstvenim očima? Ja vam kažem - nikakve razlike nema, bili vi danas na mestu Boška Obradovića ili ne. Kad takvo društvo jednom odaberete, vi ste pokazali da ste u svemu, baš bukvalno u svemu, pa i u ovim najneverovatnijim mogućim glupostima koje danas rade, potpuno jednaki. Ali, to su stvari koje ste sami birali. Mi vas na to nismo terali. Za vaše neuspehe mi nismo krivi. Što se tiče uspeha Srbije, koliko god mi bili zaslužni, nećemo da kažemo da je to zato što ste vi sa druge strane, vi lično, takvi kakvi jeste. Naš rad i naš trud nemaju nikakve veze sa nama, to je morao da zasluži i odradi taj Aleksandar Vučić koji vas i dalje opseda, a vi sami sebi ste meru najbolje pokazali onog momenta kada ste prihvatili da budete, pa eto, to što jeste.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Sa radom nastavljamo sutra u 10.30 časova.