Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege dame i gospodo narodni poslanici, prekosutra, u četvrtak, 22. jula, Međunarodni sud pravde donosi savetodavno mišljenje o jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova. Demokratska stranka Srbije je i ranije tražila sazivanje sednice parlamenta na kojoj bi, između ostalog, i Vlada Republike Srbije predstavila svoju strategiju, odnosno platformu po pitanju Kosova i Metohije. Ponovo tražimo zakazivanje sednice Narodne skupštine Republike Srbije na kojoj bi poslanici raspravljali o ovom veoma važnom pitanju. Svedoci smo da se odluke donose tajno, iza zatvorenih vrata, bez učešća parlamenta, što predstavlja jednu vrstu presedana parlamentarizma, rada parlamenata u celom svetu. Valja podsetiti da je Vlada Vojislava Koštunice sve odluke usaglašavala u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Govorim o pitanju Kosova i Metohije. Valja podsetiti da su sve runde pregovora o statusu KiM, pregovora koji su vođeni u Beču, takođe predstavljane u parlamentu. Šta se ovde događa? Ne znamo ni ko vodi politiku o KiM. Da li je to predsednik, Boris Tadić? Da li je to možda predsednik Vlade, Mirko Cvetković? Da li je to ministar inostranih poslova, Vuk Jeremić? Valja podsetiti na članove Ustava koji govore ko šta radi. Član 112. stav 1 – predsednik Republike predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu. Član 123. stav 1 – Vlada utvrđuje i vodi politiku. Mi nemamo nikakve informacije šta Vlada radi uoči odluke Međunarodnog suda pravde prekosutra, koja će mnogo značiti svima nama. Premijer Belgije, valja podsetiti, Ivle Term, na pitanje da li će mišljenje Međunarodnog suda pravde imati uticaja na davanje statusa kandidata za prijem u EU ili će Srbija i dalje biti kandidat za kandidata, odgovara da će se veoma pažljivo pratiti reagovanje srpskih vlasti na odluku Međunarodnog suda pravde. Šta to znači? Imamo li platformu? Imamo li odgovore na ono što će se prekosutra dogoditi? Da li je moguće da na putovanjima ministra inostranih poslova zvaničnici, recimo, Gane ili Jamajke znaju više o ovome, nego poslanici i javnost u Srbiji? Da li je to moguće? Šta je sa ruskom podrškom? Šta znače reči predsednika Vlade, Vladimira Putina, da ako Srbi ne mogu da se izbore i bore za Kosovo, kako očekuju da će to da uradi Rusija? Šta znače te reči? Gde je ministar inostranih poslova, Vuk Jeremić, da nam to kaže ili devojka za sve, predsednik Boris Tadić, da nam ovde dođe u parlament da nam kaže? Od Mirka Cvetkovića, predsednika Vlade, zaista više ne možemo to ni da očekujemo, mada ga na to obavezuje i Ustav. Što se tiče tajnih pregovora, beogradska čaršija bruji o tome da je Hašim Tači poslao dva čoveka u Predsedništvo Republike Srbije i da je pregovarao o podeli Kosova. Da li je to tačno? Da li je tačno da je tim sastancima u ime Ministarstva inostranih poslova razgovarao gospodin Damjan Krnjević iz MIP-a? Šta se ovo događa? Da li je moguće da zvaničnici svih maltene država u svetu više znaju? Da li je Hašim Tači danas u Vašingtonu? Da li već uveliko iščitava odluku Međunarodnog suda pravde, a da srpska javnost ništa o tome ne zna? Očekujemo predsednika Vlade, očekujemo predsednika države, očekujemo ministra inostranih poslova, da dođu u parlament i da polože račune, da kažu šta su do sada radili po pitanju Kosova i Metohije i posle odluke Međunarodnog suda pravde šta im dalje valja činiti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, a posle njega narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, tačno sam pre nedelju dana sa ovog mesta postavio pitanje ministru za lokalnu samoupravu, Milanu Markoviću, na koji je način i sa kakvim argumentima, pozivajući se na odluke Ustavnog i Upravnog suda, prekrojena praktično izborna volja građana Kraljeva i uvedena diktatura u ovaj grad? Reći ću ovde, a to sam i prošle nedelje rekao, da svako veče u Kraljevu, u 20.00 časova, ispred Milutina, poznatog čuvenog Milutina, gde su nekada i započete demokratske promene u ovoj zemlji, Kraljevo je bilo jedan od tih gradova gde su započete demokratske promene, okuplja se veliki broj nezadovoljnih građana i protestuje. Naravno, niko o tome ništa ne govori. Srbija se nalazi u medijskom mraku. Mnogo manje bitni događaji su važni, oni se prenose, ali se ne prenosi ono što se dešava u Kraljevu svako veče. Naravno, tamo su i protestne šetnje. Sada eksplicitno tražim od ministra Markovića i predsednika Vlade da se dostavi nama, narodnjačko-radikalskoj koaliciji, Pokretu za Kraljevo, koji su većina od 40 odbornika u tom gradu, zaključak Vlade kojim je odlučeno da se prekroji izborna volja građana Kraljeva i da ova koalicija koja ima 40 odbornika sa svim ovim spornim odlukama je došla na 25. To je nešto što je nezabeleženo u bilo kojoj demokratiji. To je nešto što je neodrživo. I sada, kao i prošli put kada sam govorio o ovome, gospođo predsedavajuća, neviđen je žagor u sali. Jednostavno predstavnici DS i drugi ne žele da čuju ovo što se priča. I prošli put sam se zaustavio zbog žagora i sada je veliki žagor, a vi ne upozoravate poslanike te koalicije. Tražimo da nam se dostavi zaključak Vlade, jer kao zainteresovana strana u ovom postupku imamo pravo, verovatno po tom zaključku, da podnesemo određeni pravni lek. Nigde taj zaključak Vlade, iako je bilo obavezno da se u roku od pet dana on objavi, nigde nije objavljen. Reći ću vam i to da smo za ovaj zaključak saznali samo praktično u MUP, kada smo pozvani da nam se kao na lep način kaže da napustimo zgradu opštine, u prisustvu načelnika okruga i okružnog javnog tužioca. Samo nam je rečeno da postoji zaključak Vlade i da će policija postupiti po naređenju, i predstavnike i odbornike iz SO Kraljevo na grub način isterati, ukoliko se sami ne povučemo. Dakle, mi tražimo to što je dostavljeno MUP da se dostavi nama. Ovo je neprimereno, ovoga svega treba da se stide oni koji to rade, a postavio bih pitanje okružnom tužiocu u Kraljevu - zašto on ne ispituje silne krivične prijave koje su podnete protiv ljudi koji su trgovali mandatima u tom gradu, jer samo u roku od četiri-pet dana, kada je formirana koalicija 23. marta, pet-šest ljudi je, na neviđen način, uz velike manipulacije prešlo na drugu stranu, odjedanput promenilo volju ili želju da budu u tim strankama. Šta je to? Postoje krivične prijave. Mi samo tražimo da MUP i Okružno tužilaštvo po tim prijavama postupaju i protiv tih lica i protiv onih lica koji su očigledno te ljude naveli na ovakve odluke koje su uradili. Na ovakav način, gospodo draga, Srbiji verovatno više nisu potrebni lokalni izbori, mi treba da imamo samo republičke izbore i ukoliko se desi da ko pobedi na republičkim izborima, on po jednoj jednostavno piramidi treba da postavlja lokalne samouprave. Podsetiću vas i to da su čak i u doba Slobodana Miloševića postojaligradovi koji su mogli nesmetano da vladaju i da vrše lokalnu samoupravu. Ovo je nešto neviđeno, ovo je totalna diktatura. Još jedanput vam sa ovog mesta kažem da ne radite to. Sigurno će jednog dana o ljudima koji su prekrojili, zbog verovatno velikih interesa, javnost naknadno biti obaveštena, jer rade ovo što rade, ponašaju se tako da u Srbiji praktično ne postoji ni vladavina prava, ni pravna država.
Reč ima poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, pitanje koje kao predstavnik LDP želim da postavim suštinski se odnosi na ministra za rad i socijalna pitanja, ali po svojoj težini usmereno je predsedniku Vlade i čitavoj Vladi. Napraviću digresiju. Skoro smo u negotinskom i u borskom kraju imali izbore. Za vreme tih izbora građanima je obećavano sve i svašta, a mnogi su pokušavali da kupuju ljudske duše merenjem pritiska, poklanjanjem staricama naočara i tome slično, poklanjanjem šporeta, farmerki i već ne znam čega. Kupci ljudskih duša izgleda da su se navikli na takav pristup politici, verovatno zbog toga sada prodaju svoju dušu i zbog toga rade u Briselu to što rade ovih dana. Elem, oni kojima je pred izbore obećavano sve i svašta, sada su prepušteni sami sebi. U Prahovu se štrajkuje, u Prahovu postoji ozbiljan problem o kome niko ne govori, o kome niko ne izveštava. Shodno tome je i pitanje – zbog čega Agencija za privatizaciju ili Vlada Republike Srbije toleriše grčku firmu "Neo himiki", koja je kupila Industriju hemijskih proizvoda u Prahovu, zbog kršenja ugovora o privatizaciji? Iako je Agencija produžila ovoj grčkoj firmi rok za investiranje u fabriku, kao i rok za isplatu zaostalih zarada, grčka firma do danas nije ispunila rokove koji su određeni ugovorom. Da li sadašnji i bivši radnici ove firme, kojima ova grčka firma duguje više od 20 zaostalih plata, treba da prime svoj zarađeni novac ili ti isti radnici, njih oko 1.900, treba da budu socijalni slučajevi opštine Negotin? Shodno tome i pitanje, da li ovi ljudi imaju pravo da započnu sopstveni biznis, školuju decu, kupe ogrev itd? Da pojasnim, radnici štrajkuju od 15. jula ove godine i blokirali su ulaz i izlaz iz fabrike, kao i samu Luku Prahovo. Na ovaj korak su se odlučili nakon mnogih bezuspešnih pregovora sa novim poslodavcem, o čemu su uredno obavestili i policiju u Negotinu dopisom od 7. jula. Neki su poveli i sudske postupke, ali nažalost sudovi sporo rade, to bismo možda mogli da nazovemo i drugačije. Radnicima se inače obratio komandir policijske stanice u Negotinu, gospodin Dženovljanović, i rekao da će ukoliko ne prekinu sa blokadom pozvati interventnu jedinicu iz Bora. Predsednik štrajkačkog odbora pozvan je i na informativni razgovor. Ko u ovoj državi ima veća prava, oni kojima se duguje ili oni koji duguju? Da li u jednoj maloj opštini, poput Negotina, treba da imamo nove socijalne slučajeve? Da li deca tih radnika imaju pravo na normalnu ishranu, život, školovanje? Na kraju, uz pitanje i zahtev, LDP traži da Agencija za privatizaciju odmah preispita ugovor sa ovom grčkom firmom, zato što su rokovi već istekli i da omogući radnicima da prime zaostale plate.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da ćete biti svedoci još jedne afere koja se otvara u našoj javnosti, ništa novo, ali trebalo bi ipak učiniti sve i ne bi trebalo da se prave greške, kao što su se pravile kada su u pitanju "Novosti" i Luka Beograd. Mislim da bi tu trebalo sada ozbiljnije ovome pristupiti, zato što je takođe pljačka velika. Ono što je posebno interesantno, i u pljački "Borbe", takoreći, učestvovala su ista lica koja ste imali prilike da upoznate u privatizaciji "Novosti" i Luke Beograd. Ono što, pretpostavljam da ni naša javnost, a verujem ni mnogi poslanici ne znaju, da je pljačka "Borbe" izvršena tako što su odvojeni delovi "Borbe", a da nikada nije izvršen deobni bilans. Evo, sada postavljam pitanje, da nam se dostavi odgovor – kada je izvršen deobni bilans Novinsko-izdavačkog preduzeća "Borba"? Da vas podsetim, Novinsko-izdavačko preduzeće "Borba" sastojalo se iz lista "Borba", "Večernjih novosti", "Sporta", "TV Novosti", "Štamparija borba", "Plasman borba", to je lanac kioska, i "Transport borba". To preduzeće koje je bilo 100% vlasnik, jer je vlasništvo steklo tako što je otkupljivalo iz svoje zarade od bivše SFRJ, bilo je 100% u vlasništvu svega onoga što je posedovalo. Ono što je takođe interesantno, 2003. godine, da bi pokušali da izvrše privatizaciju "Borbe", krenuli su utabanim stazama, tzv. dokapitalizacijom. U tu dokapitalizaciju hteli su da uđu Bodo Hombah, firma "Emi", registrovana u Danskoj, iza koje je stajao Stanko Subotić Cane. To tada nisu uspeli, ali ono što je vrlo interesantno, u kompletnoj pljački "Borbe" učestvovao je ceo tadašnji savezni vrh države, na čelu sa bivšim predsednikom Svetozarom Marovićem. Ono što je takođe interesantno, mnogi pojedinci u tom krugu su, da bi se namirili, dobili stanove ili dobili pare, pa pokupovali stanove. Postoji i neki stan u Parizu koji je neko dobio. Pretpostavljam da će Republičko javno tužilaštvo, pošto će imati nesporno sve činjenice, imaće i imena i prezimena, pokrenuti proces i da ćemo napokon dobiti informacije, da ćemo napokon jedanput u ovoj državi imati proces da oni koji su odgovorni za pljačku imovine građana Srbije morati da odgovaraju. Postavlja se još jedno interesantno pitanje. U proteklih nekoliko meseci imali smo prilike da vidimo da se braći Šarić oduzima imovina zato što na osnovu Zakona koji im to omogućava, pretpostavlja se da su tu imovinu stekli iz kriminalnih aktivnosti. Postavljam pitanje - zašto se to ne radi sa Stankom Subotićem Canetom, protiv koga je takođe pokrenut krivični postupak i koji je u sve ove radnje upleten, kada je u pitanju "Borba", "Novosti", Luka "Beograd" itd? Ne samo što on to ne krije, nego on to i javno čovek iznosi, daje dokaze da je on u tome učestvovao. Ne razumem kako je moguće da se jednom kriminalcu oduzima imovina, a da se drugom kriminalcu ta imovina ne oduzima. Postavio bih još jedno pitanje - kako je bilo moguće da se deo "Borbe", "Borba plasman", to su kiosci, da se na osnovu duga daju Canetu? Kako je to moguće? Kako deo državnog kapitala da se da nekome, a da to ne predstavlja celinu, nije bilo zasebno preduzeće i da je suštinski, na osnovu uzimanja tog dela "Borbe", kasnije krenulo da se pljačka "Borba"? Još jedno pitanje - kada je iz državnog kapitala izdvojen list "Borba" i ko je kupio list "Borba"? To su vrlo jednostavna pitanja na koja bi trebalo da se dobiju odgovori. Zamolio bih vas, gospođo Kolundžija, pošto ste se i vi aktivno uključili u ovu borbu protiv kriminala i korupcije, da podržite ovo i da vi postavite pitanje, jer vama odgovori stižu brže nego meni i da probamo da razrešimo ove probleme s kojima se suočavaju građani Srbije u proteklih deset godina. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja da iskoristi svoje pravo iz člana 235? Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Aleksandar Pejčić i Elvira Kovač. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 12. i 13. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU FUNKCIJE GUVERNERA I PREDLOG ZA IZBOR GUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstven pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 12. i 13, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Vlajko Senić poslaničku grupu G 17 plus i narodni poslanik Zoran Krasić poslaničku grupu SRS. Molim druge poslaničke grupe, ukoliko imaju obaveštenje o ovlašćenim predstavnicima, da dostave, radi obaveštavanja Narodne skupštine. Saglasno članu 163. stav 2, shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije guvernera NBS i Predlogu za izbor guvernera NBS. Pre nego što krenemo tok sednice po Poslovniku, na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova, i to ukoliko se zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije guvernera NBS i Predlogu za izbor guvernera NBS završi pre 18.00 časova, a onda do okončanja rada i rasprave o jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke za izbor člana Visokog saveta sudstva, što je 14. tačka dnevnog reda. Da li predstavnica predlagača narodna poslanica Branka Ljiljak, zamenika predsednika Odbora za finansije, želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Branka Ljiljak.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je predlog za izbor guvernera NBS. Tridesetog juna 2010. godine usvojene su izmene i dopune Zakona o NBS, u kome je, između ostalog, jedna od novina i izbor guvernera, odnosno procedura za izbor guvernera. Novina u ovom usvojenom Zakonu o NBS je to da Narodna skupština bira guvernera, ali predlog za njegovu kandidaturu daje predsednik Republike Srbije. Zašto predsednik Republike Srbije? Ako znamo da predsednika Republike Srbije na neposrednim izborima biraju građani i poveravaju mu mandat, onda je razumljivo što je ovim izmenama zakona dobio pravo i mogućnost da predlaže kandidata za ovako značajnu funkciju, kao što je guverner NBS. Pri tom, ustavna nadležnost predsednika jeste da predlaže, kako članove Vlade, tako i funkcionere koji su na visokim i značajnim funkcijama, tako da se ova novina u Zakonu smatra normalnom, mislim da je dobra, jer ako se pri izboru od strane građana podrazumeva da dobijate mandat, a pri tom dobijate mogućnost da donosite odluke, onda je velika stvar da i predsednik Republike donosi ovako značajnu odluku i da daje svoje sugestije. Ovo inače smatram dobrim rešenjem. O kandidatu koga predlaže predsednik Republike, mislim da je velika čast da njegov rad znači da je cenjen i izuzetno značajan, što mislim da kandidatu daje veliki kredibilitet u svom dosadašnjem, profesionalnom i ličnom angažmanu. Na mesto guvernera NBS predložen je dr Dejan Šoškić. Iz biografije koju smo dobiju o Dejanu Šoškiću izdvojila bih samo toliko, radi javnosti, da građani imaju neke osnovne informacije, a to je da je rođen u Beogradu 1967. godine, da je završio Ekonomski fakultet u Beogradu, pri tom je magistrirao i doktorirao na ovom fakultetu, da kandidat ima bogato iskustvo iz oblasti ekonomije, finansija i bankarstva i zato može da odgovori na sve izazove koje iziskuje mesto guvernera. Radeći kao vanredni profesor Ekonomskog fakulteta u Beogradu on prenosi akademska znanja studentima, a pri tom je i usavršavao svoja znanja na nekoliko svetski priznatih univerziteta. Bio je savetnik u mnogim finansijskim institucijama, pa tako i u Narodnoj banci, bio je i predsednik Saveta guvernera, na to mesto je do pre neki dan bio izabran od strane Narodne skupštine, no na poslednjoj sednici Odbora za finansije podneo je ostavku na to mesto i Odbor za finansije je konstatovao tu njegovu odluku, tako da sad može da konkuriše na mesto guvernera. Autor je knjige "Hartije od vrednosti - upravljanje portfoliom i investicioni fondovi'', objavio više članaka i referata iz oblasti finansija, tržišta i tranzicije. Mislim da su se posle tri meseca od ostavke prethodnog guvernera gospodina Jelašića stekli uslovi da izaberemo novog guvernera. Pri tom mislim da na mesto guvernera dolazi dobar čovek, dobar stručnjak. Mislim da će nastaviti da radi u najboljem svetlu za Narodnu banku, a pri tom i da unapredi finansijsko i monetarno poslovanje. Mislim da bi Narodna skupština trebalo većinom glasova svih narodnih poslanika, tu ne mislim samo na poziciju, da usvoji predlog za guvernera, jer je ovo od vitalne važnosti za ekonomski napredak naše zemlje. U danu za glasanje poslanička grupa ZES glasaće za ovog kandidata, za gospodina Dejana Šoškića.
Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničke grupe? Narodni poslanik Zoran Krasić je prijavljen. Izvolite.
Gospođo Čomić, pošto je Skupština odlučila da se spoje ove dve tačke, prvih deset minuta ću posvetiti, nadam se deset minuta, gospodinu Jelašiću, a onaj drugi deo u nastavku ću posvetiti drugoj tački dnevnog reda – izboru novog guvernera. Formalno-pravno gospodin Jelašić je izabran po starom zakonu, a prestaće mu funkcija po novom zakonu. Niko ne spori činjenicu da guverner, kao visoki državni funkcioner, ima pravo da podnese ostavku u nekom trenutku kada proceni da postoje neki lični razlozi zbog kojih on ne bi više mogao da obavlja tu vrlo važnu funkciju. Međutim, uvek kada se podnosi ostavka ne ulazi se u te detalje na koju nogu je ustao tog jutra kada je rešio da kaže – potpisaću ostavku, prevršilo je sve moguće mere, napunila se čaša itd. Važno je da se napravi neka retrospektiva, da se napravi neki bilans, da se podvuče, da se vidi šta je taj čovek, taj funkcioner tolike godine radio. Ne sporim da su formalno-pravno ispunjeni uslovi, postoji papir gde je čovek rekao to je ostavka, ne sporim činjenicu da je i Savet to razmatrao, Odbor za finansije takođe je ustanovio da navodno nije pod pritiskom nego dobrovoljno. Međutim, moramo malo da se osvrnemo šta se to desilo u toj monetarnoj sferi za šta je najviše odgovoran guverner NBS, šta se to dešavalo sa našim bankama, šta se uopšte dešavalo sa finansijskim tržištem, šta se dešavalo sa osiguravajućim društvima, sa dobrovoljnim penzionim fondovima, sa investicionim fondovima, sa berzama, šta se sve to dešavalo dok je taj čovek bio guverner NBS i to čovek sa strašno velikim ovlašćenjima? Odmah na početku moram da kažem da njegova radna biografija, profesionalna i stručna karijera gotovo da se u nekim sitnim detaljima razlikuje od profesionalne i stručne karijere ovog kandidata koga je predsednik Republike po novom zakonu predložio za guvernera. Ekonomista, dobar student, Jelašić u međuvremenu dobio naše državljanstvo, što je bio uslov, još u novembru 2000. godine da bi bio viceguverner po starom, starom Zakonu NBJ. Takođe su i ovaj i ovaj bili strani stipendisti, usavršavali se, doduše ovaj malo više prema Nemcima, ovaj novi malo više prema Amerikancima. Sećam se, kako beše ono tamo 90. i neke godine kao u Crnoj Gori, kaže – lep, lep, lep, lep svaka mu čast, mlad, pa lep, verovatno i uspešan. Ne sporim da je ovaj kandidat što ga je predložio predsednik, očigledno po njegovim kriterijumima, lep kandidat. Međutim, NBS nije modna pista, u NBS ne treba da dolaze do izražaja emocije, NBS po svoj prilici mora da bude jedan surovi organ koji treba da omogući da ne samo da budu cene stabilne, nego da da neki doprinos da se što bolje živi u Srbiji. Vidite, ne sporim da je Jelašić kao guverner lepo živeo na toj funkciji, uživao prosto. Mada, i dalje će ostati gospođo Čomić sporno oko one vile i 300 i nešto hiljada navodno, pa kada mu je neko ponudio milion i nešto on nije hteo da proda, a zli jezici kažu da mu je to kupio neki Duško Kovačević, Atlas banka, danas Pireus banka. Ne znam da li je to tačno, nadam se da će to neko da proveri. Možda će neko to da proveri ako dođe vreme za proveru. Moram da vas podsetim da od kada je Jelašić guverner, a to je u stvari kontinuitet jedne politike, politike MMF, to je započelo sa Mlađanom Dinkićem kao prvim guvernerom NBJ, kasnije je Mlađan Dinkić bio u velikoj svađi sa Zoranom Đinđićem kada je formirao ekspertsku grupu i stranku. Sećate se da kada je došlo do stvaranja državne zajednice i prenošenja poslova NBJ na NBS da je onda Kori Udovički bila prva ta koja je izabrana, pa posle Kori Udovički i promene vlasti došao je Radovan Jelašić. Banke iz inostranstva su strašno ojačale, naše gotovo da su simbolično prisutne, dva puta je veće opterećenje po osnovu kamata na kredite koje građani uzimaju od banaka nego privreda. Sada kada bi čitao te statističke podatke, videlo bi se da jednostavno nije bilo mesta i prostora u politici NBS za vreme Jelašićeve vladavine da se nešto bolje uradi kada je u pitanju životni standard građana. Ne računajući da je on direktno zadužen da štiti životni standard, ali jednostavno kurs se štiti samo deviznim rezervama, naši robni bilansi su u stalnom deficitu, smanjuje se naša proizvodnja, ne stimuliše se rast proizvodnje, ne otvaraju se radna mesta. Pre nekoliko godina kada smo rekli da je najveći problem otvoriti nova radna mesta, tada su se ovi koji su na vlasti smeškali, rekli su – najvažnije je obezbediti stabilnost finansijskog tržišta, očuvati kurs dinara, postići stabilnost. Sećate se da se to vezivalo za evro, svim sredstvima treba da se štiti evro, tako da je značajna količina deviznih rezervi jednostavno prošla kroz NBS, otišla stranim bankama i ko zna gde je to završilo. Ono što će ostati verovatno kao opasna mrlja, ne samo za gospodina Jelašića, nego za celokupni taj koncept finansijskog tržišta u Republici Srbiji, jeste nešto što je država rekla. Država je pre nekoliko meseci rekla da je neki Darko Šarić, ako on uopšte postoji, kroz finansijsko tržište Republike Srbije, na različite načine, kako ste vi to rekli, oprao milijardu i 350 miliona evra. Prosto je neverovatno da su tolike institucije, koje ste napravili za proteklih 10 godina sa ciljem da se imitira nešto slično što postoji u nekoj od država EU, ovde podbacile. Znači, posebna organizaciona jedinica koja se bavi sprečavanjem pranja novca verovatno je zakazala. Na početku je bio onaj Bogavac, sećate ga se iz Državne bezbednosti, što je po Kipru jurio gde su Miloševićeve pare i pare "Beogradske banke", Cobu, kako beše. Samo su pokrali one kontejnere sa dokumentacijom i doneli u NBS. Šta se dalje uradilo? Ne zna se šta se uradilo, samo se zna da su neki u međuvremenu naprasno, ni krivi ni dužni, postali veliki tajkuni, imaju lance trgovačkih preduzeća. U međuvremenu su kupili velike lokacije, zidaju za tržište stanove itd. Ako je stvarno ta narko-grupa mogla da opere milijardu i 350 miliona evra i da to prođe kroz platni sistem Republike Srbije, da sa tim sredstvima ta organizovana grupa učestvuje u privatizaciji, da to ulaže u nekretnine, u izgradnju itd. i da niko nije stradao u ovoj zemlji, u smislu pozvan na odgovornost, izvinite, molim vas, šta mi onda radimo? Verovatno je i to jedan od razloga zašto je Jelašić podneo ostavku, te mu prestaje funkcija a nije razrešen. Ne znam da li će posle prestanka funkcije guvernera NBS biti predmet istrage Tužilaštva za organizovani kriminal, Republičkog javnog tužilaštva, policije i nekih drugih međunarodnih organizacija. Vaš je podatak, vaš kad kažem mislim na vlast Republike Srbije, da je milijardu i 350 miliona oprano mafijaških para u Republici Srbiji. Moram da vas podsetim da je vrlo čudan tok novca. Toliko su strane banke zaštićene u Republici Srbiji da svakog januara već nekoliko godina u Beču se sastanu najviši državni funkcioneri i verovatno vlasnici kapitala tih stranih banaka gde se jednostavno dogovori šta će biti, kako će biti u toku poslovne godine, koliki se profit, dobit garantuje stranim bankama po osnovu naših uloženih para u njihove banke. Verovatno je i gospodin Jelašić kriv, ako bih to malo slikovito zbog onih ljudi koji baš i ne moraju da se razumeju u ovu oblast, da objasnim kako to deluje. Znate, postoji bojler koji ima sigurnosni ventil. Sigurnosni ventil onemogućava da se vrati topla voda kroz ladnu cev. On omogućava kada se uključi bojler da uvek bude tople vode, pa kada pustite na slavinu, možete mlaku vodu kako god hoćete da namestite. To bi trebalo da bude kada su u pitanju novci Narodna banka Srbije. Naša Narodna banka Srbije je protočni bojler, onaj bez ventila, kolko uđe, tolko i izađe. Kolko je ušlo u Srbiju, tolko je izašlo prema ovima iz inostranstva. Gde su građani? Gde je figurativno ta mogućnost da se bira mlaka voda ako je potrebna? Nema je. Našu Narodnu banku ne vodi niko odavde, vodi je neko iz inostranstva. Gospodin koga ste predložili za novog guvernera, on je pre vremena u sukobu. On je u sukobu sa svim i svačim. Ne sporim profesionalnu karijeru kao profesora itd. Ne očekujte to i nema potrebe to da se radi. Nema potrebe da se ova tačka dnevnog reda svodi samo na to da li neko ispunjava ili ne ispunjava formalne uslove. Nesporno je da i on ispunjava te formalne uslove, mada je pitanje oko tog radnog staža u struci, na profesuri da, ali u ovim stvarima finansijskog tržišta, to je skromno neko iskustvo, ali da ne ulazim u to. Ako je mogao da bude savetnik za ekonomska pitanja predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića, i da istovremeno bude predsednik Saveta NBS, izvinite, molim vas, nemoralno je takvog čoveka predlagati za guvernera NBS. Te dve funkcije koje je obavljao u međuvremenu su međusobno nespojive. Apsolutno su nespojive. Shvatam i predlagača kada je predložio ovog kandidata, jer teško ćemo mi imati uticaja na tog kandidata, ali sada da kažemo nešto o nekome ko je počeo da komentariše šta se dešava sa NBS. Verovatno će uskoro i ta tačka biti na dnevnom redu neke sednice Narodne skupštine, a to je izbor predsednika Saveta guvernera NBS. Koliko sam čuo, kandidat je prof. Boško Živković. Evo šta on kaže povodom ove naše situacije i nekih dodirnih tačaka sa NBS i uopšte taj odnos NBS – Vlada Republike Srbije. Kaže – pre više od godinu dana banke su imale prinose i u dinarima, jer su zarađivale na kamatama od državnih zapisa. Ovo kaže gospodin Živković, a to vam je pričao Krasić dve i po godine, a vi ste se smeškali. Teram dalje – i u evrima, jer su taj dobitak pretvarali u devize, kaže vaš kandidat za predsednika Saveta guvernera NBS. Doduše, sa zakašnjenjem. Verovatno nije mogao više ni on da krije. U poslednjih devet meseci, međutim, opada ulaganje banaka i u državne zapise, rekao sam da će i to da se desi, i u repo operacije NBS. Smatram da je na to najviše uticalo naglo smanjenje referentne stope NBS, ističe Živković i dodaje da država sada nema mogućnosti za dobar potez. To je ono što vam dve i po godine pričam. Nemate više ni manevarskog prostora. Kada kažem vi, ne mislim na poslanike, ne mislim na ovoga ko je predložio kandidata za guvernera, nego govorim generalno o toj politici koja je pogrešna. Vi ste praktično uništili unutrašnje resurse koji ne mogu da se oporave i država, koja je u međuvremenu postala jedini nazovinormalni kreditor i investitor, iscrpla se. Ako sada čitate ove mogućnosti koje postoje, u junu niste čak mogli da obezbedite ni preko zapisa neka normalna sredstva da pokrijete tekući deficit budžeta. Ne smete da pustite u tečaj strana sredstva plaćanja i strane kredite koje ste dobili. Muku mučite kako da naštampate te dinare, iako vam je novčana masa četiri puta veća itd, da ne ulazim u te detalje. Bojler vam se pokvario. Izgubio je sigurnosni ventil i postao protočan – šta uđe, to i izađe. Uđe kroz Srbiju i izađe iz Srbije, a ko će da vraća, ko će da plaća? Kada će to da stigne? Čija deca? Šta će deca da vas pitaju kada budete već dede – gde si bio, šta si radio, zašto si pojeo meni nešto što ja tek treba da zaradim? O tome ne razmišljate nego – mlad, mlad, mlad, lep, lep, lep, sve ispunjava, dobar čovek, što reče malo pre predstavnik. Kaže - zamisli, rodio se u Beogradu. I, gde mu je manevarski prostor? Šta će da uradi? Jelašić nas plaši time, kaže – mnogo su velika očekivanja od novog guvernera. Pa, novi guverner vam je bio i u Vladi, i u NBS, a ovamo se kunete, pa ste naručili čak i studiju o nezavisnosti NBS. Da vam samo skrenem pažnju, onaj ko vam je pisao studiju, pogrešno je preveo reč. Ta reč ne znači nezavisnost, ali nema veze. Manite se tih medijskih špekulacija i manipulacija, NBS nije nastala onog trenutka kada ste vi došli na vlast. Iluzorno je sada čitati ove podatke o zaduženosti građana, kako se to povećava, iluzorno je čitati o tome da vam je propao koncept dobrovoljnog penzijskog osiguranja, da je propao koncept investicionih fondova, da berza skromno trguje, ali ono što se uporno radi i dobro radi, devizne rezerve iz Republike Srbije menjaju svog vlasnika tobož da bi se sačuvao kurs i sve lepo odlaze u inostranstvo. Pre dve godine sam rekao, u Americi je važila izreka: Kada se čovek rodi sasvim je izvesno da će da umre i da plati porez. Vi ste uspeli za ovih deset godina da dogradite tu izreku, pored toga što je izvesno da čovek mora da umre i da plati porez, mora da plati i bankarsku proviziju. Jednostavno celokupna vaša ekonomska politika, ako uopšte može da se govori o ekonomskoj politici NBS, u širem smislu sigurno može da se govori, upravo je takva: finansijsko tržište da ga smirimo, da ga stabilizujemo, da organizujemo neku stabilnost. Sada ste u obavezi da čuvate kurs. Zašto ste u obavezi da čuvate kurs i da ga branite svim sredstvima? Zato što su građani prezaduženi. Plašite se da taj balon jednostavno ne pukne. To je naš problem. Naše tržište ste otvorili za stranu robu, iz inostranstva dobićete kredit i za put, i za aerodrom, i za avion i za sve, ali nećete dobiti kredit za otvaranje novog radnog mesta. Ako Narodna banaka treba da podrži ovaj koncept, da određeno mesto zavisi samo od budžeta Republike Srbije, poput "Zastave", "Rudarsko-topioničarskog basena Bor", teško da oni zarade i za vodu i za struju, ali iz budžeta im se obezbeđuju plate itd. Ako vam je to ekonomska politika, onda poštovani građani, bez obzira u kom sektoru radite, javnom, državnom, društvenom, privatizovanom, dajte da dođemo svi ispred Vlade da tražimo platu od Vlade. Je l' to vaša ekonomska politika? Je l' to slobodno tržište ili oslobođeno tržište? U međuvremenu, veliki tajkuni, pošto je očigledno operacija propala, bara se smanjila, krokodili se ujedaju, čujete i sami, sad će međusobno da se, ne daj bože, šta da im se desi. Samo vas molim, Vojislav Šešelj sa tim neće imati nikakve veze. On je u Hagu. Pustite te tajkune da rade što god hoće međusobno, ali nemojte Vojislava Šešelja da optužujete da je on naručio nešto.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Koleginice i kolege, guverner Jelašić je otišao. Radio je svoj posao uglavnom dobro, mada smo imali zamerke. U principu, uspevao je da očuva nešto što je krucijalno kada je u pitanju centralna banka svake države, a to je nezavisnost od političara. Na kraju nije uspeo da odoli političkim pritiscima i otišao je. To je ono gde se danas nalazimo. Kad pogledamo uporednu analizu dužine trajanja mandata guvernera centralnih banaka u regionu, videćemo da se ovde u Srbiji najčešće menjao. Šta ta činjenica znači? Ta činjenica znači da je u Srbiji to mesto guvernera centralne banke ili Narodne banke najviše bilo podložno uticajima politike. U Makedoniji je Petar Gošev, guverner Narodne banke još od 2002. godine. Ističe mu ove godine mandat od sedam godina i dobiće ga ponovo, i biće guverner još sedam godina. Kada je uveden evro, u Makedoniji je vredeo 60 denara makedonskih, kao što je kod nas tog 1. januara 2002. evro bio 60 dinara. Danas, evro u Makedoniji, osam godina kasnije, vredi 61 denar, a u Srbiji 105. Ako me neko ubedi da je makedonska privreda i industrija toliko razvijenija od Srbije, ja ću mu dati Nobelovu nagradu, ali to nije tako. Činjenica je samo da je guverner Narodne banke Makedonije nezavisan, iako su se promenile i leve i desne vlade, on radi svoj posao. Šta mi imamo ovde? Imamo ovde predlog da izaberemo gospodina Šoškića za guvernera. Da li se guverner bira na osnovu biografskih podataka? Ne. Mnogi ljudi ispunjavaju uslove da budu guverneri Narodne banke. Što se tiče LDP, mi smatramo da je trebalo da dobijemo priliku da razgovaramo sa gospodinom Šoškićem i na osnovu onoga što bi iz razgovora sa njim čuli, na osnovu toga bi se opredelili da li podržavamo to što on namerava da radi ili ne podržavamo, da li je to u skladu sa ekonomskom politikom LDP ili nije. Znamo li mi, gospodo, kakva će biti politika gospodina Šoškića? Znamo li mi kakav će biti režim kursa? Ne znamo. Možemo samo da pretpostavimo, pošto je Vlada prošla dva mandata, da je rešila da stavi pod kontrolu Narodnu banku. Šta to znači? To znači da ako u državi para nema, opšta nelikvidnost vlada u privredi, to znači da će Vlada, mi sumnjamo ili pretpostavimo, ali nismo dobili priliku da to proverimo u jednom razgovoru, pa makar u Odboru za finansije, sa gospodinom Šoškićem, da će Vlada pokušati u narednom periodu devizne rezerve zemlje da iskoristi u predizbornu svrhu. To mi osnovano sumnjamo jer se to, na kraju krajeva, dešavalo u prošlosti. Da li je Jelašić bio brana za to? Izgleda da jeste jer je stalno ponavljao da ne može monetarna politika da zameni lošu fiskalnu politiku Vlade. Govorio je slično što govori i LDP od svog osnivanja, a to je da se u ovoj zemlji mora smanjiti javna potrošnja, da moramo trošiti ono što zarađujemo, da zaduživanje mora da bude pod kontrolom jer zaista se zadužuju buduće generacije. Moj uvaženi kolega Krasić izgovori sledeću rečenicu – niko u zemlji ne upravlja Narodnom bankom i guvernerom, nego neko iz inostranstva. Mogu samo da vam kažem – daj bože da je to tako, no tako nije, zato što u zemlji vlada neodgovornafiskalna politika, rasipnička politika koja se vidi na mnogo primera. Na kraju krajeva, od broja ministarstava Vlade koje ste formirali, do raznih drugih stvari, jeste dokaz da neko iz zemlje, a to je izvršna vlast, tj. Vlada, pokušava da upravlja i monetarnom politikom. Nažalost, to je apsolutno suprotno onome što od početka predlaže LDP i prosto mi u ovom trenutku, zbog činjenice da nismo dobili priliku da razgovaramo i da čujemo plan gospodina Šoškića, ne možemo da podržimo gospodina Šoškića. Nemamo ništa protiv gospodina Šoškića, nebitno je gde je rođen, da li je rođen u Beogradu ili u Podgorici, bitno je da ne znamo kakav je njegov plan, a vidimo da unazad dva-tri meseca od odlaska guvernera Jelašića postoji na neki način kampanja po medijima da se kurs fiksira. Indikativan je bio naslov u "Politici" od pre mesec dana – fiksni, ali da pliva. Ali, suština je u tome da bude fiksni. Nažalost, gospodo, znam da se približavamo izborima, biće ili krajem sledeće godine ili možda, kako vi kažete, do kraja mandata, ali monetarna politika i kurs dinara je odraz snage jedne ekonomije. Dogod vodite politiku koja je faktički u korist uvoznika, a na štetu izvoznika, deficit će rasti i kurs naprosto tu ne može da bude fiksni ili ne može da bude fiksni koliko bi želeli, osim po cenu da potrošite sve devizne rezerve. Na tu temu i o tim stručnim stvarima smo želeli da razgovaramo sa guvernerom. Mi zaista insistiramo i insistiraćemo i dalje, ne samo na merama koje smo vam predlagali unazad dve godine, a koje ste parcijalno i selektivno u suštini prihvatali, ali uvek sa jedno godinu dana zakašnjenja, kada su efekti manji nego da ste nas poslušali odmah, ali ćemo insistirati da se promeni rad ovog najvišeg doma Srbije, da kada imenujemo ljude na određene funkcije dođemo u priliku da razgovaramo sa tim ljudima, bar u odborima, ako ne u plenumu, da popričamo, jer od stavova tih ljudi, od vrednosnih sudova, bez obzira da li se radi o povereniku za informacije, sudiji Ustavnog suda ili guverneru zavisi i naš stav. Tako bi trebalo da bude i tako je u svim normalnim zemljama. Setite se, pre nedelju-dve kako ste izabrali sudije Ustavnog suda, sa četiri rečenice biografije, gde nismo dobili priliku da razgovaramo o tome šta ti ljudi misle o ljudskim pravima, gej pravima, o drugim stvarima o kojima će odlučivati. Zato mi ne možemo da podržimo predlog predsednika DS da gospodin Šoškić bude guverner, jer ne znamo kakvu će politiku i kakav režim kursa voditi. Izmene Zakona o Narodnoj banci koje definitivno daju veća ovlašćenja Vladi na politiku režima kursa, jer ste usvojili izmene zakona po kojima se, na predlog izvršnog odbora i Vlade, određuje režim kursa, pale nam crvenu lampicu da ide vreme kada će se devizne rezerve i Narodna banka staviti u funkciju izvršne vlasti, a to ne želimo i to ne želi ni MMF, to niko ne želi i to će biti loše. Prosto, ne može se zarad, ajde da kažem, izbora ili populizma raditi to sa Narodnom bankom. Jednostavno morate promeniti ekonomsku politiku Vlade, morate biti racionalniji, morate shvatiti da je budućnost ove zemlje u reindustrijalizaciji. To je ono što vam govorimo, da moramo da počnemo da izvozimo. Kako bi se izvozilo, mora manje da se troši u zemlji, a to znači smanjenje javne potrošnje, jer ako se troši zemlja onda ima manje za izvoz. Na stranu što je struktura naše privrede takva da malo šta i možemo da izvozimo, ali se ništa na tome ne radi. Čini mi se da ste krenuli linijom manjeg otpora. Niste prvi koji je to uradio, jer kad pogledamo zaista se u Srbiji menjao guverner. Bojimo se da slede teški dani za guvernera, odnosno za Narodnu banku. Ono što je najgore, plašimo se da će posledice toga plaćati sledeće vlade koje dođu posle vas. Zato, još jednom, žao nam je što je do ovoga došlo, što je Jelašić otišao. Mi smo od 2007. godine, još kod one Koštunicine vlade, kada je gospodin Dinkić odbijao da sklopi sporazum sa MMF-om, sećate se da ste tada rekli – ne, nama ne treba MMF, išli su izbori, išao je onaj ustavni referendum, trošilo se, arčilo se i onda je došlo na naplatu. Jelašić je bio očigledno brana da se stavi pod kontrolu monetarna politika i da bude u funkciji fiskalne loše poreske politike. Sada je otišao, dovodite čoveka koji će, sva je prilika, jer su ovo argumenti koji vode ka tome, učiniti ono što Jelašić nije hteo. Bojim se da će cena toga zaista biti velika. Mi još jednom apelujemo da u budućem radu otklonimo ovu praksu da, kada imenujemo važne ljude, sednemo i da razgovaramo i da, na osnovu onoga što je njihov program i plan, donesemo odluku. Pošto je to ovog puta izostalo, mi svakako ne možemo podržati, u suštini, reći ću partijsku odluku, ponoviću – guvernera Šoškića predložio je predsednik Demokratske stranke. On jeste ujedno i predsednik države i jeste da je to ustavno ovlašćenje, ali na način na koji je predložio, netransparentno, bez nekih konsultacija sa stručnom javnošću, ovo je samo još jedan dokaz da partijska država ovim imenovanjem, koje će uslediti verovatno sledeće godine, ne da je slabija nego jača. Zato LDP ne može da stane iza guvernera Šoškića.
Dvanaest minuta i 10 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Vlajko Senić.
Najmanje što sam očekivala danas to je da se pred nama nađu i jedan i drugi kandidat, i onaj koji odlazi i onaj koji dolazi, i da imamo makar nešto što bi se moglo nazvati primopredajom dužnosti, koja bi trebalo da se obavi ne samo u Narodnoj banci i posle glasanja, već i kao podnet račun o monetarnoj politici, tvrdim neuspešnoj, a neki tvrde uspešnoj. Građani neka procene po svom standardu, svom novčaniku, po svom strahu i svojim očekivanjima koliko je Radovan Jelašić uspešno radio svoj posao i šta su naše nade i očekivanja od gospodina Šoškića. Očekivali smo da i neka pitanja, koja treba postaviti guverneru Jelašiću, dobiju svoj odgovor. Priča o Zakonu o Narodnoj banci nije bila priča samo o uspešnosti guvernera, koji je po drugom i drugačijem zakonu radio, tako da danas ako treba generalno da dam ocenu njegovog rada, ona jeste negativna. Nadam se da nikad više nećemo imati navodno uspešnog guvernera i navodno uspešnu monetarnu politiku, a da u stvari greške te "uspešne politike" pokrivamo svi mi građani puneći budžet Republike Srbije, iz kojeg su se evidentno pokrivali gubici koji nisu bili knjigovodstvena, već realna kategorija, i to sa značajnim ciframa od 2006. godine, kada je gubitak NBS iznosio 376 miliona evra. Po završnom računu dostavljenom ovde ovom domu, ne novinski izveštaj, ne bilo čiji insajderski podatak. Radovan Jelašić predstavlja kontinuitet dosovske politike, jer je od 2001. godine, kao prvi saradnik tadašnjeg guvernera Mlađana Dinkića, s jednom kratkom pauzom provedenom van banke, u stvari bio čovek koji je u značajnoj meri uticao na ekonomsku, fiskalnu i monetarnu politiku ove zemlje, uticao onoliko koliko je hteo, a ne onoliko koliko je mogao ili bio ovlašćen. To odgovorno tvrdim. Glavni problem i ovog guvernera odlazećeg i onog koji je dolazi je naopak i neprihvatljiv stav da kontrolu nad novcem treba prepustiti ne znam kome, nekom zakonu, pojedincu, savetu ili grupi ljudi, i da kontrola NBS i njen rad ne može da bude predmet skupštinskog nadzora, odnosno nadzora svih građana i da NBS praktično ne treba da radi u interesu onih koji je plaćaju i onih koji je biraju. Nemati kontrolu nad NBS i nemati kontrolu nad novcem, to znači da je novac van društven kontrole. To znači da kad ovaj dom ovde, najviši zakonodavni, nema tu kontrolu, neko drugi je neovlašćeno i, ono što je najstrašnije, u sopstvenom interesu sigurno ima. Koje tu kontrolu imao pokazuju dobaci onih koji su na račun tog i takvog rada u stvari iskazivali pozitivne finansijske efekte zakonite, a o nezakonitima neću govoriti u ovom trenutku. Posledica delovanja uspešnog guvernera i uspešne monetarne politike je sledeća: u ovoj državi ne može da se živi bez kredita, u ovoj državi se ne prima plata s kojom može da se sastavi kraj sa krajem i u ovoj državi su retki oni koji mogu na osnovu sopstvenog kapitala i sopstvenog novca da razvijaju biznis, posao i da gledaju u budućnost. To je činjenica, to nije demagogija. Postali smo moderni tako što smo dužničko finansiranje pretvorili u jedini i isključivi način života. Izuzeci potvrđuju ovo pravilo, izuzeci skromnih i izuzeci retkih koji žive bez kredita, privatno i u poslu. Zašto je to tako? Zato što gospodin Jelašić nije postavio nikad neka pitanja, a morao je, a to su učinci ekonomske politike njegovih partijskih kolega, njegovih saradnika u poslu, bez obzira da li su se oni međusobno dobro slagali ili ne. Ovakvo ponašanje je rezultat nekih saglasnosti koje je on davao da neke banke posluju, rade i da ih vode neki ljudi, da neke banke zatvara, a drugima daje licence, a da za to nisu postojali objektivni kriterijumi i da je o tome isključivo odlučivalo njegovo diskreciono pravo. Navešću i primere. Stanje u kojem se nalazimo je i posledica odgovora koji su izostali, zašto je vođena ovakva monetarna politika i da li guverner misli da o različitosti pristupa monetarnoj politici nisu ostali dokazi, ne samo u bilansima Narodne banke, ne samo u godišnjim izveštajima, završnim računima, već i u onom što je on izjavljivao, vrlo često pojavljujući se kao interesantna figura novinarima u svim medijima štampanim i elektronskim. Na primer, guverner Jelašić je dao saglasnost da direktor jedne banke bude čovek koji je kažnjen zato što je vršio zloupotrebu, koja se kažnjava pred Komisijom za hartije od vrednosti, u jednom vrlo značajnom državnom poslu. Gospodin Slavko Carić kao direktor "Sinerdži kapitala" u prodaji "Nacionalne štedionice", jedne od najvećih prevara za koju Mlađan Dinkić još uvek veruje da je savršena, a ja ga uveravam da nije, a u kojoj su učestvovali i smislili je gospodin Dinkić i ekipa oko njega iz Narodne banke, predvodio je Nikola Živanović, gospodin Carić zajedno sa svima njima nikada nisu bili kažnjeni za dokazanu softversku prevaru, kada su metodom zaustavljanja vremena onemogućili drugim kupcima da se pojave kao kupci akcija tog dana, te 2005. godine, kada je obavljena prodaja grčkoj banci i "EFG" akcija, po značajnoj ceni od 670.000 za jednu akciju. Da podsetim, ta banka se lažno predstavljala državnom zovući se "Nacionalna štedionica", nastala na kapitalu ugašene Službe društvenog knjigovodstva, na kojoj je nekoliko pojedinaca zaradilo ogroman novac. Kažnjena za tu dokazanu prevaru dokazanu broker Ana Lukić, ali ne i Slavko Carić, koji je priznao da je, izgleda, karticom Ane Lukić upravo on uradio tu prevaru zaustavljanja vremena. Država u kojoj guverner Narodne banke, koji je ovlašćen da da saglasnost da jednu novu banku vodi čovek koji je, izađite na sajt "Belegs ju", sada rs, na datumu 16. avgust ćete pronaći odluku o kojoj govorim i videti da je čovek koji je optužen, za koga je dokazano da je vršio prevaru, dobio da vodi jednu veliku i značajnu poslovnu banku. Zato je svojevremeno najavljeni direktor "HVB" banke, onda kao guverner Narodne banke, gospodin Jelašić, odbio da da saglasnost "Konvers grupi" iz Rusije da uđe na finansijsko tržište ove države. To je samo jedan ilustrativni primer koliko se gospodin Jelašić držao pravila struke, zakona i dobronamernosti dobrih poslovnih običaja kada je odlučivao o davanju saglasnosti za imenovanje ljudi. Kako se tek ponašao kad su upitanju državne rezerve, kamate po kojima su one okamaćivane, gde se nalaze, možda ćemo saznati jednoga dana, a nadam se da će taj dan doći brzo. Kako je gospodin guverner Jelašić obrazlagao 2006. godine svoju politiku referentne kamatne stope, gde su i onda, kao i danas, isključivo zarađivale komercijalne i poslovne banke trgujući sa njim kao Narodnom bankom, jer Narodna banka to je on. Govorio je - Monetarni odbor nije zabavište, nemam šta ja koga da konsultujem, a to mu je novim zakonom, njemu i nekom budućem guverneru, sada dato kroz zakonito pravo, da može sam da odlučuje, eventualno telefonom pita, a ako ih ne nađe na telefonskoj vezi može i sam da odluči o svemu bitnom za sve nas građane Srbije. Godine 2006. govorio je da nema nikakve dileme kakvu politiku treba da vodi. Kada su rekli da je on krivac što dinar jača, a evro slabi, rekao je sledeće: ''Hajte, kaže, da za trenutak izađemo iz dnevno-političke i ekonomske sfere. Šta bi značilo da kurs evra vredi sto dinara? Šta bi to značilo za Narodnu banku Srbije? Da po svaku cenu, kaže, kupuje devize da bi održala tu cenu, povećali bismo svakodnevno devizne rezerve, ali bi upumpavali ogromne sume dinara. Šta s njima? Dopustiti inflaciji da ih obezvredi ili sterilisati ih. Čime? Visokim kamatama i obaveznom rezervom. Sadašnja kamatna stopa na repo operacije, kaže, otišla bi sa 18% na 22% ili 25%, a s njom i kamate. Kogod se zalaže za viši kurs evra, hoće skup novac, visoke devizne rezerve i sve moguće restriktivne mere novčane i kreditne politike. Da li nam to treba? Naravno ne, ali kod nas u Srbiji svi sve znaju, od fudbala, politike, preko poljoprivrede do bankarstva, a o kursu da se i ne govori.'' Taj isti guverner Jelašić te 2006. godine govorio je protiv onoga što je stvarnost 2008. godine, s jednom velikom razlikom, da se mi danas nalazimo u uslovima ogromne ekonomske krize i nedostatka priliva stranih direktnih investicija, u mnogo oskudnijim uslovima, kada je guverner prestao da omogućuje onima kojima je sve vreme lepo prelivao iz džepa Narodne banke, tj. iz budžeta Srbije u njihove džepove ogromne zarade. Zar nije licemerje danas reći da je bio uspešan guverner i da se branio od uticaja? Od čijih se uticaja branio i ko je to danas spreman da ceni guvernera Jelašića po tome kolike je gubitke napravio svima nama, a kome dobitke i da ga na osnovu toga čini ovde žrtvom, uspešnim ili neuspešnim, neka građani Srbije procene. Šta je rezultat reforme koju je gospodin Jelašić vodio u monetarnoj politici? Ogroman priliv špekulativnog kapitala. Svojom kamatnom politikom, koja nije neshvatljiva bilo kom građaninu koji je danas primoran da vodi računa o svom kućnom budžetu, on je omogućio da Narodna banka štampa repo hartije i da dinarskim blagajničkim zapisima Narodne banke Srbije ubira fantastičnu kamatu po efektivnim stopama od 19,35% godišnje. Nominalno to je bilo 17,75%. Kako to nije bilo dovoljno, zato što su oni bili naviknuti na stope u 2006. godini do 24%, a ciljana inflacija je bila 12%, pogledajte tu besmislicu, kažete da ćete braniti inflaciju od 12%, a dajete kamatu od 24% na najsigurnije hartije države, špekulativni kapital je tada počeo da beži iz dinarskih blagajničkih zapisa u evro. To imamo i danas. Špekulativni kapital radije kupuje evro nego zapise i taj pritisak je onaj koji mi svi osećamo na devizno tržište, ali ga, draga moja gospodo i poštovani građani, osećamo drugačije. Nekome su se smanjile zarade, pa je od enormnih i sigurnih zarada, govorim o tom sektoru i tim pojedincima, svima nama postala veća rata za kredit, veća rata za lizing. Pogledajte prepune placeve vraćenih kola, pa pogledajte kako se realizuju hipoteke za stan u gubitku radnih mesta koji su opet posledica ovakve loše vođene monetarne politike. Zapitajte se da li oreol anđela pripada guverneru koji odlazi i koji je otišao sa osmehom na licu, prvenstveno zbog toga što mu je zakon, voljom vas od 126 poslanika, omogućio da nikada i posle odlaska sa mesta guvernera on i njegovi saradnici ne odgovaraju za štetu koja je načinjena ni Narodnoj banci, ni nekom osiguravajućem društvu, ni komercijalnim bankama, ni budžetu Republike, ni svima nama. Šta je greh novodolazećeg guvernera, a na temi štete za budžet i na temi evidentne neuspešnosti gospodina Jelašića? U izveštaju DRI na strani 22. tog izveštaja, koji imate svi, koji je proizveo buru u javnosti, imamo podatak da je prema odredbama Zakona o NBS sva imovina koju koristi Narodna banka, svi depoziti, devizni, dinarski, kratkoročni i ostali, kao vlasništvo Republike Srbije i kojoj pripada, i da je na tu imovinu Republika Srbija, preko svog budžeta trebalo da prihoduje neku korist za 2008. godinu. Govorim o onome za šta imamo izveštaj Revizorske institucija, ali za šta imamo i izveštaj Narodne banke. Narodna banka Srbije propisani deo viška prihoda nad rashodima, koji po zakonu čini prihod budžeta Republike Srbije po članu 73. i 77, nije ostvarila niti platila u korist budžeta Republike Srbije ni jedan jedini dinar. Čak je, a bila je dužna da 2,5% kamatne stope na godišnjem nivou, na ono što se zove račun Trezora, gde se vodi sav novac Republike Srbije, obračunava mesečno po toj godišnjoj stopi i da je plaća, molim vas za pažnju, do 20. u mesecu za prethodni mesec. Ugovor o tim odnosima zaključen je retroaktivno 31.12.2008, znači zadnjeg dana decembra, kojim je samo izvršena konvalidacija neregularnog stanja, znači, ugovor nije ni postojao, a dinar ili evro nije prenet u budžet Republike Srbije. Devizne kamate su pripisane toj uspešnoj banci, koja nije imala odakle da ih prebaci budžetu, koji se u to vreme, pa i juče, zadužuje novim kreditima, kod komercijalnih banaka, pod skupim uslovima, kod MMF za pokriće deviznih rezervi od ovakve politike, kod prijateljske Rusije, to pisaše juče u preambuli kredita sa Rusijom, gde će ako se kasni da se plaća dvostruka kamata, a u izveštaju Saveta Narodne banke, čiji je član i predsednik bio novopredloženi kandidat za guvernera, dobijamo izveštaj da u stvari NBS, ta tako uspešna, sa profitnim centrom koji se zove Zavod za izradu novca, koji radi sve, od recepata do saobraćajnih registarskih tablica, nema u stvari likvidna sredstva koja će da prebaci budžetu i svi se oni zajedno trude kako da uvere budžet Republike Srbije, javnost i nas da ti dobici u stvari nisu likvidni i da oni jesu realizovali prihod, a nekako ne umeju da ga predstave prihodom i da ga prenesu u budžet Republike Srbije. Budžet u dugovima, visoke naknade članova Saveta guvernera, njihovo jedinstvo fantastično, samo mi građani nekako ne umemo nerealizovanu platu da iskoristimo, pa da njome platimo struju, da njome platimo porez i izmirimo obaveze koje imamo. Što nas gospodin Jelašić nije naučio, zajedno sa Šoškićem, toj virtuelnoj, nekoj neobičnoj veštini da živimo i kad nemamo, jer su ono što smo imali upropastili do krajnjih granica?
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, mislim da današnji kvalitet rasprave sve nas mora da natera na razmišljanje o tome kako da ovako ozbiljnu raspravu ipak unapredimo. Slažem se sa nekim svojim prethodnicima i tokom ovog samog zasedanja razgovarao sam i sa sekretarom Skupštine, moramo da nađemo način da ljude koje biramo na ovako ozbiljne funkcije, odgovorne, sa rokom od šest godina, moramo da nađemo poslovničke mogućnosti da im pružimo priliku da se i oni obrate nama, da se mi obratimo njima, da imamo kvalitetnu raspravu. Na taj način ovaj izbor guvernera NBS, pored toga što smo ga unapredili činjenicom da ga više formalno ne predlažemo mi kao članovi Odbora za finansije, već predsednik države, što je mislim i logično i dobro rešenje, da tu raspravu podignemo za još jedan nivo, ne samo kada govorimo o guverneru, već o svim drugim značajnim funkcijama koje bira Narodna skupština, a nalazimo se u situaciji da praktično s ljudima koje treba da izaberemo u plenumu ne možemo da vodimo raspravu. Uveren sam da će nakon izbora novog guvernera, a to je i prilika da kažem da će gospodin Šoškić imati svu podršku naše poslaničke grupe za izbor, verovatno imati priliku da u Skupštini razgovara sa poslanicima, da obrazloži svoj program, da nas upozna sa svojim idejama i na taj način da opravda podršku koju smo mu kao vladajuća koalicija dali. Izvesno je da će imati dovoljnu podršku da bude izabran za novog guvernera NBS. Mislim da bi bolji kvalitet rasprave doprineo i većem poverenju javnosti i u instituciju Narodne banke i u novog guvernera NBS. Što se tiče odlazećeg guvernera Narodne banke, rekao bih da se u Srbiji uvek dešavaju stvari koje su normalne, a to je da ljudi dobijaju pohvale za svoj rad tek kada napuste funkciju na kojoj se nalaze. Tokom svih godina dok vode neku funkciju, a govorim npr. o guverneru Jelašiću, najčešće se nalaze pod snažnim pritiskom, udarom javnosti i onih koji imaju šta da kažu o njihovom poslu, ali najčešće i nekompetentnih i polupismenih, koji o tome nemaju apsolutno nikakva saznanja. Neću ovde ni idolopoklonički hvaliti odlazećeg guvernera Jelašića. Samo ću reći da je činjenica da je posao za koji je on bio izabran radio veoma dobro i veoma korektno, da je po zakonu njegova osnovna dužnost bila da čuva monetarnu stabilnost, da obezbedi funkcionisanje finansijskog sektora i da je Srbija u protekle dve godine, kao zemlja koja nije mogla da izbegne efekte svetske ekonomske krize, imala i realne i virtuelne stres testove kroz koje su prošle sve naše banke, gde se videlo da je bankarski sistem u Srbiji jedan od retkih sektora koji je u potpunosti reformisan na način koji nam omogućava da dostignemo standarde EU. On u nekom smislu treba da bude model kako u nekim drugim sektorima privrede, ekonomije, a rekao bih i društva, moramo da uspostavimo potpuno jasne standarde koji će omogućiti da se kvalitet života u Srbiji postepeno približava kvalitetu života u boljim zemljama EU, ka čemu, verujem, svi zajedno težimo, bez obzira da li smo poslanici vladajućih ili opozicionih stranaka. To je i tema današnjeg života u Srbiji. Neki prethodnici su govorili o tome da se u Srbiji danas teško živi. Treba reći da građani nisu zadovoljni ekonomskom situacijom, da verovatno većina građana danas kaže da je nezadovoljna, više nego što je zadovoljna ekonomskom situacijom, da i očekivanja građana po pitanju nekih ekonomskih performansi i njihovih ličnih i nacionalnih nisu tako optimistička i da je to, rekao bih, nešto što kao narodni poslanici ne smemo da ignorišemo. Mi smo na izborima izabrani da predstavljamo građane, Vlada je izabrana da radi u interesu građana i tokom svog mandata i mi kao narodni poslanici i Vlada koju smo mi kao narodni poslanici izabrali mora da osluškuje, rekao bih, raspoloženje odnosno neraspoloženje građana i da radi mnogo bolje i kvalitetnije da bismo rešavali sve probleme sa kojima se naša država suočava. U tom smislu je dodatno kvalitet rada guvernera NBS i kvalitet bankarskog sektora u Srbiji dokaz da stvari u Srbiji ipak mogu da budu na evropskom nivou, bez obzira na to što se država formalno ne nalazi u EU. Treba podsetiti da je i pre Jelašića bilo guvernera, da je bankarski sistem u Srbiji nicao praktično iz pepela, da je pored toga što je bilo neophodno stvoriti jedan potpuno novi bankarski sistem, država imala obavezu i da vrati dugove prethodnog bankarskog sistema, koji nije bio bankarski sistem i gde nije postojala NBS, ona je predstavljala, rekao bih, produženu ruku politike Vlade Republike Srbije i nije imala apsolutno nikakvu nezavisnost. Kada danas govorimo o tome da ne postoji apsolutna nezavisnost NBS, treba reći da možda situacija nije idealna, ali sve to treba posmatrati kao jedan proces i videti odakle smo mi krenuli pre 10 godina, gde se nalazimo danas, a gde bi se nalazili da se takve stvari ipak nisu pokrenule sa mrtve tačke. To je treći deo mog izlaganja, odnosi se na one sumnje koje su mnogi poslanici izneli na Predlog zakona o NBS, o tome da li će ipak neko smanjenje ovlašćenja guvernera NBS doprineti da se izgubi nezavisnost institucije NBS. Rekao bih da i čovek koga predlažemo i činjenica da smo na Odboru za finansije razmatrali predlog za predsednika Saveta NBS, da će se predlog u Skupštini pojaviti. Mi ćemo sigurno morati i pre glasanja za guvernera NBS da izaberemo predsednika Saveta NBS, zato što predsednik Saveta NBS ostaje na tom čelu dok se ne izabere njegov naslednik, da bismo predupredili situaciju da Dejan Šoškić bude i guverner i predsednik Saveta. Očekujem da ćemo pre izbora guvernera izabrati predsednika Saveta. Dakle, prosleđena kandidatura i predlog da se na čelu Saveta NBS nalazi Boško Živković je po meni garant koji eliminiše sumnje koje smo imali eventualno tokom rasprave o tome na koji način će npr. Savet NBS na predlog izvršnog odbora i Vlade NBS utvrđivati režim kursa. Mislim da svi zajedno ne treba da imamo bilo kakve dileme da Srbija sigurno neće biti zemlja koja će imati fiksni devizni kurs, bez obzira da li je to nečiji politički ili ekonomski interes, da Srbija sigurno neće biti zemlja gde će devizne rezerve koristiti za političke interese i za predizbornu kampanju. Uostalom, mi smo jedna od prvih država koja je potpisala i pre početka krize sporazum sa MMF i imamo tu, rekao bih, međunarodnu superviziju naše monetarne politike. I ako postoje nekada opravdane sumnje kako će se neki naši funkcioneri i političari ponašati, da li bi podlegli iskušenju da koriste devizne rezerve za političke svrhe ili za političku kampanju, rad NBS kao institucije u protekli deset godina, sporazum sa MMF i jedna odgovornost svih nas kao ljudi koji podržavamo Vladu i ljudi koji su danas članovi Vlade tera nas na zaključak da, naravno, nikom ne pada na pamet da se igra sa nekim dostignutim standardima i nivoima i da je povratak u to neko vreme apsolutno nemoguć. Uostalom, tu je javnost, tu je stručna javnost, tu je i Narodna skupština, koja u svakom trenutku može da vrši kontrolu i da postavlja pitanja iz te oblasti. Ono što nije u potpunosti postignuto, a što je odlazeći guverner Jelašić rekao tokom svojih intervjua u poslednjih nekoliko nedelja, mislim da svi zajedno nismo uspeli da građanima na pravi način predstavimo šta je to institucija NBS, koji su njeni zadaci, koja je njena uloga i drago mi je što novi zakon o NBS precizno definiše da je osnovni zadatak NBS targetiranje inflacije i, nakon toga, ostali zadaci, pre svega stabilnost finansijskog sistema. Zadaci Vlade su drugačiji, Vlada mora da rešava ogroman problem nezaposlenosti, Vlada mora da rešava problem spoljnotrgovinskog deficita, Vlada i rešava i, biće još bolje u narednom periodu, pitanje povećanog izvoza. U tom smislu je važno da građani Srbije i od novog guvernera ne očekuju da će on imati bilo kakav čarobni štapić putem koga će moći da se igra sa režimom kursa i da ga menja na način koji je suprotan osnovnoj ekonomskoj logici, a to je logika ponude i tražnje. Nadam se da će i novi guverner biti oslobođen tog personalnog pritiska, kome je jako bio izložen Radovan Jelašić, o tome da je on odgovoran za kurs i da on mora da reši taj problem. Što se tiče dolazećeg guvernera NBS, naravno, puna naša podrška i u danu za glasanje. Poruka gospodinu Šoškiću je da je dan za glasanje možda poslednji dan kada on zavisi od političara, od nas u Skupštini, da ga nakon toga biramo za jedan period od šest godina i da treba da koristi prethodna iskustva i da potpuno samostalno, u saradnji sa svojim partnerima, vodi NBS. Ukoliko bude tako, imaće apsolutnu i punu podršku G17 plus i za svoj izbor i za svoj rad.
Iskorišćeno je 10 minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović, a posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo izuzetno važnu tačku dnevnog reda. Treba da raspravljamo o predlogu kandidata za guvernera, jedne od najvažnijih institucija koju ima svaka država. Sve one institucije koje odgovaraju Narodnoj skupštini, od svih tih institucija, Vlada i Narodna banka su sigurno najvažnije i od njih zavisi stabilnost finansijskog sistema, a time i čitave države. Posebno je važno da današnja rasprava bude na visokom nivou zato što je naš zadatak, zadatak Narodne skupštine je da omogući da se uz sve ono što radi NBS stvori poverenje u tu instituciju. Zakon može da bude dobar ili loš, ali najbolji zakon nikada nije brana i nije garancija da će se stvoriti to poverenje. Od ove rasprave i od samog načina na koji će se birati guverner zavisi kako će krenuti i kako će nastaviti da radi ta institucija. Dobili smo, izmenama Zakona o NBS, obavezu da predsednik Republike predloži kandidata za guvernera. Predsednik Republike nam je prosledio biografiju kandidata za guvernera. Prvo i osnovno pitanje, da bismo imali poverenje u tu instituciju, da li je guverner NBS personalno ili je to programsko pitanje? Da li mi treba da damo bezgranično poverenje nekome na bazi njegove biografije ili bismo za najvažniju instituciju u zemlji ipak trebalo da čujemo i neke programske stvari? Mi ovde imamo predloženu biografiju koja je za čoveka koji ima četrdesetak godina, mogu reći jako kvalitetna i jako dobra. Završio je najviše škole, predavao je na prestižnim univerzitetima, napisao je veliki broj knjiga, ali u ovoj biografiji nema ni jedne jedine reči o bilo čemu što se tiče njegovog posla na funkciji guvernera NBS. Onda se postavlja pitanje kako treba da izgleda ova rasprava, da li treba da raspravljamo o biografiji ili treba da raspravljamo o ne znam čemu drugom? Ako pogledate Poslovnik Narodne skupštine, nama je zabranjeno da govorimo stvari koje se tiču privatnog života. Prosto nije umesno da govorimo o stvarima koje se tiču bilo čijeg privatnog života. Mi bismo trebalo da raspravljamo o biografiji, a mi, osim novinskih izjava, ne znamo kakav je stav kandidata za guvernera ni po jednom od pitanja koja se tiču njegovog posla na funkciji guvernera. Nikada nisam govorio o ličnim karakteristikama bilo koga, to neću raditi ni danas. Zašto bi govorio o stvarima koje su nesporne? Pročitao sam neke od knjiga, znam gospodina Šoškića jako dugo i nemam nijednu primedbu na njegov profesionalni rad na fakultetu, ali ono što mene zanima to je kakvi su njegovi stavovi po svim onim ključnim pitanjima i problemima koje Srbija ima i koje će on morati da rešava već od trenutka kada bude izabran. Druga stvar koja je sporna, to je ključno pitanje, mi bi možda na bazi njegovog programa glasali za Predlog kandidata za guvernera. Hoćemo da NBS bude samostalna i nezavisna. Način glasanja i te kako utiče na mešanje politike u čitavu stvar. Zašto nama nije data šansa da glasamo za kandidata za guvernera? Da smo čuli program, da smo čuli za šta će se on zalagati, apsolutno je postojala velika verovatnoća da ćemo mi možda i glasati za tog kandidata.` Sad ovako treba da glasamo na bazi biografije. To ni u jednom ozbiljnom demokratskom sistemu nije realno moguće. Prema tome, politika se i te kako umešala. U trenutku kada bude sprovedeno glasanje, način na koji se bude glasalo će reći u kojoj meri se umešala politika u sam izbor. Šta je nas zanimalo da čujemo od kandidata za guvernera? Tim pre što smo čuli od ljudi iz Vlade, iz koalicije koja ga je predložila, da je on njima izneo program. Jer, bilo je više kandidata za guvernera. Oni su rekli, ljudi iz vladajuće većine, pojedini ministri, da će izabrati na bazi programa koji će to biti njihov kandidat. Prema tome, oni su imali mogućnost da čuju kakav je stav guvernera po određenim pitanjima, a narodni poslanici koji treba da se o tome izjasne nemaju priliku da to čuju. Narodna banka ima jasno definisane ciljeve, za razliku od Vlade. Ciljevi Narodne banke su jasno definisani Zakonom o Narodnoj banci, a Vlada nema jasno definisane ciljeve. Nijedan zakon ne definiše šta je to program Vlade. To je ta suštinska borba između Narodne banke i Vlade, svake zemlje, pa i ove naše. Vlada koristi novac za kupovinu socijalnog mira, koristi novac za kupovinu glasova. Rezultat toga je povećana javna potrošnja. Pogledajte samo sporazum sa MMF, jedini čvrst dokument koji postoji vezano za program Vlade. On je morao da bude revidiran iz prostog razloga što ekonomska politika nije onakva kakva je bila predviđena, zato što su prihodi manji nego što je trebalo da budu, zato što su rashodi ostali na istom nivou i rezultatu toga je povećani deficit, odnosno povećano zaduživanje. Tu se onda postavlja osnovno pitanje na koje mi i dan-danas nemamo odgovor – koji su to lični razlozi zbog kojih je guverner Jelašić otišao? Kakvi su to lični razlozi? Prvi put kada su gospodin Jelašić i Narodna banka pokazali potpunu nezavisnost, trpeo je ozbiljan pritisak. Njegov odlazak je, kada pogledamo šta se desilo u tih nekoliko meseci od kada je on otišao, potpuno je jasno koji su to lični razlozi zbog kojih je on morao da ode. Drugo pitanje sa kojim ćemo se mi suočiti i sa kojim će se suočiti sigurno i Narodna banka, sa svim onim svojim instrumentima koje mora da sprovodi – da li je ovakav deficit održiv? Da li će deficit koji postoji u našem sistemu, budžetski deficit, moći da opstane u ovoj, ali i u narednim godinama? Deficit je pre svega odraz ekonomske politike. Pitanje je do koje granice će Srbija moći da se zadužuje. Pogledajte samo šta se desilo poslednjih meseci. Na domaćem tržištu više nema šanse da se zadužujemo. U julu su sve aukcije bile prilično neuspešne. Moraće da se traži novi model zaduživanja. Da li je jedini model ekonomske politike punjenje budžeta? Da li je jedini cilj ekonomske politike to da realizujemo budžet? Šta će biti sa svim ostalim, to nema nikakve veze. Potpuno je jasno da će u mesecima koji dolaze morati da porastu kamate. Jer, očigledno po ovim kamatnim stopama niko neće da daje pare Vladi Republike Srbije. Odgovor na to je rast kamatnih stopa. Odgovor na rast kamatnih stopa je sve ono što sledi iza toga – lošija pozicija preduzeća, manja zaposlenost, pad životnog standarda i sve ono što je rezultat svega toga. Kakav će odgovor Narodne banke biti na tu stvar? Kako će Narodna banka reagovati na rast kamatnih stopa? To je pitanje koje je ključno u ovom trenutku za sve nas i za sve građane Srbije. Mi na to pitanje nemamo odgovor. Ključno pitanje je zašto su krediti tako skupi? Pa, niko ne može da se zadužuje jeftinije od države. Svi znaju da se u svakoj zemlji država zadužuje po najmanjim kamatnim stopama, a svi se zadužuju po većim kamatnim stopama. Svidelo se to nama ili ne, ali dinarske kamatne stope su pravi odraz ekonomije. Pustite vi kamatne stope koje su vezane za čvrstu valutu. Pogledajte koliko su skočile kamate na kredite koji su bili vezani za evro i za švajcarski franak. Mi možemo da pričamo o našoj ekonomiji šta god hoćemo, kada pogledamo kolike su to kamatne stope, onda će vam biti jasno u kakvom se stanju nalazimo i šta sve treba da rešavamo. Ono što će nas posebno zanimati, to je – kakav je odgovor na politiku kursa? Koja je to granica održivosti ovakvog odnosa prema kursu? Narodna banka je prodala milijardu i po evra i nije zaustavila pad kursa. Jer, pad kursa nije samo rezultat međubankarskog trgovanja, nego i odraz krvne slike jedne ekonomije. Sad se postavlja pitanje – da li su tih milijardu i po evra mogle da budu iskorišćene na bolji način? Da li kurs treba braniti agresivnije, pa pokušati to zaustaviti, ili treba primeniti neku drugu politiku? Milijardu i po evra je potrošeno, kurs je danas na rekordnom nivou. Drugo pitanje – koja je to granica do koje će Narodna banka moći da interveniše? Jer, ako imate tekući bilans koji ima takav minus, onda je jasno da prilagođavanje mora da se rešava i kroz kurs, kada nemate priliv stranog kapitala. Koja je to granica kada Narodna banka više neće moći da interveniše? Milijardu i po evra je praktično čitav aranžman sa MMF. Šta se onda dešava? Naravno, mi imamo 10 koma nešto milijardi deviznih rezervi, ali čija su to sredstva? Da li sva ta sredstva mogu da se koriste za odbranu kursa? Druga stvar je koliki su troškovi našeg zaduživanja? Jer, imali smo priču o tome da mi nismo visoko zadužena zemlja, da nema problema da servisiramo svoje obaveze, međutim, pogledajte sad, kurs se menja, mi se zadužujemo u stranoj valuti, a nijedan od ovih poverilaca iz inostranstva neće da prima dinare. Nego, kad dođe vreme da im vratimo taj kredit, oni traže valutu u kojoj smo se zadužili. Ista je priča i sa Sporazumom sa MMF-om. Da li je javni dug ili nije javni dug? To je najmanje važno. Pitanje je šta će se desiti u trenutku kada mi te pare moramo da vratimo? Da li će oni da prihvate dinare i da kažu – hajde vi nama dajte dinare, da ne biste imali pometnju, ili će Narodna banka opet morati da kupuje na tržištu devize da bi njima vraćala? Šta će onda biti sa kursom, inflacijom i sa životnim standardom? Sve ove odgovore na postavljena pitanja smo očekivali da čujemo od kandidata za guvernera. Kako će izgledati zakon o fiskalnoj odgovornosti? Šta Narodna banka ima da kaže o granicama koje postoje, koje treba da se definišu, vezano za politiku, zakonom o fiskalnoj odgovornosti? Da li će zakon o fiskalnoj odgovornosti pomoći ili će odmoći Narodnoj banci? Da li će ovakav savet Narodnoj banci, sa ovakvim nadležnostima, biti pomoć guverneru ili će mu to otežavati njegov rad? Na koji način će se guverner boriti za samostalnost i nezavisnost Narodne banke? Na koji način će se izboriti da ne bude mešanja od strane Vlade, privrednika i svih onih koji su se mešali u posao guverneru? Podsetiću vas da je gospodin Jelašić bio jedan od funkcionera državnih koji je pominjan u najgorem svetlu dok nije podneo ostavku. Od trenutka kada je podneo ostavku, ne sećam se da se pojavila jedna izjava ili jedan članak koji je kritikovao njegov rad. Šta misli gospodin Šoškić o svemu tome? Na koji način će se gospodin Šoškić boriti za deevroizaciju, pošto je osnovno pitanje zašto se u Srbiji sve indeksira u evro? Na koji način će se izboriti za poverenje, jer je tu ključ opet u poverenju? Da građani Srbije imaju poverenje u dinar, ne bi cene i sve drugo izražavali u evrima. Priča je tu vrlo jednostavna. Lako je govoriti uopštenim formulama. Na koji način će se gospodin Šoškić boriti sa populizmom koji nas očekuje u drugoj polovini mandata Vlade? Pogledajte samo šta se dešava sa projektima, šta se dešava sa svim onim stvarima koje se uveliko najavljuju? Na koji način će Narodna banka biti brana populizmu koji sledi od strane Vlade? Na kraju, ponovio bih jednu od stvari koja je, siguran sam, ključna i za nezavisnost i samostalnost Narodne banke i za sve ono što nas očekuje – gospodin Šoškić, na osnovu najave iz vladajuće većine nije sporno da će biti izabran, ali on dolazi kao guverner koji će biti izabran nakon što su svi guverneri pre njega nakon 2000. godine otišli pre isteka mandata. Nijedan guverner od 2000. godine nije dočekao kraj mandata. Ili su bili smenjivani, ili su podnosili ostavke. Videćemo kako će se završiti njegov šestogodišnji mandat. Na osnovu onoga što smo videli i na osnovu ovoga što ukazuje ova sednica, ne vidim da će se stvari pomeriti nabolje, a tim pre će i građanima Srbije biti samo gore nego što je danas.
Iskorišćeno je 12 minuta i 50 sekundi vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću podržati u danu za glasanje izbor gospodina Šoškića za guvernera NBS, videli smo razloge i u prethodnim izlaganjima, a i zbog ovog načina na koji je on predložen Narodnoj skupštini, u skladu sa novim zakonom koji smo nedavno izglasali, a kada sam govorio, bio sam protiv tog zakona, kao samostalni narodni poslanik. Postoje dva jaka razloga za to: prvo, odlazak guvernera Jelašića, koji je obrazložen iz ličnih razloga koje nikada nismo čuli koji su. Ovih dana možemo da vidimo koji su to lični razlozi, barem u poslednjih deset dana guverner Jelašić je dao nekoliko intervjua, što pisanim, što elektronskim medijima. Jednu njegovu konstataciju sam dobro zapamtio, a to je da postoje političari u državi Srbiji koji misle da mogu i treba da se mešaju u sve i da znaju da rade sve, a kada im date do znanja da ne treba da se mešaju u vaš posao, onda oni vama daju do znanja da vi više taj posao nećete da radite. To sam bukvalno iz usta gospodina Jelašića čuo pre neki dan u jednom razgovoru opuštenom na jednoj televiziji koja ima nacionalnu frekvenciju. Drugim rečima, znači on je nekom političaru rekao - ne može to tako, ovaj mu je rekao - dobro, onda ti više to nećeš raditi. Sigurno da to nije bio političar iz opozicije, jer političari iz opozicije su uglavnom kritikovali Jelašića i govorili da to nije dobro što on radi, ali nisu imali ni mogućnosti, jer nemaju većinu u parlamentu, da ga smene. To je sigurno uradio neko ko se nalazi u vladajućoj većini. Drugi razlog je, evo, čuli smo već više argumenata o tome da mi i ne znamo zašto bismo gospodina Šoškića birali. Njegova biografija koju smo dobili je sve što smo dobili. Ta biografija govori da se radi o jednom odličnom teoretičaru, čoveku koji radi na fakultetu, koji otkako je ušao kao student na fakultet nije ni izašao sa njega. Sad je vanredni profesor. Od 2009. godine, znači godinu i nešto dana radi u tom Savetu NBS. Znači ni tu nije nešto dovoljno da bi stekao određeno iskustvo, a nikada nije radio u bankarskom sektoru ili u privredi, takva iskustva praktična nema apsolutno. Treći razlog, mi nismo čuli njegov program i nismo čuli da li će se menjati politika NBS. Ona je možda ovakva kakva je ili odnos prema kursu politika bila dobra do ekonomske krize, ali danas je više nego jasno da nije dobra, iz prostog razloga što danas banke otkupljuju evro za više od 107 dinara. To je danas situacije. Ništa ne pomaže odnos prema kursu privredi. Kada smo govorili o novom predlogu zakona, dva-tri puta sam o tome govorio. Polemisao sam sa gospodinom Jelašićem. Ništa nisam mogao da čujem od gospodina Šoškića jer nije ni sada ovde. Govorio sam da ozbiljni privrednici, naročito oni kojiizvoze, neki od njih izvoze pamet, koji to isto govore, što je teško ovde razumeti očigledno, teško je razumeti da postoje kod nas kompanije koje izvoze pamet a ne neku robu, a postoje. I oni govore o tom fleksibilnom kursu i govore da je potreban predvidiv kurs da bi privreda moga da funkcioniše, barem u neku ruku predvidiv, da bi privreda mogla da pravi godišnje planove i da bi mogla da funkcioniše. Dobili smo odgovor da to odgovara špekulantima. Kakve to ima veze? Bitno je da li se radi u okviru zakona ili ne. Kakvi su to termini?
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.)Narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana potpredsednice, uvaženi narodni poslanici, poslanička grupa PUPS u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o Narodnoj banci podržala je rešenja koja menjaju određene odnose vezano i za funkcionisanje Narodne banke, vezano i za izbor guvernera Narodne banke. U tom kontekstu nećemo ponavljati ono što smo kazali, jer smo dali saglasnost da se zakon o Narodnoj banci u danu za glasanje usvoji i u tom smislu ćemo dati tu podršku. Kada je u pitanju razrešenje guvernera Narodne banke, mi ćemo takođe uvažiti zahtev gospodina Jelašića i glasati za njegovo razrešenje. Ocena o njegovom radu i odnosima u celini, mi smo dali nekoliko sugestija, predloga i primedbi vezano za raspravu o Narodnoj banci. Ovom prilikom o tome ne bih govorio. Stvar je pogleda na ono što je gospodin Jelašić uradio, ali u tom kontekstu mislim da se može izvesti pozitivna ocena. Kada je u pitanju predlog za izbor novog guvernera Narodne banke, poslanička grupa PUPS će takođe dati podršku predlogu predsednika republike da se gospodin Šoškić bira za guvernera. Ono što mi imamo saznanje u vezi sa kandidatom za novog guvernera je u pozitivnom smislu, posebno u nekoliko navrata u vezi sa njegovim izjavama i učešćima u nekim stručnim emisijama na radio-televiziji i posebno nekoliko stručnih članka koji su izašli u javnosti. Smatramo da novi guverner treba da prati ono što je predloženo vezano za izmene i dopune zakona. U tom pogledu ocenjujemo da će imati pozitivni uticaj, pre svega na monetarnu politiku i promene koje slede vezano za ovaj zakon. U tom pogledu mi ćemo u danu za glasanje glasati i za razrešenjedosadašnjeg guvernerai za izbor novog guvernera Narodne banke.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč od predsednika ili ovlašćenih predstavnika? Ne. Na osnovu člana 27. želim da podsetim narodne poslanike i obavestim javnost radi otklanjanja nedoumica o toku ove sednice, a starajući se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Prisustvo kandidata za guvernera Narodne banke Srbije poslovnički nije moguće na ovoj sednici. Član 73. izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci, kojim će se urediti ili se uređuju obaveze kandidata za guvernera nakon glasanja, dakle kada bude izabran, u svom pretposlednjem i poslednjem stavu jasno kaže njegove obaveze i obaveze Narodneskupštine kada je u pitanju monetarna politika. Dakle, guverner u Narodnoj skupštini obrazlaže program monetarne politike i izveštaj iz ovog člana, ne na sednici Narodne skupštine. Narodna skupštine ne može NBS davati bilo kakva uputstva na osnovu dostavljenog programa monetarne politike i podnetih izveštaja iz ovog člana. Po još uvek trenutno važećem Poslovniku, dijalog bi mogao, široko tumačeći članove Poslovnika, ali bi mogao da se odvija na osnovu člana 51. Poslovnika, odnosno na Odboru za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, u kojem je nadležnost kreditno-monetarni i bankarski sistem. Po odredbama novog poslovnika, na svima nama je da uredimo odvijanje ovakve sednice u budućnosti, u zavisnosti od toga šta od amandmana, odnosno kako će izgledati na kraju, nakon glasanja, ukupan tekst poslovnika koji je trenutno u proceduri, bio je prva tačka dnevnog reda. Dakle, ne postoji poslovnička mogućnost da kandidat za guvernera bude prisutan, kao što ne postoji zakonska mogućnosti da Narodna skupština daje uputstva guverneru za monetarnu politiku, a na osnovu dostavljenog programa. To je zakon koji smo svi izglasali. Dodatno obaveštenje dajem zato što mislim da ne treba da otklanjam nikakvu sumnju da sam saglasna sa većom ulogom Narodne skupštine, tako da svaka vrsta predloga za novi poslovnik biće više nego dobro dočekana kada sam ja u pitanju. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe DSS, SNS i SRS. Te tri poslaničke grupe su podnele prijave za reč u zajedničkom i jedinstvenom pretresu o 12. i 13. tački dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je Zoran Nikolić, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Danas je na dnevnom redu izbor guvernera Narodne banke Srbije, ali hajte da pogledamo šta nam se sve dešavalo u proteklih četiri-pet meseci, odnosno da napravimo jednu hronološku, ali i logičku analizu, od momenta davanja ostavke za koji dan već bivšeg guvernera gospodina Jelašića. On je tu ostavku podneo 23. marta, odnosno na konferenciji za novinare je obavestio javnost da će tu ostavku podneti. Do dan-danas nije jasno iz kojih tačno razloga je gospodin Jelašić tu ostavku podneo. Ona je bila iznenađenje i za ekonomsku i za političku javnost, i gospodin Jelašić je, čini mi se, ostao dužan da da precizan odgovor zbog čega je to uradio. Šta nam se posle toga dogodilo? Dogodilo nam se da je upravo guverner u ostavci, gospodin Jelašić, došao u ovaj parlament i branio novi Zakon o Narodnoj banci Srbije. Da li je to logično? Mislim da nije, jer je prirodno da kada neko podnese ostavku i posao predloga novog zakona o Narodnoj banci prepusti novom guverneru. Ako smo po Ustavu imali obavezu da usaglasimo zakonodavstvo pa, između ostalog, i da donesemo Zakon o Narodnoj banci, onda je to trebalo uraditi još pre godinu ili dve dana, pa taj interegnum od mesec-dva dana svakako nije bio od ključne i krucijalne važnosti da se baš u tom momentu taj zakon donese. Nažalost, i mi kao parlament smo učestvovali u toj jednoj nelogičnoj situaciji, da raspravljamo o zakonu sa guvernerom koji je već podneo ostavku. Danas imamo predlog za izbor novog guvernera, gospodina Dejana Šoškića. Predlagača nema, to je predsednik Republike. Mi ispred sebe, dakle, na mestu gde sede ovlašćeni predlagači, gde sede ministri, gde sedi Vlada, nemamo nikog. Da li je to uobičajena, da ne kažem, normalna situacija u ovom parlamentu? Mislim da ćemo se svi složiti da nije. Nema ni gospodina Dejana Šoškića. Čuli smo obrazloženje zbog čega ga nema, da je on još uvek kandidat. To mogu da prihvatim kao logični odgovor, ali ono što je takođe nelogično je da mi ovde raspravljamo o izboru novog guvernera, konkretno o gospodinu Dejanu Šoškiću, a da nemamo program na osnovu kojeg treba da izaberemo novog guvernera. Dakle, novi guverner je i pre svog izbora dva puta na neki način oktroisan. Nije mu dozvoljeno da on predloži novi zakon o Narodnoj banci Srbije, što bi bilo sasvim logično, i nije mu dozvoljeno da ovaj parlament i nas kao poslanike obavesti o programu na bazi kojeg će delovati i raditi u narednom periodu. Kada sve to ovako izanaliziramo i predstavimo, onda nije ni čudno što je atmosfera u parlamentu, kada govorimo o izboru novog guvernera, ovakva kakva je. Ovakva atmosfera u ovom parlamentu govori o beznadežnosti stanja u srpskoj ekonomiji i u srpskim finansijama. Svakako atmosfera nije optimistična i svakako da i sa izborom novog guvernera Narodne banke Srbije ne možemo očekivati nikakav boljitak ili prosperitet. Znaju se ciljevi Narodne banke Srbije, to je stabilnost cena, znaju se i ostale funkcije Narodne banke Srbije, i monetarna politika, utvrđivanje monetarne politike, vođenje politike kursa dinara itd, i zna se da bi Narodna banka Srbije, po zakonu, trebalo da bude i nezavisna i samostalna. Imali smo i izmene Zakona o Narodnoj banci Srbije, pa smo u tim izmenama, koje su i usvojene, videli da monetarni odbor, odnosno sada izvršni odbor Narodne banke Srbije, ima veća ovlašćenja nego što je to bio prethodni slučaj i tumačeći zakon, a mislim da tu apsolutno ne grešim, taj izvršni odbor će biti u mogućnosti da post festum izmeni određene odluke koje bi eventualno budući guverner doneo. Da li je to ispravno ili ne, da li to ide u prilog nezavisnosti i samostalnosti guvernera i jačanju pozicije Narodne banke Srbije, koja po pravilu treba da bude izmeštena, odnosno samostalna i u oblastima za koje je ona po zakonu ovlašćena, da tu politiku vodi mimo Vlade Republike Srbije i drugih uticaja? Mislim da taj predlog zakona i taj način donošenja odluke ne ide u tom pravcu. U Zakonu o Narodnoj banci Srbije, u članu 28, govori se ko ne može da bude guverner, viceguverner, član izvršnog odbora. U stavu 1. se kaže – ne mogu biti poslanici u Narodnoj skupštini, članovi Vlade, funkcioneri političkih organizacija, odnosno članovi organa jedinica lokalne samouprave, sindikalnih organizacija, članovi upravnih ili nadzornih odbora, odnosno spoljni saradnici banaka, drugih finansijskih organizacija i revizorskih organizacija ili drugih pravnih lica koja kontroliše ili s kojima u obavljanju svojih funkcija Narodna banka Srbije sarađuje. Hajmo to da pogledamo u svetlu obavljanja funkcija predloženog kandidata za guvernera, gospodina Dejana Šoškića. Da li je on bio predsednik Saveta Narodne banke Srbije? Jeste. Da li je u isto vreme bio i savetnik premijera Republike Srbije? Jeste. Izvinite, ali član 28. to striktno zabranjuje. Dakle, mi raspravljamo o kandidatu koji bi po zakonu, po članu 28, trebalo da bude onemogućen da se uopšte i kandiduje za ovu funkciju. Hajmo da pogledamo neke druge članove Saveta. Recimo, prof. Nenad Vunjak, član Saveta Narodne banke Srbije. Da li on ima određenu političku funkciju u ovoj državi? Ima, gospodo poslanici i poštovani građani Srbije. Profesor Nenad Vunjak je predsednik poslaničke grupe SPS u Skupštini AP Vojvodine. Ako nije, neka me neko demantuje. To je još drastičnije kršenje člana 28. ovog zakona. Sada, na bazi svega ovoga što sam rekao, na bazi svega što nam se dešavalo od momenta podnošenja ostavke gospodina Jelašića, mi treba da poverujemo da će funkcionisanje Narodne banke Srbije i novoizabranog guvernera biti nezavisno i samostalno. U raspravi o Narodnoj banci Srbije sam rekao da ovo jeste pokušaj stavljanja Narodne banke Srbije pod političku kontrolu. Devedesete godine su nam opomena šta se dešava u državi kada politika, odnosno Vlada, želi da stavi pod kontrolu Narodne banke Srbije. Svi znamo šta nam se tada dešavalo i svi građani znaju koliko su siromašniji izašli iz tih devedesetih godina. Ne želim da tvrdim, ali imam pravo da se plašim, kao i svi građani Srbije, s obzirom na zaduženost građana, da nam se ništa dobro neće dogoditi sa ovakvim načinom izbora i guvernera, i članova izvršnog odbora i svih organa Narodne banke Srbije, jer očigledno Vlada želi pod svoju šapu da stavi ovu izuzetno važnu instituciju koja mora, po pravilu, a ne samo po zakonu, po logici stvari, da u svom delovanju bude i samostalna i nezavisna. Zbog toga, da s tim i završim, mislim da kada ne znamo koji je program budućeg guvernera, kada nemamo priliku, što je još jedan akt omalovažavanja ovog parlamenta, da s njim u raspravi razmotrimo određena pitanja, onda nam je sasvim jasno da ni transparentnost funkcionisanja Narodne banke Srbije neće biti na najvišem mogućem nivou. Zahvaljujem.
Hvala. Deset minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege poslanici, poštovani građani, mi smo maločas dobili objašnjenje gospođe Čomić, u svetlu njenog viđenja poslovničkih nemogućnosti da nam se obrati kandidat za guvernera, odnosno zašto raniji guverner ne može ovde da bude i da obrazlaže, odnosno odgovara na naša pitanja. Uverena sam da je to samo njeno viđenje, jer ona mogućnosti da predsednik Skupštine pozove na skupštinsko zasedanje određena lica, sigurno je moglo malo ekstenzivnije da se tumači i da se gospodinu Jelašiću omogući da ovde s nama razmeni svoja mišljenja i stavove u vezi u sa temama koje su značajne za sve nas. Ako nije mogao da se nađe, kao što nije mogao gospodin Šoškić, onda ne vidim razlog da se ne nađe predlagač ovde među nama, jer mi volimo da vidimo svog predsednika, koji jednu tako ozbiljnu stvar čini, potrudio se da zakonom dobije pravo da predloži kandidata. Onda zaista nije nivo vica kada gospodin Rade Obradović kaže da mi ovde raspravljamo o biografiji ili treba da raspravljamo u stvari o jednom programu koji treba da nam dostavi budući guverner. Velike razlike između onog što je radio gospodin Jelašić i gospodin Šoškić prosto ne vidim. To vam je kao ono kad smene direktora u nekom preduzeću, a njegov najverniji saradnik ili zamenik postane sada kalif umesto kalifa. Vidim da saradnja koja je postojala na nivou Saveta i guvernera će verovatno biti nastavljena, jer kretanje kursa, topljenje deviznih rezervi, koje su od početka godine do pre neki dan dostigle iznos od milijardu i po evra, utrošenih na stabilizaciju kursa, koji nije stabilizovan, nego i dalje pada, iako vas svakog jutra, uz informaciju o visokim temperaturama, zasipaju informacijama o najnižoj vrednosti dinara u odnosu na evro od kada je evro uveden, ne znam da li ima onih nepopravljivih optimista koji mogu verovati u promenu. Ono što jeste činjenica i prilika da mi umesto onog ko je to trebalo da napravi, a to je jedan bilans šta je ovaj guverner zatekao, a sa čim odlazi, jeste podatak koji želim da iznesem. Ne, neću da pričam o veličinama kvadrata kuće koju je kupio, ceni po kojoj je kupljena, porezu koji je platio. To je posao nekih drugih, ali jeste i predmet moralnog odnosa jednog guvernera, koji je time dokazao da je radio dobro plaćen i unosan posao. Koliko je u svemu tome regularnog odnosa, zaista nije na meni da procenjujem. Na meni je da uporedim podatak o stanju duga Savezne Republike Jugoslavije prema inostranstvu, a tada smo se tako zvali, to su podaci od 30. juna 2002. godine i to je izvod sa sajta Narodne banke Jugoslavije. Znači nije nikakav izmišljen podatak, gde je ukupan dug u milionima dolara iznosio deset hiljada 996 miliona, odnosno 10,9 milijardi dolara. Na tom spisku se nalaze svi kreditori, od međunarodnih kreditora, Pariskog kluba, Evropske banke za obnovu i razvoj, komercijalne banke, odnosno Londonski klub, apsolutno vlade poverioci, po pojedinačnim poveriocima taj dug iznosi znači ukupno 10,9 milijardi dolara. Danas jednom metodologijom pokušavaju da se služe predstavnici vlasti iz Ministarstva finansija, sličnom metodologijom pokušavaju da nas zavaraju da nismo visoko zadužena zemlja i predstavnici Narodne banke, a ja ću one od kojih smo se zadužili kreditom radi održavanja visine deviznih rezervi, znači, neko koga smo poštovali da bi od njega uzeli pare, MMF, upotrebiti jednostavno podatke koje oni iznose. Predstavnici MMF kažu da se nalazimo na ključnoj granici u ovoj 2010. godini i kažu da smo na kraju 2009. godine imali odnos spoljnog duga prema BDP koji iznosi 76,3%. Znači, ni govora ono o čemu predstavnici vlasti pokušavaju da kažu da je to 23% do 30% i da će to u 2010. godini iznositi 85,6%, a 2011. godine čak 90,4%. To je podatak koji je iznet 3. novembra 2009. godine, autora teksta vam neću iznositi, zašto bih reklamirala onoga ko je intervjuisao, ali je reč o tome da su procene MMF, bez novih zaduženja, znači sa postojećim zaduženjima i kamatnim obavezama u 2011. godini znači90% BDP. Rekao bi narod da sve što proizvedemo jeste u stvari gotovo vrednost duga kojim smo zaduženi. Ništa nije bolja situacija ni kada je reč o odnosu izvoza i spoljnog duga i on je na kraju 2009. godine iznosio 282%, znači dug je veći 2,8 puta od izvoza. Procenjuje da će 2010. godine taj spoljni dug da nadmaši izvoz tri puta i da se Srbija nalazi već u grupi zaista visoko zaduženih zemalja. Ruka koja daje je uvek ispod one ruke koja uzima novac. To je stara i dobro poznata izreka koja govori da će onaj, a zove se MMF, ta ruka iznad koja daje, i dalje procenjivati gde i u koje namene treba da ide novac koji sami zarađujemo, jer nam oni daju novac kojim čuvamo devizne rezerve, odnosno svoj ugled za dalje zaduživanje. Šta želim time da kažem? Bez obzira na svo uvažavanje MMF, kao kreditora koji pokušava, a bogami se i menja, želeći da ostane faktor stabilnosti koji profitira i zarađuje, jer to nije dobrotvorna ustanova, mi u ovoj državi treba da se zapitamo, da li je naša ekonomska politika u stvari spoljna politika. Ako smo u 2009. godini tu fantastičnu, i fascinantnu i pametnu politiku guvernera sa repo hartijama platili 15 milijardi dinara, koliko smo dali poslovnim bankama za kamatu na repo papire. Kad mi ovde odsutni guverner kaže, ne, to nije emisija repo hartija i otvoreno tržište, operacije na otvorenom tržištu nisu emisija, tvrdim jer je to ekonomska praksa i nauka, da je kamata na ono što se operacijama na otvorenom tržištu radi emisija novca. Ali, ne kroz štampanje metalnih novčića i novčanica, nego kroz ovu vrstu emisije koju radi Narodna banka u elektronskoj eri poslovanja time što poslovnim bankama, na primer, odobrava veću masu kredita ili isplaćuje kamatu, a da nikom ne pokaže račune, da li je štampala, odnosno emitovala na nekom tamo računu koji se zove novac u opticaju, elektronski, žiralni, kako se nekad govorilo, virmanski, a ne gotovinski, u stvari emisija novca i stvaranje direktno inflacije protiv koje se navodno bori. Znači, ti su dinari isplivali na tržište i podgrejali tražnju za devizama. Narodna banka koja se bori protiv inflacije štampa neodmereno i nedovoljno precizno višak novca, čime podiže inflaciju ili povlačeći repo papirima novac sa tržišta, kad kaže da ga ima previše, a nije joj ga niko tu doneo, nego ga ona štampa i donosi odluku o tome, onda ona isplaćuje kamatu na te repo papire i ta isplaćena kamata je direktna emisija, direktni uticaj na inflaciju. Oni su isplivali na tržište i vrše pritisak na evro i zato svi mi imamo problem kad obračunavamo svoje rate i svoje obaveze indeksirane u evrima. Vidim da prošli guverner nije imao viziju, ali bih volela da pitam novog, ovde odsutnog, ili makar njegovog predlagača, da li neko ima plan za 2011. godinu? Kad prestane da važi Bečka inicijativa, Bečki klub ili Bečki sporazum, a to je samo pitanje trenutka kada će te banke, koje su rekle da će ovde održati nivo kreditnih plasmana, biti nezadovoljne kamatama koje dobijaju na repo papire. Jer pada referentna kamatna stopa, zarade su im sve manje, i kad one odluče da se povuku, iako im dajemo povoljnije uslove za obaveznu rezervu, što nije normalno – jer u eri konkurenciji i priče o nedostatku tog četvrtog stuba koji moramo da izgradimo, da konkurencija postoji u svakoj oblasti, pa i u finansijama, odnosno na finansijskom tržištu – ne možete vi članicama Bečke inicijative ili sporazuma da dajete povoljnije uslove za obaveznu rezervu, a ostalim bankama nepovoljnije. Ali je to radio moderni guverner koji odlazi, pa ako ipak te banke odu, imamo li mi plan šta će raditi ova država kada se oni povuku? Da li se i tada očekuje pomoć MMF ili ćemo u nailazećim predizbornim aktivnostima ili izbornoj kampanji koja traje završiti razgovore sa MMF i voditi neku, a znamo koliko je koštala ta predizborna monetarna politika? To su najvažnija pitanja od kojih će zavisiti naš standard i život svakog od nas. Dakle, osnovno je pitanje da li će nam u 2011. godini, i do kraja 2010. godine, ekonomska politika biti u stvari biti spoljna ekonomska politika u kojoj će samo biti važno da možemo da vraćamo dugove? Jedina tačka sporenja koju je imao gospodin Jelašić sa ovom Vladom je bila ta. On se zalagao za prevremeno vraćanje kredita Svetskoj banci, a da nam niko nije rekao gde su ti krediti otišli, koliko su isplativi i šta je od njih napravljeno. Ijedan most, ijedan infrastrukturi projekat, pa da mi znamo zašto vraćamo neke kredite. Ne, guverner se zalagao za prevremenu otplatu kredita, a neki drugi su se u predizbornoj godini zalagali za NIP – Nacionalni investicioni plan, gde se guverner otvoreno podsmevao kupovini klupa i stolica kao realizaciji investicionog plana. S pravom se podsmevao da se to naziva investicioni plan, ali nije imao pravo da kaže - zašto da gradimo i krečimo škole u mestima gde ima po tri ili pet đaka. Bilo je jeftinije da smo im kupili kombije, pa da ih prevozimo do većih i boljih škola. Da li je to sad ona regionalna politika ujednačavanje regionalnog razvoja koju vodi njegov stranački kolega, a funkcija mu je bila privremeno zamrznuta, odnosno gospodin Dinkić, koji bi sada da ujednačava razvoj i vraća tamo mlade da ih zapošljava, da im gradi škole? Politika takva ili ovakva guvernera Jelašića ili njegovog stranačkog kolege i onih koji ćute, a jesu stub ove koalicije, upravo je motivisana ne dugoročnim planom i dugoročnim stabilnim razvojem države, ne većom zaposlenošću, ne sigurnijim životom svakog od nas kao pojedinaca, nego političkom korišću u izborima koji slede. To se vidi i iz rezultata monetarne politike i iz stanja duga o kojem ovde govorim, a ako hoćete i direktno iz analize koju je sama Narodna banka uradila za sebe i za svoje potrebe, gde lepo priznaje koliko je porasla novčana masa, a nismo je štampali ni ja, ni vi, gospodine Novakoviću, do toga da su u toj meri pravljene inovacije da bi se jedan deo sredstava prikrio određenim agregatom koji se sada zove transferabilni depoziti. Molila bih da mi neki stručnjak finansija objasni šta su to transferabilni depoziti u okviru novčane mase i agregata koje je uspeo da izume ovaj guverner. Ili je to ono što se zove npr. budžetska rezerva, iz koje možete da platite šta god hoćete, ili su se to nekada, što je jedina primedba na rad Službe društvenog knjigovodstva nekada bila, zvali kanali platnog prometa kada se novac za neke potrebe zadržavao negde, pa se govorilo – novac koji se nalazi u kanalima platnog prometa, pa nije stigao na putu od tačke a) do tačke b). Šta se krije iza ovih transferabilnih depozita, tvrdim vam da će neko morati da objasni jednog dana, koliko god radile seckalice papira, koliko god se dešavali požari ili paljevine u određenim depoima koji su dužni da čuvaju istoriju, koja je za nekog, ne kao što reče moj kolega raspoloženje javnosti kao svest o lošem životu, nego stanje. Kad ste gladni i kad ne znate kako ćete sutra svoje dete da ispratite na ekskurziju ili kad se danas kao roditelj odričete odmora da bi vam deca otišla na odmor, to nije raspoloženje. To je stanje za koje postoje direktni krivci, a tvrdim, i ovo je samo deo papira kojim pišem istoriju te tvrdnje, da su zloupotrebe instrumenata monetarne politike jedan od osnovnih razloga zašto se Srbija danas nalazi u ovakvoj situaciji.
Iskorišćeno je 16 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo, nažalost, doktor Šoškić nije prisutan na ovoj sednici. Čuli smo već koji su razlozi. Mi smo protiv toga. Međutim, sa druge tačke gledišta, nama je jasno da su njegove kvalifikacije mnogo bolje nego prethodnog guvernera, jer on je ipak redovan profesor na Ekonomskom fakultetu, napisao je nekoliko knjiga i udžbenika. Što ne reći, postoji jedna ugledna porodična tradicija, u tom kontekstu i u tom smislu smatramo da je on srećnije rešenje, blago rečeno, od Jelašića, koji ipak nije imao takve kvalifikacije. Takođe, smatramo da je još rano da se daju neke konkretne ocene što se tiče njegovog rada. On će morati da pokaže u narednom periodu koliko je sposoban da se odupre raznim pritiscima i da vodi jednu politiku koja neće biti samo ispunjavanje uslova MMF, Svetske banke i ostalih povezanih organizacija, nego i jednu politiku Narodne banke Srbije koja će imati u vidu i ono što je najvažnije za nas i za sve građane Srbije, a to je socijalni položaj i nezaposlenost. Ma koliko se ljudi iz Narodne banke trudili da nam dokažu da oni nemaju nikakve veze s tim i da je to zadatak Vlade, ipak dovoljno je da pogledate Pismo o namerama, ovo od 10. juna 2010. godine i ono izprethodnog decembra 2009. godine, i videće se da su oba pisma, kao i prethodna, kao i buduća pisma o namerama potpisali guverner Narodne banke Srbije, premijer i ministar finansija. Dakle, ako ih MMF posmatra kao jednu celinu potpuno je nelogično da se oni predstavljaju kao da nemaju nikakve veze u tom zajedničkom radu koji se reflektuje na sve građane Srbije. U tom smislu gospodin Jelašić u poslednjem intervju za nedeljnik "Nin" od 15.7.2010. godine doslovno je izjavio da se u osnovnim stvarima on i kandidat Šoškić slažu i čak da imaju isto mišljenje. U tom kontekstu, mi postavljamo pitanje, ako je tako, a nadamo se da nije tako, da li se gospodin dr Šoškić slaže da treba likvidirati državne vlasničke udele u bankama u Srbiji. To je ono za šta se obavezao gospodin Jelašić 13.12.2009. godine u Pismu o namerama. Dakle, to je ono pismo koje je upućeno predsedniku MMF-a gospodin Štros Kanu i to je ponovljeno u intervju "Blicu" 9.1. 2010. godine, gde Jelašić ponovo kaže da je država loš vlasnik. Postavljamo pitanje kako je to moguće, u trenutku kada austrijska država nacionalizuje Hipo Alpe banku? Kako je to moguće kada Sita banka dobija ogromnu pomoć od države? Kako je to moguće kada se u Rusiji povećava udeo države u bankarskom sektoru za skoro jednu četvrtinu? Kako je moguće kada predsednik Upravnog odbora Hipo Alpe banke kaže da će se oni povući iz Nemačke, Ukrajine, Mađarske i da će se koncentrisati na Austriju, Slovačku, Hrvatku, BiH i Srbiju? Dakle, ovde se nešto ne slaže, ili se radi o tome da NBS slepo ispunjava te tzv. preporuke iz MMF ili se radi o nečemu što je u potpunoj suprotnosti sa modernim i realnim tokovima u finansijskom sistemu. Takođe, mi bi postavili, da je kojim slučajem gospodin Šoškić tu, pitanje kako je moguće da se u obrazloženju zakona koji je razmatran pre skoro mesec dana ovde, govori da je uzor NBS Evropska centralna banka. Kako je moguće ukoliko se zna da zvanična valuta u Srbiji još uvek nije evro, takođe nije ni u svim zemljama EU. Čak i Velikoj Britaniji nije dozvoljeno da bude deo izvršnog odbora Evropske centralne banke jer ne primenjuje evro kao zvaničnu valutu. Kako je moguće da se Evropska centralna banka uzima kao uzor, kao neka vrsta nedodirljive institucije, kada se zna po članu 11. Statuta Evropske centralne banke da evropski parlament nema nikakvu faktičku ulogu u biranju guvernera Evropske centralne banke. Čak se u tom članu 11. navodi da evropski parlament ima savetodavnu ulogu. Dakle, ako je to uzorak, ako su to ti evropski standardi u praksi da parlament ne treba da bira guvernera, onda teško je to ozbiljno i komentarisati. Takođe. ta Evropska centralna banka je faktički banka koja je pod kontrolom četiri zemlje, to su Nemačka koja ima 20% kapitala Evropske centralne banke, Francuska oko 14, banka Italija 12 i banka Španije oko 7, i to im daje mogućnost da blokiraju sve odluke jer imaju preko 50% kapitala. Mislimo da je to jedan promašaj u zakonu i da je to jedna vrsta lošeg uzora, i da upravo na osnovu tih evropskih osnovnih akata, kao što je akt iz Mastrihta, na koji se pozivao zakon o centralnoj banci, treba primeniti neke mere i zakonska rešenja koja su u skladu demokratijom i sa realnim okolnostima u Republici Srbiji. Više je nego skandalozno i nadamo se da budući guverner, pošto će verovatno biti izabran, gospodin Šoškić neće raditi na takav aljkav način. Vidimo da u zadnjem Pismu o namerama od 10. juna 2010. godine doslovno stoji – ''usvojeno je nekoliko izmena zakona o NBS, sa ciljem njegovog usklađivanja sa Ustavom iz 2006. godine'' itd, i onda se navode rešenja iz zakona koji je usvojen 20.9.2010. godine. Ovde se navodi da je usvojen jedan zakon koji je usvojen tek 19 dana kasnije. To je skandal. Prosto je neverovatno da se guverner NBS na taj način odnosi prema ovako ozbiljnom dokumentu, kao što je Pismo o namerama, i nadamo se da će gospodin Šoškić ozbiljnije obavljati svoj posao. Takođe, nadamo se da će gospodin Šoškić, za razliku od gospodina Jelašića, uraditi nešto, pošto ima ovlašćenja i ima većinu koja je stala iza njega, da Srbija ne bude zemlja koja je, zajedno sa Moldavijom, prva na negativnoj listi po visini kamate u Evropi. To je potpuno skandalozno da u Srbiji, sa ovakvim BDP, sa platama koje se ne mogu upoređivati sa Nemačkom, Austrijom, Velikom Britanijom, postoje kamate upravo tih banaka iz tih zemalja, koje su nekoliko puta veće nego one u matičnim zemljama. To se nekad nazivalo lihvarstvo ili zelenašenje i budući guverner je dužan da tome stane na put, ne samo zbog svoje profesionalne funkcije, nego i zbog zaštite građana. Takođe, prosto je neverovatno da je kamata na dinarske kredite za stanovništvo rasla od 2000. godine 29%, zatim sledeće 23, 24 itd. Godine 2009, kada je kriza bila na svom vrhuncu, kamate su dostigle neverovatan iznos u ovoj sferi od 36%. Pokušali smo da na jedan argumentovan način upitamo guvernera Jelašića zašto ne stane na put toj vrsti drskosti, finansijske drskosti, jer vidimo malo-malo u našoj javnosti imate izjave gospođe Draginje Đurić, koja kaže – ne pada nam na pamet da smanjimo kamate, imamo izjave sekretara Udruženja banaka, gospodina Dugalića, koji takođe kaže – ne pada nam na pamet da smanjimo kamate. Tako da ipak postoje mogućnosti, što to i ne reći, kao što se desilo u BiH, postoje kazne, posebno kada se radi o retroaktivnom podizanju marži, što je skandalozno, znači, na potpisan ugovor i sa ekonomske i sa pravne tačke gledišta se podižu marže i to jeste posledica činjenice da ovde monopol imaju upravo banke iz zapadne Evrope, iz EU, austrijske pre svega, i činjenica da naša vlast i NBS ne štite interese svojih građana. Takođe je skandalozno da je prihvaćeno u Zakonu o NBS da guverner nije dužan pred Narodnom skupštinom da podnese izveštaj o pregovorima sa MMF-om. Pitali smo guvernera zašto je to tako. On je maltene odgovorio na jedan neozbiljan način, da NBS ne učestvuje u pregovorima sa MMF-om. Kako je moguće onda da je potpisao Pismo o namerama? Kako je moguće da je onda jedan od tri potpisnika tog Pisma o namerama, koje faktički je jače od bilo koje odluke Vlade Republike Srbije i NBS? Hteli bismo da znamo gde se nalaze devizne rezerve i to je neka vrsta tajne, po zakonu. Ovde smo imali prilike da čitamo godišnji račun NBS za 2009. godinu, koji je potpisao upravo dr Dejan Šoškić. Tu se uopšte ne pominje u kojim se zapadnim bankama nalaze naše devizne rezerve, čak se ne daje ni podatak kolike su kamate, samo imamo raspon od 0,75% kamate do 6,5%, što je priznaćete jedna vrsta ogromne razlike. Što se tiče bankarskih marži, one su u Srbiji od 7 do 25% i najviše su u Evropi, što je skandalozno i protiv čega guverner mora da se bori, i mora da zaštiti ogromnu većinu građana koji koriste te kredite. Potpuno je nejasno da se pravdaju tako velike kamate u Republici Srbiji na neozbiljan način kao što je radio guverner Jelašić, govoreći da je inflacija u našoj zemlji velika. Daću vam drugi primer koji pokazuje da to nije tačno. Ta veza između kamate i inflacije postoji i Ukrajini, a Ukrajina je rekorder u Evropi po visini inflacije, pa su ipak kamate mnogo manje. U tom smislu, veliki posao predstoji. Guverner će morati da pokaže jednu vrstu profesionalne hrabrosti, koju nije imao, nažalost, njegov prethodnik, pre svega pred zapadnim bankama i njihovim filijalama ovde. Tu mislim, pre svega na Banku Inteza, koja se više nego drsko i monopolski ponaša na ovom tržištu i ona je najveća banka ovde. Takođe, smatramo da guverner treba da zaštiti državne i vlasničke udele u srpskim bankama, jer prethodni period je u potpunosti pokazao da je neophodno da postoji jedna vrsta banke koja će imati i razvojne namere, a ne samo profitne, kao što to rade zapadne banke ovde. U tom smislu, mislim da uzor ne može ponovo biti Evropska centralna banka. Upravo je Žan Klod Triše, koji je guverner Evropske centralne banke, primer političkog kompromisa između tih zemalja koje faktički odlučuju u Evropskoj uniji i Evropskoj centralnoj banci, jer je on poznat još od 2003. godine kao čovek koji je bio upleten u mnogobrojne afere. Dakle, treba prilagoditi i zakonodavstvo i rad Narodne banke Srbije realnim uslovima u Srbiji i ne ugledati se na neke negativne primere.
Iskoristili ste 13 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Miroslav Petković.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam bio mali radio sam u Nacionalnoj službi za zapošljavanje i mi smo u toj službi imali propisan jedan obrazac koji su popunjavali svi kandidati za određeno radno mesto, u kome je, između ostalih, stajala jedna rubrika koja je glasila – osobene karakteristike, osobeni znaci. Jedan od kandidata je, konkurišući za posao, napisao u toj rubrici – lep. Da se ne zaboravi, mi danas ne raspravljamo o izboru novog guvernera zato što je kandidat za guvernera pametan i lep, već zbog toga što je prethodni guverner podneo ostavku. To smo saznali u martu, kada je gospodin Jelašić o svojoj ostavci obavestio predsednika Republike, predsednika Vlade i, naravno, gospodina Dinkića, rečenicom – ostavku dajem isključivo iz ličnih razloga i nije bilo nikakvih političkih pritisaka. Da vas podsetim samo da je u januaru predsednik Vlade, gospodin Cvetković, kao jedan od krivaca za kurs dinara označio upravo gospodina Jelašića. Poslednjih meseci pred ovaj čin gospodina Jelašića, sve je ukazivalo da trpi određene pritiske. Zbog politike kursa dinara, kritikovali su ga privrednici. Zbog insistiranja na kontroli potrošnje, došao je u sukob i sa gospodinom Dinkićem, i to je kulminiralo na čuvenom forumu na Kopaoniku. Zbog daljeg zamrzavanja plata i penzija došao je u sukob sa PUPS-om još u februaru 2009. godine. Bilo je pritisaka od gospodina Đilasa, od ministarke finansija Diane Dragutinović, čak i od Privredne komore Srbije. U svom odgovoru gospodinu Bugarinu, gospodin Jelašić je rekao da je Bugarin čovek u službi tajkuna, a da bi Diana Dragutinović trebalo da zna da je u interesu Narodne banke Srbije da se održi stabilnost cena. U svom odgovoru, predsednik Privredne komore, gospodin Bugarin odgovara da tajkuni svoje strateške ciljeve realizuju preko privatnih veza u izvršnoj vlasti. Koliko znam, Narodna skupština i Ustavni sud nisu izvršna vlast, već je to Vlada Republike Srbije. U aprilu ministar Dinkić kaže – guverner će najpre morati da obrazloži svoj program kada je monetarna politika u pitanju. Ove godine, 12. aprila, mi iz medija saznajemo da su se čelnici vladajuće koalicije složili da za upražnjeno mesto guvernera, da u fotelju u kojoj je do sada sedeo gospodin Jelašić treba da sedne gospodin Šoškić. Očigledno da je njima izneo program kako će voditi monetarnu politiku ove zemlje. Nakon toga mi smo bili u prilici da se upoznamo samo iz novinskih članaka o nekom programu i nekim idejama koje zastupa kandidat za guvernera gospodin Šoškić, tako da je rekao da novac iz finansijskog sistema treba usmeriti na investicije u infrastrukturu i izvoz. S tim se u potpunosti slažem. Kurs se najbolje stabilizuje izvozom i rastom konkurentnosti domaće privrede. Tačno. Postoji prostor za opreznu dalju relaksaciju monetarne politike. I to je moguće. Prodaja javnih preduzeća ne treba da bude u funkciji podrške deviznom kursu. Slažem se i s tim. Postojanje deficita je jasan signal da država više troši nego što uspeva da prikupi sredstava za svoju potrošnju. Veća potrošnja države podstiče inflaciju i smanjuje investiciona sredstva za privredni razvoj. Potpuno ispravno. Međutim, svi su ovde danas isticali, a i prethodnih dana u medijima, da je potrebna bolja saradnja guvernera sa izvršnom vlašću. Da li guverner Šoškić zna s kim će sarađivati u budućem periodu? Kada je poslednji put bila u parlamentu ministarka finansija gospođa Diana Dragutinović, ona je u ovoj sali obrazložila kredite koje je Republika Srbija preuzela na sebe i onda sam joj rekao – ko živi na kredit, umire na rate i da je obaveza države da svoje dugove vraća, da se troškovi prevaljuju na buduće generacije. Juče smo imali priliku da nas ministarka finansija obavesti da je Srbija zadužena za još 220 miliona evra. Nekada je gospođa Dragutinović govorila da je u toku krize privatni sektor smanjio dugove, a da se država dodatno zaduživala. Od juče smo čuli da je sad privatni sektor počeo da se zadužuje, a da je država počela da se razdužuje. Nije mi baš jasna ta logika, obzirom da je juče na ratifikaciju došlo još 220 miliona evra. Pošto je gospodin Šoškić od danas sinonim za nezavisnost i samostalnost u ovoj zemlji, voleo bih od njega da čujem koliki je spoljni dug naše zemlje i kada će zbirna zaduženost dostići kritičnu granicu? Poslednji put gospođa Dragutinović je rekla da državni dug iznosi 10 milijardi evra, spoljnji dug 22 milijarde evra – tada smo vam u raspravi govorili da će on vrlo brzo biti uvećan za dve i po milijarde i to se upravo i dogodilo – da smo mi nisko zadužena zemlja sa nekih 30% BDP. Gospođa Dragutinović je izjavljivala da je ta granica između 40 i 45%. Savetnik predsednika Vlade, kolega gospodina Šoškića prof. Bajec kaže da Srbija mora pažljivo da se zadužuje, a onda se pitam da li je to u Vladi Republike Srbije popustila pažnja. Spoljnji dug Srbije iznosi 24 milijarde, to je nekih 32% BDP-a, a ako se doda i zaduženje po aranžmanu sa MMF, onda je to 37% BDP. Podsećam da je guverner Jelašić jasno rekao da ovaj aranžman sa MMF-om ulazi u spoljnji dug naše zemlje. Takođe, kolega savetnik gospodin Bajec je rekao da je u 2009. godini spoljnji dug iznosio 35,5% BDP, da će u 2010. godini dostići 39%, a da će 2015. godine biti smanjen na 36%. Znači, za pet godina on će biti veći nego što je bio prošle godine. Ono što je činjenica, jeste da prosečna neto plata u Srbiji iznosi 33.500 dinara i nominalno i realno je manja nego u aprilu, da su naše plate među najnižima u regionu, i ono što je najveći problem, opao je broj onih koji ih primaju. Od ukupnog broja preduzeća, samo 18% uredno isplaćuje zarade. Najveća zarada je ostvarena u državnoj firmi, a najniža u privatnoj svojini. Onda dolazimo do apsurdne situacije da pojedini zaposleni u privatnim firmama zahtevaju da država preuzme brigu o njima. Prema statističkim podacima, zaposlenost u društvenoj svojini je opala za 40%. Potpuno šizofrena situacija i nemam odgovor na to, nismo ga čuli ni od gospodina Šoškića, a ni od ministra finansija. Samo za tri poslednja meseca smo imali rast loših kredita i nelikvidnost veću za 11%, a svako treće preduzeće u Srbiji je nelikvidno. Dokaz da je kriza iza nas biće rast zaposlenosti, rast plata, rast standarda i kupovne moći građana, a to se ne može postići većim zapošljavanjem u državnoj administraciji ili javnim preduzećima, već upravo u privatnom sektoru. U čuvenom Pismu o namerama, koje je upućeno MMF, naša Vlada je konstatovala da je privredni rast nedovoljan i neujednačen da bi oživelo tržište rada. Podsećam da je stopa nezaposlenosti u ovoj zemlji 19,2%. Oporavak naše privrede neće biti onako brz, kao da to nismo znali, ali su se oni ipak nadali. Da je Vlada svesna rizika u pogledu negativnog uticaja grčke dužničke krize o tome smo mi ovde govorili, o tome je govorio i guverner Jelašić, pa je posle toga podneo ostavku zato što na njega nije vršen pritisak. Nakon svega, predsednik Vlade gospodin Cvetković, inače bivši ministar finansija, zaključio je da smo ušli u postkrizni period i najavljuje ukidanje antikriznih mera do kraja godine i kreiranje novih radnih mesta. Voleo bih da znam da li je taj savet dobio od svog doskorašnjeg savetnika gospodina Šoškića da tako nešto izjavi. Umesto da ova Vlada smanjuje troškove, ona u stvari smanjuje plate. Čuli smo od ministra finansija gospođe Dragutinović da su plate i penzije zamrznute, a od drugog ministra u Vladi, gospodina Dinkića, čuli smo da će one biti povećane već u oktobru. Mogu da zamislim da je omiljena serija na Javnom servisu gospodina Cvetkovića "Srećni ljudi", da je omiljena serija gospođe Dragutinović "Stižu dolari", a omiljena serija Mlađana Dinkića "Bolji život". Prinuđensam da gledam Javni servis odnosno "Dnevnik" da bih saznao iz njega ko je u pravu i kakva će biti politika zemlje, da li ono što kaže ministar finansija ili ministar ekonomije. Ono što je činjenica, gospodinu Šoškiću neće biti lako u narednom periodu. Za razliku od guvernera Jelašića, kada je biran 2004. godine, Srbija ima manji priliv stranih investicija, ima minus u državnoj kasi, ima deficit u spoljnoj trgovini i ima problem sa servisiranjem svojih dugova. Za prethodnog guvernera 2004. godine smo glasali. Danas nismo imali priliku da čujemo njegov program, čuli smo samo njegovu biografiju i niko nas danas nije ubedio da će NBS biti nezavisna i samostalna, tako da ne očekujte od poslanika DSS da podrže guvernera Šoškića, čak ni iz Bodruma, kako se to nekad radilo u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Iskorišćeno je devet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ću sada da dam gospodinu Draganu Stevanoviću, pošto gospodin Antić i gospodin Arsić nisu trenutno tu.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da ova atmosfera u kojoj se raspravlja i posle koje će uslediti izbor prvog čoveka NBS u našoj državi u stvari govori šta mi od svega toga možemo da očekujemo. Najpre smo potrošili nekoliko dana u raspravi o Zakonu o NBS, koji je morao da stvori preduslove da naš veliki predsednik, Boris Tadić, predloži novog guvernera, a onda nas taj veliki predsednik nije udostojio ni da dođe da brani svoj predlog, da pošalje nekoga da u njegovo ime to radi, a kada se osvrnete na poslaničke klupe, svega nekoliko poslanika upravo njegove stranke sedi i sluša ovu raspravu, ako je uopšte sluša i ako ih uopšte interesuje. Onda neko u Srbiji danas ko ima priliku da prati ovu raspravu treba da stekne utisak da će novi guverner u smislu funkcionisanja i tog bankarskog sektora, uopšte u monetarnoj politici ove države, finansijskoj politici ove države, dati neke promene, možemo da očekujemo određene efekte. Ponavljam, atmosfera u kojoj sve to radimo ukazuje da nas u najboljem slučaju očekuje sve ono što do danas imamo sa bivšim guvernerom, sa Vladom RS, sa svima onima koji su odgovorni za naš život. Gospodine Novakoviću, zato sam prinuđen da razgovaram s vama, nadam se da vam to ne smeta, jer, ponavljam, ispred vas nažalost nema nikoga. Na početku overasprave nekoliko uvodnih reči je rekla gospođa Ljiljak, koja je čini mi se potpredsednik Odbora za finansije, a samo pre nekoliko nedelja mi smo slušali da Odbor za finansije NSRS ne treba da predlaže kandidata, da mu to po takozvanoj evropskoj praksi nije funkcija ili u najvećoj meri nije posao i obaveza, pa su nas ubedili da to treba da radi predsednik, ali eto ponavljam, predsednik Boris Tadić opet niti je tu, niti je nekoga poslao. Ova karijera i biografija, neću da budem nekorektan pa da kažem da nije impozantna, ali se postavlja pitanje da li je za sve ono što NBS i guverner treba da pruže i ponude državi to dovoljno? Mi profesionalni kredibilitet gospodina Šoškića ne želimo da osporavamo, ali postoje neke stvari o kojima ću da govorim i koje zaista otvaraju sumnju da li je Srbija i do sada imala koristi od profesionalnog kredibiliteta gospodina Šoškića i da li će to Srbija imati posle njegovog izbora na mesto guvernera NBS. Evo zašto. S obzirom da njegov profesionalni, ukoliko ga ima, a piše da ga ima, kvalitet jeste bio važan, on ni na jedan način nije uticao na rad i funkcionisanje ili u najmanjoj meri je uticao na rad i funkcionisanje NBS. Problemi koji su u toj sferi i u toj oblasti nicali, nicali su zato što su se drugi segmenti držane uprave mešali u to,odnosno Vlada RS nije bila spremna da obezbedi samostalnost NBS. Zato je njegov kredibilitet ozbiljno doveden u pitanje. Ako pogledate šta sve ovde piše, videćete da 2000. godine, znači od 5. oktobra pa naovamo, gotovo da ne postoji period u kojem gospodin Šoškić nije bio prisutan u javnosti i različitim forumima, što stručnim, što bankarskim, što Vladinim. Postavlja se pitanje da li je gospodin Šoškić svih tih godina ili gotovo celu deceniju u stvari ili indirektno podržavao politiku, što onu koju je vodila NBS, što politiku koju je vodila Vlada. Prosto pitanje – kakvu korist su Srbija i bankarski sektor, odnosno javne finansije imali od činjenice da je gospodin Šoškić sa svim svojim kvalitetima bio prisutan u javnom, odnosno političkom životu u Republici Srbiji? To i ovde piše – specijalni savetnik za finansijska tržišta u NBJ od 2000. do 2002, savetnik za ekonomsku politiku u Savetodavnom centru za ekonomska i pravna pitanja EU, opet isti period, od 2002. do 2003., član Saveta NBS od 2003. do 2004, član Ekonomskog Saveta predsednika Vlade RS 2009. i predsednik Saveta NBS. Sve je to gospodin Šoškić bio, a mi jako dobro osećamo na našoj koži kakva je ekonomska situacija, kakvo je stanje javnih finansija, kakva je naša monetarna politika, kakva nam je politika kursa, kakav nam je režim kursa itd. To je nešto štoozbiljno ovakav profesionalan kvalitet dovodi u pitanje – da li je gospodin Šoškić dovoljno kredibilan da se odupre pritiscima iz Nemanjine 11?Svakako da nije, gospodo poslanici, jer da jeste ne bi bio kandidat. I to je naš problem. Postoje papiri i dokumenti koji nisu stav SRS, ali koji ga u ovom kontekstu ozbiljno diskvalifikuju. Pogledajte sada ovo, opet ponavljam, ovde smo se polomili raspravljajući o personalnoj, finansijskoj i svakoj drugoj samostalnosti NBS. Uzeli smo iz nadležnosti odbora, ponavljam, predlog kandidata da ga poverimo velikom predsedniku, a onda se neposredno posle ostavke guvernera Jelašića, zamislite ni manje ni više javlja premijer. Pazite šta kaže, izvor RTS: "Predsednik Vlade Mirko Cvetković juče je predložio predsednika saveta NBS Dejana Šoškića za novog guvernera centralne banke. Šoškić je stručan, nije član ni jedne političke partije i zato je kandidat", rekao je premijer. O kakvoj personalnoj nezavisnosti mi pričamo danas ovde? Čoveka je predložio premijer, pa je posle toga skupštinska većina ili u ime skupštinske većine izjavu dao ponovo premijer da je skupštinska većina prihvatila Dejana Šoškića, odnosno da je on za nju prihvatljiv. Na kraju ga je predložio predsednik Republike Srbije. Mi danas govorimo o nezavisnosti, izbor Dejana Šoškića treba da nam pruži garanciju da će NBS i u narednom periodu navodno da odoleva pritiscima iz Vlade. Pitao sam, ako se sećate, ovde gospodina Radovana Jelašića – šta znači, gospodine Jelašiću, vaša izjava da ste slušali političare ne biste ostali ni ovoliko dugo? Na to pitanje gospodin Jelašić nije hteo da odgovori. Čak niu javnosti niste mogli da čujete direktno odgovor na tako nešto da su pritisci uopšte postojali. Zbog čega gotovo napola mandata ostavka? A činjenica je da će iz Vlade pritisaka biti, potpuno je saglasan i gospodin Šoškić. Gospodin Šoškić još kao kandidat pazite kakvu izjavu daje – verujem da ću uspeti da se odbranim od uticaja, inače se ne bih prihvatio ove funkcije. On i neizabran za guvernera Narodne banke Srbije zna šta ga čeka, ali očigledno je čovek sa većim pragom tolerancije, mnogo je ''fleksibilniji'' od gospodina Jelašića, pa je spreman da ''trpi'' da sarađuje sa Vladom Republike Srbije. Da sam u krivu ne bi bilo ispisano 10 godina njegovog direktnog i indirektnog učešća u kreiranju ekonomske politike ove države. Sad mi treba da shvatimo da će posle gospodina Jelašića doći nešto drugo. Treba da shvatimo da će Vlada promeniti svoj odnos prema Narodnoj banci, Vlada koja unutar sebe nema saglasnost, Vlada koja ne može da dogovori politiku poreskih reformi u narednom periodu, suštinskih reformi koje treba da opredele ekonomski i svaki drugi život u ovoj zemlji u narednih pet, odnosno 10 godina. Pa vi ste sinoć u raspravi o izmenama i dopunama Zakona o poreskom sistemu i poreskom postupku mogli da čujete disonantne tonove. Predstavnici jedne političke stranke vladajuće većine koriste to da napadnu ministarku finansija oko strukture poreza u Srbiji. Jedni kažu – nije dobro, ministarka se brani i kaže da se ne slaže, a i jedni i drugi 10 godina vode i fiskalnu politiku i poresku politiku ove države. Šta je ostalo, ponavljam pitanje od sinoć, za nas iz opozicije? Kakva pitanja mi da postavljamo? Onda se oko nekih stvari posle opet slože i sve to tako ide. Čitate izveštaj Narodne banke Srbije za prethodnu godinu. Čitate izveštaj Vlade Republike Srbije. Ne možete da nađete nijednu kritičku reč i kritički osvrt na rad tih organa. Mi se pitamo u SRS ko je kriv za ove probleme koje danas ovde imamo? Ne postoji izazovi na koje Vlada i NBS nisu odgovorile. Mi znamo da se zaduživali kreditima indeksiranim u evrima, kada je evro bio 80, a danas ih vraćamo kada je evro 104 najmanje. Znamo, takođe, da su se razlike u kamatama na plasmane i na depozite kretale u Srbiji od tri do 18%. Nas iz Vlade i iz Banke ubeđuju u stabilnost bankarskog sektora. Pa samo ludak koji ovde ima banku ne može da bude stabilan i ne može da posluje sa profitom u Srbiji kad su uslovi plasmana odnosno depozita takvi kakvi jesu. Gde je tu bila uloga NBS da se zainteresuje za to? Predstavnici NBS se hvale kako je stabilnost bankarskog sektora obezbeđena, između ostalog, što su veliki posao pravili u trgovini državnih zapisa hartija od vrednosti. To je nešto čega bi i Banka i Vlada trebalo da se stide. Zašto su obezbeđivali, odnosno nudili zapise u toj meri, i hartije od vrednosti? Zato što su tim sredstvima dinarskim koja su obezbeđivali i pokrivali budžetski deficit, a budžetski deficit zato što imate javnu potrošnju koju proizvodnja u Srbiji ne može da trpi. Umesto da se toga stidimo i da to krijemo, nama to služi za ponos. Naravno, banke su trgovale hartijama od vrednosti zato što im se to isplati, a nisu prodavale svoje kredite, što je osnovna funkcija i posao. Zašto nisu prodavali kredite? Zato što su u Srbiji građani kreditno nesposobni. Ne mogu više da povlače kredite. Postoji nešto što se zove kreditni biro, pa se u Vladinim krugovima sada i dalje razmišlja da unaprede kreditni biro u Srbiji, pa da u kreditni biro uđu i naši dugovi za komunalne usluge, za telefon, za struju, za jedno, za drugo, za treće i da nas sve to u kontekstu kreditnog zaduživanja opterećuje. To je slika Srbija u kojoj danas živimo, slika Srbije koju crtaju ili kreiraju ljudi koji predlažu Dejana Šoškića, ljudi koji su 10 godina saradnici Dejana Šoškića, a Dejanu Šoškiću sve to nije smetalo, uz svo poštovanje njegovih profesionalnih kvaliteta, ukoliko ih ima, a piše da ih ima. Prema tome, što se nas tiče, da apstrahujemo priču o personalnim profesionalnim kvalitetima Dejana Šoškića, Dejan Šoškić ništa novo u politici neće doneti. Hvali se da će se zadržati režim plivajućeg kursa. To nije nešto što su oni smislili. Gospoda iz Narodne banke su na to prinuđeni. Prinuđeni su da više ne podržavaju uvoznički lobi, pa kurs evra nije sintetički fiksan, nego su bili prinuđeni da ga puste, da postane plivajući. Danas je plivajući, takav kakav jeste. Održava se samo zahvaljujući intervencijama iz NBS, ali i to ne može doveka, zato što ste u tom kontekstu limitirani, zato što su vam devizne rezerve limitirane i u najvećoj meri zavise od toga koliko su strane banke koje ovde imaju svoje ekspoziture deponovale novca kod NBS. To ste do sada mogli da radite zbog činjenice da strane banke nisu povlačile novac zbog Bečkog sporazuma, ali ukoliko se u narednom periodu desi da im pare leže mrtve u trezorima i bankama ovde, povući će taj novac, topiće nam se devizne rezerve. Prostora za intervenciju za očuvanje kursa neće biti i onda ćemo ponovo ući u jedno sivilo i jedno ekonomsko ništavilo, koje svi dobro znate šta predstavlja kada kurs krene da divlja, ne daj bože. Prema tome, sve ove priče vaše, hvalospevi na račun novog guvernera koje su se mogle čuti u javnosti, NBS, politike kursa itd, zbog atmosfere kakva jeste, o kojoj sam govorio na početku, zaista padaju u vodu. Srbija neće moći da očekuje ništa od ovih personalnih promena u NBS, zato što u Srbiji ne postoji politička volja da se ekonomski, politički i svi drugi odnosi promene, postave na zdrave noge kako bi svi mogli da očekujemo izvesniju i srećniju budućnost. Sa vama, vašim političkim profilima, u najboljoj meri ostaće isto kao što je i do sada bilo..
Iskorišćeno je 15 minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Miloš Radulović. Vreme koje vam je na raspolaganju je četiri i po minuta.
Danas imamo na dnevnom redu predlog o razrešenju guvernera i izbor novog guvernera, a da pri tome ne znamo razloge zbog kojih je guverner, bivši već, Radovan Jelašić, podneo ostavku. Rekao je da je to uradio iz ličnih razloga. Međutim, pre svega, mišljenje javnosti, a i nas ovde je da je to učinio zbog toga što je, ceneći politiku Vlade i uopšte šta ova vlada radi, rekao da zbog prevelikog zaduživanja nama predstoji grčki scenario. To su mnogi u Vladi ocenili kao jednu preoštru i neodgovornu izjavu. To bih poredio sa epitafom koji stoji na grobu Branka Miljkovića, čuvenog pesnika – ubila ga je prejaka reč. Zato očigledno danas biramo novog guvernera. Ono što je tužno je broj ljudi u Skupštini kada govorimo guverneru, a znamo da je guverner najznačajnija funkcija u državi, jer on je čuvar kase narodnih para. Danas biramo guvernera na osnovu predloga odnosno ova dva papirića. Na jednom papiriću je biografija budućeg guvernera Dejana Šoškića, a na drugom papiriću je predlog Nade Kolundžije, narodne poslanice, da se ta tačka uvrsti u dnevni red. Pri tome, guvernera biramo bez podnošenja predloga programa tog budućeg guvernera, gospodina Dejana Šoškića. Demokratska stranka Srbije je svojim amandmanima pokušala da poboljša Predlog Zakona o Narodnoj banci Srbije, međutim nije bilo sluha da se ti amandmani DSS prihvate. Zato biramo na ovakav način guvernera, gde je obrazloženje jednog predsednika iz vladajuće većine bilo – birajmo ga zato što je lep i dobar dečko. Osnovni cilj Narodne banke Srbije je postizanje stabilnosti cena, a pored toga je cilj i očuvanje finansijske stabilnosti. Do sada se u više navrata isticalo da je najveća zasluga ove vlade i Narodne banke Srbije upravo stabilnost cena. Slikovito ću da vam objasnim kakva je ta, poštovani građani Srbije, stabilnost cena. Projektovana inflacija je 6,2%. Ove godine već imamo 5,2%. Pri tome, ono što sve građane Srbije brine, a zbog vremena moraću brzo da pročitam, to je da one cene koje Vlada kontroliše su porasle: kilovat struje poskupeo je 11,6%, grejanje, poštovani građani Srbije, poskupelo 61%, telefonski impuls 56,6%, međugradski 58,7%, komunalije su samo od januara do danas poskupele za čitavih 15%. Znate li zašto je, građani Srbije, inflacija takva kakva je? Upravo zbog toga što nisu građani Srbije u stanju da kupuju robu široke potrošnje, nemaju dovoljno para, zato padaju cene jer je mnogo veća ponuda, tražnja je mnogo manja. Vlada i vladajuća većina čini sve da oteža život tim građanima.
Reč ima, ovim redosledom, gospođa Lidija Dimitrijević, pa gospodin Milorad Buha i na kraju gospodin Vladan Jeremić. Gospođo Tabaković, izvinjavam se, ako sam dobro razumeo, gospodin Antić i Arsić neće biti tu. Gospođo Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, usred ekonomske krize u martu 2010. godine Narodna banka Srbije ostala je bez guvernera usled podnošenja ostavke iz, kako je navedeno, ličnih razloga. Doduše, to da smo usred ekonomske krize mnogi naši zvaničnici demantuju, kažu da izlazimo iz krize, međutim, stvarnost demantuje njih. Narodna skupština je nedavno usvojila izmene i dopune Zakona o Narodnoj banci Srbije, puno smo govorili o tome, raspravu smo vodili sa bivšim guvernerom, asada je na dnevnom redu Predlog za izbor guvernera Narodne banke Srbije. Narodni poslanici su dobili biografiju kandidata, međutim, u pismenoj formi plan, program rada budućeg guvernera nije dostavljen. Smatramo da je to ipak bilo potrebno. Novi guverner bira se na mandat od šest godina i svakako je bilo potrebno predstaviti namere o načinu na koji će se sprovoditi monetarna politika u Srbiji. Nekoliko dana nakon podnošenja ostavke prethodnog guvernera, od tadašnjeg predsednika Saveta Narodne banke, a sada i kandidata za guvernera profesora Šoškića, imali smo prilike da čujemo da ne treba očekivati bilo kakve bitnije promene u monetarnoj politici, da Narodna banka Srbije ima precizno definisane zakonske nadležnosti i interne propise i da ne treba očekivati bilo kakve nestabilnosti u njenom radu. Mi u SRS želimo da verujemo da će to zaista i biti tako, međutim, mišljenja smo da je ipak jednim kratkim planom rada trebalo udostojiti Narodnu skupštinu, koja na predlog predsednika Republike bira prvog čoveka Narodne banke. Napraviću sada jedno poređenje. Znate, ako u nekoj jedinici lokalne samouprave iole imate ozbiljniju vlast, da bi neko bio imenovan za načelnika neke uprave, on mora da napravi plan rada, da definiše šta to planira da uradi u toku trajanja svog mandata. O značaju institucije kakva je Narodna banka Srbije zaista nema potrebe da posebno govorimo. Puno se govorilo, nakon odluke gospodina Jelašića da podnese ostavku, o određenim pritiscima i neslaganjem sa Vladom Republike Srbije kojoj je bio partner u kreiranju ukupne ekonomske politike. O tim nekim razmimoilaženjima u sprovođenju ekonomske politike svedoče izjave bivšeg guvernera - da je pad dinara rezultat državne potrošnje koja prevazilazi mogućnosti države, da na kurs dinara mora uticati to što krojite budžetske deficite od 4 do 4,5% BDP i trošite sto do sto deset milijardi više no što zarađujete, da su to morali da znaju svi prilikom donošenja budžeta i da ne mogu da kažu da je kriv guverner jer neće da troši rezerve. Ovo dovoljno govori da je bilo neslaganja između sprovođenja monetarne i ukupne ekonomske politike, uprkos činjenici da jesu u dobroj meri potrošene devizne rezerve. Poslednji podaci govore da je u toku ove godine 1.496.000.000 evra prodato na međubankarskom deviznom tržištu u cilju odbrane kursa dinara. U junu smanjene su za 238,1 milion evra i na kraju tog meseca iznosile su 10.492.800.000 evra, dok su neto devizne rezerve bile 5.682.000.000. U junu je, inače, dinar prema evru nominalno depresirao za 1,6%, pad je nastavljen i u julu, tako da današnji srednji kurs iznosi 104,89 dinara za jedan evro. Ono što je bitno za poslanički klub SRS, a što nismo imali prilike da budemo upoznati, jeste to kakve su namere budućeg guvernera po ovom pitanju. S obzirom na to da je prethodni izrazio neslaganje sa određenim pritiscima da se prodaje još više deviznih rezervi od ovih iznosa koje sam pomenula, nas zanima kako će novi guverner tretirati ovo pitanje. Da li će se donositi odluke slične kao odluke koje je donosio prethodni ili će se korigovati u odnosu na određene zahteve predstavnika Vlade, koji opet, sa druge strane, imaju zahteve od pojedinih uticajnih ljudi koji traže da njihovi interesi budu stavljeni u prvi plan? Još neke stvari bitne su za predstavnike SRS. Jedna od njih je, recimo, stav budućeg guvernera o osnivanju razvojne banke. Razvojne banke su, po pravilu, vezane za državni budžet, ne prikupljaju depozite ni privrede, ni stanovništva i daju povoljne kredite za projekte koji doprinose privrednom rastu, porastu izvoza i razvoju malih i srednjih preduzeća. Vlada Srbije naručila je studiju opravdanosti osnivanja razvojne banke. Ova studija naručena je od nemačke razvojne banke KFV, a pored rezultata analize studije da li će banka biti osnovana i kada bi mogla biti osnovana, zavisi od toga da li će država moći da obezbedi početni kapital. Takođe je bitno, ukoliko ova banka bude osnovana, da li će se raditi o potpuno novoj banci ili će neka postojeća banka, u kojoj je država akcionar, biti transformisana u razvojnu banku. Još jedna bitna stavka koja nas interesuje jeste mišljenje novog guvernera o platama u NBS. Svi se sećamo burnih reakcija prethodnog guvernera na zamrzavanje plata. Za njega je to bilo foliranje i populizam. Imali smo utisak da on NBS doživljava kao ustanovu pod staklenim zvonom, koja ne treba da deli sudbinu čitave privrede u Srbiji i zbog tog našeg utiska nam je bitno kako na to gleda budući guverner.
Sedam minuta i 10 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Buha. Preostalo vreme je trideset pet i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pre tri meseca dobili ste informaciju od guvernera Narodne banke Srbije da podnosi ostavku iz ličnih razloga. U obrazloženju ove ostavke reče da nije bilo političkih pritisaka. Međutim, već sledećeg dana i sledećih dana, bili smo svedoci kroz medije, kada je davao izjave guverner je rekao da je bilo mnogo političkih pritisaka, i čak je išao u određivanje svih onih političara koji su vršili pritiske. Sada nemam vremena da elaboriram ko je sve učestvovao u vršenju političkih pritisaka, ali je bitno naglasiti da je politički pritisaka bilo. Ako je politički pritisaka bilo, onda ne stoji izjava guvernera da tu ostavku podnosi iz ličnih razloga. Neki drugi razlozi su u pitanju. Znači, guverner nije bio iskren kada je podnosio ostavku. Prevashodno su bili bitni politički i drugi pritisci na guvernera, Savet Narodne banke, Monetarni odbor i sve druge institucije Narodne banke. Njemu je bilo mesto danas ovde da da obrazloženje ''ličnih razloga'' i političkih pritisaka koji su bili prisutni u ovih šest godina njegovog stolovanja na mestu guvernera Narodne banke. Nadalje, uobičajeno je u praksi u savremenom svetu, pa i kod nas, da se za tako odgovornu funkciju pripremi i adekvatan program. Ako je to uobičajeno, da predsednik saveta mesne zajednice podnosi određeni program za rad u savetu mesne zajednice, predsednik udruženja golubara da podnese neki program, tim pre je bila obaveza guvernera koji dolazi, koji će biti izabran od većine, da sačini program, da ga mi ovde saslušamo i da ga kao takvog ocenimo i ocenimo u svetlu svega onoga što on predlaže. Nažalost, mi danas nemamo ni program, nemamo ni guvernera, uz vrlo lošu praksu da mi u ovoj Narodnoj skupštini do sada, koliko znam pet-šest godina sam u ovom parlamentu, nismo razmotrili nijedan izveštaj o radu Narodne banke Srbije. To jasno ukazuje da Narodna banka živi kao posebna biljka, koju zalivaju pojedini političari i koji imaju od nje koristi. Šta je bitno u ovoj oblasti? Bitno je da smo posle 2000. godine, a posebno posle gašenja četiri velike banke, izgubili mnogo. Izgubili smo cvet bankarstva, izgubili smo prave bankarske stručnjake, koji su zajedno sa one četiri velike banke i sa gašenjem drugih banaka nestali iz rada u bankarskom sektoru. Kako nestali? Došle su nove banke gde su u pravilu, to smo svedoci svaki dan, kada odemo u banku onda vidimo ko tamo radi, radnici starosti do 30-ak godina, neiskusni, mladi, ali dobro edukovani za onaj segment posla koji oni obavljaju. Starih kvalitetnih kadrova, koji su bili nosioci bankarskog sistema više u bankama nema. To je ovaj novi bankarski sistem koji smo mi dobili posle 2002. godine, posle teranja u stečaj gotovo svih državnih banaka koje su poslovale u bankarskom sistemu Republike Srbije. Danas imamo 34 banke koje deluju i rade, i zanimljivo je da malo kažemo nešto o rezultatima njihovog rada. Dvadeset banaka je poslovalo sa dobiti i 14 banaka sa gubitkom. Dobit ovih banaka je bila, koje su poslovale sa dobiti, 30 milijardi dinara, a gubitak ovih 14 banaka je oko 13 milijardi dinara. Kad govorimo o poslovnom rezultatu, moramo napraviti paralelu sa položajem privrede i položajem građana. Kad govorimo o položaju privrede, posebno SRS već godinama ukazuje na ogromne probleme u poslovanju privrede i ogromne probleme u poslovanju sa bankama. Zašto je to bitno? Nema prave privrede bez dobrih banaka. Šta smo mi napravili? Napravili smo zdrave banke, vrlo dohodovne banke, banke koje posluju sa velikom dobiti i imamo privredu koja grca, koja se davi. Imamo ogroman broj blokiranih preduzeća, imamo ogroman broj preduzeća koja smo oterali u stečaj. Tako da imamo zdrave banke i bolesnu decu. To je rezultat rada vlade, a i Narodne banke. Kada pratimo razvoj bankarskog sistema, evo ja ću tu sa nekoliko podataka ukazati na osnovne karakteristike razvoja ovog bankarstva posle 2002. godine. I onda vidimo aktive banaka su rasleu rasponu od 25 do 40 posto, tako je rastao i kapital, gotovo tako je rasla i dobit bankarskog sistema, a deca koja treba da uživaju u koristi od bankarskog sistema grcaju u problemima, i građani i privreda. Evo da vidimo, šta se dešava sa aktivom banaka. Godine 2006. 1.169 milijardi dinara, 2007. godine 1.564 milijarde dinara, 2008. godine 1.777, 2009. godine 2.160 i evo u trećem mesecu 2010. godine 2.237 milijardi dinara je aktiva bankarskog sistema. E sada, da imamo takve pokazatelje u oblasti privrede dobro bi bilo da napravimo paralelu i da vidimo koliko propada privredni sistem Republike Srbije, a korist izvlače banke. Kod kapitala je slična situacija. Recimo, 2006. godine kapital bankarskog sektora je bio 216 milijardi dinara, a 2010. godine u prvom mesecu je 470 milijardi dinara. Nešto sam rekao oko dobiti banaka, evo samo još 2006. godine dobit banaka je bila 200 miliona evra, 2009. godine takođe 200 miliona evra, zbog ovih problema koje su imale banke u naplati itd., zbog toga što se deo te dobiti sakriva i prebacuje u određene druge tokove. Šta je tu bitno još naglasiti kod bankarskog sistema? Ogromna visina kamata i marži koje se naplaćuju u bankarskim poslovima. Srbija spada u red država koje imaju najviše kamate. Kažu ekonomski i bankarski stručnjaci da je Moldavija prva, mi smo drugi po veličini kamata. Ovako osiromašeno stanovništvo, ovako osiromašena privreda plaća tako visoke kamate, to je krajnje neprihvatljivo. Šta čini Narodna banka i Vlada da ovaj odnos menja, da ovu činjenicu izmeni i da se kamatne stope koje plaćaju građani i privreda iznivelišu bar na 50% onog što je u zapadnoj Evropi. Mi znamo kolike su tamo kamate. Reći ću vam jedan podatak, nije prvi put da to govorim ovde, ali mora da posluži kao činjenica o tome da ni Vlada, ni Narodna banka ne čine ništa da ove utvrđene činjenice, ove negativne pojave što se tiče marži i visine kamatnih stopa menja, prilagodi i da ih koriguje. Premijer ove države je krajem prošle godine učestvovao na jednom forumu o svetskoj ekonomskoj krizi u UN i tamo je upotrebio ovu rečenicu koju ću sad izgovoriti – marže koje strane banke, odnosno pojedine banke sa stranim akcionarima naplaćuju u Republici Srbiji su šest do sedam puta veće nego što su u matičnim državama. Tu rečenicu je upotrebio u UN, ali nije upotrebio ovde u ovom parlamentu. Nije upotrebio u aktivnoj politici ove Vlade. Ako je to stvarno problem, a on jeste, onda je zadatak premijera, zadatak predsednika Vlade, zadatak ministra finansija i NBS da učine sve da te marže svedu bar na dva puta više nego što je to u matičnim zemljama, ne šest do sedam puta. Banke su zaključile ugovore i preuzele devizna sredstva od naših građana u iznosu od 6,5 milijardi evra. Kolike su kamate, pasivne kamate to se zove u bankarskom sistemu koje građani dobijaju od banaka? Negde oko 6%, neke banke više, ali to je negde oko 6%. Pošto banke prodaju devize privredi, građanima i trećim licima? Bar dva puta više od toga, pa i tri puta. Lagano je onda poslovati i lagano je onda imati dobit. Slična je situacija, to vidimo svaki dan, kod prodaje deviza koje banke kupuju na deviznom tržištu u organizaciji NBS. Kada pogledate kursne liste, onda ćete videti da je neki srednji kurs po kojima bi NBS trebala da prodaje devize. Mi to ne znamo. Mi ne znamo po kom kursu NBS prodaje devize onima koji kupuju. Ko kupuje? Kupuju banke i kupuju uvoznici. To su naše pretpostavke, ali taj podatak je tajna. Ne sme da bude tajna. Radi se o državnim sredstvima i svaki građanin Srbije i svaki građanin ovoga sveta bi morao da zna ko kupuje te devize. Vi ste to sakrili. To ste namerno sakrili. To je katastrofalna greška ove Vlade, ali zna se zbog čega je to napravljeno. Zbog tajkuna i svih onih koji učestvuju u tom dilu. Znači, kada banka kupi tu devizu, evo danas je kurs negde oko 105 za evro, blizu 105, to je srednji kurs, to može svaki građanin danas da proveri na kursnim listama banaka, banke te devize prodaju po 107,5 do 108, pa čak i preko 108 dinara. Lagano je tu opet biti pametan. Znači, banke imaju na gomili dinare, kupe devize i prodaju te devize sa razlikom od oko tri dinara. Sad uzmite da banka jedna danas kupi 10 miliona evra, pa puta tri, to je 30 miliona. Kupi 100 miliona, to je 300 miliona itd. Evo kako se banke bogate. Evo kako akcionari imaju ozbiljne dividende. Zbog vremena vrlo kratko. Ovde se mora što pre pojaviti guverner da donese program, da jasno kaže koja je perspektiva bankarskog sistema, koji su zadaci guvernera u nastupajućem periodu, kako prevazići sve ovo što muči prevashodno u oblasti privrede, prevashodno u oblasti finansiranja, u oblasti razvoja itd. Bez toga imaćemo ponovo ovakvu situaciju: ogroman deficit, ogromne gubitke i sve akutne probleme koji muče i građane i privredu.
Iskorišćeno je četrnaest i po minuta. Ostalo je još 21 minut za gospodina Vladana Jeremića. Izvolite.
Kada je 23. marta na takoreći uobičajenoj konferenciji za novinare guverner NBS Radovan Jelašić saopštio da je dao ostavku na svoj položaj, da je zatražio raskid radnog odnosa sa NBS iz ličnih razloga, a ne zbog političkih pritisaka, šta god da mislili o politici guvernera i NBS, ono što je evidentno jeste da je trenutak za tako nešto bio najmanje poželjan, jer moramo imati u vidu činjenice da je državna kasa poprilično prazna, da je devizni kurs nesiguran, nelikvidnost sve prisutnija i raširenija, a čuveni sporazumi sa MMF gotovo pod kontinuiranom revizijom. Pri tom, ono što je posebno interesantno, gospodin Jelašić se nije izjasnio u tom trenutku sa premijerom Vlade Srbije Mirkom Cvetkovićem da li to ima veze sa povremenim razlikama u pogledima u saradnji između Vlade i centralne banke. Verovatno će pokazati vreme koje je pred nama. Želeo bih na samom početku da se malo dotaknem i one teorije da verovatno svaka ostavka ima i neki neposredni povod, čak i kad za nju postoje dugoročniji i ozbiljniji uzroci. Kada je reč o doskorašnjem guverneru NBS, otprilike bi se hronološki moglo povezati neka tri povoda ili tri informacije. Podsećam javnost da je najpre u Narodnoj skupštini usvojeno pet finansijskih propisa koji delimično menjaju propozicije za popunjavanje tekućeg budžetskog deficita, što ne bi smelo da znači da se on može popunjavati štampanjem para. Naravno, to bi bilo i protivustavno. Zatim smo imali izjavu potpredsednika Vlade, gospodina Dinkića, da će Vlada tih dana odobriti subvencionisane potrošačke kredite u dinarima, sa grejs periodom od godinu dana, rokom otplate tri godine i sa ratama bez valutne klauzule, te da će volumen tih kredita iznositi 30 milijardi dinara. Valjda je to tako dogovoreno sa poslovnim bankama. Na kraju, a možda i na samom početku, čak je javnost bila obaveštena da će se penzije deliti u četvrtak i petak, što bi trebalo da znači da je i taj pad budžetskih prihoda sa kojim se suočavamo, koji je na početku ove godine bio 18,5%, nekako premošćen. Međutim, ovog trenutka je potpuno nejasno da li je povodom mogućnosti da se ova tri dešavanja dovedu u vezu ili zbog nečeg drugog, dakle, između Vlade Republike Srbije i NBS došlo je, podsećam i na to, do nekakve prepiske, ali bi se o njoj moglo zaključiti po jednom od odgovora premijera Mirka Cvetković u intervjuu koji je objavila beogradska "Politika" 21. marta, ja ću parafrazirati to što je Mirko Cvetković tamo rekao – zaista ne mogu da razumem primedbe koje monetarna vlast upućuje Vladi. Bilo kakva kritika tipa mnogo se troši za mene je potpuno bespredmetna, jer se javna potrošnja nalazi u okvirima predviđenim budžetom. To je razlog zašto ne mogu da razumem kritiku fiskalne politike. Premijer je, potom, napomenuo da od nove godine ima kontakte sa guvernerom i da sa njim razgovara o merama koje bi uvela monetarna vlast, te da je skidanje obavezne rezerve utanačeno sa Vladom. Na direktno pitanje da li Srbiji preti grčki scenario, premijer je odgovorio apsolutno odrično, jer se naš javni dug isključivo odnosi na zaduživanje za infrastrukturne projekte i da je deo javnog duga preusmeren u rezerve budžeta, tj. nije potrošen. Čak i ove naizgled odmerene premijerove reči mogu da deluju kao prilična kritika rada guvernera NBS, a podsetiću samo i na ono što je takođe premijer izjavio, da NBS prebacuje svoju sopstvenu odgovornost na Ministarstvo finansija u kontekstu pada vrednosti dinara prema evru. Dakle, moguće je, ako se malo dublje proanalizira, da je Radovan Jelašić procenio da se priprema jedan takav model ekonomske politike koju on neće da prihvati i da za njega ponese odgovornost, ili je možda procenio da taj model nije prihvatljiv, pre svega za MMF, čija reakcija takođe na njegovu ostavku može biti veoma bitna u kontekstu cele priče koja se vodi oko kreditnog aranžmana sa ovom međunarodnom finansijskom institucijom. Ako se ovo ima u vidu, dame i gospodo narodni poslanici, a kada je i kandidat za novog guvernera Dejan Šoškić saopštio da neće biti nikakvih promena u vođenju dosadašnje politike NBS ukoliko on bude izabran na ovu značajnu funkciju, s jedne strane to može da bude razumljivo, ako se ima u vidu da on praktično na ovu novu funkciju treba da dođe sa mesta predsednika Saveta NBS, tako da je praktično suodgovoran za dosadašnje rezultate ove finansijske izuzetno značajne institucije. S druge strane, pak, ukoliko budući guverner zaista misli da nastavi sa politikom koja je vođena u proteklom periodu, to znači da se kao građani Republike Srbije ne možemo nadati nikakvim suštinskim promenama, jer i svi dosadašnji guverneri isticali su kao jedno od najvažnijih dostignuća NBS to što je obezbeđen tzv. stabilan kurs dinara i tzv. zdrav bankarski sistem. Skoro je svima jasno da upravo ti navodni rezultati NBS imaju i te kakve posledice po srpsku privredu i njene građane. Iskoristio bih ovo vreme, odnosno učešće u današnjoj raspravi, da pokušam da ukažem na jedan od najvećih problema koji je još uvek prilično obavijen velom tajne, a iz domena je rada NBS, odnosno budućeg guvernera, a tiče se te politike koja se vodi, politike deviznih rezervi NBS, gde očigledno o nemalim novčanim sredstvima, njihovom raspoređivanju, odluku donosi praktično samo jedan čovek. Mogli smo da se tokom prethodnih meseci, pa i godina, za sve vreme dok se na čelu NBS nalazio Radovan Jelašić, povremeno informišemo o tome kako su devizne rezerve NBS dostigle rekordno visok nivo, a kao što je poznato, devizne rezerve se ne drže u Trezoru NBS, nego se plasiraju u državne obveznice drugih, po pravilu, bogatih država i time se pokrivaju deficiti njihovih državnih budžeta ili se polažu u vidu depozita u banke najrazvijenijih zemalja. Devizne rezerve ekonomski manje razvijenih zemalja, u čiju kategoriju spada i Srbija, koriste se očigledno samo za plasman u one bogatije države, jer se tamo i nalaze, naravno, najmoćnije, najprofesionalnije banke i državne obveznice. Interesantno da uporedo sa ovom pojavom imamo i činjenicu da i spoljni dug Srbije stalno raste i da takođe dostiže rekordno visok nivo, i očigledno da je Srbija zemlja u kojoj ima mnogo nelogičnosti. Krediti se uzimaju od drugih država, međunarodnih finansijskih institucija, velikih zapadnih banaka i to uz relativno visoke kamatne stope. Srbija plaća i visoke kamate na trezorske zapise koje emituje da bi prikupila sredstva za pokriće deficita državnog budžeta. Zvanični podaci o tome gde i pod kojim uslovima se plasiraju devizne rezerve NBS nisu dostupni široj javnosti, ali se zna da su kamatne stope na ova sredstva simbolične, od 1 do 3%, tako da naša zemlja ne može da računa na neki značajniji prinos od plasiranja deviznih rezervi. U svakom slučaju, višestruko je manje od prinosa koje ostvaruju zemlje ili finansijske institucije kod kojih se Srbija zadužuje, pokrivajući deficit državnog budžeta. Akumuliranje velikih iznosa deviznih rezervi, njihovo plasiranje u državne obveznice ili depozite banaka bogatih ili, bolje rečeno, zapadnih zemalja, te u isto vreme zaduživanje kod istih onih gde su plasirane devizne rezerve, apsolutno je po mišljenju nas u SRS pogubno i za privredu i za društvo u celini, kakvo je u državi Srbiji. Pri tom, posebnu posledicu može izazvati za državu gde se vodi politika tzv. stabilnog kursa domaćeg novca, kao što je slučaj u Srbiji. Iz svega ovoga se nameće jedno logično pitanje – gde onda tu postoji nekakva opravdanost ili ekonomska logika da mi finansiramo, uz simboličnu kamatnu stopu, budžetske deficite bogatih zemalja, a da nam istovremeno te iste zemlje, direktno ili preko raznih finansijskih institucija, odobravaju krediti, uz visoke kamatne stope, kojima finansiramo deficit srpskog budžeta. Odnosno, pravo pitanje je možda – gde je logika da devizne rezerve plasiramo u depozite zapadnih banaka, uz simboličnu kamatu, a one da tim istim novcem kupuju trezorske zapise našeg Ministarstva finansija ili zapise NBS, koje nose visoku, po pravilu dvocifrenu kamatnu stopu ili odobravaju kredite građanima Srbije uz lihvarske kamatne stope? One su na kratkoročnoj pozajmici stanovništvu krajem prošle 2009. godine iznosile čak 36% i tako ostvaruju ogromne profite koristeći naša finansijska sredstva. Ako već imamo tako visoke devizne rezerve, smatramo da bi znatno racionalnije bilo da se jedan deo njih iskoristi za vraćanje inostranih kredita, barem onih koje je država uzela pod najnepovoljnijim uslovima i tako se delom bar umanji ogroman spoljni dug, ili da se barem blagovremeno isplate sve one dospele obaveze po spoljnom dugu, a one su, prema podacima s kraja prethodne kalendarske godine iznosile 2,87 milijardi dolara, od kojih jedna četvrtina otpada na redovne i zatezne kamate. Na taj način se izbegne plaćanje barem tih zateznih kamata. Koleginice i kolege, zaista smatramo da umesto što uzimamo skupe inostrane kredite, kojima se pokriva deficit budžeta, za to bi se mogao iskoristiti deo trenutno još uvek visokih deviznih rezervi NBS, umesto da ih plasiramo uz simboličnu kamatu, u obveznice zapadnih zemalja, pokrivajući time njihove deficite budžeta. Iz svega ovoga do sada rečenog, ne nazire se nikakva ekonomska racionalnost i zdrava logika u tome da se Srbija, koja je već prezadužena sve više i pod sve nepovoljnijim ili bolje rečeno skupim uslovima zadužuje u inostranstvu, a istovremeno da sve više povećava svoje devizne rezerve koje se, ponavljam, plasiraju u banke bogatih zemalja, uz simboličnu naknadu. Devizne rezerve su neefikasan način investiranja viška kapitala, izuzetno neefikasan i za zemlje i građane koji njima raspolažu, ali izuzetno unosan posao finansijskih posrednika iz zemalja o kojima sam već govorio. Očigledno da je to prevashodni razlog zašto se to tako radi. Svi naši pokušaji koje smo tokom prethodnih meseci u smislu kritike ovakve neracionalne politike deviznih rezervi iznosili izazivaju određene reakcije, pogotovo onog dela vlasti, odnosno ekonomista, koji smatraju da država treba da bude u stanju spoljne zaduženosti i da istovremeno povećava devizne rezerve, a da je razuman odgovor trebalo da bude smanjenje velike spoljne zaduženosti zemlje i istovremeno smanjenje prekomernih deviznih rezervi. Kada je poznato da je spoljnotrgovinski deficit u Srbiji do 2000. godine bio manji od dve milijarde dolara godišnje, a neposredno pred ovu aktuelnu svetsku ekonomsku krizu iznosio je milijardu dolara mesečno, a industrijska proizvodnja 5,37% manje nego u 1998. godini, godini kada je privreda poslovala već šest godina u uslovima međunarodnih ekonomskih sankcija, jasno je zašto smo prilično kritički raspoloženi prema sferi vođenja monetarne politike. Pogotovo ako se ima u vidu ono što sam rekao na samom početku izlaganja, a to je izjava kandidata za novog guvernera, Dejana Šoškića, da neće biti nikakvih promena u vođenju dosadašnje politike NBS. Dakle, mnogo je pitanja, a videćemo da li će biti i odgovora. Kao skupštinska većina ćete svakako izglasati ono za šta ste postigli saglasnost, ali ono što bi svakako trebalo da dobijemo odgovore na pitanje, a to je – šta se dešava, zašto je dinar počeo naglo da slabi, šta je uzrok takvog kretanja kursa, da li su na kurs uticali ponuda i tražnja na finansijskom tržištu, kako će se NBS odnositi prema privrednicima koji insistiraju na tome da se dinar stabilizuje i da li je to uopšte moguće i šta bi se u tom slučaju desilo kada bi im država izašla u susret? Dakle, pitanja ima dosta, a da li će biti i odgovora, videćemo kada budete izabrali novog guvernera NBS.
Hvala, gospodine Jeremiću. Vi ste bili poslednji prijavljeni za reč na listama poslaničkih grupa. Ako se niko drugi ne javlja za reč ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije guvernera NBS i Predlogu za izbor guvernera NBS. Na osnovu člana 85. Poslovnika, određujem pauzu od jedan sat. Počećemo rad u 14.55 pretresom Predloga kandidata za izbor člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnih fakulteta. Prijatan ručak i hvala na saradnji.
Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Pre nego što pređemo na 14. tačku dnevnog reda, podsećam na obaveštenje dato Narodnoj skupštini pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa tačaka 12. i 13, o kojima je upravo okončan rad u prepodnevnom delu, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a raspravom o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude bila predmet naše rasprave. Na osnovu člana 85. stav 5, s obzirom na način na koji radimo, to znači da ćemo, ukoliko završimo raspravu o 14. tački dnevnog reda danas, preći na pretres u pojedinostima o drugoj tački dnevnog reda – Predlogu zakona o trgovini. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda: – PREDLOG KANDIDATA ZA IZBORNOG ČLANA VISOKOG SAVETA SUDSTVA IZ REDA PROFESORA PRAVNOG FAKULTETA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste Predlog kandidata za izbornog člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta, koji je utvrdila Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta u Republici Srbiji (broj 119-1851/10 od 7. jula 2010. godine). Takođe ste primili i izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu povodom razmatranja ovog predloga. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Aleksandar Martinović, poslaničku grupu SRS. Otvaram pretres o Predlogu kandidata za izbornog člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? Ne, nije prisutan. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o ovoj tački dnevnog reda otprilike može da ima dve dimenzije. Što se tiče samog predloženog kandidata, gospodina Predraga Dimitrijevića, nesporno je da je reč o jednom istaknutom pravnom stručnjaku. Nesporno je da je njegova profesionalna i stručna karijera impresivna i ja se u ime poslaničke grupe SRS iskreno nadam da će uvaženi profesor i dekan Pravnog fakulteta u Nišu i kandidat za člana Visokog saveta sudstva da se snađe, naravno ako bude izabran, u radu ovog visokog pravosudnog tela u Republici Srbiji i da će dati svoj naučni i stručni doprinos da Visoki savet sudstva radi bolje nego što je radio do sada. O predloženom kandidatu mislim da može da se kaže sve najlepše. Ono o čemu, međutim, treba da se govori kada je reč o ovoj tački dnevnog reda jeste stanje o pravosuđu Republike Srbije, imajući u vidu da je reforma pravosudnog sistema u našoj državi u velikoj meri izvršena po modelu koji su predložili pojedini aktuelni članovi Visokog saveta sudstva. Ta reforma je počela krajem 2008. godine donošenjem seta pravosudnih zakona i ona je konačno završena izborom nosilaca najviših pravosudnih zvanja u Republici Srbiji krajem prošle godine. Šta može da se kaže o reformi pravosuđa u Republici Srbiji od 2008. godine do danas? Može da se kaže da je to takva reforma ili promena za koju bi oni koji poznaju procesno pravo rekli da je "reformatio in peius", da je promena nagore u odnosu na stanje koje je postojalo pre ove reforme. Naravno, za 20 minuta teško je istaći sve nedostatke našeg pravosudnog sistema, ali ono što je evidentno, između ostalog, jeste činjenica da se povećao pritisak izvršne vlasti na pravosuđe, i to ne samo ministara, nego čak i pojedinih državnih sekretara u pojedinim ministarstvima. Sada je postala uobičajena pojava da nosioci izvršne vlasti u Republici Srbiji komentarišu sudske presude koje čak nisu postale ni pravnosnažne. Najnoviji slučaj jeste pritisak na jednu gospođu sudiju, držaću se one Ciceronove maksime – nomina sunt odiosa, pa sada neću spominjati konkretna imena da neko ne bi imao problema zbog ove diskusije, ali mislim da znate svi o čemu se radi, a vezano je za proces pojedinim navijačima u vezi sa pretnjama koje su upućene novinarki B92. Ako se ne donese presuda, kao što se nije donela, doduše presuda još uvek nije pravnosnažna, i ako se dakle ne donese presuda kakvu očekuju predstavnici izvršne vlasti, kreće medijska kampanja, kreće medijska haranga na sudiju koja je navodno imala hrabrosti da donese takvu presudu, pri čemu se uopšte ne postavlja pitanje – a kakva je bila optužnica, da li je možda javni tužilac pogrešio u tom postupku? Da li možda on nije izveo ili predložio sve relevantne dokaze dabi presuda bila drugačija? Takvih slučajeva ima dosta u pravosudnom sistemu Republike Srbije, što praktično znači da je načelo sudske nezavisnosti u Republici Srbiji ostalo samo zapisano u normama zakona, u udžbenicima krivičnog procesnog prava ili građanskog procesnog prava ili ustavnog prava, ali se u praksi to načelo nije realizovalo u pravnom smislu te reči. Šta još može da se kaže o reformi pravosuđa u Republici Srbiji? Može da se kaže to da su sudije, da su tužioci, da su zamenici javnih tužilaca postali maltene trgovački putnici. Danas je redovna pojava da na ulicama srpskih gradova vidite sudije, vidite tužioce, koji sa punim rukama, sa torbama punih predmeta, putuju od jednog do drugog mesta. Ružna scena da recimo neko ko sudi u nekim krivičnim predmetima, u predmetima koji uopšte nisu naivni, gde može da se izrekne višegodišnja kazna zatvora, sa tim predmetima u rukama ulaze u autobus i putuju do mesta gde se obavlja suđenje. To je praksa koja, mi u SRS verujemo, ne postoji apsolutno ni u jednoj dobro uređenoj i civilizovanoj državi. Doduše, mi smo vam na to skretali pažnju još krajem 2008. godine, kada ste donosili pravosudne zakone. Niste nam verovali da će to tako da bude. Evo, sad se u 2010. godini pokazuje koliko je reforma pravosudnog sistema u Republici Srbiji pogrešna, koliko je koncipirana na pogrešnim osnovama. Danas sudija, danas tužilac, umesto da razmišlja o predmetu, da razmišlja o tome kako će doneti zakonitu odluku, mora da razmišlja o tome kako će da prevali 50, 100 ili 200 kilometara do mesta gde se obavlja suđenje. Imao sam priliku da vidim sudije koje stopiraju po srpskim putevima sa podignutim palcem i mole Boga da im neko stane. U pitanju je bila inače jedna gospođa, da im neko stane i preveze do mesta u kome žena živi, pošto se suđenje obavljalo na nekih 50-ak kilometara od mesta gde ona ima svoje prebivalište. Evo, otprilike to je stanje sudstva, to je stanje tužilaštva danas u Republici Srbiji posle izvršenih reformi. Ne samo da vam je SRS ukazivala na to da su reforme pravosudnog sistema u Republici Srbiji loše, na to su vam ukazivali čak i vaši partneri iz EU. Oni su vam rekli, Društvo evropskih sudija, da ono što nameravate da učinite sa srpski sudstvom nije u skladu sa evropskim standardima. Vi ste tvrdili da jeste. Izglasali ste te zakone, izabrali sudije i sada, sedam meseci otkako su sudije i tužioci izabrani, u praksi možemo da vidimo kako funkcioniše pravosudni sistem Srbije. Ono o čemu takođe treba reći nešto više kada je reč o ovoj tački dnevnog reda jeste jedan slučaj koji je zaintrigirao u velikoj meri javnost Srbije. Reč je o pokušaju ili insceniranom pokušaju atentata na predsednika SNS, gospodina Tomislava Nikolića. Oko toga se u srpskoj javnosti, u srpskim medijima podigla velika prašina. Sećate se onih srceparajućih scena sa konferencije za štampu te partije, gde su lideri te stranke tvrdili kako su navodno od Borisa Tadića, predsednika Republike, dobili SMS poruku da je ugrožen život Tomislavu Nikoliću, pa je onda gospodin Aleksandar Vučić na konferenciji za štampu rekao da su samo on i Tomislav Nikolić znali da su svi šahtovi u Kruševcu zatvoreni da neko slučajno ne bi pucao na Tomislava Nikolića, a da su po okolnim zgradama raspoređeni, citiram gospodina Vučića, snajperisti naši. Onda je Tomislav Nikolić dobio obezbeđenje od gospodina Ivice Dačića, pa se onda odrekao obezbeđenja i na kraju ga je ponovo prihvatio. Ono što SRS smatra o celom ovom slučaju, mi smo naše stavove izneli u krivičnim prijavama protiv novinarke lista "Blic", koja je prva objavila tu netačnu informaciju da je Vojislav Šešelj iz Haškog tribunala naredio ubistvo Tomislava Nikolića. Naravno, podneli smo krivične prijave i protiv Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića zato što je SRS došla do nepobitnih saznanja da se gospodin Aleksandar Vučić dogovorio sa advokatima Miloša Simovića da navodno Miloš Simović prenese poruku, još uvek ne znamo kome, da li nekome iz Bije, ili nekome iz MUP-a, kako je on navodno trebalo da bude izvršilac atentata na Tomislava Nikolića. Naravno, danas je svim građanima u Srbiji jasno, prvo, da Vojislav Šešelj nema fizičke mogućnosti da u Haškom tribunalu naredi ubistvo bilo koga, pa ni ubistvo Tomislava Nikolića; da gospodin Vojislav Šešelj nikada nije naredio bilo čije ubistvo niti je podržavao bilo čija ubistva. Vojislav Šešelj se nadzire putem kamera u Haškom tribunala 24 sata dnevno. Do Vojislava Šešelja u Ševeningenu ne možete da dođete, a da ne prođete dva kontrolna punkta, gde vas maltene skidaju do gole kože. S Vojislavom Šešeljem ne možete da razgovarate telefonom, a da Haški tribunal to ne snima. S Vojislavom Šešeljem ne možete da razgovarate u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala u Ševeningenu, a da tom susretu sa njim ne prisustvuju bar dvojica ili trojica naoružanih stražara te pritvorske jedinice. Ono što, međutim, baca potpuno novo svetlo na ceo ovaj slučaj, a i na jedan prethodni slučaj koji je takođe uzburkao srpsku javnost jeste novo svetlo na pozadinu ubistva srpskog premijera Zorana Đinđića. Prvo, SRS koristi ovu priliku da postavi pitanje i ministru unutrašnjih poslova i direktoru Bije, ali i predsedniku Republike Srbije: kako je moguće da se dva istaknuta člana zemunskog klana Sretko Kalinić i Miloš Simović od 2003. godine sakrivaju u glavnom gradu Hrvatske, a da navodno hrvatska policija, i javna i tajna, da hrvatsko pravosuđe, da najviši hrvatski zvaničnici ne znaju za tu činjenicu? Drugim rečima, SRS postavlja pitanje kakva je uloga Hrvatske u ubistvu Zorana Đinđića? Nemoguće je da se od 2003. godine ta dvojica sakrivaju u Zagrebu, a da niko živi za to ne zna, tim pre što je Sretko Kalinić rodom iz okoline Zadra, tim pre što je učestvovao u ratnim dejstvima na područjima Republike Srpske Krajine. Inače, bio je na obuci u tzv. "Alfa centru" kod kapetana Dragana i danas postoji mogućnost da Sretko Kalinić, pod pritiskom Hrvatske, svedoči u postupku protiv kapetana Dragana. Kako je moguće, ko je odgovoran i da li je iko u Srbiji znao da je hrvatska policija bukvalno predala iz ruke u ruku kod Morovića srpskoj policiji Miloša Simovića? Kako je moguće da neko učestvuje, navodno prema presudama koje su izrečene u Republici Srbiji Miloradu Ulemeku-Legiji i Zvezdanu Jovanoviću, u ubistvu Zorana Đinđića, a da susedna država Hrvatska za to ne zna? Ono što nas zanima jeste da li je predsednik Republike, Boris Tadić, iskoristio priliku da pita novog hrvatskog predsednika, gospodina Josipovića, da li on nešto zna kao profesor Pravnog fakulteta u Zagrebu o tome kako je moguće da se dva čoveka koja su osumnjičena za učestvovanje u atentatu na srpskog premijera nalaze, gle čuda, baš u Zagrebu? Malo sam surfovao po Internetu i došao do vrlo zanimljivih podataka. Hrvatska je država koja broji danas nešto više od četiri miliona stanovnika. Više od milion stanovnika Hrvatske radi što u organima lokalne samouprave, što u državnim organima. Nije postojala fizička mogućnost da se Miloš Simović i Sretko Kalinić skrivaju u Zagrebu sedam godina, a da Hrvatska za to nije znala. Hrvatska je za to znala i pravo je pitanje kakva je uloga Hrvatske, kakva je uloga hrvatske obaveštajne službe u onome što se desilo u Beogradu 12. marta 2003. godine? Ovih dana protiv Vojislava Šešelja i protiv SRS vodi se neviđena medijska hajka. Svima je jasno da je Vojislav Šešelj uspeo da pobedi Haški tribunal, da su maltene svi svedoci Tužilaštva postali svedoci odbrane, da niko nije rekao ružnu reč o Vojislavu Šešelju, i sada je postalo izvesno da će Vojislav Šešelj vrlo brzo, za nekoliko meseci, da se nađe u Srbiji. Neko se očigledno toga plaši. Taj neko jeste onaj ko je lansirao lažnu vest o tome da Vojislav Šešelj namerava da ga ubije. Naravno, to nije prva lažna informacija. Moram da vas podsetim da je ovo navodni peti ili šesti put da neko radi o glavi Tomislavu Nikoliću. U jesen 2008. godine, neposredno nakon što se odvojio od SRS, gospodin Tomislav Nikolić je lansirao lažnu vest da hoće da ga ubije izvesni Niko Gajić iz Hrtkovaca. A inače Vojislav Šešelj je optužen, između ostalog, zbog mitinga u Hrtkovcima 6. maja 1992. godine od strane Haškog tribunala. Policijskom proverom se utvrdilo da takav čovek uopšte ne živi na teritoriji mesne zajednice Hrtkovci, niti bilo gde u Srbiji. Onda je bila puštena lažna informacija da Tomislava Nikolića hoće da ubije vojvoda Vasilije, vojvoda Vaske. Svako ko poznaje tog čoveka zna da se čovek jako teško kreće i bez tuđe pomoći teško da može da ode do toaleta, a kamoli bilo koga da ubije. I evo sada, kada je postalo izvesno da će Vojislav Šešelj da se vrati u otadžbinu kao slobodan čovek, pokrenuta je medijska kampanja da on s jedne strane naređuje ubistvo Tomislava Nikolića, a da s druge strane predstavlja deo klana koji je navodno učestvovao u pripremama atentata na Zorana Đinđića. Srpska radikalna stranka je i 2003. i evo i 2010. godine tražila jedno te isto, da se utvrdi prava politička pozadina ubistva pokojnog Zorana Đinđića, da se osvetli, ponavljamo još jedanput, koja je uloga susedne države Hrvatske i njene obaveštajne službe u ubistvu srpskog premijera. Kako je moguće da niko ne zna da se u Zagrebu kriju Sretko Kalinić i Miloš Simović, iako je javna tajna da je hrvatska obaveštajna služba produžena ruka Cije? Kako je moguće da se u Zagrebu krije čovek koji bi vrlo lako mogao da padne pod udar hrvatskog zakonodavstva i da bude optužen za ratne zločine na području Hrvatske, mislim na Sretka Kalinića, zato što je bio pripadnik formacije kapetana Dragana. I baš takav čovek nema gde da se sakrije na kugli zemaljskoj, zamislite, nego se krije u Zagrebu? To je jedna važna tema i nas zanima - da li je predsednik Republike Srbije, gospodine Boris Tadić, koji je navodno poslao SMS Tomislavu Nikoliću, pitao Ivu Josipovića o tome kakva je uloga Republike Hrvatske, njenih obaveštajnih i policijskih struktura, u ubistvu čoveka koga je Boris Tadić nasledio na mestu predsednika DS? Inače, SRS koristi ovu priliku, budući da je reč o jednoj jako važnoj temi, da postavi pitanje predsedniku Republike Srbije, Vladi Republike Srbije, ministarki pravde gospođi Snežani Malović - kakvu će sudbinu da dožive proterani Srbi iz Republike Srpske Krajine ako odu u hrvatsku ambasadu ovde u Beogradu i pitaju da li se nalaze na nekoj tajnoj optužnici? Kakvu će sudbinu da dožive Srbi koji su proterani iz Republike Srpske Krajine, a koji odu u Zagreb da se raspitaju da li su možda na nekoj tajnoj optužnici? Da li će možda tim ljudima biti stavljene lisice na ruke i rečeno – da, gospodine, vi se nalazite na optužnici tog i tog tužilaštva iz Hrvatske, mi vas sada privodimo i sada ćemo da vam sudimo za ratne zločine. Nisam primetio da su posetu Ive Josipovića ni predsednik Republike, a ni ministarka pravde otvorili na pravi način. Skandalozno je da vi prijateljem Republike Srbije, svojim evropskim partnerom smatrate državu koja danas tajno goni nekoliko stotina Srba, koji apsolutno nisu odgovorni za bilo šta, sem što su se borili protiv Tuđmanovog režima koji je najavljivao novi genocid kakav su Srbi preživeli u toku Drugog svetskog rata. Takođe ne znam, gospodo iz vladajuće koalicije, da li vam je promakla izjava predsednika Republike Hrvatske Ive Josipovića u Subotici da se on u Subotici ne oseća kao gost, nego kao domaćin. Sada zamislite da Boris Tadić ode u Knin, vrte glavom kolege iz DS, tvrdim vam da je on to rekao i vi to znate da je rekao, ali sada vas pitam – kako bi se proveo Boris Tadić ili bilo koji srpski zvaničnik, uključujući i nekog od vas, narodnih poslanika, da ode, recimo, u Knin, da ode u Benkovac i da kaže – ja se u Kninu ne osećam kao gost, nego se osećam kao domaćin.
Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćena predstavnica poslaničke grupe LDP za tačku 14. narodna poslanica Judita Popović. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zaista je bilo vreme već da se odlučuje i o tome ko će pravne fakultete Srbije da predstavlja u Visokom savetu sudstva. Liberalno-demokratska partija zaista nema ništa posebno da istakne, da ospori ili na bilo koji način stavi primedbu u pogledu ličnosti koja je predložena za člana Visokog saveta sudstva. Smatramo da treba da se to telo u potpunosti konstituiše i organizuje kako bi funkcionisalo u punom sastavu. Dobili smo određene informacije u pogledu biografskih podataka ovog kandidata. Smatramo da su biografski podaci veoma impresivni. Radi se o čoveku sa višegodišnjim iskustvom u naučnom radu, pedagoškom radu, profesoru Pravnog fakulteta u Nišu, koji je pri tom predavao i na fakultetima u Nišu, na Palama, čoveku koji je radio doktorsku disertaciju u pogledu odgovornosti uprave za nečinjenje, što je takođe veoma bitno, s obzirom da se radi o ličnosti, o čoveku koji će i te kako znati da proceni šta to znači ukoliko uprava ćuti, odnosno ukoliko sud ne radi ono što bi trebalo da radi, a to je pre svega da sudi, a ne da se pasivizuje i da u nedogled odugovlači sudske postupke. Ćutanje uprave ili pasivnost suda imaju veoma štetne posledice po građane Srbije. Prema tome, što se ove ličnosti tiče za člana Visokog saveta sudstva, LDP podržava ovu kandidaturu i mi smo spremni da glasamo za gospodina koji je predložen ispred pravnih fakulteta Srbije. Liberalno-demokratska partija je od same najave reforme pravosuđa isticala da je ta reforma potrebna, da je potrebno da se reformišu i sudovi i tužilaštva, da je to kičma reforme u Srbiji, da bez temeljite, prave i ozbiljne reforme pravosuđa ne možemo da govorimo o bilo kakvoj reformi društva. Ukoliko se reforma pravosuđa dobro sprovede, u tom slučaju imaćemo i tržišnu privredu, imaćemo i privredu koja će moći da nosi sve ono što vreme tranzicije očekuje od privrede. Kada smo donosili set pravosudnih zakona bilo je mnogo reči o tome da li su ti zakoni oni pravi koji će zaista dovesti do reforme pravosuđa ili se radi samo o zakonima koji će uneti još veću pometnju u rad sudova odnosno tužilaštava. Normalno da je svaki početak težak i normalno je da se reforma nikada ne može posmatrati kao jedan trenutak, nego jedan proces u onom segmentu u kojem se zaista želi nešto reformisati. Prema tome, ovaj protekli period od nešto više od godinu dana sigurno ne znači da mi danas možemo već da napravimo jedan ozbiljan presek efekata te reforme, s obzirom da ta reforma očigledno nailazi na jako puno prepreka koje su jednim delom subjektivne prirode, a dobrim delom i objektivne prirode. Reforma pravosuđa je pre svega pala na teret Ministarstva pravde, a bogami i dobrim delom reformu pravosuđa moraju da iznesu i sudovi i tužilaštva. Zašto bih podelila tu odgovornost na ova dva činioca reformi? Zato što je Ministarstvo ono koje predlaže zakone, Ministarstvo je ono koje stvara uslove da bi se ta reforma sprovodila, a sudovi i tužilaštva su one institucije koje sprovode tu reformu i ukoliko u jednom od tih segmenata nešto zapne, u tom slučaju ceo taj postupak je u krizi. Čini mi se da postoje mnoge nedoumice oko te reforme. Pre svega iz tog razloga jer je jednim delom ta reforma krenula i nastavila netransparentno. Bitno je pre svega da se oni postupci, ono što može da se prikaže javnosti prikaže što jasnije, što sveobuhvatnije i što objektivnije, a da se ne dozvole nagađanja svakojaka, da se ne dozvoli da se mašta i suviše razigra ovom ozbiljnom temom. Pre svega bi možda trebalo da se pojasni javnosti šta to znači opšti izbor i šta to znači reizbor sudija, šta je u postupku, da li je u Srbiji rađen opšti izbor sudija ili samo reizbor. Htela bih da vas podsetim da je u Srbiji urađen i reizbor sudija i opšti izbor sudija u ranijem periodu. Recimo, zaboravlja se da je opšti izbor sudija rađen i nakon donošenja onog Ustava iz 1990. godine, kada je u dobroj meri promenjen sastav sudova i tužilaca, s obzirom da je donet novi Ustav. Dakle, kada je donet Ustav 2006. godine, iz odredaba tog ustava je proizilazilo da je potrebno takođe da se radi opšti izbor, dakle ne reizbor, ne reizbor postojećih sudija. To znači da se ne ide na izbor tih sudija prema tome da li te sudije ispunjavaju ili ne ispunjavaju uslove, nego se radilo o tome da se u velikoj meri smanjio broj sudija i da se kreće od nule da se biraju sudije kao na opštem izbornom postupku. To znači da svako ko je završio pravni fakultet, koji odgovara po uslovima da bi mogao da se kandiduje i da podnese tu svoju kandidaturu i zahtev za izbor sudije, mogao je to da uradi bez obzira da li je bio sudija ili nije bio sudija. To je velika razlika između reizbora i opšteg izbora i čini mi se da tu postoje jako velike nedoumice u javnosti zašto neke sudije nisu izabrane, zašto su neke izabrane i smatram da bi bilo dobro da Ministarstvo pravde u dobroj meri javnosti objasni i pojasni ceo taj postupak koji je išao prilikom opšteg izbora sudija. Što se sudova i tužilaštava tiče mislim da je jasno kada su sudije i tužioci izabrani, da na taj način oni nisu stekli jedan kredit za ceo svoj budući rad, u tom smislu da ih više niko neće pozvati na odgovornost, da niko neće postaviti pitanje šta je sa rezultatima rada, šta je sa kvalitetom, šta je sa kvantitetom rada, da niko neće obraćati pažnju na to da li sudovi i tužilaštva zaista rade ono zbog čega i postoje te institucije. Prema tome, veliki je teret na današnjim sudijama i tužiocima, s obzirom na ozbiljnu situaciju u pogledu organizovanog kriminala, korupcije, a bogami i zbog toga što se donose nažalost i neprimenjivi zakoni ili zakoni koji u dobroj meri mogu postati budući generatori korupcije. Zašto to govorim? Iz tog razloga, jer sudija, pored toga što ima jedno znanje koje je potrebno za to da obavlja sudijsku funkciju, a to se odnosi i na tužioce, pre svega, mora biti ličnost koja će moći da pravilno, čvrsto i odgovorno odgovori tom izazovu da sudi u postupcima za organizovani kriminal, u slučajevima korupcije ili u slučajevima kad je zakon prilično nejasan, konfuzan i daje raznorazne mogućnosti. Prema tome, sudija mora biti kompletna ličnost koja može da preuzme tu funkciju i ulogu jednog merača u društvu, koji će meriti u kojoj meri će pravda, pravičnost i dostupnost pravde biti omogućena, prezentirana i data jednom prosečnom građaninu Srbije. Nažalost, mi smo danas svedoci toga da nekako ta reforma pravosuđa i ne ide tom brzinom i ne ide takvim kvalitetom koji se očekuju i kojima smo se mi nadali. Nažalost, neke greške se čine u hodu. Neke greške se ne ispravljaju. Nekako je kontrola od strane nadležnih popustila, pa imamo situacije da su sudovi u velikoj meri ograničeni u tom svom radu, da su pretrpani predmetima, da neke stvari koje mogu da se pojednostave, koje mogu da se ubrzaju na raznorazne načine, to se jednostavno ne čini. Ne čini se da li zbog opstrukcije, ne čini se da li zbog neznanja ili možda zbog toga što se neko ne usuđuje da jasno i glasno kaže, jeste, napravljene su određene greške i te greške sad dovode do situacija da izazivaju veliko nezadovoljstvo građana. Zašto ne može da se ispravi ta situacija, da ljudi satima čekaju da bi overili najobičnije potpise kod sudova? Zašto je za overu potpisa određen samo jedan sud, ukoliko u velikom gradu, kao što je Beograd, postoji mogućnost da više sudova radi te overe? Zašto je situacija takva u pogledu uvođenja predmeta u sudske registre? Zašto je potrebna tako komplikovana procedura? Zašto smo mi čak i taj kompjuter sveli samo na jednu pisaću mašinu, umesto da ga koristimo kao jedno sredstvo koje može da ubrza i daje kvalitetnije rezultate u pogledu registracije i vođenja suđenja u Srbiji. Mislim da su to greške koje i te kako opterećuju celokupan rad i dovodi se do velikog zagušenja. Pri tom se gubi iz vida da se u velikoj meri i statistika zloupotrebljava, pa smatram da niko nema pravo iz Ministarstva pravde, a pri tom mislim da na to nemaju pravo ni sudije ni tužioci, da celu reformu pravosuđa i rezultate te reforme svode na statistiku, nego su dužni da tu reformu do kraja sprovedu. Dužni su zaista da se angažuju maksimalno, da se svakodnevno kontroliše rad sudova u smislu grešaka koje se pojavljuju. Da se statistika i te kako obrađuje i da se ne svodi isključivo na neke kvantitativne rezultate, nego da se vidi da li je zaista u funkciji dostupnosti pravde građanima Srbije. Prema tome, još jednom podvlačim, LDP podržava reformu pravosuđa bez obzira ko je sprovodi, ali mi nikako ne možemo da podržimo loše korake, loše postupke i greške koje se čine odnosno koje će se činiti i ubuduće. To je jedan dug proces, jedan dugačak hod po mukama, ali to ne znači da možemo bilo kome da progledamo kroz prste i da kažemo –pa, dobro, to je teško, pa dobro, to je tegobno. Iza nas postoji jedan dugačak period kada su pravda, pravičnost i dostupnost pravde i te kako bili ugroženi, i te kako bili marginalizovani. To nije opravdanje da se sa tom praksom nastavi. Dakle, pravosuđe mora da se razvija. Mora da se razvija uz učešće, uz podršku celokupnog društva, a pre svega kroz one institucije koje su i te kako nadležne. Visoki savet sudstva je jedna od tih institucija koja je u obavezi da čini sve, kako bi zaista reforma pravosuđa dala dobre rezultate. Nažalost, svedoci smo da nije dovoljno do sada urađeno, da se nije dovoljno potrudilo, ali mi očekujemo da će se raditi na tome i da će se javnost blagovremeno obaveštavati o svemu onome, o svim potezima koji će se povlačiti upravo u korist te reforme, a ne da se ta reforma izjalovi u nešto što je suprotnost od nje i da se jednostavno dignu ruke od reforme, kao što se mnogo puta činilo u nekim drugim segmentima društva. Prema tome, bez reforme pravosuđa apsolutno nema nikakve reforme društva, a pre svega nema napretka u razvoju privrede. Čini mi se da je privreda najbolesnija tačka ovog društva i njoj je i te kako potrebno da dobije strane investicije. Strane investicije beže od država u kojima nema reforme pravosuđa, u kojima pravosuđe ne funkcioniše zato što tamo gde sudovi i tužilaštva ne rade svoj posao, kapital nije siguran, tu investicije nisu sigurne i normalno da niko ko iole razmišlja o tome da ozbiljno radi i ozbiljno ulaže investira u Srbiju, ne želi da gubi svoj kapital i ne želi da njegov kapital bude ugrožen i sa velikim stepenom rizika. Prema tome, ukoliko se omane u reformi pravosuđa, mislim da mi ne možemo očekivati bilo kakav napredak društva. Podržavamo izbor još jednog člana Visokog saveta sudstva i smatram da je zaista bilo vreme da se napokon dogovori koalicija na vlasti ko je od profesora pravnih fakulteta dostojan i dovoljno stručan da bude član Visokog saveta sudstva.
Iskorišćeno je 16 minuta i 45 sekundi vremena ovlašćene predstavnice. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Nova Srbija, DSS – Vojislav Koštunica i Srpske radikalne stranke. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Srđan Spasojević, posle njega narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, pred nama je danas izbor i praktično popuna Visokog saveta sudstva iz redova profesora. Naravno, kao i moji prethodnici, ne možemo ništa loše reći o ovom predlogu samog kandidata. Ono na šta Nova Srbija želi da ukaže jeste – zašto nije od početka Visoki savet sudstva bio u punom sastavu? Zašto, ako svi ovako ističu kvalitete ovog profesora, nije i on uticao na izbor velikog broja sudova, jer je praktično izbor sudija i tužilaca završen i mora da se kaže da je praktično ovo rešenje kada su možda i bolja rešenja mogla da se nađu u izborima zakasnelo, jer će sada samo u pojedinačnim slučajevima praktično uticati na rad. Naravno, ovo je trenutak da se ukaže na još neke stvari kada je u pitanju rad Visokog saveta sudstva. Vi znate da je bilo jako puno problema, da je Visoki savet sudstva po primedbama Društva sudija, nekim međunarodnim institucijama, imao dosta propusta u svom radu i, naravno, posledice toga se sigurno osećaju. Pre svega, posledice su u tome što, evo, konkretno, zbog tih velikih primedbi i zbog nekih protivurečnosti koje su se desile, imamo situaciju da će neizabrane sudije najverovatnije primati još šest meseci punu platu. Dakle, Nova Srbija nema ništa protiv toga, ali da li građani Srbije u ovoj velikoj krizi mogu da plaćaju praktično propuste Visokog saveta sudstva? Još šest meseci će ovi ljudi primati platu. Mi znamo da postoji zakon za postavljena i izabrana lica, da je taj rok šest meseci. Jedino ukoliko se poklapa sa nekim rokom odlaska u penziju, onda može taj rok da se produži na godinu dana. Dakle, interesuje nas po kojem osnovu se to produženje dozvoljava? Naravno, treba istaći činjenicu zašto se neizabrane sudije za prekršaje u ovoj zemlji izuzimaju iz te situacije mogućnosti primanja plata još šest meseci? Naravno, posledice po našim saznanjima jesu i to da je Visoki savet u svim tim stvarima bio dosta zauzet. Vi znate koliko je tu bilo problema i razgovora, čak i nemilih scena, kada je Društvo sudija dalo svoje primedbe i međunarodne institucije, tako da sada imamo jednu potpuno neprirodnu situaciju – da imamo rok koji je prošao za v.d. predsednike sudova u Srbiji. Praktično, oni su probili sve rokove i jednostavno ne znamo po kojem osnovu se oni više vode kao v.d. predsednici sudova. Dakle, izbor predsednika sudova je trebalo davno da se završi. Naravno, zbog svih ovih propusta se jako kasni. Ne znamo šta smo postigli? Dakle, ukoliko smo želeli da smanjimo broj sudija po ko zna kojim instrukcijama, to smo sigurno uspeli, odnosno vladajuća koalicija je u tome uspela. Što se tiče efikasnosti, dobili smo praktično ništa. Dobili smo to da su se u Kraljevu, na primer, u parnicama, suđenja zakazivala mesec za mesec, a sada se zakazuju za tri ili četiri meseca. Jednostavno, građani Srbije koji pokušavaju da ostvare neko svoje pravo, jako dugo će čekati da ga ostvare, pogotovo na veliki broj izvršnih presuda koje se ne izvršavaju. Dakle, 5.000 izvršnih presuda je trenutno u Kraljevu koje se ne izvršavaju, a broj IV predmeta je čak 20.000. Mi ćemo praktično donošenjem ovakvih zakonskih rešenja i neverovatno skupim sudskim taksama za građane Srbije i za one koji žele da ostvare neko svoje pravo, sami praktično rešiti sve probleme u ovoj zemlji. Narod jednostavno neće moći da se sudi. Poslednja stvar koju će u ovim teškim vremenima, u kriznoj situaciji neko želeti da ostvari neko svoje pravo na sudu, da nešto dokazuje, jer zna da kada dođe do pravosnažne presude da ga onaj period koji se dešava u izvršnom postupku jednostavno praktično lišava svake mogućnosti da ostvari neko svoje pravo. Osim toga, kao što sam naveo, još šest meseci će ove neizabrane sudije primati platu, a mi imamo situaciju da je ogroman broj sudija koji iz grada u grad putuje, iz mesta u mesto. Neki čak imaju pravo na odvojen život, neki na plaćene smeštaje, neki imaju pravo na prevozne troškove. Onda moramo s pravom da se zapitamo šta smo mi to, gospodo draga iz vladajuće koalicije, uštedeli? Nismo ništa. Mi smo poskupeli trenutno sve što može da se poskupi kada je u pitanju održavanje i servisiranje pravosudnog sistema. Ko zna šta će se desiti za šest meseci? Možda će postojati opet neke instrukcije da neizabrane sudije, zbog nerešenih statusa i lošeg rada Visokog saveta sudstva i lošeg izbora, ne mogu da kažem da su svi loši izbori, ali veliki broj, to je najbolji dokaz, ovo produženje što će primati šest meseci, da je tu bilo puno grešaka. To je praktično priznanje Visokog saveta sudstva da izbor nije bio u redu. Istini mora da se pogleda u oči. Prema tome, ne sprovode se čak i neka zakonska rešenja. U krivičnom zakonodavstvu smo uveli institut priznanja krivice. Nova Srbija je tu reagovala amandmanom, gde smo praktično u odnosu na prvobitni predlog uspeli da amandmanom to pomerimo na dvanaest godina, visinu zaprećene kazne. Ne znam, a i u konsultacijama i razgovorima sa svojim kolegama, taj institut priznanja krivice uopšte nije zaživeo. Mi donosimo zakonska rešenja koja se uopšte ne izvršavaju. Kada sve to pogledamo, onda jasno moramo da kažemo da reforma pravosuđa u Srbiji i tužilaštvima, nažalost, nije uspela. Bar za sada nije uspela. Nadam se da bi to zbog građana Srbije bilo jako dobro da se u tome napravi određeni pomak, ali ovako kako ste započeli i kako se radi neće sigurno biti neki bitan boljitak. Siguran sam da će se građani Srbije i same sudije i tužioci naći pred velikim problemima, jer su bukvalno zatrpani predmetima. Kada vi iz jednog pravosudnog sistema izvučete u trenutku 800 ljudi i kada imate potpunu jednu reformu koja je toliko brza, sećate se da smo mi čak amandmanima pokušali da malo prolongiramo taj rok, zar ne bi bilo bolje da su ovi ljudi, koji sada primaju te zarade još 6 meseci, bili u mogućnosti bar da sude godinu-dve dana, pa da se jednom prirodnom selekcijom, s obzirom da su mnoga zakonska rešenja promenjena, prirodnom selekcijom u smislu ko kakve rezultate postigne u nekom periodu, da se po tim kriterijumima izvrši izbor? Sigurno da bi se mnogi od njih našli u kandidaturi. Ovako imamo jedan začarani krug. Imamo stalno neko prolongiranje, kao i sa ostalim zakonskim rešenjima. Imamo i situaciju, kao što smo imali pre 15-20 dana da se potpuno nekompetentni ljudi predlažu, da predsednik Republike predlaže takvo rešenje od koga bi se svakom poslaniku vrtelo u glavi za sudiju Ustavnog suda, ali to su neki politički kompromisi koji moraju da se ispoštuju i, nažalost, takve sudije će sutra komentarisati, odnosno davati svoja mišljenja, suditi u nekim vrlo specifičnim situacijama,ceniti Ustav, ceniti neka ustavna rešenja itd. Videli smo ovih dana da su odluke Ustavnog suda bitno uticale na politički život u Srbiji, da su se odluke retroaktivno primenjivale. I jutros sam o tome govorio, da se pravosnažne presude Okružnog suda u Kraljevu retroaktivno tumače na pogrešan način, da se potpuno menja izborna volja u jednom velikom gradu, kao što je Kraljevo, a to je posledica svih ovih stvari o kojima sam govorio. Dakle, građani Srbije, neka vam je bog u pomoći kada treba da se obratite neko sudskoj instituciji, jer tamo ne znate šta vas čeka. Znajte sigurno da vas čekaju izuzetno skupe sudske takse, koje su s obzirom na naša primanja toliko velike da je to neverovatno. Pre nekoliko dana sam ovde, kada je bio ministar pravde, predložio da se hitno menja Zakon o izvršnom postupku, da se sudske takse naplaćuju po okončanju svih postupaka, što će naterati državu i te sudije koje sude da brzo završavaju predmete u interesu građana Srbije. Sudovi postoje da bi se štitilo pravo, i pojedinačno, i kolektivno i drugo pravo. Ako imate non-stop da se nešto sudite, prostim narodnim jezikom rečeno, a ne možete da ostvarite to, onda ništa nismo uradili ni mi koji ovde sedimo, onda nisu ništa građani uradili. Ali, ono što je poražavajuće, jeste da se odlukama i zaključcima Vlade prekrajaju sudske odluke, tumače sudske odluke, ne samo Ustavnog suda, nego i Upravnog suda. Moram da priznam, Upravni sud je korektno radio svoj posao. Na takav način, zaključcima Vlade, kao što sam rekao, menja se politički život i sigurno da ono što može da se desi, jednog dana će Vlada i neke pravosnažne presude, kada je u pitanju krivični postupak, možda će se dogoditi da zaključkom Vlade, završavam, neko nije kriv. Hvala.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Milica Radović, posle nje narodni poslani Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o izboru poslednjeg člana prvog saziva Visokog saveta sudstva, tela koje je uveliko konstituisano, a da faktički i dan-danas nisu izabrani svi njegovi članovi. Ovo je telo koje je imalo najvažniju ulogu u postupku reizbora sudija. Podsetiću da je ono donelo odluku o potrebnom broju sudija, da je ono predložilo kandidate za sudije koji prvi put stupaju na dužnost, odnosno koji se prvi put biraju i da je ono imalonajvažniju ulogu u postupku samog reizbora. Sve ove radnje su poodavno završene, a da u njima nisu učestvovala dva člana Visokog saveta sudstva, jedan iz reda advokata, a drugi iz reda predstavnika pravnih fakulteta. Visoki savet sudstva je doneo vrlo sporne, ali u isto vreme, nažalost,presudneodluke za srpsko pravosuđe i to u nepotpunom sazivu. Čini mi se da ta informacija, da je on sve vreme radio u nepotpunom sazivu, nije nešto što preterano zaslužuje pažnju javnosti i nešto čemu se pridaje veliki značaj, iako je to informacija koja dovodi u sumnju celokupan postupak izbora i validnost izbora sudija koji su sada izabrani u Srbiji. Koliko je manjkavosti u postupku reizbora sudija najbolje pokazuje i izveštaj Evropske komisije, koji je ukazao na zamerke koje se prvenstveno odnose na sastav i nezavisnost VSS i Državnog veća tužilaštva, koje se odnose na primenu objektivnih kriterijuma prilikom samog izbora i na sam postupak, odnosno otvorenost, transparentnost samog postupka i pouzdanost postupka. Ovo je potpuno s pravom srpska javnost doživela kao veliki šamar kada je srpsko pravosuđe u pitanju. Sada, koliko je VSS savesno radio i vršio ulogu koja mu jebila dodeljena kada je reizbor sudija u pitanju, najbolje pokazuje činjenica da se među ponovno izabranim sudijama nažalost našao sudija koji je nedavno, pre samog izbora, preminuo, da su se dve sudije u isto vreme našle izabrane na dva različita mesta u Srbiji, da se jedna osoba našla izabrana prvo za sudiju, a kasnije i za zamenika tužioca. Da li treba da pominjem da su dva člana VSS, bar dva člana, u direktnom sukobu interesa, jer su učestvovala, jedan od njih, koji je u svojstvu predsednika VSS učestvovao u izboru i unapređenju svog sina u višu sudsku instancu, a drugi član VSS je učestvovaou izboru svoje supruge za sudiju? Da li treba da govorim o tome da je VSS imao obavezu, ali da je nekako to zaboravio, da svoje odluke pismeno izradi, da uradi pismeni otpravak takve odluke i da ih dodeli pojedinačno onim sudijama koji prvenstveno nisu prošli reizbor i onim sudijama koji su ponovno izabrani. Na ovaj način se izigralo pravo onih sudija koji nisu izabrani da ulože pravni lek. Zbog toga i otuda celokupan ovaj haos koji sada imamo na relaciji VSS i Ustavni sud. To su kardinalne greške u funkcionisanju VSS, koji zaslužuje da bude razrešen, ali zakon takvu mogućnost nažalost ne predviđa. Ovo telo zakonom nije predviđeno kao telo koje može da se razreši, pa makar činilo i ovakve stvari, tačnije, ono je nesmenjivo. Tačno je da njima mandat ističe uskoro, ali ukoliko se ne razreše, ne postoji zakonska mogućnost za to, podrazumeva se da su radili potpuno u skladu sa zakonom. Prvi saziv Visokog saveta sudstva je, da podsetim, izabran po jednoj posebnoj, privilegovanoj proceduri. Napominjem da članovi Visokog saveta sudstva nisu prolazili reizbor i da imaju privilegovanu funkciju u tom smislu što onog trenutka kada im prestane mandat u VSS, ne samo da su osigurali svoju poziciju kao sudije, već su osigurali svoju poziciju da postanu sudije u višoj instanci. Prilikom samog izbora Visokog saveta sudstva mnogo se vodilo računa da oni nekako jednako razmišljaju, da tu nema preteranog iskakanja, bar kada je njihovo razmišljanje i mišljenje o pojedinim kandidatima u pitanju. To je možda razlog zbog čega smo ovoliko dugo čekali na popunjavanje sastava Visokog saveta sudstva, prvenstveno mislim na članove iz reda advokature i na članove iz reda profesora pravnih fakulteta. Član iz reda advokature je nedavno izabran, ali njegov izbor je sporan zbog toga što ga nije predložila ona institucija koja je bila po zakonu nadležna da to uradi, to je prvenstveno Skupština Advokatske komore, već je to uradio Upravni odbor Advokatske komore i na taj način je direktno povređen član 36. Zakona o Visokom savetu sudstva. Radi se o advokatu iz Niša. Mislim da je ova odrednica mnogo važnija od njegovog imena i prezimena. Da stvar bude još čudnija, i današnji kandidat, o kome lično nemam ništa protiv, takođe dolazi iz Niša. Ako se svemu ovome doda još jedna informacija – da je predsednik Odbora za pravosuđe Narodne skupštine takođe iz Niša, a po funkciji je i član VSS, onda se da zaključiti da je nekako Niš u poslednje vreme postao pravi rasadnik najkvalitetnijih pravničkih kadrova. Kada je član Visokog saveta sudstva iz reda predstavnika struke, prvenstveno mislim na profesore pravnih fakulteta, on je mogao da bude izabran još u oktobru 2009. godine, ali pošto je na zajedničkoj sednici dekana svih pravnih fakulteta u Srbiji za jedinog kandidata predložen prof. Zoran Tomić, zbog toga što ili nije odgovarao vladajućoj većini ili nije odgovarao sastavu VSS ta je tačka, bez preterano mnogo reči, skinuta sa dnevnog reda Narodne skupštine. Kada je današnji kandidat u pitanju, verujem da će ishod biti nešto drugačiji, jer za razliku od prethodnog kandidata, ovaj profesor i kandidat dolazi iz Niša, što smatram da je mnogo važnija odrednica i što se danas najviše ipak ceni kada je u pitanju izbor članova Visokog saveta sudstva.
Iskorišćeno je osam minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je predlog jednog kandidata za člana Visokog saveta sudstva, kandidata koga, shodno članovima 35, 37. i 53. Zakona o Visokom savetu sudstva, predlaže Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta. Mi imamo ovde taj predlog. Na početku ove rasprave bih se osvrnuo kratko na nešto što predstavlja jednu ocenu ove zajedničke sednice dekana pravnih fakulteta, a koja se odnosi na neizabir do sada tog jednog člana po predlogu dekana pravnih fakulteta. U toj svojoj oceni dekani pravnih fakulteta ističu da oni nemaju nikakvu odgovornost zbog toga što do sada taj jedan kandidat po njihovom predlogu nije izabran, da zbog toga nisu odgovorni, jer od dva kandidata koji su predloženi nakon sednice januara 2009. godine, nijedan od kandidata ovde nije dobio potrebnu skupštinsku većinu, a potrebnu skupštinsku većinu nije dobio ni kandidat koji je predložen nakon Zajedničke sednice dekana pravnih fakulteta iz septembra 2009. godine. Dakle, oni tvrde da nemaju nikakvu odgovornost za to i sigurno je da su dekani pravnih fakulteta u pravu da oni nisu odgovorni zbog toga, da ovde nije bilo potrebne većine da bi se prihvatio jedan od ovih predloga. Da li tu većinu nije hteo da da VSS, da li se tome usprotivio sam Boško Ristić ili neko drugi, to u ovom slučaju ne znamo, a nije toliko ni bitno. Što se tiče konkretnog predloga datog ovog puta, a koji se odnosi na prof. dr Predraga Dimitrijevića, iz ovih karakteristika koje smo mogli da pročitamo, vezanih za ovog kandidata, vidi se da se radi o jednom vrsnom stručnjaku i čini mi se da tu ne bi imalo šta da se doda, niti oduzme. Međutim, ono što bih čoveku mogao da poželim kao kandidatu koji će, pretpostavljam, biti izabran od strane ove skupštinske većine, jeste da u svom radu, kao član Visokog saveta sudstva, nikako ne bude onakav, vezano konkretno za rad VSS, kao što to rade neki drugi članovi VSS. Ako su sve karakteristike koje idu uz ovog kandidata tačne, a nemamo razloga da sumnjamo u bilo šta što je dato uz njegovu radnu biografiju, smatram da će ovaj kandidat imati dovoljno snage da se uzdigne iznad pojedinih članova VSS koji su već izabrani. Jedno od osnovnih načela po kome svaki nosilac sudijske i tužilačke funkcije treba da radi, jeste u stvari načelo lične odgovornosti. Ovo načelo u sebi podrazumeva, sublimira čitav jedan spoj lične, profesionalne, moralne i nadasve ljudske odgovornosti. Pri tome, prilikom donošenja odluka svi oni treba da streme donošenju najispravnije, najpoštenije i najobjektivnije odluke i to onakve odluke koja je zasnovana isključivo na neoborivim dokazima. Dakle, ako je odgovornost onih koji su nosioci sudijske i tužilačke funkcije tako kompleksna i tako velika, onda je odgovornost onih koji ih biraju, odnosno predlažu za sudijske i tužilačke funkcije još kompleksnija i još veća. Mislim da je to jasno i nedvosmisleno i po samoj logici stvari. Znate, ako neko predlaže nekoga na neku funkciju, pogotovo tako odgovornu funkciju kao što je sudijska i tužilačka, normalno da taj neko treba da bude uzor onome ko ga predlaže. Jednostavno, to treba da budu osobe vanrednih profesionalnih, moralnih, stručnih i, kažem, nadasve ljudskih osobina, i to osobe sa vrlo istančanim smislom za pravdu i pravičnost i jako izraženim osećajem te lične odgovornosti. Na kraju, to su osobe koje svojim autoritetom treba da stoje iza predloga da se na određeno mesto bira taj i taj tužilac, taj i taj sudija itd. Dakle, to su osobe, govorim o članovima Visokog saveta sudstva, koje na svojim plećima treba da ponesu teret najveće odgovornosti. Ne manju odgovornost u pogledu predloga za člana Visokog saveta sudstva treba da ima i Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta, koja nam ovog puta i predlaže kandidata profesora dr Predraga Dimitrijevića za ovu vrlo odgovornu funkciju. Neću da komentarišem mnogo oko profesionalnih, stručnih i drugih osobina ovog čoveka, želim samo da se on u svom profesionalnim radu, želim da se on u stvari uzdigne iznad nekih članova Visokog saveta sudstva koji su već do sada izabrani. Kazaću nešto o jednoj osobini koju imaju pojedini ili koja krasi pojedine članove Visokog saveta sudstva, pa na neki način i ovo telo u celini. Ta osobina se, poput nekog bumeranga, prenosi i na nosioce sudijskih i tužilačkih funkcija i to je ono što, čini mi se, najviše boli obične građane. Radi se o izvesnoj aroganciji pojedinih nosilaca Visokog saveta sudstva, a ujedno takva osobina prenosi se i na nosioce sudijske i tužilačke funkcije, pa se tu radi o njihovoj ličnoj aroganciji i o nedodirljivosti, pogotovo kada su u pitanju brojni, rekao bih, hiljade i hiljade, možda i desetine hiljada nerešenih problema, nerešenih postupaka koji leže u nečijim fiokama zbog toga što to neko želi. U pitanju su, normalno, jasno vam je, političko-partijske odluke. U narodu postoji jedan mnogo plastičniji izraz za tu aroganciju. Nažalost taj izraz nije baš adekvatan za ovaj visoki dom, ali on mnogo plastičnije izražava ove karakterne osobine pojedinih ljudi. Kako bih inače građanima objasnio i dočarao situaciju da ni glas jednog narodnog poslanika ovde ne može da dopre do pojedinih članova Visokog saveta sudstva, bez obzira što im se odavde direktno obraćamo. Imao sam takvu priliku ovde kada sam se jedne prilike direktno obratio članovima Visokog saveta sudstva, gospođi Malović, ministru pravde, i gospodinu Bošku Ristiću. Kada se moj glas kao narodnog poslanika nije mogao čuti ovde, uslovno kažem čuti, odnosno nije mogao dopreti do njih kao članova Visokog saveta sudstva, kako će do njih dopreti glas građana, dakle onih koji imaju hiljade i hiljade nerešenih problema? Zaista bih voleo kada bih u ovom momentu mogao, baš danas kada se vrši izbor tog člana Visokog saveta sudstva, da kažem sve te probleme koji tište te građane, ali rekao sam i pre i sada to ponavljam, radi se o hiljade i desetine hiljada tih problema, i pošto je to nemoguće, evo reći ću samo jedan primer koliko ni glas poslanika ne može da dopre do članova Visokog saveta sudstva, koliko se radi o nekoj aroganciji, bahatosti itd. Svojevremeno sam odavde, sa skupštinske govornice, na neki način optužio pred dva člana Visokog saveta sudstva jednu sudiju, Jelenu Ćurčić, koja je to veče izabrana za jednu odgovornu funkciju ovde u Skupštini, da je u svojstvu predsednika izborne komisije na osam različitih sednica donela osam različitih rešenja, osam različitih odluka, a da nijedna sednica izborne komisije nije održana. Ponavljam, to sam kazao pred dva člana Visokog saveta sudstva i ništa. Pre sedam meseci protiv nje i nekih drugih odgovornih lica podnete su i krivične prijave za krivično delo zloupotrebe službenog položaja. Ovim putem pozivam i obaveštavam i članove Visokog saveta sudstva i članove Državnog veća tužilaca, kao i ministra pravde i višeg tužioca, da se predmet nalazi već sedam meseci u osnovnom tužilaštvu u Čačku, zajedno sa svim potrebnim i relevantnim dokazima, zajedno sa izjavama deset svedoka koji potkrepljuju sve ovo. Dame i gospodo narodni poslanici, šta je još potrebno da se uradi da bi neki predmet izašao posle sedam meseci iz nečije fioke? Ima jedna fina sentenca, koja u prevodu sa latinskog na srpski otprilike glasi, ta sentenca se ne može direktno primeniti, osim posredno, možda i na naše pravosuđe i na naš Visoki savet sudstva, odnosi se na drugu oblast i kaže – sačuvaj bože, da hirurg prilikom operacije ne počne misliti o zagrobnom životu. Rekao bih: sačuvaj bože, da pojedini članovi Visokog saveta sudstva ne izabiraju ili ne predlažu sudije i tužioce. Međutim, sudbina je nama za sada odredila neki drugačiji scenario, tako da se to upravo događa, a do kada će to biti zaista videćemo.
Iskorišćeno je 12 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću ukratko o čemu to mi danas raspravljamo, a to je izbor jednog člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta u Srbiji. Naime, Visoki savet sudstva je ustavna kategorija i on je uspostavljen prvi put sa Ustavom ovakav i u ovoj formi prvi put sa ovim našim novim Ustavom. Rečeno je da Visoki savet sudstva ima 11 članova, tri po položaju i osam koji se biraju. Po položaju, bez izbora, automatski ulaze ministar pravde, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik Odbora za upravu i pravosuđe. Šest članova su sudije, vodeći računa o tome da predsednik suda ne može da bude član Visokog saveta sudstva i dva člana se biraju iz reda istaknutih pravnika, sa 15 godina radnog iskustva, od čega jedan treba da bude advokat, a drugi istaknuti profesor pravnog fakulteta. Drage kolege, setite se kada smo na poslednjoj sednici imali izbor jednog sudije Ustavnog suda i videli ste kakva je bila biografija. Ovo sada što imam, nadam se da imate i vi, vidite da je u jednoj ozbiljnijoj formi. Nešto što se može zaključiti prilikom iščitavanja biografije ovog kandidata prof. dr Predraga Dimitrijevića, što mogu da zaključim jeste da čovek voli svoju veliku Srbiju, jer je on predavao pravne predmete u srpskom Sarajevu, predavao u Prištini, predavao je u nekim drugim mestima. Inače je rođen, diplomirao, živi u Nišu. Ako bi nešto donekle i moglo da se zameri, iako to moje kolege nisu istakle, to ne odlučuje bitno, on je od 2000. godine pokazao interesovanje za međunarodne pravne discipline. Uglavnom njegovo pohađanje tih kurseva ili treninga, kako to savremenim žargonom volite vi napisati i reći, bilo je na zapadnom delu. Ovde samo možda nedostaje malo praćenje i uporedno pravo bi bilo kompletnije i za profesora Dimitrijevića, da je malo pohađao i te treninge i ta predavanja na istoku. Zasigurno da i tamo može ponešto da se nauči, ali to je manje bitno. Ako ovaj kandidat bude izabran za 11. člana Visokog saveta sudstva, može se konstatovati da je 2010. godina za njega bila u profesionalnom smislu, u privatnom svakako želimo da mu bude takva, ali u profesionalnom smislu prilično uspešna, jer je on 14. maja izabran i za dekana Pravnog fakulteta u Nišu. Sada ako bude izabran i za člana Visokog saveta sudstva, to je vrlo uspešna godina. Na ovaj način i ukoliko on bude izabran za člana Visokog saveta sudstva, mislim da će struktura članova Visokog saveta sudstva biti prilično zadovoljena jer je on neko kome je upravno pravo specijalnost. Imajući u vidu da od 11 članova ukupno su šest sudije, onda se sigurno da zaključiti da ćemo imati jedan po strukturi možda kvalitetan sastav. Kao što je koleginica Milica istakla da imamo od ovih 11 članova tri člana Visokog saveta sudstva koji su iz Niša. To je predstavnik Advokatske komore odnosno upravnog odbora Advokatske komore, a ne i Skupštine Advokatske komore, naš kolega Boško Ristić, kao predsednik Odbora za upravu i pravosuđe, i konačno profesor Dimitrijević. Znači, na jednom prostoru imamo tri kandidata. Ne znam da možda neko ne razmišlja, ne sigurno profesor Dimitrijević, ali Boško Ristić, možda da, da i Policijska akademija ima sedište u Nišu ili možda neka obuka ili neki treninzi da se neće odvijati u Nišu. Pokušao sam ovde malo na jedan šaljiv način ovo da iznesem, ali zaista ne ugrožavajući stručnu kompetentnost profesora Dimitrijevića, o ovome i ovaj put i kasnije mora se voditi računa jer sam potpuno siguran, kao i druge kolege narodni poslanici, koji su govorili i vi koji ne govorite o ovoj temi, da ima kvalitetnih stručnjaka i u drugim delovima. To bi bila dobra prilika za ono o čemu vi stalno pričate, ali čini mi se da je to samo deklarativno, da bi trebalo i ostali delovi da se ravnopravno i ravnomerno i razvijaju i tretiraju. Ali, vi samo ovde otprilike pričate o ravnomernom razvoju, a on na terenu nije takav. Nedavno sam imao priliku da u Loznici overim jednu izjavu gde je lokalna taksa 70 dinara, a republička administrativna taksa 720 dinara. Sada vas pitam - da li je to želja za ravnomernim regionalnim razvojem ili napravićemo neke regione, a o regionalnom razvoju neće biti ni govora? Mora se o tome vrlo ozbiljno voditi računa. Ovo je dobra prilika da kažemo nešto o reformama pravosuđa koje su započele, rekao bih i usuđujem se da tako kažem, u negativnom smislu još od 2000. godine. Nikad se pravosuđu nije pridavala ozbiljna i značajna funkcija, uloga koju ono i po Ustavu, a i prosto po potrebama naših građana zaslužuje, ali nikad ozbiljnijeg urušavanja u sistemu pravosuđa, uključujući tu i tužilaštvo svakako, nije bilo kao što je od 2000. godine, jer od tada počinje da dominira negativna selekcija, što, priznaćete, niko ozbiljan ne želi. Ali, čini mi se mnogi ozbiljni ljudi ne žele ozbiljno ni da se bave ovim pitanjem i činjenica ko će danas govoriti o ovoj temi ukazuje da oni koji podržavaju Vladu i izvršnu vlast, koja se na najdirektniji način upliće u sistem, u posebnu granu, a to je pravosudna grana, nema nameru da ukaže na nešto. Ako danas i ako postoji dogovor da ovaj kandidat bude izabran, što ranije nije bio slučaj, već dva puta i skoro dve godine kako Visoki savet sudstva radi u krnjem sastavu i nije bio predstavnik pravnih fakulteta, iako su na zajedničkoj sednici 29. januara 2009. godine doneli odluku i predložili tri kandidata, pa je u međuvremenu jedan odustao, pa kasnije i u septembru 2009. godine takođe je predložen od strane pravnih fakulteta kandidat, ali ovde nije izabran, nije dobio potrebnu većinu. Ako ste se sada i dogovorili o tome, ali zaslužuje i ovaj kandidat s vaše strane reči pohvale ili možda da ne izražavamo mi sumnju da se pokušava u jedan deo preneti značajan uticaj, i to sigurno nije ni zbog profesora Dimitrijevića, ni zbog ovog advokata koji je član Visokog saveta sudstva, nego verovatno zbog predsednika Odbora za upravu i pravosuđe. Jer kada bi vodili računa o nekim interesima, onda neko ko se bavi advokaturom, iako je i Ustavom rečeno da je predsednik Odbora za upravu i pravosuđe i član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, a s obzirom da se čovek profesionalno bavi advokaturom, onda bi logično bilo da podnese ostavku na mesto predsednika tog odbora. Sigurno je i imamo podatke iz prakse, prilikom izbora sudija da je bilo mnogo uticaja. Izbor sudija je napravljen na takav način ili reizbor, nazovite kako god hoćete, a oni znaju o čemu se radi i građani Srbije znaju, i mi znamo o čemu je tu bilo reči, izvršen je tako što su političke stranke koje podržavaju Vladu dobile određene kvote. Govorio sam kada smo pričali, kada je to bila osnovna tema, ona se sada i te kako dodiruje sa ovom temom, da određene sudije su primljene u određeni sud, a da pri tome nisu ni konkurisale ili ne u taj sud ili ne uopšte u sud, nego možda na neko drugo mesto. Onda smo imali takvu situaciju da su oni primljeni tamo ili im je rečeno od nekog iz Visokog saveta sudstva ili od nekog ko je bio delegiran od određenih članova Visokog saveta sudstva gde to oni treba da konkurišu jer na to mesto će biti primljeni, a ni na jedno drugo mesto neće biti primljeni. Ovde su nas uveravali, kada je bio izbor sudija, da će se sada postići efikasnost, da će biti eliminisano sve ono što nije valjalo, što godinama nije bilo u redu. Jedan od kolega je govorio da više u Mionici neće morati da se prisustvuje, odnosno sudija neće morati da bude neadekvatno obučen jer prostorija nije dovoljno zagrejana. Ne traže građani to. Njima se traži da kada dođu u sud mogu da ostvare svoja prava. Nije toliko bitno da li je prostorija klimatizovana, iako stvoriti dobre uslove za rad niko se neće protiviti tome. Da li smo danas posle tog izbora postigli, da li danas u Srbiji imamo takvu situaciju? Sigurno nemamo. Ažurnost nije ni na onom nivou na kojem je bila i sada bi mi imali i dovoljno razumevanja i strpljenja, mi kao stranke koje mogu da se pojave u sudskom postupku, kada bi bili bar sigurni da je ovaj način izbora sudija bio dobar, ali on zasigurno nije bio dobar. Članovi Visokog saveta sudstva imaju ogromnu ulogu i značaj u uspostavljanju dobrog sistema u sudstvu. Da li će svi ovi moći da daju odgovor na ta pitanja i moći da postignu tako nešto? Ne znam, ako se ima u vidu na koji način su se birali i članovi Visokog saveta sudstva, a pogotovo kako su se birale sudije i da je to bila i politička raspodela i dogovor. Mogu i da razumem da politički dogovor može da bude na snazi ko će biti direktor javnog preduzeća, ali u sudu nikad ne sme politika da bude ne dominantna, nego uopšte ne sme da ima uticaj. Jer, konačno, a na osnovu zakona, to su ljudi koji odlučuju o slobodi svakog od nas. Ako je to tako, onda njegov izbor mora da bude potpuno čist i potpuno izvan uticaja politike. Nije ga bilo. Ne vidimo način na koji se sada biraju sudije, da će biti izmešten, da je to eliminisano, nego naprotiv, to je možda čak i pojačano u oblasti pravosuđa. Ali, nekako nam se desilo, možda smo prilikom donošenja Poslovnika, odnosno oni koji su radili Predlog Poslovnika trebalo da imaju da imaju ovo u vidu. Evo, nekoliko tačaka dnevnog reda, kao što je izbor guvernera Narodne banke, kao što je izbor članova Visokog saveta sudstva, kao što je bio izbor sudije Ustavnog suda, nemamo nikog u ime tih ljudi, u ime predlagača ko bi ovde mogao da se pojavi. Ako ponekad nešto nije bilo regulisano Poslovnikom važećim, onda je to trebalo prilikom donošenja ovog poslovnika da imamo u vidu, i ovo moram da pošaljem kao jednu malu zamerku trenutno predsedavajućem Narodne skupštine, uvažavajući ono što ona kao narodni poslanik i parlamentarac sa veoma visokim iskustvom zna i ume, mogli ste možda u tom smislu podneti neke amandmane, pa da mi razgovaramo o ovoj veoma ozbiljnoj temi, a i prethodna je bila izuzetno ozbiljna i za nas narodne poslanike i za građane Srbije, da imamo predstavnike i da znamo o čemu mi to govorimo i da mogu ljudi da iznesu određene stavove i mišljenja. Ne znam kome bih mogao ovaj apel da uputim. Nemamo zakona o advokaturi, nemamo zakona o notarima, nemamo ga čak ni u skupštinskoj proceduri i možda su to teme o kojima je mogao neko da progovori, a sve vezano za ovu tačku dnevnog reda. Nadam se da ćete vi izabrati ovog kandidata. Ako to već tako bude, apelujem u ime SRS da bude stručno, kvalitetno, da ono što je teoretski, kabinetski naučio primeni i u praksi kao član Visokog saveta sudstva, a i da jednostavno pomogne sudovima koji su sad u Srbiji. Da nije kolege Srđana Spasojevića ovde da progovori, ali svaki dan vezano za zaključak Vlade i vezano za odluke Okružnog suda u Kraljevu i vezano za odluku Upravnog suda, niko ne bi znao o čemu se tamo radi i da je zloupotrebljena izborna volja građana Kraljeva. Kad to kažem, ne delim ih po stranačkoj pripadnosti, nego delim ih na one koji su imali aktivno pravo da izađu na izbore 11. maja 2008. godine i da se na osnovu njihove volje formira lokalna vlast koja je i bila, a ni u kom slučaju se ne može izborna volja građana jednog grada, pa i Kraljeva svakako, menjati zaključkom navodno Vlade, a to je sigurno samo jednog ministra, gospodina Markovića. Mislim da mu to neće služiti na čast u njegovoj profesionalnoj karijeri.
Četrnaest minuta i 55 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Povodom predloga kandidata za člana Visokog saveta sudstva, moram pre svega da dam jedno obrazloženje zašto se kao ekonomista bavim ovom temom. Onako kako je povodom Poslovnika, pošto se ne usvaja kao zakon svakoga dana, za mnoge od nas bilo nepoznanica da je jedinstven pretres obuhvatio i raspravu o amandmanima, u kojima smo mi nekim slučajem, a neki namerno govorili o svojim amandmanima koji suštinski nisu ni usvojeni, prosto u današnjem toku rada na uobičajen način nismo očekivali da dve važne teme, razrešenje prethodnog guvernera, predlog za imenovanje novog, budu tako brzo završeni i da u toj raspravi učestvuju samo tri opozicione stranke, iskoristivši svoje vreme do kraja, da to bude tema koja prosto nije zanimljiva za ostatak parlamentarne opozicije. Potpuno nenadano mi dolazimo u situaciju da svoj rad po predmetnoj temi, predlog kandidata za člana Visokog sudstva, završimo pre šest i da u šest ili 18.00 časova, kako to neko voli da kaže, krenemo raspravu o pojedinostima po Zakonu o trgovini. Ne želeći da ta rasprava počne danas pre šest, ja ću i moj kolega Veroljub Arsić, to vam najavljujem, jer red je da najavite šta ćete da uradite kad ste ozbiljni, svih 45 minuta koje ima poslanička grupa iskoristiti, pokušavši da ne započnemo danas raspravu o toj sledećoj važnoj temi u pojedinostima. Međutim, ako mislite da ću ovo vreme potrošiti onako da vama dam priliku da me opomenete, ili da kažete da ne pričam o temi, varate se. Jer nema te teme koja je na dnevnom redu, a na kojoj nam ne dajete dovoljno prostora za kritiku. Zašto po Poslovniku, i onom starom i onom o kojem će se glasati, vi ste već planirani dan, mi iz opozicije smo manje važni, vredni, naši planovi su nebitni, ne znamo kada će se glasati, nije predviđen način za obrazlaganje kandidata za člana Visokog saveta sudstva. Poštujući profesora Mirka Vasiljevića, čoveka s kojim sam nekada zajedno dajući svoj puni doprinos radila jedan od prvih ugovora za Beočinsku fabriku cementa, koji je kasnije poslužio za zloupotrebe, prodaju po nižoj ceni, kad je rat već bio završen, znači, iz poštovanje prema njemu, iz nedostatka poslovničkog načina da neko predstavi ovog kandidata za člana Visokog saveta sudstva, pre svega pročitati ono što je prof. Mirko Vasiljević napisao. On kaže da je od predsednice Visokog saveta sudstva, gospođe Nate Mesarović, dobio 1. jula 2010. godine pismo da kao dekan najstarijeg pravnog fakulteta u Srbiji zakaže Zajedničku sednicu dekana pravnih fakulteta i da, shodno odredbama člana 37. i 35. Zakona o Visokom savetu sudstva, uradi taj posao. On je tu zajedničku sednicu dekana održao u ponedeljak, 5. jula 2010. godine, na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, uz prisustvo svih deset dekana. Jednoglasna je ocena dekana da je ovo telo učinilo sve što je Zakonom o Visokom savetu sudstva predviđeno i da je u dva maha predlagalo svoje kandidate. Evo, već kritike aktuelne vlasti i ovih reformatora pravosuđa, koje ovim predlogom prof. Mirko Vasiljević upozorava da je on svoj posao uradio onako kako zakon predviđa već u dva maha, znači u dva navrata. Na prvoj zajedničkoj sednici od 29. januara 2009. godine bilo je predloženo tri kandidata. Do sednice Narodne skupštine Republike Srbije jedan kandidat je povukao kandidaturu, a ostala dvojica nisu dobili dovoljan broj glasova za izbor. Na novoj zajedničkoj sednici, koja je održana 29. septembra, sad vas upozoravam, znači od 29. januara do 29. septembra je prošlo punih osam meseci, predložen je jedan kandidat. Znači, neko je dobio uputstvo da taj posao sa zakašnjenjem ipak neko uradi, ali ni taj kandidat nije dobio dovoljan broj glasova narodnih poslanika, a što znači da kandidat očigledno, po nekim prećutnim merilima i kriterijumima, nije odgovarao vladajućoj većini od 126 ruku. Iz izloženog se vidi da je ovo telo, kaže dalje prof. Vasiljević, učinilo sve da do izbora jednog člana Visokog saveta sudstva i dođe i to na način kako to zakon predviđa, iz reda profesora pravnih fakulteta, i da nije odgovorno što do sad izbor nije obavljen. Iz ovog stičem zaključak da je neko prozivao ili da ne upotrebim neku grublju reč, vršio pritisak, na predlagače da oni taj svoj posao nisu uradili na odgovoran način, čim se on doslovno i brani. Dekani fakulteta su jedinstveni u oceni da je teorijski neprihvatljivo tumačenje pojedinih skupštinskih odbora ili tela, gubitka pasivnog biračkog prava, odnosno da jednom predloženi i neizabrani kandidat za člana Visokog saveta sudstva ne treba ponovo da bude kandidat. Ako nekom ne odgovara što večeras ova sednica traje duže nego što su planirali, dovoljan razlog da budemo zadovoljni i vi, gospođo Čomić, i ja, u ovoj je rečenici. Dekani fakulteta su jedinstveni u oceni da je teorijski neprihvatljivo tumačenje pojedinih skupštinskih odbora ili tela, da je gubitak pasivnog biračkog prava to kad jednom predložite kandidata i on ne bude izabran, da ne može ponovo da bude kandidat. Koje su fakultete završili članovi tih naših tela skupštinskih, koji su im to profesori predlagali da sad dolazimo u teorijski sukob profesora pravnih fakulteta i članova ovog tela, ili se ponovo vraćamo na onog divnog italijanskog profesora, koga smo i vi i ja, gospođo Čomić, imali priliku da slušamo u Maloj sali ovog Doma, gospodina Franćinija iz Italije. On je rekao da oni koji sede u skupštinskim salama vrlo brzo zaboravljaju svoju profesiju i odgovornost prema građanima i isto onako kako su nacionalni parlamenti u Evropskom parlamentu proterani u poslednje klupe, tako je i profesionalna savest mnogih poslanika proterana negde u fioke zaključane savesti poslanika koji sede u ovom Domu. Nezavisno od prethodnog stava, a radi zaštite integriteta profesora, na sastanku je, u skladu sa usvojenim Pravilnikom o načinu i postupku izbora kandidata, za člana Visokog saveta sudstva predloženo tri kandidata za ovu funkciju. Članom 5. Pravilnika o načinu i postupku izbora kandidata za člana Visokog saveta sudstva, predviđeno je da se kandidatima za člana Saveta smatraju kandidati koji dobiju većinu glasova prisutnih dekana. Znači, bez obzira na to što su profesori teorijski bili u pravu i što nisu dali za pravo članovima tela ovog skupštinskog doma, ipak su bili prinuđeni, ako žele da učestvuju sa svojim kandidatom u ovom telu, morali su da pristanu na diktat skupštinskog odbora. I uradili su onako kako im je naloženo. Posle sprovedenog tajnog glasanja za sva tri kandidata, većinu glasova, šest od deset prisutnih, dobio je prof. dr Predrag Dimitrijević. U skladu sa odredbama člana 53. Zakona o Visokom savetu sudstva, a imajući u vidu rezultate glasanja za predložene kandidate, Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta Srbije utvrdila je predlog da za člana Visokog saveta sudstva predloži prof. dr Predraga Dimitrijevića, dekana Pravnog fakulteta u Nišu. Dostavili su nam biografiju i izjavu kandidata da prihvata kandidaturu. U potpisu – prof. dr Mirko Vasiljević. U drugom delu svog izlaganja reći ću nešto o biografiji kandidata. Sada hoću da iskoristim priliku da dam stav svoje poslaničke grupe Napred Srbijo i svoje strane, Srpske napredne stranke, kako se u ovoj zemlji i smisao reči "zakon" i smisao reči "pravo" ume promeniti, ako to zatreba trenutno aktuelnoj vlasti. Onako kako se smatra da jedan profesor pravnog fakulteta može da bude član Visokog saveta sudstva i da to nije nikakva negativna kumulacija funkcija, po toj analogiji mi smo dva dana zabavljeni jednim predlogom kako gradonačelnici mogu istovremeno biti i poslanici, gde je prvobitni predlog Agencije za borbu protiv korupcije bio u tome da se onemogući kumulacija funkcija i da svako lice obavlja samo jednu odgovornu funkciju. Meni je zaista žao i čudim se, jer poznajem zrelost političara kakav je gospodin Dragan Marković Palma, da neko njega zloupotrebi, obeća mu većinu, obećavši podršku jednom takvom amandmanu, a onda se ispostavi problem da se taj amandman povuče jer je to kumulacija funkcija. Ne. To nije kumulacija funkcija, to je neustavno čitanje zakona koji tretiraju materiju onoga na šta ima pravo izvršna vlast, ono što može da obavlja istovremeno u jednoj osobi zakonodavnu vlast, izvršnu vlast i ono što je Agencija za borbu protiv korupcije dužna da primeni, u skladu sa ovim zakonom. Podnoseći amandmane na taj zakon, mi u jednom od svojih amandmana na član 29. ovog zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, upravo pričam za one kojima nije jasno kako je ovo u vezi sa temom, da smo hteli da zaštitimo ovakve vrsne kandidate, profesore, koji sticajem okolnosti rade na državnom fakultetu, gde postoji učešće države, većinsko ili u bilo kom procentu, pa takvim ljudima, koji imaju značajno teorijsko znanje i mogu da daju vrlo veliki doprinos u radu nekih organa, što bi se moglo tumačiti po ovom zakonu kao sukob interesa, ne sme da bude onemogućeno samim zakonom, što smo mi uradili amandmanom, ali s druge strane smo se u istom trenutku susreli sa zloupotrebom onih kojima bi ovo odgovaralo, pa da bude prevedeno na njihov slučaj. Čitav dan se susrećemo sa pitanjem – da li naš amandman na član 29. ovog zakona, gde mi predviđamo izuzetke, znači da bi u stvari pokrajinski poslanici mogli da vrše još po jednu funkciju ili gde bi gradonačelnici mogli da ostanu poslanici? Da li u našem pravnom sistemu koji se pretvara, slobodno i uslovno mogu da kažem, u antisistem, postoji problem da sve ono što pokušate da zakonski, sa najboljim namerama, uvedete u pravnu proceduru, tog istog trenutka bude sagledano kao mogućnost za zloupotrebu odnosno za korišćenje funkcije na način kako onaj kome bi to odgovaralo u stvari može da pročita taj amandman. Slušajući raspravu svih kolega juče, čak i iz vladajuće većine, čak mislim iz stranke gospodina Dragana Markovića, gde se čovek s pravom čudi da se u sukobu interesa nalazi neko ko je u školskom odboru, a istovremeno je odbornik lokalne samouprave, gde zaista nema nikakvog sukoba interesa, niti može doći do zloupotrebe sukoba interesa i da je to jedan, na primer, od slučajeva koji se može podvesti pod naš amandman na član 29, mi smo se suočili sa objašnjenjima da bi gradonačelnici ovo mogli da čitaju kao mogućnost da oni vrše dve funkcije istovremeno. Šta znači, o čemu govorim u stvari? Ne mogu se čitati zakoni tako da kumulaciju dve funkcije tretirate kod nespojivih funkcija. Znači tamo gde je Ustav jasan i propisuje, po članu 4, da postoji podela na zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast, poslanik koji je u zakonodavnom organu, gradonačelnik koji je izvršni organ, jednostavno piše da su to grane vlasti koje su nespojive i nema tog drugog zakona, leks specijalisa ili ne daj bože amandmana kojim bi to bilo omogućeno, a da u stvari znači kršenje Ustava, jer Ustav treba poštovati. S druge strane, funkcije odbornika i poslanika su takođe nespojive, jer jedan organ donosi propise, a drugi ih izvršava. To je takođe nešto što se iz Ustava nedvosmisleno može pročitati. Prema tim stavovima, odnosno propisima, uopšte nije moguće da neko ima dve funkcije na koje je neposredno izabran od građana. Znači, zaista bih volela da me oni koji smatraju da postoji zla namera čuju, jer je ovo jedinstvena prilika da objasnim svrhu postojanja zakona, organa koji tumače te zakone, pa i Visokog saveta sudstva, koji nije bez neposredne veze sa Ustavom i njegovim tumačenjem. Znači, nemoguće je da neko bude izabran na dve funkcije od građana direktno, o bilo kom sistemu da je reč, većinskom, ili predsednik, ili bilo koji, a da ne dolazi u sukob sa Ustavom, vršeći istovremeno dve funkcije, izvršnu i zakonodavnu, a da mu direktor Agencije za to, na primer, da saglasnost ili da mu ostavi rok za usklađivanje ili izbor jedne od ovih dveju funkcija. Ono što želim da naglasim je sledeće. To što vi nama dostavite pa za kratko vreme kažete, u 15.20 kažete – u 16.00, kad ovo završimo, krenućemo Zakon o trgovini, raspravu u pojedinostima. Meni je, na primer, materijal ostao u Novom Sadu. Nije važno, mogu i bez materijala, videćete ako stignemo, ako ne uspe pokušaj da vreme do 18.00 utrošimo. Ali, kad nam date rok u petak uveče da analiziramo ovo što ste vi zamislili i da vam podnesemo amandmane do utorka kad počinje sednica i pokušavate da sada u tom delu tog amandmana na član 29. protumačite neposredan izbor na funkciju onako kako odgovara vlasti, vi dobijate ovakvu opomenu kakvu ste dobili od dekana pravnog fakulteta, gospodina Mirka Vasiljevića. On kaže – mi smo svoj posao uradili na način kako treba još u januaru. To što vi niste hteli da glasate za našeg kandidata i što nas nakon osam meseci ponovo uveravate da to uradimo, to nije naš problem. To je problem što vi želite da na svakoj funkciji, zvala se ona funkcija u regulatornom telu, pogotovu kad se zove funkcija u nezavisnom telu, bude u stvari neko ko je po volji, slika i prilika onoga koga ste vi zamislili, na isti način kako se u najvećem broju javnih nabavki nacrta slika onoga ko treba da dobije posao. Sad jedna mala digresija da su nam zakoni o javnim nabavkama proizveli ne samo fantom firme za utaju poreza, nego smo, to je za mene bila novina, dobili i fantom firme za obaranje Zakona o javnim nabavkama, koje posle reketiraju te firme koje zaista dobiju posao da one ne podnose žalbu i odugovlače postupak dobijanja posla. Da li ste vi u stanju da sagledate do čega neki zakoni, koje ovde donosite i na koje vam stavljamo primedbe, dovode u praksi? Postoji još jedna vrsta fantom firmi, pojavile se u stečaju, uplate predujam da nekom otmu firmu, pa ako im taj neko ne da reket koji traže da oni odustanu ili se dogovore, ode firma. Imajte na umu, i oni koji ovo slušaju neka beleže da se na vreme obračunaju, dok izuzeci ne postanu pravilo. Šta želim da naglasim u vezi sa ovim? Znači, zbog nekog ko je član školskog odbora i odbornik u lokalnoj samoupravi, on ima problem na lokalu, ali na primer nema u Beogradu, jer školske odbore imenuje Skupština grada. Kada je gospodin Petrović iznosio taj problem, vrlo pažljivo sam ga slušala, imala sam utisak da u Beogradu često postoji problem s kojim sam se ja živeći u Novom Sadu susretala. Duhovito je jedan moj kolega ovako govorio – možda nam jednog dana stigne nalog da sutra svi na posao moramo da dolazimo tramvajem. To što u Novom Sadu nema tramvajskih šina i tramvaja, nema veze, kaže – napravite ih. U stvari, možemo da očekujemo da kažu – napravite ih. Znači, zakonom o kojem govorimo u povodu izbora člana za Visoki savet sudstva potpuno je izgubljena razlika da odbornike za školske odbore u Beogradu i provinciji razlikuje način predlaganja i izbora. Zakon o lokalnim izborima kaže da odbornik ne može biti na funkciji koju imenuje skupština opštine. Naš je stav da niko ne može da bude na funkciji u organu koji imenuje i kontroliše drugi organ u kome je on član, jer je jasno da je reč o sukobu interesa. Ili donosi, na primer, propise koje taj drugi primenjuje. Takav je otprilike i stav Agencije, takav stav o ovom slučaju stoji na sajtu Agencije. Povezano s tim,predlaže seda direktor donosi uputstva, zamislite sada analogiju, i stavove, jer kao ne zna se ko treba, evo primera već da se zna i ko treba, da bi to umesto direktora Agencije trebalo da radi Odbor, koji to već i radi. U pokušaju da izvršna vlast sama preuzme odlučivanje o izboru svakog kandidata pojedinačno i o tome da preuzme ulogu da bira svakog čoveka po slici i prilici svoje zamisli i primisli kako će sutra odlučivati, počinju da se ponašaju i oni koji vode regulatorna tela, i pokušavate da uvedeteu red i najstarije institucije, a među njima jeste predlagač ovog člana za VSS, a to je Pravni fakultet u Beogradu.
Iskorišćeno je 22 minuta i 19 sekundi vremena poslaničke grupe. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Evo, samo ću da iskoristim još koji minut, pošto ostali nisu zainteresovani da razgovaraju o ovoj temi, da kažem da je prof. doktor Predrag Dimitrijević, rođen 9. septembra 1959. godine u Nišu, jer sam zaista obećala da ću reći o kom kandidatu je reč, koji je konačno dobio većinu, šest od deset onih koji su glasali i zaista zaslužuje da neko pročita, pošto nema zvaničnog predlagača, nešto o ovom čoveku iz njegove biografije. U toku studija na pravnom fakultetu je nagrađivan poveljama Univerziteta u Nišu, za uspeh koji je postigao na studijama. Nagrađen je kao najbolji student školske 1982/83. godine, s prosečnom ocenom 9,87. Zaista sam ponosna da jedan ovakav čovek može da dobije funkciju u VSS, a poznajem neke koji su završili fakultet sa ovim prosekom, pokazali izuzetne radne rezultate, pa su zbog mobinga i ugroženog zdravlja morali da napuste posao. Od 1984. godine gospodin Dimitrijević radi kao stručni saradnik za pravna pitanja na Univerzitetu u Nišu. Doktorsku disertaciju pod nazivom "Odgovornost uprave za nečinjenje", s posebnim osvrtom na ćutanje uprave, odbranio je sa odličnim ocenama na Pravnom fakultetu u Beogradu. Gospođo Čomić, mislim da bi taj čovek verovatno znao lepo da objasni da se ne može ćutanjem administracije, kao kad meni gospodin Đelić otćuti na postavljeno pitanje u onom danu za postavljanje pitanja, a vi to razumete radnjom koja ne znači ništa, pa meni ne daje pravo da pojasnim moje poslaničko pitanje, pa ćemo prvom zgodnom prilikom zamoliti stručnjaka iz te oblasti, a kad mi bude zatrebao neki savet iz oblasti fizike, rado ću vam se obratiti. Evo, molim gospodina Dimitrijevića da nekom zgodnom prilikom, kada mu budemo čestitali izbor, objasni, pogotovo vama, da uprava ima odgovornost za nečinjenje, pod čime se podrazumeva ćutanje uprave kao osnovna odgovornost uprave kada ne da odgovor na postavljeno pitanje. Zar vam sama terminologija ne govori da sam u pravu? U toku svoje profesionalne karijere, pored redovnih radnih obaveza u nastavi i rada na svom naučnom i stručnom usavršavanju, dr Dimitrijević je bio angažovan i u radu stručnih tela i organa na fakultetu i van njega. Bio je član redakcionog odbora zbornika radova Pravnog fakulteta u Nišu, upravnik Računarsko-informacionog centra na Pravnom fakultetu u Nišu, zapaženo je njegovo učešće u radu seminara "Srpska civilistika" na Pravnom fakultetu u Nišu, izdvajam samo neke bitnije delove. U organizaciji Međunarodne organizacije INVENT iz Berlina, u Nemačkoj, pohađao je intenzivni seminar na temu Promocija lokalnog ekonomskog razvoja, učestvovao je na mnogim međunarodnim projektima, koji su organizovani u organizaciji američkog Kongresa za političke nauke itd. Član je Grupe za teoriju prava pri SANU, Društva za pravnu informatiku i Udruženja za pravnu teoriju. Držao je nastavu od 1996. do 1999. godine iz predmeta Upravno pravo na Pravnom fakultetu u Prištini, što je poseban razlog zašto sa ponosom ističem ovog čoveka, jer se i sama lično ponosim završenim Ekonomskim fakultetom u Prištini. Jer neki kažu – ako nisi završio u Beogradu, tvoj fakultet ne vredi, a uvek kažem- bitnije je šta si naučio, nego gde si naučio, kao što neki ljudi sa fakulteta ponesu samo diplomu, neki i znanje, ali ako ne ponesu od kuće ono osnovno, džaba im sve drugo. Na to se, nažalost, danas zaboravlja. Od 1996. godine držao je nastavu iz predmeta Upravno pravo na Pravnom fakultetu na Palama u Republici Srpskoj, a 2002. godine izabran je u zvanje vanrednog, a u zvanje redovnog profesora za užu javnopravnu naučnu oblast 2007. godine na Pravnom fakultetu itd. Marta 2001. godine imenovan je za člana Saveta za državnu upravu Vlade Republike Srbije, kao stručnog savetodavnog tela Vlade, gde je obavljao funkciju predsednika komisije za reformu upravnog zakonodavstva, prenoseći svoja teorijska znanja pri donošenju zakona iz oblasti državne uprave. Funkciju prodekana za finansije na Pravnom fakultetu u Nišu vršio je u periodu od 2002. do 2004. godine. Dana 14. maja 2010. godine izabran je za dekana Pravnog fakulteta Univerziteta u Nišu. Nadam se da mu u danu za glasanje nećete uzeti za zlo što sam, ne njegovom voljom, čitala njegovu biografiju i promovisala ovog člana kao kandidata za člana VSS, jer se nadam da je vreme kada se opozicija smatrala ljudima drugog reda u ovoj državi prošlo, a vi izvolite pa me demantujte.
Šest minuta je iskorišćeno vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Zaključujem pretres o Predlogu kandidata za izbor člana VSS iz reda profesora pravnog fakulteta. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu kandidata za izbornog člana VSS iz reda profesora pravnog fakulteta. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRGOVINI (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima druge tačke dnevnog reda – Predloga zakona o trgovini, pored predstavnika predlagača Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, pozvala da sednici prisustvuju i pomoćnici ministra: Ljiljana Stanković, Dušan Protić i Nebojša Lazarević, kao i Stipe Lovreta, posebni savetnik ministra. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić, Dragan Stevanović, Zoran Krasić, Milorad Buha, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Lidija Dimitrijević, Vladan Jeremić, Nenad Popović, Arsen Đurić, Mladen Grujić, Dejan Mirović, Nikola Škrbić, Vjerica Radeta, Gordana Pop Lazić, Nataša Jovanović, Mirko Munjić, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić, Slobodan Maraš i Dušan Marić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao nepotpune sledeće amandmane: na član 2. koji su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić; na član 18. koji su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić i na član 68, sa ispravkom, koji je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Prema članu 148. stav 3. Poslovnika, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Takođe vas podsećam da je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo pisanim putem povukla amandman na član 41. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pročitam amandman na član 1, podsećam Narodnu skupštinu da su ovlašćeni predstavnici po 2. tački dnevnog reda narodni poslanik Siniša Stamenković - poslanička grupa PUPS, narodni poslanik Zoran Ostojić - poslanička grupa LDP, narodni poslanik Zoran Kasalović - poslanička grupa SPS – JS, narodna poslanica Donka Banović - poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica i narodni poslanik Dragan Stevanović - poslanička grupa SRS. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
U ime DSS podnela sam amandman na član 1. stav 2. Taj stav glasi: "Trgovina se vrši pod uslovima i na način uređen ovim zakonom i drugim propisima kojima se uređuje promet robe i usluga, kao i dobrim poslovnim običajima i poslovnim moralom". Smatrali smo da je potrebno posle reči " Trgovina se vrši pod uslovima i na način uređen novim zakonom i drugim propisima kojima se uređuje promet roba i usluga" izbrisati ovaj deo koji se odnosi na dobre poslovne običaje i poslovni moral. U obrazloženju zbog čega niste prihvatili amandman napisali ste da se amandman ne prihvata iz razloga što bi se nepotrebno suzio domašaj odredbi ovog zakona. Naravno, ideja DSS nije bila da suzi domašaj zakona, nego da precizira ono što želite da uredite. Zakon, ovakav kakav je dat pred poslanike, zaista vrvi od strašno mnogo nepreciznosti, od nejasnih formulacija, od dvosmislenih izraza, a kada je jedan zakon takav, onda uvek to dovodi do nesuglasica i kasnijih problema. Ti kasniji problemi su najčešće na relaciji trgovac-tržišna inspekcija. Trgovci su se upravo na to žalili. Kao i nama, mislim da su i vama pisala razna udruženja koja kažu, evo samo jedan primer tih nepreciznosti, a vi ovde imate jako mnogo tih stvari. Recimo "vidno istakne". Šta to znači? Jedno vreme je bio hit inspekcija u jednom velikom gradu koja je obilazila male kioske i radnjice sa malim izlogom i kažnjavala preduzetnike jer im je naziv bio slabo vidljiv, prema proceni inspektora. Dakle, govorimo o subjektivnoj proceni. Tako je i ovde vaša subjektivna procena kada se govori o dobrim poslovnim običajima i o poslovnom moralu. Dobri poslovni običaji za vas, gospodine ministre, možda znače nešto sasvim različito u odnosu na ono što znače za mene ili što znače za svakog poslanika u ovoj sali, takođe i oni koji treba da budu obuhvaćeni ovim zakonom različito tumače ovo. Vidite, kod jednog običnog izraza "vidno istakne" nalazi se toliko različitih tumačenja. Meni potpuno nije jasno zbog čega vi na ovaj način u zakone uvodite ovakve nepreciznosti. Nije mi jasno da li je potrebno da zakon bude neprecizan, da li je vaša namera bila da on bude neprecizan? Ako vi odbijete amandman ili promenite ovo na način da svakome bude jasno šta to znači ili to izbrišete, onda vi tražite da vam zakon bude neprecizan. Ovako kako ste ga napisali, ovo je izraz koji je adekvatan ako pišete neki pamflet ili ako ste učenik i pišete neki literarni rad, ali nije ako je u zakonu. Ono što je u zakonu mora biti krajnje precizno i ne može zavisiti od subjektivnog tumačenja bilo koga. To kad subjektivno tumači inspektor, kada subjektivno tumači ministar, državni službenik, trgovac, onda od toga samo ima problema. Zbog toga smatram da je naš amandman trebalo da prihvatite.
Minut i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Samo ukratko o amandmanu. Koleginice i kolege poslanici, dobri poslovni običaji, poslovni moral nije nikakva neprecizna formulaciji, to je jedan pravni standard koji egzistira i u mnogim drugim pozitivnim propisima Republike Srbije, u Zakonu o privrednim društvima i mnogim drugim zakonima. Dakle, trgovina kao delatnost, prema odredbi člana 1. Predloga zakona, mora da se uređuje i vodi na bazi ovog zakona, drugih propisa kojima se uređuje promet robe i usluga, ali i na bazi dobrih poslovnih običaja i poslovnog morala. To nije formulacija koja će omogućiti neka različita tumačenja. Dakle, kada sudovi odlučuju u privrednim sporovima primenjuju i pravila poslovnog morala i dobrih poslovnih običaja. To je jedan pravni standard koji postoji u pravu zemalja EU, koji postoji i u pozitivnom pravu Republike Srbije i zbog toga smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti.
Minut i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada je prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada je prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Čomić. Ovo je amandman na član 7, a član 7. je u okviru Glave II. Ta glava nosi naslov – Načela trgovine – i donekle se veže na diskusiju o članu 1, o kome smo takođe imali amandman. Naime, i kada smo razgovarali u načelu o ovom zakonu, mislim da su svi narodni poslanici koji su govorili o ovom novom Predlogu zakona o trgovini, govorili o tome da je zaista u Srbiji neophodno doneti novi zakon o trgovini i da je sada važeći zakon star preko 17 godina, i da je to možda jedan od retkih sistemskih zakona koji u tih 17 godina nije doživeo neke izmene i dopune, tako da imate da realnost ili praksaje znatno drugačija od zakona koji je star 17 godina. Pre 17 godina nisu bili ni poznati neki oblici trgovine. Neophodnost donošenja novog zakona je apsolutno jasna i mi iz DSS takođe podržavamo donošenje novog zakona, ali ne bilo kakvog. Moja koleginica je govorila o tome da u zakonu ima mnogo deklarativnih mesta, gde praktično je predlagač u tim određenim članovima rekao kako bi on voleo da trgovina izgleda. Zašto deklarativno? Evo, kolega je replicirao amandmanu na član 1, gde kaže da poslovni moral je nešto što je poznato, da je to neka evropska praksa itd, ali nisam nigde našla gde je tačno navedeno ili da li postoji zakon o poslovnom moralu. To je nešto prilično neprecizno i nejasno i ne samo da svaki trgovac može da tumači šta je to poslovno, moralno ili nemoralno, nego svaka osoba i svaki kupac, dakle, svi koji učestvuju na tržištu. Ovaj se amandman odnosi na član 7. i taj član nosi naslov Načelo poštenja. Inače, ova načela izgledaju kao spisak lepih želja. Da, bilo bi jako lepo kada bi u oblasti trgovine vladalo načelo poštenja. U praksi nije tako. Kolega se poziva na praksu EU i da je to neki evropski standard. Malo sam pogledala zakone država u okruženju. Doduše, oni nisu članovi EU, međutim, pogotovo jedna država koja već ima status kandidata i planira za nekoliko godina da postane član EU, u tim njihovim zakonima nema ovakvih nepreciznosti, nego je sve jasno. Dakle, načelo poštenja glasi, kako ste vi predložili, da su trgovci dužni da u tržišnoj utakmici postupaju pošteno, na način koji nije usmeren na nanošenje štete drugim trgovcima odnosno kupcima, kao i javnom interesu, a u skladu sa poslovnim moralom i dobrim poslovnim običajima. Bilo bi to divno i krasno, mislim da je želja svih otkako postoji trgovina da su trgovci pošteni i da je tržišna utakmica poštena. Dakle, ovo je jedna zaista lepa želja, međutim to je samo lepa želja. Naglašavam da u drugim zakonima drugih država, kada je reč o zakonu o trgovini, nema navedenih ovakvih načela, možda u strategija ili u nekim vizijama, ali ne i u zakonima koji bi trebalo da budu vrlo precizni. Predlažemo brisanje ovog načela. Da je ovo deklarativno pokazuje i to što nisu u kaznenim odredbama, koje se nalaze negde pri kraju zakona, nije nigde navedeno kako će se trgovac kazniti ili mu se skrenuti pažnja da je on nepošten i da učestvuje u stvaranju nepoštene tržišne utakmice. Da, tamo se u jednom članu kaže ako je neko žrtva nepoštene tržišne utakmice da može tražiti obeštećenje na sudu, ali to je već drugačiji postupak. To razumem zato što bi svaka parnica bila drugačija od one prethodne. Međutim, predlagač zakona, ako je već ozbiljno mislio o tome da svi koji učestvuju u tržišnoj utakmici moraju da se pridržavaju ovih načela, pa i načela poštenja, mogao je neki način da predvidi neku sankciju u slučaju kada se trgovac ne pridržava načela poštenja i kada je trgovac nepošten. Mogu da koristim reč nepošten zato što kažete da su dužni da postupaju pošteno. Jedini način koji obezbeđuje stvaranje dobrog ambijenta i poštene tržišne utakmice, nasuprot nepoštenoj tržišnoj utakmici jeste da su nam zakoni dobri, da su precizni. Sledeći korak je da se svi oni koji učestvuju pridržavaju zakona, a ako ga se ne pridržavaju da imate efikasnu i dobru inspekciju i nadzor i posle toga kazne. To je jedini način da se obezbedi poštena tržišna utakmica, a ne tako što ćemo nabrojati neka načela. Ta načela divno zvuče, to bi bilo divno, ali ponavljam otkako je sveta i veka, nažalost, u toj oblasti ima i onih koji nisu pošteni.
Iskorišćeno je četiri minuta i 25 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Želi reč? Izvolite.
U ime SRS podneo sam amandman na član 8, ali pre nego što kažem nešto, moram da pročitam Predlog zakona. Naime, u članu 8. predlagač predlaže sledeće: "Trgovci su dužni da na odgovarajući način i u skladu sa svojim mogućnostima obezbede uslove za održavanje stabilnosti i snabdevenosti tržišta, naročito u pogledu robe i usluga od egzistencijalnog značaja za stanovništvo". Sa aspekta SRS procenili smo da bi trebalo korigovati ovaj član odnosno ovo načelo, načelo stabilnosti i snabdevenosti tržišta, pa smo predložili da se brišu reči "i u skladu sa svojim mogućnostima" sa adekvatnim obrazloženjem. Neću sada obrazloženje da čitam, s obzirom da je amandman usvojen, ali o ovome načelu moramo malo šire da se osvrnemo i sva načela koja ste predvideli u ovom predlogu zakona smatramo listom lepih želja, ona su uopštena, ona su nedorečena, ona su vrlo uska, ona su bez sankcije, nemaju pravnu suštinu, nemaju pravnu dubinu i kao takva neće biti u funkciji. Da se zadržim na članu 8, na formulaciji koju ste naveli ovde. Kaže – da se obezbede uslovi za održavanje stabilnosti i snabdevenosti tržišta. Kog tržišta? Šta znači stvaranje uslova? Koji su to uslovi? Šta znači stabilnost tržišta? Da li na nacionalnom nivou? Da li na regionalnom? Da li na gradskom? Da li u lokalnoj samoupravi itd? Ovakve formulacije su bile zanimljive u periodu socijalizma, kada smo imali ovakva načela i kada su ona bila oživotvorena. Na koji način? U operativnom i u organizacionom smislu imali smo društvena trgovačka preduzeća koja su imala svoje organizacione jedinice u svakom selu, čak i u malo većim mesnim zajednicama po nekoliko objekata. Vodilo se računa da u svakom od tih objekata bude dovoljan broj proizvoda koji će zadovoljiti najelementarnije potrebe stanovništva, građana. Da li to danas možemo usloviti trgovcu? Ne možemo. Ovde to niste ni predvideli. Jer da ste mislili ozbiljnije ulaziti u ovo načelo, onda je trebalo propisati i uslove trgovcu koje mora zadovoljiti, dalje, jasno mu definisati koji su to proizvodi, obim tih proizvoda, čak i cene. Međutim, to niste učinili. Znači da je ovo prepisano, ovo nije dovoljno osmišljeno. Načelo je, kao takvo, mrtvo slovo na papiru. Da ste ozbiljno mislili napraviti nešto od tog načela, vi biste predvideli sankciju. Gospodine, misli se na trgovca, nisi zadovoljio uslove koje smo ti propisali, nisi snabdeo svoje trgovine, svoje prodajne objekte svim neophodnim proizvodima koje smo mi propisali, koji predstavljaju egzistencijalni minimum, prema tome, odgovaraš po članu tome i tome i kažnjavaš se novčanom kaznom tom i tom, na temelju prijave koju je podneo nadležni inspektor. Svega toga ovde nemamo. Ovo je prazna normativno-pravna formulacija koja nema smisla i razmišljajući o tome da li da je brišemo skroz, ona ima svoju pravnu suštinu, materijalnu suštinu i trgovinsku suštinu, onda smo se opredelili da ipak idemo na inoviranje ovog člana sa ovom formulacijom, sa brisanjem, itd, da dobije neku suštinu, ali opet je to mrtvo slovo na papiru.
Dva minuta i 20 sekundi. Reč ima ministar. Izvolite.
Gospodine Buha, kao i svi ostali narodni poslanici koji su podneli amandmane, koristim priliku da vam se zahvalim na intervencijama. Neke od njih smo uvažili. Ovaj konkretno amandman smo prihvatili, ali sad slušajući vas imam dilemu da li je trebalo da ga prihvatimo. Imam utisak da usko tumačite zakon i članove zakona na koje ste podneli amandman. Ako vi imate dilemu na koje se tržište odnosi ova formulacija, onda vi niste čitali celinu zakona, zato što u članu 6. zakona, znači članu pre ovoga na koji ste podneli amandman koji je prihvaćen, stoji – tržište Republike Srbije je jedinstveno i celovito. Sve dalje se odnosi na jedinstveno i celovito tržište Republike Srbije, tako da nema potrebe u svakom članu pominjati da se pomen tržišta odnosi na to tržište. Potreba da tržište bude snabdeveno, da bude stabilno je nešto što se podrazumeva, a generalna priča i gospođe Banović i vas o načelima, načela inače su opšta. Ne mogu načela da budu predmet sankcionisanja i kažnjavanja, ona treba da pomognu da se razume suština zakona i da se jedna oblast, koja je sastavni deo života svih, kao što je trgovina, i u neke, hajde da kažemo, moralne kodekse koji važe od kada je sveta i veka ugrade i povežu s njima. Kada govorimo o tome, ideal je imati poštenog trgovca. Ako uzmete Bibliju, otvorite i pročitate tamo ono kazivanje po Jovu, ne znam više tačno odrednicu precizniju, kaže i Biblija - pre će kamila proći kroz iglene uši nego što će trgovac otići u raj. To znači da idealno poštenog trgovca nema, kao što nema ni idealno poštenog poslovnog čoveka. Svako se trudi da u trgovini ostvari neku malu dobit za sebe, a ta neka mala dobit za nekoga je neki mali gubitak za nekoga drugog. Tako da načela upravo služe razumevanju suštine zakona, a onaj ko se smatra oštećenim ima mogućnost da u nekoj parnici, u nekom sudskom postupku ostvari svoja prava time što će dokazati da je u nekom poslu konkretnom oštećen.
U sistemu mi je prijavljen narodni poslanik Miodrag Stoilović. Je li to greška? Dobro. Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih da pročitam na šta smo mi napisali amandman, to je član 10, naslov iznad njega je načelo saradnje. Član 10. glasi: ''U poslovima tržišnog nadzora, svi nadležni državni organi i imaoci javnih ovlašćenja su dužni da međusobno sarađuju.'' Interesantno je da smo dobili potpuno isti odgovor zbog čega se ne prihvata ovaj amandman kao i u drugim slučajevima. Dakle, imate tipske odgovore na netipske amandmane, pa onda kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što bi se nepotrebno suzio domašaj odredbi ovog zakona. Zaista ne vidim vezu između ove dve stvari, naročito kažete – u odnosu na pitanje koordinacije poslova tržišnog nadzora, što naravno ne stoji. Ono na šta smo mi reagovali, to je zapravo ovo što smo više puta istakli do sada, divno zvuči, vrlo je deklarativno i nikoga ne obavezuje. Kada kažete – u poslovima tržišnog nadzora svi nadležni državni organi i imaoci javnih ovlašćenja su dužni da međusobno sarađuju. Da ovo niste napisali na ovakav način, zvučalo bi stvarno smešno. Da li je moguće da vi ovim zakonom počinjete da pozivate imaoce javnih ovlašćenja da sarađuju? To je potpuno smešno, nepotrebno i ironično. Ovo je jasno da oni treba i moraju da sarađuju. Drugi zakoni koji su ovde doneti pozivaju ih na to. Da li je moguće da smatrate da ako nema ovog načela, koji inače moram da repliciram i kolegi Ratkoviću koji je rekao nešto o tim načelima, imamo mi isto tako način da čitamo uporedne zakone iz okruženja, čak onih koji su mnogo bliže EU, za koje EU kaže – vas ćemo primiti do vas ćemo primati. Oni nisu napisali načela. Nema ih nigde ni u drugim zakonima iz okruženja.Oni valjda isto preferiraju da idu u EU, kao i vi, kolega. Smatram i mnogi stručnjaci iz ove oblasti su rekli da načelo uopšte nije bilo nužno uneti ovde. Kada ste ih već uneli, morali ste da kažete i šta će se dogoditi i ako ne sarađuju. Znate šta, moje duboko ubeđenje je da ovako kako je napisano treba da znači zapravo nešto sasvim drugo. Ovde se radi o tome da ste vi u zakonima, koje ste donosili onolikom brzinom da Skupština o njima nije mogla da govori ni dugo, ni da se posveti svakom članu ponaosob, zapravo pokušali da razrešite nešto što ste napravili time što smo primetili u više zakona. To je da je došlo do toga da razni državni organi imaju potpuno iste nadležnosti, pa ste im izmešali nadležnosti, pa se ne zna ko je za šta nadležan i onda to predstavlja problem. Uzmite zakone iz oblasti poljoprivrede. Uzmite njihovu poljoprivrednu inspekciju, uzmite veterinarsku inspekciju, uzmite tržišnu inspekciju, uzmite komunalnu inspekciju, uzmite sanitarnu inspekciju i pogledajte im nadležnosti. Neće se znati ko je nadležan za nešto što ste ovde propisali. Upravno je to trebalo da bude razrešeno ovim što ste vi rekli da je načelo saradnje. Pogledajte, jer mi ćemo upravo ovih dana preći, mislim danas ili sutra, na Zakon o bezbednosti saobraćaja. Potpuno ista ovlašćenja ima komunalna policija kao i policija. Hajde da vidimo šta će onda da se dogodi. Pozivam vas, pogledajte kako su to uradili neki drugi oko vas. Niste vi izmislili zakon, naravno, niti pretpostavljam da smatrate da je zakon nepogrešiv i da ste vi nepogrešivi. Pogledajte kako ovo izgleda u nekim drugim slučajevima, pa da jednostavno ovo regulišete. Kada smo već govorili o tom nekom poslovnom moralu koji je ideal. Ideal su mnoge stvari u mnogim zakonima i ne samo u zakonima, i u umetnosti je ideal nešto o čemu treba da se sporimo. Ali, prosto, mi govorimo o konkretnoj situaciji u kojoj je ova država, ne govorimo o idealu. Mi govorimo o tome da je Srbija danas zaista poprište svega i svačega. Recimo, vi kao ministar sigurno znate da se uvozi šminka koja je na bazi olova. Niko o tome ništa ne govori dok se o tome ne pojavi nešto u medijima. Onda žene pokušavaju da otkriju šta kupuju. Onda imate primer divnog poslovnog morala, da neke naše trgovine uvoze "Hipo" dečiju hranu kojoj je na ivici rok trajanja ili je upravo prošao, kao i mnoge druge stvari koje ćete pronaći u našim prodavnicama. Dakle, nemojmo da govorimo o idealima. Hajmo da govorimo o realnoj situaciji u kojoj nam je država, o realnoj situaciji u kojoj građani žive i kupuju u prodavnicama, u marketima i u sličnim objektima. Dakle, hajde to da vidimo kako ćemo da regulišemo. O idealima ćemo da pričamo nekom drugom prilikom. Hvala vam.
Hvala vama. Tri minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, gospodine Novakoviću. Kratko bih hteo da prokomentarišem, gospodine ministre, ovaj član 10. Zakona i ono što ste i vi rekli, a i što su moje kolege poslanici rekli. Kad uzmete u obzir praksu, šta se na tržištu dešava, onda se nameće zaključak da su ova načela na kojima se ovde insistira u nekoliko početnih članova zakona u stvari proistekla iz potrebe da se pravi jedan novi moderni format pisanja zakona. Ova načela nisu nepostojala u zakonima koja ste derogirali ovim zakonom. Kada pogledate Zakon o trgovini, koji će naravno van snage biti posle usvajanja ovog zakona, imate član 3. koji kaže – trgovac se bavi trgovinom slobodno, pod jednakim uslovima na jedinstvenom tržištu, u skladu sa dobrim poslovnim običajima itd. Onda, član 11. koji govori šta je to narušavanje konkurencije, pa član 22, koji govori o tome šta je nelojalna konkurencija itd. Prema tome, sve je to bilo prisutno u zakonodavstvu i do sada. Ali, postavlja se pitanje koliko je poštovan. Postavlja se pitanje, a tiče se ovog člana 10. koji govori o obavezama državnih organa da sarađuju u postupcima kontrole tržišta, koliko su oni bili spremni da poštuju načela, ili kako god su se to već ona zvala u dosadašnjim normativnim aktima odnosno propisima. Ovoj skupštini pred vama ko zna koliko puta sam otvarao jednu temu i ukazivao kroz tu priču u jednoj maloj sredini, na apsolutnu slabost države i državnih organa. Govorio sam o dva rešenja vašeg ministarstva, kojima se jednom javnom preduzeću nalaže da vrate cene, oni to neće da urade, sa vašeg ministarstva nam šalju drugo ministarstvo, iz tog drugog nas šalju u treće, iz tog trećeg nas vraćaju kod vas na prvo ministarstvo, to se tako vrti godinu dana u krug. Šteta je već ušla sigurno preko 10, 15 ili 20 miliona. Problem je u državnim organima. Taj problem ne mogu da otklone ova načela, ako kod vas nema dobre volje, vas i vaših saradnika. Ne mislim konkretno na vas, nego na onoga ko bude sedeo na vašem mestu i vašoj fotelji. Šta onda oni na osnovu ovih načela urade? Mi onda reagujemo kod pravosudnih organa, a pravosudni organi zbog kolegijalnih odnosa uzmu pa stave to u fioku, pa to sedi mesecima kod njih u fioci. Mogu imenom i prezimenom da vam kažem zamenika javnog tužioca koji neće da pokrene priču. Zbog političkih, privatnih i svakih drugih veza sa onima koji su odgovorni, vinovnici problema na koje je vaše ministarstvo reagovalo u dva navrata rešenjem da se cene vrate jer su protiv zakona podignute i građani opštine Surdulica oštećeni za ne znam koliko miliona. Sada kada nas koji smo opečeni jednim takvim iskustvom uveravate u načela da će državni organi da sarađuju i postavljam pitanje da li je to tačno? Ima li smisla da na ovome insistirate u zakonu? Vi zaista morate da pokažete dobru volju da načela koja nama nudite i servirate u zakonskim papirima, na koja se vi kao državni organi obavezujete, da ste zaista spremni kroz praksu da ih primenjujete i da ih u praksi sprovodite. Znate li kako lokalni funkcioneri kontrolišu vaše tržišne inspektore? Znate li šta rade s njima? Poigravaju se s njima. Vi morate da pokažete borbom protiv takvih manira da ste zaista opredeljeni da ovo u šta nas uveravate i ubeđujete zaista ima svoj smisao, da ne ostane mrtvo slovo na papiru. To sam u načelnoj raspravi, gospodine ministre, rekao, a vi niste bili tu tom prilikom. Bojim se da ovaj zakon, zbog ovakvih pisanija i zbog ovakvih iskustava iz prakse ne doživi sudbinu Zakona o elektronskoj trgovini, na koji ste samo par meseci posle usvajanja rekli da niste zadovoljni njegovom primenom i da ne navodim šta ste dalje u vašem intervjuu ili stavovima u odnosu na javnost rekli. Prema tome, smatram da ove kritike imaju svoj smisao, a praksa nas tera da na ovakve stvari koje stavljate u zakon reagujemo ovako kako reagujemo.
Četiri minuta i 35 sekundi. Reč ima narodni poslanik gospodin Vlatko Ratković.
Mi raspravljamo o jednom zakonu koji sadržinski predstavlja sistemski zakon, a ovde se ne radi ni o tehničkom zakonu, ni o sektorskom zakonu, radi se o jednom zakonu koji je, u suštini, kodifikacija propisa u oblasti trgovine. Prema srpskoj pravnoj tradiciji nomotehnike i prema savremenim iskustvima ovakvi zakoni treba da sadrže načela u svojim uvodnim odredbama, kao što sadrži i ovaj zakon. Ako bismo pošli od logike da se podrazumeva da državni organi sarađuju i dužni su da sarađuju u vršenju tržišnog nadzora itd., onda bismo mogli reći da se podrazumeva i da postoji načelo jedinstvenog tržišta i načelo slobodne trgovine i idući tom logikom nijedno načelo ne bi trebalo da stoji u ovom zakonu. Mi smo na suprotnom stanovištu, odnosno smatramo da ovaj zakon treba da sadrži ova načela i ona su opšteg bazičnog karaktera i ona se razrađuju kroz kasnije odredbe. Uostalom, tržišni nadzor je normiran kasnije u posebnom poglavlju ovog zakona. Vidimo da su ovlašćenja inspekcijskih organa, dakle, i Ministarstva preko tržišnih inspektora, lokalnih samouprava veoma važna. Imamo i odredbe o Centru za razvoj trgovine i integrisanom sistemu. Dakle, mora da postoji jedno načelo opšteg karaktera koje se kasnije razrađuje kroz ove odredbe. Ne možemo prihvatiti logiku da se nešto podrazumeva i da time opterećuje tekst zakona.
Minut i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Za reč se javila i gospođa Donka Banović i gospodin Velimir Ilić. Prvo gospođa Donka.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Gospodine Ratkoviću, tačno je da kad su zakoni u pitanju da se mnogo toga ne može ostaviti na slobodno tumačenje i na podrazumevanje. Mi ne govorimo o tome da sve treba da se podrazumeva, nego smatramo da je prosto neobično da u jednom zakonu stoji načelo da su svi državni organi i imaoci javnih ovlašćenja dužni da sarađuju. To smatramo da mora da se podrazumeva. Valjda je logično da svi oni koji su učesnici u tržištu i tržišnoj utakmici, i oni koji vrše nadzor i inspekciju, uključujući i Ministarstvo, da su oni dužni da sarađuju i to se podrazumeva. Mnogo je zakonskih predloga prošlo kroz ovu skupštinu, pa nismo imali članove zakona koji kažu da su svi koji učestvuju u određenom poslu dužni da sarađuju. To se podrazumeva, da su dužni da sarađuju. Imali smo zakon o predškolskom, pa nismo napisali da je školski odbor ili upravni odbor dužan da sarađuje sa direktorom škole itd. Valjda se to podrazumeva. Sad smo imali predlog novog poslovnika, pa niste tamo stavili član da je Skupština dužna da sarađuje, pa da sarađuje sa građanima, sa Vladom, pa da su radna tela Skupštine dužna da sarađuju. To da su državni organi i imaoci javnih ovlašćenja dužni da sarađuju, to bi moralo u jednoj normalnoj zemlji da se podrazumeva.
Minut i četrdeset sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima Velimir Ilić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo došli u Skupštinu da radimo i mogu da primetim da je vladajuća koalicija napravila ogroman učinak. Da ne nabrajam ono da u jednoj godini usvojiti 400 zakona odjednom, to se potpuno razvio sistem jedne države, potpuno se menjaju odnosi, to bog ne može da se snađe u svemu tome. Pogledajte naš učinak, smenjen guverner, izabran novi guverner u jednom danu. Izbor Visokog saveta sudstva i to je završeno, i sad krećemo na 80 amandmana iz trgovine i bijemo bitku dok ne završimo posao noćas. Mora da se završi jer gori pod nogama. Ne znam kome to gori, šta se tu događa? Zamislite ove tri oblasti, koje nemaju veze jedna sa drugom, uraditi u jednom danu i terati to noćas do ponoći. Bitno je da se uradi, da se završi, da se sutra nekome pohvali, okrene i da se kaže - gledaj šta smo danas učinili. Gospodine ministre, je l' vama stala krava na nogu da toliko žurite da se o ovome se raspravlja i posle šest sati i da se sve ovo na brzinu pređe, ovi pametni amandmani od opozicije koji su bili ponuđeni? Ima tu mnogo dobrih amandmana. Sve je to odbačeno. Gledam kako se to radi po odborima. Ja vodim jedan odbor. Danas se javila jedna grupica, donela dva amandmana. Hajde odbor do dva amandmana, sutra se javili, imaju još jedan amandman. Hajmo još jedan amandman. Tamo neko napravi dil, donese amandman, pritisne, uceni i oni kažu - daj nek prođe, daj molim te nek prođe to. Na šta to liči? Gde ide ova institucija, ovaj parlament? Na šta će ovo da liči ako se ovim tempom nastavi? Uostalom, vi socijalisti se borite da možete da obavljate sve funkcije. Vaši ljudi mogu da rade sve, oni su univerzalni i evo vi se borite da jedan čovek sve funkcije u tom gradu, regiji, u Republici, ne ispuštate ništa, držite kao terijer kad se pohvatate i ne date. I tu menjate zakone i ne dolazite u Skupštinu. Vama je parlament kao usputna stanica. Ima nekoliko ovih koji sede ovde, otkunjaju, odremaju, dođu pomalo. Ovaj gospodin u prvom redu, meni vrlo simpatičan, on sve pohvali. On je tu dežurni da pohvali, da kaže kako je to sve lepo. Još vam samo fali ovaj iz Niša Boško o pravosuđu da priča i on sve pohvali, a potpuno je sahranio pravosuđe. Gde vi vodite? Ne znam kakva je vaša uloga ovde, sedite. Ima li za vas da nešto da nije u redu u ovoj državi? Ima li nešto da kažete - ljudi ovo nema smisla, ovo je prešlo sve merice? Gospodine ministre, što se trgovine tiče, u trgovini niko nikom ništa ne plaća. Da li vi to znate? Znate li da je trgovina, sa svojim plaćanjem, sa svojim lancima, sa monopolom koji imaju pojedini, sahranila potpuno srpsku privredu? Znate li šta radi uvoznički lobi, šta radi izvozni lobi? Sve isti ljudi. Ne može da se uveze, izveze itd. Vi ovde imate nekoliko dežurnih poslanika koji dođu, koji dobiju instrukcije da sve pohvale, napadnu ako se neko suprotstavi bilo čemu. Oni se odmah tad mobilišu, uđu u salu i to odmah ne daju, ne daju reč da se kaže na Vladu. Samo čuvajte Vladu i ne dajte Vladu. Ne dajte je do zadnje kapi krvi. Može Srbija da propadne, pazite, u Kraljevu čuvajte Simovića i ovog Šljivića, ponavljam, samo njih dvojica da ostanu u opštini, svi drugi, ako treba, žandarmerija će da ih iznese iz opštine, da ih raseli, da ih skloni, ali mora da ostane i mora da se održi vlast po svaku cenu. Kakav sud? Ne znam, pitao bih gospodina Boška, nema ga ovde, on i ne dolazi. Doduše, sada je i on zauzet mnogim funkcijama. Mislim da on više i ne zna koliko ima funkcija. Što se pravosuđa tiče, kad ga nešto pitate on kaže – ljudi, nemam vremena da dišem. On je pravosuđe uzeo u svoje ruke, da to potpuno uništi. Juče sam pitao gospođu ministarku Malović što ne podnese ostavku, zašto se bruka? Sedela je tu na vašem mestu, bruka se, donosi neki zakon i stidi se toga što donosi. Posmatrao sam je i pitao – izvinite, što ne podnesete ostavku? To je časno, to je pošteno. Čovek podnese ostavku, skloni se, raspiše izbore, pa neka narod bira. Vidite ljudi da ne možete ništa da uradite. Da vam nije bilo ovog Josipovića ovde, šetate ga po Beogradu ovih dana, nigde nije moglo da se prođe, šta biste interesantno doneli u ovu Srbiji u letnjem periodu? Pravili ste juče bahanalije, prekjuče po ceo dan i to ste odradili i to se tako završilo. Nema ništa novo. Šta je u privredi? Pričali ste o Šarićima, na primer. Sad i o njima ne pričate. Neko vam je rekao da prekinete, valjda, naložio vam neko. Šta se tu dogodilo, ne znam. Tu ste bili tako aktivni. Koliko ste bili oko "Satelita" aktivni? Rekli ste afera ima da se istera, a kad je izašo Davinić, izneo podatke i rekao ko mu je naložio, kako i šta, ućutali ste. Sad trgovinu ne smete ništa da pipnete. Vi kao mače oko varenike. Ovi amandmani, ne sme ništa da se uhvati, ništa da se ne pipa i ostaje ono što se i događalo. Prema tome, ovo je bruka da mi danas u jednom danu po ovoj skapsi, po ovoj vrućini sedimo u ovom broju i raspravljamo, zamislite u jednom danu o izboru guvernera, u danu kada je dinar katastrofalno loš, u svojoj istoriji kada ima najmanju vrednost u odnosu na evro. To je današnji dan, ministre. Da li je tako? Danas ima najmanju vrednost u svojoj istoriji. Mi smo izabrali novog guvernera. Niko ne kaže ni koliko je para potrošeno za stabilizaciju, ni dokle je došlo, ni šta se dogodilo, ni koliko se para ubrizgalo u Trezor, odakle, kako, na koji način. Ljudi, mi smo postali zemlja čuda. Pogađamo mostove koji još nisu projektovani slobodnom pogodbom, ono, slobodne ruke. Postavljamo kamen temeljac sada za nešto što će se graditi ko zna kada, možda iduće godine. Postavljamo kamen temeljac za nešto što nije projektovano. Možda će da omaši taj kamen temeljac. Da li ste vi bili ministre na otvaranju kamena temeljca? Kako znate gde da ga pobodete, ako nije još projektovan? Kažu projekat je gotov tek za tri meseca, a vi ste pobili kamen neki tamo. Vi ste prešišali Mrku. Znate ono za vreme obnove kada je u gepeku imao onaj kamen, iznese, postavi i dalje u gepek kamen vraća i ajmo, idemo dalje, šest, dvanaest opština danas i idemo. I vi ste to počeli sad da radite. Da li spremate izbore? Šta se događa u ovoj državi? Ima li neko merodavan da nešto može da kaže? Evo premijer je izašao i javno je rekao da je kriza prošla. Rekao je da će svi građani u drugoj polovini godine osetiti boljitak. Ovo je druga polovina godine. Imate kalendar. Već mesec dana smo u drugoj polovini godine. Dolazi i Guča i polaze deca u školu, gotovo. Prema tome, ovo je sve tužno i smešno. Stvarno je jadno i bedno da u jednom danu jedna ozbiljna Skupština raspravlja da smeni guvernera, postavi novog guvernera, reši pitanje Visokog saveta pravosuđa i kaže – nema odustajanja dok se ne završe amandmani noćas. Spremite se dobro poslanici i uživajte, sedite i radite. Prema tome, ne vidim čemu tolka žurba. Ozbiljne države promene godišnje 10-5 zakona, rasprave traju mesecima. Evo vaši prijatelji, vi stalno pričate da ste za evropsku Srbiju, evo pogledajte, i mi smo za Evropu, ali za onu pravu Evropu, a ne ovo o čemu vi govorite. Evropa raspravlja, na primer, tri meseca o jednom zakonu važnom, a mi ovde sve završimo očas posla. Sad smo Poslovnik promenili i sad će da bude udri dokle stignete. Izađete uveče, održite predavanje, obradujete penzionere da će dobiti po 5.000 dinara, obradovali ste i ove u javnom sektoru – 5.000. Znate šta to znači? To je čudo za državu. Ljudi, da li vi shvatate u kom vremenu živite? Znate li kolko građana gladuje, ne može da preživi, ne može da plati porez, ne može da plati osnovne obaveze, ne može da kupi ništa, ne može da se leči? Afere za aferom se stavljaju pod tepih. Šta je bilo sa onkologijom? Jeste ili nije? Šta je bilo sa vakcinom, ministre? Hoćete rešiti, gde je ta vakcina? Pa, niste nadležni vi ni za šta, ne znam što ste danas došli ovde, ovo smo mogli i bez vas da istučemo ove amandmane, ali nema onaj koji treba da dođe.
Molim vas, bez neposrednog dijaloga. Imate četiri minuta, odnosno četiri minuta, da povežete sad sve ovo što ste ispričali sa amandmanom koji je na dnevnom redu, a koji glasi:" Naslov iznad člana 10. i član 10. se briše". Izvolite.
Gospodine predsedavajući, meni je jako teško. Možete da brišete šta god hoćete, najradije bih izbrisao ovu Vladu, dao vam otpremninu, ljudi, evo sve otpremiste u penziju. Dajte i vas da otpremimo i da raspišemo izbore, neka ovaj narod bira, neke normalne ljude. Ne mora ovde prisutne ili ne znam koga već, ali nešto da se dogodi. Sa vama više nema života. Ovo je poteralo. Ne znamo kud ide. U nekom smo ćorsokaku. Niko ništa nikome ne plaća, niti se šta radi. Evo, Jura je došla u Raču, 900 zaposlenih, to se mahalo dva meseca. Gospodine ministre, posla nema. Koridori se ne rade. To je priča. Na severnom kraku koridora radi samo 80 ljudi. Pričamo o milionskim poslovima itd. Sve je stalo, poljoprivreda - ubi grad. Pojedine opštine, čuli ste, imaju dve rakete. U Kraljevu su imali tri rakete. Oni su bili najbogatiji. Sa dve su odbornike hteli da gađaju, iz opozicije. Sve se ovo završilo ovako kako se završilo. Nema šta da se ovde povezuje, nego vas molim da u 18.00 časova prekinete ovu lakrdiju. Dosta je bilo za danas. Danas ste napravili dobar učinak, možete šefu posle da se pohvalite da ste imali dobro. Proslavite, brate, izbor guvernera. Hajde, napravite neki koktel, nešto uradite. Čestitajte čoveku. Nemojte samo ovde donositi i donositi, a ne znate više ni šta donosite. Ovi mučenici kad dođu da glasaju, ovih dana kada ih privedete ovde, oni ne znaju ni šta glasaju, neće znati više ni šta glasaju, ni šta se glasa, ni šta se juri. Uozbiljite rad ovog parlamenta, gospodine predsedavajući. Ovo je postala jedna lakrdija. Evo, vidim da ovo ne liči ni na šta i ne vodi nigde. Posmatraju ovo malo i stranci, neke ambasade, neki ozbiljni ljudi. Da li ste videli ono šta su vam napisali dekani pravnih fakulteta? Ono je bruka da pročitate. Šta vam ljudi kažu od struke? Nemojmo se više brukati, nego dajte malo, uozbiljite rad ovog parlamenta, da on ima svoje radno vreme i polako. Evo, vama je vreme odavno isteklo. Ne znam što sedite ovde, u ovoj skapsi, ali evo, zahvaljujem vam se. Samo sam hteo da vas opomenem da ipak je preteralo sve merice i sve granice. Gospodine predsedavajući, vi ste ozbiljan čovek. Izuzetno vas cenim i poštujem, i očekujem da prekinete ovu lakrdiju i dosta je bilo za danas. Sa ovako malo poslanika ovako važne stvari, ovako krupne odluke donositi u jednom danu, što je mnogo, mnogo je.
Vreme predviđeno za živahno izlaganje šefa poslaničkog kluba Nova Srbija je isteklo u celosti. Za reč se javio narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, nisam razumeo kakvo ovo izlaganje ima veze sa amandmanom i sa postojećim Zakonom o trgovini. Razumeo sam da se govorilo o kamenu temeljcu za neki most i o kamenima temeljcima za neke privredne objekte. Pa i ja nešto malo putujem po ovoj našoj lepoj Srbiji, i pre osam godina putovao sam za Čačak, i tamo gde je danas hipodrom, i tada je bio hipodrom, skupilo se veselo društvo, dvadesetak sveštenika i prilično veliki broj ljudi. Položiše kamen temeljac za fabriku duvana, fabriku cigareta. I onomad sam bio u Čačku i dan-danas taj kamen temeljac se više ne vidi. Tamo i dalje jure oni konji. Nigde nema fabrike duvana i toliko o sudbini kamena temeljca u zemlji Srbiji i plaču nad kamenom temeljcem. Što se tiče današnje teme dnevnog reda i Zakona o trgovini, završilismo raspravu o guverneru. Mislim da to više nije tema, ali mi danas nismo izabrali guvernera. Ako je nekom teško da radi posle 18.00 časova, ako se nekom žuri u Guču, na Sabor trubača, neka krene odmah danas da ne zakasni, a neka ostavi one koji hoće i mogu da rade. Smatram da treba raditi onoliko koliko treba da se radi, a treba mnogo da se radi u ovoj zemlji. Nemojte da se pozivate u svojoj diskusiji i kritici rada parlamenta na zemlje koje su davno ovaj posao uradile. Zemlje koje su ulazile u EU po pet zakona su dnevno usvajale, i Mađarska, i Poljska, i Češka, i Rumunija i Bugarska, u onim mesecima kada su trčale tu trku za ulazak u EU čak nisu ni prevodile zakone sa engleskog jezika. Ako se nekome ne žuri, ako se nekome ne radi, ako mu se ide na more, nemam nikakav problem, neka ide, radiće parlament i bez njih, ali ako govorimo već o parlamentu, onda da govorimo o činjenicama, a ne da govorimo tako da bi se svideli biračima. Činjenice su sledeće: danas završavamo rasprave o svim važnim zakonima, pa i o zakonu o trgovini. Ovo je zakon koji takođe unapređuje ovu oblast u RS, kako će taj zakon glasiti ne znamo, još svi amandmani nisu prošli i nije završena rasprava o svim amandmanima. Ali, hoću da vam kažem, nije samo važno koliko zakona donosi ovaj parlament, mnogo je važnije koliko se ti zakoni primenjuju. Ne znam da se ijedan zakon koji smo doneli u ovom parlamentu nije primenio u RS i da za nekog važi, a da za nekog ne važi. Ako neko hoće ostavku ministarke pravde zbog toga što je udarila na narko-klan Darka Šarić, to je njegov problem, a nije problem ministarske pravde, ali RS će svakako mač pravde držati čvrsto u svojim rukama i narko-dilere pohapsiti, ma koliko to neke bolelo i ma koliko zbog toga kmečali, kukali, žalili se, pravda, red i zakon u ovoj zemlji mora da se poštuju i biće uvedeni.
Zamoli bih sve nas da poštujemo Poslovnik i da se vratimo na tačku dnevnog reda. (Velimir Ilić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković. Gospodine Iliću, nemate pravo na repliku, to smo završili. Izvolite, gospođo Tabaković.
Srpska napredna stranka, poslanički klub Napred Srbijo podneo je amandman na član 11, gde tražimo da se tačka 1) menja i glasi: "Poljoprivrednici koji prodaju sopstvene proizvode". To znači da je spornom tačkom 1) člana 11. Predloga pravo poljoprivrednika da prodaju svoje proizvode uslovljeno registracijom i ograničeno samo na proizvode koji su predmet registracije. Smatramo da ovakvo ograničenje prosto nije prihvatljivo, jer se njime velikoj većini poljoprivrednika prosto onemogućava prodaja sopstvenih poljoprivrednih proizvoda, i to onih koje proizvedu u svojim baštama, voćnjacima, a vreme je takvo da nekome registracija jeste problem, a izvor prihoda za preživljavanje jeste prodati ono što u sopstvenoj bašti proizvedeš. Značajan broj poljoprivrednika nije registrovan iz različitih formalnih razloga, posebno oni kojima je to dopunsko zanimanje. Vi znate da se registracija najčešće i vrši radi ostvarivanja prava na podsticaje i dobijanje nekih povlašćenih sredstava i da je to posebno slučaj u poljoprivrednim proizvodnjama kultura, kao na primer suncokreta, kukuruza, šećerne repe itd.To za ono što se u bašti ili u voćnjaku proizvede niti je uslov, niti bi trebalo da bude. Vi ste u obrazloženju kojim odbijate ovaj amandman napisali da je on "suprotan konceptu Predloga zakona u pogledu subjekata koji imaju svojstvo trgovca." Kažete da "registracija poljoprivrednika odnosno porodičnih poljoprivrednih gazdinstava i njihovih članova, u skladu sa Zakonom o poljoprivredi, ne vrši se isključivo u vezi stvaranja uslova za ostvarivanje prava na podsticaj" - znači, nije da nismo u pravu kad kažemo da se to prvenstveno zbog podsticaja i regresa i radi, već zbog slušajte sad ovo – "praćenja poljoprivredne politike, evidentiranja poljoprivrednih gazdinstava i porodičnih poljoprivrednih gazdinstava, kao i radi vođenja statistike i analitike iz ove oblasti." A gde je tu interes tih sitnih neregistrovanih da ono što proizvedu, mimo onog što njima treba, i prodaju i zarade za sebe, a to nisu enormne zarade? Znači, vi ne sporite da tu ne mislite na njih, nego da vodite računa o svojim interesima, koji su uglavnom evidencione i statističke politike. Upis poljoprivrednika u registar nije obavezan, ali u smislu odredbe člana 11. stav 2. tačka 1) jeste uslov za učešće u prometu poljoprivrednih proizvoda u svojstvu trgovaca, kada su ti proizvodi namenjeni tržištu, a ne samo potrebama domaćinstva. Vi nam dajete za pravo, obrazlažući naš amandman, da upravo te kategorije koje nešto malo preko svojih potreba proizvedu, treba izuzeti, jer oni nisu trgovci. Mi smo i naveli da je reč o jednoj kategoriji ljudi kojima je to najčešće dopunsko zanimanje. Zaista ne vidim da će vam ova vrsta oslobađanja i izuzimanja dovesti u pitanje sprovođenje politike u oblasti poljoprivrede i da će vam u nekoj značajnoj meri uništiti statistiku i evidenciju o tome. Jer, ako mi imamo nepouzdanu statistiku budžetskog deficita, stranih dugova, gde MMF kaže da je dug dostigao 80% BDP-a, a Vlada tvrdi 34, ne želeći da uzme u obzir i dugove privrede i građana, oni jesu dugovi ove države, jer oni učestvuju u stvaranju BDP i suverenizacija tog duga će se pre ili kasnije morati izvršiti. Znači, ako se u ključnim oblastima privrednog života ne možemo pouzdati u statistiku, da li je bitno ovde imati najprecizniju statistiku i obuhvat onoga što se prodaje, vi znate, ispred nekog marketa ili negde na nekoj raskrsnici u manjem selu i zaista mislim da to nisu razlozi za odbijanje ovog amandmana. Molim vas da još jednom razmotrite argumente.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Milosavljević, pa gospodin Ilić.
Poštovana gospođo Tabaković, razumeli smo intenciju vašeg amandmana i želju da se svima, a ne samo registrovanim poljoprivrednicima, omogući da prodaju svoje proizvode, koliko god bio višak tih proizvoda. Međutim, nekoliko stvari ovde je vrlo bitno. Prvo, registracija je slobodna, besplatna, dobrovoljna. Svako ko se bavi poljoprivredom može da se registruje i da uđe u tu kategoriju svake godine. Kad god odluči da proizvodi za tržište i da ima višak, on može da dobije i svojstvo trgovca i to ovaj zakon ne zabranjuje ni sada, niti će to ubuduće raditi. Druga stvar, vrlo bitna, to je bezbednost poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, odnosno ona potreba da možemo da sledimo od njive pa do naših trpezarija, kuhinja itd, kvalitet tih namirnica. Činjenica da je neko u sistemu, da preko Ministarstva poljoprivrede za, na primer, kupljeno đubrivo, gorivo, semenski materijal, za koje dostavi i fiskalni račun, dobija podsticaj od države, i jeste na neki način garancija da jedan deo ulaznih veličina, odnosno inputa u proizvodnju, na neki način kontrolisanog porekla. Time se garantuje veća bezbednost i veći kvalitet proizvoda koje svi mi koristimo. Treća stvar, pomenuli ste nešto što, kao jedan ekonomista koji se dugo bavi i tržištem i ekonomijom, ne bi trebalo da izađe iz vaših usta, a tiče se malih poljoprivrednika koji ispred npr. supermarketa ili nekih drugih prodajnih objekata prodaju svoje poljoprivredne proizvode, da li je to zelena salata, krompir ili ne znam koji poljoprivredni proizvod. Time se na neki način narušava ono što su oni koji su ozbiljno u biznisu investirali, uradili, obezbedili, kupili legalno. Zamislite sada situaciju da ispred nekog velikog supermarketa dođe neka bakica, deka ili već neko, da iznese svoju salatu, jaja ili sir, ceo dan stoji na visokoj temperaturi 30 i nešto stepeni, i cena je verovatno nešto niža, i sve to što se nalazi legalno, sa poreklom, bezbedno, ispravno, nalazi se u tom supermarketu. Naprosto, vreme takve trgovine je za nama i oni koji žele da se bave proizvodnjom ili ozbiljnih ili malih tržišnih viškova, svakog trenutka kad odluče mogu da uđu u sistem, da se registruju i da potpuno legalno, u skladu i sa ovim i sa drugim zakonima, prodaju svoje proizvode. Ta mogućnost da prodaju poljoprivrednici poljoprivredne proizvode, kada bi bilo ovako kako vi predlažete mogla bi da se zloupotrebi, pa da, na primer, prodaju poljoprivrednici ispred samoposluga pomorandže, banane, je l' i to su prehrambeni proizvodi, a to je nešto što takođe nije u skladu i u intenciji ovog zakona.
Pre nego što dam reč, samo jedna informacija, da bi izbegli jučerašnju zabunu. U direktnom TV prenosu ćemo biti do 19.30 časova, isto kao i juče. Sada prvo gospodin Ilić, pa gospođa Tabaković.
Želim da iskoristim stranačko vreme koje imamo – 10 minuta. Gospodine predsedavajući, prekršili ste Poslovnik, dali ste gospodinu Milivojeviću reč da replicira, a uopšte nije imalo nikakvog osnova, nije bio predmet moje diskusije. On uvek replicira kad treba da se brani, on je jedan od tih stubova poslednje odbrane Vlade. Želim da vam pojasnim neke stvari. Prvo, podržavam amandman gospođe Tabaković. Drugo, gospodin Milivojević je izneo niz neistina i trebalo je da mi dati reč za repliku, a sad koristim stranačko vreme koje pripada NS, iz prostog razloga što ne može niko pljuvati ovde i iznositi neistine i laži. Tačno je da smo mi hteli da napravimo fabriku duvana i da smo dobili sve papire i dozvole koje je potpisao pokojni Đinđić, i Vlahović kao tadašnji ministar, a tačno je to da je Dinkić obećao nekim drugima da će u Senti da im da fabriku, pa je uslovio tu Vladu, i tačno je i to da nisu znali kako da prekinu našu investiciju da bi uradili sa "Filip Morisom" i ostalima poslove koje su ugovorili na veliko. Oni su napisali jedno obrazloženje, kao Vlada, koje još uvek čuvam. Oni su za fabriku sa obe ruke, cela Vlada, ali je jedan problem – na tom području nema pet megavata struje i neće imati u narednih ne znam koliko godina. Predlažu investitorima da reše pitanje snabdevanja strujom, odnosno predlagali su da tu imaju nalazište uglja, da prave maltene termoelektranu, da bi pravili fabriku. To je smešno.
Gospodine Iliću, izvinjavam se, ne sumnjam da ta priča o fabrici ima neki svoj kraj, ali molim vas da se zajedno pridržavamo Poslovnika. U pravu ste kada ste kazali da se ovde ne iznose, i nije lepo, a i zabranjeno je iznositi neistine. Dakle, nisam dao gospodinu Milivojeviću nikakvo pravo na repliku, a vas pokušavam da vratim na temu. Do sada ima jedna rečenica, a to je – podržavamo amandman gospođe Tabaković. Molim vas, obrazložite ga ili ću da vam oduzmem reč.
Molim vas, morate prihvatiti nešto. Pogrešili ste i prekršili Poslovnik. Dali ste reč poslaniku koji je izvređao, izneo niz neistina. Rekao je da smo juče usvajali zakone silne u primeni. Nije tačno. Mi smo juče ceo dan usvajali izmene zakona protiv korupcije, koji treba da se primeni.
Zahvaljujem. Očigledno je da se nismo razumeli. Imaćete prilike da govorite o temi u buduće. Reč ima gospođa Tabaković.
Gospodine ministre, cenim vašu želju i mogu da je razumem samo na jedan način, da zaista sve ono što se u ovoj zemlji radi treba da bude uvedeno u zakonite tokove. Podržaću nameru da rešimo problem crnog tržišta, sivog tržišta u svim drugim oblastima, sem u ovom o kojem govorim. Sitna poljoprivredna proizvodnja voća i povrća u sopstvenom gazdinstvu. Pomorandže i banane, ne zamerite, ne uspevaju u našim dvorištima. Nesrećno ste uzeli to za primer i neću zato da se uhvatim. Da li je ispravnost proizvoda nekoga ko u tom svom domaćinstvu nije baš ponosan što izađe pa mora neko vreme da provede na ulici da proda to malo što je proizveo, da li taj sa takvim materijalnim mogućnostima ima mogućnosti da uopšte kupi đubrivo ili, ne daj bože, genetski modifikovanu semensku robu pa da ugrozi mene ili vas? Kad se ko otrovao od jaja ili mleka koje mu je neko doneo na kuću ili tu, to se trguje sa ljudima koji se uglavnom poznaju. Svako od nas poznaje te seljanke koje čuče pre podne ispred "Maksi" marketa u Novom Sadu, koje poznajem, ili nekad u mojoj "Ulpijani" u Prištini gde sam živela. Ne prodaju to nakupci i prekupci, ne govorim o tim kategorijama koje mogu da se registruju, ni o tim kategorijama robe. Moram da vam priznam da sam više puta, kao neko ko godinama gubi vid pa nosi naočare i vrlo pažljivo čita rokove trajanja proizvodnje, bila u situaciji da u velikim, zvučnim i legalnim marketima kupim prelepljenu etiketu i tek po upotrebi proizvoda prehrambenog primetim da je proizvod isteklog roka trajanja dobio novu nalepnicu, i gde je meni, gde ima i male dece u okruženju, prodat proizvod koji može da bude izvor vrlo opasan po zdravlje, kao zdravstveno neispravan. To verovatno jeste izuzetak, ali zašto je ovde opšta sumnja da će mi neko prodati pokvareno, a nije sumnja da ću legalno u marketu kupiti crvljivi sir koji nije dobro skladišten i čuvan. Znači, nije to razlog, niti je reč o količinama koje se ne mogu kontrolisati, niti je reč o vrstama proizvoda koje u nekoj ogromnoj meri mogu da dovedu u pitanje sprovođenje vaše poljoprivredne politike. Kažete registracija je besplatna i slobodna. Sa zadovoljstvom ću da citiram prof. Miodraga Zeca koji ovako kaže: "Uđem u opštinu i kažem dobar dan, a oni kažu – ne može." Kad se registracija i završavanje poslova obavlja na taj način, bez obzira što je ovo duhovita ilustracija teškoća obraćanja birokratiji, verujte mi da je mnogo puta zaista tako i da onaj ko treba da ode da okopa, da oplevi, jer nema mašine, i onaj ko ne koristi đubrivo, nego plevi korov, nema vremena da ide i da sedi i da čeka, i nije besplatno. Vi znate sve ono što neko treba da potpiše i izda kao potvrdu, makar vi na to imali pravo ne znam koliko, sve to košta. Sad zbog one druge priče koja se prepliće kroz bilo koji zakon, a to je da smo mi izvrnuli vrednosti mnoge naopako, pa ona najsitnija korupcija počinje upravo tu – dođite sutra, ne danas, odlazim, danas je kasno, ovaj odveo dete kod lekara, čovek izgubi volju. Priznajte mi sami koliko ste puta bili u situaciji da ne ostvarite neko vaše pravo, iako ste ministar, samo zato što ste morali da idete na nekoliko šaltera? Ja jesam, ne zato što sam lenja, nego zato što me te administrativne procedure i to neuvažavanje onog sa drugog šaltera onemogućilo da svoje pravo ostvarim, jer sam imala da uradim neke druge i važnije poslove. Zaista vas molim, u ime tih tetkica i bakica koje poznajemo i ljudi kojima to mnogo znači, ne molim za one što na kartonu prodaju švercovan tekstil, ne molim za one koje propuštaju na granicama da unesu švercovanu robu u autobusima, u tajnim boksovima, molim za one koje svako od nas poznaje, a vi ste ti koji znate da nađete način da razlikujete trgovca od ovog ko prodaje robu proizvedenu u svom voćnjaku ili bašti. Hvala vam.
Iskorišćeno je 4 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Zaista razumem intenciju, ali nije ovde reč i ne sumnjam u nameru tih bakica i dekica da nam prodaju kvalitetan proizvod. Može da se radi o neznanju, može neko da isprska, da tretira breskve hemijskim sredstvima ili neki drugi proizvod, da ih iznese ispred tog supermarketa u Novom Sadu, Prištini, Beogradu i da, bez namere, uzmemo nešto što može da bude štetno za naše zdravlje. Slažem se, dešava se i u trgovinskim objektima koji su legalni, ali kada se i tako nešto desi vi znate gde ste kupili. Pored vas ili mene ili bilo koga ovde u sali ko zna od koga kupuje prođu i slučajni ljude i kupe, pa se desi, ne daj bože, od koga su kupili, ne znaju gde je uzrok neke infekcije, problema sa zdravljem itd. To je ključni razlog zašto ovaj amandman ne možemo da prihvatimo. Potpuno razumem i ljudski podržavam te ljude koje podržavate, a s druge strane svake godine se nekoliko stotina hiljada poljoprivrednika registruje. Imate one koji uđu u sistem i trude se da rade najbolje što mogu, da iskoriste subvencije države, da sutra dođu u priliku da za te registrovane voćnjake, vinograde, polja pod žitaricama dobiju subvencije EU i oni moraju da budu oslonac budući srpske poljoprivrede. Kako objasniti tim 300–400 hiljada gazdinstava koji se godišnje registruju da ovi drugi koji nisu registrovani imaju ista prava da prodaju svoje proizvode i da se, uslovno rečeno, bave i trgovinom, i tu se onda dolazi do neravnopravnosti učesnika na tržištu, a složićete se da je jedan od osnovnih postulata moderne tržišne privrede da zakoni i pravila igre budu jednaka za sve. Razumem intenciju, ali ovo su razlozi zbog kojih ovajamandman ne možemo da prihvatimo.
Reč ima narodni poslanik, diplomirani inženjer poljoprivrede, agronom, gospodin Srđan Milivojević, na amandman.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, ali pre svega poštovani građani Srbije, istine radi, malopre sam, kao i sada, koristio vreme poslaničke grupe koje mi je na raspolaganju da govorim o amandmanima koji su na dnevnom redu. Sada bih takođe da govorim o tom amandmanu. Razumem da možda građani Srbije imaju problem da registruju poljoprivredno gazdinstvo i razumem da građani Srbije u nekim slučajevima u nekim opštinama to svoje pravo na registraciju poljoprivrednog gazdinstva ne mogu da ostvare brzo i efikasno, ali ne mogu da prihvatim činjenicu da baš niko nije registrovao to poljoprivredno gazdinstvo zbog birokratske procedure, jer to ne govorim ja, to govore statistički podaci. Ako pogledamo broj registrovanih gazdinstva u Srbiji, to je najbolji pokazatelj da li u jednu skupštinu opštine možete ući, registrovati gazdinstvo ili ne. Ne volim da licitiram, ali možete pogledati koliko desetina hiljada registrovanih poljoprivrednih gazdinstava ima samo na području centralne Srbije i Pomoravlja, odakle ja dolazim. Ne bih da dalje govorimo kamenima temeljcima, bilo je kamena temeljaca ne samo za fabriku duvana već i za klinike, bilo je kamena temeljca i za toalet u Kraljevu na železničkoj stanici. Ja bih da govorim o onom što je na dnevnom redu i o onome što je moja struka, tako da kao diplomirani inženjer poljoprivrede smatram da su argumenti koje je izneo gospodin Milosavljević u obrazloženju, zašto ovi amandmani nisu prihvatljivi, sasvim jasni i sasvim precizni i nema potrebe da ponavljam ono što smo svi čuli od gospodina Milosavljevića, koji je ministar trgovine, a ne ministar zdravlja. Hvala.
Hvala, gospodine Milivojeviću. Javili su se i gospodin Arsić i gospođa Tabaković. Gospođa Tabaković ima reč.
Gospodine predsedavajući, član 104. je povređen. Ne želim više da vi omalovažavate narodne poslanike, kada dozvoljavate nekoj gospodi koja može da replicira i da priča šta mu padne na pamet, a da vi to posle zatvorite, ne date reč. Upozoravam vas i umoljavam kao ozbiljnog čoveka, rekao sam, koji predsedava ovim parlamentom, da morate ili ne dozvoliti nekome da otvara pitanja, da otvara replike i da otvara neke probleme i neka pitanja, a ako već dozvolite, morate dati repliku. Prema tome, ovo što radi gospodin Milivojević, ovo ne radi niko. Ko je on u ovoj državi? Ko je on u ovom parlamentu da može da uđe i da priča šta mu je volja i da niko ne može da mu replicira? On nije toliko važan da mi obraćamo pažnju na njega, ali ove uvrede koje on daje, a posle kao slina dođe na hodniku i vuče me za rukav i moli – izvini, burazeru, znate ovo, znate ono… (Predsedavajući: Primerite rečnik.) Samo želim da mu kažem – sram te bilo i stidi se, koga ti predstavljaš?
Dakle, povrede Poslovnika nema. Ako ga iko vređa ovde i pokušava, to ste vi, gospodine Iliću. Hvala. Pretpostavljam da ste zadovoljni objašnjenjem koje sam imao nameru da dam. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković, pa gospodin Arsić.
Vrlo ću kratko, samo da odgovorim na konkretno pitanje. Rekli ste kako objasniti registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima da i oni koji nisu registrovani, a kažem, to su oni koji prodaju iz svojih bašta i voćnjaka sitne viškove, tu razliku u pristupu države. Objasnite im upravo odnosom države prema poreskim obveznicima i različitim odnosom prema onima koji izmiruju i prema onima koji ne izmiruju poreske obaveze. U više navrata je država pokazala da ceni poresku nedisciplinu, pa onima koji duguju porez - deo otpisuje, a omogućava ostatak da se otplaćuje na rate. Juče smo ovde imali predlog zakona o poreskoj administraciji, izmene i dopune, gde se samo prijavljivanje onoga ko nije izmirio poresku obavezu tretira tako da on isplati porez prema državi, a neće biti tretiran po zakonu pred prekršajnim organom, odnosno sudom. Znači, upravo država pokazuje kako može da tretira različito, i to ne one koji su dobri pa plaćaju porez, nego upravo je blagonaklona prema onima koji porez ne plaćaju ili ga utaje, ali ako su spremni da nešto plate, sve će im oprostiti. Vi znate da obavezu registrovanja imaju oni koji imaju zemlju, čak i par ari. Da li ti poljoprivredni proizvođači ostvaruju pravo na zemljoradničku penziju? Koliko dugo treba da uplaćuju da bi onda mogli da ostvare to pravo? Nemojte, molim vas, da idemo dalje u ovu priču. Postoji način za različit tretman ovog malobrojnog kruga ljudi za mali krug proizvoda tačno definisan, znamo šta gde uspeva. Zaista se više neću javljati, ali nema argumenata kojima se ovo može odbiti, jer ovo ne ugrožava značajno ni poresku politiku, ni poljoprivrednu politiku, a mnogo znači onima koji na ovaj način preživljavaju. I nije dramatizovanje, mnogi ljudi ovako preživljavaju. Neki preživljavaju prodajući samo cveće ispred pijaca. Morate da priznate da ste se vrlo neprijatno osećali kada odjednom ti ljudi krenu kao da kreće nevreme. Vi mislite nailazi neka oluja, a ono kreću inspektori. Kako prođu? Kako ko zna da se snađe i da obeća. Nemojte, molim vas, neće ovo spasiti državnu kasu i budžet, niti će narušiti ugled vašeg ministarstva, a nekome će zaista značiti održavanje golog života.
Tri minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ipak bih vas malo zamolio da obratite pažnju kada koristite neke izraze. Kažete da li je u redu da ispred nekog supermarketa ilihipermarketa stoji neka bakica ili tetka koja prodaje jaja, krompire ili šargarepu. Tvrdim da je mnogo bolje da stoje, jer osnovna razlika između supermarketa, hipermarketa i njih jeste ta što ona prodaje svoj proizvod koji je isključivo napravljen na ovim prostorima, za razliku od hipermarketa i supermarketa koji uglavnom prodaju uvozne poljoprivredne proizvode. Ta priča oko brige da li je namirnica zdravstveno ispravna ili nije, mogu da vam tvrdim da je u većini slučajeva ispravnija nego ta koju kupujemo u hipermarketu. Znate li zašto? Zato što je umesto veštačkog đubriva korišćen stajnjak. Zato što je umesto sredstva protiv korova korišćena motika. Zato je zdravija i ispravnija. Rukovodite se nečim drugim. Tvrdite - da li je u redu da se njima dozvoli, ako već imamo poljoprivredna gazdinstva koja se registruju, da li je to u redu prema tim gazdinstvima? Jeste, jer ovi nemaju pravo na druge subvencije. Nemaju pravo na novac po hektaru obradive površine. Nemaju pravo na refakciju PDV-a i ta dva faktora su sasvim dovoljna da ne može niko da kaže da su ovi stavljeni u neki povlašćen položaj. Nemojte, kada je ova tema u pitanju, više da se uplićete u to. Najbolje bi bilo da ostanete prema svom obrazloženju zašto ovaj amandman nije prihvaćen, a to je – radi sprovođenja i praćenja poljoprivredne politike, evidentiranja poljoprivrednih gazdinstava i porodičnih poljoprivrednih gazdinstava, kao i radi vođenja statistike i analitike iz ove oblasti. To je jedan od razloga zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Drugi je – da se zaštite uvoznici i hipermarketi.
Dva minuta i 30 sekundi. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Izvinjavam se, dozvoliću ministru da ode do narodne poslanice Jorgovanke Tabaković samo da joj nešto pokaže. Ali, vrlo kratko, molim vas, nastavljamo rad. Hvala narodnim poslanicima na razumevanju. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Reč ima gospodin Stevanović, kome se još jednom izvinjavam, ministar će se vratiti brzo.
Evo, koristeći vreme ovlašćenog predstavnika, da prokomentarišem amandman koleginice Lidije Dimitrijević i amandman kolege Vladana Jeremića. Naravno, pre svega, amandman koji je podnela gospođa Lidija Dimitrijević bio je više onako jezičkog karaktera, ali u obrazloženju koji je Vlada ponudila piše da se amandman ne prihvata iz razloga što je formulacija data u odredbi iz Predloga zakona preciznija i jezičkiispravnija. Ako uzmemo u obzir vaš politički stav i politički pogled na ovaj zakon kako ste napravili,mogu da razumem što ste stavili da je ono što ste vi napisali preciznije. Ali, ono što gospodine ministre ne mogu da prihvatim jeste da ste napisali da je jezički ispravnije. Za SRS jezički je ispravno ono što je napisano onako kako kažu Ustav, njegov član 10. i kako kaže Zakon o upotrebi jezika i pisma, to je da se u Srbiji govori srpski jezik i koristi ćiriličko pismo. Vi ste u ovom članu i u još nekoliko članova vrlo konkretno i jasno uneli reči engleskog porekla, pa ne samo da ste ih na srpskom jeziku, odnosno na ćiriličkom pismu napisali, nego ste ih napisali u originalu na engleskom jeziku, gramatički ili pravopisno po engleskom pravopisu i na latiničnom pismu. Ne možete da kažete da je vaše rešenje jezički ispravno. To nije tačno, ali možemo da smatramo da kažete da je po vama, iz vašeg političkog profila i ugla, politički preciznije. Za SRS zakon u Srbiji je jasan i u pisanom i u svakom drugom smislu samo onda kada ga svi oni koji će ga koristili razumeju. Uveravam vas, ministre, trećina onih na koje se ovaj zakon odnosi ne razumeju šta znači "keš end keri", ne razumeju šta znače i neke druge reči koje ste uneli u ovaj zakon, a nažalost biće prinuđeni da takav zakon, koji ćete ovde većinom, kakvu obezbedite već, usvojiti i primenjuju i trude se da razumeju što ste ovde napisali.Mislim da ste imali prostora da prihvatite ovaj amandman, jer koncept iz ovog člana vam nije menjao, a jezički je bilo ispravnije. E sad, što se tiče amandmana mog kolege Vladana Jeremića, zamolio bih i vas, a zamolio bih i kolege poslanike da samo saslušaju obrazloženje kako ste odbili ovaj amandman. Slušajte sad ovo. Amandman se inače odnosi na diskreciono pravo koje je i u ovom članu pripalo vama. Pazite sada ovo – "amandman se ne prihvata iz razloga što je data odredba Predloga zakona celishodnija u pogledu adekvatnog nivoa dinamike pravnog okvira za uređenje date oblasti". Ponoviću i zbog vas i zbog kolega, pazite ovo – "data odredba Predloga zakona celishodnija u pogledu adekvatnog nivoa dinamike pravnog okvira za uređenje date oblasti". Ministre, evo da sam pročitao ovo i pitao vas – na šta se odnosi u članu 15, iskreno se nadam da nemate veze sa ovim obrazloženjem, jer bi ovo zaista diskreditovalo to što vi u principu Ministarstvu predstavljate. Ovo obrazloženje kojim smo tražili da propise iz ovog člana ne donosi ministar, nego da to donese Vlada. Kakve veze ovo ima s tim? Uz svu svoju, kako kolega Martinović kaže, skromnu pamet, nisam mogao da razumem, ko može, divim se i poštujem. Šta smo u stvari hteli? Vi ste, ministre, kako ste rekli u obrazloženju, derogirali tri zakona, sa 150 članova sveli ih u 80 članova ovog jednog zakona, a onda ste u preko 15 članova sebi kao ministru ili, ponavljam, nekom narednom ministru, poverili 33 ovlašćenja. Zato smo smatrali da bi bilo celishodnije da kada su u pitanju trgovinski formati, sve ono što podrazumeva podzakonske akte i tu regulativu podzakonsku, donesete na Vladu. Ovo nije jedini zakon koji se donese onako načelno i formalno, kasnije se sve izvuče iz zakona, odnosno sve se poveri što ministrima, što Vladi, što, ne znam kojim državnim organima i onda samo možemo da nagađamo šta će u kom trenutku ministarstvo i Vlada da donose, šta će u tim regulativnim i regulatornim aktima da se podrazumeva. Ovako ministre, ovo zaista kvari sliku o onome ko je ovo pisao i ko se trudi da se predstavi i da donosi moderne i ozbiljne zakone koji će dati određene efekte u primeni. Hvala.
Pet minuta vremena ovlašćenog predstavnika, gospodine Stevanoviću. Zahvaljujem. Još neko? Ne. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog sličnog amandmana koji je vezan za amandman na član 11, koji su već podneli narodni poslanici poslaničke grupe Napred Srbijo SNS. Znači, ovde je reč o tome ko sve može da se bavi trgovinom ličnim nuđenjem. Pa se ta delatnost obavlja kao delatnost putujućih trgovaca, koja se obavlja od vrata do vrata, delatnost organizovanja posebnih promotivnih prodajnih skupova, trgovine iz torbe ili druge prenosne opreme, trgovina putem ličnog pozivanja potrošača. Pa se u stavu 3. kaže – trgovina ličnim nuđenjem se obavlja u odgovarajuće vreme i na način da se ne vrši primereno uznemiravanje lica prema kojima je usmerena ponuda. Onda stav 4. čije smo brisanje tražili, poljoprivredni prehrambeni proizvodi ne mogu se prodavati ličnim nuđenjem, osim na posebno promotivnim skupovima u skladu sa uslovima prema posebnim propisima. Gospodine ministre, potpuno se slažem s vama da prehrambeni proizvodi, pogotovo u mesnoj industriji, kad je reč o barenom proizvodu ili polutrajnom proizvodu ne bi mogli da se prodaju ličnim nuđenjem. Isto tako, ne mogu da se složim s vama da baš kad smo spominjali one bakice i tetkice, ne mogu da prodaju tu svoju robu ličnim nuđenjem od vrata do vrata. Znate šta, unazad nekoliko desetina godina ako ustanete ranije ujutru, prođete kroz neku malo veću varoš, videćete na desetine žena sa nekom kantom koja je obešena o upravljač bicikla kako ide i raznosi mleko. Usput, proda i poneko jaje. Videćete kako idu i nose svoje jabuke od vrata do vrata da prodaju, nešto od povrća. Ne mogu da shvatim kako to i na koji način može biti opasno za potrošače. Čini mi se da je ovde samo jedan cilj, a to je da se taj koncept uređenja trgovine, koji ste vi osmislili, isključivo obavlja preko velikih trgovinskih lanaca i velikih sistema, ne preko trgovine. Ovaj zakon štiti velike lance i velike sisteme, ne sitnog poljoprivrednog proizvođača ili trgovca i preduzetnika. U tome i jeste problem s ovim zakonom. Navodno hoćete sve da stavite pod legalne tokove i da stavite sve pod kontrolu. Ima tu još nekoliko amandmana, a pogotovo nas uveravate da je ta vaša želja neiskrena samo ako pogledamo jedan član koji dozvoljava da u velikoprodajama može da se obavlja trgovina na malo i tu svaki vaš koncept gubi smisao.
Minut i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Za reč se ne javlja niko. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospodine ministre koga nema, izvinjavam se što vas pozdravljam, koristiću vreme poslaničke grupe, izvinjavam se, nisam zapazila da je gospodin ministar izašao. Dakle, moje kolege su podnele amandman na član 23, taj član oni smatraju da treba da se briše. Pošto je to vreme moje poslaničke grupe, hoću da kažem nekoliko stvari, jer očigledno neću moći da dobijem reč kad se javljam na bilo koji način. Dakle, tokom tek završenog fudbalskog prvenstva, svi građani sveta su praktično, možda neki po prvi put, bili u prilici da čuju pojam "vuvuzele". To su te specifične trube, čiji je zadatak bio da ometaju protivnika i da na taj način jednostavno utiču na rezultat. "Vuvuzele" su ovih dana došle i u Skupštinu. Kad poslanici opozicije govore o činjenicama, a govore o zakonima koje su i te kako čitali da bi napisali amandmane, onda se te dežurne "vuvuzele" pojave da nam kažu da mi ne govorimo o svojim amandmanima niti o svojim činjenicama, o činjenicama koje branimo ili napadamo. Kada smo govorili o tome, a poslanici DSS su i te kako govorili o tome da se zakoni donose na kilo i na meru, a ne tako što se o njima zaista raspravlja na pravi način, kada smo govorili o tome da se ne primenjuju na sve građane, da su neki građani ravnopravniji od drugih, onda smo doživeli da nam se kaže da mi pričamo gluposti, da se ovde donose zakoni u velikom broju, jer tako mora, a mi sedimo ovde dok njih nema, i da se ti zakoni primenjuju na sve građane. Evo samo jednog primer. Kao poslanik opozicije moram da ga istaknem. U oktobru 2008. godine donet je Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Počeo je da se primenjuje u januaru 2009. Samo dva gradonačelnika poslanika, kolega koji sede ovde danas, ravnopravniji su od svih ostalih građana Srbije, na njih se zakon ne odnosi. Dakle, neću da brojim sada koliko poslanika, kolega vojvođanskih poslanika takođe krši ovaj isti zakon. Dakle, nemojte molim vas, vi gospodine predsedavajući, da ono što vređa ljude koji sede ovde i koji nešto rade dozvoljavate da bilo ko radi. Zaista nije u redu. Izvinjavam se što sam možda bila preterano oštra i preterano ironična, ali zaista nema smisla. Hvala vam.
Iskorišćeno je dva i po minuta vremena poslaničke grupe. Svakako svaku kritiku primam sa ogromnom dozom razuma i pokušaja da ne ponovim slučajno grešku, ako je uočim ili ako mi dobronamerno na to skrenu pažnju. Vama hvala, ali se nisam prepoznao u ovom našem kontaktu. Hvala vam i na tome. Idemo dalje. Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 25. i našim amandmanom na član 25, koji je Vlada odbila, ministar ukazuje da njegova briga i nije baš tako iskrena za naše domaće tržište. Amandman koji sam podneo odbijen je zato što se ne prihvata iz razloga nepotrebnog ograničavanja trgovine. Pročitaću o čemu se radi u članu 25. Radi se o pijačnoj prodaji. U stavu 2. piše gde je to pijaca, gde se prodaje roba i koja roba može da se prodaje, pa kaže – pijačna prodaja obuhvata prodaju robe naročito na tezgama, boksovima ili posebnim prodajnim objektima, i to svežih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, apsolutno nemamo ništa protiv, gospodine ministre, proizvoda domaće radinosti, moraju nešto i zanatlije da rade, i zanatskih proizvoda. Objasnite mi, gospodine ministre, šta je to druga roba široke potrošnje? Šta bi, recimo, tražio tekstil na pijaci, odela na pijaci? Šta bi tražile na pijaci, recimo, sanitarije, sredstva za ličnu higijenu, čokolade? Šta to traži na pijacama? Pričamo ovamo o nekom interesu da se zaštiti neko ko legalno radi, a ovamo dozvoljavamo da baš iz tog velikoprodajnog prostora, gde može da se obavlja i trgovina na malo, a prava trgovina na malo podrazumeva i neke druge inpute koji utiču na cenu proizvoda, može svako da dođe, da kupi tu robu i kasnije da je preprodaje na pijacama, robu široke potrošnje. Ne može on da se takmiči sa proizvođačima poljoprivredno-prehrambenih proizvoda ili sa zanatlijama, ali da kupuje po diskontima, po veleprodajnim cenama, jedina je razlika što je dobio fiskalni isečak umesto fakture. To je razlika između te trgovine na veliko i na malo. Tu istu robu prodaje na pijaci gde nema zakup poslovnog prostora. Ako ima svoj poslovni prostor, nema troškove održavanja tog poslovnog prostora, nema ni radnike, ni poreske obaveze. Kako mislite onda da se onaj legalni trgovac izbori sa takvom nelegalnom i nelojalnom konkurencijom koju vi sad ovim zakonom omogućavate? U tome jeste problem. Malo ste zamenili pravce. Ovamo sprečavamo da neko ko je nešto sam proizveo, ako nije registrovan kao poljoprivredni proizvođač, ne može da prodaje, a s druge strane, nekom preprodavcu, pod uslovom i da ima neku etiketu neke firme, dozvoljavamo da prodaje gde god stigne. U tome je problem sa ovim zakonom, ni u čemu više.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi. Reč ima ministar. Izvolite.
Gospodine Arsiću, ne odnosi se ovaj član zakona samo na zelene pijace, nego i na druge pijace, tzv. otvorene tržne centre. Ovde je pijaca kao format trgovinski, a ne zelena pijaca za prodaju samo voća, povrća i zanatskih proizvoda.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? Gospodin Stevanović.
Moj kolega gospodin Mirović je podneo amandman. Možemo da prihvatimo obrazloženje. Zaista, ono na čemu smo insistirali sadrži se u članu 11. ovog zakona. Međutim, gospodine ministre, hteo sam da iskoristim priliku kada je reč o ovom članu kojim se reguliše taj format pijace, da vam postavim jedno pitanje. Smatramo da ovde to nije jasno i do kraja rešeno. Prevideli smo ovo, nismo intervenisali amandmanom, ali bilo bi lepo da nam date odgovor. Ovde ste predvideli šta su i kakve su institucije pijace, šta sve obuhvata prodaja itd. U stavu 3. ovog člana vi kažete da su pijace pravna lica, registrovana za obavljanje delatnosti organizacije i pijačne prodaje u skladu sa propisima o registraciji privrednih subjekata. Naše pitanje je da li to podrazumeva da će svaka pijaca u Srbiji morati da bude pravno lice registrovano ili će i dalje u okviru javnih komunalnih preduzeća, s obzirom da pijace u velikom broju lokalnih samouprava i opština funkcionišu u okviru javnih preduzeća, da le će moći da nastave ili će morati da se registruju kao posebna pravna lica, što podrazumeva izdvajanje iz javnog preduzeća komunalnog, što podrazumeva sve ono što to obuhvata? Istovremeno se govori o racionalizaciji. Očekuje nas privatizacija javnih komunalnih preduzeća itd. Nas interesuje da li će pijace moći da ostanu i da funkcionišu u okviru javnih komunalnih preduzeća ili će morati da postanu posebna pravna lica, što će dodatno opteretiti i lokalne samouprave, a naravno i javni sektor u celini? U ovom članu to ostavlja sumnju i pitanje.
Iskorišćen je minut i 10 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Za reč se ne javlja niko. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Reč ima gospodin Đurić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Nenad Popović i ja smo u ime poslaničke grupe DSS podneli amandman na član 34, tako da se u članu 34. posle stava 1. ovog člana dodaje stav 2. koji glasi – deklaraciju o izvršenoj analizi o ispunjenosti uslova robe koja se stavlja u promet izdaje nadležna ustanova, koja je za te poslove, a prema vrsti, odnosno specifikaciji robe određena od strane Ministarstva. Bliže uslove o nadležnim ustanovama propisuje ministar posebnim propisom. Mi smatramo da je u predloženom tekstu zakona nepotpuno definisano i ne vidi se na koji način Ministarstvo može da obezbedi da obveznici iz stava 1. ovog člana obezbede te ateste i uslove koji su neophodni i smatramo da bi to trebalo precizno definisati. Iz tog razloga smo i podneli amandman kojim smo predložili da se doda novi stav koji glasi, iako u obrazloženju za neprihvatanje amandmana stoji da to nije predmet ovog zakona već zakon kojim se uređuje akdreditacija, standardizacija i tehnički propisi. Iako je to možda tema tog nekog drugog zakona, mi smatramo da i u ovom Zakonu o trgovini treba da to bude jasno izdefinisano i mislimo da će ovim našim amandmanom upotpunjuje predloženim tekstom, pa vas pozivam da još jednom razmislite i da prihvatite ovaj amandman. Ono što bih još želeo da kažem, to je da ste na početku rasprave u pojedinostima rekli da je amandman na član 18, koji smo podneli gospodin Nenad Popović i ja, pravno-tehnički neispravan. Mi smo podneli ispravku tog amandmana 15. jula ove godine, tako da smo tehnički uredili taj amandman. Ne znam kako Odbor zakonodavni i Vlada nisu dobili tu ispravku. Ona je blagovremeno podneta, pa ću sada iskoristiti priliku da kažem nešto o tom amandman u kojem smo predložili da se u članu 18. stav 4. briše. Kolege su već govorile o tom stavu. To se odnosi na to da se poljoprivredni prehrambeni proizvodi ne mogu prodavati ličnim nuđenjem osim na posebnim promotivno-prodajnim skupovima u skladu sa uslovima prema posebnim propisima. Mi smo predložili da se taj stav člana 18. briše jer smatramo da je poljoprivrednim proizvođačima neophodno obezbediti da mogu da prodaju robu i ličnim nuđenjem. Posebno ako se ima u vidu da je ovim zakonom u tački 3), kada je navođeno ko može da se bavi prodajom robe, trgovina ličnim nuđenjem naročito se obavlja kao, pa u tački 3) – trgovina iz torbe ili druge prenosne opreme, pa u zagradi stoji tzv. torbarenje. Ako je torbarenje dozvoljeno i predviđeno zakonom, a da poljoprivrednim proizvođačima nije onemogućeno da prodaju poljoprivredne proizvode ličnim nuđenjem, smatram da je to krajnje neprimereno. Prvo, ova formulacija u samom zakonu mislim da je neprimerena, ali smatram da je potrebno prihvatiti ovaj amandman i omogućiti poljoprivrednim proizvođačima da mogu svoju robu da prodaju i ličnim nuđenjem, posebno u ovim uslovima teške ekonomske krize, posebno ako znamo da subvencije koje se izdvajaju za poljoprivredna domaćinstva nedovoljne i da oni posluju na granici rentabiliteta. Mislim da treba izbrisati ovaj stav i da treba prihvatiti ovaj amandman.
Minut i 30 vremena poslaničke grupe. Još neko? Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pre nego što pređem na obrazloženje ovog amandmana, moramo reći osnovne stvari vezane za član 40. Radi se o deklaraciji kao trgovačkoj ispravi. U članu 40. u četiri stava se govori o svim elementima koji su neophodni da se nalaze u deklaraciji. Neke stvari su ovde navedene kao alternativne, a druge su krajnje neophodne, imperativno određene i one moraju stajati u deklaraciji. Problematičan je sa aspekta SRS, a to sam izrazio u ovom amandmanu, stav 5. ovog člana 40. i zatražili smo njegovo brisanje. Sada ću pročitati odredbe stava 5. člana 40. Kaže – kao zemlja porekla u smislu stava 1. ovog člana može se navesti EU u skladu sa pravilima o poreklu robe. Zašto je problematičan ovaj stav? Zbog toga što zemlja porekla ne može biti EU. EU nije država u klasičnom smislu, nema sve prerogative države, ni u pravnom, ni u političkom, ni u geografskom smislu. Zašto je još problematičan ovaj stav? Zbog toga što je tako napisan da je ostavljena alternativa, alternativno određeno, kaže - može se navesti. Da li se ova odredba odnosi na domaći proizvod, jer i na domaćem proizvodu postoje deklaracije i zemlja porekla i na proizvodima koji dolaze iz EU, ali i iz država van EU, na svakom evropskom proizvodu zemlja porekla je zemlja gde je proizvedeno? EU je jedan geografski pojam, tržišni pojam, ali ne može biti zemlja porekla. Zbog toga smo tražili brisanje. U obrazloženju zašto odbijate ovaj amandman kažete sledeće – amandman se ne prihvata iz razloga što je suprotan konceptu Predloga zakona U pogledu označavanja porekla robe sa područja EU, suprotan koncept od Predloga zakona, u pogledu označavanja porekla robe sa područja EU. Nejasno obrazloženje, nepotpuno. Ako u EU ne postoji ni jedan proizvod sa zemljom porekla, kako to da stoji u našim deklaracijama? Možda ste ovde želeli izaći u susret nestvarnim željama i ugradili, inkorporirali u odredbe Predloga zakona o trgovini ovakvu odredbu, ali i sve da smo mogli, zašto kažemo – alternativno može? U pravilu, zakon ide na imperativne odredbe, mora i ugrađuje se ako ima osnov. U ovom slučaju nema osnov. Hvala.
Minut i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 40. tako što smo predložili da se u članu 40. stav 5. nakon reči "EU" dodaju reči "uz obavezno naznačavanje zemlje članice". Smatramo da nije dovoljno da na deklaraciji bude navedeno da je proizvod iz EU, već je potrebno navesti konkretnu zemlju članicu EU iz koje proizvod dolazi. To je veoma značajno zbog opredeljenja kupaca za odabir proizvoda, ali i zbog ogromnih razlika u kvalitetu proizvoda među samim zemljama članicama EU. Složićete se da možda proizvodi iz Bugarske ili Rumunije nisu istog kvaliteta kao proizvodi iz Nemačke ili Francuske. Naveo sam taj primer. Mislim da je neophodno da stoji konkretna zemlja članica EU kao zemlja porekla. Postoji kao jedan od faktora za odabir proizvoda možda i geografsko poreklo ili neki drugi kriterijum, a to onemogućeno ovakvom odredbom da stoji da je to poreklo iz EU. Ne može se jasno izdefinisati iz koje zemlje, odnosno sa kog geografskog porekla proizvod dolazi. Zato pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Hvala, gospodine Đuriću. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da je Vlada dala prilično čudno obrazloženje kao razlog za odbijanje mog amandmana. Kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi njegovim prihvatanjem nastala pravna praznina u pogledu načina isticanja cene". U stavu 1. člana 41. na koji se odnosi amandman, kaže se: "Trgovac je dužan da na jasan, nesumnjiv, lako uočljiv i čitljiv način istakne jediničnu cenu robe, usluga koja se nudi u trgovini na malo, u valuti platnog prometa". Voleo bih da mi ministar objasni da li je to u dinarima, u evrima, švajcarskim francima, dolarima? Sada se objašnjava šta je to cena, ali taj stav 7. na koji se odnosi moj amandman nema nikakve veze sa pravnom prazninom po pitanju pogleda isticanja cena, nego baš u jednoj situaciji koja je vrlo čudna i moguća samo kod nas u Srbiji. U prodajnom objektu u kome se obavlja trgovina na malo, pored trgovine na veliko, znači, kao usputna delatnost u jednom objektu, trgovac je dužan da na jasno uočljiv način istakne prvo prodajnu, maloprodajnu cenu, pa veleprodajnu cenu za svaku robu koju nudi na prodaju. Gospodine ministre, tu je čitav problem koji nastaje kod nas u državi. Zato sad vidim zašto i roba široke potrošnje može da se prodaje na nekakvim pijacama. Postoje zelene pijace, postoje pijace polovne robe, koje još zovu i buvlje pijace i sa pijacama bi trebalo da se tu ostane. Nema potrebe za čokoladama na pijaci, nema potrebe za deterdžentom, nema potrebe za sanitarijama, nema potrebe za tekstilom, osim ako je u pitanju vašar, pa ćemo i papuče i cipele da prodajemo po pijacama. U tome i jeste problem, to je siva zona koju ne možete da kontrolišete. Vaša tržišna inspekcija će radije da upadne u trgovinsku radnju, da obori cenu i da napiše prijavu zato što navodno nema cene, nego da se upustite u rešavanje ovog problema koji izjeda srpsku privredu i srpsko društvo. Koji je drugi problem? O tome sam već pričao. Problem je što novac koji je u legalnim tokovima kod STR itd, ako reši da prevari državu i svoje dobavljače, pustiće da mu račun bude u blokadi, a snabdevaće se u velikoprodajama koje prodaju i robu na malo. Oštetio je svoje dobavljače, oštetio je državu za porez, a vi sve to dozvoljavate. Ako neko hoće da se bavi trgovinom na veliko i na malo, nemam ništa protiv, ali neka to bude u razdvojenim objektima na dva različita mesta. Ne može u jednom objektu to da se radi. Još takvi trgovci najčešće prave štetu i prema svojim kolegama kojima i prodaju robu na veliko zato što, kad se iz takvog objekta obavlja trgovina na malo, a tu ne dolaze građani da kupuju ili dolaze u zanemarljivo malom broju, nemaju druge troškove, troškove zakupa poslovnog prostora, veće radne snage, održavanje tog poslovnog prostora, već isključivo ono magacinsko osoblje, koje pod nekim izgovorom može da broji čak i žvake na komad, i prodaje tu robu ne u pravom smislu reči na malo nego na veliko, ali je zaokružen ciklus tako što se izdaje fiskalni račun. To su problemi ovog zakona, a ne neka želja predlagača da se ovim zakonom uredi nešto na ozbiljan način. Znači, samo ostavlja mogućnost zloupotreba i ničega više.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Banović.
Naslov iznad člana 42. je "poslovno ime". U ovom članu se reguliše problematika u vezi poslovnog imena. Stav 1. kaže: "Trgovac je dužan da na prodajnom mestu ima vidno istaknuto poslovno ime, odnosno naziv ili skraćeno poslovno ime". Mi smo intervenisali tako što smatramo da iz ovog stava treba brisati reč "vidno", pre svega zato što je svakom trgovcu, koji legalno i valjano obavlja svoj posao, u interesu i on ima želju da se njegovo poslovno ime vidi. Dakle, to se podrazumeva. Drugo, u praksi je dolazilo do različitog tumačenja vlasnika objekata, odnosno trgovaca i tržišnih inspektora. Ono što je za trgovca vidno, inspektor smatra da nije vidno ili nije dovoljno vidno, tako da je tu bilo različitih prigovora od strane trgovaca, tako da smatramo da ova reč ne treba da stoji. Dakle, da ima istaknuto poslovno ime, odnosno naziv ili skraćeno poslovno ime. To je prva primedba. U obrazloženju kažete da je ovo vaše rešenje bolje i da bolje reguliše ovu materiju. To je vaše mišljenje. Međutim, već u stavu 2. vi odstupate od tog svog stava da treba da stoji reč "vidno", jer u stavu 2. se govori o isticanju osnovnih podataka o prodajnom objektu. Međutim, ispred toga niste stavili da ima vidno istaknute osnovne podatke o tome. Dakle, niste dosledni kada je ovaj član u pitanju. Ako ste ovde upotrebili reč "vidno", onda kada su i osnovni podaci je trebalo da stoji reč "vidno", ako insistirate na tome. Da ovo uopšte nije bezazlen član govori to što u članu 74. predlažete da je zaprećena kazna za ove prekršaje, ukoliko nije vidno istaknuto poslovno ime, tu je zaprećena kazna od 100.000 dinara do 1.000.000 dinara, tako da smatram da treba da prihvatite ovaj amandman.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Hvala, gospodine Novakoviću. Koleginice i kolege, ovde piše "Ivan Antić" i na svakom mestu gde se pominju amandmani naše poslaničke grupe kolega Andrić je potpisao, ali na svakom mestu piše: "Ivan Antić". Ne znam koga da krivim za to. Da je na jednom mestu pogrešeno, pa da razumem da je štamparska greška. Biće da je ovde do Vlade. Naš kolega se zove Ivan Andrić i ekonomista je. Pošto ga nema, ponoviću ono što sam pričao u načelnoj raspravi. Ovo je suštinski amandman za nas i razumem Vladu koja kaže da se ovaj ČLAN ne može izbrisati zbog toga što je on koncept zakona i u skladu sa strateškim dokumentom. Radi se o članu zakona koji propisuje za svakog investitora koji želi da otvori trgovinu preko 2.000 kvadrata, u tih 2.000 kvadrata uključuje se i skladišni, odnosno magacinski prostor, da kod naučno-istraživačke institucije, kojoj će licencu dati verovatno Ministarstvo, izradi studiju o uticaju na tržište, a potom da tu studiju povoljno oceni Agencija za razvoj trgovine, koja će se formirati i koja će, u suštini, biti deo Ministarstva. Time smo došli u situaciju da ministar u Beogradu daje dozvolu za građenje objekata trgovine preko 2.000 kvadrata. Pozitivna ocena te studije za tržište je neophodan papir koji se podnosi lokalnoj samoupravi za građevinsku dozvolu. Indirektno, to znači da ministar ulazi u posao davanja građevinskih dozvola. Zaista mislimo da je to suština zakona i razumemo što ne možete da prihvatite naš amandman da ovo obrišete, ali mislimo da ta suština nije dobra. To je naš spor koji će ostati, jer mislimo da ovakvo rešenje iz zakona, koje Ministarstvu daje toliko odrešene ruke da utiče na tržište, apsolutno je i protiv Ustava koji štiti slobodnu konkurenciju, i protiv SSP i prosto je neverovatno da se to našlo. Ali, tu smo gde smo, većina će izglasati, ona će tvrditi da ovakvo ovlašćenje ministra jača konkurenciju, mi ćemo tvrditi da apsolutno štiti monopole. Na kraju krajeva, ima tu jedna rečenica u zakonu gde se pominje studija koju će investitor morati da napravi mora da analizira uticaj te nove trgovine na strukturu tržišta, pa ima povoljan uticaj na strukturu i nepovoljan uticaj na strukturu. Stoga zaključujemo da je sadašnja struktura tržišta jedna vrednost koja će se braniti ovim članom zakona. Mi ne mislimo da je ovakva struktura em vrednost, em ne mislimo da tu strukturu, koja nije vrednost nego je šteta, treba da brani ministar. Gospodine ministre, možemo mi da imamo koliko hoćemo studija da u Srbiji ne postoje monopoli, ali dovoljne su dve stvari koje dokazuju da nešto sa konkurencijom nije u redu. Jedna su cene u našim trgovinama i vi koji putujete svakako ste upoređivali i shvatili da su cene u našim trgovinama, od prehrambene robe do druge robe široke potrošnje, veće nego iste takve robe u Zapadnoj Evropi. Primeri "pampers" pelena, odeće itd. već su izanđali da bi ih ovde ponavljao. S druge strane, složićete se da se u Crnoj Gori lako vidi da mleko "kravica", koje se prodaje u Srbiji, skuplje je u Srbiji nego u Crnoj Gori, a trebalo bi da bude obrnuto bar za transportne troškove. To je dokaz da ovde postoji monopoli. Drugi dokaz je veličina marži. Vidim u pripremama i pi-ar aktivnostima vaših ministarstva za usvajanje ovakvog zakona puštate u javnost priče da su marže pale. One jesu možda pale, ali vi niste svesni da one nisu pale zbog pojačane konkurencije nego zbog smanjene kupovne moći građana. Duboko verujemo da ovakvo jedno rešenje u Srbiji, koja je podnela kandidaturu za članstvo u EU, 2010. ne bi trebalo da se nađe. Mi mislimo da je ovo loše iz još nekoliko razloga. Mislimo da ovo svakako neće biti podsticaj za strane investitore. Upravo obrnuto, ovo će odvratiti strane investitore. Vaša Vlada je pričala kako će izvršiti giljotinu propisa i time olakšati ili timeučiniti Srbiju privlačnijom za strane investicije, ovde u suštini se radi o obrnutom procesu, vi uvodite jedan novi papir u koji je potrebaninvestitorima da bi dobili dozvolu za gradnju. Uzimate jednu ingerenciju lokalne samouprave, što nije u skladu sa onim što deo vaše Vlade priča, da se zalaže za decentralizaciju. Mi iz LDP bili smo svesni da su to prazne priče, a ovakvim predlogom zakona dokazujete na delu da su to prazne priče. Dajete nam argument. Kakva je to decentralizacija ako vi uzimate jednu ingerenciju lokalne samouprave, a to su građevinske dozvole, i uslovljavate tim papirom koji, obrni-okreni, kroz agenciju i naučnu istraživačku ustanovu je u suštini pod kontrolom centralne vlade, odnosno Vlade u Beogradu, odnosno vašeg ministarstva. Zaista mislimo da tržištu treba prepustiti da reguliše kada i gde će se nešto graditi. Uvereni smo da vam je poznato da svako ko ozbiljan novac želi da uloži ovde u Srbiju u neku trgovinu, svakako će uraditi studiju, platiće onome kome veruje, jer niko nije lud da napravi objekat i investira nekoliko desetina miliona evra, a da nema prethodno fizibiliti studiju, da nema istraživanje tržišta itd. Nažalost, rekao sam to,ponoviću u jednoj rečenici, čini nam se da je ovo još jedan dokaz da je vaša vlada samo na rečima za evropske vrednosti i za ubrzano priključenje EU, a da ovakvim zakonima u suštini ne radite ništa na delu da to ostvarite. Podsećam vas i na izveštaj Evropske komisije koja ocenjuje stepen ostvarenja i postignuća Srbije kada su u pitanju evropski zakoni. Između ostalog nam zameraju izostanak konkurencije, odnosno jačanje monopola. Ne želim da podsećam na prošlost, kada smo predlagali Anketni odbor za jednu firmu zakoju je ne dvosmisleno, po cenama i po svemu ostalom, a na kraju krajeva to je bio način da se utvrdi da li je monopol i šta se tu dešava, ta firma ovih dana je u nekim turbulencijama, deo firme ili cela će se prodati, i ako sutra neko "Delta Maksi" kupi, ista biargumentacija LDP bila. Niko ne treba da ima monopol,zvao se Mišković ili Žan Pjer iz Brisela, ili kogod drugi. Mislimo da taj koncept koji ste predložili u suštini zaista navaljuje veliku odgovornost na vaša pleća. Ova Vlada će trajati još dve godine i ne znamo šta će se desiti na izborima. Glasaće narod kako će glasati, ali sigurni smo, gospodine ministre, da ovaj zakon koji usvajamo posle 17 godina primene ovoga koji je zaista trebalo da ode u istoriju jer ga je vreme pregazilo, sigurno toliko neće potrajati. Sigurni smo da ćemo vrlo brzo doći u priliku da ovo ovlašćenje, koje sebi ovim zakonom pribavljate i uzimate, diskreciono ovlašćenje, ne može da opstane u budućnosti. Na kraju krajeva, nismo dobro na lestvici zemalja koje su imune na korupciju. Prilično smo opterećeni tom boljkom, kao i svi, ali u nekim stvarima smo apsolutno iznad drugih. Ne mislimo da je ovo ovakvo ovlašćenje ministra doprinos smanjenju sistemske korupcije. Naprotiv, mislimo da je ovakvo ovlašćenje ministra nešto što može samo da je pospeši. Nikako zbog ovoga ne možemo da prihvatimo ovaj zakon, koji je potreban, a u kome su se našlo ovlašćenje koja održava postojeću strukturu. Na kraju krajeva ostavite vi tržištu da to reguliše. Napravio je Mišković "Deltu" na Novom Beogradu, pa je Matić napravio "Ušće". Ko je oštećen od toga, od pravljenja "Ušća"? Verovatno je oštećen i pao je promet "Delti". Sutra kada "Ikea", koja ima nemaru i ne znam da li će do toga doći, kupi zemljište i otvori nekakav tržni centar relativno blizu ova dva velika tržna centra, ko će biti eventualno oštećen? Biće i "Delta siti " i "Ušće", ali će to njih naterati da rade bolje, da spuste cene. Ko će imati koristi, gospodine Milosavljeviću? Samo građani. Pitajte one građane koji idu u Ušće da li im smeta što tu postoji? Pustite vi te lobističke i reketaške priče ko je to dao dozvolu da kocka bude na centru grada. U zapadnoj Evropi su veliki tržni centri na obodima grada zato što tako veliki komadi zemlje ne mogu da se kupe u centru grada. Odgovor je što ne postoji veliki tržni centar od, ne znam, 50.000 kvadrata na Vračaru, a baš bi mogao i po ljudima koji tamo žive da se desi. Ne može da se otvori na Vračaru jer takvog komada zemlje nema. Mi smo često u nekim zakonima i za neke zakone govorili o komandnoj ekonomiji, čini nam se da je ovo eksplicitan primer nečeg što smo mislili da je prošlost, nekakva planska privreda, komandna ekonomija, gde ćete vi određivati ko će gde da gradi. Baš bih voleo da vidim kako ćete izostavljanjem pozitivnog mišljenja za nekakvog investitora koji želi da gradi u blizini postojećeg tržnog centra novi, na periferiji gde ima mesta i za parking i za to, kako ćete ga naterati da on sad ode u Valjevo i da tamo to napravi? Nećete. Valjevo ili Kraljevo ili Trgovište, svakako. Jer, da to tako funkcioniše, onda bi jedan sistem koji je propao pre 20 godina pobedio, a on je u principu propao. S druge strane, ovaj zakon u principu obesmišljava Zakon o zaštiti potrošača. Zakon, ovaj koji usvajamo, i Zakon o zaštiti potrošača, trebalo bi da bude nekako u ravnoteži. U redu, ovaj zakon da reguliše i da definiše rad trgovina, propise i odnose među privrednim subjektima ili registrovanim trgovcima, koliko god veliki ili mali bili i to je njihov interes. S druge strane, postoje potrošači. Ovim zakonom vi toliko na stranu krupnih monopolista i trgovaca stajete i sebi uzimate ovlašćenja, da će onaj Zakon o zaštiti potrošača, koji ćemo nadam se doneti relativno skoro, koliko god da bude dobar, on u suštini će biti obesmišljen i neće moći da zaštiti potrošače. Potrošači će se štititi doslednom primenom svih propisa i konkurencijom. Dosledna primena svih propisa je boljka naše zemlje, ali usvajamo zakone, kao što kažu iz Brisela, baš ih ne primenjujemo, a kad je u pitanju konkurencija, ovaj zakon, koliko god da ste puta napisali u obrazloženju da jača konkurenciju, on lepo štiti postojeću strukturu tržišta, a ona svakako nije konkurentna. Hvala vam na pažnji.
Dvanaest minuta, svejedno hvala. Gospodin ministar, pa gospodin Stevanović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine Ostojiću, slažem se s vama da je ovo važan član zakona, ne najvažniji, ali važan. Isto tako znam da je jedan od glavnih ciljeva LDP da Srbija što pre postane deo evropske porodice naroda, deo jedinstvenog evropskog tržišta i evo ja ću, ne ulazeći u dubinu obrazloženja zašto je ovaj član potreban, zašto je ova studija uticaja na tržište potrebna, dati vam samo nekoliko primera uporedne prakse u najrazvijenijim zemljama, tržišnim privredama EU, gde slična zakonska rešenja i slične studije postoje. Primera radi, od Švajcarske, Francuske, Austrije, Velike Britanije, Francuske, postoje iste ili gotovo slične odredbe zakona. One se razlikuju od zemlje do zemlje u zavisnosti od kvadrature objekata za koje se traže slične studije uticaja na strukturu tržišta. Na primer, 300 kvadratnih metara je u Francuskoj, donja granica je 5.000 kvadratnih metara u Švajcarskoj. Sada nekoliko konkretnih primera iz zemalja EU. Na primer, Austrija. Zakonom o planiranju i izgradnji iz 2000. godine propisano je da je za izgradnju prodajnih objekata većih od 800 metara kvadratnih potrebno pribaviti federalnu dozvolu vezano za uticaj tih objekata na strukturu tržišta. Velika Britanija, sve radnje iznad dve i po hiljade metara kvadratnih koje planiraju da se otvore, utvrđuje se takođe njihov uticaj na trgovinu, konkurentskih radnji i trgovinskih centara. Francuska, francuski zakon iz 1996. godine je čak bio 300 metara kvadratnih je u Francuskoj ta granica iznad koje treba da se pribavi dozvola. Ova regulativa je bila predmet i pred Evropskom komisijom. Pitanja poslanika koje su postavili je upravo vezano za tržišne slobode i za ograničenje tržišnih sloboda i Komisija je zauzela stav da ovaj zakon ne dozvoljava lokalnim vlastima da nametnu diskriminatorska ograničenja za robu i privredne subjekte drugih zemalja, članica EU, da se pojave i budu na francuskom tržištu, s obzirom da je ovakav zakon nediskriminišući u smislu članova 5, 52. i 59, i nije bilo nikakvih osnova da Komisija onemogući ili da zabrani ili kazni Francusku zbog takvih rešenja. Španija, 1995. godine, Zakon o trgovini, takođe je ustanovljeno da za otvaranje hipermarketa mora biti dobijena dozvola, odnosno odobrenje od strane Vlade izdavanjem radne licence za sve radnje koje su iznad 2.500 kvadratnih metara, tako da ovakvo rešenje nije u suprotnosti najrazvijenijih tržišnih privreda EU. Pokušavaju zemlje da upravo utiču na strukturu tržišta. Pričali smo o ovim mogućim negativnim uticajima ovakvog rešenja. Ali, zamislite jednu drugu situaciju, da na jednom širem geografskom prostoru, na primer jedne opštine, sve lokacije kupi jedan trgovinski lanac ili jedan investitor i da, na primer, na jednoj teritoriji imate deset ili petnaest maloprodajnih objekata jednog istog trgovinskog lanca i da tek onda, ukoliko ne bi bilo bar malog uticaja i borbe za konkurenciju, konkurencije ne bude i da potrošači s tog dela grada, na primer, moraju da kupuju isključivo u jednom trgovinskom lancu. Ovakvo rešenje treba i to da onemogući. Ja ću vam još jednom reći vrlo jasnu opredeljenost Ministarstva trgovine i usluga da ovo ne bude barijera, da ovo ne bude administrativna prepreka, da ovo ne bude komandno upravljanje investicijama u sektoru trgovine, već pre svega potreba da znamo gde, ko, kada izbog čega nešto želi da gradi, upravo da bi ih stimulisali, a ne destimulisali. Nije ovo najvažniji član zakona. Važan jeste. Nismo otišli dalje od uporednih rešenja u drugim zemljama EU. Zaista mislim da je ovo bitno da bi u nekom narednom periodu, u kome tek očekujemo velike investicije u sektoru trgovine, pomogli ravnomernu regionalnu prisutnost najvećih trgovinskih formata, domaćih i stranih, da bi obezbedili prisustvo različitih trgovinskih formata i da bi pomogli građanima Srbije, potrošačima, da u blizini svog mesta života i rada imaju mogućnost izbora i kvalitet u smislu ponude trgovačkih formata. Zbog toga je ovaj amandman odbijen.
Prvo gospodin Stevanović, pa gospodin Ostojić.
Srpska radikalna stranka bi prokomentarisala ovaj član. Istina, nemamo isto polazište kao kolege iz drugih stranaka opozicije. Lepo je bilo sve to što ste naveli, ali je potpuno anahrono. Sve to što ste pobrojali i pozvali se na EU imalo je rezona pre, hajde da ne budem do kraja rigorozan, deset godina. Imalo je pre sedam godina, pre pet godina. Poveli ste nas u EU 2000. godine, obećali je 2006. godine. Države koje ste pobrojali, čak ste i spomenuli Zakon o planiranju i izgradnji iz države Austrije, hajde pogledajte koje godine je usvojen taj zakon. Godine 2000. Je li to neka novost? Deset godina vam je trebalo da shvatite da postoji potreba ili značaj neke studije kojom će se, vi ovde pominjete, uravnotežiti regionalni razvoj. Je li tako? Jeste. Ali, suštinsko pitanje za nas jeste – šta se čekalo do sada? Čiji je interes ili neznanje bilo na snazi, pa se čekalo deset godina? Mi ne delimo, kažem, mišljenje da sve treba da bude apsolutno slobodno, sva ta sloboda koja na jednom nivou nema limit pretvara se u svoju suprotnost, pretvara se u anarhiju, i nemamo ništa protiv toga, država zbog toga i služi. Ali, jako nas interesuje – zašto to do sada niste tražili ili insistirali? Zato što ste se hvalili investicijama koje su po svojoj ekonomskoj suštini bile loše, investicije u trgovinu i usluge koje nam se danas na globalnom ekonomskom planu u državi obijaju o glavu, jer izvozni potencijal i sve ostalo nam je na nivou na kom jeste. Imponovalo vam je da te tržne centre otvarate, i vi i vaše kolege, da se ne zamerate nepristojno bogatima, koji su svoje tržne centre sejali po Srbiji ne gde je potreba regionalnog razvoja, nego što je sasvim normalno i logično, gde njihov ekonomski interes prepoznaje i vidi sebe. Vi ste kao država bili dužni i obavezni to da sprečite i da upodobite ili da uskladite sa našim i tržišnim i ekonomskim potrebama. Vi to niste uradili. Sada, deset godina posle toga, pozivamo se na evropsku uporednu pravnu praksu i tražimo opravdanje u njoj za ovako nešto. Vi ste trajne poremećaje na tržištu napravili zbog svog odnosa prema tržnim centrima koji su nicali na način na koji su nicali po Srbiji do sada. To ovom studijom koju sada tražite ubuduće nećete moći da ispravite. Možda neće moći da se neki poremećaji, ako vam je namera dobra, prolongiraju i dešavaju ponovo ili razvijaju, doživljavaju svoju ekspanziju. Ono što ste do sad loše napravili, to nećete moći da promenite. Moje pitanje, pošto se pozivate na planske dokumente, odnosno prostorno planiranje ste pomenuli tu, ako je neko ovde insistirao na značaju strateških i planskih dokumenata, to je bila SRS, ali vi se 10 godina posle dolaska na vlast tek sad hvalite da ste ušli u proceduru da radite planove za opštinu, razvojne i strateške dokumente, kako da verujemo u dobru nameru? To je jedna stvar. Druga stvar, koju zaista imamo potrebu da pitamo, ne možete ovo izolovano da posmatrate. Ne možete u kontekstu strateških i planskih razvojnih projekata i dokumenata da posmatrate samo trgovinu. O tome je govorio i gospodin Krasić. Lepo je što se pozivate na plansko prostorno planiranje, jer ono sve obuhvata, i trgovinu i industriju, i demografiju i sve ostalo. To izolovano ne možete da posmatrate. Vrlo je nezahvalno da vi sebi, kao ministru, predvidite diskreciono pravo kao u zadnjem članu gde bliže propisujete sadržinu itd. Nas interesuje na šta će se oslanjati ove studije? U odnosu na koje razvojne dokumente će se one upoređivati, pa da se proceni da li su dobre ili nisu? Da li imaju uporište i vezu sa strateškim i planskim dokumentima koji definišu razvoj i tržišta i ekonomije u celini ove države. Da li će to biti prostorni planovi, planski dokumenti koji proističu iz njih, urbanistički i neki nižeg reda ili će, gospodine ministre, to biti razvojni dokumenti koji proističu iz Zakona o regionalnom razvoju, koji usput još uvek nije stupio na snagu ili se ne primenjuje. Možda je stupio na snagu, ali se ne primenjuje. Da ironija bude veća, nijedan razvojni dokument koji bi trebalo da obezbedi naš uravnoteženi razvoj na teritoriji cele Republike Srbije još uvek nije izrađen. Kako mi da ozbiljno shvatimo vašu nameru kroz ovakav član. Zaista ne možemo i zaista je degutantno da ovo branite uporedno-pravnom praksom iz EU. Vi ste zaista imali kao proevropske vlade šansu, priliku i vreme da tougradite i u ovaj stari zakon donet 2002. godine, idealna vam je šansa bila da predvidite studiju i tad, ali Mišković i ostala ekipa nisu dali blagoslov za tako nešto. Sad pričamo kako je ovo evo evropska praksa pa ćemo mi sada da napravimo nešto lepo. SRS bi želela zaista da se ove studije pokažu kao korisne i kao efikasne, i da daju svoj efekat na terenu u kontekstu ekonomskog razvoja Republike Srbije. Bojimo se da će, kao i sve ostalo, ostati predmet, odnosno mrtvo slovo na papiru, a još, ne daj bože ono što kaže i kolega Ostojić, predmet korupcije, zloupotrebe i svega onog šta naše društvo i država nisu imali.
Sad ćemo morati da izračunamo ovo, pa ću vam javiti. Samo želim da se izvinim gospodinu Ostojiću, posebno gospodinu Ivanu Andriću, jer smo stvarno videli dosledno ponavljanje greške u njegovom prezimenu, koje je potpuno neobjašnjivo, pa ćemo sledeći put zamoliti Vladu, kad joj vratimo materijal da ispravi greške i da nam tako dostavi. Nadam se da će to biti u redu. Hvala. Reč ima gospodin Ostojić.
Gospodine ministre, upoređujete neuporedivo, Srbiju zemlju koja ima ogromnu stopu nezaposlenosti, u kojoj društveni proizvod i rast privrede zavisi od stranih investicija, sa jednom Švajcarskom. Na kraju krajeva, Švajcarska je neutralna zemlja, a mi nismo, iako je ovde izglasana takva jedna rečenica. Mi ovim zakonom nećemo privući, nego ćemo destimulisati strane investicije. To je suština. Oni će se odraziti dvostruko na standard građana Srbije. Neće biti kapitala koji je potreban za razvoj, ne kažem da je potreban samo kapital u trgovini, daleko bilo, potreban je bilo koji. S druge strane, građani će i dalje plaćati skuplje robu u trgovinama. Da vam dokažem kako niste na neki način dosledni u tom konceptu. U članu 15. koji govori o formatima, koji zauzimaju veći prostor i da se nalaze na obodima velikih gradova, o obrazloženju govorim, i to je u redu, treba formatirati. Ali, u ovom članu 45. onako grubo pravite jednu drugu podelu, potpuno drugu, na preko 2000 i ispod 2000, a složićete se da 2000 ne mora da bude ni market ni supermarket, može da bude i neka specijalizovana prodavnica malo veća, salon nameštaja sa magacinskom prostornom prodajom i prodajom ože da bude veća. To nije dosledno. Pustite vi tu priču da ćete vi sprečiti da jedan kupi sve lokacije na jednoj opštini jer ima monopol. Postoji u ovoj zemlji Zakon o zaštiti konkurencije. Ne možete ovim zakonom da probate sad da uđete u tu oblast. Daj da dosledno sprovodimo taj zakon, pa to što vi kažete da želite da sprečite članom 45. neće biti moguće. Za početak, hajde da izaberemo Svet Komisije za zaštitu konkurencije, koji već šest meseci je spao na dva člana, istekao im mandat, bio konkurs još u januaru ili decembru. Taj zakon se ne primenjuje, a vi kažete, ovim zakonom o trgovini hoćete da štite konkurenciju, a ni to nije dosledno, kao i ovo što sam rekao. U tome je spor. Neću više da se javljam, svako ostaje na svojim pozicijama i vreme će pokazati ko je u pravu.
Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 47. i član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS, konkretno kolega Milan Škrbić, na član 47. podneo je ovaj amandman, ali su amandmani koji se odnose na istu stvar podneti i na član 48., 49, 53. stav 2. i član 77. To su amandmani kojima je predviđeno brisanje odredbi koje se odnose na osnivanje centra za razvoj trgovine. Naravno, mi nemamo ništa protiv unapređenja trgovine, naprotiv. Međutim, naš je stav da centar za razvoj trgovine ne treba osnivati. On će poslove koji mu se dodeljuju obavljati kao poverene. U svakoj raspravi kada se osniva tako neko novo telo, poput agencija, direkcija i sličnih, mi uvek kažemo da su to novi državni organi koji nisu Ustavom definisani, koji su nelegitimni i paralelni državnim organima. Međutim, praksa je ove vlade da neprekidno osniva ovakva tela. Sada ću pročitati podatke koje je u 2009. godini dao Poverenik za informacije od javnog značaja, Rodoljub Šabić. On je rekao da je uspeo da evidentira 140 različitih tela, počevši od ministarstava, uprava, zavoda, fondova i drugih organizacija. Međutim, nakon toga napravljen je katalog i na sajtu je objavljen katalog organa vlasti i svih mogućih subjekta koji vrše neku vlast, troše nekakve javne pare i, verovali ili ne, tako kaže Rodoljub Šabić, Poverenik za informacije od javnog značaja u Republici Srbiji, ima ih preko 11 hiljada u Srbiji. Znači, na 11.000 mesta se svakodnevno vrši nekakva vlast, troši nekakav javni novac. To su subjekti i na najvišem nivou državne strukture. Poverenik dalje kaže da su to brojne, komplikovane i bez sumnje skupe strukture, da tu ima tela čija se nadležnost međusobno ili u odnosu na neka ministarstva poklapa i koje zaista izazivaju dilemu u pogledu potrebe njihovog postojanja. Sada ću pokušati da pročitam samo jedan deo kojih sve to agencija ima u Srbiji. Počeću najpre od Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, jer ih tu ima baš prilično. Agencija za promociju stranih ulaganja, nekada je bila Agencija za mala i srednja preduzeća koja je sada preimenovana u Agenciju za regionalni razvoj, zatim Agencija za privatizaciju, Agencija za licenciranje stečajnih upravnika, Agencija za privredne registre, Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza i još četiri fonda. To je što se tiče Ministarstva ekonomije. Pročitaću kojih još agencija ima. Naravno to nije sve, to je samo jedan deo. Agencija za zaštitu životne sredine, Antidamping agencija, Agencija za reciklažu, Agencija za energetsku efikasnost, Agencija za borbu protiv korupcije, Agencija za mirno rešavanje radnih sporova, Agencija za rudarstvo, Agencija za prostorno planiranje, Agencija za lekove i medicinska sredstva, Direkcija za mere i dragocene metale. To je samo jedan deo koji sam sada pročitala. Sva ta tela koja se osnivaju su jako skupa i svi poslove koje obavljaju mogu se jednostavno obavljati i u okviru određenih sektora ministarstava. Ono što smatramo da se želi osnivanjem centra za razvoj trgovine, jeste da se ispravi ono što je učinjeno nakon donošenja Zakona o smanjenju broja zaposlenih u državnoj administraciji. Znači, mi smo prilikom donošenja zakona kojima se osnivaju sva ova tela govorili da ih ne treba osnivati. Ona su osnovana, napravljeni su paralelni organi. Znači, isti poslovi obavljaju se na više mesta i onda prekobrojna administracija, a to je trebalo smanjiti. Mnogi su ostali bez posla i sada ih treba negde zbrinuti. Prokomentarisaću kratko član 77. ovog predloga zakona. Mi smo naravno predložili njegovo brisanje, zajedno sa članom 47, 48, 49. i 53. stav 2. Član 47. kaže – do početka rada centra za razvoj trgovine poslove centra obavlja ministarstvo. Žao mi je što je gospodin ministar izašao, ali ako se bude vratio možda će mu saradnici preneti pa će možda odgovoriti. U čemu je problem da poslove unapređenja trgovine obavlja ubuduće Ministarstvo trgovine? Znači, da li je u pitanju nedostatak prostora, tehničkih uslova, kadrova ili je možda problem to što bi onda imali samo jednog rukovodioca sektora? Ne bi bilo direktora, zamenika direktora, upravnog odbora, članova upravnog odbora, a to su sve plaćene funkcije. Znači ne bi postojao jedan tako veliki i prilično skup organ upravljanja. Govorila sam više puta o tome kolike su zarade u agencijama, ovog puta neću, ali uglavnom najveća je bila 355.000, a najmanja je bila jedan deo, znači trećina, 40 i nešto hiljada. Činjenica je da su to visoke plate i da su to jako, jako skupi organi upravljanja. Mislim da je to ono zbog čega se sva ovakva tela osnivaju i zbog toga je poslanički klub SRS predložio da se iz ovog zakona brišu sve odredbe koje se odnose na osnivanje ovog centra, ne zato što ne podržavamo napore za unapređenje trgovine, već zato što smatramo da je to nepotreban i skup aparat.
Iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, postojanje centra za razvoj trgovine nije naš izum i nije izum Republike Srbije i ove Vlade, takvi centri za razvoj trgovine postoje u mnogim evropskim zemljama koje su članice EU, ali postoje i u onim evropskim zemljama koje nisu članice EU. Ovakav centar za razvoj trgovine imaju i neke druge države u Evropi. Cilj mog javljanja je sledeći. Pošto u ovom ovde članu zakona 47. ne stoji tačna odredba gde će se nalaziti centar za razvoj trgovine, pošto nije napisano gde će biti sedište, nisam hteo da intervenišem amandmanom, ali bih zamolio gospodina ministra, kada već govorimo o centru za razvoj trgovine, koji će svakako biti formiran, i na osnivanje i rad centra primenjivaće se propisi kojima se uređuju javne agencije, dajem predlog da centar za razvoj trgovine bude u gradu Kruševcu i da sedište centra za razvoj trgovine bude u Kruševcu. Dobro je da neke od republičkih institucija izmeštamo iz Beograda, kao što je predviđeno da sedište Ustavnog suda bude u Sremskim Karlovcima. Grad Kruševac je spreman da centru za razvoj trgovine da odgovarajući prostor, besplatno na korišćenje Ministarstvu trgovine, a istovremeno to ne bi prouzrokovalo troškove o kojima neki govore. Ne bih ovde da ulazim u to koliki su troškovi. Ovde nije predviđen budžet uopšte centra za razvoj trgovine, tako da ne bih da budem vidovit i da govorim o materijalnim troškovima, ali želim da dam predlog i smatram da je to dobro da se mnoge agencije, mnogi centri i ovakve institucije koje se formiraju, sa ciljem unapređenja, ne samo trgovine, nego i drugih sektora i drugih privrednih delatnosti, izmeštaju iz Beograda u Srbiju. Mislim da je grad Kruševac, kao nekadašnji trgovački centar, dobro mesto u kome ovakav centar može da nađe svoje mesto i da ima odgovarajuću zgradu, da ima odgovarajuće ljude kvalitetne koji bi u njemu radili i istovremeno bi to bilo dobro i za ovu Vladu, da se pokaže da se mi zaista suštinski zalažemo za decentralizaciju Srbije.
Gospodine Stevanoviću, imate reč.
Ne bih voleo da se stekne utisak da SRS ne podržava koncept decentralizacije, ali zaista ne možemo da shvatimo da se pod konceptom decentralizacije smatra to da se, ne bih sada rekao ni državne, nego paralelne državne institucije, kakav će biti ovaj centar, odnosno agencija, jer će se njegovo funkcionisanje regulisati Zakonom o javnim agencijama, izmeštaju. Ako je to vid decentralizacije, mi smo zaista onda svi zajedno poraženi. Vi biste mogli da pokažete spremnost na decentralizaciju da decentralizujete, pre svega, finansije, da se pozabavite legislativom koja će regulisati status lokalne samouprave i njenom imovinom, kako bi joj dali potencijal da ona bude jaka, pa da kroz neke druge poduhvate zaista pričamo o decentralizaciji. Suština naše zamerke i zato predlažemo da se ovde brišu svi članovi koji se tiču unapređenja trgovine, ali na način na koji predviđate. To što je praksa i evropskih i nekih drugih zemalja da imaju ovakve centre, ne znači da će kod nas uroditi plodom. Srbija, kao što je moja koleginica Dimitrijević rekla malopre, ima preko 120 ili 130 agencija, a verujem da 10 ili 20 agencija jesu za sve ove godine opravdale smisao i svrhu svog postojanja. Sve ostale su koristile za političku trgovinu, za izborno, predizborno ili postizborno potkusurivanje, nadmetanje i trgovinu ili zbrinjavanje kadrova koji, nažalost, nisu imali gde u državnim organima, pa ćemo praviti paralelne državne organe i uhlebljivati ih tamo. Nažalost, to je naša surova stvarnost i to jeste tako. Nemamo ništa protiv toga da unapređujete trgovinu, ali to možete, kao i do osnivanja ovog centra, da radite sa resursima i tehničkim i materijalnim i ljudskim koje imate u ministarstvu, pretpostavljam. Jer da nemate višak po ministarstvima, MMF sa kojim ulazite u aranžman ne bi vam udarao ćuške da morate tu javnu administraciju da smanjujete i da otpuštate, pa se obavežete na to, pa i to niste u stanju da sprovedete onako kako ste se obavezali prema njima. A ne zato što shvatate vi kao svoju i našu srpsku potrebu da sređujemo javnu administraciju, pa ćemo narodu da prodajemo maglu kako ćemo sad da otpuštamo da bi javnu potrošnju smanjili, ali ćemo u svakom novom zakonu koji pošaljemo u ovu skupštinu predvideti neku novu agenciju, direktorat, komisiju ili nešto što će funkcionisati na principima koje reguliše Zakon o javnim agencijama. To je nažalost tako. Vi to da priznate nećete. Od vas to i ne očekujemo, ali ono što znamo jeste da će sve to da nas košta i ovaj začarani krug siromaštva tako nećemo moći da prevaziđemo, odnosno da iz njega izađemo.
Tri minuta i 10 sekundi. Reč ima gospodin Srđan Milivojević, narodni poslanik.
Uvaženi gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam govorio o potrebi da se formira centar za unapređenje trgovine i o značaju da sedište tog centra za unapređenje trgovine ne bude u gradu Beogradu, već da bude, recimo, u gradu Kruševcu, kazao sam da će to bitno smanjiti sve troškove ovakvog jednog centra. Istovremeno, ovakav jedan centar i te kako je potreban Republici Srbiji i našoj trgovini i smatram da, kada iznesem predlog da neće biti velikih materijalnih troškova, kada je reč o smeštajnim kapacitetima i da neće biti velikog troška kada je reč o zaposlenima u tom centru, smatram da nije primereno da otvaramo kroz Zakon o trgovini polemiku o Zakonu o decentralizaciji Srbije. Slažem se sa uvaženim gospodinom Stevanovićem da nema suštinske decentralizacije bez povratka imovine skupštinama opština i gradovima Republike Srbije i slažem se sa mnogim njegovim stavovima koje je ovde izneo. Ali, smatram da je ipak dobro da postoji centar za razvoj trgovine u Republici Srbiji i da je dobro da jedno specijalizovano telo preuzme, kao poverene poslove, određene poslove iz sektora trgovine i da se kao specijalizovano telo tim poslovima bavi. Jer će moći da mnogo doprinese, ne samo razvoju trgovine i ne samo da učini da se formira baza podataka, koja je toliko neophodna kada je reč o trgovini Republike Srbije, već je nasušna potreba da se brojne obaveze koje ministarstvo ima baš prenesu na ovu instituciju i to nema mnogo veze sa decentralizacijom Republike Srbije. Sa decentralizacijom Republike Srbije ima samo ovaj segment koji sam kazao o sedištu Agencije u gradu Kruševcu. Nemam ništa protiv da gospodin Stevanović traži da sedište ove agencije bude u Vranju ili Surdulici, ili Vladičinom Hanu, jer i taj deo Srbije takođe je potrebno razvijati i pokazati brigu Republike Srbije o tim delovima Srbije. Smatram da nije primereno kroz Zakon o trgovini razgovarati o decentralizaciji Srbije. Ima toliko zakona koje ćemo imati na dnevnom redu i koje smo imali, gde smo mogli da iskoristimo ovu temu, tako da ne bih dalje da govorim o decentralizaciji Srbije i da ulazim u polemiku sa gospodinom Stevanovićem, već da se vratimo zakonu o trgovini.
Dva minuta i 35 sekundi, preostalo vreme je 82 minuta i 30 sekundi. Reč ima gospodin Stevanović, 49 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se decentralizacije kroz svoju diskusiju dotakao samo onoliko koliko ste, gospodine Milivojeviću, vi u svojoj diskusiji dali prostor za tako nešto. Neću da pričam o decentralizaciji, ali morate da znate jednu stvar. Ne radi se decentralizacija ni iz Kruševca, ni iz moje Surdulice, niti iz Vranja. Decentralizacija se radi u Beogradu i iz Beograda. Ako u Beogradu nema političke volje i političke svesti da se u Srbiji sprovede decentralizacija, zaista je neće biti. Ovakvim pojedinačnim potezima ili ponudama, lepo od vas što ste ponudili, ali moram da vam kažem da će ova agencija ili Centar za razvoj trgovine isto ovu državu i sve nas poreske obveznike da košta gde god da se nalazi, da li kod vas u Kruševcu, kod mene u Surdulici, ovde u Beogradu ili negde u Vojvodini, sasvim je svejedno. To što ćete vi biti dobre volje iz Kruševca da ponudite besplatan prostor, bogami biće 99% opština u Srbiji, pa i u gradu Beogradu, spremnih da ponude jedan takav prostor. Ali će u ime te agencije i za navodno posao koji će da obavlja i kod vas u Kruševcu i ovde u Beogradu isto da koštaju struja, usluge PTT, grejanja, komunalnog i, nažalost, novouposlenih koje će da smeste i da zaposle u tu agenciju, a tu nema racionalizacije i tu nema smisla. Smatramo da ako zaista postoji politička volja sa kapacitetima koje već sad imaju u ministarstvu, zaista mogu da pošalju dobar signal svima nama koji dolazimo iz provincije ili sa periferije, sasvim je svejedno, kako god hoćete, da hoće da rade u kontekstu decentralizacije i da hoće da daju smisao tim službama, pa makar one bile i u Beogradu, da rade i da pokažu da imaju svoj smisao, da opravdaju svoj smisao i svrhu svog postojanja. Ponavljam, do sada sve agencije, ovako zamišljene kao i ova, nisu opravdale svrhu svog postojanja i potrebu za njihovim osnivanjem. Iz tog aspekta kritikujemo i ovo, i ovo zaista ne treba i potpuno je pogrešno dovoditi u kontekst decentralizacije. Ali ova Agencija za razvoj i unapređenje tržišta apsolutno Srbiji i Vladi Republike Srbije i našoj nemaštini nije potrebna. Mogu to da rade s kapacitetima s kojima idu i da ne bude po principu – čula žaba da se konji kuju,pa će i ona. Uradila Evropa ovo, pa ćemo i mi. Dajte da pokažemo da tako nešto ima smisao, pa da onda eventualno to i radimo.
Dva minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Zahvaljujem, ima i Sombor i Kikinda, ima i raznih još gradova za te svrhe. Na naslov iznad člana 47 i član 47.amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić.Reč ima Donka Banović.
Sada su meni kolege malo zakomplikovale situaciju. Nisam znala, ubuduće ću znati, da je moguće eventualno amandmanom uticati na to gde će se određena agencija ili centar nalaziti, gde će biti sedište. Možda je gospodin Milivojević goreo od želje da svima saopšti, a i građanima Kruševca, da će ovaj centar biti smešten u Kruševcu. Da se pridružim, dolazim iz najsiromašnijeg okruga u Srbiji, a to je Pirotski okrug, jeste mrtva trka između Pčinjskog i Pirotskog, evo da predložim da ovaj centar bude smešten i da mu sedište bude u Dimitrovgradu. Super mesto, 3 km od graničnog prelaza Gradina, fantastičan, najbolji prelaz u Srbiji, odlična putna infrastruktura. Takođe ćemo obezbediti besplatan prostor. Ako treba lokalna samouprava malo i da dotira za plate zaposlenih, da pripomogne. Šalu na stranu, u stvari nije, vi ministre razmislite, pa ćemo mi da povučemo ove amandmane. Ova Glava 6. koja nosi naslov "Unapređenje trgovine" sadrži ta tri člana i uglavnom se bavi osnivanjem centra za razvoj trgovine, onda sledeća dva člana 48. i 49. govore o nekim obavezama koje bi taj centar eventualno imao. Vidite da su ovi članovi izazvali dosta reakcija od poslanika. Imate da neki poslanici poslaničke grupe predlažu brisanje tih članova. Odlučili smo se za drugačiji koncept, gde smatramo da ne treba da se osniva poseban centar, već da za ove poslove, koji su veoma značajni, barem ovako kada pročitamo koje bi to poslove obavljao taj centar, smatramo da u Ministarstvu postoje kapaciteti i dovoljno zaposlenih da ih obavljaju. Vi ste u odgovoru na ove naše amandmane, ovo je jedan u nizu tih amandmana, odgovorili da to odstupa od strateškog dokumenta. Čini mi se, 2009. godine je Vlada Srbije usvojila strategiju o razvoju trgovine i to je predviđeno tom strategijom. Međutim, mislim da početkom 2009. godine nije bila tako teška ekonomska situacija, da nisu bile u najavi štednje kada je u pitanju administracija i sama Vlada, koja nije sprovela te štednje, ako ništa ova je jedna od najbrojnijih vlada u Evropi. Te štednje nisu se tu pokazale. Mi smatramo da ovi poslovi koje vi navodite da će obavljati taj centar, da se već neki od tih poslova i te kako obavljaju u samom ministarstvu i da nije potrebno osnivati poseban centar. Vi ovde navodite u poslednjem stavu da na osnivanje i rad centra primenjuje se propisi kojima se uređuju javne agencije. Dakle, to svim poslanicima bode oči jer vi zaista govorite o jednoj novoj agenciji. Ministarstvo bi trebalo da radi ove poslove. Ako ovo prepustite Agenciji sve, onda je pitanje šta će raditi Ministarstvo. Naime, u Ministarstvu vi sada imate 570 zaposlenih, plus zaposleni u Direkciji za robne rezerve. Znači, taj podatak nemamo, znam da imate eto otprilike 600 zaposlenih u Ministarstvu. Imate pet sektora, to su dakle jedinice u okviru Ministarstva. Recimo u ovom sektoru za trgovinu, cene i zaštitu potrošača imate takođe odeljenje za trgovinu ili za razvoj trgovine. U sektoru za usluge imate i odeljenje za razvoj sektora usluga. Praktično vi imate jedinice sad koje obavljaju te poslove koji se tiču razvoja trgovine i usluga. Zato mislimo da nije potrebno. Pogotovu ste vi vrlo neodređeni kada je ovaj centar u pitanju. Tako u nekim drugim predlozima zakona gde se osnivaju centri, agencije itd, mi imamo tu problematiku vrlo detaljno razrađenu, u smislu koliko će biti ljudi, koliko će ljudi raditi u tom centru, kako će se utvrđivati njihova nadoknada, kako će se formirati upravni odbori, nadzorni odbori. Sad govorimo o agencijama. Znači, tamo imamo neke druge detalje. Vi ovde samo kažete osniva se centar i to sa vrlo značajnim ovlašćenjima i da prava osnivača centra vrši Vlada. Čitava ova priča oko centra, o samoj njegovoj organizaciji je onako misteriozna, s tim što sada vidimo da neće biti ni u Beogradu, nego verovatno u Kruševcu. Ako grešim, onda vi poslaniku iz većine kažite da to nije tako. Ima čitav niz amandmana koji se odnose na ovu problematiku, pa ću se javiti kasnije.
Četiri minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Za reč se na javlja niko. Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, čini mi se da ste neprihvatanjem ovog amandmana pomalo obesmislili članove 39. i 45. Predloga zakona. Evo, da se u nečemu složimo. Potrebno je bilo regulisati na kojim lokacijama i pod kojim uslovima mogu da se prave veliki tržni centri. Mogu da kažem da ste možda malo preterali u kvadraturi, ali nisam tu hteo da se mešam. Dve hiljade kvadrata, sami ste čitali iz uporednih rešenja, za ovakvo tržište, za našu veličinu gradova je prilično veliki objekat, morate da se složite s tim. Ne mogu da se složim sa nekim svojim kolegama poslanicima da sve treba prepustiti liberalnom kapitalizmu, odnosno tržištu da ono samo reguliše, jer ne može jedan mali trgovac, pa čak i nešto ozbiljniji, da se takmiči sa velikim trgovinskim lancima koji izgrađuju ovakve objekte. Ne može ni u vezi cene po kojoj nabavlja robu, ni u vezi rokova kako plaća, ni u vezi kredita koje dobija od banaka. Nije tačno da je razlog zašto nema takvih trgovinskih centara u zemljama zapadne Evrope i EU, u centrima gradova, što su njihovi centri gradova izgrađeni. Jesu u jednom delu, ali se u mnogim gradovima gradi više nego što se u čitavoj Srbiji izgradi za pet godina, a ni u tim stvorenim gradskim jezgrima nemate tako velike prodajne objekte. Znači, nemam ništa protiv da ih i Srbija, i Beograd i svaki grad u Srbiji imaju, ali neka kao u Budimpešti voze 25 i 35 kilometara do takvog hipermarketa ili prodajnog objekta, neka voze oko 20 kilometara, kao što je to u Beču. Nemam ništa protiv da tako bude i u Beogradu. Kupcu je ostavljeno da bira, ako hoće jeftinije, moći će, ali pod uslovom da ode malo dalje da tu svoju potrebu obavi. Ne može da se kaže da je izmeštanje takvih trgovinskih objekata ometanje konkurencije, jer tu niko nikoga ne ometa. Može da bude "Tempo", "Merkator", "Rodić", ''Korti'' sve jedan do drugoga, niko im to ne brani, pa nek se jedni između drugih takmiče ko će bolje uslove i cene da da kupcima. Ovako kako je to do sada rađeno, gospodine ministre, a i vi snosite deo odgovornosti, jer ste i ranije bili ministar, zatvorili ste zbog ovakvog svog ponašanja mnogo trgovinskih radnji, upropastili mnogo porodica koje su se izdržavale od tih trgovinskih radnji i to je otišlo nepovratno. Ali sad, šta je tu je. Podneo sam amandman na stav koji reguliše da ukoliko centar za razvoj trgovine ne postupi po nekom zahtevu u roku od mesec dana, smatra se da je na zahtev pozitivno odgovoreno. Međutim, kaže se u obrazloženju za odbijanje da ako tog stava nema, stvorila bi se pravna nesigurnost. Gospodine ministre, pravnu sigurnost bismo mogli da steknemo i da sprečimo mogućnost zloupotrebe ako je centar dužan to da uradi, a odgovorno lice plati kaznu ako ne uradi. Ovako, na ćutanje administracije, da odgovaramo da će neki institut ili neko telo da napravi neku analizu, a da niko ne uđe u dubinu šta je od toga napisano, nego odloži i čeka da prođe 30 dana da bi rekao – eto, dobili ste. Znači, nije bio problem da se to napiše u zakonu. Kao što znate da kažnjavate i pravna lica i preduzetnike koji ne postupaju po ovom zakonu, tako kaznite i rukovodioca organa državne uprave koji nije izvršio svoju zakonsku obavezu i opravdao svrhu svog postojanja. U tome je problem. Ova čuvena priča oko agencije i nabrajanje da to ima u zemljama EU, slažem se da ima, imaju možda i više od nas, ali njihov bruto dohodak po glavi stanovnika je i više od deset puta veći neko god nas. Mi to ne možemo da merimo i ne možemo s njima da se takmičimo. Jedino opravdanje za ovaj centar i njegovo postojanje jeste ako biste ga rešili na dva načina: da oni koji sada rade u ministarstvu taj posao pređu da rade u centar ili da otvaranje tog centra regulišete zakonskim predlogom, u prelaznim i završim odredbama, da on počinje rad stupanjem Srbije u EU. Zaokružili ste evropsko zakonodavstvo, domaće mogućnosti itd. Slažem se možda da vi klimate glavom i da kažete – tako će biti. Ali, gospodine ministre, vi ste danas ministar i polazim od pretpostavke da govorite istinu, evo verujem, ne polazim od pretpostavke, ali da li će tako da razmišlja i neki kolega koji će vas da nasledi? Možda neće s tim da se složi, možda neće tako da uradi, možda će sasvim nove da zaposli, a ove stare u Ministarstvu da zadrži. Ako biste to napisali u zakonu, možda bi mogao i da pokuša da promeni zakon, ali će morati ovde da ima javnu debatu. O tome je reč. Znači, nemojte samo da disciplinujete tržište. Disciplinujte i svoje organe da postupaju u skladu sa zakonom, a ne da nešto prepuštamo slučajnostima. Ili, ne daj bože, šta ako to lice ode na godišnji odmor, a lice koje ga menja je na bolovanju? Sedeće 30 dana u fioci i eto saglasnosti, bez ikakvog problema.
Iskorišćeno je 5 minuta, bez 5 sekundi, vremena poslaničke grupe. Na član 47. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 48. i član 48. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predmet mog interesovanja oko ovog zakona o trgovini bi svakako bila Glava 6 – Unapređenje trgovine. Mi smo tu podneli amandman, pokušavajući da jednu nepotrebnu instituciju u okviru vašeg ministarstva dovedemo u neke normalne okvire. Gospodine ministre, došao sam do jednog podatka, zahvaljujući vrlo ljubaznoj vašoj službenici iz Ministarstva trgovine koja radi u službi za odnose sa javnošću, da je u vašem ministarstvu zaposleno 570 ljudi. Čitajući obrazloženje ovog zakona i imajući ovu informaciju u vidu, kao i dobijajući informacije sa sajta šta su to resori odnosno šta su to odeljenja u vašem ministarstvu, da ih sad ne čitam i ne nabrajam, prosto me interesovalo da li u vašem ministarstvu postoje kapaciteti da se ovako jedno telo koje će se baviti unapređenjem trgovine može definisati unutar vašeg ministarstva? Pažljivo čitajući vaše obrazloženje, došao sam do dva pitanja za koja se nadam da ćete imati odgovor. Dakle, koliko će koštati to državu, odnosno poreske obveznike formiranje jednog ovakvog tela i hoće li biti novih zaposlenih u tom novom telu? Vi kažete da neće. Sad pažljivo čitajući obrazloženje, 2. stav, reč je " složenim stručnim poslovima za koje je potreban adekvatan nivo specijalizacije koji se ne može obezbediti unutar organa koji je trenutno nadležan za te poslove". Šta ćemo sad, gospodine ministre? Ne može se obezbediti unutar tog organa koji je nadležan za te poslove. Znači, novi ljudi. Gospodine ministre, bar pročitajte šta ste napisali u obrazloženju. Hoćete da vam ponovim ponovo? Naime, reč je o "složenim stručnim poslovima za koje je potreban adekvatan nivo specijalizacije koji se ne može obezbediti unutar organa koji je trenutno nadležan za te poslove". Čitam srpski. Znači, novi ljudi. E sada to da prevedemo na neke druge stvari. Novi ljudi koštaju, a vi na kraju obrazloženja kažete da nisu potrebna dodatna sredstva. Vi to uporno tvrdite. Pričate jedno, a napisali ste drugo. Čitam ono što je napisano, po Vukovim pravilima – čitaj kako je napisano. To je potpuno jasno. Znači, to će koštati poreske obveznike. Prethodno sam vam naveo i rekao da sam tražio mogućnosti da li postoje kapaciteti u okviru vašeg ministarstva. Mislim da postoje kapaciteti unutar vašeg ministarstva. Mislim da je ovo jedna potpuno nepotrebna institucija, bez obzira na lepe želje. Dakle, nemojte shvatiti da smo mi protiv unapređenja trgovine. To apsolutno ne stoji. Postavljam pitanje – u kom mi vremenu živimo? Mi živimo u vremenu najžešće ekonomske krize na ovim prostorima. Iz obrazloženja se vidi da će biti novozaposlenih ljudi i da će to koštati poreske obveznike Srbije. Dakle, gospodine ministre, postoji nesklad između onoga što vi tvrdite i onoga što stoji u obrazloženju i onoga što stoji u okviru zakona.
Iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Vrlo precizno, gospodine Dimitrijeviću. U okviru postojećih budžetskih pozicija će biti formiran centar. On će biti u sastavu Ministarstva. Neće biti novih ljudi, nego će ljudi praktično biti preraspodeljeni iz drugih sektora u Ministarstvo.
Na član 48. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Donka Banović. Izvolite.
U članu 48. stav 2. naslov iznad je "Razmena podataka". Govori se o nekim budućim poslovima koje bi taj centar, mi mislimo da ne treba centar da se osniva poseban nego da to radi Ministarstvo, ali bi jedan od poslova bio prikupljanje, vođenje, praćenje podataka o trgovini i trgovinskoj mreži, a naročito o njenoj strukturi itd. Taj bi centar trebalo da radi nešto što svi, kada malo razmislimo, smatramo da je Ministarstvo za trgovinu onaj organ…
Izvinite, gospođo Donka, vratiću vam vreme. Gospodine Dimitrijeviću, jako mi je teško da pratim na dve strane, a i niste dobili dozvolu. Predsedavajući je ti živ i zdrav, hvala bogu. Izvolite, gospođo Banović.
Da li sada opet da pravim uvod, možda će ministar da prihvati amandman? Neće? Dobro, neću praviti novi uvod. Uglavnom, ovde predlagač zakona predviđa da je trgovac dužan da dostavi tom centru koji će prikupljati razne podatke, na propisanomobrascu jednom godišnje, a najkasnije do 31. marta sa stanjem, dakle, da se tom centru dostavi svake godine do 31. marta neka vrsta izveštaja ili podataka. Naš amandman se sastoji u tome da smo ovaj rok 31. mart pomerili za 15 dana i predlažemo da to ne bude 31. mart te godine nego 15. april. Zbog čega? Zato što se u prvih tri meseca svake godine prilično veliki broj obaveza sakupi trgovcima i ljudima koji se bave ovim poslom. Dužni su da dostave najmanje, tu imam spisak, neću čitati, šest izveštaja i različitih prijava, na različitim obrascima datih podataka, i to u različitim institucijama. Na primer, Upravi za duvan, pa Poreskoj upravi tri vrste obrazaca i obračuna, Fondu za PIO itd. Zaista ne vidim razlog zbog čega ste ovaj amandman odbili. Jedino mogu da pomislim da sve amandmane koji su stizali iz DSS, da ste ih tako odbijali. Ovo je jedan dobar amandman. Nastao je na osnovu primedaba ljudi koji se bave ovim poslom i oni kažu da jeste 31. mart usko grlo, da ima jako puno obaveza, a ne vidim zašto bi taj centar, ukoliko se taj posao uradi 15 dana kasnije, šta bi to smetalo. On samo prikuplja, analizira itd. podatke. Nisu neke druge vrste obaveza tu.
Hvala, gospođo Donka. Iskorišćeno je tri minuta vremena od ovlašćenog predstavnika, imate tu još minut i 15 sekundi i 10 minuta. Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslaniciDonka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moje kolega iz DSS su podnele amandman na član 49, kao i na članove 48. i 47, i suština tih amandmana je da umesto centra za razvoj trgovine stoji Ministarstvo trgovine. To je jedna od osnovnih primedbi DSS na ovaj predlog zakona, osnivanje centra za razvoj trgovine. Mi smo apsolutno protiv toga. Govorio sam u raspravi u načelu razloge zbog čega smo protiv toga. Neke od njih ću ponoviti i sada. Naime, mi smatramo da u okviru Ministarstvatrgovine ima dovoljno kapaciteta i da je sasvim dovoljno da jedan sektor u okviru Ministarstva vrši sve te poslove, i kada je rečo stručnim poslovima u oblasti razvoja tržišta i trgovine, i svima ovim ostalim poslovima koji su navedeni u članu 47. predloženog teksta zakona. Znači, mi smatramo da je zaista neophodno da neko obavlja te poslove, alismatramo da to može da se radi u okviru Ministarstva trgovine, odnosno jednog njegovog sektora. Ne bih se složio sa ministrom da će ovo biti u okviru Ministarstva, s obzirom da u poslednjem stavu člana 47. stoji - na osnivanje i rad centra primenjuju se propisi kojima se uređuju javne agencije, a prava osnivača centra vrši Vlada. Znači, on ne može biti u sastavu Ministarstva trgovine. Možda će biti budžetska sredstva koja su namenjena Ministarstvu trgovine preraspodeljena tako da će se iz njih pokriti troškovi ovog centra, ali zašto ostavljati tu vrstu dileme, možda će to biti tako dok ste vi na čelu tog ministarstva, a sutra kad se promeni, ostavlja se mogućnost da se zapošljavaju neki novi ljudi, da se dodatno opterećuje budžet. Posebno u uslovima ekonomske krize, kada svi pričamo o neophodnosti smanjenja javne potrošnje, o racionalizaciji, smanjenju broja zaposlenih, mislim da je krajnje nepotrebno osnivati jedan ovakav centar. Ponavljam, smatramo da je bitno da svi ovi poslovi vrše, ali smatramo da se oni mogu vršiti u okviru Ministarstva trgovine, odnosno da to može da radi jedan sektor u okviru Ministarstva.
Dva minuta i 10 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Đurić.
Evo, vrlo kratko. Mi smo podneli amandman na član 50, tako da smo predložili da se u stavu 1. tačka 3) reč "opravdano" briše, i u stavu 3. nakon reči "štete" dodaju se reči "od strane trgovca ili konkurenta koji mu je naneo tu štetu". Kada se vrši prodaja robe sa oznakama ili podacima kojima se stvara zabuna kod potrošača u pogledu izbora kvaliteta i drugih svojstava te robe, to ni u kom slučaju ne može biti opravdano i zato smo predložili da se ta reč "opravdano" briše i zaista sam bio ubeđen da će ovaj amandman biti prihvaćen. Praktično je tu izvršena jedna redakcija, odnosno amandman je tehničke prirode, pa vas pozivam da ga prihvatite.
Na naslov iznad člana 51. amandman je podneo narodi poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Sreto Perić, zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić i zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Evo, vrlo kratko. Radi se praktično o istoj stvari. Mi smo predložili da se u članu 53. ovaj stav briše, smatrajući da ne treba da postoji centar za razvoj trgovine, već da ove poslove razvoja trgovine treba da obavlja Ministarstvo, s obzirom na svoje kapacitete, brojnost zaposlenih u tom Ministarstvu. Vi ste amandman odbili i prosto jasno stavili do znanja da niste mnogo razmišljali, čini mi se, o nečemu što su troškovi države. Verovatno to ste tako razmišljali polazeći od stanovišta, odnosno od nekih vaših izjava da će u ekonomskom smislu 2010. godina biti daleko bolja za građane Srbije nego prethodna godina. Pažljivo to čitajući, došao sam do jednog zanimljivog detalja, gde Goran Papović, predsednik Nacionalne organizacije potrošača Srbije, kaže sledeću stvar na tu vašu izjavu. Pozivajući se na onu platu koju ste vi naveli, da će biti između 320 i 330 evra, a videćemo da li će to biti tako, pošto evro ide, da li ćete to ispratiti i šta će se dešavati, on je u svojom jednom komentaru na vašu izjavu otprilike rekao sledeće – da je daleko realnija slika kada bi se došlo do podatka koliko ljudi nije u stanju i ne plaća struju, ne plaća komunalije, zato što je situacija takva kakva jeste, zato što ljudi nemaju novca. Dakle, vi s jedne strane dajete jednu optimističku prognozu, doduše, mi smo se takvih prognoza naslušali i od predsednika Vlade, čak i jednu prognozu da smo mi izašli iz krize statistički gledano. Možda vi uzimate u obzir tu statistiku, pa na osnovu te statistike i statistički gledano predviđate da ćemo mi u 2010. godini daleko bolje živeti. Treba malo obići Srbiju, obići malo manja mesta, videti šta u tim mestima rade, koliko ljudi je nezaposleno, koliko ljudi ostaje bez posla, pa onda ne davati ovako optimističke izjave, nego biti realan i državnu upravu upodobiti onim merama, onim mogućnostima i onim kapacitetima kako trenutno zaslužuje i kakvo je stanje u državi.
Dva i po minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Sreto Perić.
Gospodine ministre, imajući u vidu vaš lični kapacitet, imajući u vidu da ste tri puta bili ministar u Vladi Republike Srbije, a od toga dva puta ministar trgovine, iskreno rečeno, očekivao sam kvalitetniji Predlog zakona o trgovini i donekle ste vi uspeli, ali ono što sam smatrao da će biti regulisano ovim zakonom, neke naznake, neke poruke, njih tu nema. Mi jesmo deo evropskog tržišta i niko, čini mi se, ne želi snažnije da bude deo evropskog tržišta nego što je SRS. Pa vidite: Guča, Egzit, naši poljoprivredni proizvodi prepoznatljivi. Ali, evo i Guča će biti dovedena u pitanje zbog nekih obaveza koje se pojavljuju tamo. Ali ste vi bili omeđeni da niste mogli da date, ne verujem da je sada nešto u vašim ličnim svojstvima donelo ovom parlamentu ne tako kvalitetan Predlog zakona, nego ste bili omeđeni s jedne strane tromom i neefikasnom Vladom, i Vladom koja nije spremna da odgovori trenutku vremena u kojem se nalazi, s jedne strane. S druge strane - pogrešna privatizacija prerađivačkih kapaciteta u poljoprivrednoj proizvodnji nije nam dozvolila da uzmemo ozbiljnijeg zamaha. Zakonom bih vam zabranio otvaranje supermarketa, hipermarketa, bilo čega na području Srbije, ma ko da otvara, ali bih vam zato naložio i stimulisao vas da otvarate, i vi i vaše kolege iz Vlade, trgovinske lance u drugim zemljama. Zbog čega? Na taj način bi zaposlili našu radnu snagu, ali kada smo već privatizaciju u sferi poljoprivredne proizvodnje, odnosno prerade poljoprivrednih proizvoda, privatizovali na takav način, onda nam je i sirovinska baza, a i potencijal za izvoz ostala znatno na niskom nivou i tu nema velikih mogućnosti, ali ste zbog toga morali da date vi akcenat u ovom zakonu mnogo više. Mi sada, kada su ova tri člana koja se odnose na unapređenje trgovine, a vezana su za Centar za razvoj trgovine, ne bih se saglasio ni sa koleginicom Donkom Banović, naravno, ni sa Srđanom Milivojevićem, da sedište tog centra bude u Kruševcu. Mi smo predložili da se brišu ti članovi. Ako se nešto briše, onda sedište takvom centru bi bilo negde u Drini, Moravi ili slično. Nema potrebe za tako nečim. Istina, ono što se nalazi u ova tri člana šta treba da radi taj centar za razvoj trgovine, to moderno zvuči, to je lepo i mnoge stvari koje se nalaze u ove tri odredbe, same po sebi će doći. Nateraće nas prosto vreme da trgujemo i iz fotelje i elektronski da trgujemo, i nema posebne potrebe za stvaranjem jednog takvog centra. Kolega Zoran Krasić, kad je govorio kao ovlašćeni predstavnik SRS po ovom zakonu, rekao je - šta nam je dobro donela Agencija za duvan, i svejedno odakle su zaposleni u Agenciji za duvan. I svejedno odakle će biti zaposleni u centru za razvoj trgovine, ali zasigurno da će oni koji se bave i veleprodajom i maloprodajom jednog dana morati da plaćaju određene usluge, koje neće biti nimalo jeftine, ovim zaposlenim u centru za razvoj trgovine. To je besmisleno i time ne treba da se bavite. Kad sam rekao da niste doneli dobar predlog zakona pred ovaj parlament, pre svega sam mislio da se ovde ne prepoznaju vlasnici bilo kao pravna lica, bilo kao privatni preduzetnici, vlasnici malih radnji. Sve se uglavnom skoncentrisalo i više pažnje se polaže na ove velike, a veliki je broj ovih malih. Zatim, prodajni podsticaji koji se pojavljuju u supermarketima i hipermarketima svakako na nelojalan način utiču na vlasnike malih radnji. Pitanje je njihovog plaćanja poljoprivrednim proizvođačima, odnosno proizvođačima uopšte i uvoznicima. Kad se dešavaju ove podsticajne prodaje, akcije, popusti, rasprodaje i slično, čini mi se da se prodaju i ispod cene koštanja. To neko mora da plati, to najčešće plaćaju vlasnici malih radnji, o njima nisu dovoljno vodili računa u ovom zakonu. Ne želim da vas optužujem da vi stajete na bilo čiju stranu, na bilo koju stranu, bilo kog vlasnika velikog lanca, ali vi morate da stanete na stranu većine građana Srbije, a to su u ovom slučaju potrošači, pa i oni mali vlasnici privatnih radnji i privatnih preduzeća, ali da stanete i da se pomogne da se stvori ambijent, da ova vlada stvori ambijent, svakako i za velike trgovinske radnje, odnosno velike hipermarkete i supermarkete. Nema nijedna potreba za postojanje centra za razvoj trgovine. Obratite malo pažnju, ne znam koliko je u direktnoj vezi sa ovim zakonom, ali u svakom slučaju jeste u najdirektnijoj vezi sa Ministarstvom koje vi vodite. Ovlašćeni serviseri za fiskalne kase, da li su dovoljno osposobljeni, da li su dovoljno stručni i da li rade svoj posao u skladu sa zakonom. Kada je u pitanju fiskalna politika, morali bi kao Ministarstvo trgovine da to proverite. Ukoliko ne bude nikakvih reakcija, ja ću vam u nekom kasnijem periodu dati konkretne dokaze za to gde bi Ministarstvo trgovine moralo da interveniše.
Tri minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Banović.
U članu 55. se govori o vršenju inspekcijskog nadzora, odnosno koja to sve ovlašćenja ima tržišni inspektor. Tu ima dosta ovlašćenja, negde oko 13, 14. Mi smo podneli amandman na tačku 7) zato što u Predlogu stoji da "tržišni inspektor ima ovlašćenje da vrši pregled vozila, u slučaju saznanja da je to vozilo u funkciji obavljanja trgovine". Ovako kako ste vi ovo predložili je veoma nejasno. Kakav će to pregled izvršiti tržišni inspektor, vizuelni, tehnički, da li će kad sazna da je neko vozilo u funkciji obavljanja trgovine vlasniku reći da mora da ode u najbližu garažu ili mesto gde će se obaviti ovaj tehnički pregled, tako da je ovo potpuno nejasno. Možda nisam u pravu, vi ovde kažete i u obrazloženju na amandman da se ne prihvata, zato što to nije predmet ovog zakona. Vi govorite upravo ovde o pregledu vozila, samo niste pojasnili o kakvom pregledu je reč. Mi smo podneli amandman koji glasi da taj tržišni inspektor vrši uvid u prateću dokumentaciju vozila u slučaju saznanja da je to vozilo u funkciji obavljanja trgovine. To je bila naša pretpostavka da vi to ovde hoćete da kažete, zato što tržišni inspektor nije auto mehaničar, on ne može da proveri tehničku ispravnost, ali može ukoliko sazna da se neko vozilo koristi u toj trgovini da pogleda dokumentaciju koju trgovac ima. Znači, da li to vozilo uopšte sme da se uključuje u obavljanje trgovine. Vi ste odbili taj amandman, pretpostavljam da to nije to, ali niste ili barem pojasnite kakav uvid, odnosno kako to pregleda tržišni inspektor neko vozilo.
Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Podneli smo amandman na član 62. stav 3. On glasi u Predlogu zakona: "Mera iz stava 1. ovog člana određuju se u trajanju do ispunjenja propisanih uslova, a najduže šest meseci". Tako je u predlogu. Mi predlažemo da se taj rok skrati na tri meseca. Ovaj član se odnosi na mere u postupku inspekcijskog nadzora, pa je predviđeno ukupno pet mera i jedna od tih mera jeste privremena zabrana obavljanja trgovine van prodajnog objekta. Kaže se, tržišni inspektor će izreći meru privremene zabrane obavljanja trgovine van prodajnog objekta ako se utvrdi povreda propisanih uslova za obavljanje ove trgovine. Stav 2: "Zabrana iz stava 1. ovog člana može da se odnosi na određeni oblik trgovine van prodajnog objekta, određenu vrstu robe, područje, lica koja obavljaju trgovinu, odnosno druge uslove u pogledu kojih je utvrđena povreda ovog zakona". U stavu 3, na šta smo i podneli amandman, stoji: "Mera iz stava 1. ovog člana određuje se u trajanju do ispunjenja propisanih uslova, a najduže šest meseci". Mi smo predložili da se taj rok sa šest skrati na tri meseca i mislim da je to optimalnije. Znači, da se skrati rok ili da se otklone uočeni nedostaci, ono što je inspektor prilikom nadzora ustanovio ili da se prestane sa radom potpuno. Mislim da je ovaj rok primeren i da on u suštini ne menja i nije kao što smo mi tražili da se centar briše ovde. Tražimo samo da se skrati rok. Mislim da je ovo sasvim prihvatljivo i za Ministarstvo trgovine, pa izvolite.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Za reč se ne javlja niko. Na član 64. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Poštovani predsedavajući, samo ću kratko pokušati da objasnim zbog čega je ovaj amandman podnet. U članu 68. stav 1. kaže: "O svim radnjama u postupku inspekcijskog nadzora od značaja za utvrđivanje činjeničnog stanja, tržišni inspektor sastavlja zapisnik". Zatim, u četvrtom stavu: "O pitanjima koja nisu od neposrednog značaja za utvrđivanje činjeničnog stanja, tržišni inspektor sastavlja službenu belešku". Nije ništa sporno. Bez namere da kažem da bi tržišni inspektor mogao ovde da improvizuje šta je ono što je od značaja, a šta nije, naravno da se zna koje su stvari od značaja. Smatram i poslanički klub SRS i kolega Mirović, koji je potpisao ovaj amandman, da je dobro da sve radnje koje su učinjene u toku inspekcijskog nadzora budu unesene u zapisnik. To je u najkraćim crtama ono što je bila suština mog amandmana i mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Za reč se ne javlja niko. Na član 73. amandman su, u istovetnom tekstu, zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Arsen Đurić i grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima gospodin Đurić.
Gospodin Nenad Popović i ja smo podneli amandman na član 73, gde predlažemo da se u stavu 3. reč "60" zameni rečju "30". Naime, taj član 73. se odnosi na naknadu štete u slučaju poništavanja rešenja i trgovac ima pravo da ministarstvu podnese zahtev za naknadu štete radi vansudskog poravnanja. Tu je predviđeno da je ministarstvo dužno da odgovori u roku od 60 dana. Mi smatramo da je rok od 30 dana sasvim dovoljan i da je to primereniji rok, tako da smo u tom smislu i podneli taj amandman, kako bi se izbegla situacija da trgovci zbog neažurnosti, odnosno neažurne naknade štete trpe i dodatnu štetu. Mislimo da je 30 dana sasvim optimalan rok i da treba prihvatiti ovaj amandman.
Na član 74. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Za reč se ne javlja niko. Na član 74. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Delić ima reč.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada su u pitanju član 74. i član 75, gde se govori o kaznenim odredbama, naš predlog je bio da se iza reči "lice" doda reč "preduzetnik". Da ste bilo kakvo drugo obrazloženje dali mi bi mogli o tome da raspravljamo. Međutim, ovo obrazloženje koje stoji i kod člana 74, i kod člana 75. jednostavno ne može da se prihvati, jer se ovde poziva da se amandman ne prihvata iz razloga koji su navedeni za amandman broj 60, a u tom amandmanu se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga pravno-tehničke neispravnosti, zbog toga što amandman nije potpisan. Inače, svi amandmane koje podnosi grupa od 21 poslanika se daju po redu, tako da ovi prethodni bi onda praktično bili odbačeni iz istog razloga. Ili su ovi ljudi koji su pisali obrazloženja bili suviše umorni, pa im se ovakva tehnička greška potkrala, ali mi smo to primetili i nismo zadovoljni sa ovim obrazloženjem. Smatramo da je naš predlog za član 74. i za član 75. možda bliže objašnjavao ili možda bio precizniji, mada vaš odgovor može da bude i takav da ako ste rekli – pravno lice, da pod tim podrazumevate da je to i preduzetnik. Razmislite o tome da li je moguće prihvatiti ove amandmane, a u ime poslaničke grupe Napred Srbijo mi prihvatamo da je ovo tehnička greška koja se potkrala Ministarstvu.
Hvala, gospodine Deliću. Tvrdili smo da nije jedina. Na član 74. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Banović.
Već smo prešli na devetu glavu gde su kaznene odredbe. Tu imamo nekoliko amandmana. Suština je u tome da mi smatramo da je predlagač zakona nepotrebno i neoprezno različite vrste prekršaja podveo pod isto i predviđa iste zaprećene kazne, pa smo mi to kroz tri amandmana odvojili. Na primer, ovaj se konkretno amandmanodnosi na tačku 1) i u Predlogu zakona stoji da će se novčanom kaznom od 100.000 dinara do milion dinara kazniti za prekršaj pravno lice, ako ne vodi evidenciju prometa na potpun i propisan način. Onda se pozivana član 37. Mi smatramo da nije ista težina prekršaja, te i ne zaslužuje istu kaznu ili bar da bude u istoj grupi, kada trgovac ne vodi uopšte evidenciju prometa ili kada se ta evidencija vodi na nepotpun ili na neki nepropisan način. Ako ne vodi uopšte evidenciju prometa, smatramo da tu treba da budu ovako visoke kazne, ali u slučaju da se ta evidencija vodi nepotpuno, može da bude iz nekih opravdanih razloga, doneti neki novi zakoni, prosto može da bude predmet neznanja, pa onda i podučavanja kako se vodi na pravilan način evidencija, te smo zato i odvojili ova dva prekršaja i onda smo predložili, neću govoriti da se ne javljam 100 puta, ali smo predložili i novi član 74a, gde smo predvideli blaže kazne da ako se evidencija vodi na nepotpun i nepropisan način odvojili od ovoga gde se uopšte ne vodi. Sledeći amandman se odnosi na tačku 3). U suštini je isti. Vi predlažete da se opet predviđa kazna od 100.000 do milion dinara, ukoliko se ne istakne cena ili ne istakne cena na propisan način. Opet smatramo da su to različiti prekršaji, da je veći prekršaj, te stoga treba da budu i veće zaprećene kazne, ukoliko uopšte nije istaknuta cena od onoga kada cena po mišljenju tržišnog inspektora nije na propisan način istaknuta. Ove prekršaje smo odvojili i smatramo da su jedni prekršaji teži. Prema tome, treba da bude zaprećena veća kazna. Ovi drugi su manje težine, te kazne treba da budu manje.
Zahvaljujem, gospođo Donka. Iskorišćeno je minut i 10 sekundi, pet vam je ostalo sekundi kao ovlašćenoj predstavnici. Na član 74. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem gospodinu Deliću koji je samo prokomentarisao da je obrazloženje isto kao i prethodnog amandmana, pa uvažavamo tu grešku i molimo da do nje ubuduće ne dolazi. Na član 77. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Zoran Krasić, zajedno narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić Marković i zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Ivan Andrić i Slobodan Maraš. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, mi smo polemisali oko ovog centra za razvoj trgovine u članovima 49. i 53. Ubeđivali smo vas u nepotrebnost stvaranja tih novih tela. Molim vas sad da uzmete zakon u ruke i pročitate član 77. Osnovno pitanje u polemici oko ovih članova je bilo da li ministarstvo ima kapacitete ili nema kapacitete da radi ovaj posao koji treba da radi centar za razvoj trgovine. Vi ste u članu 77. napisali sledeće – do početka rada centra za razvoj trgovine poslove centra obavlja ministarstvo. Znači, Ministarstvo može i ima kapacitete da obavlja i to je bila osnovna polemika između vas i mene. Sada, vidite, dokazujete da Ministarstvo ima kapacitete i da može da obavlja poslove centra za razvoj trgovine, a ovamo tražite, insistirate da se taj centar formira, a mi vas pitamo – da li je to skupo za državu, a mi smo ubeđeni da je skupo za državu. Da li može ministarstvo? Može, evo napisali ste da može. Uopšte ne vodite računa o trošenju budžetskih sredstava. Napisali ste da može Ministarstvo. Ako može da radi Ministarstvo, šta će mu onda taj centar? Centar nam treba da bi zaposlili nove ljude, partijske kadrove, verovatno DS, da bi neko primao platu, neko da bi nešto radio, to je potpuno bespotrebno. To je suština, znači, kada vam ukažemo jednu stvar vi tvrdoglavo odbijate da prihvatite ono što je potpuno realno i ono što je potpuno normalno. Prosto ulazim u jednu sferu pristojnosti za opravdanu kritiku koju upućujemo. Kad govorimo o pristojnosti, tu temu je čini mi se otvorio predsednik Republike govoreći šta je pristojno, šta je nepristojno. Ko je nepristojno bogat, a ko je pristojno siromašan. Ko daje nepristojne optimističke prognoze, a šta je pristojno? To su te teme koje treba da tretira ovaj zakon. Dokažemo vam nešto, vi odbijete amandman zato što ruši koncepciju zakona. Stvarno nema smisla. Prihvatite ovaj amandman. Da li ste napisali da Ministarstvo može da radi ove poslove? To ste vi napisali, odnosno onaj ko je pisao zakon.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Dva i po minuta od vremena poslaničke grupe. Na član 79. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Za reč se ne javlja niko. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala, gospodine Stevanoviću. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo ga obavili, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Današnji rad smo završili. Hvala svima na strpljenju i saradnji. Nastavljamo sutra, u sredu 21. jula 2010. godine u 10.00 sati raspravom o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja. Laku noć.