Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 104 narodna poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, odgovore na pitanja i objašnjenja tražim od ministra unutrašnjih poslova gospodina Dačića, ministra za infrastrukturu gospodina Mrkonjića i, zato što trebaju odgovori tužilaštva, od ministarke pravde gospođe Malović. Pitanje koje postavljam tiče se događanja u firmi „Kosmet prevoz“, saobraćajnom preduzeću iz Kosovske Mitrovice, u kome radi 165 zaposlenih iz Kosovske Mitrovice, Zubinog Potoka i Leposavića. Postavljam ovo pitanje jer se plašim da ovaj problem može da eskalira u neželjenom smeru. O čemu se zapravo radi? Direktor te firme od 2005. do 2008. godine bio je Srđan Vulović, koji se inače, vi to proverite, ne tvrdim, jer ne znam, deklariše kao član SPS-a, pozivajući se upravo na gospodina Dačića i na gospodina Mrkonjića. Istovremeno, iako je direktor društvene firme, Srđan Vulović je većinski vlasnik privatnog preduzeća „Kolašin prevoz“. Dakle, direktor je „Kosmet prevoza“ i većinski vlasnik „Kolašin prevoza“, što je samo po sebi sukob interesa. Firma „Kosmet prevoz“, koja hrani preko 500 ljudi na Kosovu i Metohiji, uzela je na lizing 2004. godine četiri autobusa nemačke proizvodnje, čija je cena bila oko 1.200.000 evra. Otplaćeno je 880.000 evra. Direktor Vulović donosi odluku da se raskine ugovor o lizingu i da se autobusi dobrovoljno predaju firmi koja ih je dala u lizing. Propada 880.000 evra. Ali, to nije kraj: posle vrlo kratkog vremena te iste autobuse, ali po mnogo bagatelnijoj ceni, otkupljuje njegova privatna firma „Kolašin prevoz“. Inače, finansijski pokazatelji, imam ovde svu dokumentaciju, potvrđuju da je firma „Kosmet prevoz“, čiji je on bio direktor, imala finansijskih mogućnosti da nastavi sa otplatom lizinga, jer je ostalo nepunih 300.000 evra, i da ti autobusi ostanu u njenom vlasništvu. Ovo je samo početak priče. On, iako u sukobu interesa, zaključuje ugovor o kooperantskom odnosu između društvene firme čiji je direktor i privatne firme čiji je većinski vlasnik, naravno, na štetu „Kosmet prevoza“. Tu dolazi do preuzimanja linija, do preuzimanja linija za đake i dolazi do velikih sukoba, pogotovo u vezi s tim ko će održavati prevoz putnika na relaciji Kosovska Mitrovica – Beograd. Radnici „Kosmet prevoza“ napravili su barikade; imam dokaz da jedino oni preko BAS-a mogu da vrše prevoz putnika iz severnog dela Kosova i Metohije do Beograda. Sad tamo stražare danonoćno, po 24 sata, da bi sprečili da autobusi „Kolašin prevoza“ prevoze putnike do Beograda. Pokrenut je i krivični postupak; stvar tapka u mestu, optuženi i osumnjičeni se ne pojavljuje na zakazanim ročištima. Ja se samo plašim, zbog svih tih radnika koji su zaista u dramatično teškoj situaciji, da ta situacija može eskalirati u neželjenom smeru, da može doći do nereda, do fizičkih obračuna, do sukoba. Jednostavno, ovo moje pitanje je apel i molba nadležnim ministrima da se spreči potpuno propadanje firme „Kosmet prevoz“ i moguća neželjena eskalacija sukoba. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Arsenović Konstantin.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, ja sam 23. aprila postavio poslaničko pitanje vezano za 65 penzionera iz Crne Gore čiji status nije rešen. Tada mi je gospođa ministarka finansija, citirao bih njene reči iz zapisnika, odgovorila: „Htela sam da odgovorim na pitanje o vojnim penzionerima iz Crne Gore. Dakle, postoji problem vojnih penzionera iz Crne Gore i taj problem je izražen u broju vojnih penzionera, a to je 70. U toku je rešavanje ovog problema i nadam se da će u toku sledećeg meseca biti rešen, a problem se rešava u okviru grupe koju čine predstavnici tri ministarstva, Ministarstva finansija, Ministarstva odbrane i Ministarstva rada.“ Želim da istaknem da je Ministarstvo finansija, ovom prilikom se zahvaljujem Ministarstvu finansija, za ovaj problem predložilo rešenje i obezbedilo pare. Međutim, postavljam pitanje ministru rada i socijalne politike zašto ovaj predmet skoro četiri nedelje stoji u njegovom ministarstvu, zašto ne daje nikakav odgovor, ni pozitivan ni negativan? Ne znam zbog čega se to toliko odugovlači. Ne želim ponovo to da potenciram i da govorim o sudbini tih ljudi, tih porodica, ali u avgustu će biti dve godine otkako nemaju nikakva primanja. Da li treba sada toliko da zaoštravamo situaciju, kada su već pare obezbeđene, kada imamo saglasnost? Nema finansijskih problema, sada treba jedno po jedno ministarstvo moliti da bi se ovaj problem razrešio. Molim što pre odgovor od Ministarstva rada i socijalne politike. Želim da naglasim i ovo: lično sam kontaktirao sa pojedinim predstavnicima i tim odgovorima sam jako nezadovoljan, prave se kao da niko ne zna problem. Mislim da je vreme da i Skupština i sva naša ministarstva povedu računa i da više vode brigu o sudbini ljudi u ovoj zemlji, jer pojedinci čine celokupan sastav ovog našeg društva. Ako nismo spremni da rešavamo sudbinu pojedinih ljudi koji su ostvarili svoja prava, šta onda da kažemo za one koji na neki drugi način, mnogo teže treba da reše određena pitanja? Toliko.
Zahvaljujem. Gospođa Janković Aleksandra ima reč.
Imam, za promenu, pitanje za ministra kulture Nebojšu Bradića. Svesno ću rizikovati da budem optužena za nedostatak sluha za filmsku umetnost, ali poučena mnogim prethodnim iskustvima kada je ovo ministarstvo u pitanju mislim da apsolutno ništa ne treba prepuštati slučaju. Naime, o čemu se radi? Pre nekoliko dana na televiziji smo videli prilog o planovima za snimanje filma „Tuđa krv“. Nekoliko televizija je emitovalo prilog, a televizija „Panonija“ je tome posvetila značajno vreme. Tema filma je stradanje folksdojčera u Vojvodini posle Drugog svetskog rata, a od koga drugog, ako ne od strane srpskog zločinačkog režima, partizana i komunista. Pomenuti film biće produkt zajedničke saradnje Srbije, Austrije, Nemačke, BiH, Hrvatske, s tim što je i Mađarska izrazila veliko interesovanje za učešće u ovom projektu. Sufinansijeri ovog projekta su Ministarstvo kulture Republike Srbije i, naravno, Izvršno veće Vojvodine. Kako reče ministar Bradić, suština teme tog filmskog dela je pitanje da li smo mi dovoljno angažovano otvorili teme iz prošlosti, jer prošlost nije mrtva, ona je deo našeg života danas i naše budućnosti. Reditelj filma Pjer Žalica istakao je da je reč o projektu koji prvi put u istoriji kinematografije otvara pitanje sudbine folksdojčera na tlu Evrope, posebno u Vojvodini, uoči, za vreme i posle Drugog svetskog rata, sa osvrtom i na aktuelne teme na prostoru gde sada žive podunavske Švabe, njihovi potomci i drugi narodi. Shodno tome, zanima me da li je jedna od tih današnjih aktuelnih tema i pitanje statuta Vojvodine, kojim se Vojvodini daje država kako bi se nedužna Vojvodina oprala od svih „zlodela genocidne Srbije“? Predstavnik podunavskih Švaba Osvald Hartman ovim povodom rekao je kako je zaplakao kada je pročitao scenario za ovaj film i kako je neophodno da se jedan ovakav film snimi, da se pokaže istina, jer je posle Drugog svetskog rata proterano 350.000 folksdojčera sa njihovih ognjišta u Vojvodini. Moram da napomenem da ću uvek glasati za istinu, ma kakva ona bila, ali je isto tako činjenica da ta istina ima još mnogo elemenata za koje sumnjam da će biti obuhvaćeni ovim projektom. Naime, jako je čudno i krajnje licemerno da u ovom projektu kojim Evropi treba da se pokaže istina o našim zločinima učestvuju Hrvatska i Mađarska, koje i te kako imaju materijala da snime svoje filmove kojima će se suočiti sa svojom zločinačkom prošlošću, i to na istom ovom prostoru, prostoru Vojvodine, ali su ti zločini verovatno manje bitni, s obzirom na to da su izvršeni nad Srbima. Zašto revnosni Hrvati ne snime film o ustaškim zločinima nad Srbima i Jevrejima za vreme okupacije Vojvodine, kada je ubijeno oko 8.000 ljudi, ali se na spomen-obeležju u Sremu ni jednom jedinom rečju ne navodi da su to žrtve ustaškog terora, već žrtve okupatora? Naravno, zato na ulazu u Dubrovnik imate tablu na kojoj je na nekoliko jezika napisano kako je Dubrovnik granatiran od strane, ničim izazvane, srpske zločinačke armade. Zašto se, recimo, ne snimi film o proterivanju desetina hiljada Italijana sa područja Istre od strane ustaša, pa da se i ta istina prikaže Evropi? Zašto se Mađari, umesto da finansiraju „istinu“ o našim zločinima, ne vrate malo u svoju prošlost, u vreme kada je Bačka okupirana i pripojena Hortijevoj Mađarskoj, u vreme čuvene novosadske racije, koju su mađarski fašisti izvršili nad Srbima i Jevrejima u Novom Sadu od 21. do 23. januara 1942. godine, kada je za tri dana u vodama Dunava nestalo preko 1.300 Novosađana, kada su se 21. januara rano ujutru horde pod upravom „honved alomaš porančoka“, honvedskog komandanta mesta Jožefa Grašija, razmilele po celom gradu, blokirale ulice i počele vršiti pretres i pri tom izvršile takva zverstva nad nejakim življem, ženama i decom, da su ušli u istoriju kao primer nepojmljivog varvarstva? Svedoci ovog događaja bili su i mornari sa broda „Korona“ koji je plovio od jedne do druge obale Dunava, koji su kasnije pričali da je masa leševa u Dunavu ometala plovidbu. Kako je do sada utvrđeno, u raciji su učestvovale vojska, žandarmerija i mađarska državna kraljevska policija u Novom Sadu, kao i Mađari koji su živeli u Novom Sadu. Za bezbroj ovakvih zločina ovi izvršioci i dželati su kasnije odlikovani Krstom narodne odbrane i Spomenicom južnih krajeva, kao da su bili na frontu i kao da je Novi Sad bio poprište na kome su se sukobile dve ravnopravne vojne snage. Zašto naše Ministarstvo kulture… (Predsednik: Gospođo Janković, vreme.) ...samo još da završim rečenicu, ne finansira barem jedan projekat čija bi tema bila stradanje Srba kroz istoriju, proterivanje Srba sa njihovih ognjišta u Hrvatskoj i sa Kosova.
Gospodin Maraš ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 16. jun, 110 dana je prošlo od 28. februara, dana koji je predviđen da do tada svako preduzeće, pa i javno preduzeće, preda završni račun. Dakle, 110 dana od momenta kada je po zakonu bilo u obavezi Javno preduzeće NIS još uvek nije predalo završni račun. Tačnije, mi ne znamo jedan završni račun jednog javnog preduzeća. Zbog čega je to bitno? Zato što je do 31. 12. 2008. godine NIS bilo javno preduzeće u vlasništvu Republike Srbije, a indirektno i u vlasništvu građana. Interesantno je da smo NIS prodali ruskom partneru, tačnije „Gaspromu“, tačnije Vladi Rusije, za 400 miliona evra. Po onome što možemo da saznamo iz medija, a i onome što je indirektno potvrđeno tu ispred vas, gospođo predsednice, postoji dug u NIS-u, odnosno poslovalo se sa gubitkom od oko sto miliona evra. Mene interesuje, i to pitam ministra energetike i premijera Cvetkovića, ko je odgovoran? Ko je odgovoran za to što je u 2004, 2005, 2006, 2007. godini NIS poslovao sa dobitkom, iskazan je profit, ostala je velika neraspoređena dobit iz prethodnih godina koja je nečijom aktivnošću u poslednja dva meseca uništena u NIS-u, odnosno u poslednja dva meseca prošle godine? Zbog čega kažem – poslednja dva meseca prošle godine? U oktobru mesecu NIS se nalazio na 20. mestu evropskih firmi po profitu koji je ostvario. Dana 28. februara trebalo je da imamo završni račun predat i da već sada znamo kakvo je bilo poslovanje prošle godine. Ono što naslućuju svi, to je veliki gubitak. Kako je mogao da nastane gubitak u poslednja dva meseca? Umesto dobiti koju je očekivala ministarka finansija, sada se iskazuje gubitak od sto miliona evra. Ko je odgovoran? Neko mora biti odgovoran, jer to su pitanja za premijera i ministra energetike. Ko je odgovoran za taj gubitak? Da li će iko odgovarati? To što je sada ruski „Gasprom“, odnosno ruska vlada većinski vlasnik u NIS, to je poseban problem i oni će verovatno taj problem unutar svoje firme, pošto sada NIS-om upravljaju 100%, i rešiti. Nas interesuje ko je oštetio budžet Republike Srbije i građane za sto miliona evra. Pazite, mi smo prodali NIS za 400.000.000 evra, 100.000.000 evra smo već u minusu na osnovu ovog gubitka. Šta se onda dešava? Onda imamo skok cene goriva. Mi smo proveravali, jedina zemlja na svetu u kojoj je u poslednja dva meseca pet puta skočila cena goriva je Srbija, apsolutno jedina zemlja na ovoj planeti! Kada cena goriva pada, onda je ministar Dinkić zadužen da nam to objasni, onda on izlazi i kaže „gorivo će pojeftiniti“, ali kada cena goriva skače, to saznamo iz medija. Pet puta je skočila u poslednja dva meseca! Pitam ministra energetike i premijera – ko utiče na formiranje cene goriva u Srbiji, da li utiče samo većinski vlasnik NIS-a, odnosno ruski „Gasprom“, odnosno ruska vlada, ili i naša vlada, odnosno oni organi koji su nadležni da utvrđuju cenu energenata, između ostalog i benzina, odnosno nafte, utiču na neki način na poskupljenje? Šta će se desiti ukoliko se prihvati predlog generalnog direktora NIS-a da prerada nafte sa 20 i nešto skoči na 50 i nešto dolara? Kolika će onda biti cena goriva? Najskuplje gorivo u Evropi, najlošije gorivo u Evropi, jedina zemlja u Evropi gde je pet puta u poslednja dva meseca skočila cena goriva. Ko je za to odgovoran? Da li utičemo na cenu goriva? To su pitanja na koja očekujem da mi odgovori ili premijer ili ministar energetike. Hvala.
Zahvaljujem, gospodin Miloš Aligrudić ima reč.
Imam par pitanja za vas, predsednice Narodne skupštine. Prvo pitanje je kratko i jednostavno, sastoji se od više potpitanja. Zaista bih vas molio da nakon mog izlaganja na njega odgovorite. Radi podsećanja, da li se sećate kada smo održali poslednju sednicu Odbora za ustavna pitanja i da li se sećate kako je glasio zaključak? Šta je bilo sa novom sednicom Odbora za ustavna pitanja? Koliko se sećam, to je bilo pre više od mesec dana. Zaključak je bio da treba da se nađemo za dve nedelje i da će služba pripremiti popis onih predloga zakona koje treba promeniti i uskladiti sa Ustavom Republike Srbije, da bismo imali predstavu o tome šta je posao ovog parlamenta. Nasuprot tome, vi niste zakazali sednicu Odbora za ustavna pitanja još uvek, i ne znamo kada ćete. To je prvo pitanje. Molim da nam objasnite šta se našlo na putu kao prepreka tome, sem ukoliko to nisu najave Borisa Tadića o promeni Ustava, pa iz tog proističe zaključak da valjda ovaj postojeći ne treba primenjivati. Možda je to u pitanju? Drugo pitanje, ključno, jeste sledeće: vi znate da je Demokratska stranka Srbije podnela više zakonskih akata i da se oni nalaze u proceduri. Dovoljno je da vam navedem samo tri u ovom trenutku. Jedan je Predlog zakona o Narodnoj skupštini, ali, vidim, u četvrtak i petak pripremate neku javnu raspravu o tome kako bi zgodno bilo doneti zakon o Narodnoj skupštini i promeniti Poslovnik, naravno, bez ijednog konkretnog akta koji bi se tom prilikom razmatrao. Vi znate da smo podneli Predlog izmene i dopune Zakona o javnom dugu kako bismo pomogli nesrećnoj Vladi koja nije u stanju da u skladu sa zakonom izvrši zaduženje prema MMF-u da to učini tako što bi to bilo usklađeno sa zakonom, barem tako što bi se zakon promenio i što bi se dozvolilo Vladi da zatraži to zaduženje radi održavanja monetarne stabilnosti, što do sada nije postojalo kao zakonski osnov. Naravno, nismo mi tom pri tom mislili ozbiljno, ali bi bilo korektno. Na kraju krajeva, tu se dere novac, odnosno koža sa leđa poreskih obveznika, i to u visini od 400 evra po glavi stanovnika. Na koncu, šta je sa zakonom o nadležnostima Vojvodine? Zbog čega to još uvek nije stavljeno na dnevni red i kada imate nameru da stavite ovaj zakon na dnevni red? Videli smo prošli put da je stavljen na dnevni red zakon koji su predložili Nenad Čanak i njegove stranačke kolege, bez mišljenja Vlade. Na kraju krajeva, nije bilo ni mišljenja resornog odbora, nego su posle pravljeni neki amandmani. To je pre svega Demokratska stranka radila, pa se provuklo kao amandmani Odbora. Kada sam vas prošli put pitao zbog čega ove zakone, posebno zakon o prenosu nadležnosti Vojvodine, niste stavili na dnevni red, vaše obrazloženje bilo je da je to zbog toga što su u pitanju ozbiljni zakonski predlozi, a nije stiglo mišljenje Vlade. Pitam tu istu vladu kada misli da to mišljenje dostavi? A vas pitam kada mislite da to stavite na dnevni red? Već ste jedan opasan presedan sa jednim glupim zakonom učinili. Ne vidim zbog čega jedan dobar i ozbiljan zakon ne biste stavili na dnevni red, tim pre što je pitanje nadležnosti Vojvodine nešto što prethodni pitanju potvrđivanja statuta Vojvodine. Potvrđivanje statuta Vojvodine može da usledi tek onda, a valjalo bi da je i statut Vojvodine donet u vojvođanskom parlamentu tek onda kada je prethodni set zakona o Narodnoj skupštini usvojen. Tako ne bi došlo do ovakvog lutanja. Problem vladajuće koalicije, pre svega Demokratske stranke, jeste u tome što su svesni šta statut Vojvodine u ovom trenutku predstavlja, da je tu u pitanju jedan dezintegracioni akt, akt koji nije u saglasnosti sa Ustavom i zbog toga potvrđivanje statuta Vojvodine još uvek nemamo u Skupštini Srbije. Zbog toga, iz istih tih razloga, zato što postoji politički konflikt i zavrzlama oko toga, nemamo ni vladin predlog zakona o prenosu nadležnosti Vojvodini. Jedini predlog koji imate sada u proceduri jeste predlog Demokratske stranke Srbije, koji je u potpunosti u skladu sa Ustavom Republike Srbije i u maksimalnom obimu prenosi nadležnosti Vojvodini, u skladu sa željenom autonomijom koja je propisana Ustavom Republike Srbije. Ne vidim razlog zbog čega se taj zakon ne nađe na dnevnom redu, kao prethodnica potvrđivanja statuta Vojvodine, i zbog čega se taj zakon ovde ne razmatra. (Predsednik: Vreme.) Ako postoje neki problemi sa sadržinom tog teksta, oni se mogu menjati amandmanima, naravno, u skladu sa Ustavom.
Gospodine Aligrudiću, imam utisak da znate odgovore na sva pitanja, ali naravno, odgovoriću vam. Poslanici koji su članovi Odbora za ustavna pitanja upravo dobijaju materijal; dogovorili smo se da zakažemo sednicu posle dve-tri nedelje, odnosno da to bude nekakav rok da poslanici dobiju materijal, kako bismo se spremili i bili ravnopravno informisani, jer je bila primedba da nismo svi bili podjednako dobro informisani na poslednjoj sednici. Uskoro ću zakazati ovu sednicu. Što se tiče akata koje je poslala Poslanička grupa DSS, ona su u proceduri. Sada se nalazimo u periodu vanrednog zasedanja i sednicu je moguće zakazati sa dnevnim redom koji predlaže ili Vlada ili jedna trećina poslanika. Vama je to verovatno više nego dobro poznato. Na kraju, što se tiče zakona o nadležnostima Vojvodine, uopšte zakona o nadležnostima regiona, već kako će biti predlog zakona, oni nisu u skupštinskoj proceduri. Imamo informacije da ih Vlada privodi kraju i da će ih vrlo brzo dostaviti. Naravno da se radi o vrlo značajnom aktu, a statut Vojvodine bi trebalo da bude usklađen sa tim zakonom. Prema tome, mislim da je vama sve ovo više nego poznato, ali evo, to su odgovori. Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, pre svega bih tražio odgovor kada ću dobiti odgovor na ranije postavljeno pitanje. Postavlja se pitanje čemu uopšte postavljati ovde pitanja, jer ako nema odgovora dolazimo u situaciju da ispadamo smešni, ali ne zbog poslanika, nego zbog Skupštine, zbog institucije, posebno, gospođo predsedniče, zato što ste i vi lično obećali da ćete se potruditi da se dobiju odgovori na neka pitanja. Ponovo ću da vas podsetim da nisam dobio odgovor na pitanje šta je sa Zakonom o imovini Saveza komunista Jugoslavije iz 2001. godine, na osnovu koga su parlamentarne stranke imale pravo 50% korišćenja imovine bivšeg Saveza komunista? Da vas obavestim, gospođo Dejanović, da je palata „Ušće“ prodata tada za deset miliona maraka. Pri tom, učinjeno je niz krivičnih dela prilikom dodele 5,5 hektara državnog zemljišta. Milionska šteta je napravljena. Taj ugovor je pravno ništavan, ako se primeni Zakon iz 2001. godine, a vi uporno izbegavate da mi odgovorite, odnosno oni koji su nadležni da mi odgovore, šta je sa primenom Zakona iz 2001. godine. Takođe, postavio sam vam pitanje vezano za bivše Ministarstvo trgovine i turizma i zloupotrebe koje su učinjene u tom ministarstvu, o čemu su i budžetska inspekcija i MUP izvršili uvid, sačinili zapisnike. Pretpostavljam da su to prosledili u tužilaštvo, ali, po nekim informacijama, na obustavljanje postupka direktno je uticao Boris Tadić. Evo, do dana današnjeg nisam dobio odgovor. Postavljam pitanje, šta je sa izveštajem budžetske komisije u vezi s Aerodromom „Nikola Tesla“, gospođo Dejanović? Valjda ste vi ovde obećali poslanicima, vaša je obaveza da poslanicima date na uvid taj izveštaj. Čuo sam od državnog sekretara Ministarstva finansija da je izveštaj urađen i da je poslat predsedniku Skupštine Srbije. Ali, gospođo, niste vi tražili taj izveštaj. Uzmite, ima emisija gde je on javno izjavio... Prema tome, molim vas, ili vi krijete taj izveštaj ili on obmanjuje građane Srbije i izveštaja uopšte nema. Znam da je izveštaj završen, čak je i on sam u toj emisiji rekao da su zbog nekih stvari pokrenuti dalji postupci, zato što je očigledno došlo do zloupotrebe službenog položaja, kršenja zakona. Verovatno će u daljoj proceduri oni organi, nadajmo se, da urade svoj posao kako bi trebalo (i kako je trebalo) da urade. Kad sve ovo što sam izneo u prethodnom izlaganju imamo u vidu, onda uopšte nije čudno šta se sve dešava u ovoj državi i šta je sve moguće. Moguća je sprega sudstva, tužilaštva i policije, jednostavno, da kažemo zbogom pravdi, zakonima, Ustavu; politika i zakoni će se sprovoditi onako kako nekome odgovara, u odnosu na to koliku političku moć ima. Najbolji primer za to je slučaj Skupštine opštine Negotin i Okružnog suda u Negotinu. Okružni sud u Negotinu uporno prenebregava zakon, poništava odluke Skupštine opštine Negotin. Očigledno je da je potpuno stavljen na jednu stranu, ne vodeći računa o zakonima. Ljudi su uradili jedino što je bilo moguće, napisali su Vrhovnom sudu Srbije zahtev za delegaciju Okružnog suda u Negotinu. Sve bi to bilo u redu da Okružni sud u Negotinu, protiv koga se traži delegiranje drugog suda... (Predsednik: Vreme.) ... evo, da završim, ne odbacuje zahtev Skupštine opštine Negotin. Molim vas, kakva je ovo država? Da li je moguće da se ovakve stvari dešavaju? Kako obični ljudi da dođu do pravde? Onda nije ni čudo što se neki pojedinci sude po 20 godina za pojedine predmete. Nije ni čudo što ljudi izvrše samoubistvo zato što su svesni činjenice da ukoliko imaju posla sa sudom ne mogu da očekuju pravdu i ne mogu da očekuju da reše ni jedan jedini problem. To je, nažalost, u svim institucijama, pa evo i ovde, u Skupštini Republike Srbije.
Skupštinske službe i ja lično smo ažurirali dobijanje odgovora na sva vaša pitanja, ali, naravno, to ću danas učiniti i posle ovih sugestija i opravdanih kritika. Ne mogu dati odgovore na pitanja koja nisu postavljena meni i koja nisu moja ingerencija. Prema tome, mogu samo da urgiram i to ću naravno učiniti i danas, odnosno skupštinske službe će to učiniti. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Miroslav Petković, Donka Banović, dr Nikola Krpić, Mladen Grujić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da sednici prisustvuju dr Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga, kao i Dušan Protić i Nebojša Lazarević, pomoćnici ministra trgovine i usluga. Pozdravljam ih. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI KONKURENCIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Lidija Dimitrijević, Dragan Stevanović, Milorad Buha, Milan Škrbić, zajedno Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš, Marina Toman, Petar Jojić, zajedno Miloš Radulović, Milica Vojić-Marković i Arsen Đurić, Vladan Jeremić, zajedno Arsen Đurić, Miloš Radulović i Miroslav Petković, Marina Raguš, Dejan Mirović, Momir Marković, Mićo Rogović, Radiša Ilić, Dušan Marić, Dobrislav Prelić, Vjerica Radeta, Zlata Đerić, Jorgovanka Tabaković, Gordana Pop-Lazić, Zoran Krasić, Veroljub Arsić, Dragan Živkov, Boris Aleksić, Milan Avramović, zajedno Arsen Đurić, Miloš Radulović i Milan Lapčević, Srđan Milivojević, Vladan Jeremić, Marina Toman, Aleksandar Martinović, Paja Momčilov, Mirko Munjić, zajedno Dragan Marinković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović, Zoran Antić i Sreto Perić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođo Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog građana Srbije koji prate ovo zasedanje Narodne skupštine najpre želim da kažem da ćemo mi sada voditi raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o zaštiti konkurencije, bez mišljenja nadležnog skupštinskog odbora, jer se na sednici Odbora za trgovinu i turizam nije pojavio niko od članova iz vladajuće koalicije. Što se tiče amandmana, zakon čiji je cilj sprečavanje monopola na tržištu mora, pre svega, biti jasno napisan. Podnela sam amandman na član 1. kojim se definiše predmet zakona i predložila sam da se iz definicije predmeta zakona izuzmu pojedine reči. Dobro je što ste u odnosu na prethodni zakon o zaštiti konkurencije iz definicije predmeta i cilja zakona uklonili reči „blagostanja društva u celini“, ali smatram da nije dobro što su ove reči u ovom novom predlogu zakona, u stvari, samo zamenjene rečima „dobrobiti društva“. U redu, tako je napisan ovaj deo, da se ovim zakonom uređuje zaštita konkurencije na tržištu Republike Srbije u cilju ekonomskog napretka, koristi potrošača, ali „dobrobit društva“ mi nekako više zvuči kao nekakvo predizborno obećanje, a ne odredba jednog ozbiljnog zakona. Odlučili ste da ovaj moj amandman odbijete, uz obrazloženje da je nepotrebno suzio opseg definicije predmeta zakona. U redu, iskreno se nadam da kroz koju godinu nećete biti u prilici da opet pišete neki nov zakon o zaštiti konkurencije i da opet kažete, kao što ste sada napisali u obrazloženju ovoga predloga zakona, da je zakon koji je trenutno na snazi nedorečen i da ima nedostatke i da izmenama i dopunama nije bilo moguće rešiti problem, pa se mora propisati čitav novi zakon.
Zahvaljujem. Morate ponovo da se prijavite. Reč ima ministar gospodin Milosavljević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pre svega zahvaljujem svim narodnim poslanicima i poslaničkim grupama na intervencijama, na dobrim i korisnim, a rekao bih i upotrebljivim, predlozima koji su dati sa ciljem da se zakon učini još boljim, konkretnijim i operativnijim. Ukupno je podneto 66 amandmana narodnih poslanika iz praktično svih poslaničkih grupa. Ministarstvo trgovine i usluga je sa nužnom pažnjom i savešću proučilo sve podnete amandmane i predložilo Vladi Republike Srbije da prihvati ukupno 15 amandmana, i to: dva amandmana SNS-a, tri amandmana SRS-a, dva amandmana ZES-a, dva LDP-a i šest amandmana poslanika SPS-JS. Naša ukupna ocena je da su ovi amandmani koje smo prihvatili i ugradili u tekst zakona praktično poboljšali zakon, da su neke odredbe učinili jasnijim, preciznijim, rad Komisije operativnijim. Ono što mogu da konstatujem ispred Ministarstva trgovine i usluga jeste da smo sa ovim vašim intervencijama ovaj zakon učinili boljim nego što je bio. Na primer, prihvatili smo amandmane koji popravljaju neka organizaciona rešenja u zakonu, kao što je amandman narodnog poslanika Andrića iz Liberalno-demokratske partije koji je predložio da se afirmiše realna potreba da inicijator bude informisan u roku od 15 dana o podnetoj inicijativi. Zaista mislim da je to dobro i time se transparentnost postupka pred Komisijom popravlja. Uvažili smo i nekoliko amandmana Srpske radikalne stranke, pre svega zato što oni pravno-tehnički popravljaju zakon, daju preciznije definicije, određene formulacije bolje objašnjavaju. Prihvaćen je i jedan paket od šest amandmana Poslaničke grupe SPS-JS koji se odnose na povezivanje rokova za izradu podzakonskih akata i stupanje zakona na snagu, opet sve sa ciljem da se stvore uslovi da se zaokruži pravni okvir zaštite konkurencije i da se sve ono što u ovom trenutku možda još uvek deluje kao nepoznanica, kako će podzakonski akti izgledati, usaglasi sa početkom primene zakona. Zaista smo se trudili, nezavisno od toga koja je poslanička grupa i koji je narodni poslanik podneo amandman, da sve amandmane proučimo, pokušamo da ih ugradimo u tekst zakona i, evo, treći put konstatujem da je sa ovim amandmanima koji su ugrađeni u zakon zakon bolji nego što je bio. Hvala još jednom svima. Pozivam vas da u danu za glasanje izglasamo ovaj zakon i da jednu novu etapu u oblasti antimonopolskog zakonodavstva, a i ukupnog ambijenta za privređivanje u Srbiji, otvorimo.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Javio sam se povodom ovog amandmana zato što se radi o uvodnom članu za ceo zakon i pokušavam da predstavnike Vlade ubedim zašto je potrebno da se prihvati ovaj amandman. U pitanju je član 1. Vlada je pokušala da tim članom reguliše, odredi, utvrdi šta je predmet ovog zakona. Do sada je praksa bila ili da se opisno navede šta sve onaj ko čita zakon može u sledećim odredbama da pronađe, ili da se navede samo oblast koja se uređuje ili da se jednostavno nabroje sva ona poglavlja, one glave koje predstavljaju sadržaj predloga zakona. Nikada se u prvom članu nekog zakona ne navodi šta je cilj zakona. Zašto se to ne radi? Zato što je, po definiciji, cilj neka poslednja uporišna tačka kojoj neko stremi. Ali, kako da neko stremi prema nečemu što se zove kolektivitet, kako da tome stremi neko po zakonu, po zakonskoj normi, a svakim zakonom u suštini treba da se regulišu odnosi između pojedinaca i između pojedinca i grupe povodom nekog konkretnog pitanja ili neke konkretne oblasti. Kada se u prvom članu u okviru definicije predmeta zakona nađu i neke reči koji ukazuju na to šta je cilj tog zakona, onda znajte da je zakon loš, nedorečen, da ima previše rupa i da se primena tog zakona svodi na voluntarizam i na nedefinisani oblik diskrecionog ovlašćenja onog ko treba da primeni taj zakon. Druga primedba zbog koje je podnet ovaj amandman... Radi javnosti, samo da podsetim, Lidija Dimitrijević je tražila da se izbrišu neke reči, ali kompletno je mogla da se izbriše, recimo, ova formulacija: „u cilju ekonomskog napretka i dobrobiti društva“. Nije svrha ovog zakona da članovima koji slede uredi ekonomski napredak i dobrobit društva. Na neki način se podrazumeva da je to nad svim propisima, nad svim zakonima, ali ovo je zakon o zaštiti konkurencije. To je vrlo jednostavna tema – kako da se podstiče konkurencija, država garantuje podsticanje konkurencije i kako da se suzbije nekontrolisani monopol, monopol koji ugrožava, uništava konkurenciju, a sve to, ovde ste već u pravu u nastavku: „a naročito koristi potrošača“... Nama je potrošač subjekt u ovom zakonu. Njega treba da zaštitimo od svih tih uticaja na tržištu gde konkurencija može da bude i jedne vrste i druge vrste, ali se sve uvek prelama kod potrošača. Iznenađen sam što ovi ljudi koji su pisali ovaj predlog zakona nisu shvatili poentu ovog amandmana. Džabe vi u član zakona stavljate nešto što su parole, floskule koje ništa ne znače sa gledišta tog zakona. Da ste možda ovo stavili kao načela, principe koji se primenjuju u oblasti zaštite konkurencije u nekom od sledećih članova, onda bi to imalo nekog smisla, ali kada u predmetu zakona stavljate i cilj zakona, to je nešto najbesmislenije što može da se pročita u jednom zakonu. To jednostavno izaziva nevericu. Neko se smeje i kaže – pa, ovako mislite da nas prevarite, ovakvim formulacijama, po sistemu „kupus gleda meso vadi“? Videćete kasnije u odredbama sasvim nešto drugo, i to drugo nema nikakve veze sa ekonomskim napretkom i dobrobiti društva, tim pre što nijedan član ovog zakona nema tu funkciju, ne garantuje to, nego se pretpostavlja da će doći do napretka društva ako se očuva konkurencija, ako se zaštiti konkurencija, ukoliko se suzbije nekontrolisani monopol. Cilj se pretpostavlja. Cilj nije dat ni kao načelo, već je dat u predmetu zakona i zato smo podneli ovaj amandman. Moram, radi javnosti, da kažem da ovaj zakon ništa ne gubi ukoliko se usvoji ovaj amandman, ali moram da kažem da ništa značajnije i ne dobija ovaj zakon. Pa, ako je već višak, bolje taj višak da se izbaci, jer može da stvori samo zabunu.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo iz razloga koje ste spomenuli malopre, gospodine ministre, mi smo želeli da nekim amandmanima neke tehničke stvari doradimo i učinimo ih jasnijim. U tom kontekstu sam i podneo ovaj amandman na član 3. S druge strane, možda bih mogao da prihvatim obrazloženje kojim ste odbili ovaj amandman, u kom ste rekli da ga ne prihvatate jer se pojam državne pripadnosti vezuje za pravna lica. Ako ste već u tom stavu hteli jasno da diferencirate šta se odnosi na pravna, a šta na fizička lica, onda je u naslovu trebalo da se vodite time. Znate, nekako je nedorečeno da se stavi personalna primena; mi ovde ne rešavamo personalnu odgovornost pojedinaca u okviru pravnih lica, nego se to odnosi na pravna i na fizička lica. Tu će možda ostati neka nedorečenost. U obrazloženju ovog zakona ste naveli dosta toga što predstavlja nedorečenost prethodnog zakona. Sve ste to definisali kao uzroke svih onih loših pojava koje se javljaju u oblasti konkurencije. Sa aspekta Srpske radikalne stranke, za sve loše pojave u oblasti konkurencije, odnosno pojave dominantnog položaja pojedinaca, možda razlog nije nedorečenost zakona koji je do sada bio na snazi. Ponajviše je razlog, čini mi se, odsustvo političke volje i opredeljenja da se država na ozbiljan i odgovoran način uhvati u koštac sa onima koji zloupotrebljavaju položaj dominacije u oblasti konkurencije. Mislim da država, pored svega što priča, zaista nije imala ni snage ni hrabrosti da se obračuna sa konkurencijom, odnosno pojedincima u oblasti konkurencije. Za nas je takođe... (Predsednik: Oprostite, hoćete li da nastavite od vašeg vremena? Izvolite.) Da, brzo ću, još malo. Za nas je takođe neprihvatljiva i činjenica da razloge za usvajanje ovog zakona dominantno vezujete za evropske integracije. S jedne strane, žao nam je što Vlada Republike Srbije borbu protiv zloupotrebe u oblasti konkurencije ne shvata i ne doživljava kao našu, domaću potrebu da se sa istima obračunamo. Žalosno je što to vezujete za EU kad smo svedoci činjenice da isti oni koji su najgori, najbeskrupulozniji u oblasti konkurencije organizuju vaše sastanke u Briselu, u evropskim institucijama; ili, ako ih ne organizuju, na tim vašim sastancima i skupovima su nezaobilazni faktor. Zato smatramo da treba, bez obzira na vaše opredeljenje, da prihvatite dobar broj amandmana opozicije, da pokažete različitost u odnosu na neke druge iz vaše vlade. Ovaj zakon, u principu, neće do kraja ostati ono što vi očekujete ili ono što svi treba da dobijemo jednim ovakvim zakonskim aktom. Mislim da će ova skupština ubrzo biti u situaciji da usvaja izmene i dopune zakona koji će biti rezultat, da kažem, svih onih konstatovanih nedorečenosti na kojima mi sada insistiramo. Zahvaljujem.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da, izvinite, nisam videla, gospodin Krasić, izvolite.
Stvarno nije jasno zašto insistirate na ovim rečima „odnosno državne pripadnosti“. Samo zbunjujete, jer su svi učesnici na našem tržištu jednaki i ravnopravni, kako na tržištu, tako su jednaki i ravnopravni sa gledišta propisa i zakona. Zašto sad ubacujete neku priču da, eventualno, i stranac koji posluje i učestvuje na našem tržištu treba da bude ravnopravan sa domaćim licima? Pa, to se podrazumeva. Vi ste samo dali jednu drugačiju formulaciju. Ono što ste mogli pozitivno, vi ste pokušali da definišete na negativan način, potpuno nepotrebno, da bi se stvorila zabuna. Zbunićete pre svega Komisiju, zbunićete učesnike na tržištu. Moram da vam kažem da ovo što ste napisali nije tačno. Znate li zbog čega nije tačno? Mlađan Dinkić je hteo da padne u nesvest kada je prilikom prodaje „Delta banke“ čuo da se ispostavilo da je vlasnik „Delta banke“ sa Kipra, a ne iz Srbije. Imate naše banke. Kažite mi ko je vlasnik ovih banaka „Rajfajzen“, „Banka Inteza“, da idemo redom? Koja je njihova državna pripadnost? Kako ćete da definišete državnu pripadnost? Gde su registrovane? Kod nas su registrovane. Drugi kriterijum, koji je osnivački kapital? To teško ko može da utvrdi. Ako utvrdite prema Agenciji za privredne registre, videćete da ima mešovitog kapitala, i našeg i kapitala iz inostranstva. Zašto ubacujete državnu pripadnost kao nešto? Šta ste hteli da prikažete? Koji je cilj ovih reči da su svi jednaki i ravnopravni? To vam Ustav nalaže. Kako ne nalaže? Valjda tebe, klima glavom da Ustav ne nalaže. Kako može Ustav da promoviše diskriminaciju? U Ustavu su svi jednaki pred zakonom. Jedina vrsta nejednakosti kada su u pitanju pravna lica su ona preduzeća koja su osnovana sa stranim kapitalom, tzv. strano ulaganje, pa im je zamrznut pravni položaj i beneficije koje su imali u vreme registrovanja takvog preduzeća. Ali, i taj koncept se napušta. Zašto? Zato što kapital više ne zna za granice. Potpuno vam je nepotrebno ovo što ste stavili u zakon. Kada nešto bez veze stavite u zakon, onda osnovano izazivate sumnju kod svih da je planirano da se nešto muva, jer racionalno ne može da se objasni. Zato smo podneli amandman, da Predlog zakona očistimo od nečega što je glupost, što je balast, što je nepotreban teret, što može da zbuni. Nedorečenost je nešto što je najgore, kao što je poluistina gora od svake laži. Zato smo podneli amandman.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić, po amandmanu gospodina Škrbića.
Amandmanom se traži da se u članu 6. stav 3. posle reči „postoje isti“ reči „ili slični“ brišu. Zašto? Zato što to može da zbuni. Evo zbog čega može da zbuni: ovaj član se odnosi na nešto što je generalno loše definisano u ovom predlogu zakona u članu 6. To je – relevantno tržište. Mislim da bi bilo pravilnije da ste napisali – tržište, jer učesnici postoje na nekom tržištu. Ako kažete „relevantno tržište“, pokušavate da ga na neki način odredite. Cela teritorija Republike Srbije je tržište. Svako mesto gde se sukobljavaju ponuda i tražnja ili susreću ponuda i tražnja je tržište, po definiciji; može biti neke robe, usluga itd. Ovde se nepotrebno ide u te stvari. Zbog čega tražimo da se ove reči „ili slični“ izbrišu? Iz prostog razloga što verovatno malo ljudi zna kako radi ta antimonopolska komisija i sa kojim je problemima suočena. Da bi ona uspešno radila, moraju da postoje vrlo precizne odredbe u propisima koji definišu njene nadležnosti, mere i sve ono što treba da radi. Zašto? Ukoliko ne postoji preciznost, ide se na improvizaciju, pa se onda od insinuacije pravi činjenica, pretpostavka, neka još gora pretpostavka i ceo posao se izvitoperi. Jer, verovatno najteži posao u pogledu utvrđivanja činjeničnog stanja za neku buduću odluku jeste posao koji treba da radi antimonopolska komisija. Da bi se shvatilo o čemu se radi, praktično treba da imate Institut društvenih nauka, Ekonomski institut, koji treba da napravi takvu analizu stanja na tržištu, a to mogu da rade ljudi koji vrlo dobro znaju sve aspekte tržišta i na strani ponude i na strani tražnje, i to ne globalno za sve vrste robe, nego neki put za vrlo specifične ili tačno određene vrste robe gde postoji monopol, ili gde postoji opasnost od suzbijanja konkurencije. Ukoliko u tom poslu, koji treba da rade stručnjaci, a mislim da mi nemamo u državi stručnjaka koji se bave analitikom na kvalitetan način, imamo puno onih koji improvizuju, ukoliko u onim odredbama koje oni treba da primene stavljate ovakve proizvoljne termine, onda ćete imati situaciju – i može i ne mora. U kojoj oblasti? U onoj oblasti, u onom delu posla antimonopolske komisije gde treba da se utvrde neke egzaktne činjenice da bi se primenio propis. Zato je moguće da neko ko je očigledno monopolista, ili neko ko očigledno ima dominantni položaj i zloupotrebljava ga, od strane komisije bude amnestiran, da se napravi analiza na bazi ovakvih formulacija „isto ili slično“ i da se sve to izvitoperi. Povodom drugih članova ćemo malo konkretnije o pojedinačnim tržištima pojedinih vrsta robe, gde ćete videti koliko je ovaj član 6. pogrešno formulisan. Smatram da je pre 10-15 godina bila mnogo bolja formulacija tržišta u antimonopolskom zakonu iz onog vremena, ali vi ste napustili to, zato što stvarno nekritički srljate prema EU i smatrate da je sve što je tamo napisano dobro. Ljudi treba da shvate, ne možemo mi državnu i tržišnu organizaciju Belgije, Holandije, Luksemburga, Francuske ili Nemačke da kopiramo i preslikamo na teritoriju Republike Srbije, jer postoji veliki broj problema i veliki broj razlika koje to ne dozvoljavaju. A ako se to uradi, onda ovo ispadne tragikomično, smešno i pogubno. To ste videli sa ovim vašim projektima nezavisnih regulatornih tela, sa vašim projektom agencija. Videla žaba da se konji potkivaju, pa hajde da i ona digne nogu. Ne ide to tako. Uostalom, za sve to treba da postoji materijalna pretpostavka. Lako je onima tamo, koji imaju prosečnu platu 3.000 evra, da imaju 25 agencija, ali šta da rade naši ljudi sa prosečnom platom od 300 evra? Da li to ova država ili ova ekonomija mogu da plate? Vi ste na to zaboravili, samo kažete – dobićemo pristupne fondove i moći ćemo da koristimo sredstva. Na kukovo leto. Šta ste iskoristili? To što je došlo, ko zna gde otišlo.
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme za ovlašćenog predstavnika, 15 minuta. Ili želite možda da to bude od onog ukupnog vremena? Prosto samo da imate orijentaciju, da vam kažem koliko je vremena potrošeno. Na član 6. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ivan Andrić, izvolite.
Hvala. Na početku hvala što ste prihvatili ova dva amandmana, pri čemu mislim da od 15 amandmana, kao što ste sami istakli, ovaj razjašnjava mnoge stvari. Na član 6. smo podneli amandman i zato imamo seriju amandmana koje su manje-više istog karaktera. Naš amandman je dvostruk, a odnosi se na poslednji stav ovog člana, gde Vlada bliže propisuje kriterijume za određivanje relevantnog tržišta. Predložili smo da te kriterijume određuje Komisija, odnosno da ih propisuje. Mislimo da je to jako važno. Obrazloženje koje smo dobili je da je nemoguće da Komisija, kao stručno operativno telo, u isto vreme propisuje određene uslove i da ih sprovodi. Nažalost, mislim da vas, bar od 2000. godine, u nekoliko slučajeva demantuje praksa. Vrlo je moguće, i to je upravo jedna od stvari koje čine ili doprinose nezavisnosti tog tela, odnosno autoritetu koji to telo ima. Postoji mnogo primera. Ako pričamo o organima uprave, to je Republička radiodifuzna agencija, koja bliže propisuje uslove za dobijanje nacionalne frekvencije ili bilo kakvih drugih dozvola, isto u skladu sa zakonom, ali zatim sprovodi konkurse. Ako pričamo o jednom opštem nivou države, Visoki svet pravosuđa bliže propisuje kriterijume za izbor sudija, pa ih zatim sam bira. Radi se o političkoj odluci. Rekli smo da je zakon dobar i da on u dobroj meri definiše pravila ponašanja, ali stalno će postojati u javnosti sumnja, manje ili više opravdana, u nezavisnost Komisije. Ukoliko je ideja da Komisija bude nezavisna, videćemo to već prilikom izbora članova Komisije, jer će onda u parlamentu biti organizovana saslušanja članova Komisije, svako će morati neki plan da predloži, biće dosta mesta za javnu raspravu o svakom tom planu i na osnovu toga će biti izabrani. Ili će, u suprotnom slučaju, biti izabrani kao ova Agencija za borbu protiv korupcije, na skandalozan način, uz biografije od po tri rečenice u kojima kaže – predložio me gospodin Tadić. To je bila jedna od biografija, pa mi naslućujemo da je reč o predsedniku Republike. Ukoliko postoji jasna volja, konkretno kod relevantnog tržišta, mislimo da nema mesta za politiku. Ukoliko bi se to prebacilo na Komisiju, samo stručni razlozi bi bili odlučujući. Svaka vlada, bez ikakve namere da govorimo o vama, svaka vlada je politički organ i ona bi stalno probala da utiče da ta pravila budu malo drugačija. Ne vidimo razlog zašto ne bi definicija svakog relevantnog tržišta bila doneta od strane Komisije. Drugi deo se odnosi na drugi član, ali smo ga mi stavili u ovaj član zakona da bismo definisali ili razjasnili deo člana 3. O tome smo govorili u načelnoj raspravi. Jasno je da u ovom trenutku moraju da postoje neki monopoli jer su oni takvi, možemo da govorimo o EPS-u, o elektrodistribuciji, ali smo hteli da ubacimo jedna načelni deo, u kome bi postojala obaveza Komisije da na neki način to oroči. Ako govorimo o trećem delu, vidimo da je ta predložena odredba iz člana 3. zakona standardna formulacija iz osnivačkih ugovora EU. Postoji drugi deo iz tih osnivačkih ugovora, u kome se kaže da će u periodu tranzicije svaka zemlja stremiti tome da osigura konkurentnost i na tim tržištima. I to smo imali, znajući da je nemoguće da neko predvidi rokove, ali prosto kao neku načelnu odredbu koja bi usmeravala rad Komisije i Vlade po tom pitanju.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Samo kratak komentar. Gospodine Andriću, kada bi se prihvatio ovaj amandman vezan za član 6. nastupila bi, po nama, neprimerena koncentracija ovlašćenja u Komisiji za zaštitu konkurencije. Predložili smo jedno srednje rešenje, gde je Komisija jedini ovlašćeni predlagač svih uredaba i podzakonskih akata, a negde nije logično, slažem se da u našem zakonodavstvu ima takvih primera, ali mislim da to nisu dobri primeri, čak bih rekao da je praksa pokazala da ne funkcionišu onako kako bismo želeli. Ovo je razlog zašto ovaj amandman nismo prihvatili. Nezavisnost Komisije ovde je, po više osnova, zacementirana. Izbor članova Komisije i predsednika je nešto što je posao ovog tela, Narodne skupštine i svih vas, tako da od vas zavisi ko će biti u Komisiji. Još jednom ću pomenuti da je resorni Odbor za trgovinu, turizam i usluge odbor u kome opozicija ima većinu, odnosno zvanični predlagači članova Komisije u Narodnoj skupštini. Druga stvar, zaista, Komisija je ta koja preko svojih stručnih službi treba da predloži rešenja. Vlada je ta koja ih usvaja, ali ne donosi. To su razlozi zašto ovo nismo predložili. Ovo je jedno operativno, srednje rešenje koje je mnogo prihvatljivije i realnije nego neka rešenje koja imamo u zakonodavstvu, a praksa je pokazala da nisu baš svi zadovoljni kako to funkcioniše. Hvala.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Reč ima gospodin Ostojić.
Gospodine Milosavljeviću, gospodine ministre, srednje rešenje bi bilo kada bi se relevantno tržište definisalo zakonom. Predložili smo da njega definiše Komisija, vi kažete da treba Vlada. To nije srednje rešenje. Srednje rešenje je upravo ovaj član 11. Mi predlažemo definisanje bitnog dela relevantnog tržišta. Vi odbijate amandman, gde smo mi stavili tačnu formulaciju – da bitan deo relevantnog tržišta podrazumeva određeno geografsko područje na kojem se proizvod plasira na tržište i gde su uslovi konkurencije u dovoljnoj meri homogeni za efekat ekonomske snage učesnika čiji se položaj ispituje. Da ste prihvatili ovaj amandman, to bi bilo srednje rešenje. Kažete da se ovaj amandman ne prihvata zato što ovaj član govori o uslovima za izuzimanje od zabrane. To vam je obrazloženje da ne prihvatite ovaj amandman. Podsećam vas da pročitate ovaj član. U ovom članu vi koji ste pisali zakon uvodite formulaciju, pogledajte zadnju rečenicu: „... odnosno ne isključuju konkurenciju na relevantnom tržištu ili njegovom bitnom delu“. Ovde ste napisali „bitan deo relevantnog tržišta“. Mi smo rekli – hajde da definišemo šta je to. Vi nama kažete – nećemo da prihvatimo amandman, ovo se ne odnosi na to. Baš se odnosi na to. Ne bi bio problem kada u ovom zakonu ne bi bilo jasno da vi kad se pominje relevantno tržište mislite na celu Srbiju. Pogledajte kako glasi prvi stav u članu 10: „Restriktivni sporazumi su sporazumi između učesnika na tržištu koji imaju za cilj ili posledicu značajno ograničavanje, narušavanje ili sprečavanje konkurencije na teritoriji Republike Srbije.“ Šta je sa ograničavanjem konkurencije na delu teritorije, u Beogradu, recimo? Vi stalno pokušavate da, kako da kažem, izuzmete Beograd i bitan deo tržišta iz, uslovno rečeno, jasne kompetencije Komisije. Uvodite relevantno tržište; u zakonu je jasno da mislite na celu Srbiju kad pomenete bitan deo relevantnog tržišta; mi predložimo formulaciju a vi kažete – ne može. Znači, ovo bi bilo srednje rešenje: da zakon definiše šta je bitan deo tržišta, a ne Vlada ili Komisija, ako već nećete takvu vlast da date Komisiji. Znači, besmisleno je obrazloženje da ne prihvatate formulaciju bitnog dela tržišta u članu u kome se prvi i jedini put pominje bitan deo tržišta, bitan deo relevantnog tržišta.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite, imate reč.
Zahvaljujem, gospodine Ostojiću na ovim intervencijama. Zar i vi ne mislite da je svaki slučaj pojedinačan koji će se voditi pred Komisijom i da se za svaki pojedinačan slučaj, u zavisnosti od slučaja, definiše relevantno tržište? Jer, naprosto, jedna je stvar staviti to u zakon, i generalizovati, a druga je život i praksa koja Komisiji daje mogućnost da za konkretan slučaj definiše kakvo će biti relevantno tržište. Inače, još jedna stvar vezana za amandmane Poslaničke grupe SPS – JS: mi smo prihvatili da stupanje na snagu zakona bude vezano za donošenje svih podzakonskih akata, uključujući i ove uredbe, upravo da bi pravila igre bila jasna, ali prosto je nemoguće generalizovati sve zakonom. Svaki slučaj će biti poseban i tada će ovlašćenja koja ima Komisija biti iskorišćena.
Zahvaljujem. Gospodine Ostojiću, izvolite.
Gospodine ministre, nije jasno. Vi kažete – mi ćemo definisati podzakonskim aktima šta je relevantno tržište, pa ćemo onda primenjivati zakon. Šta je sporno u definisanju zakona? Nećete valjda da od slučaja do slučaja menjate uredbe Vlade kojima se definiše bitan deo relevantnog tržišta? Upravo su kriterijumi bitni, koje mi predlažemo kao bitan deo tržišta; u slučaju firme A kad se primene ti kriterijumi obuhvataju jedno tržište, u slučaju firme B ti isti kriterijumi obuhvataju drugo, ali su kriterijumi isti i definisani zakonom, a ne menjaju se podzakonskim aktom. Ovo što mi predlažemo je čistije, jasnije i poštenije.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman u ime SRS i predložio rešenje za koje smatram da je apsolutno prihvatljivo, jer predložena norma nije prihvatljiva i nije delotvorna, a s druge strane, radi se o zakašnjenju u odnosu na ove odredbe koje se odnose na ove norme koje predviđa predlog ovog zakona. Dame i gospodo, kada je u pitanju zaštita od konkurencije, koristiću priliku da se osvrnem, jer se odnosi na to, na izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta 2007, 2008. i 2009. godine. Naime, ogromne površine državnog poljoprivrednog zemljišta nisu date u zakup u skladu sa zakonom i građanima Republike Srbije nije bilo omogućeno da istovremeno učestvuju na ovakvim tržištima. Ogromne površine poljoprivrednog zemljišta date su u zakup pojedincima, koji čak nisu ni platili zakup ili ne plaćaju redovno, a zaključe ugovor, ali ugovor ne izvršavaju. Na teritoriji južnog Banata, kada su u pitanju opštine Pančevo, Kovin, Alibunar, Plandište, Opovo, Kovačica, Vršac i Bela Crkva, ima dosta nepravilnosti. U tom pravcu ogromna sredstva nisu ubrana da bi ušla u budžet Republike Srbije. Kada je u pitanju konkurencija, radi se o tome da Vlada nije vodila računa o tome da li je građanima pružena prilika da učestvuju u zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta ili samo pojedincima, tajkunima, pa čak i iz Hrvatske i Slovenije, koji su na hiljade i hiljade hektara zemlje uzeli u zakup ili kupovali. Koristiću vreme od stranke, ako mogu. Gospodo, vidimo da je u Srbijinajveća pljačka bila u agraru. Zašto se poljoprivredna gazdinstva u velikim površinama nisu preparcelisala i omogućila od 10, 20, 30 ili 50 hektara da mogu da konkurišu i seljaci, paori naši, kojima je potrebno zemljište i mogu da ga kvalitetno obrade? Kako je moguće da se, recimo, Nicoviću da 960 hektara u Banatskom Brestovcu, a da nije platio zakupninu, prema izveštaju opštine Pančevo? Zatim, Radovančev, Aleksa i drugi, milijarde dinara su u pitanju. Nema ovde zaštite od konkurencije, nego se štite tajkuni i oni koji nanose ogromnu štetu državi. Ministar Dragin je krenuo kad smo mi iz SRS, gospodin Krstin, Plužarević i drugi poslanici, izneli i upoznali Narodnu skupštinu, i od Vlade tražili, da je u Vojvodini najezda tajkuna iz Hrvatske, kao što su Pevec, „Agrokor“ i drugi koji se bogate na teritoriji Republike Srbije, a da naši građani nemaju prava, niti mogu da ravnopravno učestvuju na licitacijama. Ministar Dragin je rekao da je Vlada bila prinuđena, kao i to ministarstvo, dakle, potvrdio je naše optužbe da je bilo brojnih zloupotreba, da je podneto oko 200 tužbi za raskid ugovora ili zbog zloupotrebe službenog položaja. Kada imamo u vidu ovaj zakon i konkurenciju, postaviću još jedno pitanje. Tu je gospodin iz Vlade ministar Milosavljević, neka mi odgovori ako može; ako ne može, tražim odgovor od Vlade. Kako je moguće da se donese pravilnik o naknadama i nagradama stečajnih upravnika, a da jedan stečajni upravnik, kao što je Moldovan Stevan, vodi veliki broj stečaja i treba da uzme ogromne pare? Kao takav stečajni upravnik, samo u predmetu „Agroživa“ u Pančevu on treba da dobije 580.000 evra. Postavio sam pitanje Vladi i odgovarajućim resorima, ali konkretne odgovore ne dobijam – prvo, u koliko je stečajnih postupaka učestvovao Stevan Moldovan i pred kojim trgovinskim sudovima u Srbiji? Na ovo pitanje treba da odgovore Vlada, ministarstvo za privredu, ministarstvo za pravdu, ministarstvo za finansije i trgovinski sudovi i Agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Ko je potpisao rešenje o postavljanju Stevana Moldovana za stečajnog upravnika u svim postupcima? Otkud stečajni upravnik da se pojavi na 200 kilometara od Subotice do Pančeva, a na teritoriji Pančeva imamo više od stotinu ekonomista licenciranih za stečajne upravnike? Koje su firme, i odakle su, koje je Stevan Moldovan angažovao kao procenitelje da izvrše procenu kapitala stečajnih dužnika? Kod koliko je stečajnih dužnika izvršena reorganizacija, a kod koliko stečajnih dužnika je došlo do bankrotstva i prodaje imovine? Imena i nazivi fizičkih i pravnih lica koja se pojavljuju kao stečajni poverioci u predmetima u kojima je kao stečajni upravnik postupao Molodvan Stevan i kolika su priznata i isplaćena potraživanja stečajnog upravnika Moldovan Stevana? Tog Moldovan Stevana mnogi štite. Iz koje stranke je, ne znam, ali pravilnik o naknadama i nagradama jeste potpisao ministar za regionalni razvoj i ekonomiju gospodin Dinkić. Ako pogledate odredbe tog pravilnika, to je pravilnik koji je omogućio novi vid kriminaliteta. Imate ovakvu situaciju: stečajna masa 1.200 evra; za stečajne poverioce ide 200 evra, a 1.000 evra ide stečajnom upravniku. Taj slučaj imate kod Trgovinskog suda u Pančevu. Šta tu da radimo? Šta je sa stečajnim upravnicima kada su u pitanju, gospodo iz Vlade, Robne kuće Beograd? Da li je tačno da je stečajni upravnik uzeo četiri miliona evra za stečaj Robnih kuća Beograd? Zašto su zaključivani štetni ugovori o zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta? Zašto se zemljište ne parceliše i ne omogući na licitaciji da seljaci, paori naši, pod ravnopravnim uslovima koriste 10, 20, 30 hektara, nego se omogućava velikim tajkunima koji obrađuju velike površine zemljišta, a ne plaćaju zakup? S druge strane, seljacima je onemogućeno da pod jednakim uslovima konkurišu, dakle, oni su obespravljeni. Dame i gospodo, tražim odgovore na ova pitanja. Prvo, hoćete li pravilnik da stavite van snage, gospodine ministre? Iznesite pred Vladu i izvestite predsednika Vlade da je pravilnik o naknadama i nagradama stečajnih upravnika pre svega omogućio da se pojedinci bogate na štetu građana, radnika i poverilaca. Drugo, tražim izveštaj koliko je državnog zemljišta dato u zakup, u hektarima, pojedincima na teritoriji Republike Srbije. Po kojoj ceni? Kako je moguće da se u jednoj opštini, selo do sela, parcela do parcele, za jednu plaća 50.000 zakup, a za drugu 8.000, a parcela do parcele? To je mogućnost da se pojedinci bogate. Imate slučaj da čovek duguje milione i milione za zakup državnog zemljišta, a da mu je sada omogućeno da kupi 4.000 ha najplodnije zemlje u opštini Pančevo. Dakle, pravite neku analizu. Preduzmite odgovarajuće mere. Ovde mora policija da se umeša, tužilaštvo, a Ministarstvo, što je gospodin Dragin najavio, mora da realizuje ovaj projekat i da se agrarna mafija suzbije, a da se građanima omogući da pod jednakim uslovima koriste državno poljoprivredno zemljište. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 57 minuta i 40 sekundi. Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine Jojiću, 99,99% onoga što ste ispričali nema direktne veze sa zakonom o zaštiti konkurencije, ali uvažavajući značaj agrara za Srbiju i srpsku privredu i za sve nas daću nekoliko kratkih komentara. Tačno je da je bilo problema i da ima problema po pitanju davanja državnog poljoprivrednog zemljišta u zakup. To je nešto što traje. U vreme dok sam bio ministar poljoprivrede, to je oko godinu dana, mi smo radili po Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, pri čemu su opštine, organi opštine sprovodili javne licitacije, uvek i u svakom slučaju, za davanje zemljišta u zakup. Mi smo davali saglasnost na ono što su opštine ili opštinska rukovodstva ili nadležne komisije sprovodile. Slažem se sa vama jedino u tome da je bilo problema. Slažem se sa vama u tome da mnogi nisu plaćali cenu, kao što se slažem sa vama i da je bilo različitih cena koje su licitirane za vrlo slične parcele i vrlo slična zemljišta. Ali, naprosto, ako je neko na nekom mestu ponudio višu cenu u odnosu na sličnu parcelu, to je njegov problem. Isto tako, to je predmet, kao i svaki ugovor, poštovanja ili nepoštovanja ugovornih obaveza. Ako je zaključen ugovor, a jedna strana ne plati, zna se ko je nadležan i ko treba da ugovor realizuje – to su nadležni sudski organi. Još jedna stvar, što se tiče stečajnih upravnika i naknada stečajnih upravnika, to je zaista aktuelno pitanje, ali ne vidim nikakvu ličnu vezu sa tim, to je pitanje pre svega za trgovinske sudove i mislim da ovo pitanje u vezi s postavljanjem stečajnih upravnika i naknadama treba njima da postavite. Zahvaljujem.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Posedujem, gospodine ministre, ugovore koje ste vi potpisali, i to: za Dolovo, Jabuku, dva u naseljenom mestu Jabuka, Dolovo drugi, Omoljica treći, Jermenovci četvrti, Banatski Brestovac peti itd., da ne nabrajam. Ovo je potpisao gospodin Milosavljević. Izvolite, hoćete li doći da pogledate? Molim vas, dođite da vidite da li je ovo vaš potpis, da ga ne dajemo na veštačenje grafologu. Hoćete li da kažete da ga vi niste potpisali? Da li su ovi ugovori bili štetni ili nisu? Izvolite, ostvarite uvid u blagajnu, da li je na žiro račun budžeta Republike Srbije ipak pristigao novac od ovog zakupa. Ovo su štetni ugovori. Zloupotreba čista. Ogromna sredstva nisu plaćena u budžet. Sada je na potezu gospodin Dragin, koji zaista preduzima, po našem saznanju, određene mere. Ovde je šteta nastupila za državu. Za tu štetu neko mora da odgovara. Vi kažete da ovo nema veze sa konkurencijom. Kako nema? Kako nema stečajni upravnik, kada imamo preko 500 licenciranih stečajnih upravnika? To je konkurencija na tržištu kod trgovinskih sudova. Vi ste predstavnik Vlade ovde, gospodine ministre; kad čujete ovo pitanje od narodnog poslanika ne treba da se smejete, već da dođete ovde i da klečite, da molite narodne poslanike da vam kažu koji su problemi seljaka na selu, da država ne trpi štetu. Vi se razlikujete od sadašnjeg ministra bitno. Vi ste bili godinu dana. Izvolite vaše ugovore, koje ste vi potpisali za godinu dana, izvršite analizu i dajte matematiku, da vidite koliko je plaćeno. Moja namera je da novac dođe u blagajnu. Tu nema neke mudrolije. Ne možete mi reći da ovo ne ulazi u oblast konkurencije. Sve ulazi u oblast konkurencije: i zakup državnog zemljišta, i licenciranje upravnika, i davanje u zakup građevinskog zemljišta, davanje u zakup poslovnih prostorija i poslovnog prostora. Sve to, gospodine ministre, pre svega jeste konkurencija. Mi moramo da se borimo protiv takvih koji zloupotrebljavaju određene situacije i okolnosti da bi iskoristili priliku na tržištu da povoljnije prođu, a na štetu naših građana.
Reč ima ministar. Molim vas, samo se registrujte. Izvolite.
Zahvaljujem se. Nema razloga, gospodine Jojiću, da se žestite. Tačno je, kao ministar nadležan za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu jesam potpisao te ugovore. Još jednom, ako ne znate, da bi vam bilo jasno – sve javne licitacije za davanje poljoprivrednog zemljišta u zakup su sprovodili organi opština, lokalne samouprave. To dolazi samo na saglasnost u Ministarstvo poljoprivrede i ministar, praktično po dužnosti, potpisuje te ugovore. Još jednom, slažemo se u tome da svaki dinar koji je izlicitiran treba da dođe u budžet Republike Srbije, ali isto tako, ne mogu ja lično, niti moj prethodnik, niti naslednik, biti odgovoran za to što neko nije ispoštovao ugovornu obavezu. Kada neko ne ispoštuje ugovornu obavezu zna se koja se sankcija prema njemu preduzima.
Nemate prava na repliku, gospodine Jojiću, zato što ni u prethodnom obraćanju niste osporili ono što je ministar govorio. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Naravno, sve što je roba, sve što je usluga i što se nalazi na tržištu je predmet ovog zakona, i gospodin Jojić je bio u pravu kada je rekao. Najveća moguća zloupotreba položaja na tržištu je na neki način legalizovana Zakonom o javnim nabavkama. To morate da znate. Komisija koja je formirana po Zakonu o javnim nabavkama ima neke svoje izveštaje, gde konstatuje veliki broj nepravilnosti u primeni tog zakona, što u suštini jeste korišćenje nekog monopola. A da bi se shvatilo koliko je to kompleksno, to je na granici sa belim okovratnikom, to da znate. Uzmite Miškovića. Ne bi on mogao da bude ovoliko uspešan da nema u policiji, vojsci, bankama, Narodnoj banci, u svakom ministarstvu, pa i u Skupštini, svuda, svoje ljude koji rade za njega. Oni njemu garantuju taj položaj na tržištu i on se javlja kao „dobra Mara“ za sve. No, gospodine ministre, skrenuo bih vam pažnju na još nekoliko stvari koje su obuhvaćene ovim amandmanom, ali i na nekoliko detalja koji nisu obuhvaćeni nijednim amandmanom narodnih poslanika. Ako biste bili ljubazni da saslušate, zbog vas, zbog Vlade i zbog budućih članova ove komisije koji treba da primenjuju ovaj zakon. Vidite, ne znam zašto ste u članu 7. napisali „Obračun godišnjeg prihoda“ i dali definiciju kako se vrši obračun godišnjeg prihoda za banke. Ne znam. Imamo Zakon o bankama, imamo i druge propise; tim zakonom precizno je određeno šta je prihod banke. Zašto vi ovim članom nešto definišete, a to nije predmet ovog zakona, to je već definisano određenim propisima? Ista je situacija i kod osiguravajućih društava. U krajnjem slučaju, imamo i opšti propis o računovodstvu i reviziji, ali ne znam, vi idete sa ovim. U čemu se ogleda razlika? Zašto je potrebno da ovde postoji razlika u odnosu na te propise kojima je to već propisano? Nije jasno. Povreda konkurencije, član 9 – reč „značajno“ sa gledišta prava ništa ne znači. Šta je značajno, 10%, 60%, 90%? Ko ima tu vagu da izmeri težinu da bi zaključio da je značajno? To je ta proizvoljnost. Ne sme ta diskrecija da postoji u primeni zakona. U članu 10. takođe navodite nešto „značajno“, značajno ograničavanje, narušavanje. To je nemerljivo, a ovaj zakon mora da bude precizan. Sada, da se vratim na ove amandmane. Zar nije malo degutantno da Vlada propisuje sadržinu zahteva iz stava 1. ovog člana, što ste napisali u poslednjem stavu člana 12? To je pojedinačno izuzeće od zabrane. Zar to nije devalviranje Vlade Republike Srbije? Vlada Republike Srbije donosi podzakonske akte, najčešće su to neke uredbe, kao opšti akti kojima se nešto rešava, a obrazac zahteva ili nečega što treba da bude u obrascu, to propisuje ministar. Zašto ste stavili da to bude nadležnost Vlade? Šta je to toliko značajno u tom obrascu zahteva da baš mora …? Obično se obrazac zahteva propisuje pravilnicima. Vladin osnovni podzakonski akt koji donosi je uredba, uredba o izgledu zahteva. Bezveze. Ne znam zašto to toliko devalvirate. Nema potrebe. Uslovi za izuzimanje od zabrane, član 11 – izostavili ste nešto, a to se obično koristi kao formulacija, da se ne nameću ograničenja. To treba da se pojasni, i kod te vezane trgovine i kod te trgovine koja je uslovljena. Sigurno znate, sve veće firme koje imaju svoj specifičan proizvod, koji pod tim nazivom gotovo da nema konkurenciju na tržištu, imaju svoje interne akte komercijalnog karaktera, pod kojim uslovima prodaju robu, pa čak idu i na to koja količina može, koliki je rabat, plaćanje itd. Gotovo da su propisali neke svoje opšte uslove i u tim uslovima oni daju niz ograničenja. Oni se pravdaju potrebom za sigurnošću, potrebom da se obezbedi plaćanje, potrebom da se neguje poslovni odnos, da se razvija taj poslovni odnos, da se unapređuje taj poslovni odnos. U suštini, to često prelazi u ograničenje koje proizvođač neke robe nameće i na taj način zatvara tržište svojih proizvoda za neke druge kupce, odnosno posrednike u kupovini. To mora da se reguliše. Ovakvim formulacijama opšteg karaktera vi praktično šaljete poruku ovim zakonom – mi bismo hteli nešto da uredimo, ali ne znamo kako to da uradimo, ne znamo kako to da uredimo, pa ćemo to da prepustimo antimonopolskoj komisiji. Antimonopolska komisija treba da primenjuje zakon, a ne da piše pravila. Da li ste svesni koje probleme imamo sa Komisijom za hartije od vrednosti i sa još nekim tzv. komisijama koje niti su državni organ inspekcijskog, nadzornog karaktera, niti su regulatorno telo, već su postali mini-vlada ili mini-ministarstvo koje propisuje neka pravila ponašanja? To mora da se izbegne. Sve što ulazi u sistem državnih organa ispod nivoa Skupštine, ispod nivoa Vlade mora suvoparno da primenjuje propis, a ne da kreira propis. Vi ovako – nećemo zakonom da regulišemo, ne možemo zakonom da predvidimo sve situacije, onda daj da prepustimo nekome, ili se, po prirodi stvari, nameće potreba da se nekim drugim podzakonskim aktom, sa nekim preširokim tumačenjem pravnog osnova piše novi propis. To je taj problem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Opet isto, ali sada mi dozvolite da razvijem raspravu, opet pojedinačno izuzeće od zabrane, a Vlada bliže propisuje sadržinu zahteva iz stava 1. ovog člana. Mislimo da to treba da radi komisija. Sada dozvolite samo par reči. Osnovni problem u usklađivanju našeg pravnog sistema sa pravnim sistemom Evropske unije je što tamo određene poslove obavlja evropska komisija. Kada prepišemo sve ove delove zakona koji se odnose na pravila ponašanja uvek postoji ta razlika, ako se ne varam, oko toga ko će to da sprovodi kod nas. To je jedini deo zakona koji se faktički razlikuje od ovih direktiva. Otuda se većina naših amandmana odnosi upravo na to. Da vam kažem nešto, moram da priznam, gospodine ministre, da ste me malopre doveli u malu zabunu, zato što kad kažete da Komisija predlaže a Vlada donosi, to zvuči stvarno logično, međutim, ne piše to u zakonu. U zakonu ne piše da je Komisija jedina nadležna da predlaže ove akte. Nesporno je da postoji nadležnost Komisije u članu, da sada ne tražim, to je 21, ali drugačija je formulacija koju smo imali u zakonima kada se želi propisati nešto kao to što ste vi rekli. Tada bi formulacija bila – Vlada bliže propisuje sadržinu zahteva iz stava 1. ovog člana, na predlog Komisije za zaštitu konkurencije. Ovo otvara mogućnost da Vlada, prvo, ne donosi akte koje predlaže Komisija; drugo, da donosi akte koji se razlikuju od onih koje Komisija predlaže i treće, da ih menja. Upravo smo o tome govorili. Ako je jedina razlika u tome ko ih kako sprovodi, nama nije jasno zašto se podrazumeva da i u Komisiji postoji mogućnost za nekakvu zloupotrebu, a ne podrazumeva se da ta mogućnost postoji u Vladi. Iz našeg ugla, potpuno je logično da mi više sumnjamo na Vladu, koja je politički organ,… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … nego na Komisiju, koja treba da bude neko nezavisno telo koje se sastoji od stručnjaka. Mi imamo čitav niz amandmana u kojima predlažemo da se Vlada odrekne tih svojih mogućnosti. Ukoliko je ovo što ste vi rekli, tada bi formulacija stvarno bila da Vlada donosi to, na predlog Komisije, i tada biste vi bili u pravu. Ovako nije tako. Ne kažem da vam je to bila namera, ali kažem da postoji mogućnost opstrukcije rada Komisije nedonošenjem njihovih predloga. Pod dva, postoji menjanje i tada će se to rešavati u nekakvim javnim skandalima, koji neće biti na korist niti Komisije, niti Vlade, a naročito ne društva. Konkretno u ovom članu, isto nam nije jasno zašto Vlada za sebe želi da zadrži... Ili je to bila matrica i sve je tako urađeno. Ovaj član je naročito problematičan zato što ostavlja jednu stvar koja je stvar procene, iz prethodnog člana, člana 11: „... ukoliko doprinose unapređenju proizvodnje i prometa, odnosno podsticanju tehničkog ili ekonomskog napretka“ itd. Dakle, može da bude reč o nekakvoj analizi koja je stvar procene, koja se može uraditi na jedan ili na drugi način. Vi sada klimate glavom, ali ja prosto kažem da postoji mogućnost, ne optužujem ni za kakvu nameru. Postoji mogućnost. Naša ideja je bila da se to sve da Komisiji i da se zatim rad te komisije stavi pod lupu javnosti i da ona bude, na neki način, javnim mnjenjem priterana da to radi na način koji je najbolji za društvo. Nismo spremni da prihvatimo objašnjenje da je Komisija jedini predlagač i da će Vlada na ovaj način kontrolisati rad Komisije. Prosto, to na izvestan način degradira rad same komisije. Ako je sve urađeno ovako, onda je Komisija više nekakav administrativni organ koji treba samo da nadgleda sprovođenje zakona. Mislim da je ideja, koja od početka ovde stoji, da je Komisija to telo ili organ koji vodi zaštitu konkurencije u zemlji. S obzirom na to da se ne bira na izborima, da nije direktno državni organ, da nisu imenovana lica, time je eleminisana mogućnost konkurencije. Hvala.
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi LDP je sedam minuta i trideset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Lidija Dimitrijević i zajedno Miloš Radulović, Milica Vojić-Marković i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav 2. člana 13. glasi: „Restriktivni sporazumi koji ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana ne podnose se Komisiji radi izuzeća.“ Uslovi su utvrđeni u članu 11. ovog predloga zakona, koji kaže: „Restriktivni sporazumi mogu biti izuzeti od zabrane ukoliko doprinose unapređenju proizvodnje i prometa, odnosno podsticanju tehničkog i ekonomskog napretka, a potrošačima obezbeđuju pravičan deo koristi, pod uslovom da ne nameću učesnicima na tržištu ograničenja koja nisu neophodna za postizanje cilja sporazuma, odnosno da ne isključuju konkurenciju na relevantnom tržištu ili njegovom bitnom delu.“ Srpska radikalna stranka smatra da je potrebno Komisiji za zaštitu konkurenciji podnositi sve restriktivne sporazume, jer su to, u stvari, monopolistički sporazumi. Zato je i podnet amandman na ovaj član 13. Odlučili ste da odbijete ovaj amandman, uz obrazloženje: „Amandman se ne prihvata iz razloga što smisao odredbe člana 13. stav 2. jeste smanjenje administrativnog tereta za privredne subjekte, kao i smanjenje opterećenja Komisije predmetima manjeg značaja.“ Smatram da restriktivni tj. monopolistički sporazumi nikako ne mogu biti predmeti manjeg značaja za Komisiju za zaštitu konkurencije, naprotiv, jer od takvih ugovora sve i počinje, to je temelj. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka Srbije je uložila amandman na član 13. stav 2. koji u ovom obliku kako ga je predložio predlagač glasi: „Restriktivni sporazumi koji ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana ne podnose se Komisiji radi izuzeća.“ Demokratska stranka Srbije je podnela amandman kojim briše ovaj stav, jer smatramo da sve ono što se odlučuje u vezi sa zaštitom konkurencije mora da prođe proceduru i ta procedura mora da bude pred Komisijom, koja bi trebalo da bude nezavisan organ, nezavisna institucija, iako vidim da ovde predlagač kaže da će ga kontrolisati Vlada. U suprotnom, ako se zaista ne izbriše ovaj stav 2, može doći do raznoraznih zloupotreba, mahinacija, korupcije. Smisao ovog amandmana koji smo podneli jeste upravo da do toga ne dođe. Jer, sve ono do čega kasnije dođe, sve vrste zloupotreba plaćaju na kraju građani, a korist imaju tajkuni ili neko drugi. Vi ste nama u obrazloženju ovde napisali da se amandman ne prihvata zato što smisao odredbe člana 13. stav 2. jeste smanjenje administrativnog tereta za privredne subjekte, kao i smanjenje opterećenja Komisije predmetima manjeg značaja. Ne znam kako mi možemo znati šta nam je predmet manjeg značaja. Mene je ovo odmah asociralo na ono što smo napravili kao „uslugu“ javnim nabavkama, da postoje javne nabavke do određenog iznosa koje ne podležu redovnoj proceduri. Čim vi napravite takvu vrstu izuzetka, imate otvoren prostor za razne vrste manipulacija. Zbog toga mislim da je amandman koji je podnela Poslanička grupa DSS sasvim korektan i da ga treba prihvatiti. Da sam u pravu, i zato ovo govorim, podsetio me je danas jedan članak koji sam pročitala u današnjoj štampi. To je članak u kome je objavljen jedan mali intervju sa potpredsednikom „Fijata“ Altavilom, koji naravno nastavlja … (Predsedavajuća: Dva minuta.) …preći ću na vreme grupe, tu manipulaciju koja je započela pred izbore, taj cirkus koji se zove pravljenje automobila u „Zastavi“. Kada ga novinari pitaju kada će platiti ono što je njegova obaveza od 200.000.000 evra, na šta ga obavezuje ugovor sa Vladom Srbije, bar koliko mi znamo, on kaže da o tome neće da priča, jer nije trenutak da se o tome priča. Doslovce kaže: „Finansijski uslovi nisu za javnost. To su privatne stvari između 'Fijata' i Vlade Srbije“. Zamislite, molim vas, privatna stvar, koju treba da plate građani Srbije! Neko ima ugovor prema kojem treba da određene svote novca plaća periodično, 200.000.000 evra gospodin treba da plati, no on se danas pojavljuje ovde i kaže da je to privatna stvar između njega i Vlade Srbije. Molim vas da nam obrazložite i da nam kažete ima li još nekih privatnih stvari ovoga tipa, koje bi mi kao narodni poslanici trebalo da znamo ili smatrate da to treba da ostane tajna jer je toliko privatno da ni narodni predstavnici ne treba o tome ništa da znaju. No, ta privatna tajna gospodina Tadića, Dinkića, Cvetkovića, pa bogami i vas, jer ste deo te Vlade Srbije, i te kako košta građane Srbije, a evo kako ih košta: današnja informacija, potrošačka korpa je danas skuplja u odnosu na decembar za 5.617 dinara, a u odnosu na mart 8.897 dinara. Gospodine ministre, toliko vi i Vlada, koja je nesposobna i potpuno neefikasna, koštate svaku porodicu u ovoj zemlji. Samo toliko ih koštate od decembra do danas. S obzirom na to kako radite, kako se razmahujete i kako pravite ovakve zakone, u kojima članove koje menjamo jer smatramo da su na korist građanima nećete da brišete, ovaj odnos potrošačke korpe i svega ostalog biće, na štetu građana, do kraja godine i višestruko veći. Hvala.
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Zahvaljujem, gospođo Vojić-Marković. Vrlo kratak komentar: upravo je primena Zakona o zaštiti konkurencije u prethodne četiri godine pokazala da je Komisija za zaštitu konkurencije bila, rekao bih neopravdano, opterećena predmetima manjeg značaja. Ali, to što preduzeća nemaju obavezu da podnose Komisiji zahtev za izuzeće ne abolira ta preduzeća. Taj zahtev može biti podnet i Komisija ima obavezu da po tom zahtevu odradi svoj posao, tako da sama činjenica da imaju obavezu da podnose zahteve ne znači da, ukoliko je nešto suprotno zakonu, oni neće doći pod udar tog zakona.
Poslaničkoj grupi DSS na raspolaganju su još 22 minuta. Koristite pravo na repliku? (Da.) Izvolite.
Hvala, gospodine ministre. Obrazložili ste upravo onako kako ste i napisali ovde u obrazloženju. Potpuno razumem obrazloženje, ali govorim o nečemu što se zove život. Jedan vaš prethodnik, ministar ekologije u prošlom mandatu, potrošio je nenamenski 11.000.000 evra za komarce, ambroziju i krpelje. To nije bila njegova nadležnost, to je bila nadležnost vašeg današnjeg ministarstva. Ne znam koliko puta je Poslanička grupa DSS pričala sa ovog mesta i pitala nadležne da li će da preduzmu nešto povodom toga, pa pošto nisu, moram da kažem da ovaj amandman koji smo podneli upravo ima za svrhu da se ovakve stvari ne dešavaju, jer to što neko može ne znači i da mora. Hvala vam.
Reč ima ministar Milosavljević.
Ako mi dozvolite, ovo poslednje što ste rekli baš nikakve veze sa ovim zakonom nema, a nisam razumeo nadležnost Ministarstva trgovine nad komarcima, to ne postoji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 51 minut.
Bili ste ministar poljoprivrede, a Dragin je bio ministar ekologije. On je u novembru dao za prskanje protiv komaraca, a komarci porasli i postali rode. Smešno vam je? Ali, nema 11.000.000. Neki plaču zbog toga što nema 11.000.000. No, da se vratimo na ove amandmane koji se tiču nečega. U načelnoj diskusiji sam pokušao da vas ubedim, nisam uspeo. No, nisam uspeo mnoge stvari u životu, zašto bih se sekirao zbog toga što nisam uspeo vas da ubedim. Vidite, kod monopolskih sporazuma, koje sada tretirate kao restriktivne sporazume, postoje dve krupne oblasti. Prva je oblast kada učesnici na tržištu naprave neki sporazum da bi ostvarili neku korist, pa tim sporazumom definišu proizvodnju, količine, kvalitet, cenu, podelu tržišta itd. To je veliki problem. On je rešiv ukoliko antimonopolska komisija sazna da postoji takav sporazum i onda može da oceni, a pošto su svi monopolski sporazumi po definiciji ništavi, onda idu i neke pravne posledice. Međutim, vi ste sada ovde u članu 10, pa i nadalje, naveli da je učesnik u restriktivnom sporazumu svako ko je učesnik na tržištu. Učesnik na tržištu je i elektroprivreda, učesnik na tržištu je i NIS, učesnik na tržištu je i gradsko komunalno, i javni prevoz. Svi su oni učesnici na tržištu, ali osnivačka prava nad njima vrši onaj ko je nosilac prava u ime države za državnu svojinu koja je prisutna u tim preduzećima. To je negde organ jedinice lokalne samouprave, to je neki put Vlada, neki put Direkcija za imovinu, kolokvijalno – država. Država je, suočena sa problemima funkcionisanja tog javnog preduzeća, ovlašćena da propiše neke uslove. Imamo i posebne zakone koji regulišu poslovanje tih preduzeća. Postavlja se pitanje – kada jedno takvo javno preduzeće od republičkog ili lokalnog značaja, poštujući uslove svog osnivača, zahteve svog osnivača, propiše svoje opšte uslove poslovanja, pa stupi u neke poslovne odnose sa nekim od učesnika na tržištu, a taj njihov sporazum može biti monopolistički, ko je izvor stvaranja jednog takvog monopolističkog sporazuma? Na strani javnog preduzeća – njegov osnivač, država. Zašto niste propisali ili predvideli mehanizme da za sve takve slučajeve antimonopolska komisija da prethodno mišljenje, i u pogledu opštih uslova i u pogledu formiranja cena? Nešto malo cena je ostalo u nadležnosti države – energenti, lekovi, ali u nadležnosti države je i cena vode, gradskog prevoza. U takvim situacijama taj takozvani prirodni monopol, ili monopol koji ne može da se izbegne, drži se pod kontrolom. Po ovom zakonu i prema postojećim propisima, organ koji je to držao pod kontrolom nije bila antimonopolska komisija, nego država, nadležni organ države. Zbog toga slede ovakvi amandmani, kao što su i sledeći amandman gospodina Jeremića i gospođe Lidije Dimitrijević, gde se interveniše na članu 13. stav 3. Vidite, u pravu su oni poslanici koji su tražili da svi ti sporazumi koji mogu da asociraju na uspostavljanje nekog monopola treba da idu na prethodnu ocenu kod Komisije. Komisija bi bila zatrpana, s tim se potpuno slažem, ne bi mogla da digne glavu samo od tih sporazuma. Ali, postoji i metodologija kako bi se pregledao taj sporazum. Doduše, nas život demantuje, jedno piše u sporazumu, a u praksi može biti sasvim drugo i sasvim treće. Mislim da će ove odredbe čl. 12. i 13, i pogotovo ovako dati uslovi u članu 11. za izuzimanje od zabrane, jednostavno da omoguće Komisiji da stavi prst na čelo, pa kome se šta zalomi. Nema tu opipljivih kriterijuma. Čak se taj kriterijum neće pojaviti ni u članu 13, poslednji stav, gde ovlašćujete Vladu da propiše. Čak ni tu neće moći taj problem da se reši. Pravilo je da se zakonom uređuje način ostvarivanja neke slobode, prava građana. Ovo se odnosi, jednim delom, na prava potrošača i na to kako će on da ostvari ono što država garantuje, ali se dobrim delom odnosi i na prava i pravne interese učesnika na tržištu, i fizičkih i pravnih lica koja se bave nekom delatnošću. Zato je neophodno da ovaj zakon bude maksimalno konkretan, da se samo neke sitnice ostave Vladi, eventualno Ministarstvu i, eventualno, neke operativne stvari organizacije antimonopolske komisije samoj Komisiji. Osnovna svrha svakog zakona, zbog toga postoji onaj rok od donošenja zakona do njegove primene, jeste da čoveku, kada pročita zakon, sve bude jasno. Kada čovek bude čitao ovaj zakon on će da kaže: ovo mi je jasno, ali nije mi jasno ovo što Vlada treba da uredi; pa, ovo mi je jasno, a ovo mi nije jasno, to bi tek trebalo Vlada da uredi. Kako će Vlada da uredi? Pa, ako Mišković ima svoju vladu, onda znate kako će da uredi. Ako je Mišković mogao da privede buduću vladu kod Olija Rena i da se dogovore o sastavu Vlade; ako je Mišković mogao da kaže - morate da se zadužite kod MMF-a da bih pokrio moje gubitke od nekoliko milijardi, i mi sad formalno-pravno otplaćujemo dugove Miškovićeve, njegovog nekontrolisanog širenja (ili, pitanje je čijeg kapitala pod njegovim imenom), izvinite, to je fakat... Zato insistiramo na konkretnim odredbama zakona, sve da se propiše, da se reguliše, da bi se lakše kontrolisao i onaj ko sprovodi ovaj zakon.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite, gospodine Jeremiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju člana 13. Predloga zakona o zaštiti konkurencije koje je dao predlagač, resorno Ministarstvo za trgovinu i turizam, stoji: „Za određene kategorije sporazuma, koji mogu sadržati elemente restriktivnosti, predviđena je mogućnost izuzeća na osnovu posebne uredbe Vlade, koja propisuje koje su to kategorije tih sporazuma i pod kojim se posebnim uslovima, pored opštih uslova iz člana 11, vrši njihovo izuzeće. Reč je o blok-izuzećima, i na ove sporazume se odnosi pretpostavka dozvoljenosti, obzirom da se ne podnose Komisiji radi izuzeća od zabrane.“ S tim u vezi je i amandman koji je u ime Poslaničke grupe SRS podnet na stav 2. člana 13. Reč je o tome da se ova sporna odredba, odnosno reč „ne“ briše. Dakle, restriktivni sporazumi koji ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana, po mišljenju Poslaničke grupe SRS, treba da se podnose Komisiji radi izuzeća. Vidimo da je prethodni pokušaj koleginice Lidije Dimitrijević, vezano za brisanje kompletnog stava, bio bezuspešan, odnosno nije naišao na razumevanje, a ovo je konkretno naša najveća zamerka na član 13, odnosno na ovu mogućnost. Obrazloženje da se amandman odbija zbog toga što je smisao odredbe člana 13. stav 2. smanjenje administrativnog tereta za privredne subjekte i smanjenje opterećenja Komisije predmetima manjeg značaja stvarno je nelogično i nesuvislo, jer ako ti restriktivni sporazumi ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana, treba da se podnose Komisiji, s obzirom na to da upravo ona odlučuje o izuzeću. Izostajanje obaveze otvara mogućnost, odnosno prostor za eventualne nepravilnosti. Primena ovakvog zakonskog rešenja prouzrokovaće štetne efekte, odnosno posledice, tako da pozivamo predlagača, odnosno ministra da prihvati ovu odredbu jer se time ništa ne gubi, samo dobijamo konkretnije i jasnije definisanje predloženog člana zakona. Hvala.
Hvala. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Miloš Radulović i Miroslav Petković. Reč ima gospodin Radulović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe DSS uložili smo amandman kojim smo tražili da se član 14. briše. To je član koji se odnosi na udeo na relevantnom tržištu. Ono što kod nas izaziva dilemu jeste da li se pod relevantnim tržištem podrazumeva Srbija kao ceo geografski pojam i onda učešće od 10, 20, 30%, ili na određenu vrstu robe. Ako je geografski pojam, onda je to veliki problem, jer 90% teritorije Beograda je ogromno tržište koje usisava ogroman broj proizvoda i učestvuje u tržištu sa ogromnom količinom robe koju apsorbuje. Šta je ovde indikativno, gospodine ministre? Danas pokazujete jednu izuzetnu vrednoću, odgovarate manje-više na sva pitanja, a za mene je čudno što do sada niste pokazali takvu vrednoću da biste sprečili uticaj monopola i stvaranje ovakvih dominantnih trgovačkih lanaca, koji bitno remete domaće tržište. U odgovoru zašto odbijate naš amandman navodite da se ne prihvata jer nije u skladu sa odredbama i zakonima Evropske unije. Ali, činjenica je da bi trebalo, prema najoptimističnijim procenama, negde 2015 – 2020. godine, po procenama ove vlade, da steknemo neko punopravno članstvo u EU, a pitanje je da li ćemo uopšte da dođemo do članstva u EU. Očigledno je da standardi koji važe u EU ne važe ovde. Ono što je primer, svi možemo da se složimo, to je pozicija ovih dominantnih lanaca i monopolista u odnosu na mala i srednja preduzeća i samostalne trgovinske radnje. Ako pogledate bilo koju zemlju u okruženju, videćete da pored tih maksi i mega marketa postoje i male trgovinske radnje, i mala i srednja preduzeća. Kod nas su pojedini krajevi, pojedini delovi gradova i naseljenih mesta, okruga manje-više ostali bez tih trgovinskih radnji i kompletan promet se obavlja u ovim trgovinskim lancima. Na taj način se stvara dominantan položaj tih trgovinskih lanaca, tako da mogu da diktiraju, kroz nedostatak konkurencije, cene. Kao što je naša koleginica Milica Vojić-Marković iznela, imamo podatke koji su zabrinjavajući, a to je povećanje cene potrošačke korpe, odnosno osnovnih životnih namirnica, i to samo u odnosu na decembar za 5.317 dinara, na primer, a imamo i podatak da je prosečna plana 32.000 dinara. Preračunajte koliko je to. To je povećanje samo cena osnovnih dobara od 15 do 20% za nekih šest meseci. Samo na hranu jedna prosečna porodica potroši 40% plate. Potrošačka korpa je izuzetno skupa i predstavlja teret za mnoge građane, tako da se mnogi građani, oni koji privređuju, zajedno sa svojim porodicama odriču mnogih stvari koje u normalnim uslovima predstavljaju zadovoljenje osnovnih životnih potreba. Kada smo razgovarali o zakonu u načelu predočio sam vam da je jedan nedostatak to što nemamo krovni zakon o trgovini. Rekli ste da je u nacrtu, ali da je pitanje kada će da dođe u skupštinsku proceduru. Rekli ste da ćemo do kraja godine imati zakon o zaštiti potrošača. Sami ste priznali da ste zajedno sa ministrom Đelićem učestvovali u toj radnoj grupi, koja je utvrdila dosta nedostataka i upozoravajućih elemenata što se tiče formiranja cena i ugroženosti potrošača. Ono što zabrinjava jeste to što ste rekli da je to bilo u mandatu prošle vlade, da više ne postoji ta prošla, da imamo novu vladu i da je prestala potreba za tom radnom grupom. Ne završava se život time što prestane da postoji jedna vlada, građani ostaju da žive sa svojim problemima i normalno je bilo, gospodine ministre, da postoji kontinuitet, da se Ministarstvo bavi tim, da ta radna grupa možda pretrpi određene izmene ali da nastavi rad. Imamo za posledicu, rekao sam već, veliko povećanje cena. O cenama, odnosno o valutama i rokovima plaćanja već smo pričali; nisam imao vremena kada se vodila rasprava u načelu da vam odgovorim, ali ne mogu da se složim sa vama, citiraću vas, da je „tačno da se u strukturi svake trgovine u najvećem procentu nalaze proizvodi dnevne potrošnje, desetine vrte hleba, brašna, mleka, proizvodi od mesa, prerađevine, koji se relativno ažurno plaćaju. Rokovi plaćanja su 20, 30 i 45 dana.“ Hleb se prodaje istog dana, sveže meso se prodaje istog dana; sami standardi zaštite su takvi da se ti proizvodi prodaju istog dana. Plaćanje 20, 30. i 45. dana je već problem za te dobavljače, da ne pričam o proizvođačima testenina, proizvođačima konditorskih proizvoda. Sa ovim završavam, ne znam da li se srećete, gospodine ministre, sa nekim ko se bavi proizvodnjom tih proizvoda i da li znate u kakvom su stanju ti ljudi. Ti ljudi su očajni. Ne mogu više da pokriju svoje obaveze i da pokrenu investicioni ciklus; sa zaduživanjem koje imaju svi su, manje-više, pred bankrotom. Šta uopšte činite da ih zaštitite? Da li štitite samo one koji su vas sastavili, Vladu? Vladu su sastavili upravo ti monopolisti, i zna se ko još pored njih, i vi isključivo radite po njihovom diktatu. Ponavljam još jednom, stubovi svakog društva su upravo mala preduzeća, porodične firme, u bilo kom zdravom ekonomskom sistemu i u bilo kojoj zdravoj državi. Hvala.
Hvala vama. Jedno pitanje, gospodine Raduloviću, da li ste koristili vreme kao ovlašćeni predstavnik ili... (Miloš Radulović, sa mesta: Kao ovlašćeni.) Hvala. Reč ima ministar, gospodin Milosavljević.
Hvala. Uvaženi gospodine Raduloviću, počeću sa rečima zahvalnosti ispred Ministarstva trgovine i usluga i Vlade Republike Srbije: pre svega, hvala na amandmanima i na dobroj nameri da se zakon učini boljim i kvalitetnijim; hvala na pohvali da se trudim da odgovorim poslanicima na amandmane i njihove komentare, a hvala i na pohvali da se ne mešam u rad Komisije za zaštitu konkurencije, jer upravo je to bila intencija i prethodnog i ovog zakona koji će za neki dan biti izglasan. Nije posao ministra trgovine da se bavi monopolima, to je posao Komisije i zato se ona ustoličava kao nezavisno telo, koje treba da radi svoj posao. Što se tiče velikih i malih trgovaca i firmi, i porodičnog biznisa, slažem se, osnova svake privrede je u malom biznisu. Što veći broj malih i srednjih preduzeća jeste potreba Srbije, jer je to način da se ljudi zaposle i da se porodične manufakture razviju. Ali, isto tako (i vi to dobro znate, kao čovek iz biznisa), nema uspešnih malih bez saradnje sa velikima. Svakoj državi su potrebni i oni veliki reprezenti koji mogu da igraju i regionalne i globalne utakmice, kao što su potrebne i hiljade i stotine hiljada malih i srednjih preduzeća. Znači, uspešnog sektora male privrede nema bez saradnje sa velikima. Što se tiče rokova plaćanja, tačno je da se hleb, mleko i voda prodaju za jedan, dva ili nekoliko dana i slažem se da rok za plaćanje trgovinskih lanaca proizvođačima tih proizvoda treba i može da bude kraći. Isto tako, vi kao potrošač, kao i svi narodni poslanici i obični ljudi, najčešće zbog krize i zbog problema sa kojima se suočavamo, kupujete na odloženo, pa to odloženo nekad bude čekovima i karticama na 30, 60, 90 dana. Isto tako je tačno da ove naše pare koje damo, u ovom slučaju trgovcu, nekad stignu sa 30, 50, 70 ili 90 dana zakašnjenja. Bez pretenzija da branim trgovce, jedan od razloga zašto se ne plati dan za dan ili za sedam dana jeste i to što pare koje trgovci dobiju ne stignu za dan ili sedam dana. Generalno se slažemo oko jednog – država mora da odigra još aktivniju ulogu u ovim kriznim vremenima kako bi se taj lanac dužničko-poverilačkih odnosa, koji guši privredu, što pre smanjio i kako bi se poboljšala likvidnost privrede. Upravo su dva programa mera koja je Vlada Republike Srbije isporučila privredi, pa i građanima Srbije, u aprilu i maju mesecu počela da daju početne, ali ipak ohrabrujuće rezultate. Naravno, na tome ne treba stati, treba ići dalje i mi ćemo kao Vlada promptno predlagati potrebne i moguće mere kako bi se ublažili efekti krize na građane i na privredu. Kratak komentar u vezi s konkretnim amandmanom: ne želim da licitiram s datumima i godinama, da li ćemo 2015, 2016. ili 2017. godine postati član Evropske unije, ali prihvatanjem i, nadam se, skorom ratifikacijom SSP-a praktično počinjemo da primenjujemo evropske standarde. Upravo su evropski standardi razlog zašto ovaj amandman nismo mogli da prihvatimo; evropski standardi ne isključivo zarad EU, nego evropski standardi zarad kvaliteta života građana Srbije, zarad bolje konkurentnosti privrede Srbije, zarad boljeg života svih, jer je to opšti interes i političara i građana Srbije. Hvala.
Izvolite, gospodine Raduloviću, imate reč.
Gospodine ministre, mi se očigledno ne shvatamo. Ipak mislim da ministar trgovine, ako je ministar trgovine, mora da ima određena ovlašćenja i određeni uticaj, bez obzira na to da li postoje nezavisne komisije. Normalno, ne treba se mešati u rad komisija, ali postoji neka strategija s kojom nastupa Ministarstvo, odnosno Vlada. Drugo, gospodine ministre, uporno se zaklanjate iza svetske ekonomske krize. Suština je da mi ovde nemamo svetsku ekonomsku krizu, nego da je ovo unutrašnja ekonomska kriza, koja poprima sve veće razmere. Rekli ste da veliki trgovinski lanci, veliki proizvođači idu u velike investicije da bi postali manje-više regionalni lideri. Hoću da vam odgovorim nešto: upravo je ovo cena toga što su ti pojedinci hteli da budu regionalni lideri; oni su preinvestirali, stvorili su velika zaduženja, duguju ogromna sredstva bankama i to se odražava na taj način što ne mogu da plate obaveze dobavljačima, jer sredstva koja dobiju za prodaju te robe koju im dobavljači daju koriste da servisiraju obaveze prema bankama. Dobro znate da su obaveze tih regionalnih lanaca i investitora ogromne i da prelaze milijardu evra. Da li je tačno? (Slobodan Milosavljević sa mesta: Verovatno.) Nije verovatno, nego je tačno. Zamolio bih vas još jednom... Rekli ste ovde da se hleb i mleko plaćaju čekovima na 60 - 90 dana. Ljudi prvo plate, svaki pošteni građanin prvo plati hleb i mleko, pošteni građanin ne duguje. Pravi domaćin je onaj ko nastoji da ne duguje, a ovi monopolisti, oni nisu domaćini, oni ne rade u interesu ove države. Oni uništavaju ovu državu. Hvala.
Hvala. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić, izvolite.
Gospodine Novakoviću, nećete da se naljutite, samo bih, pre nego što počnem s ovim amandmanom, da ukažem na još nekoliko problema, pre svega u članu 14. Ovo nisu restriktivni sporazumi, to su sporazumi manjeg značaja, kako ste naveli. Međutim, fale vam odrednice o vremenskom ograničenju i rokovima za preispitivanje, ali neću da idem dalje. Što se tiče člana 15, ne zna se koje su pravne ili činjenične prepreke za pristup našem tržištu, pošto mi garantujemo jednakost i ravnopravnost. Morate to da definišete, i kada je u pitanju pojedinačna nominacija, pa verovatno i kada je u pitanju tzv. kolektivna. Sada član 16. stav 2. tačka 1) – ne zna se šta je nepravična kupovina. Postavite pitanje u Narodnoj skupštini poslanicima šta znači nepravična kupovina. Niko neće znati da vam odgovori. Ne znam šta je to nepravična, jer ako idemo na slobodno tržište, tu se sukobe ponuda i potražnja, pa cenkanje... Odete u Tursku, on vam kaže – toliko i toliko hiljada lira, vi mu onda to svedete na 10%, pa se nalazite sa njim na nekih 30% od njegove prve cene. Ukoliko se ne nađete, i on se naljuti, ali oni vole da se cenkaju. Šta je to nepravična kupovina? Kako to može da bude nepravična kupovina kada na rafu stoji cena, a on do te maloprodajne cene došao preko kalkulacije? Nije jasno. Jednostavno, izraz „nepravična kupovina“ ništa ne znači. Amandmanom gospođice Marine Raguš tražimo da se promeni tačka 2) u stavu 2. člana 16. i da glasi – ograničenje proizvodnje ili tržišta. To znači da se izbacuje ovo – tehnološkog razvoja. Uopšte mi nije jasno zašto ste tehnološki razvoj stavili kao nešto što je na tržištu. To uopšte nije jasno, uopšte ne znamo koja je svrha. Sada ste opet žrtve onih svojih rečenica odranije. Kaže: „ograničenje proizvodnje, tržišta“. Koje ograničenje? Zašto ste sad tu izbacili ono značajno? Da li je u pitanju svako ograničenje? Sad kažete verovatno da ovo što se amandmanom traži nije u saglasnosti sa stavovima EU. Koji su stavovi EU? Samo da se nadovežem na ovo što je Miloš Radulović malopre pričao. Da li vi možete da shvatite situaciju da novinama, ovim našim štampanim, trafike i veliki lanci, gde se sad pretežno prodaju novine, duguju toliko da oni moraju da se zadužuju, da uzimaju kredite da bi mogli da štampaju novine, a kad im se trgovačka mreža smiluje da im plati novine to ne može da pokrije ni neke najosnovnije troškove. Ukoliko nema dve-tri reklame, trajne reklame, NIS, „Dunav“, „Telekom“, PTT ili ne znam šta, „Telenor“ itd., on može odmah da ugasi novine. Još ako novine pišu nešto što se ne sviđa nekome ko je drčan, on mu šalje inspekcije, kontrole itd. i ugasi novine. Sedamdeset - osamdeset posto naših novina je na izdisaju, finansijski na izdisaju. Kad se zaduže, kad uzmu kredit da bi mogli da štampaju novi broj, da vam ne pričam kolika kamata dolazi. Pitajte bilo kog novinara kad je poslednji put primio platu. Što se tiče novina, ne kupuju se na čekove na 60 dana; tras pare, tras novine, ali je kolaps. Kolaps, koji vi ne možete da rešite. Kad sam već uzeo ovo vreme, znate, gledam ovo što ste napisali u ovom članu 16. stav 4. – uslovljavanje zaključenja ugovora itd. Tačno se vidi da je Predlog zakona pisao neko ko nije imao obligacije ili ih je, ako je bio na fakultetu i imao obligacije, jedva položio. Ama, ljudi, pa svetinja za svaki ugovor jeste saglasnost volja strana ugovornica. Vi ste potpuno zaboravili na to. Vi koji idete prema tržišnoj ekonomiji, navodno slobodnom tržištu, primenjujete samo one centralističke metode državnog socijalizma. Prosto ne mogu da shvatim. Da li vi možete da shvatite, povodom ovoga što je malopre Miloš pričao, imate neko selo, 20 km do susednog grada ili sela, u tom selu postoji samo jedna prodavnica; sa gledišta ovog predloga zakona i postojećeg zakona ta prodavnica, to preduzeće ili taj preduzetnik, nije bitno, u dominantnom je položaju. Još ako su žitelji neki od po 70 i kusur godina i nema autobuskog prevoza, on je apsolutni monopolista. Naravno, retko kad će država da dođe do tog monopoliste. Sad pogledajte, kako on da formira cenu svojih proizvoda kad nije u Beogradu, kad ima dodatne troškove prevoza? Kako njega da kontrolišete, a postoji potreba? Imate socijalno ugrožene kupce, potrošače i imate jednog trgovca. Pazite, nekada, dok je postojala društvena trgovina, svako mesto je vodilo računa o toj vrsti disperzije maloprodajnih objekata, pa je peglala te gubitke, realne gubitke za to selo koje je 20 km udaljeno. U to vreme su bili pametni ekonomisti, pa su znali da gube sa tom cenom u toj zabiti, ali je postojala društvena funkcija i država je imala neku obavezu. Koja je sad društvena funkcija i koja je državna obaveza? Vladu vam formirao Mišković. Zašto bi on razmišljao o društvu i o državi? On samo razmišlja o svom džepu, kako da pokrije minuse, i u stanju je sve da kupi. Sve je na rasprodaju u Srbiji i sve ima nisku cenu, sve je čak ispod tržišne vrednosti u Srbiji. Za koga mi donosimo zakon? Mišković neće biti monopolista, a onaj jadnik što je uzeo u zakup zadružnu prostoriju da bi napravio jednu prodavnicu, da bi tih 28 seljaka oko njega moglo da kupuje hleb, meso i mleko, jer više ni toga nema u selima, on će da bude pod udarom ovog zakona. To je ta logika. I, sve se pravda Evropskom unijom, samo što nismo „zbućnuli“ u Brisel. Na kukovo leto.
Reč ima ministar gospodin Milosavljević.
Poštovani gospodine Krasiću, vezano za član 16, verovatno je tehnička greška u materijalu koji vi imate pred sobom. Piše pod 1): „neposredno ili posredno nametanje nepravične kupovne ili prodajne cene“, a ne – kupovine. Znači, neposredno ili posredno nametanje nepravične kupovne ili prodajne cene, nepravične ili nepravedne, a ne kupovine. Verovatno je tehnička greška kod vas.
Hvala i vama. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 16. Predloga zakona o zaštiti konkurencije odnosi se na zabranu zloupotrebe dominantnog položaja na tržištu. Složićemo se svi da se radi o jako bitnim odredbama zakona. U prvom stavu piše da je zloupotreba dominantnog položaja na tržištu zabranjena, a u drugom stavu šta se naročito smatra zloupotrebom dominantnog položaja, pa tako u tački 2) piše – ograničavanje proizvodnje, tržišta ili tehničkog razvoja. Amandmanom sam predložila da se nakon ovog dodaju reči „na štetu potrošača“, jer u zakonu koji je trenutno na snazi piše upravo tako. Pročitaću obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana: „Amandman se ne prihvata iz razloga što nije u skladu sa relevantnim pravnim standardom prava EU koji se preuzima ovom odredbom, kojim je predviđeno pravilo de minimis.“ Posle ovakvog obrazloženja neću komentarisati ništa, neka potrošači u Srbiji sami procene da li je ovakav zakon u njihovom interesu i da li je zaista antimonopolski. Hvala.
Hvala vama. Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 16a zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Miloš Radulović i Miroslav Petković. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe DSS podneli smo amandman kojim predlažemo da se posle člana 16. doda novi član 16a. Naime, u članu 16. se definiše šta se smatra zloupotrebom dominantnog položaja, pa smo mi predložili da se posle tog člana doda novi član 16a koji glasi: „Ako Komisija po službenoj dužnosti ili na zahtev zainteresovanog lica utvrdi da je zloupotrebljen dominantan položaj, donosi rešenje kojim utvrđuje povredu iz člana 16. ovog zakona. Rešenjem iz stava 1. ovog člana mogu da se odrede mere, koje su učesnici na tržištu dužni da preduzmu, radi uspostavljanja konkurencije na relevantnom tržištu i otklanjanja štetnih posledica zloupotrebe dominantnog položaja iz člana 16. ovog zakona, kao i rokovi za njihovo izvršenje.“ Dodavanjem ovog novog člana se jasno preciziraju i daju uputstva Komisiji kako da deluje u sprovođenju mera u slučaju kada se utvrdi da je zloupotrebljen dominantan položaj. U obrazloženju Vlade kojim se ne prihvata ovaj amandman kaže se da je predložena odredba nepotrebna jer se u kasnijim odredbama zakona to definiše. Mi svakako smatramo da ta odredba nije nepotrebna. Tačno je da se na kraju zakona definišu obaveze Komisije, međutim, mislimo da je ovim našim predloženim članom to znatno preciznije definisano i smatramo da treba da stoji odmah nakon člana 16. u kome se definiše šta je to zloupotreba dominantnog položaja. U principu, mi se koncepcijski ne slažemo sa određenim predlozima Vlade, ali smatram da je ovaj amandman mogao biti prihvaćen, s obzirom na to da ne narušava koncept vladinog predloga. Smatramo da bi se prihvatanjem ovog amandmana u značajnoj meri popravio Predlog zakona, odnosno preciznije bi bilo definisano šta to Komisija treba da radi u konkretnom slučaju. Zaista mi nije jasno zbog čega amandman nije prihvaćen.
Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Mirović je tražio da se „šest meseci“ zameni sa „tri meseca“. Radi se o nekim izuzecima kada je u pitanju koncentracija učesnika na tržištu. To jeste kod nas novina, da koncentracija kapitala i odlučivanja kod učesnika na tržištu može biti jedan od vidova narušavanja konkurencije na tržištu, i države se bore protiv takve vrste koncentracije. Amerika je prva krenula sa ovim glavnim majstorom za kompjutere, PC računare, međutim, i EU je preduzela odgovarajuće korake. Prošli put sam iskoristio primer borbe protiv operatera mobilne telefonije, kada su u pitanju roming usluge, jer su i evropski parlamentarci shvatili da im je mnogo skupo kada razgovaraju. Onda su se zainteresovali zbog čega, kako, pa su razvili tu priču i došlo se do tog rešenja. Uopšte mi nije jasno zašto ste u stavu 1. ovog člana 18. stečajne upravnike ubacili pod tačkom 4) kada su oni regulisani posebnim zakonom. Što se tiče stava 2, ovde je potpuna diskrecija Komisije. Molim vas, dali ste potpuno diskreciju Komisiji da ona može da produži rok iz stava 1. tačka 1) ovog člana – na zahtev sticaoca akcijaili udela, pod uslovom da sticalac dokaže da prodaja akcija ili udela nije bila moguća u okviru roka, ali najduže za još šest meseci. Da vas samo podsetim, mi ćemo verovatno u toku dana imati još neku tačku dnevnog reda, imamo tačku dnevnog reda koja se odnosi na izmene zakona o investicionim fondovima, i tu je data mogućnost osnivačima Društva za upravljanje investicionim fondovima da povećaju svoje učešće izvan onoga što je zakonom propisano. Znači, zakon se sada menja, pa se duplira taj procenat. Ono je bio evropski standard, sada je ponovo evropski standard, a razlika je sto posto između prvog i drugog. Ovde ste otišli još dalje, pa ste rekli – Komisija će da proceni. Komisija će da proceni ako je neko stekao veliku količinu akcija u jednom od učesnika na tržištu, a već je i on učesnik na tržištu i tamo; onda, po osnovu vlasništva i po osnovu učešća u upravljanju, on ima značajan položaj, koji narušava konkurenciju. Dajete rok od šest meseci. Mi smo predložili da se ovaj rok smanji, da bude samo tri meseca. To je poenta ovog amandmana.
Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Hvala. S obzirom na to da ovaj amandman nije prihvaćen, nekako se stiče utisak da ovaj zakon nije antimonopolski. Na izuzetno fin način ste ovim novim predlogom zakona izgladili obavezu izdavanja odobrenja za koncentraciju učesnika na tržištu od strane Komisije za zaštitu konkurencije. Cilj podnošenja ovog amandmana jeste da se definiše ova obaveza Komisije. U zakonu koji je trenutno na snazi jasno je definisano da se koncentracija sprovodi po pribavljenom odobrenju koje, na zahtev učesnika na tržištu, izdaje Komisija. U novom predlogu zakona piše: „Koncentracije učesnika na tržištu su dozvoljene, osim ako bi značajno ograničile, narušile ili sprečile konkurenciju na tržištu Republike Srbije ili njegovom delu, a naročito ako bi to ograničavanje, narušavanje ili sprečavanje bilo rezultat stvaranja ili jačanja dominantnog položaja.“ Ovde je ostavljeno prostora učesnicima na tržištu da sami procene da li njihova koncentracija ograničava, narušava ili sprečava koncentraciju na tržištu. Smatram da je ipak neophodno da Komisija izdaje odobrenje. Zbog toga sam i podnela ovaj amandman. Amandman nije prihvaćen, uz obrazloženje da se amandman ne prihvata imajući u vidu da je koncept zakona zasnovan na principu slobode tržišta i tržišnog delovanja, uključujući i zakonsku pretpostavku dozvoljenosti koncentracije kao oblika poslovanja. Suviše je slobodan ovakav koncept zakona, tako da s pravom mogu reći da to može predstavljati dobru osnovu za zloupotrebe i nepravilnosti na tržištu. Hvala.
Hvala vama. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Sada se prijavite. Hvala.
Hvala vama, gospodine predsedavajući. Podnela sam ispred Poslaničke grupe SRS amandman na član 21. stav 1. tačka 2). Član 21. odnosi se na nadležnost Komisije za zaštitu konkurencije i kaže da je Komisija nadležna da, u stavu 1. tačka 2), određuje upravne mere u skladu sa ovim zakonom. Amandmanom sam predložila brisanje ove tačke 2), jer smatram da ovo ne treba opredeliti kao nadležnost Komisije. U obrazloženju Predloga zakona napisali ste da su „u proteklom periodu, u smislu relevantne prakse, uočeni nedostaci u pogledu adekvatnog sankcionisanja utvrđenih povreda konkurencije, prevashodno usled postojanja dva konsekutivna postupka, postupka pred Komisijom, u kojem se razmatra i utvrđuje povreda konkurencije, i prekršajnog postupka pred nadležnim organom za prekršaje, radi izricanja kazni zbog povrede konkurencije utvrđene u prvom postupku.“ Sada ovim predlogom zakona predlažete da Komisija ispituje i utvrđuje postojanje i povrede konkurencije i u istom postupku izriče propisane upravne mere. Srpska radikalna stranka smatra da se na ovaj način daju prevelika ovlašćenja Komisiji tako što se u nadležnost Komisije stavlja ono što je do sada bilo u nadležnosti organa za prekršaje. Jedni te isti ljudi će utvrđivati postojanje povrede konkurencije i vršiti sankcionisanje umesto organa za prekršaje. Odlučili ste da odbijete ovaj amandman, jer ste čvrsto rešili da Komisiji date veća ovlašćenja i tako ste i napisali u obrazloženju za odbijanje ovog mog amandmana. Hvala.
Hvala, gospođo Dimitrijević. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Već se nalazimo u poglavlju koje se odnosi na Komisiju za zaštitu konkurencije, a član 21. odnosi se na nadležnost Komisije. Čuli ste ovaj naš prvi amandman koji je gospođa Lidija Dimitrijević objasnila. Ne zna se šta znači ovo: „određuje upravne mere u skladu sa ovim zakonom“. Da ste naveli – primenjuje, to bi bilo jasno. Upravne mere određuju se zakonom, a ne na bazi procene neke komisije. Upravne mere su propisane, ona može samo da primeni te upravne mere, da sprovede upravne mere. To je nadležnost Komisije, a ne da ih određuje. Zakon je taj koji određuje. Sada, da se vratim na ovo što je gospodin Momir Marković obuhvatio amandmanom. To je tačka 11), kaže: „preduzima aktivnosti na razvijanju svesti o potrebi zaštite konkurencije“. Objasnite mi kako ćete, šta ćete da uradite da biste razvili svest? Neke ideologije su stvarno htele novog čoveka, svesnog, orijentisanog u vremenu i prostoru, Hitler je tražio novog čoveka, Staljin je tražio novog čoveka, EU traži novog čoveka, Amerikanci su napravili odavno novog čoveka, odavno imaju novog čoveka. Kako ćete vi da razvijete svest o zaštiti konkurencije? Jedino ako ste se dogovorili kako da perete pare sa nekim publikacijama, naručenim emisijama, ili da obezbedite sponzorstvo američke ambasade da se na Drugom kanalu pojavljuje emisija gde bi naši srednjoškolci vežbali nacionalnu geografiju, deo „zaštita konkurencije“, i nađete nekog glumca drekavca da se on tamo krevelji, deca, kviz, Biserko glavni zgoditak. Šta će vam to? Znate li da ste jedanput to radili? Sećate li se onog Ace Vlahovića? Kada je krenuo sa onom rasprodajom Srbije napravio je bilborde, pa kaže – početak za imetak. Sve je prevario. To je bio početak kraja. Sve ste oduvali, niste uzeli ni 10% vrednosti društvene imovine koju ste prodali. Isto je i Mlađan Dinkić razvijao svest preko reklama – uđeš, izađeš, možeš da uzmeš na lizing kola; mama, tata i ćerka idu na letovanje u Grčku, nikakav problem. G17 smislio Nacionalnu korporaciju za osiguranje stambenih kredita, pa pukao; ajde što je pukla korporacija, nego pukao i budžet, pukla i država. Ne znam. Drugo, poslednji stav, kaže – poslove iz stava 1, tačka ta i ta, Komisija obavlja kao poverene poslove. Svi poslovi ove komisije su povereni državni poslovi. Da država nije zaključila da ima izmešteno odeljenje organa koji se zove komisija, ove poslove bi moglo da radi neko nadležno ministarstvo. Moglo bi. Ovo je nadležnost države i država zaključuje kako će te poslove da radi, kao što je dozvola za frekvencije ili ove kanale itd. To je nadležnost države, Ministarstva telekomunikacija. Zbog nekih stvari se zaključilo da to treba da ide na nezavisno regulatorno telo. Država je prenela te poslove, poverila nekome da ih u njeno ime radi, sa ovlašćenjima koje država ima. Sve što radi ova komisija, to je povereni državni posao. Naravno, ovo uterivanje svesti, to izbacite, ništa ne znači, osim ako im dajete ventil da objavljuju svoje naučne radove i peru pare. Imate tu još, recimo, tačka 12) – vodi evidenciju o prijavljenim sporazumima, o učesnicima koji imaju dominantan položaj na tržištu, kao i o koncentracijama, u skladu sa ovim zakonom. Pazite, imate li neki registar? Da li ste propisali registar, pa treba da se vodi evidencija? Niste. Jednostavno, tome nije mesto u zakonu.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada je prihvatila amandman. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Vlada je prihvatila amandman. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Miloš Radulović i Miroslav Petković. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u ime Poslaničke grupe DSS podneli amandman na član 23. U članu 23. se precizira izbor organa Komisije za zaštitu konkurencije i u Predlogu zakona je predviđeno da članove Saveta bira Skupština, na predlog odbora zaduženog za poslove trgovine. Mi smo u amandmanu predložili rešenje koje se nalazi u trenutno važećem zakonu, a to je da članove Saveta bira Skupština na predlog ovlašćenih predlagača, a ovlašćeni predlagači su Udruženje pravnika Srbije, Naučno društvo ekonomista Srbije, Advokatska komora, Privredna komora i Vlada Republike Srbije. Ovlašćeni predlagači utvrđuju predloge kandidata samostalno, a Vlada Republike Srbije na predlog ministra zaduženog za poslove trgovine. Komisija je zamišljena kao jedno nezavisno i samostalno telo i iz tog razloga smo podneli ovaj amandman kojim predlažemo da strukovna udruženja predlažu kandidate za članove Saveta, a ne da to čini skupštinski Odbor za trgovinu i turizam, jer mislimo da bi na taj način bitno bila narušena nezavisnost i samostalnost tog tela. Gospodine ministre, vi ste danas u obraćanju rekli da u Odboru za trgovinu u ovom sazivu većinu imaju opozicioni poslanici. To je tačno, ali sam potpuno ubeđen da ukoliko opozicioni poslanici na Odboru za trgovinu i turizam daju predloge koji se ne budu sviđali vladajućoj koaliciji, oni sasvim sigurno neće proći ovde na glasanju u Skupštini. Mislim da to nije pravi način za izbor članova Saveta. Tačno je, u ovom sazivu u Odboru većinu ima opozicija, u nekom budućem možda neće imati. Ne treba ostavljati mogućnost da skupštinski odbor, koji po pravilu treba da preslikava skupštinsku većinu, bude ovlašćeni predlagač kandidata za članove Saveta. Mislimo da to treba da budu strukovna udruženja, kako smo u amandmanu i predvideli, jer mislimo da se na taj način zaista obezbeđuje nezavisnost i samostalnost ovog tela, što je neophodno da bi ono funkcionisalo na pravi način.
Hvala. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, a preostalo vreme za Poslaničku grupu SRS je 25 minuta i 45 sekundi. Reč ima gospodin Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 23. Predloga zakona o zaštiti konkurencija koji glasi: „U članu 23. stav 2. posle reči „Narodna skupština“ stavlja se tačka i preostali deo teksta se briše.“ Ovim članom 23. reguliše se način izbora predsednika Komisije i članova Saveta. Ovaj zakon, kao i mnogi drugi, ne može da prođe a da se ne osnuje neki savet ili neka komisija; to je postalo pravilo u poslednjih nekoliko godina čim se radi o nekom zakonu koji se donosi na osnovu direktiva ili propisa EU. Ovaj novi zakon o zaštiti konkurencije dolazi kasno, a to je i sam predlagač priznao u obrazloženju, kao i da prethodni zakon ima dosta nedostataka i manjkavosti. Za to vreme desile su se mnoge stvari koje prethodni zakon nije mogao da spreči i sankcioniše. Konkurencija i monopol su za ovih nekoliko godina doprineli zatvaranju velikog broja malih trgovina, marketa, zanatskih radnji nemilosrdnim ratom cena, koje sitni trgovci i preduzetnici nisu bili u stanju da prate. To je automatski značilo i smanjenje broja zaposlenih i smanjenje broja pravnih lica poreskih obveznika. Ovim amandmanom brišu se reči u stavu 2: „na predlog nadležnog odbora za poslove trgovine“. Srpska radikalna stranka smatra da to nije nadležnost odbora za poslove trgovine, s obzirom na to da je u pitanju izbor predstavnika Komisije i članova Saveta, kompleksna i složena procedura. Sada ne razumem Vladu Republike Srbije; prema skoro svim dosadašnjim zakonima savete i komisije bira Vlada, i to po pravilu tamo gde ima para i mogućnosti da se tim parama manipuliše. Imamo najsvežiji primer od juče: Nacionalni savet za regionalni razvoj, članove Saveta bira Vlada Republike Srbije, ne bira ih Skupština, niti ih predlaže skupštinski odbor, a baš je neophodno da savet koji u svom punom nazivu nosi reč „nacionalni“ bude izabran u nacionalnom parlamentu. Ovako je sve postavljeno naopako. Zahvaljujem.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Marić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 23. stav 1; zbog tehničke greške ovde piše stav 3. Član 23. glasi: „Predsednik Komisije i članovi Saveta biraju se iz reda uglednih stručnjaka iz oblasti prava i ekonomije, sa najmanje deset godina relevantnog radnog iskustva“, naglašavam - relevantnog, „koji su ostvarili značajne i priznate radove ili praksu u“, naglašavam, „relevantnoj oblasti, naročito u oblasti zaštite konkurencije i koji uživaju ugled objektivne i nepristrasne ličnosti“. Predložio sam da se brišu prve tri neprecizne formulacije koje mogu da komplikuju izbor predsednika i članova Saveta, u krajnjem slučaju, mogu biti predmet određene zloupotrebe. Prva formulacija „relevantno radno iskustvo“ i druga „relevantna oblast“, to su prilično rastegljivi pojmovi. Previše rastegljivi pojmovi. Može se tumačiti ovako i onako, a još više ova treća formulacija: kandidati „koji uživaju ugled objektivne i nepristrasne ličnosti“. Da li je neko objektivan i nepristrasan, to je uglavnom stvar subjektivnog doživljaja, ličnog osećaja, lične procene i oko toga se dva Srbina teško mogu složiti, a kamoli predstavnici različitih političkih opcija. Reći ću nekoliko reči o ovom zakonu i o njegovom usvajanju. Smatram da donošenje ovog zakona jeste školski primer gde je ona narodna poslovica „Kasno Marko na Kosovo stiže“ doživela svoj potpuni smisao. Sa ovim zakonom se kasni najmanje deset godina, i to planski, namerno. Da stvar bude još gora, i Marko i vi ste zakasnili iz istih moralnih razloga – Marko zbog vazalnog odnosa prema azijskim Turcima koji su Balkan osvajali oružjem; vi kasnite zbog vazalskog odnosa prema srpskim i evropskim „Turcima“, zapadnim multinacionalnim kompanijama i domaćim srpskim tajkunima koji su kolonizaciju Srbije izvršili novcem i kriminalom. Kada kažem vi mislim na stranke sadašnje vladajuće koalicije, ali i na sve političke partije koje su učestvovale u vlasti i upravljanju Srbijom od 5. oktobra 2000. godine do danas. U vreme Miloševića, režim je kontrolu srpskog tržišta prepustio svojim omiljenim privrednicima i omiljenim kriminalcima. Zahvaljujući monopolu nad izvoznim i uvoznim poslovima i javnim nabavkama, ti su ljudi često bukvalno preko noći postajali milioneri. Paralelno sa tim procesom kriminalizacije trajao je i proces upropašćavanja srpske privrede, upropašćavanja preduzeća, čiji je krajnji cilj bio da ta preduzeća režimska mafija kupi za što manje novca. Ono što je Milošević započeo, vi ste dovršili. Omogućili ste da njegovi, a sada vaši omiljeni kriminalci, tajkuni preduzeća koja koštaju stotine miliona evra kupe za deset miliona evra, da preduzeća koja koštaju desetine miliona kupe za milion evra ili nekoliko stotina hiljada evra. Otišli ste toliko daleko da ste, podsećam vas, šećerane koje su procenjene na nekoliko desetina miliona evra prodavali za jedan evro, i to ne bilo kome, nego direktoru DS. Praktično, omogućili ste mafiji da postane vlasnik Srbije, da kontroliše kompletno tržište u Srbiji, sa neograničenim monopolom. Zahvaljujući tome, razni Miškovići, Hamovići, Markovići, Kostići, Matići, Lazarevići, Drakulići stekli su bogatstvo koje se meri stotinama miliona, čak i milijardama evra. Sada, sa deset godina zakašnjenja, verovatno pod pritiskom EU, a još verovatnije zato što su vam neke stvari, a pre svega neki od tih tajkuna izmakli kontroli, pokušavate da ovim zakonom uvedete kakav-takav red na srpskom tržištu. Dajem sebi za pravo da prognoziram da od toga neće biti ništa, da će ovaj zakon ostati mrtvo slovo na papiru, da će se on primenjivati za „sitnu boraniju“, a neće važiti za ove koje sam nabrojao – Miškovića, Matiće, Hamoviće i Kostiće. Kao dokaz, i ovim ću završiti, koristim ovaj godišnji izveštaj o radu Komisije za zaštitu konkurencije od 2008. godine. Kada pročitate ovaj izveštaj prvi zaključak koji vam se nameće jeste da su ovde, da kažem, evidentirane uglavnom samo one „sitne ribe“, mala preduzeća koja nemaju veliki značaj na srpskom tržištu, a „ajkulama“, kojima bi ovaj zakon trebalo da se bavi, nema ni traga ni glasa. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.).Reč ima gospodin Avramović Milan.
U okviru vremena koje je na raspolaganju Srpskoj radikalnoj stranci želim da opravdam amandman kolege Dobrislava Prelića koji se odnosi na član 23. stav 3. Radi građana, moram pročitati. Odnosi se na izbor predsednika Komisije, odnosno članova Saveta, koji se vrši sa dve odvojene liste kandidata koje sadrže najmanje isti, a najviše dvostruko veći broj kandidata od broja koji se bira. Moj kolega Prelić je tražio da se reči „najviše i dvostruko veći“ brišu, zato što je dvostruki broj u ovom slučaju – ako pogledamo član 22. koji kaže da Savet čine predsednik Komisije i četiri člana, to je petoro ljudi – deset kandidata. Samim tim, na neki način, konkurencija je zabranjena, jer ako uzmemo u obzir činjenicu da se biraju iz redova uglednih stručnjaka, a da je u pitanju broj deset, sigurno je veći broj stručnjaka i uglednih ljudi iz oblasti prava i ekonomije koji bi konkurisali za Komisiju ili za članstvo u ovom savetu. Ako uzmemo u obzir i to da je praksa Demokratske stranke ubijanje konkurencije u samom startu, kako bi se oslobodio prostor za dalje delovanje, to govori u prilog tome što je ovaj broj dvostruko veći. Moram da pročitam obrazloženje koje se odnosi na neprihvatanje ovog amandmana, koje kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što rešenje dato u Predlogu zakona obezbeđuje demokratičnost izbora za funkcije u Komisiji, a istovremeno obezbeđuje funkcionalnost i efikasnost tog postupka.“ Podsetiću vas, gospodine ministre, kako funkcioniše demokratičnost vaše stranke. Mi smo u prethodnom periodu imali predlog Odbora za kulturu, koji treba da predloži Skupštini dva člana za RRA; ako imate u vidu činjenicu da dva člana predlaže Skupština u celokupan sastav te agencije, a da je Odbor za kulturu dao samo dva člana Skupštini, vidite da je tu mogućnost za konkurenciju izgubljena u samom startu. Ako vi niste uspeli da zaštitite konkurenciju u radu Skupštine, kao najvećeg zakonodavnog tela, kako ćete zaštititi konkurenciju u bilo kojoj drugoj vrsti zaštite? Ako niste sa svojim poslanicima uspeli da rešite taj problem, ne verujem da ćete uspeti taj problem da rešite ni na drugi način. Podsetio bih vas na praksu Demokratske stranke, posebno zbog ovog termina koji ste dali u obrazloženju za neprihvatanje amandmana – „demokratičnost“. Kako je biran predsednik Gradskog odbora Demokratske stranke u Beogradu Dragan Đilas? Jedan kandidat je bio u pitanju, sprovedeni su izbori i onda je gospodin Dragan Đilas izašao uveče i kazao: „Ja sam pobedio, ja sam predsednik Gradskog odbora Demokratske stranke“. Tih primera imate koliko hoćete, ali ti primeri završavaju uglavnom u nedoumici poništavanja i od vas samih. Podsetiću vas na to da je način izbora u skupštini grada Beograda, kada je biran vršilac dužnosti gradonačelnika zbog smrti prethodnog gradonačelnika, bio takav da je u Ministarstvu za lokalnu samoupravu zabeleženo najveće, grubo kršenje Poslovnika o radu gradske skupštine. Tada ste u gradskom parlamentu odštampali jedan listić sa jednim kandidatom; to je bio Zoran Alimpić. Time ste osporili pravo drugih odborničkih grupa, tj. stranaka u gradskom parlamentu da predlože bilo koga za tu funkciju i samim tim ste u startu pobili konkurenciju. Pokušao sam da kroz više primera pokažem kako funkcioniše Demokratska stranka, kako funkcionišete vi koji treba da date nekome pravo za konkurenciju, za bilo koju vrstu trke. Ako je ta konkurencija osporena u ovom domu, u ovom parlamentu, u glavnomgradu, ako su prekršeni zakoni, norme, Poslovnik o radu, ako je vaše ministarstvo poništilo sednicu na kojoj su bili izbori za vršioca dužnosti gradonačelnika, ako dajete dva kandidata, dva moguća za RRA, kako vi mislite da izaberete ovih deset, u skladu sa ovim zakonom? Ko su tih deset? Ko će da bira tih deset? Ko će da vrši selekciju? Šta ako bude više kandidata? Šta ćemo sa ostalima? Na kom principu će se izvlačiti ovih deset od strane nadležnog odbora koji treba da predloži Skupštini? Hoće li u neku kutiju, zatvorene koverte, pa kojih deset izvuče; hoće li prvih deset koji se prijave da budu tih deset koje će Odbor da predloži Skupštini? Ove nedefinisanosti, nepreciznosti ovog zakona dovode u osnovanu sumnju to da ćete i vi biti nadležni za izbor ovih članova Saveta i predsednika ove komisije. Zbog svega toga je opravdan predlog kolege Dobrislava Prelića i mislim da je ovaj amandman trebalo da prihvatite, ako se stvarno borite za zaštitu konkurencije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je velika politička ironija što ovaj predlog zakona dolazi od strane ove vlade. Ne znam da li je neko u Vladi Srbije, koja je predložila ovaj zakon o zaštiti konkurencije, ozbiljno analizirao strukturu investicija u Republici Srbiji u proteklih nekoliko godina. Sve te investicije uglavnom se svode na otvaranje salona, na otvaranje nekih šoping molova ljudi koji su do svog kapitala došli uglavnom na vrlo sumnjiv način. Sada ova vlada, koja je praktično upropastila srpsku privredu i srpsko tržište, predlaže neki zakon o zaštiti konkurencije. Ne znam da li ste videli, gospodine ministre, ovih dana po Beogradu, po Novom Sadu, u svim većim gradovima u Srbiji velike bilborde na kojima se reklamira hrvatsko primorje. Tamo piše: „Hrvatska, tako blizu, a tako lepa“. Zanima me da li ste se raspitali kod svojih hrvatskih kolega u Zagrebu da li, recimo, u Zagrebu mogu da se vide bilbordi na kojima se reklamiraju prirodne lepote Srbije, recimo Kopaonik, Zlatibor, Tara itd? Ko god ulazi u Beograd sreće se sa velikim bilbordom na kojem piše „Pevec“. Pokažite mi neki bilbord u Zagrebu na kome piše, recimo, „Takovo“ ili naziv nekog drugog srpskog proizvođača. Vodite li uopšte računa o jednom važnom principu koji se poštuje u međunarodnim odnosima, a to je princip reciprociteta? Vodite li računa o činjenici da ste vi srpsko tržište gotovo u potpunosti pustili na milost i nemilost, ajde srpskim tajkunima, to još nekako možemo da prebolimo, ali hrvatskim ili slovenačkim tajkunima? Javna je tajna, gospodine ministre, da su vlasnici pojedinih krupnih hrvatskih kompanija (javni ili tajni vlasnici), recimo, pojedini hrvatski generali koji su aktivno učestvovali u operaciji „Oluja“, da oni poseduju kapital u tim kompanijama. Vi im na izvol'te pružate srpsko tržište. Ne znam zašto to radite, da li od toga vi lično i vaša vlada imate neku korist ili ste zaista slepi kod zdravih očiju i ne vidite ono što običan svet vidi? Odakle vam pravo da, u vreme kada Hrvatska apsolutno ništa nije uradila da bi pospešila povratak Srba, na sva zvona reklamirate hrvatsko primorje? Šta je to tamo tako izuzetno što može da se vidi? More kao i svako drugo more. Zašto ne reklamirate Grčku, Bugarsku, bilo koju drugu državu, nego ste baš našli hrvatsku državu? Pre neki dan vam je neki, valjda savestan, građanin na onom bilbordu za Hrvatsku „Tako lepa, a tako blizu“, dopisao: „tako genocidna“. Vodite malo računa i o tome. Nikakvo srpsko tržište na ovaj način nećete moći da zaštitite, prvo, zato što našeg autentičnog srpskog tržišta i naše autentične srpske privrede gotovo uopšte nema. Ovaj zakon, ako se izglasa, ni domaći ni strani tajkuni apsolutno neće da poštuju. Vodite računa jedanput o tome kakve investicije predlažete i kakve investicije dovodite u Republiku Srbiju. U proteklih nekoliko godina ste isključivo insistirali na neproizvodnim investicijama, na otvaranju trgovačkih lanaca, domaćih i stranih, i na otvaranju auto-salona. Pitam vas, kolika je od tih investicija korist, koliku su korist imali domaći građani, koliko je ljudi zaposleno i kakva je to nova roba koja se tu prodaje? Proizvođači 90% robe su Hrvati i Slovenci. Ne znam kakvu korist Srbija ima od toga, sem što su se dosetili, pa su ovi u „Pevecu“ ekavizirali svoje reklame, a isto tako i ovi koji reklamiraju hrvatsko primorje. Ali, kada se sve sabere i oduzme, jedinu korist od toga imaće Hrvatska; Srbija i njeni građani će apsolutno biti oštećeni.
Hvala. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Centralno pitanje svih ovih naših amandmana koji se tiču izbora članova ove komisije se zasniva na tome što niti Odbor za trgovinu Narodne skupštine može da ima status predlagača kada je u pitanju izbor... Komisija je projektovana kao državni organ. Svi državni organi su, odnosno morali bi da budu jasno definisani i imenovani Ustavom Republike Srbije. Kada je u pitanju ova komisija, to nije slučaj. Imajući u vidu da je pravno lice Narodna skupština, a Odbor je pomoćno telo, koje nema pravni subjektivitet, imajući u vidu loša iskustva takvih rešenja sa Odborom za finansije kada su u pitanju članovi Monetarnog saveta i guverner NBS, potrebna je drugačija procedura kako da se dođe do ovih članova. Naravno, bira ih Narodna skupština, to je mnogo bolje rešenje nego ono sa Vladom, ali mora da se propiše drugačija procedura. Naravno, usvojili ste ovaj amandman na 1. stav i ubacili ste da obavezno mora da zna i evropsko pravo. Objasnite mi, molim vas, koje je to pravo? Zašto bismo mi primenjivali pravo EU kada nismo član EU, čak nismo ni kandidati? Mi iz njihovog pravnog poretka možemo da proberemo samo ono što nama odgovara i što zadovoljava naše interese, i ništa drugo. Skinite jedanput te teme sa očiju. Imperijalizam je učinio svoje, povećao je i omogućio spoljnotrgovinski promet, unificirao. Nisu nam bile potrebne ni Evropska unija, ni Ujedinjene nacije. Po prirodi stvari, ljudi, da bi ostvarili saradnju, žele da primenjuju ista pravila. Zašto bismo primenjivali pravila EU, a ne pravila koja koriste Kinezi, Rusi, Brazilci itd.? Vi još uvek imate svojevrsno teranje – evropski je. Znate, lep, lepši, najlepši, evropski lep. Nema ništa od toga, ljudi. Zaboravite to. Vidite li da vam više neko ne veruje u to – evropski? Šta znači evropsko pravo? Primenjuju ga članice EU. Kako? Selektivno. Svaka država primenjuje iz evropskog prava ono što njoj odgovara, drugo ne primenjuje. I, imaju svoj poseban sud. Nema veze sa Evropskim sudom za ljudska prava koji je u Strazburu. Mi smo članovi Saveta Evrope i u obavezi smo da poštujemo ljudska prava i pravila koja po konvenciji postoje, ali ovo, da ubacite evropsko pravo? Imate magistra evropskih nauka, poslanika. Kažite mi kakav je to magistar? Ova Jerkov, predstavlja se kao magistar evropskih nauka. Kažite mi koje su to evropske nauke? Svaku glupost možete da saopštite preko medija i da branite ovde u Skupštini. Da zna evropsko pravo? A zašto ne bi znao pravila Svetske trgovinske organizacije? Valjda mora da nauči privredno pravo, obligacije itd. da bi ulazio u ovu oblast. Dakle, mislimo da je ovo pogrešan način. Zašto? Način izbora ovih članova mora da se propiše vrlo precizno, iz prostog razloga što članovi te komisije pre svega treba da budu stručnjaci, ljudi koji razumeju ovu oblast. Verujte da osim dva-tri profesora na ekonomskom i pravnom fakultetu drugi ljudi u ovoj zemlji pojma nemaju šta je antimonopol, pojma nemaju. Zato vam kažem da budete oprezni, nemojte da licitirate sa načinom kako će neko da se bira. Izvinite, molim vas, zar je moguće da Odbor za trgovinu može da bude kompetentan da predloži stručnjaka kada u Odboru za trgovinu, kao i u svim drugim odborima Narodne skupštine, po pravilu sede narodni poslanici koji su po Ustavu laici? Oni nisu poslanici zato što su stručnjaci u nekoj oblasti, nego zato što su bili na listi pa su izabrani. Vraćate nam samoupravljanje, kao kada su čistačice odlučivale o tome da li će lekar da ide na specijalizaciju. Nema potrebe. Pronađite drugi način kako se dolazi do predloga, a Narodna skupština neka bira te članove. To je osnovna poenta svih naših amandmana, na član 23. i na sledeće članove koji se odnose na izbor članova ove komisije.
Hvala. Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 23a zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Miloš Radulović i Miroslav Petković. Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predložili smo dodavanje novog člana 23a koji definiše način na koji će biti birani članovi Komisije kao nezavisnog regulatornog tela. On je suštinski povezan sa prethodnim amandmanom na član 23. kojim se predlaže da pravo predlaganja imaju pre svega strukovna udruženja, jer smatramo da je ovo jedno od najvažnijih poglavlja u ovom zakonu, koje treba da obezbedi nezavisnost članova Komisije. Pored osnovnog zahteva stručnosti, veoma važan segment u ovoj priči treba da bude nezavisnost i neki osnovni moralni i svaki drugi integritet članova Komisije. U zakonu ste predložili da pravo predloga ima odbor za trgovinu Narodne skupštine. U prevodu, to pravo treba da ostvare pojedini članovi Odbora, odnosno članovi političkih stranaka, bez obzira na to da li trenutno u sazivu Odbora većinu ima opozicija ili pozicija. Mesecima unazad se u štampi i izjavama zvaničnika ove države stalno govorilo, i dan-danas se govori, o tome kako su političke stranke, koje imaju uticaja na dešavanja u državi, povezane sa raznim tajkunima i monopolistima i finansirane od njih, pa ne mogu da sprovode određene zakone i ne mogu da iskreno uđu u promenu zakonodavstva koje reguliše određenu oblast, a vi sada predlažete da članove nezavisne komisije, što ste isticali u malopređašnjem objašnjenju, da Komisija treba da bude nezavisno telo, da se rukovodi stručnim i moralnim principima, biraju narodni poslanici, odnosno članovi političkih stranaka. Nemate veću mogućnost zloupotrebe, bez obzira na to da li su u sadašnjem sazivu nadležnog odbora većina poslanici opozicije ili pozicije. To ne obezbeđuje nezavisnost predloga. Imate direktnu povezanost članova političkih stranaka sa mogućnošću predlaganja članova nezavisne komisije i tu sponu koja kasnije može da pređe u zloupotrebu. Predložili smo da pravo predlaganja imaju, pre svega, nezavisna strukovna udruženja, jer je tu manja mogućnost za zloupotrebu i povezivanje sa određenim monopolistima i tajkunima, tako ih žargonski nazivate. Naravno, ima i tu mogućnosti da se oni povežu sa njima i da ti predlozi budu na neki način u vezi sa određenim monopolistima na tržištu, ali je to sigurno mnogo manje nego kada su u pitanju članovi nadležnog odbora. Ta komisija treba da obezbedi regulaciju tržišta, odnosno mogućnost da postoji konkurencija u pravom smislu te reči. Kada se to kaže misli se pre svega na veću ponudu na tržištu i niže cene određenih proizvoda. Jedno od predizbornih obećanja u prošloj kampanji, pored čuvenih 1.000 evra i ulaska u EU, bržih integracija, većih investicija, bilo je i to da će primenom Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji i prilivom stranog kapitala doći do otvaranja tržišta, do veće konkurencije i do smanjenja cena određenih proizvoda i usluga, što će biti boljitak za građane. Od kraja prošle godine Vlada je odlučila da jednostrano primenjuje SSP tako što je umanjila ili potpuno ukinula carine za neke uvozne proizvode. Mi iz Demokratske stranke Srbije smo tada govorili da će to naneti nesagledive štete budžetu, državi i domaćoj privredi zato što će zbog smanjenja ili ukidanja carina za određene uvozne proizvode budžet biti u ogromnom problemu, odnosno priliv u budžetu, odnosno povećaće se deficit, sa jedne strane. Sa druge strane, nekontrolisan uvoz robe po tom osnovu će stvoriti ogromne probleme domaćoj privredi, odnosno proizvođačima domaćih proizvoda, koji ne mogu da se preko noći izbore sa ogromnom konkurencijom koja dolazi sa zapada. Praktično, naše primedbe na jednostranu primenu SSP-a su bile te da ćemo jednostranom primenom ovog sporazuma u stvari pomoći inostranu privredu da plasira svoje proizvode na domaće tržište. Vaše obrazloženje je bilo da će jednostranom primenom i smanjenjem carina dobiti upravo građani tako što će se većom konkurencijom na tržištu omogućiti niža cena proizvoda i usluga. Da li se to desilo? Za prvih šest meseci budžet Republike Srbije je u deficitu 44.000.000.000 dinara, kako reče premijer pre neki dan. Ako bi se to analogno primenilo na celu godinu, doći ćemo do cifre od 130.000.000.000 dinara za 2009. godinu, što je daleko više od projektovanih 3% budžetskog deficita koliko je dogovoreno sa Međunarodnim monetarnim fondom. Kako ćete na ovo da reagujete? Ostvarile su se, nažalost, naše prognoze da će se time drastično smanjiti prilivi u budžetu. Da li su se smanjile cene proizvoda? Nisu. Od decembra meseca do današnjeg dana vrednost potrošačke korpe je porasla za 5.617 dinara. Imamo dvostruke štete: niti su cene smanjene, odnosno povećane su u potrošačkoj korpi, niti su prilivi u budžetu dovoljni da mogu da pokriju sve troškove koje ova vlast čini. Zato nije ni čudno što širom Srbije imate štrajkove, po raznim osnovama. Trenutno u Srbiji, kažu mediji i statistika, ima preko 20 ozbiljnih štrajkova u raznim firmama. U Novom Pazaru imali smo slučaj odsecanja određenih delova tela, odnosno prstiju. U nekoliko gradova, Kragujevcu, Kraljevu, bilo je štrajkova glađu, pa su prekidani na ovaj ili onaj način. U Nišu, u „Niteksu“ štrajk traje još od 6. novembra prošle godine, sa prekidom od 15 dana jer su nadležni obećali da će rešiti problem. To se nije desilo i taj štrajk traje i dan-danas. U niškom „Građevinaru“, koji je zapošljavao preko 1.000 ljudi, koji je radio ogromne poslove u zemlji i inostranstvu, štrajk traje od 6. maja, a štrajk glađu 22 nedelje. Ministar Ljajić, pošto čovek verovatno ne može da stigne, ali nema ni odgovore na određena pitanja, više i ne odlazi da rešava te probleme sa štrajkačima u određenim firmama, pa se juče oglasio i preporučio, odnosno Vlada je donela zaključak da se osnuju radne grupe koje će sačinjavati predstavnici lokalne vlasti, koje će biti medijator između štrajkača i centralne vlasti. Čega se to boje Vlada i nadležno ministarstvo? Da se suoče sa štrajkačima i da odgovore na određena pitanja. Biće postavljena nezgodna pitanja, pa i kako su izvršene privatizacije i zašto se država ne pridržava svojih donetih zaključaka i potpisanih sporazuma. Sećate se da je prošle godine potpisan Sporazum o primeni proširenog kolektivnog ugovora. Pa, šta je bilo sa tim? Još jedna prevara. Biće postavljeno pitanje zašto se prodajom Beogradskog sajma Beogradu ustupa 50% prihoda od privatizacije, a ni jednoj drugoj firmi van Beograda, odnosno u bilo kom drugom kraju Srbije ne pripada 50% prihoda od privatizacije. Koji su to kriterijumi, koja su to merila? Šta su ljudi koji žive van Beograda, ili van Vojvodine, pošto i tamo ima privilegija u privatizaciji, da li i oni treba da imaju iste uslove za život i za razvoj kao i oni koji žive u pomenutim sredinama? To su pitanja koja ne mogu da prođu nezapaženo i to su stvari koje još više iritiraju i podstiču nabujalo socijalno nezadovoljstvo u Srbiji. Zbog svega toga naš amandman je bio da ova komisija, koja može na određeni način da utiče na tržište, bude potpuno nezavisna, a tu nezavisnost može da obezbedi samo nezavisno predlaganje, gde neće biti direktne spone između politike oličene u političkim strankama i nadležnom skupštinskom odboru i mogućnosti direktnog predlaganja od strane tih poslanika, odnosno političkih stranaka, pojedinih članova te nezavisne komisije. Ako tu ulogu prepustimo strukovnim udruženjima, verovatno ćemo izbeći mogućnost direktnog povezivanja sa tajkunima i mogućnost pojave nenormalnih cena na tržištu, koje idu, pre svega, po džepu običnog čoveka. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li želite reč? Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, podnela sam amandman ispred Poslaničke grupe NS na član 24. stav 1, gde tražimo da se reči „sa mogućnošću ponovnog izbora“ brišu, pre svega zbog toga što je mandat ove komisije, odnosno predsednika Komisije i Saveta pet godina. To je duže od jednog skupštinskog saziva u najidealnijim uslovima, a mi znamo da kod nas već duže vreme nisu idealni uslovi pa da jedan skupštinski saziv dočeka kraj svog mandata u punom trajanju. Bili smo podstaknuti da podnesemo ovaj amandman zbog toga što će interes onih koji žele da zadrže dominaciju na tržištu svakako biti veliki i neće birati sredstva da ga ostvare ili da ga zadrže, i zbog toga da se unutar Saveta ili Komisije ne bi stvorio određeni lobi. To je bolna tačka svih saveta i komisija, pogotovo ovih koje imaju velika diskreciona prava. Došli smo do toga da je samo jedan mandat dovoljan da se jedna komisija potvrdi. Odgovor Vlade, razlog za odbijanje, bio je da bismo se prilikom sledećeg reizbora rukovodili radom iz prethodnog mandata, što nije dobar kriterijum. Treba pet godina da nešto činite sa vrlo ozbiljnim posledicama, pa da vam to da ili ne da mogućnost da to isto radite u sledećih pet godina. Ono što je važno reći, zbog čega smo svi ovde mnogo toga rekli o Savetu ili Komisiji, smatram da treba skrenuti pažnju na kraju ovog vanrednog zasedanja, verovatno kod poslednje tačke dnevnog reda, koliko smo, samo na ovom vanrednom zasedanju, opteretili građane Srbije novim komisijama, savetima i novim budžetskim radnim mestima. Uzgred budi rečeno, u članu 29. kaže se: „Visina zarade, odnosno naknade za rad predsednika Komisije, odnosno članova Saveta, utvrđuje se u visini plate predsednika, odnosno sudije Vrhovnog kasacionog suda.“ Ta primanja su daleko veća nego primanja narodnih poslanika. Takvih radnih mesta, sa toliko velikim primanjima, koja neće biti vidljiva i neće biti u žiži javnosti, a izuzetno će opteretiti javnu potrošnju građana Republike Srbije, a znamo da privreda posustaje i nije u mogućnosti da prati potrebe budžeta Republike Srbije, kojih ima mnogo... Zaista bi trebalo, bar na kraju ovog vanrednog zasedanja, sabrati koliko smo mi to u ovom vanrednom zasedanju otvorili novih radnih mesta. Kada je u pitanju sledeći amandman koji smo podneli, smatramo da ovi saveti i komisije ne bi smeli da budu, bar ne vidljivo, stranački. Na tome se posebno radi, jer stranke na ovaj način žele, to je njihovo pravo, da se oduže nekim svojim članovima, ali to ne sme da bude prioritetni zadatak donošenja ovih zakona koji se donose pod firmom proevropskih. Ne možemo reći da je Evropa zadovoljna našim stalnim zahtevima za novim kreditnim linijama, kojima samo popunjavamo rupe u budžetu koji privreda više ne može da prati. Ono što bih htela da kažem jeste da bi bilo dobro da se bar neko u Vladi seti one stare, mudre prakse nekadašnjih srpskih tribuna i političara – da se zakoni donose za sebe u opoziciji.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite, imate reč, gospođo Tabaković.
Koristiću vreme predviđeno za amandman, dva minuta, a ostatak vremena će biti vreme poslaničke grupe. Pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana na član 24, iskoristila bih priliku da generalno dam ocenu, smatram da imam pravo na to, u vezi sa načinom razmatranja ovog zakona. Zaista zaslužujete pohvalu, gospodine Milosavljeviću, što ste u raspravi, u kojoj ste aktivno učestvovali, mnogo toga čuli, primili i kroz amandmane usvojili. Usvojenih 15 amandmana, što smo u mišljenju Vlade blagovremeno dobili, znači da ste usvojili ne samo pravno-tehničku redakciju teksta, a ima i takvih, već i nekoliko amandmana koji zaista suštinski dopunjuju ovaj zakon. Mislim da je takav amandman Poslaničke grupe Napred Srbijo, SNS, kojim smo namerno zaboravljenog ili ispuštenog sekretara Komisije, koji treba da rukovodi radom stručne službe, u zajedničkom dogovoru, u razmeni argumenata ugradili u zakon. Volela bih da to postane praksa. Kao što u životu ima rasprava gde ne treba da bude pobeđenih i pobednika, takva treba da bude i ova rasprava o amandmanima, gde jedini pobednici treba da budu građani, koji dobijaju kvalitetnija rešenja. Vlada, kad god predlaže ova rešenja, zaista ima širok vidokrug, ali nikada dovoljno da ostane slepa i gluva za nas poslanike koji prihvatanjem ovakvih amandmana zaista dobijamo smisao svog angažovanja kroz ovu amandmansku raspravu. Zašto nije usvojen amandman na član 24? Bez obzira na dobru nameru koja je vama očigledna u članu 24. koji govori o trajanju mandata članova Saveta, načinima za razrešenje, gde smo mi dopunili da ako se izveštaj ne usvoji i to može biti razlog za razrešenje, ali ne pojedinačnog člana Saveta, nego ukupnog Saveta, obaveštavanje Skupštine, odnosno nadležnog odbora od strane samog saveta, jer se to ne dešava samo po sebi, a i pokretanje inicijative za razrešenje članova Saveta, mislim da je prevelika amandmanska intervencija za jedan član. To nije moja krivica, kao poslanika. Ovaj član zaista reguliše mnogo stavova, mnogo situacija, a vi ste se osvrnuli samo na poslednji deo moje amandmanske intervencije, gde ste i stavili da inicijativu za razrešenje članova Saveta može da pokrene najmanje 20 poslanika Skupštine, odgovarajući mi u obrazloženju u odbijanju amandmana da bi ovo moglo da znači mogućnost uvođenja političkog uticaja na rad Komisije. Ne bih da polemišem sa tim obrazloženjem zato što je sam način predlaganja članova Saveta jednostavno takav da ne može biti lišen političkog uticaja. Ne samo ovaj izbor, nijedan izbor članova saveta, regulatornih tela, natkomisija, stručnih tela nije lišen političkog uticaja, jer se moraju pojaviti poslaničke grupe kao nosioci predlaganja određenih članova, počev od najvažnije institucije koju ovde u Skupštini biramo, a najvažnijom smatram Državnu revizorsku instituciju. Znači, recimo da to nije obrazloženje. Kao što ste, s jedne strane, prihvatili da ne može biti monopol predsednika Komisije, koji se pita o svemu, koji nije imao zamenika zato što ga nije imenovao, koji nije imao direktora, a sad imamo sekretara, pa nismo imali pravu demonopolizaciju odlučivanja, isto tako mislim da ima mnogo realnih razloga i pravih argumenata zašto je trebalo usvojiti amandman u kojem kažemo da Skupština može da razreši članove Saveta onog trenutka kada ne usvoji njen izveštaj. Koja je onda svrha izveštaja ako se za neusvajanje izveštaja ne snosi nikakva posledica? Da li je to ono kad, na primer, članovi Komisije, po Zakonu o javnim nabavkama, donesu neku odluku, dobru ili lošu, motivisanu ko zna kakvim razlozima, ili pravim, onda podmetnu ovlašćenom licu da potpiše i onda on mora da odgovara samim tim što je ovlašćeno lice. Da li je Skupština takav organ u kojem kad se ne usvoji izveštaj to ne povlači nikakve posledice? Kao što smo imali da izveštaj o radu, verujem da znate, za 2006. godinu ove iste komisije nije usvojen na Odboru za trgovinu i niko nije snosio posledice. Znači, taj izveštaj nije usvojen ne zato što se Odboru za trgovinu nije dopao font slova kojim je izveštaj pisan, nego verovatno iz nekih razloga koji jesu važni, koji kvalifikuju Komisiju da nastavi da radi taj posao ili ne. Znači, mislim da ste morali da cenite to što je Poslanička grupa Napred Srbijo podnela samo četiri amandmana, držeći se samo ovog dela Komisije, njenog imenovanja i dela rada nad kojim je ona direktno nadležna. Znači, to ne znači da je zakon perfektan i ne znači da mi znamo više od vas, podneli smo onoliki broj amandmana kao onaj ko traži kredit, pa traži baš onoliko sredstava koliko mu treba da završi poslovni projekat, a ne dvostruko više da bi mu se odobrila polovina, jer ne želimo da to bude praksa. Dalje, u amandmanu tražimo da u trenutku kada se desi neki zakonski razlog zbog kojeg član Saveta ne može da vrši svoju funkciju predsednik Komisije, kao jedan od članova Saveta, o nastupanju tog razloga obavesti odbor, odnosno Skupštinu. Kao dokaz da se to ne dešava samo po sebi, izneću vam situaciju koja traje. Od aprila ove godine... Možda znate, možda ne znate, zaista ne odmeravam argumentaciju prema tome da li ste upoznati sa tim, ali iznosim precizne činjenice koje Skupština ne zna, pa ih saopštavam kao novinu. Od aprila ove godine dvojici članova Saveta je istekao mandat, drugi nisu imenovani; Skupština to nije konstatovala i sada odluke donose tri člana. Neki advokati već postavljaju pitanje validnosti odluka punog sastava Komisije, odnosno Saveta koji o tome odlučuje, s obzirom na to da ih je samo troje. Osim toga, jedan od dvojice članova kojima je istekao mandat sutradan je zasnovao radni odnos u samoj komisiji, u stručnoj službi. Između ostalog, ti članovi Saveta su bili obavezni da daju izjavu kojom garantuju, pod punom materijalnom i krivičnom odgovornošću, da nisu funkcioneri političke stranke. Neću pominjati koja je, ali ta osoba je bila sekretar jedne političke stranke. Znači, ako ne postoji obaveza da nas o tome obavesti neko iz Komisije, a odgovoran je predsednik, kako ćemo mi to znati, saznati, sankcionisati i time držati nivo Komisije koja treba da odlučuje o tako važnim stvarima? Na finansijski plan za 2009. godinu uopšte nije data saglasnost, niti je odobren prijem novih ljudi u Komisiju i zasnivanje radnog odnosa, a Savet ih je primio već četvoro. Neinformisanje i nepostojanje konkretne i precizne procedure, koju zakon mora da definiše, u kom slučaju se nadležni odbor, odnosno Skupština obaveštava, proizvodi praktične posledice koje zaista mogu da utiču na kvalitet rada ove skupštine. Kako bismo mi uopšte mogli da imamo saznanje u slučaju prestanka mandata ili nemogućnosti da se obavlja ta dužnost ako nas neko ne obavesti? Ovim amandmanom je upravo bilo predviđeno da predsednik Komisije u slučajevima prestanka mandata iz tač. 2) i 3) obavesti nadležni skupštinski odbor čim nastupe razlozi za razrešenje ili nemogućnost obavljanja dužnosti. Znači, ako razlog za usvajanje amandmana nije već viđena loša praksa zbog toga što to nije regulisano, zaista ne znam šta može biti veći razlog za usvajanje ovog amandmana. Ono što sam rekla, ako ne postoji odgovornost kada se ne usvoji izveštaj Komisije na odboru, odnosno Skupštini kao organu, postavlja se jedno izuzetno važno pitanje: šta je način podnošenja odgovornosti za neuspeh u radu? Da li se uopšte može od nekog tražiti odgovornost za neuspeh u radu, ako to ne činimo na ovom mestu i u ovim slučajevima, razgovarajući o najvažnijim stvarima koje se tiču demonopolizacije, koje se tiču zaštite konkurencije, rekli smo, četvrtog stuba na kojem počiva organizovana država i tržišna ekonomija. Da li je, neću reći partijska knjižica, ali da li je zaštita ma kog pojedinca, sa nekom važnom partijskom knjižicom, važnija zaštita za neuspeh u radu i za odgovornost od samog izveštaja pred 250 poslanika ili skupštinskim odborom? Da li postoje pojedinci, postoji zaštita pojedinaca za neke ljude u Komisiji, to niste vi, gospodine ministre, nego neki drugi pojedinci, koji mogu da zaštite neke ljude za neuspeh u radu ili počinjene grehe? Ja mislim da ne može. Vi mi neusvajanjem ovog amandmana niste dali za pravo da pojedinac ili partijska knjižica mogu da štite nekoga za neuspeh, već da odgovornost treba da ima konsekvencu, u smislu razrešenja pred ovim organom. Da li se može smatrati uspešnim rad komisije čiji je veliki broj odluka na nekim organima odlučivanja, odnosno postoje rešenja na koja su uložene tužbe i Vrhovni sud ih vraća na ponovni postupak? Možda je trebalo da nam Komisija podnese izveštaj koliki je broj rešenja koja je Komisija donela na koje je uložena tužba i koja su vraćena od Vrhovnog suda na ponovni postupak. Reći ću vam da se u takvom postupku nalaze rešenja za „Deltu“, „Salford“, kablovsku televiziju SBBi slično. Da li vi znate koji su razlozi za vraćanje? Formalni nedostaci, neuzimanje u obzir nekih dokaza pri odlučivanju, proizvoljno tumačenje sopstvenih odredaba i slično. Da li ovi razlozi (proizvoljno tumačenje, formalni propusti) znače da neko ne zna da radi svoj posao, i da li neuzimanje u obzir pri odlučivanju nekih dokaza treba da bude kažnjeno i da li je mesto za kažnjavanje, da li je način da se ti propusti konstatuju izveštaj o radu, a mesto upravo skupštinski odbor, odnosno ovaj dom? Izgleda da se ni tu ne slažemo. Zaista izražavam svoje iskreno žaljenje zbog toga što niste usvojili amandman na član 24. koji baca senku i na ovaj zakon i na vašu želju da na nepristrasan i odgovoran način uredimo funkcionisanje ove komisije. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smo primetili, ne samo u ovom zakonu, nego u mnogo zakona koje Vlada šalje parlamentu, da ste skloni prenormiranju – ili nam prepisujete odredbe Ustava ili u sam zakon unosite nešto što bi, po našem mišljenju, moglo da bude predmet nekih drugih akata, pre svega u okviru ovog saveta o kome govori član 25. Naime, član 25. u stavu 1. precizira da Savet odlučuje većinom glasova od ukupnog broja članova, a onda dalje razrađuje i do detalja opisuje kako taj savet radi, što smatramo da je suvišno za jedan zakon i da bi to trebalo da bude predmet statuta, eventualno poslovnika ili nekih drugih akata Komisije. Nemamo ništa protiv da to bude na isti način rešeno, ali naprosto nije mesto ovakvim odredbama u jednom zakonu. Smatram da vaše obrazloženje da je ovo celishodnije ne stoji, nego bi upravo moje obrazloženje za prihvatanje amandmana bilo da je celishodniji predlog koji amandman nudi. Na vama je da odlučite. Suština se ne menja. Nije toliko bitan sam član zakona, da bi to sada trebalo da predstavlja ovde predmet rasprave između vas i mene kao predlagača, ali naprosto, mislim da ga je vrlo lako prihvatiti i da ništa time ne gubite. Što se tiče samog organa, uvek je bilo da organ sam ustrojava svoj rad; naprosto, i ovde bi to moglo da bude isto ovako, mogu čak da budu i prepisane odredbe, ali niko od nas, niti učesnika, niti onih na koje se zakon odnosi, nema ništa od toga što to stoji u zakonu. To je bio naš razlog za podnošenje amandmana na ovaj zakon. Hvala.
Na naslov iznad člana 26. i na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Na početku bih se vratio na član 24. stav 2. tačka 3). Tu ste zaboravili da jedan od razloga za prestanak mandata može da bude i gubitak radne sposobnosti. Gde ste otišli odmah na poslovnu sposobnost? Kao da čovek koji krene da radi u toj komisiji mora da postane neuračunljiv. Može da izgubi i radnu sposobnost. Samo da vam skrenem pažnju na jednu činjenicu. Pazite, u Americi Kongres i Senat razgovaraju sa budućim državnim funkcionerima, pa se tamo češlja njihova biografija, prošlost, stručnost itd. Ali, to je sve svojstveno predsedničkom sistemu; skupštinskom i parlamentarnom sistemu to uopšte nije svojstveno. Ne znam zašto ste ubacivali ovaj Odbor za trgovinu. Uopšte mi nije jasno zašto ste ga ubacivali. Mi sada imamo situacije da je nekim zakonima propisano da neki državni organ podnosi izveštaj Narodnoj skupštini. Znate li kada ti izveštaji dolaze na Narodnu skupštinu? Retko ili nikad. Najdalje što dođu to je do nekog nadležnog odbora. Mi smo ovde političari, a ovi ljudi mogu da budu razrešeni samo ukoliko ne rade u skladu sa zakonom. Teoretski je moguće da se napiše fantastičan izveštaj i da ne prođe. Zašto? Ovi računaju na neku buduću koaliciju sa njima, a oni kažu – ako ne prođe izveštaj, sklonićemo predsednika da bi „Delta“ mogla još bolje da se širi. Izbacite politiku iz onoga što se zove struka. Politika se završava sa Vladom, ministrima, Narodnom skupštinom. Ispod ne sme da postoji politika. Kraj priče. Član 26. Vi tu govorite o stručnoj službi, ali neko je napravio grešku. Na prava i obaveze zaposlenih u stručnoj službi primenjuju se opšti propisi o radu. Ma, ne primenjuju se opšti, nego oni koji važe za zaposlene u državnoj upravi. Opšti se primenjuju za sve supsidijarno, a to ste u poslednjem stavu lepo napisali, gde je i kancelarijsko poslovanje itd., završili ste tu rečenicu – propisi vezani za državnu upravu. Sasvim ispravno. Onaj ko radi u toj komisiji, a nije član Saveta, on je u položaju državnog službenika ili nameštenika, u zavisnosti od poslova koje radi. Ne znam kako ste mogli da vrlo prostu stvar pogrešno napravite. Pitanje je da li ćete tu službu nazivati stručnom službom, sa gledišta propisa o državnoj upravi. Ta komisija je državni organ, a unutrašnja struktura treba da se propiše, treba neko da uredi te međusobne odnose. Ovako ne dajete ni okvir za to rešavanje. Mi smo ovim amandmanom samo hteli da obezbedimo prostor da bismo nešto rekli; naravno da ovaj tekst „briše se“ ne odgovara ovome što pričam, samo hoću da vam skrenem pažnju da nešto nije u redu sa tim članom. To je sve što smo imali povodom ovog amandmana.
Gospodin Martinović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ova vlada nastavlja sa preteranim i zaista neracionalnim administriranjem. Prosto je neverovatno da vi do sada niste izvukli zaključak iz osnivanja raznih komisija, agencija, uprava, službi, kako ih već nazivate. Upravo su te institucije legla kriminala i korupcije. Vi uporno od 2001. godine insistirate na jednom bukvalno paralelnom državnom aparatu. Na jednoj strani imamo ministarstva, a na drugoj strani neke paradržavne organizacije i institucije koje, pre svega, Ustav ne poznaje; drugo, praksa je pokazala da su upravo te institucije poprište kriminala, korupcije, raznih nezakonitih radnji, mahinacija, malverzacija itd. Sada čovek postavlja jedno logično pitanje – šta će nama ministarstva, ako mi za svaku društvenu pojavu moramo pored tog ministarstva da izmišljamo neku dodatnu, paralelnu instituciju? Te institucije su, gospodine ministre, daleko od očiju građana. Mi imamo problem, kao Narodna skupština, da ministre umilostivimo da dođu u Narodnu skupštinu, pa onda oni šalju nekad pomoćnike, nekad savetnike. Zamislite kada je ova Narodna skupština videla nekog direktora agencije! Kažite mi, molim vas. Sumnjam da vi kao ministar u Vladi znate, da vas sada čovek pita, koliko agencija ima u Republici Srbiji. Teško da zna i ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu kome je to posao. Vi koji niste resorni ministar, tek vi ne znate. Kada je ova Narodna skupština videla nekog direktora agencije? Kada je videla direktora neke uprave? Kada je videla direktora neke službe? Nikad, niti će ga videti. Rad tih institucija je potpuno van kontrole javnosti. Mi o tim institucijama znamo samo onoliko koliko nas vi ministri o tome obavestite ili kada u medije procuri neka afera, ali onda je već kasno, onda je narodni novac već bačen u vetar. Dakle, ako ova vlada ima glomazan državni aparat i ako ste već rešili da taj glomazni državni birokratski aparat ne smanjujete, onda barem nemojte da ga povećavate, neka tih 20 i kusur ministara, koliko ih ima, malo rade svoj posao. Zašto uvek odgovornost i posao prebacujete na neke komisije? To su radili oni sa čijom ste praksom vi, barem deklarativno i makar verbalno, završili. To se radilo u Brozovo vreme – kad god imate neki problem i neku društvenu promenu, obrazujete neku komisiju arezultat rada te komisije je nikakav. Ali, zato su potrošene velike pare, neko udomljen, uhlebljen itd. Tako radite iz zakona u zakon. Nemojte to da radite. Ili smanjujte broj ministarstava ili nemojte da povećavate ionako glomaznu državnu administraciju. Kad je ne smanjujete, nemojte dodatno da je povećavate. Kad god je neki novi predlog zakona, evo agencije, evo komisije, evo nekog regulatornog tela. Koji je učinak dosadašnjih agencija? Evropska komisija, gospodine ministre, ako čitate njihove izveštaje o stepenu reformi u Srbiji, dala je negativno mišljenje baš o tim vašim agencijama. Ništa nisu radile, neke nisu ni zaživele, ali zato su zaposlile određeni broj kadrova, primaju velike plate, rezultati rada nikakvi. Šta će nam u državi Srbiji ministri ukoliko se tim društvenim problemima bavi neko ko niti je ministar, niti je državni funkcioner, niti javnost ima neku kontrolu nad njegovim radom, ali je zato korisnik budžetskih sredstava? Vratite se malo, gospodo iz Vlade, na neke klasične političke koncepte. Nemojte da mislite da ovih problema sa kojima se Srbija danas suočava nije bilo i pre sto i pre dvesta godina. Kako se država tada borila protiv kriminala i korupcije i bez komisija i bez agencija? Postojala su ministarstva, postoje sudovi, postoje tužilaštva, postoji policija. To su državni organi koji treba da rade svoj posao, a ne da vi, pored legalnog i ustavnog državnog aparata, obrazujete neki potpuno novi. Još malo pa ćemo imati agenciju za policiju, agenciju za sudove, agenciju za agencije. Ko zna šta vam neće pasti na pamet. Neka državni organi koji su Ustavom obrazovani rade svoj posao, ali neka ga rade savesno, pošteno, po Ustavu i zakonu, i problem će biti rešen. Ovako, dodatno povećavate državnu administraciju u Srbiji i pružate realnu šansu da kriminala i korupcije i u ovoj oblasti zaštite konkurencije bude više nego što je bilo do sada.
Gospodine Martinoviću, upravo je isteklo vreme koje ste imali na raspolaganju kao poslanička grupa. Zahvaljujem. Na član 26. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U ime Poslaničke grupe Nova Srbija podnela sam amandmana član 27. stav 3. gde tražimo da se reč „organa“ briše. Radi javnosti Srbije, moram da kažem da taj stav člana 27. glasi: „Predsednik Komisije i članovi Saveta ne mogu biti članovi organa političkih stranaka, niti mogu u javnosti da zastupaju program ili stavove političkih stranaka“. Ako bi se izbrisala reč „organa“ onda bi taj član glasio ovako: „Predsednik Komisije i članovi Saveta ne mogu biti članovi političkih stranaka, niti mogu u javnosti da zastupaju program ili stavove političkih stranaka.“ Ta jedna reč bi bitno izmenila suštinu, pre svega, Komisije i njenog rada, učinila je istinski nezavisnom, pre svega, od političkih stranaka i svega onoga što političke stranke svojim uticajem nose. Jer, ne smemo zaboraviti kolika je tajkunizacija Srbije, koliko je ona izvršena upravo preko pojedinačnog uticaja tajkuna na političke stranke i do kojih je posledica to dovelo, između ostalog i do one čuvene krilatice: „Samo Kosovo je Srbija, sve ostalo je Delta“. Ali, da ne pričamo da se ipak broj tih, osim „Delte“, u Srbiji poprilično uvećao. Nejasno mi je zašto ovaj amandman nije prihvaćen i zašto se toliko beskrupulozno želi sve politički identifikovati. Najbolji stručnjaci, najsamosvesniji ljudi, svesni svoje visoke stručne sposobnosti i intelektualne snage, upravo će težiti da ne budu ni u jednoj političkoj stranci, da mogu nezavisno svu svoju sposobnost da stave na raspolaganje. Možda će oni, i verovatno je, imati simpatije prema ovom ili onom. Na kraju krajeva, oni su građani i imaju obavezu i dužnost da se na nekim izborima opredele za neku političku opciju ako u njoj prepoznaju ono što oni kao građani žele. Ali, nije dobro da sve komisije i sva tela, a već sam govorila i o primanjima ove komisije i šta ona može da predstavlja i znači, budu stranački obeležena. Nije dobro u ime političke stranke baš sve beskrupulozno ostvarivati. Pre pola veka smo na političkoj sceni komunističkih zemalja imali jednu ideološku borbu, gde je u ime puta u jednu dobru ideju bilo dopušteno sve: i montirati procese, i zatvarati ljude i ubijati ih bez ikakve odgovornosti. Ta ideja je odumrla zauvek. Sve takve ideje, gde je u ime ideje dopušteno činiti baš sve i nameštati baš sve, obavezno završavaju na zgarištu istorije. Onda, ako sve ovo proglašavamo putem u Evropu, što je sad postao modni trend i modna floskula... Evo, jutros je u vestima objavljeno da taj put u Evropu, odnosno bele šengen vize, u ime kojih sve i svašta radimo, koje je trebalo da budu nešto pre godišnjih odmora, rekoše, biće do kraja godine... Naravno, posle toga ide uslovni veznik „ako“. Iza tog uslovnog veznika „ako“, koji vezuje mnogo uslova, a tvrdim vam da većinu od tih uslova nikada nećemo dosegnuti, kako stvari stoje, jer već dugo vremena ih ne uspevamo uopšte dosegnuti, ako taj uslovni veznik „ako“ ne bude vezao sve ono štomi možemo, a ne možemo većinu toga, mi u tu Evropu u dogledno vreme nećemo stići. Neki dan sam pomenula Vimerov izveštaj, koji se stalno zataškava, ali mi ćemo morati da se upitamo da li ćemo zaista i kada ući u Evropu, da li je interes Evrope da mi budemo članovi EU, da li je ovo sve jedna šarena laža i propaganda, ili će Amerika u jednom momentu reći da pravni sistem Evrope čak i ne odgovara i da je u Evropi mnogo primenljiviji američki pravni sistem. Da ne pričamo o tome da Amerika Srbiju uopšte ne vidi u EU, jer joj je Srbija potrebna za nešto potpuno drugo, između ostalog da ispravi svoju, odnosno Ajzenhauerovu grešku iz 1945. godine. Zašto da se ne insistira na tome da članovi sa ovakvim ovlašćenjima, da ova komisija o kojoj smo mnogo diskutovali i koja će učiniti mnogo dobrog ili lošeg na tržištu Srbije pre svega ne treba da imaduži mandat nego što će imati neki privredni subjekti na tržištu Srbije, čiji će privredni vek biti kraći od njihovog mandata, i da ne bude nikako stranački obeležena? Ne smemo više stranačke interese namirivati visokim platama kroz javnu potrošnju, oduživati se svojim stranačkim istomišljenicima na taj način. Jednostavno, krediti više to ne mogu da pokriju, a privredu na ovaj način destimulišemo. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavićemo rad u 15.00 časova. Samo da vas obavestim da ćemo raditi i posle 18.00 časova, u skladu sa članom 85. Preći ćemo na član 28, odnosno amandman Dragana Živkova, nakon pauze. [[Posle pauze – 15.05]] Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Miloš Radulović i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Radulović.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 31, koji se tiče finansiranja Komisije. Pre nego što bilo šta kažem o ovom amandmanu, gospodine ministre, zbog toga što ste u odgovoru na moje pitanje ipak dali jednu dezinformaciju, dezinformisali ste javnost, da tako kažem – ne bavim se nikakvim biznisom, nemam firmu, isključivo se bavim poslom ovde u Skupštini, kao narodni poslanik, i to od 2000. godine. Što se tiče samog amandmana, Demokratska stranka Srbije je ovde iznela primedbe i na način formiranja Komisije, jer smatramo da u sastav Komisije treba da uđu oni ljudi za koje se opredeljuje stručna javnost, da to budu i neke strukovne organizacije i da se napravi, praktično, saglasje i sa resornim odborom i da uz takvo jedno saglasje, koje bi se postiglo između struke i narodnih predstavnika ovde u Skupštini, dođu predstavnici, odnosno predloženi kandidati kako za članove Saveta tako i za predsednika Komisije. Citiraću ceo član 31. kojikaže: „Sredstva za rad Komisije obezbeđuju se iz prihoda koje Komisija ostvari obavljanjem poslova, a naročito iz: 1) naknada koja se plaćaju u skladu sa ovim zakonom; 2) donacija, osim donacija učesnika na tržištu na koje se primenjuje ovaj zakon; 3) prihoda od prodaje publikacija Komisije; 4) drugih izvora u skladu sa zakonom. Visina naknada iz stava 1. tačka 1) ovog člana utvrđuje se tarifnikom naknada koji donosi Komisija uz saglasnost Vlade. Tarifnik iz stava 2. ovog člana objavljuje se u Službenom glasniku.“ Članom 32. vi ste obradili način donošenja finansijskog plana i pojedinosti koje su vezane za finansijski plan koji se odnosi na rad Komisije. Amandmanom koji je podnela Poslanička grupa DSS traži da se u članu 31. stav 1. tačka 3) briše. To se odnosi na prihode od prodaje publikacija Komisije. U obrazloženju Vlade zašto odbijate ovaj amandman stoji da se on ne prihvata iz razloga što je nepotrebno ograničavanje u pogledu eventualnih mogućih prihoda u radu Komisije, koji nisu od značaja za njenu operativnu nezavisnost. Tu dolazimo u stvari do suštine, zašto smo mi podneli ovaj amandman. U raspravi u načelu izneo sam ovde podatak da je vlasnik jednog trgovinskog lanca u jednom gradu u provinciji, u unutrašnjosti Srbije, dobio lokaciju na korišćenje zahvaljujući tome što je omogućio štampanje publikacije, odnosno knjige direktoru jedne ustanove koja je koristila to zemljište. To je problem, jer šta je tu uopšte mera kod ovog i koliko je to, čime je ograničeno dejstvo, u smislu eventualnih mogućih prihoda Komisije? Hipotetički, morate da priznate, gospodine ministre, Komisija može da se bavi i izdavačkom delatnošću, da štampa publikacije koje će neko da im plaća, zarad interesa koji će oni na osnovu toga da ostvare. To je sasvim moguće. Upravo zbog toga što znamo kako neki izuzetak kod nas može da postane pravilo Poslanička grupa DSS smatra da treba da se briše ova mogućnost za ostvarivanje prihoda, pogotovo što je ova komisija organ koji u suštini ima najveću odgovornost i najveće pravo da procenjuje šta je to monopolski položaj. Mi smo već svedoci koliko pojedinci koji su monopolisti mogu da utiču na život i na dešavanja koja se tiču svih građana Srbije. Imamo primera, to je i praksa pokazala, a i one naše tvrdnje, da su u formiranju Vlade veliki uticaj imali upravo ti monopolisti, odnosno te interesne grupe. Pričamo, pre svega, o uvozničkom lobiju, koji je direktno uticao na formiranje ove vlade, zajedno sa ambasadama nekih zapadnih zemalja. To se vidi i kroz jednostranu primenu SSP-a, jer, ponavljam, najveću korist od jednostavne primene SSP-a, odnosno prelaznog trgovinskog sporazuma, imaju upravo ti monopolisti. Drugo, monopolisti zarad svog interesa kreiraju i neka društvena dešavanja koja su bitna za sve građane. Ponoviću još jednom da mi moramo da vodimo računa o vlasnicima malih i srednjih preduzeća i vlasnicima samostalnih trgovinskih radnji, koje na ovaj način stavljamo u jedan neravnopravni položaj u odnosu na monopoliste, odnosno te velike. Ne može onaj ko je vlasnik trgovinske radnje da štampa neku publikaciju, da snosi troškove štampanja neke publikacije nekog od članova Komisije. To mogu da urade samo oni koji imaju monopol, koji imaju i stiču ekstraprofite iz takve pozicije, a tu imamo jednu suprotnost, da upravo ova komisija treba da spreči monopol. Činjenica je da moramo da vodimo računa da svi imaju ravnopravan položaj u tržišnoj utakmici i da je to prevashodni zadatak ove komisije. Zbog toga nam nije jasno zašto predlagač zakona, odnosno Vlada i resorno ministarstvo nisu našli za shodno da uvide značaj ovog našeg amandmana, jer uopšte nema neko ograničeno dejstvo, nego može da ima veliko dejstvo ako se nekom od članova prohte da se u velikim količinama štampa njegova publikacija i na taj način dođe do većeg iznosa novca. Kada smo već kod novca, veći iznosi novca istovremeno povlače za sobom da se neki kriterijumi i odgovornost smanje. Znači, što su veće količine novca u igri, normalno je da oni koji odlučuju o tome imaju manji prag. Mislim da treba razmisliti o ovom našem amandmanu još dok traje ova rasprava. Mislim da je u potpunosti svrsishodan i u duhu svega ovoga što pričamo o zaštiti konkurencije i o omeđavanju uticaja velikih. Ponavljam, stubovi svakog zdravog društva i zdrave ekonomije su upravo mala i srednja preduzeća i vlasnici samostalnih trgovinskih radnji; oni su najvitalniji i zajedno sa svojim najbližima, sa svojom porodicom mogu na najbolji način da izvedu ovu zemlju, sa jednim zdravim programom, iz krize.
Zahvaljujem. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Hvala, predsednice. Koleginice i kolege, uvaženi ministre, zadovoljni smo što ste prihvatili jedan od ona dva amandmana koja su suštinska; imali smo još dva-tri suštinska, onaj o određivanju bitnog dela tržišta niste, ali hajde da popričamo o ovom našem amandmanu koji je već ušao u članove koji određuju postupak pred Komisijom. Na više mesta, a i samim načinom izbora, predsednik Komisije je izdvojen od ostalih članova Komisije. Čak je predsednik Komisije u ovom zakonu definisan kao organ, što je takođe i Komisija. Ovde smo predložili da rešenje u skraćenom postupku ne donosi, kako piše, predsednik Komisije, nego Komisija. Na kraju krajeva, samo ih je pet, nema ih 55, kada efikasnost rada upućuje da inokosni organ donosi odluke. Odbijate amandman pozivajući se na obrazloženje za odbijanje amandmana gospođe Pop-Lazić, a ona je imala amandman koji se odnosi na sukob interesa. Nikakve veze nema sa ovim što predlažemo. Šta je ovde sporno? Na više mesta predsednik Komisije ima pravo na donošenje zaključka i često na te njegove zaključke nema prava žalbe. Recimo, pokretanje po službenoj dužnosti. Komisija pokreće postupak ispitivanja povrede konkurencije, a zaključak o pokretanju postupka donosi predsednik, i nema prava žalbe. Ovaj član 37. je jedini član... Evo, vidite, odluke koje donosi Komisija, član 38: „O povredi konkurencije, o pojedinačnom izuzeću i odobrenju ili zabrani koncentracije Komisija donosi rešenja.“ Znači, predsednik donosi zaključke, Komisija donosi rešenja. U članu 37. vi ste, jedan jedini put, dali tom predsedniku pravo da donese rešenje, i to u skraćenom postupku, bez ispitivanja. Drugi stav glasi: „Rešenje u skraćenom postupku donosi predsednik Komisije“. Zašto rešenje? Komisija može doneti rešenje neposredno, bez sprovođenja ispitnog postupka. To je skraćeni postupak. Znači, Komisija donosi rešenje da kaže - nećemo ispitivati da li postoji nedozvoljena koncentracija zato što nema nedozvoljene koncentracije, mi vidimo već na prvi pogled da tu nema nedozvoljene koncentracije. Tu ste dali pravo predsedniku Komisije da donese rešenje. Mi želimo da institucije rade, a ne ljudi. Zato smo na neki način želeli da ovo bude nezavisno telo. Sada, kada ga bira posebno Skupština, kada ga odbor predlaže, a tu ipak sede političari, kada je zakonom dato predsedniku Komisije ovako veliko ovlašćenje, maltene paralelno sa Komisijom, mi mislimo da je to način da se utiče na jednog čoveka. Zato mi je krivo što nismo podneli amandman, mada bi bilo besmisleno, da se članovi Komisije i predsednik ne biraju na predlog odbora nego kako je bilo, na predlog ovlašćenih predlagača. Zaista mi nije jasno zašto ostavljate tom predsedniku Komisije toliko ovlašćenja, zašto naprosto Komisija ne donese rešenje. Zašto jedino ovde u članu 37. tom predsedniku Komisije dajete pravo da donese rešenje, kada su sve ostalo zaključci. Da bude interesantnije, kada se već pokrene postupak i kada krene ispitivanje i kada službeno lice koje vodi postupak donosi zaključak, protiv tog njegovog zaključka o izvođenju dokaza moguća je žalba, ali kada predsednik Komisije nešto zaključi, onda nema žalbe. To nije bilo dovoljno, nego predsednik Komisije donosi još i rešenje u skraćenom postupku, koji u stvari znači amnestiju od nedozvoljene koncentracije i monopola. Suviše mnogo ovlašćenja za jednog čoveka.
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dragan Stevanović.
Gospodine ministre, mi smo predvideli brisanje stava 2. u članu 39. koji predviđa upotrebu interneta u određenim slučajevima kada je u pitanju dostavljanje pismena. Smatramo da je dovoljno ovo što ste definisali u stavu 1, da se to vrši u skladu sa pravilima opšteg upravnog postupka. Da ne bi bilo dileme, nismo protiv upotrebe savremenih informacionih tehnologija, ali kada su one u pitanju i njihova primena u Srbiji, Srbija je, nažalost, učinila sve u poslednjih devet godina da u tom kontekstu bude na jako niskom nivou. Činjenice da te tehnologije slabo i procentualno malo u Srbiji koristimo mogle bi eventualno da dovedu do nekih nejasnoća, problema ili različitog tumačenja ovog zakona. S obzirom na to da moja stranka nema više vremena, iskoristiću ovu priliku da vas pozovem i da apelujem na vas da iskoristite svoj autoritet i da u okviru nadležnosti svog ministarstva jedan predmet u opštini iz koje dolazim rešite. On se može dovesti u kontekst sa ovim zakonom. Javno preduzeće „Vodovod“ je, protiv zakona i statuta, u januaru mesecu ove godine podiglo cene komunalnih usluga. Od tada su se građani žalili. Postupak je pokrenut i inspekcijski organi vašeg ministarstva su izašli i u nekoliko navrata naložili tom istom rukovodstvu, bahatom rukovodstvu Javnog preduzeća da te cene vrati, ali to se ne dešava. Na kraju su bili prinuđeni da povedu postupak, odnosno da podnesu prijave kod nadležnih sudskih organa, ali cene se i dalje ne vraćaju. Oni objašnjavaju da je problem to što nema nekog odgovora iz vašeg ministarstva. Na vas bih apelovao, u svoje lično ime i u ime građana iz moje opštine, da taj predmet rešite i da se ta agonija u mojoj opštini prekine.
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li želite reč, gospodine Jeremiću? (Da.)
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SRS odnosi se na član 44. Predloga zakona. Reč je o obavezama dostavljanja i uvida u isprave i dokumentaciju, odnosno, kako stoji u obrazloženju predlagača: „U pogledu dostave isprava, odnosno podataka sadržanih u pisanom, elektronskom ili drugom obliku, u članu 44. je predviđena obaveza stranke da postupi po zaključku kojim se nalaže dostava takvih podataka, ako je stranka dužna da ih poseduje na osnovu posebnih propisa ili ako se osnovano pretpostavlja da ih poseduje.“ Amandmanom koji sam podneo tražim brisanje u stavu 2. člana 44, što se upravo odnosi na taj deo koji se odnosi na sumnju koja je posledica izostanka navedenih dokaza i biće uzeta na štetu stranke koja nije postupila po nalogu. Amandman nije prihvaćen iz razloga što je, kako stoji ovde, „formulacija u predloženom zakonu jasnija i celishodnija“. Zaista nije logično zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman. I sam zakon, to smo mogli da čujemo tokom celodnevne rasprave, ima dosta nedostataka i nelogičnosti da bi bila ovakva argumentacija za odbijanje amandmana. Zato što imamo takav predlog zakona normalno je da se u državi Srbiji kreditiraju trgovački monopoli, pa ću podsetiti na sastanak koji je održan 3. februara ove godine, na kome su prisustvovali, između ostalog, i predstavnici kompanija „Delta“, „Merkator“ i „Metro“, gde je obelodanjeno da će se pomagati ovim monopolistima prilikom njihove isplate dobavljačima, što znači da će moći po dvostruko povoljnijim uslovima da dođu do jeftinijeg kapitala da bi platili dobavljače pre rokova za plaćanje. Dakle, umesto da se pomaže siromašnim slojevima srpskog društva, fabrikama itd., pomaže se onima koji najavljuju promet ove kompanije u 2009. godini uvećan za 36%. Hvala.
Na naslov iznad člana 45. i na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 45. Predloga zakona. Amandman je zasnovan na realnoj situaciji u našoj zemlji. Sledeći primer to pokazuje: Dijana Marković-Bajalović, predsednik Komisije za zaštitu konkurencije, u intervjuu za dnevni list „Blic“ od 3. oktobra 2008. godine je izjavila – kompanija „Delta“ je monopolista. Ima monopol još veći od zabeleženog. „Delta“ drži na beogradskom tržištu monopol od 70%. Zatim gospođa Bajalović navodi da se pretilo njoj i njenoj porodici i zaključuje da neki monopolisti smatraju da su jači čak i od države. Ovome treba dodati i sledeće činjenice: izjavu potpredsednika kompanije „Delta“ na skupu posvećenom EU u Privrednoj komori Srbije. Ona je tada ustvrdila da je potrebna veća sinergija biznisa i politike. Njena druga izjava je da kompanija „Delta“ (znači, privatna firma) očekuje, u trenutku kada građani Srbije sve lošije i lošije žive, prihod za ovu godinu od oko tri milijarde evra. Kada imamo u vidu ove činjenice jasno je da će zakon u suštini ostati mrtvo slovo na papiru, ako se država i nadležni organi ne suoče sa monopolom kompanije „Delta“, po principu kao što je to doživeo Oleg Deripaska u jednoj fabrici u lenjingradskoj oblasti pre nekoliko dana kada se susreo sa gospodinom Putinom. To je ključno pitanje za današnju Srbiju, za vlast i za sve partije koje treba da se izjasne o ovako ključnim temama, a ne da zamajavaju narod sa frazama o istoku i zapadu, severu i jugu, EU, Kosovu i Metohiji i slično. Zahvaljujem.
Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 51. i član 51. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u današnjoj raspravi pre podne smo utvrdili jednu činjenicu koju predstavnik Vlade nije demantovao, a to je da je srpska privreda apsolutno u neravnopravnom položaju kada je reč o stranim kompanijama koje, pre svega, dolaze iz Slovenije i Hrvatske. Uprkos evropskoj retorici ove dve države, uprkos tome što tvrde kako im je roba konkurentna čak i na evropskom tržištu, to pre svega rade Slovenci koji su članovi EU od 2004. godine, činjenica je da te dve države najveći deo svojih proizvoda izvoze, i to pod krajnje nepovoljnim uslovima, u Srbiju, u našu državu. Dakle, malo ima slovenačkih, a pogotovo hrvatskih proizvoda u Francuskoj, Nemačkoj, Italiji, Belgiji, Velikoj Britaniji, ali ih zato ima mnogo u Srbiji. Takođe, što se tiče onoga što ste tvrdili od 2000. godine, a to je da imate, navodno, neke prijatelje na zapadu koji hoće da pomognu Srbiji, da daju neke velike pare, a ovih dana pominjete neke pretpristupne fondove od kojih će građani Srbije imati mnogo koristi, praksa je pokazala da to nije tako, da nemate nikakve prijatelje na zapadu, već da imate velike kompanije, korporacije koje na Srbiju gledaju samo kao na potencijalno tržište i ništa više. Ono što je najgore u svemu jeste da ste srpsku privredu apsolutno podredili interesima slovenačkih i hrvatskih tajkuna, a da srpska privreda gotovo nema nikakvu mogućnost da izađe ni na slovenačko, ni na hrvatsko tržište. To radite uporno, sistematski. To radite do te meri upečatljivo i javno da to već počinje da vređa zdrav razum običnog čoveka u Srbiji. Inače, ovo što ste napisali u članu 58...
Vreme. Na član 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
Amandmanom se predviđa apsolutna zastarelost protekom roka od pet godina umesto tri. Razlog podnošenja amandmana je da se produženjem roka spreči da učesnik na tržištu koji je učinio povredu i kome je izrečena mera izbegne plaćanje kazne. Razlozi za podnošenje ovog amandmana su čisto praktične prirode. Intencija zakona jeste borba protiv monopola, a svrha zakona trebalo bi da bude zaštita potrošača. Ovako bi trebalo da bude. Da li je u praksi baš sve tako? Ima li u Srbiji monopolističkog ponašanja? Normalno da ga ima. U Srbiji ima toliko sistema ili multikompanija koje kontrolišu baš sve, od proizvodnje sirovina, uz kontrolu ili uvoz ili distribuciju i semenske robe, veštačkog đubriva, pesticida, do proizvodnje i distribucije gotovih proizvoda, uz diktiranje cena tih proizvoda. O čemu se ovde radi? Da li je to monopol ili nije? Mnogo je ovakvih primera i mnogo je ovakvih velikih multikompanija koje zaista imaju monopol na našem tržištu. Država ćuti. Ne radi ništa da zaštiti svoje građane, svoje potrošače, a sve puca po njihovim leđima. Zaista nema nikog da zaštiti građane Srbije, nema nikog da zaštiti te krajnje potrošače, a njih treba da zaštiti upravo Vlada Srbije, vi koji ste na vlasti, jer postoji jedna izreka koja kaže – jadne ovčice, od vukova ćemo se nekako zaštititi, ali ko će nas zaštititi od naših pastira?
Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Amandman je prihvatila Vlada. Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Amandman je prihvatila Vlada. Na član 78. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Amandman je prihvatila Vlada. Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Amandman je prihvatila Vlada. Na član 79. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? Gospođo Tabaković, izvolite.
Kolega Zoran Antić je podneo amandman na član 79. kojim se rok od četiri meseca za usklađivanje, odnosno za donošenje podzakonskih akata smanjuje na dva meseca. Smatramo da je to dovoljan rok da se pripreme svi podzakonski akti, pogotovo što je regulativa koja se tretira ovim osnovnim zakonom prilično formirana, imamo praksu iz koje proizilazi vrlo lak posao – formiranje podzakonskih akata. Ovim povodom hoću da napomenem da vreme, kao četiri meseca ili dvadeset, uopšte ne utiče na kvalitetan odnos Vlade kada donosi podzakonska akta. Razlog za to je možda i značajniji od gubitka ova dva meseca, koliko Vlada predviđa sebi duže vremena da uskladi akte, a tiče se jednog osnovnog zakona ili poziva svim privrednicima ili preduzetnicima da konkurišu kod Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj za korišćenje sredstava koja se u velikoj meri reklamiraju, promovišu kao pomoć privredi. U jednom nižem aktu, koji se može u ovom slučaju zvati uslovno podzakonskim, taj poziv i ta reklama pretvara se u mnogo strože uslove, odnosno uslove koji ni na koji način ne mogu da se proglase nečim što je pomoć privrede preduzetnicima i onima koje želi da finansira. Konkretno, reč je o sajtu Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj i reklamama gde oni objavljuju da su izdvojili četiri milijarde dinara, ne sopstvenih sredstava, privatnih, od prodate privatne imovine članova Vlade ili predstavnika Ministarstva, već sredstava prikupljenih u budžet Republike Srbije, od čega je 3,1 milijarda dinara iz budžeta i 0,9 milijardi dinara po osnovu naplate rate iz prethodnih godina. Znači, takođe plasirana sredstva budžeta. Poštovani građani, u tom oglasu Ministarstva piše da su uslovi za dobijanje kredita sledeći: da je najniži iznos kredita 500.000 dinara, a najviši dva i po miliona. Ono na šta vam skrećem pažnju je da kamatna stopa iznosi 1% na godišnjem nivou, i to zaista deluje povoljno, primamljivo, ohrabrujuće. Piše da je rok otplate kredita 3 - 5 godina, sa periodom počeka od 12 meseci. Sasvim pristojno. Kredit se vraća u dinarima na svaka tri meseca i piše, iza tačke je dodata rečenica, da je rata vezana za evro po srednjem kursu NBS na dan dospeća. Ako u tom oglasu kliknete aktivan link gde ćete naćipreciznije uslove za korišćenje ovoga što je reklama, susrešćete se sa sledećim uslovima, da se kredit odobrava pod sledećim uslovima: iznos od 500.000 dinara pa do 1,3 miliona i sad, ključni deo reklame, ponude ili stvarnosti – kamatna stopa od 1% na godišnjem nivou, sledi zarez i dopuna: „uz primenu valutne klauzule“. Tačno, otplata kredita vršiće se u tromesečnim anuitetima, a onda ide i obrazloženje: „Valutna klauzula podrazumeva utvrđivanje duga u evrima na dan puštanja kredita u tečaj i preračunavanje duga u dinarsku protivvrednost po srednjem kursu na dan dospeća, koji ne može biti manji od nominalnog iznosa puštenog kredita.“ Dalje stoji isti uslov i rok otplate 3-5 godina, sa periodom počeka od 12 meseci. Poštovani građani, gospodin Jelašić vam obećava podršku kada budete tužili poslovne banke zato što vam neopravdano povećavaju kamatne marže ili ne utvrđuju ratu kredita onako kako vam je objašnjeno, a vi niste videli ona sitna slova na dnu ugovora, ali vam ne pruža podršku kad vam Vlada to radi na sličan način. Neću reći na istovetan, ali ovo je primer kako se može lagati polovičnim saopštavanjem. U pozivu na konkurisanje imate uslove koji nisu dovoljno precizirani, a onda kada se zainteresujete da koristite ovaj kredit dobijate sledeće uslove: kredit vam se proračunava u valutu po srednjem kursu NBS na dan puštanja u tečaj, ali kada vraćate rate vi tu valutnu klauzulu osetite punom težinom, a dobra namera države se vidi u onom delu rečenice gde kaže da na dan dospeća ta rata, pa i deo duga, ne može biti manji od nominalnog iznosa puštenog kredita. Na takvoj klauzuli je gospodin Đelić stekao visok rejting u banci „Kredi agrikole“, jer je član tih ugovora sa preduzetnicima i malim privrednicima bio upravo takav: ako kurs raste, plaćate kamatu po većem kursu; ako kurs pada, plaćate po najnižoj stopi u dinarima, tako da banka uvek zarađuje, a nesigurnost uvek ostaje na strani onoga ko uzima kredit. Da ponovim, nešto što u ovom slučaju vezujem za amandman, a nazivam podzakonskim aktom, iako on to u pravnom smislu reči nije, ali jeste preciziranje načina korišćenja kredita koji Vlada samohvalisavo naziva pomoć, znači da valutna klauzula podrazumeva utvrđivanje duga u evrima na dan puštanja kredita u tečaj i preračunavanje duga u dinarsku protivvrednost po srednjem kursu na dan dospeća, koji ne može biti manji od nominalnog iznosa puštenog kredita. Da li to čine samo banke ili banke čine to građanima ugledajući se na Vladu kada ona to čini privredi? Zbog koga mi donosimo sve ove zakone, uredbe i koga mi to želimo da prevarimo? Varajući privredu, u stvari, varamo sebe. Uništavajući snagu onoga na čijim leđima živimo i ko nas izdržava mi uništavamo sami sebe. Dajući komisijama pravo da četiri meseca utvrđuju podzakonske akte, šta im omogućavamo? Da nešto ovako genijalno smisle, da ostane neka rupa u zakonu ili neka sitna prepreka koja će se preprekom prevazilaziti. Mislim da to nije dobar put. Ako mi radimo petkom do 12 noću, a onda u ponedeljak počinjemo rad u 12, greškom Vlade i ne našom voljom, to znači da svi treba da radimo mnogo više i da ta dva meseca rada Vlada utroši da donese podzakonska akta i da ovaj zakon krene da se primenjuje što pre, jer riba uvek smrdi od glave, a dobar domaćin kaže – ugledaj se na mene koliko dobro radim, pa radite i svi vi ostali. Tako Vlada mora da se ponaša i to mora da nam pokaže na svakom zakonskom predlogu koji dolazi u ovaj dom.
Zahvaljujem. Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, možda ste vi dobar čovek, vi pišete pesme, ali vi nemate kapaciteta za rešavanje problema vezanih za zaštitu konkurencije. Podneo sam amandman na član 79, gde sam predložio da se rok od četiri meseca za donošenje podzakonskih akata skrati na 30 dana. S obzirom na to da već postoji regulativa u tom delu, smatramo da to može da se završi u predviđenom roku. Gospodine ministre, kad sam rekao da nemate kapacitet da rešavate ove probleme, to se zasniva na sledećim činjenicama. Pretpostavljam, u to sam siguran, da vam je poznato da je za ulazak u kompaniju „Delta“ po bar-kodu potrebno uplatiti 200.000 dinara. Zamislite privredni subjekat koji se bavi pakerajem, ima između 20, 50 ili 70 proizvoda i za ulazak u „Delta“ kompaniju mora da plati po 200.000, ili za „Ideju“ ili „Metro“, gde to košta 50 evra po bar-kodu. Šta se dalje dešava? Veliki sistemi organizuju nagradne igre. Ko plaća danak? Plaćaju proizvođači. Čiji su to proizvođači? To su srpski građani koji su ko zna kako i na kakav način i u ovih poslednjih devet godina pod vašom vlašću pokušali da se organizuju ili samoorganizuju da bi mogli sebe i svoju porodicu da zaposle. Sada su se pojavili neki lanci koje vi favorizujete, pojavljujete se na njihovim otvaranjima i omogućavate da na taj način guše male i srednje preduzetnike. Zatim, poznato vam je sigurno da je u maloprodajnoj ceni učešće veleprodaje možda čak i do 40%. Oni diktiraju i uslove, i rabate i sve što je nekad proizvođač dogovarao sa prometnim organizacijama, prometnim privrednim subjektima; sada sve to rade veliki lanci, pod okriljem srpskog ili nekog drugog kapitala, sasvim je svejedno. Vi niste u situaciji, nemate potencijal, ne vi lično nego ova vlada, da rešavate ove probleme. Zakon je sam po sebi neophodan, ali ovo što ste vi predvideli u njemu neće zaštititi ni građane Srbije, ni privredne subjekte koji imaju sedište u Srbiji i koji su sve svoje životno, radno i svako drugo iskustvo stavili u funkciju poboljšanja uslova života u Srbiji. Zahvaljujem se.
Gospodin Milosavljević želi reč.
Uvaženi gospodine Periću, reći ću dve-tri rečenice o sebi. Završio sam Ekonomski fakultet u Beogradu, magistrirao i doktorirao na istom iz oblasti menadžmenta i makroekonomske konjukture. Vanredni sam profesor iz oblasti trgovine i trgovinske politike. Bio sam više od deset godina zaposlen i direktor u Institutu za tržišna istraživanja u Beogradu; nakon toga i ministar i predsednik Privredne komore Srbije, tako da zaista za sebe i na bazi svog dosadašnjeg rada ne mogu da prihvatim vašu konstataciju da nemam kvalifikacije i da ne znam da radim ovaj posao. I ovaj zakon, kao i sve što radim, radim sa najboljom mogućom namerom. Ja i moji saradnici dajemo sve od sebe da napravimo kvalitetan i primenljiv zakon. Broj amandmana koje smo usvojili pokazuje da imamo i dobru nameru da saslušamo šta vi kao narodni poslanici imate da kažete u nameri da pomognete da zakon bude još bolji. Zaista mislim da te lične, da tako kažem, ocene i mišljenja o meni ili o bilo kome ne stoje na način kako ste ih izrekli. Što se tiče trgovinskih lanaca i cene koju dobavljači moraju da plate za ulazak u trgovinski lanac, to nije proizvod srpske trgovine, to je standard koji važi gotovo svuda u svetu. Svi najveći trgovinski lanci, počevši od lidera svetskog biznisa, kao što je američki „Volmart“ koji je prošlu godinu završio sa 346.000.000.000 dolara godišnjeg prometa ili turn over-a, posluju na gotovo identičan način. Mi živimo u vremenu u kome trgovačke kompanije imaju primat u svetskom biznisu. Nekada su to bile kompanije iz oblasti energetike, čeličane, automobilska industrija, IT sektor. Poslednjih nekoliko godina lideri svetskog biznisa su kompanije iz sektora trgovine. To je prisutno i ovde u Srbiji. Naravno da nisam srećan kada oni mali koji žele da se pojave na rafovima i da dođu u kontakt sa potrošačima moraju da plate cenu koja je za njih previsoka, ali naprosto, kao ministar trgovine nemam ni prava ni moći da utičem na dogovore koje privredni subjekti među sobom prave. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodine Periću, nema osnova za vaše javljanje, ničeg uvredljivog, ničeg nejasnog. Pominjanje nije razlog za repliku. Nema razloga za repliku. (Sreto Perić: Pogrešno sam protumačen.) Kako ste pogrešno protumačeni? Nema osnova za repliku. Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Jasmina Milošević i Petar Petrović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovano predsedništvo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, na kraju rasprave po amandmanima želim da se još jednom zahvalim svima onima koji su svojim pažljivim čitanjem zakona i dobrim namerama pomogli da ovaj zakon bude kvalitetniji od onog prvobitnog predloga. Ovo zaista važi za sve narodne poslanike i članove svih poslaničkih grupa. Još jednom, od strane ministarstva i Vlade, bilo je vrlo korisnih predloga i posle ove rasprave i posle uključivanja ovih amandmana meni je drago što mogu da konstatujem da je zakon bolji nego što je bio. Samo još reč-dve o ciljevima koje ovim zakonom želimo da postignemo: pre svega, veći stepen konkurentnosti na tržištu Srbije; veću atraktivnost naše zemlje za privlačenje stranih investicija; zatim, veću korist potrošača kroz veću konkurentnost i niže cene i bolju ponudu proizvoda. Isto tako, želimo da ovaj zakon pomogne i doprinese da čitava teritorija Srbije bude dovoljno i podjednako, ako je to moguće, gde god je to moguće, atraktivna za investicije, posebno u sektoru trgovine, zato što potrošači, ma gde živeli i gde god radili, imaju isto pravo da mogu da biraju i da svoje potrebe zadovolje na najbolji mogući način. Pozivam vas da u danu za glasanje date podršku ovom zakonu. Ovaj zakon je mnogo više od jednog zakona, on je i jedan od uslova za nastavak evropskih integracija Srbije i za prihvatanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Više od svega, ovaj zakon je mehanizam na bazi koga će nezavisna institucija, Komisija za zaštitu konkurencije, biti u prilici da radi svoj posao, da bude operativna, da i vama (to je bila jedna od inicijativa) podnosi izveštaj da i vi možete da ocenjujete njihov rad, ali isto tako i mogućnost da Narodna skupština Republike Srbije od predloženih kandidata, na bazi javnog konkursa koji će biti raspisan u skladu sa ovim zakonom, izabere zaista najstručnije, najkvalifikovanije ljude, sa najviše prakse, ali, moram da kažem, i hrabrosti da se uhvate u koštac sa problemima u ovom segmentu sa kojima se suočava privreda Srbije. Još jednom hvala na, rekao bih, generalnoj podršci za donošenje ovog zakona i još jednom vas pozivam da u danu za glasanje glasate za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre, i vama i vašim saradnicima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O KONTROLI DRŽAVNE POMOĆI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Radojko Obradović, Nenad Popović, Milan Avramović, Boris Aleksić, Vladan Jeremić, Milorad Buha, Lidija Dimitrijević, Zoran Krasić, Srboljub Živanović, Nikola Žutić, Radiša Ilić, Branka Ljiljak, Veroljub Arsić, Dragan Aćimović, Elena Božić-Talijan, Jorgovanka Tabaković, Milan Veselinović, Lidija Vukićević, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Dragan Živkov, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Stefan Zankov, Tomislav Ljubenović, zajedno Miloš Radulović, Arsen Đurić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić, Vesna Marić, Dušan Marić, Momir Marković, Aleksandar Martinović, Slađan Mijaljević, Marko Milenković, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Mirko Munjić, Milan M. Nikolić, Zoran Popović, Gordana Paunović-Milosavljević, Sreto Perić, Oto Kišmarton, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Dobrislav Prelić, Zoran Babić, Marina Raguš, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Dragan Stevanović, Mićo Rogović, Filip Stojanović, Marina Toman, Ljubiša Petković, zajedno Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević, Milan Škrbić, Dragan Todorović i Zoran Antić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovlašćeni predstavnik Vlade je tu, nemojte zameriti, ali žao mi je što tu nije ministarka Dragutinović. Prosto mi je žao što ne mogu pred njom da iznesem argumentaciju za ovaj ovako važan zakon. Govoriću o svom amandmanu, a preostalo vreme računajte od vremena mog poslaničkog kluba. Prvi put uvodimo jedan zakon o državnoj pomoći i prvi put ovakav zakon ulazi u našu pravnu praksu. Javnosti radi, treba istaći jedan više nego važan i interesantan detalj: ovaj zakon ima, uključujući one prelazne i završne odredbe, 25 članova; sama Vlada je predložila devet amandmana na svoj zakon od 25 članova, 36% zakona je promenjeno amandmanima Vlade, a vladajuća većina je predložila šest na različite članove, još šest amandmana koji su prihvaćeni; prihvaćen je jedan amandman opozicije na član 7, tako da je u ovom zakonu koji ima 25 članova promenjeno amandmanima ukupno 16 članova. Mislim da se to nikada nije desilo. Bilo bi dobro da to govori u prilog radu parlamenta, nažalost, to nije tako. Zakon je toliko nejasan i nedefinisan da je morao da bude promenjen, praktično, u dve trećine svog teksta. Smisao mog amandmana na član 1. je bio upravo da istakne i pojača dve najvažnije stvari koje ovaj zakon treba da definiše – pravila za odobravanje državne pomoći i način za sprovođenje i povraćaj državne pomoći. Šta sve može da bude državna pomoć, to definiše ovaj zakon. Kada samo pogledate šta spada u domen državne pomoći, jasno je sa koliko pažnje treba da se pristupi donošenju ovog zakona i sa koliko pažnje treba da se pristupi mehanizmu kontrole, a upravo su to dve najslabije karike u ovom zakonu. Državna pomoć, u smislu ovog zakona, jesu: državne subvencije, garancije, poreske olakšice, krediti i zajmovi pod povoljnijim uslovima od tržišnih, prodaja zemljišta i nekretnina u državnom vlasništvu ispod tržišne cene, kupovina dobara i usluga od strane države po cenama višim od tržišnih, rizični kapital itd. Kada pogledate, ovo pomalo liči na scenario i sadržaj emisije „Insajder“, ali kada pogledate šta sve spada u domen državne pomoći jasno je koliko je potreban ovaj zakon i, sa druge strane, koliko ovaj zakon može da bude opasan ako se ne primenjuje na pravi način. Ovim zakonom treba da se reguliše i da se spreči narušavanje konkurencije na tržištu i to je prilično povezano sa zakonom koji je do malopre bio na dnevnom redu, zakonom koji se ticao monopola i monopolskog položaja. Državna pomoć se, pre svega, dodeljuje radi unapređenja ekonomskog razvoja, radi uklanjanja ozbiljnih poremećaja u privredi, za unapređenje razvoja određenih privrednih delatnosti. Kada pogledate šta je sve državna pomoć i za šta se sve koristi, onda je osnovna stvar da vidimo ko će da donosi tu odluku i kako će se to kontrolisati. Koji je osnovni instrument kontrole, kako predviđa ovaj zakon? Formira se posebna komisija, prilično nejasna u svom smislu i svom funkcionisanju, a tu komisiju predstavljaju četiri člana koji su predstavnici ministarstava: Ministarstva finansija, Ministarstva infrastrukture, Ministarstva regionalnog razvoja i ekonomije i Ministarstva za zaštitu životne sredine. Tu je i jedan predstavnik Komisije za zaštitu konkurencije. Zakon kaže da kompletnu logističku podršku obezbeđuje Ministarstvo finansija. Nigde se ne kaže da li su ovi ljudi zaposleni u Ministarstvu finansija ili ne, da li su na stalnom radu, samo se kaže da dobijaju naknadu. Gospodine ministre, vi ste ministar jednog ministarstva, recite mi koliko često se dešava da neki službenik iz ministarstva ukazuje na greške koje počini ministar. Ova komisija sastavljena od zaposlenih u ministarstvima treba da kontroliše ono što radi Vlada. Pri tom, nije prihvaćen amandman jednog poslanika da se izveštaj podnosi Narodnoj skupštini, nego se izveštaj podnosi Vladi. Mi ne možemo da dobijemo izveštaj budžetske inspekcije, koji je obavezan po zakonu, a ne Komisija, koja će svoj izveštaj da sprovodi i dostavlja Vladi. Kaže se da je osnovni element transparentnost. Kakva je to transparentnost ako će taj izveštaj možda dolaziti do sednice Vlade, a možda i ne? Javnost i Skupština Srbije nikakav uvid u to nemaju. Mi smo pre petnaestak dana, kad je ministarka bila ovde, kada smo govorili o transparentnosti, govorili o onom čuvenom zakonu o platama. Ministarka je rekla da se taj zakon sprovodi i da Vlada ima punu kontrolu nad platama zaposlenih u državnoj upravi. Stigli su statistički podaci za april mesec. Kada uporedite april i maj mesec, videćete da su značajno povećane plate u lokalnim javnim preduzećima, čak realno za 7%, da su povećane plate u javnim preduzećima na državnom nivou za 7%, da su povećane plate u administraciji za 7%. Šta se desilo? Čim je najavljen, za javnost popularan, zakon kojim će se smanjiti i dodatno oporezovati plate od 40.000 do 100.000 za 10%, plate iznad 100.000 za 15%, svi zaposleni u državnoj administraciji i javnim preduzećima su podigli plate taman da ova umanjenja nemaju nikakav efekat. Vlada nije u stanju da kontroliše ni one koji su ispod nje, a državnu pomoć ćemo da kontrolišemo tako što ćemo imati četiri službenika iz ministarstava i jednog službenika iz Komisije za zaštitu konkurencije koji će da sprovodi pravilnu kontrolu svega toga. Kažem, ovaj zakon je izuzetno važan, ovaj zakon se prvi put pojavljuje kod nas i ovaj zakon je izuzetno opasan ako se ne sprovodi na pravi način. Imajući u vidu rešenja koja su u ovom zakonu predložena, potpuno je jasno da se ovaj zakon ne može sprovoditi na ovaj način.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li želite reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li želite reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li želite reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li želite reč? (Da.) Gospodine Jeremiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 1. stav 1. da se posle reči „opšti uslovi“ dodaju reči „pravila odobravanja“. Smatram da bi time ovaj član zakona bio jasnije definisan i regulisan. U obrazloženju Vlade prilikom odbijanja ovog amandmana stoji nešto što bi apsolutno moglo da se prevaziđe, jer stoji da nedostaju ključne reči da bi bio pravno-tehnički ispravan i suštinski prihvatljiv. Ta ključna reč je samo nedostatak veznika „i“, i time bi apsolutno ovaj amandman imao smisla i mogao bi da bude prihvaćen kao sastavni deo stava 1. ovog prvog člana. Smatram da bi uz tu pravno-tehničku korekturu amandman mogao da se prihvati, jer bi dodatno doprineo popravljanju predloženog zakona o kontroli državne pomoći. Meni je žao što ministarka Dragutinović nije tu. Ne znam koliko je ministar Milosavljević u prilici da eventualno ovako nešto prihvati.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? Izvinite, Vlada je amandman prihvatila. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić. Izvolite.
Mi smo podneli više amandmana na član 1. sa različitim vrstama intervencija da se promeni ovaj tekst 1. stava. Međutim, posle svega ovoga, kako je počelo i kako je koncipiran ovaj zakon, skrećem pažnju da se pod državnom pomoći podrazumevaju i davanja za otklanjanje štetnih posledica. Ako su ta davanja socijalnog karaktera, bez diskriminacije da se ta sredstva mogu upotrebiti samo za određenu robu, već za neodređenu robu, i ukoliko je u pitanju otklanjanje posledica elementarnih nepogoda, onda je zakon promašio temu. Svrha ovog koncepta koji je naveden u članu 1. jeste da država, ako da pomoć, ne povredi principe tržišne ekonomije, da ne naruši konkurenciju. Ako je davanje socijalnog karaktera, po definiciji nije narušena konkurencija, jer se kao korisnici javljaju fizička lica. To je klasična prestacija države. Ako je u pitanju otklanjanje štetnih posledica, onda se radi o nečemu drugom; postoji komisija koja je zadužena za otklanjanje štetnih posledica, i to je neka druga procedura. Mislim da je ovde izvršena gruba zamena teza. Državna pomoć koja bi se pružila i mogla da ugrozi konkurenciju... To je upravo ono o čemu smo pre nekoliko dana razgovarali – ako neko pod povoljnijim uslovima iz Fonda za razvoj obezbedi kredit za, recimo, obrtna sredstva za svoj proizvod, a konkurent koji pravi sličan proizvod ne može da obezbedi već obrtna sredstva obezbeđuje zaduženjem kod poslovne banke, gde je kamata potpuno drugačija, onda je država izvršila akt mešanja i narušavanja jednakog položaja učesnika na tržištu. Ovde se jednostavno u nazivu zakona nalazi jedno, u tekstu zakona nešto drugo, a kao državna pomoć uzima se bez obzira na to koji nivo vlasti daje nešto što je pomoć. Mislim da ovaj zakon ne ispunjava nijedan uslov da bude usvojen u Narodnoj skupštini.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Želite? Hoćete samo da se prijavite, molim vas. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 8. stav 1. da se briše. Ovde je u obrazloženju dato da je potrebno formirati komisiju za kontrolu državne pomoći, ali se ja, dame i gospodo, pitam koliko je za ovih osam-devet godina komisija formirano, da li je formirana komisija za kontrolu donacija koje su stigle, od 6,5 milijardi dolara? Gde se taj novac slio? Šta je sa donacijama koje su stizale u energentima? Dobro se sećate, 2000. godine je stizalo dole, na jug Srbije, naročito u Niš, a bivši predsednik Vlade Zoran Živković nikada nije javno rekao gde su se ti energenti slili; verovatno su se slivali u kupovinu ove zemlje na Fruškoj gori, koju on sad koristi kao privatni preduzetnik. Pitam se, dame i gospodo, ko je gradio vojnu bazu Bondstil na Kosovu i Metohiji? Verovatno nisu Amerikanci doveli svoju mehanizaciju i svoje preduzetnike. Da li je to kontrola, da li je komisija kontrolisala gde se slivao taj novac, ko je plaćao porez, da li se slivao novac u državni budžet? Ne verujem. Dame i gospodo, šta je sa mnogim aferama ili sa najvećom aferom što se tiče šećera? Da li je komisija utvrdila, da li su organi utvrdili ko je najveći krivac za tu aferu, a dobro se sećamo da su tu bili umešani Pitić, Đelić… (Predsednik: Oprostite, dva minuta, hoćete od vremena koje je predviđeno za vašu…) Ne, završavam. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o kontroli državne pomoći, koji glasi: U članu 1. stav 2. reč „ne“ briše se. Članom 1. se određuju opšti uslovi i postupak za kontrolu državne pomoći u cilju zaštite slobodne konkurencije na tržištu. Međutim, u stavu 2. naveli ste da se odredbe ovog zakona ne odnose na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo. Amandmanom SRS upravo intervenišem da se odredbe ovog zakona odnose i na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo. Razlog za neprihvatanje amandmana je dat u obrazloženju Vlade, u kome se kaže da se amandman ne prihvata jer je postojeće rešenje u Predlogu zakona zasnovano na odredbi člana 38. stav 9a Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice sa jedne strane i Republike Srbije sa druge strane, čija je primena obaveza Republike Srbije. Ono na šta je Srpska radikalna stranka ukazivala prilikom rasprave o usvajanju Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima sada je došlo do punog izražaja. Ovaj stav 2. se odnosi na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo, ali bez obzira na to o kojoj je poljoprivrednoj proizvodnji reč, Srbija zbog trgovinskog sporazuma trpi velike štete u smislu nepovoljnog i, rekao bih, nesrazmernog uvoza, odnosno izvoza poljoprivrednih proizvoda. Zato će prvi udar osetiti, mada već osećaju, naši poljoprivredni proizvođači. Za naše proizvode, čak i sa subvencijom, neće biti mesta na evropskom tržištu, jer će čak i tada oni biti skuplji od proizvoda iz EU. Zbog toga u EU postoje kvote, pre svega, za pojedine poljoprivredne proizvode. To će prvi osetiti malinari, kvota koja će Srbiji biti određena za proizvodnju i izvoz kretaće se od 10 do 15.000…
Vreme. Hoćete da koristite vreme poslaničke grupe? Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Amandman kojim se posle člana 4. dodaje novi član 4a podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman i tražio da se malo preciznije definiše šta je to državna pomoć i u kojim oblastima ona može da bude upotrebljena. Tražio sam da se veća sredstva, kada je u pitanju privreda, izdvajaju za one delatnosti koje obezbeđuju izvoz sa teritorije Republike Srbije od naše domaće industrije. Obrazloženje koje je meni Vlada dala, zašto odbija moj amandman, glasi: „Amandman se ne prihvata jer se predloženo rešenje ograničava samo na delatnosti koje su strategijom izvoza označene kao prioritetne, što nije suština odredbe sadržane u članu 5. tačka 3) Predloga zakona, koja je šira od datog predloga u amandmanu.“ Voleo bih da mi vladin predstavnik objasni šta mi to u Srbiji hoćemo da razvijemo. Mnogi se ovde zaklinju u poljoprivredu, a poljoprivreda ima jedan hroničan nedostatak – nisku cenu poljoprivrednih proizvoda, koja guši domaću poljoprivrednu proizvodnju. Taj nedostatak može da se eliminiše samo ukoliko imamo poljoprivrednu prerađivačku industriju, koja će poljoprivredne proizvode da plasira van zemlje. Da li je država uradila nešto po tom pitanju? Cela stara SFRJ je živela od izvoza poljoprivrednih proizvoda, i to najviše sa ove teritorije. Jeste da je Srbija služila kao baza raznim preduzećima u Hrvatskoj i Sloveniji da odavde otkupljuju proizvode, prerađuju, pa izvoze van, ali me interesuje da li je ova vlada, koja… (Predsednik: Oprostite, da li želite da koristite vreme…? Izvolite,nastavite.) Da, želim da koristim vreme poslaničke grupe. Interesuje me da li je ova vlada, koja manje-više ima kontinuitet od deset godina, koja je navodno otvorila naše proizvodne kapacitete prema zapadnoj Evropi, nešto po tom pitanju uradila? Doneli smo sada nekoliko zakonskih propisa koji regulišu oblast standardizacije. Čak smo počeli da zatvaramo poljoprivredno-prerađivačke kapacitete zato što ne ispunjavaju HASAP uslove. Da li je država omogućila, raznim subvencijama i državnom pomoći, da se ti kapaciteti modernizuju da bi mogli da izvrše standardizaciju svojih proizvoda i da svoje proizvode ne prodaju samo u Srbiju, nego i van? Postoji neko mišljenje da imamo tržište koje nas jedva čeka, samo da mi nešto uradimo, pa ćemo tamo da prodamo robu. Nije tačno. Svako tržište, ma koliko da je liberalno, postavlja svoje uslove kakvu robu hoće da kupi. Mi smo, s jedne strane, dozvolili da se maltene svi poljoprivredno-prerađivački kapaciteti zatvore, prodaju u bescenje ili da rade isključivo na domaćem tržištu. Imamo problem i sa cenom žive stoke, imamo problem sa stočnim fondom, koji je već, pogotovo kada je krupna stoka u pitanju, u izumiranju. Zato me čudi zašto Vlada samo ispunjava određene zakonske uslove, a ne prilagođava i ne sprema privredu Republike Srbije za izuzetno tešku utakmicu koja nas čeka sa proizvođačima sa teritorije EU i uvozničkim lobijem, koji je ipak uspeo da Sporazum o slobodnoj trgovini stupi na snagu, jednostrano od strane Republike Srbije, pa sada, gospođo ministre, imate problem da i dalje imate deficit, za koji ne znate kako ćete i iz kojih izvora da ga pokrijete, osim da još opteretite građane i poljoprivredu. Ali, nažalost, go se ne skida, pa imate i taj problem. Razmislite o svemu tome, da ovo malo novca što planirate da odvojite za poljoprivredu odvojite za prave stvari: za modernizaciju poljoprivrednih kapaciteta, modernizaciju poljoprivredno-prerađivačke industrije, da bismo mogli da izvozimo. Nemojte da se desi da za neki mesec čujemo da je neki ministar iz Vlade Republike Srbije podigao kredit ili dobio neku određenu državnu pomoć, pa umesto farme ovaca otvorio kafić, kao što je to uradila vaša bivša koleginica iz iste stranke Marija Rašeta-Vukosavljević.
Amandman kojim se posle člana 5. dodaje novi član 5a podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, opšta konstatacija što se tiče ovog zakona jeste da je predlagač promašio temu. Prva stvar koju je predlagač trebalo da napravi, to je da razluči šta je državna pomoć i šta je državna pomoć koja je dozvoljena po međunarodnom pravu, odnosno (vi se zaklinjete u EU) po pravilima EU, odnosno po ugovoru o formiranju EU, jer je Ugovorom o formiranju Evropske zajednice definisan sistem državne kontrole, ali su definisana i osnovna pravila, šta je državna pomoć, koje vrste državne pomoći imamo, način podele državne pomoći itd. U prvih pet članova ovog predloga izmešali smo sve što smo mogli izmešati što se tiče osnova državne pomoći, šta ulazi u državnu pomoć, šta je nedozvoljena državna pomoć. Nejasno, potpuno je nejasno i neprihvatljivo sa aspekta pravnog sistema Republike Srbije. Kada definišemo državnu pomoć predlagač mora definisati uslove dodele te državne pomoći, sve bitne elemente dodele te pomoći i način povrata državne pomoći u situacijama kad se ta državna pomoć deli. Ono što ste napravili sa članom 1. jasno govori o karakteru predlagača. Rekli ste u stavu 2: „Odredbe ovog zakona se ne odnose na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo“, pa ste onda amandmanom Vlade korigovali ovo, ali niste potrefili temu. Ovde ste morali reći šta čini pomoć u oblasti poljoprivrede i ribarstva, način te pomoći, ko su korisnici; nadalje, povrat te pomoći u situacijama kada se ta pomoć vraća. Ovako ste ostavili toliko nedoumica i pravnih praznina da je to začuđujuće za predlagača koji se kune da želi da reši i razreši ovo. (Predsednik: Trošite vreme poslaničke grupe.) Nastaviću dalje. O kontroli državne pomoći moraju da postoje posebne i jasne odredbe. Takođe, iz svega ovoga što ste ovde propisali vidi se da niste na adekvatan način rešili pitanje kontrole državne pomoći. U predlogu (koji predlažem da se briše) ste rekli da je to komisija za kontrolu državne pomoći. Iz kasnijih odredaba se vidi da je to komisija koju čine uglavnom predstavnici ministarstava, predstavnici izvršne vlasti. Znači, oni koji kreiraju celokupnu politiku u oblasti u koju se ulaže državna pomoć. Isti oni koji kreiraju politiku, koji prebacuju sredstva, koji vrše namensku kontrolu u korišćenju tih sredstava državne pomoći, kasnije će vršiti kontrolu utroška državne pomoći. Predlog Srpske radikalne stranke je da to bude organ koji je inače po svojoj funkciji, po Ustavu, definisan kontrolni organ, a to je Skupština. Naš je predlog da to bude odbor Narodne skupštine Republike Srbije, da on vrši kontrolu. Zanimljivo je da vi u članu 6. i kasnijim članovima koji definišu pitanje ove komisije niste ostavili prostor ni za jednog narodnog predstavnika. Time direktno kršite odredbe člana 98. Ustava Republike Srbije. Narodna skupština Republike Srbije je kontrolni organ izvršne vlasti i nezamislivo je da nema nijednog predstavnika narodnog predstavništva, odnosno Narodne skupštine koji će vršiti tu kontrolu. Naš je predlog, mislim na SRS, da to bude odbor Skupštine, koji će voditi računa o svim bitnim elementima utroška državne pomoći. Radi se o sredstvima koja plaćaju građani Srbije i primereno je da to bude organ, odnosno odbor narodnog predstavništva, odnosno Narodne skupštine. Predlog je da to bude sedam članova. Kako će se birati itd., to je druga stvar. To je suštinska primedba Srpske radikalne stranke. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Nije jasno kakva je uopšte koncepcija ovog predloga zakona. Malopre sam pokušao da objasnim da je ono što je navedeno u članu 4. Predloga zakona nešto što postoji kao obaveza ministarstava. Pomoć socijalnog karaktera od strane jedinica lokalne samouprave već postoji i zna se iz kojih sredstava i pod kojim uslovima može da se izvrši isplata. Što se tiče otklanjanja štetnih posledica, i jedinice lokalne samouprave i Republika Srbija raspolažu sredstvima za te namene. Ovo što je pod članom 5, to je bilo predmet rasprave tri dana – regionalni razvoj. Identično je. Razlika je u tome što po zakonu o regionalnom razvoju Mlađa ima kontrolu, a po ovom zakonu imaće DS kontrolu. Da vam pročitam: „Državna pomoć koja može biti dozvoljena je pomoć koja se dodeljuje: 1) radi unapređenja ekonomskog razvoja područja Republike Srbije sa izuzetno niskim životnim standardom ili sa visokom stopom nezaposlenosti...“. Šest dana smo pričali o tome u Mlađinom zakonu. Mlađa je imao nacionalni savet od 15 ministara, 19 članova i on dvadeseti, kao predsednik, a Demokratska stranka sada hoće u okviru Ministarstva finansija, odnosno Vlade gde ona ima dominaciju, gde ima svoju komisiju od pet članova, da i ona kontroliše neku državnu pomoć. Pa, zar sva sredstva koja se daju za regionalni razvoj nisu državna pomoć? Molim vas, povucite ovakve stvari. I, nemojte više da se pozivate na EU. Namrznućemo tu EU, pomislićemo - kakav je kvocijent inteligencije kod njih tamo.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Reč ima gospodin Milan Avramović.
Kao i moje kolege, podneo sam amandman da se u članu 6. stav 1. briše. Moram samo da vas podsetim na neke detalje, da je početkom 2009. godine Srpska radikalna stranka objavila svoj antikrizni program i da je taj program sastavljen od 1,3 milijarde evra, od kojih 84.000.000 evra ulaže država Srbija, a ostatak novca ide od stranih banaka. Strane banke treba da obezbede ostatak novca da bi se realizovao taj srpski antikrizni program. Prva mera predviđa da je prioritet pomaganje preduzećima koja moraju da vrate dugove ili da ih obezbede od njihove likvidnosti. Vlada je za ovu svrhu predvidela 21.000.000 evra iz budžeta i te državne pare će biti uplaćene bankama, koje su u Srbiji uglavnom u stranom vlasništvu. Da ih ne nabrajam, postoji protokol od 18. 2. koje su to banke. Te banke treba da obezbede kredite u vrednosti od 422.000.000 evra srpskim privrednicima po povoljnim kamatama, 5,5% čini mi se da je bilo u pitanju, da bi na kraju srpski privrednici trebalo da vrate te kredite u krajnjem roku od 12 meseci. Ono što je skandalozno jeste da je na sastanku, održanom 3. 2. 2009. godine, na kome je bio ministar trgovine Milosavljević i kome su prisustvovali, između ostalih, i predstavnici kompanija „Delta“, „Merkator“ i „Metro“, obelodanjeno da će se pomagati ovim monopolistima prilikom njihove isplate dobavljačima. Trgovinski monopolisti će moći da po dvostruko povoljnim uslovima dođu do jeftinog kapitala da bi platili dobavljače pre rokova za plaćanje. Dakle, ovo je jedan vid kontrole državne pomoći, koja nije uspela da pomogne siromašnim slojevima srpskog društva ili fabrikama koje se gase jedna za drugom, nego će država pomoći najvećeg srpskog monopolistu i oligarha, koji je sve bogatiji, vlasnika kompanije „Delta“ Milorada Miškovića, koji je na osamnaestoj godišnjici kompanije „Delta“ čak najavio da će promet ove kompanije u 2009. godini porasti za 36%. Predlažem u ime SRS da, umesto što je pomogla ovom oligarhu, srpska vlada napravi spisak najznačajnijih i najugroženijih fabrika, čija proizvodnja se ne sme zaustaviti, kao što je to uradila, recimo, ruska vlada, i da za taj spisak od 300 najznačajnijih fabrika opredele sva sredstva koja imaju. Tako će najbolje pomoći ovoj zemlji, bez nekakve dodatne kontrole i dodatnih institucija. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Član 6. definiše izbor ljudi u komisiju za kontrolu državne pomoći. U stavu 4. osnovnog predloga zakona se kaže da za člana komisije može biti predloženo lice koje je državljanin Republike Srbije, koje ima najmanje visok stepen stručne spreme i poseduje stručno znanje iz oblasti državne pomoći, konkurencije i/ili prava EU. U ime SNS, Poslaničkog kluba Napred Srbijo, tražila sam da se u tom članu 6. stav 4.tačka na kraju teksta zameni zapetom i doda tekst: „način dokazivanja i procenjivanja ispunjenosti uslova će biti javno dostupan“. To „javno dostupan“ znači da javnost može da se upozna sa onim što je zahtev iz člana 6. za članove ove komisije koja treba da radi kontrolu državne pomoći; da zaista možemo pre izbora u ovu komisiju da procenimo, kao javnost, da li ti ljudi imaju državljanstvo, da li imaju stručnu spremnu i potrebna znanja. Jer, ozbiljnost zadatka koji očekuje komisiju, kao i posledice odluka koje će donositi, jesu vrlo ozbiljne kako za trošenje javnih sredstava, tako i za privredu i građane, i zaista je potrebno da svi članovi komisije mogu da budu predstavljeni javnosti na način da su ispunili uslove koje zahteva zakon i da nam o tome daju dokaze. Da li neko misli da je obrazloženje iz odbijanja Vlade, gde se kaže da se ne prihvata ta informacija jer informacija na koju se odnosi amandman može da se zatraži u skladu sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja.... Ili mislite da je ovaj zahtev suvišan? Imajući na umu loše iskustvo svih nas kao građana Srbije, gde smo imali problem sa dokazivanjem državljanstva za sada aktuelnog guvernera NBS, koji je prilikom predlaganja na mesto viceguvernera morao da donosi dokaz da je državljanin Republike Srbije, a nije bio u trenutku kada je predlagan na to visoko mesto... Da govorim istinu dokazuje dokument koji se, verujem, čuva u arhivi ovog doma, gde je na jedno poslaničko pitanje dobijen nedvosmislen odgovor da gospodin Jelašić prilikom predlaganja za to mesto nije imao uverenje o državljanstvu da je državljanin zemlje za čijeg je viceguvernera tada predlagan. Imali smo slučajeve da su nam gospodin Jelašić, gospodin Đelić dolazili sa mesta konsultanata, da budem nežna u formulaciji, srednjeg ranga, a da ovde dolaze na „najvisočija“ moguća mesta u državnoj hijerarhiji. Nikoga od nas se to ne bi ticalo, niti bih ja ovakav uslov tražila, da postavljanje tih ljudi na ta mesta nije proizvodilo krupne posledice. Gospodin Jelašić je, uz donošenje Zakona o Narodnoj banci, koji je formulisao nezavisnost monetarne politike od svih drugih politika, proizveo sebi takvu slobodu donošenja mera u monetarnoj politici da o njima dovoljno govore dva završna računa. Završni račun NBS iz 2006. godine je težak 370.000.000 evra gubitka – dokument koji smo dobili kao poslanici u ovoj skupštini. Gubitak NBS od 170.000.000 evra u 2007. godini ne može biti opravdan skupim povlačenjem novca zato što je taj novac koji je bio u monetarnim tokovima u toj meri takođe proizvod ekonomske politike i uopšte politike na nivou Vlade i na nivou NB, koju čine predstavnici stranaka koje su dobile pravo da vrše vlast. Zamrzavanje članstva gospodina Jelašića na mestu guvernera i priča da je reč o stručnjaku koji nije na konkursu izabran kao stručnjak govori o tome da izbor na ovakva mesta mora da podrazumeva unapred proveru stručnosti i kvalifikacija. Iz frankfurtskog ogranka i iz francuskog ogranka kuće „Mek Kinsi“ su obojica došla posle petooktobarskih promena. Gospodin Đelić se hvalio da je radio svojevremeno za kuću „Kredi agrikol“ kao konsultant, a njegov put od konsultanta do vlasnika 10% akcija je vodio preko budžeta ove države i to ne može i ne sme da se zaboravi, nego mora da posluži kao dobro upozorenje. Da bismo jasno i nedvosmisleno videli kako teče taj put od konsultanta do vlasnika 10% akcija, javnost mora da zna ko su predloženi kandidati. Javnost je to imala prilike da sazna tek pošto je jedan konsultant postao, preko firme „Sopar SAS“, vlasnik 9,9%, zato što su zakoni o pranju novca i ostali zakoni koji su tretirali tu materiju govorili da se ulagač ne mora legitimisati sa ličnom kartom (govorim uslovno ličnom kartom) i fotografijom. Ko je iza firme „Sopar SAS“ ako je ispod 10% vlasnik nekih akcija? Znači, sasvim svesno nije bilo 10, nego 9,99%, da se ne vidi da iza firme „Sopar SAS“ u stvari stoji gospodin Božidar Đelić, danas vlasnik kapitala od prodatih akcija ili samih akcija, to niko više od nas ne zna, a nije uspeo da utvrdi ni Odbor za rešavanje sukoba interesa, jer su rekli da nama trebaju takvi ljudi koji znaju kako da vladaju novcem. Možda trebaju njima, gospodinu Dedijeru tada; ovim građanima i ovoj državi ne trebaju takvi kontrolori državne pomoći i takvi upravljači državnim novcem. Iz tog razloga i mnogo razloga, koje neću navesti ovim povodom, već nekim drugim, o tome ko je vlasnik našeg duga, ko je o tome davao podatke i kako su mnogi postali vlasnici najvažnijih vrednosti u Srbiji i kako su urušili volju mladih ljudi da redovnim putem dostignu profesionalne visine i državničke visine govoriću nekom drugom prilikom. Ali, ovim amandmanom vas upozoravam da je u ime budućnosti svih nas vrlo važno da ne promovišemo bezrezervnu pohlepu i da je ne podstičemo, da je ne hvalimo na ovom mestu, nego da ljudi koji odlučuju o bitnim državnim poslovima moraju da nam se svojim predlozima, svojom biografijom legitimišu na javno dostupan način, da unapred kažemo da nisu dostojni da budu kontrolori. U tom smislu, mislim da je zaista bilo potrebno da ovaj amandman usvojimo.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 6. stav 7. sa predlogom da se isti briše. U obrazloženju predlagača koji ne prihvata ovaj amandman stoji, između ostalog, da je ovde bitna odredba člana 6. i da ova odredba uređuje operativnu nezavisnost komisije za kontrolu državne pomoći, što je poseban zahtev iz člana 38. stav 4. Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice, sa jedne strane i Republike Srbije, sa druge strane. Dame i gospodo narodni poslanici, nije teško zaključiti da se i ovo nameće spolja. Zato SRS primećuje da kako god stigne novi predlog zakona na dnevni red sednice Narodne skupštine Republike Srbije, u svakom od tih vladinih predloga susrećemo se sa nekim novim državnim organom koji se formira, bilo da je u pitanju agencija, komisija. U ovom konkretnom slučaju, u Predlogu zakona o kontroli državne pomoći susrećemo se sa komisijom za kontrolu državne pomoći, dakle, još jednim novim državnim organom koji Vlada Republike Srbije formira, novim organom koji će biti još jedan korisnik već ionako opterećenog budžeta Republike Srbije. Srpska radikalna stranka se pita gde je ovome kraj, kako se to u vreme današnje ekonomske i svake druge krize Vlada Srbije ponaša? O kakvoj se štednji radi kada se čini upravo suprotno? Iz navedenih razloga moj amandman, koji sam podneo ispred SRS, jeste da se član 6. stav 7. Predloga zakona o kontroli državne pomoći briše. Zahvaljujem se.
Amandman kojim se posle člana 6. dodaje novi član 6a podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba SRS podnela sam amandman na član 7. stav 1. Predloga zakona o kontroli državne pomoći. U Predlogu zakona piše: „Sredstva za rad komisije obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije.“ Amandmanom sam predložila brisanje stava 1. člana 7. Time sam iskazala stav SRS prema komisiji za kontrolu državne pomoći. Kako ne bi došlo do nesporazuma, napominjem da SRS nema ništa protiv kontrole državne pomoći, naprotiv, ali smatramo da su se ovi poslovi mogli organizovati u okviru resornog ministarstva. U okviru postojećeg sektora mogla se izvršiti reorganizacija, a ne da se osniva nova organizacija. Smatramo da je to način da se zbrinu novi kadrovi, a time se umnožava ionako obimna administracija. Podsetiću da Vlada Republike Srbije svakodnevno govori o smanjenju javne potrošnje, o prestanku novih zapošljavanja, a svedoci smo da na svakoj novoodržanoj sednici Narodne skupštine imamo usvajanje nekog novog zakona koji predviđa osnivanje neke nove agencije, saveta, komisije, u kojima se zapošljavaju novi ljudi. Time Vlada demantuje samu sebe da ima nameru da smanji javnu potrošnju. Time iritira sve zaposlene u jedinicama lokalne samouprave kojima se svakodnevno govori da su prekobrojni i da će ostati bez posla jer je neophodno sprovesti racionalizaciju broja zaposlenih. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, na predlog SRS, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o kontroli državne pomoći. Moj amandman glasi: „Član 7. stav 2. briše se.“ Gospodo iz vladajuće koalicije, dokle ćete više da donosite zakone u kojima se pojavljuju agencije ili komisije? Na dnevnom redu imamo osam zakona, u svakom zakonu imamo novi član gde se osniva agencija ili komisija. Objasnite građanima koliko ćete svojih partijskih kolega zaposliti preko ovih komisija ili agencija. Garantujem vam da ćete donošenjem ovih osam zakona koji su na dnevnom redu zaposliti od tri do pet hiljada ljudi, odnosno vaših partijskih kolega i povećati broj zaposlenih u državnoj upravi. Građanima ne treba nikakva državna pomoć, samo vratite ono što ste uzeli od građana. Evo jednog primera šta radite: Kruševac nema ni NIS, ni „Srbijagas“, ali zato ima Moravu. Svake godine građevinske firme projektuju koliko im treba kubika kamenih agregata, odnosno šljunka; za godinu dana uplate državi 70 dinara po kubiku. Država, Ministarstvo za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo, za osam godina nije uplatila ni dinar gradu Kruševcu za eksploataciju šljunka. Šta to znači po ovom zakonu? Date nam pomoć, a pre toga uzimate kapom i šakom. Vi ste kao dobri, dobra vlada, dajete pomoć preko svoje komisije, a ta komisija služi za pranje novca. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 7. dodaju novi članovi podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 8. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Izvolite, gospodine Živanoviću.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman da se u članu 8. stav 1. briše. Obrazloženje koje je dala Vlada kojim odbija da prihvati ovaj amandman je: „ Amandman se ne prihvata jer bi to značilo menjanje suštine sadržine celog člana 8. Kontinuitet u radu komisije je neophodan jer je komisija stručno telo i članovi komisije moraju da poseduju, održavaju i unapređuju svoje stručno znanje.“ Dame i gospodo, za ovih devet-deset godina mnogo je komisija formirano radi kontrole tokova novca, ali i sami vidite da je sve više kriminala, korupcije, malverzacija. Još od vremena formiranja DOS-a, ili 2000. godine, kada ste došli na vlast, stizale su donacije iz inostranstva od vaših velikih prijatelja a to je pomoć poljoprivrednicima, donacije u veštačkim đubrivima, i država je dva puta zarađivala: dobijala je đubrivo džabe, putem donacija, ali je zato to đubrivo prodavala poljoprivrednicima i u tom kontekstu govorila – evo kako vam pomaže ova vlada ili ova vlast. Dame i gospodo, umesto da revizorske institucije rade svoj posao, a morate se vratiti unazad da preispitate svoje poslovanje, vi to ne smete jer bi se verovatno mnogi od onih koji su danas deo vlasti našli sa one strane zakona. Zbog toga smatram da bi ovaj zakon trebalo povući iz procedure; verovatno ste videli da SRS traži da se takoreći svi članovi ovog zakona brišu jer je to još jedan pokušaj da operete sebe. Hvala.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Gospodin Ilić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o kontroli državne pomoći da se član 8. stav 2. tačka 3) briše. Ovaj član 8. se odnosi na imenovanje i prestanak mandata člana komisije. Dakle, novi zakon, nova komisija, to sam i danas naglasio. U prethodnom zakonu o zaštiti konkurencije imali smo takođe Komisiju i Savet koji je birala Narodna skupština, na predlog skupštinskog odbora. Kada je ovaj zakon u pitanju i ova komisija, situacija je drugačija. Ovu komisiju za kontrolu državne pomoći obrazuje Vlada, na predlog četiri ministarstva i Komisije za zaštitu konkurencije, koju bira Narodna skupština. U situaciji sveopšte krize Vlada osniva još jedan državni organ koji će se naći na spisku korisnika budžeta Republike Srbije. Ako Vlada već imenuje četiri od pet članova, koliko ima komisija, neka to budu lica koja su već zaposlena u tim ministarstvima, sigurno ih ima više, pošto je o tome govorio ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da ne bi primali nadoknadu. Međutim, u članu 6. stav 5. predviđena je naknada za rad u komisiji, a u članu 7. stav 2. piše da ministarstvo obezbeđuje prostor i druge uslove za rad. Sve to košta: komisija, jedna za drugom, savet po savet, zgrada po zgrada, to su veliki troškovi iz budžeta. Sada treba neko da se zapita čemu nam služi ova komisija ako smo juče videli da će postojati nacionalni savet za regionalni razvoj koji opet treba da prati i raspolaže sredstvima koja će usmeravati za ravnomerni razvoj regiona. Znači, jednu komisiju kontroliše DS, drugu komisiju, odnosno savet kontroliše G17 plus, a radi se o istoj stvari. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Na član 8. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj Predlog zakona o kontroli državne pomoći je jedan u nizu onih čuvenih kojima bi trebalo da se kao zemlja približimo EU, odnosno, što je možda bitnije reći, to je nešto što proističe iz obaveza koje je Republika Srbija preuzela iz SSP-a. Smatramo da još uvek ne postoji ambijent da bi se takav jedan predlog zakona mogao sprovoditi. Podneo sam amandman u ime Poslaničke grupe SRS na član 8. stav 2. tačka 4). To je deo zakona koji se odnosi, pre svega, na imenovanja i prestanak mandata članova komisije. Predlažem da se briše četvrta tačka u stavu 2. Reč je o onim uslovima – ako je lice osuđeno na bezuslovnu kaznu zatvora od najmanje šest meseci. Smatram da ovako predloženi zakon, s obzirom na ambijent u državi Srbiji, neće moći nesmetano da funkcioniše i da neće dovesti do onoga što predlagač zakona, odnosno Vlada Republike smatra da će time postići, a to je podsticanje privrednog razvoja u celini, a naročito poboljšanje ekonomskog i socijalnog položaja građana Republike Srbije. Nama kao poslaničkoj grupi ništa drugo nije preostalo nego da principijelno kroz amandmane zatražimo brisanje, odnosno povlačenje jednog ovakvog zakonskog rešenja.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, opet imamo priliku da se uverimo kako nam pojedini predlozi zakona izlaze iz zabavišta „naša radost“, odnosno Vlade, izvinjavam se. Ovo treba da bude nagrađeno delo, kao što je bilo nagrađeno delo Božidara Đelića koji je u osnovnoj školi za jedan svoj literarni rad, zašto je voleo Tita, dobio nagradu. Pitam, zašto u predlogu ovog zakona nema sankcija za onog ko prekrši zakon? Zašto nema kaznenih odredaba? Što se tiče člana 8, moram reći ono što je poznato građanima Srbije – 25 ministarstva, 111 organa, desetine državnih sekretarijata i ostalih institucija previše su za poreske obveznike. Kožu dere ova vlada građanima Srbije i poreskim obveznicima; 380.000 činovnika u javnim preduzećima ne može ni Amerika više da spasava, niti da obezbeđuje potrebe koje oni imaju i koje ostvaruju u toku njihovog mandata. Zato treba znatno povećati porez na plate u javnom sektoru, kako bi se smanjio broj činovnika. Postavljam jedno pitanje gospođi ministarki – zašto je u ovoj odredbi Predloga zakona predviđeno da se ove odredbe ne odnose na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo? Zašto ne predvideste nešto da se pomogne seljacima? Traktori su stari, drljače stare, sejačice stare, plugovi stari, sve staro, zarđalo, za otpad, a vi ste u ovoj godini smanjili budžet Ministarstva za poljoprivredu sa 27 na 20 milijardi dinara, ili 20%; realno je smanjen za oko 50%, uzimajući u obzir dugovanja Ministarstva iz 2008. godine. Dakle, nije jasno zašto država ne pomaže poljoprivrednicima i seljacima. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 9. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član se odnosi na nadležnosti komisije: tačka 1) - prethodna kontrola; tačka 2), a na nju se odnosi moj amandman - postupak naknadne kontrole gde se odlučuje o usklađenosti dodeljene državne pomoći sa odredbama ovog zakona. U tački 1) se odlučuje o usklađenosti prijavljene državne pomoći sa ovim zakonom. Dobro je primetio Jojić, ovo je jedan od retkih zakona gde nema kaznenih odredaba, a nema kaznenih odredaba jer „vrana vrani oči ne vadi“. Kako bi neko iz Vlade kažnjavao one koji su članovi komisije iz ministarstava, a korisnici oni koji se javljaju iz grupacije DS? Sad pogledajte kako to besmisleno izgleda: znači, pored dozvoljene državne pomoći postoji i državna pomoć koja može biti dozvoljena; to je, recimo, tačka 4) - za unapređenje zaštite i očuvanja kulturnog nasleđa. Sad komisija treba da procenjuje usklađenost tog zahteva i prijavljene državne pomoći sa odredbama ovog zakona. Ko je taj genije ko to može da završi? Ostalo je nejasno kako bi neka intervencija u očuvanju kulturnog nasleđa od republičkog značaja i ta pomoć mogla da naruši konkurenciju na tržištu. Molim vas, genijalci iz Vlade zvane „naša radost“, objasnite šta ste napisali.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke na Predlog zakona o kontroli državne pomoći podnosim amandman na član 9. koji glasi: tačka 4) se briše. Vlada nije prihvatila amandman. Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje jednog državnog organa kao što je komisija za kontrolu državne pomoći necelishodan potez Vlade Srbije. Mogu reći da je zakon o kontroli državne pomoći potpuno nepravedan, diskriminišući, jer ne obuhvata sve građane Srbije jednako. Recimo, poljoprivredne proizvođače, koji su u celom kriznom periodu bili najugroženiji, a država nije imala sluha za njihovo stanje i rešavanje njihovih problema. Svi znamo da su jedina budućnost ove zemlje, oni kojima treba pomoći i da nemaju nikakvo pravo na državnu pomoć, a i ono što su dobijali u prethodnom periodu bilo je dosta selektivno. Ovaj zakon promovišete kao evropski, da bismo se integrisali u EU. Mislim da će proći još dosta vremena do toga, a da ćemo ispunjavati još mnogo uslova do ulaska u EU. Mogu konstatovati da je nadležnost komisije u članu 9. tačka 4) centralizovana i da lokalne samouprave i pokrajina nemaju baš nikakve ingerencije. Komisija je pre svega stranačka, što omogućava još jedan vid korupcije. Umesto da se borimo protiv korupcije, mi je na ovaj način podstičemo, a poznato je, kada je korupcija u pitanju, na kom se mestu nalazi Srbija. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što je tu i gospođa ministar. Imao sam već izlaganje, ako bude vremena, govoriću na kraju o nekim drugim aspektima ovog zakona, a ovaj konkretni amandman je upravo imao za cilj da pojača transparentnost i izveštavanje i upoznavanje sa svim detaljima vezanim za državnu pomoć. Već sam rekao da je ovo izuzetno važan i potreban zakon, ali isto tako zakon koji mora da reguliše jednu izuzetno, da tako kažem, opasnu oblast. Ako se tu ne povede računa i ako tu nemamo dovoljnu transparentnost, postoje mogućnosti za zloupotrebu. Amandman kaže da komisija treba da sastavi godišnji izveštaj i dostavi ga Narodnoj skupštini na upoznavanje. Moram da vam pročitam komentar, ne znam da li ste imali priliku da vidite, ali javnosti radi – amandman se ne prihvata iz razloga što komisiju obrazuje Vlada, na predlog četiri ministarstva i Komisije za zaštitu konkurencije, a ne Narodna skupština.Drugim rečima, kada Vlada nešto uradi, onda to Narodna skupština ne treba da zna. Ovo je, naravno, potpisao predsednik Vlade. Za vašu informaciju, sada ću vam navesti bar nekoliko organa koji imaju obavezu da obaveste Narodnu skupštinu, iako su direktno sastavni deo Vlade i iako Skupština nema apsolutno nikakve ingerencije nad tim organima. Jedno je, na primer, Uprava za javne nabavke. Vi znate da mi kao Skupština dobijamo mesečno izveštaje Uprave za javne nabavke o svim postupcima javnih nabavki koje se sprovode i o svim, a posebno hitnim, postupcima kada se zaobilazi direktno zakon. Kada prođe dva minuta, molim da računate vreme poslaničke grupe, gospođo Čomić. Komisija za zaštitu prava ponuđača nam svakog meseca dostavlja izveštaj, iako Skupština nema apsolutno nikakve nadležnosti nad tim organom. Zakon o budžetskom sistemu – budžetska inspekcija je obavezna da dostavlja izveštaj Skupštini preko Vlade, a budžetska inspekcija je jedan sektor u Ministarstvu finansija. Prema tome, molim vas da ovakva obrazloženja za odbijanje amandmana budu bar u skladu sa nekim poznatim i ustrojenim pravilima i sa nekim drugim zakonima. Ne znam ko je ovo pisao, ali očigledno je da ne poznaje veliki broj pozitivnih propisa. Koliko je opasno i koliko pažnje moramo da posvetimo izveštavanju? Moram da vas podsetim da do pre dve godine jedan od najvažnijih zakona, koji je pobuđivao najviše pažnje u Skupštini, nije bio budžet Republike Srbije. Vi ste tada bili viceguverner, možda niste pratili dešavanja u Skupštini. Budžet je uvek prolazio sa mnogo manje diskusije, nego zakon o transfernim sredstvima opštinama i gradovima. To je zakon koji je uvek interesovao apsolutno sve narodne poslanike. Budžet je uvek prolazio i izglasavan je, odnosno rasprava je trajala jedan ili dva dana, a o ovom zakonu je bilo neuporedivo više amandmana zato što je to direktno doticalo sve narodne poslanike i sredine iz kojih dolaze. Pre dve godine, 2007. godine, u Predlogu budžeta, kada je predsednik Vlade bio gospodin Koštunica, a ministar finansija sadašnji predsednik Vlade gospodin Cvetković, taj zakon je ukinut i transferna sredstva, odnosno iznos transfernih sredstava je postao sastavni deo memoranduma o budžetskoj i ekonomskoj politici. Taj zakon više nismo usvajali, ali smo mi kao narodni poslanici i javnost na osnovu memoranduma mogli da steknemo uvid. Vidite u kakvoj se situaciji nalazimo danas – niste nam dostavili memorandum, izmenjen memorandum za 2009. godinu, iako su transferna sredstva smanjena sa 40 na 25 milijardi dinara. Vlada je usvojila memorandum nekoliko dana nakon onog roka od 1. maja, ali u memorandumu za 2010. godinu nema raspodele transfernih sredstava. Na osnovu kog akta mi narodni poslanici, građani Srbije i predstavnici opština i gradova možemo da se upoznamo sa detaljima vezanim za iznos transfernih sredstava? Ako pričamo o transparentnosti, recite nam samo kako možemo da dođemo do toga. Morate priznati da je to izuzetno važna stvar. Prvih šest meseci je prošlo; kada uzmete u obzir koliko je ovo smanjenje, računicom vrlo lako dolazite do toga da opštine i gradovi praktično do kraja godine imaju vrlo malo, da ne kažem nimalo sredstava za finansiranje. Na bazi toga treba da planiraju svoj rad, kao što i Vlada, odnosno ministarstva planiraju svoje aktivnosti. Imam samo još jedno pitanje. Kada je bila rasprava o zakonu u načelu rekli ste da se na sajtu Ministarstva finansija nalazi izveštaj o dodeljenoj državnoj pomoći 2006. i 2007. godine. Pažljivo sam pogledao taj sajt, nisam uspeo da pronađem, pa ako biste... Ne mislim da je zla namera, negde ga ima, samo ako biste bili ljubazni da nam date informaciju gde te podatke možemo da pronađemo. Mislim da na osnovu ovog obrazloženja vidite koliko je važna transparentnost. Nije dovoljno da se samo članovi Vlade upoznaju sa podacima. To treba da bude slučaj i sa javnošću i sa narodnim poslanicima.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je 16 minuta i 30 sekundi. Na član 9. amandman je podnela Vlada. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu jedan izuzetno važan zakon, koji se odnosi na kontrolu državne pomoći. Pre nego što bilo šta kažem o ovom zakonu, to je još jedan zakon iz seta zakona koje ova skupština treba da donese u cilju usklađivanja propisa sa pravnim zakonodavstvom EU. Međutim, mi stvarno u mnogim stvarima trčimo prema EU, ne rešavajući pri tome probleme, kako bi naš narod i običan čovek rekao, u svom dvorištu. Ovaj zakon istovremeno ima kao posledicu jednostranu primenu SSP-a. Kao što su poslanici Demokratske stranke Srbije u više navrata apostrofirali ovde i rekli, mi smo jedina zemlja koja je jednostrano otpočela primenu SSP-a. Naš amandman se odnosi na član 9, da se posle tačke 5) doda nova tačka 6) koja glasi: „Nadzire sprovođenje i učinke dodeljenih državnih pomoći i nalaže povraćaj državne pomoći koje su date ili korišćene suprotno propisima“. Pre nego što obrazložim ovaj amandman, osvrnuo bih se na član 9. koji navodi nadležnosti komisije. Komisija: 1) u postupku prethodne kontrole odlučuje o usklađenosti prijavljene državne pomoći sa ovim zakonom; 2) u postupku naknadne kontrole odlučuje o usklađenosti dodeljene državne pomoći sa odredbama ovog zakona; 3) podnosi Vladi predlog godišnjeg izveštaja o dodeljenoj državnoj pomoći u Republici Srbiji; 4) sarađuje sa državnom institucijom nadležnom za poslove revizije, organom Republike Srbije nadležnim za poslove budžetske inspekcije, službom autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave nadležnom za poslove budžetske inspekcije i drugim domaćim i međunarodnim organima, organizacijama i institucijama u obavljanju poslova iz svoje nadležnosti. Normalno je da posle ovoga sledi ova izmena, odnosno dodatak tačke 6), jer bez nadzora nad celokupnim ciklusom vezanim za odobravanje, korišćenje, utvrđivanje učinka, povraćaj i drugo, komisija će biti samo još jedno u nizu regulatornih tela. Zbog toga se i predlaže da je u njenoj nadležnosti i utvrđivanje učinka, odnosno efekta državne pomoći, kao i nadležnost da nalaže povraćaj državne pomoći dodeljene u skladu sa ovim zakonom. Gospodin Obradović je u svom izlaganju rekao da treba postoji nadzor i da je Narodna skupština ta koja je najmeritornija i koja treba da daje saglasnost na ovakve programe dodele državne pomoći, pogotovo što iz iskustva znamo da postoje, da ne kažem da je to masovna pojava, određene zloupotrebe koje nisu pod uvidom javnosti i kontrole, upravo kroz Upravu za javne nabavke. Pročitao bih, zarad javnosti, ciljeve koji se postižu donošenjem ovog zakona. Kako je navedeno u ovom predlogu zakona koji nam je dostavio predlagač, prvi put se u Republici Srbiji zakonom uspostavlja kontrola u oblasti dodeljivanja i korišćenja državne pomoći, kako bi se sprečilo narušavanje konkurencije na tržištu dodelom javnih, pre svega budžetskih, sredstava po principu selektivnosti. Upravo iz ovih razloga, pošto se ovde radi o budžetskim sredstvima, smatramo da Narodna skupština treba da bude to telo koje će da odlučuje voljom narodnih poslanika, predstavnika građana, koji su vlasni da kontrolišu sredstva i ono što se tiče budžeta. „Obezbeđuje se pravilnije usmeravanje javnih (pre svega budžetskih) sredstava koja se dodeljuju kao državna pomoć, sa ciljem postizanja veće konkurentnosti privrede, zasnovane na znanju i sposobnosti da obezbedi održivi privredni rast sa većim brojem novih i bolje plaćenih radnih mesta i većom socijalnom kohezijom.“ To se odnosi na Lisabonsku strategiju EU. Ovo čitam zato što građane samo na ovaj način i u ovom terminu možemo da upoznamo sa suštinom ovog zakona, a i sa onim što može da proistekne kao problem iz neprimenjivanja ovog zakona. Gospođo predsedavajuća, mi smo više puta ovde raspravljali o terminu nastavka Skupštine. Drago mi je što je nacionalni servis ovog puta izašao sa programskom šemom gde se najavljuje da će eventualni odloženi prenos, a bojim se da će da bude odloženi prenos, da ide u terminu od 01.45 časova. To je idealno vreme da ljudi koji su zainteresovani za ovaj zakon saslušaju šta ovde pričaju narodni poslanici. Upozoravam još jednom da je ovde vrlo bitno da Narodna skupština bude ta koja će da vrši kontrolu, upravo iz ovih razloga koje sam naveo. Zahvaljujem.
Narodni poslaniče, mislim da je Skupština obaveštena da je generalni sekretar Radio-televizije Srbije Stanislav Veljković obavestio gospodina Veljka Odalovića da danas, u utorak 16. juna 2009. godine, od 20.00 časova, zbog ranije preuzetih programskih obaveza, nećemo biti u mogućnosti da pratimo zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu Radio-televizije Srbije. Dakle, do 20.00 časova ima prenosa. Takođe, sutra, u sredu, 17. juna 2009. godine, od 17.50 časova zbog prenosa rukometne utakmice Srbija – Farska Ostrva nećemo bitiu mogućnosti da pratimo zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu Radio-televizije Srbije. Snimak zasedanja Skupštine Srbije biće emitovan u zavisnosti od dužine rada sednice Narodne skupštine i mogućnosti uklapanja u utvrđenu programsku šemu. Molim narodne poslanike da ne dobacuju, ako ne žele da imamo neprijatnost primene odredaba Poslovnika. To je slučaj sa prenosima danas, 16. juna 2009. godine.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, ali očigledno se nismo razumeli. Rekao sam kada je po programskoj šemi nastavak odloženog prenosa i svako ko je gledao Jutarnji program mogao je to da vidi – znači, nastavak odloženog prenosa je u 01.45 časova. Nisam pričao o kraju ovog direktnog prenosa. Ako ste pažljivo slušali, isključivo sam se osvrnuo na nastavak odloženog prenosa. To je, znači, po programskoj šemi, od 01.45 časova do 03.45 časova; to je „idealno“ vreme za građane da pogledaju i saslušaju šta narodni poslanici ovde iznose. Hvala.
Saglasno članu 27, dajem obaveštenja, sa obaveštenjem narodnom poslaniku Milošu Raduloviću da nije u pravu po tri osnova: ne možete da znate koliko će trajati zasedanje nakon 18.00 časova; nije dato obaveštenje da će bilo kakvog odloženog prenosa biti u 00.45 ili u 01.45 časova, i ukoliko pratite danas zasedanje, možete zaključiti, po poslovničkim odredbama o vremenu potrebnom za raspravu, da je vrlo verovatno da će današnji rad biti završen za vreme direktnog prenosa sednice Skupštine. Dakle, da ne bi bilo unošenja zabluda ili davanja neistinitih podataka o javnom praćenju sednice Narodne skupštine. Amandman kojim se posle člana 9. dodaje novi član 9a podneo je narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 10. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, čak i da nije ove krize u kojoj se nalazimo, SRS je protiv toga da se osnivanjem novih državnih organa, agencija, regulatornih tela, saveta, raznoraznih komisija povećava državna administracija i samim tim količina novca koju građani treba da izdvajaju za njeno finansiranje. U skladu sa tim, mi smo i protiv osnivanja komisije za kontrolu državne pomoći, pa smo predložili brisanje svih članova ovog predloženog zakona koji govore o njenom osnivanju i radu. Podsećam, u vreme, kako ste ga vi nazivali, „nenarodnog, diktatorskog i rasipničkog“ režima Slobodana Miloševića u administraciji Vlade Srbije radilo je osam hiljada službenika. U vreme „narodnih“ i „domaćinskih“ režima, kako ste ih opet vi krstili, koji su Srbijom vladali od 5. oktobra 2000. godine do danas, broj zaposlenih službenika u Vladi povećan je tri i po puta, za 20.000 ljudi i sada, prema vašim podacima, iznosi 28.000 službenika. Za osam godina svoje vlasti vi ste na leđa srpskih poreskih obveznika samo po osnovu zapošljavanja u ministarstvima natovarili 20.000 stranačkih aktivista DS, G17, DSS, SPS, 20.000 tatinih i maminih sinova, kumova, prijatelja, prijateljica, čije parazitiranje plaćaju sve siromašniji srpski seljaci i sve siromašniji srpski radnici, ono što je od njih još ostalo. Matematika je porazna: u proseku, svake godine svoje vladavine dosovske stranke su zaposlile dve i po hiljade novih službenika. Ponavljam, dve i po hiljade službenika. To je više od 200 ljudi mesečno. Ako računamo samo radne dane, od 5. oktobra 2000. godine do danas vi ste svakog dana zapošljavali po deset novih državnih službenika. Ovo je za Ginisovu knjigu rekorda! (Predsedavajuća: Dva minuta.) Još minut vremena poslaničke grupe. Od kada ste zapalili ovu zgradu, u čije je renoviranje kasnije uloženo nekoliko miliona evra, i preuzeli vlast u Beogradu, Vlada Srbije ima više zaposlenih nego što ih je u bivšoj SFRJ bilo u administracijama svih republika zajedno. Vi stalno građanima Srbije govorite kako je veoma važno da se usvajaju ovakvi evropski zakoni. Tvrdite da će to poboljšati, olakšati njihov život, ali ne objašnjavate da se sa svakim od ovih zakona povećava državna administracija. Radi građana Srbije navodim samo ovaj podatak: samo primenom ovih zakona o kojima raspravljamo danas i ovih dana, pre svega zakona o komunalnoj policiji, državna administracija će biti brojnija za najmanje 500 službenika.
Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pravni smisao donošenja ovog zakona jeste da legalizujete političku korupciju biračkog tela. Demokratska stranka je i do sada, u proteklim izborima kesama, paketima, kineskim patikama, mobilnim telefonima kupovala glasove, na predsedničkim izborima, parlamentarnim, pokrajinskim i lokalnim. Doduše, do sada ste to radili nelegalno i bez pravnog osnova, a sada će vam ovaj zakon, ako ga usvojite, dati legitimitet i legalitet za izbornu krađu, odnosno za korupciju biračkog tela. Ako detaljno pročitate ovaj predlog zakona, videćete da se državna pomoć može davati isključivo u dobrima, odnosno proizvodima i robi. Sada se postavlja pitanje zašto se ne bi mogla davati i u novcu? Zato što vi biračko telo korumpirate raznim paketićima. Zato ste napisali da se državna pomoć može davati samo u robi, odnosno u proizvodima. Ako detaljno čitate ovaj predlog zakona, videćete da su podaci o licima kojima je dodeljena državna pomoć tajni. Znači, građani Srbije neće moći da vrše kontrolu ko je taj ko je dobio novac iz državnogbudžeta, iz budžeta autonomne pokrajine ili iz budžeta jedince lokalne samouprave. Zato vi to radite. Zato ste vi predvideli samo dva slučaja kada se može davati državna pomoć, pri čemu je onaj prvi slučaj (individualnim potrošačima) praktično i najvažniji. Onda ćete imati pravni osnov da na sledećim izborima delite opet te vaše paketiće i da mislite da će vam ti paketići opet doneti vlast, kao što su vam doneli 2008. godine. Sve te priče o tome kako je donošenje ovog zakona u skladu sa nekakvim zajedničkim evropskim pravom, kako je to važan korak u priključivanju Srbije Evropskoj uniji, padaju u vodu pred činjenicom da ćete na ovaj način dobiti odrešene ruke da na sledećim izborima pokušate ponovo da prevarite građane Srbije.
Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, podneo sam amandman da se u članu 10. stav 1. tačka 4) briše. Prosto ne mogu da verujem da ste jedan ovakav zakon dali u proceduru u Skupštini Srbije. Gospođo ministre, vi zaista delujete kao jedna razumna osoba, koja ispred svoga imena ima i doktorsku titulu, i ne mogu da verujem da ste dozvolili ili potpisali ili stali iza toga da ovakav predlog zakona dođe u skupštinsku…
Izvinite, narodni poslaniče. Molim narodne poslanike koji ne isključuju mobilne telefone da to učine odmah zato što je neverovatno nepristojno i nedolično da se u sali Narodne skupštine ostavljaju uključeni mobilni telefoni i da se telefonira tokom sednice. To nije stvar koja je jasno i detaljno definisana bilo kojom odredbom Poslovnika, ali se valjda podrazumeva da se ne može držati uključen mobilni telefon u sali Narodne skupštine i ometati kolega koji govori. Ko god da ga drži, molim vas da se odmah isključe mobilni telefoni i da se ugled Narodne skupštine ne unižava puštanjem zvuka telefona ili telefoniranjem. Ovo je radno mesto i na njemu se ne telefonira, kao što je zabranjena upotreba mobilnih telefona na svim javnim skupovima, a kamoli u zvaničnim institucijama. Hvala vam. Izvinite, gospodine Mijaljeviću, ovo vreme vam neće biti uračunato.
Hvala, gospođo predsedavajuća, mada nas iz SRS ne mogu omesti i dekoncentrisati ni mobilni telefoni, ni vaše upadanje i pomoć nama. Nastavljam dalje. Gospođo ministre, zaključujem da vi kao ozbiljna osoba, osoba sa doktorskom titulom, ne biste sebi mogli da dozvolite da stanete iza ovakvog predloga zakona koji je došao u skupštinsku proceduru. S druge strane, vidimo vas ovde u Skupštini i vi, kao, pokušavate da odbranite ovo. Ovaj predlog zakona ima 25 članova. Podneto je 108 amandmana. Od 108 amandmana, devet je podnela Vlada. Dakle, 108 amandmana, dobili ste još četiri nova zakona. Sa devet vaših amandmana vi ste popravili ili preuredili više od 1/3 ovog predloga zakona. Onda se postavlja pitanje da li su ovi predlozi zakona koji dolaze u skupštinsku proceduru plod nekog dogovora ili razmirica u Vladi. Zaista nas dovodite u konfuznu situaciju da prosto ne možemo da verujemo šta nam dajete ovde u Skupštini. Drugo, podneo sam amandman da se briše ovaj član koji utvrđuje da treba da se formira još jedna komisija koja treba da pomogne Vladi i ministarstvima da malo bolje i ozbiljnije rukovode radom u određenim resorima. Naš stav je da se apsolutno mora smanjiti administracija. Moje obrazloženje glasi ovako: „Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa, kao što je komisija za kontrolu državne pomoći, necelishodan, trošadžijski potez Vlade“. Dobili smo odgovor zašto se moj amandman ne prihvata, sa sledećim obrazloženjem: „Amandman se ne prihvata, jer je tačka 4) bitna odredba člana 10. stav 1. Predloga zakona. Iz obrazloženja amandmana se ne vide razlozi koji upućuju na neophodnost prihvatanja predloženog amandmana.“ Postavljam pitanje, ko je pisao ova obrazloženja? Šta on ne vidi? Da li je on slep kod očiju ili mu je zakržljao centar za logiku? Mislim, zaista neverovatno! Dao sam obrazloženje, tražim, može da se da odgovor - ne prihvatamo. Nemojte sada da dolazite u ovakav sukob u obrazloženjima da je to, kažem, prosto neverovatno. Malo se dogovorite u toj vladi, pa kada hoćete da progurate nešto što je apsolutno nelogično, nešto što mora da zadovolji interese vaših političkih partija u zapošljavanju vaših kadrova i u enormnom širenju, povećavanju ove administracije, koja je zaista više nego veliki kamen o vratu ovog jadnog naroda, napravite takva obrazloženja koja će makar imati smisla, da budu neka ozbiljnija laž. Drugo, ako neko ne vidi u kakvoj se situaciji nalazi naša privreda i šta se dešava po zemlji Srbiji, da se radnici samosakate, da se bacaju na prugu ne bi li ih zgazio voz zato što žele da oslobode svoje porodice jednih gladnih usta više, ili zbog onog psihološkog momenta da nisu vredni jer ne mogu da prehrane svoju porodicu, pa smatraju da ne treba više ni da žive... (Predsedavajuća: Dva minuta.) Dajte malo, dozovite se pameti i počnite da radite nešto. Otvorite neku novu fabriku. Koju ste fabriku otvorili od 2000. godine do danas? Kako mislite da nas izvučete iz krize? Sa novim porezima, sa novim agencijama? Ne možete vi da zaposlite celu Srbiju u agencijama. Mora neko da izađe na njivu, mora neko da uđe u fabrike. Ali, vi morate da obezbedite te uslove, a ne da nam ovde pričate neke stvari koje zaista nemaju veze sa zdravim razumom. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela Vlada. Reč želi narodni poslanik Dejan Mirović? (Ne.) Na naslov iznad člana 11. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, očigledno je da je ovaj zakon donet radi ispunjavanja zahteva Evropske unije. U tom kontekstu je amandman podnet na član 11. Naravno, taj član je u vezi sa članom 1. koji reguliše ponovo, kao i prethodni zakon, zaštitu konkurencije. Kao što je poznato, taj zakon smo razmatrali pre ovoga. U tom smislu, povodom primedbe ministra Milosavljevića u vezi sa trgovinskim monopolistima, „Volmartom“ i trgovinskim lancima u svetu, on verovatno zna da je pre nekoliko godina BDP Sjedinjenih Američkih Država bio oko deset hiljada milijardi dolara. Prihod „Volmarta“ je bio 347.000.000.000 dolara, to je oko 3,5% od BDP SAD. S druge strane, prihod kompanije „Delta“ je oko tri milijarde evra. Bruto društveni proizvod Republike Srbije za 2007. godinu, godinu dana pre krize, bio je oko trideset milijardi evra. Dakle, prihod kompanije „Delta“ iznosi oko 10% BDP Republike Srbije, i to je skoro neverovatan podatak! Taj podatak u suštini pokazuje koliko je država slaba, koliko su monopolisti jaki, koliko su zakon o državnoj pomoći i zakon o zaštiti konkurencije neadekvatni u ovom trenutku. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o kontroli državne pomoći, o kome danas raspravljamo, prividno je veoma jednostavan. Na samom početku zakona, u članu 2. definišu se svega tri termina koja se tiču ovog zakona. Termini bi bili: državna pomoć, davalac državne pomoći i primalac, odnosno korisnik državne pomoći. Naša poslanička grupa podnela je veliki broj amandmana na sve tri spomenute karike u lancu. Svi oni se uglavnom odnose na istu stvar, ukazuju na besmislenost postojanja komisije za kontrolu državne pomoći kao još jedne nove u nizu agencija koje iz dana u dan prosto preplavljuju državu Srbiju. Skoro da i ne pamtimo da je u ovoj skupštini usvojen neki nov zakon, a da istovremeno nije nastala neka nova agencija koja će se finansirati iz budžeta Republike Srbije. U tom svetlu je i amandman koji sam predložio. On se odnosi na brisanje postojećeg člana 11, koji se odnosi na kontrolu državne pomoći i propisuje obavezu davaoca pomoći da pre dodele konkretne pomoći prijavi komisiji za kontrolu državne pomoći o kakvoj se zapravo pomoći radi, da bi ova donela svojevrsnu ekspertizu da li nekome treba ili ne treba dati pomoć. Sve ovo, po mišljenju predlagača, ne radi se radi zabrane dodeljivanja državne pomoći, nego radi uvođenja novih pravila koja se moraju poštovati u ovoj oblasti, a da ne bi došlo do nekakvih poremećaja u slobodnoj konkurenciji na tržištu. Po mišljenju predlagača, ako ne dođe do tih poremećaja, doći će do podsticanja privrednog razvoja i sve će to omogućiti da naši građani primaju… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … državnu pomoć. Samo ukratko, reći ću da pravim srpskim domaćinima nije potrebno davati pomoć, nego im treba omogućiti da rade u fabrikama i vratiti im radna mesta koja ste im uzeli. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 11. predlažem da se stav 3. briše. Naime, ovo je još jedan od zakona koje nam nameće EU. Korist od ovog zakona građani Srbije sigurno neće imati, imaćemo samo štetu, odnosno još jedan organ koji će plaćati poreski obveznici, još jedan teret za sve nas, još jedan namet koji ničemu neće služiti. Ekonomska kriza je sve veća. Na jednoj strani se uvode, navodno, mere štednje, a ovde imamo potpuno suprotan primer, gde se formiranjem nove komisije prave dodatni i nepotrebni troškovi. Zašto se formira dodatni organ? Zašto se stvaraju dodatni troškovi? Zato što tako nalaže EU, bez obzira na to da li nama to odgovara ili ne. Tako je naređeno, tako kaže Evropa, a naša vlada prihvata. Komisija će imati pet članova, od kojih nadležna ministarstva predlažu četiri člana i petog predlaže Komisija za zaštitu konkurencije. Ovakvo rešenje je izuzetno loše jer ne obezbeđuje dovoljnu nezavisnost komisije od izvršne vlasti. Da budem precizniji, vlast će sama sebe kontrolisati. Šta ćemo time dobiti? Dobićemo ono što imamo i danas - malverzaciju, korupciju, krađu itd. Uvođenjem komisije se neće ništa značajno promeniti. Opet će se sredstva dodeljivati firmama i preduzećima čiji su direktori politički podobni. Dobijaće koliko traže, koliko im treba. Ono što je najgore i opštepoznato, sredstva će otići u privatne džepove, neće komisija to da spreči. Neće član Komisije koga je predložilo ministarstvo da priča i da sprečava zloupotrebe drugih ministarstva tj. Vlade. Neće vrana vrani oči da vadi. Formiranje ove komisije je potpuno nepotrebno, suvišno, samo će predstavljati dodatni trošak za sve nas. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Podneo sam amandman da se član 11. stav 5. briše. Kažete da podnosilac prijave može da povuče prijavu pre donošenja odluke komisije, kao i da podnosilac prijave odgovara za istinitost i tačnost podataka navedenih u prijavi, a da Komisija ne snosi odgovornost za donetu odluku ukoliko podaci nisu istiniti, ispravni, odnosno tačni. Jasno je da podnosilac prijave mora da da tačne podatke. Na to ga obavezuju čak i mnogi drugi pozitivni propisi. Mora da da tačne i ispravne podatke pod pretnjom materijalne i krivične odgovornosti, tako da vaše obrazloženje o neprihvatanju amandmana zaista ne liči ni našta. Čuli smo frapantne podatke o tome koliko u ovoj državi po pojedinim ministarstvima ima raznih agencija, odbora, evo sada i komisija. Vi ste, kao, zagovornici smanjenja državne administracije, ali to je samo deklarativno. To je samo mrtvo slovo na papiru. Kako se sve ovo finansira? Odakle novac za finansiranje svega ovoga? Novac dolazi sa grbače poreskih obveznika i iz zaduženja, dakle, iz nepovoljnih kredita. Gospođo ministre, da li znate da se jedna država ne ceni po tome koliko može da se zaduži, već koliko može da vrati? Jasno je da kod nas o tome niko ne misli i jasno je da vi verovatno nećete vraćati ove kredite i zbog toga o ovome apsolutno i ne razmišljate. Izgleda da će ovaj zakon najviše poslužiti za besplatnu podelu paketa uoči izbora, a da će to nekim odredbama ovog zakona biti vešto skriveno. Ako ne verujete, pogledajte, na primer, član 21. ovog zakona, pa će vam sve biti jasno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, govoriću u okviru onih 15 minuta koje naša poslanička grupa ima. Poštovana potpredsednice, poštovana gospođo ministarka, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji ovaj prenos gledate, kako mi iz NS tumačimo ovaj zakon o kontroli državne pomoći reći ću vam u narednih nekoliko minuta. Kako što sam navikao, a mislim da ste i vi navikli, gospođo ministarka, na osnovu nekih primera iz običnog života, koje narod razume, postaviću vam neka pitanja i nadam se da ćete biti ljubazni, kao i do sada, da na ta pitanja odgovorite. Zašto sam rešio da vas pitam? Zato što mi je, da tako kažem, u glavi ostalo još uvek kakav je bio vaš stav u ono vreme kada se govorilo o povećanju penzija. Dobro, šefovi politički, premijer, znam ja kako Vlada funkcioniše, bar mi koji smo do juče bili u vladajućoj koaliciji, ali ja sam onako ljudski upamtio i stekao utisak da u ovoj eri finansijske krize, bez milosti, u jednoj ministarki finansija ovi građani možda imaju nekoga svog saradnika i nekog borca za pravdu i pravičnost, iako su pravda, odnosno pravo i pravičnost, kako većina građana Srbije to shvata, možda u raskoraku, pa ću vam postaviti nekoliko pitanja. Da li je državna pomoć namenjena građanima Srbije i kakvu državnu pomoć oni mogu da očekuju ako pre nekoliko dana jednog gospodina, vrlo uglađenog, korektnog i vaspitanog, ministra trgovine,povodom zakona o zaštiti konkurencije zapitam... Sve je to povezano sa ovim zakonom, jer da te pravde ima, da se građanima ne guli koža i da ih državna i javna preduzeća ne pljačkaju, možda mi ovaj zakon o kontroli državne pomoći ne bismo morali da imamo, nego bi građani bili situirani, imućni, imali bi zaposlenja, dobre plate, pa bismo pričali o nekim višim nivoima života. O čemu se radi? Radi se o čuvenom povećanju cene gasa. Lično sam čuo, a i svi građani Srbije, mislim da je tada bio direktan prenos, da je ministar trgovine rekao da ne zna kolika je cena gasa koji dobijamo iz Rusije ili odakle već dobijamo. Voleo bih da pitam vas da li vi znate. Ako znate, objasnite i meni i građanima Srbije koji koriste gas kao energent za grejanje svojih kuća, a njih je oko 200.000. Ovde su neki pravili veliku političku karijeru i sticali jeftine političke poene (neću da pominjem koja je to poslanička grupa, oni danas nisu ovde prisutni) kada je cena gasa za individualna domaćinstva povećana 60%. Verovatno se ježite od cifre 60, u plusu ili u minusu; bilo šta da se smanji ili poveća 60%, nešto nije u redu. Dakle, u oktobru mesecu cena gasa za grejanje individualnih domaćinstava povećana je 60%. Da vas podsetim, gospođo ministarka, kad se radi o gradu iz kog dolazim, Čačku, a siguran sam da je tako i u Vojvodini, u sekundarnoj mreži za gas građani su učestvovali sopstvenim sredstvima, i to iznosi negde i do pet-šest hiljada evra. Tada je objašnjavano na mnogobrojnim odborima za energetiku... U Skupštini su danima bile rasprave, i Čankove grupe i grupe nekih drugih, pretilo se i pominjala se gasna mafija, da će da padne Vlada i da će građanima biti vraćen novac, da mi trenutno ne znamo o čemu se radi i – „tresla se gora, rodio se miš“. Sada građanima dolaze računi. Ovoliko novca plaćate za jul, a ostalo, tih 60%, to će vam stići u oktobru. Šta je moje pitanje? Kada je dat parametar da je 1000 kubika gasa koji se uvozi u našu zemlju 450 dolara, kurs dolara je bio 62 dinara. Uzimajući u obzir rast kursa dolara, koji je sada oko 70, i informacije koje imam, a to je da ministar trgovine nije znao ili nije hteo da proveri da je sada tih 1000 kubika gasa 290 dolara (i to već četiri meseca), dakle, znamo formulu po kojoj se cene naftnih derivata (benzina, dizela) povećavaju, plus ove akcize koje ste dva puta povećali, pa tako imamo najskuplji benzin u Evropi. To nam može biti jasno ili nejasno, koliko god vam se to ne svidelo, ali postoji neka formula. Da li postoji formula kada se određuje cena gasa za domaćinstva? Znate, građani su, tako da kažem, „navučeni“ da lepo ulože po pet-šest hiljada evra i postoji monopol, državno preduzeće „Srbijagas“, koje građane, mogu slobodno da kažem, mislim da nisam poznat po nekim prejakim rečima, pljačka. Dakle, tvrdim da 1000 kubika gasa koji ulazi u našu zemlju košta 290 dolara. To znači da tokom prethodna četiri meseca građanima ne samo da je trebalo da bude smanjena cena gasa, nego je trebalo da im se vrati novac, jer neko pravi ekstraprofit, a ja napominjem da je to državno javno preduzeće. To je preduzeće koje je u vlasništvu građana ove države. Vi ste trenutno ovde, nemojte lično da shvatite, eksponent države. Pre dva meseca sam to postavio kao poslaničko pitanje, pa vas molim ovde, pred časnim domom i građanima Srbije koji ovo gledaju, da u četvrtak na Vladi podsetite ministra energetike, premijera da li oni treba da odgovore na ovo pitanje koje postavljam u ime mnogih građana Srbije, da mi koji smo uložili u ovo po 5.000-6.000 evra znamo... Moram da vam kažem da onih koji mnogo pričaju o Vojvodini danas nema; očekivao sam i od predsednice, jer je ona iz Šumadije i tamo je mnogo gasifikovanih; i potpredsednica je iz Vojvodine, očekujem da izađe za govornicu ili da me podrži u ovome što govorim. U Vojvodini se 170.000 domaćinstava greje na gas i država Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, odgovorno tvrdim, pljačka, jer ima ekstraprofit. Odakle pare „Srbijagasu“ za tolike plate? Odakle im pare da plaćaju profesionalne klubove i igrače iz Amerike po 10.000, 20.000 evra mesečno? To ne plaćaju ni direktor ni upravni odbor, nego građani Srbije. Kada biste tu cenu skinuli, kolika bi to državna pomoć bila za građane? U članu 4. zakona koji danas predlažete, gde pišete da je dozvoljena državna pomoć, u tački 2) se kaže – koja se dodeljuje radi otklanjanja šteta prouzrokovanih prirodnim nepogodama ili drugim vanrednim situacijama. Kada grad (negde kažu tuča) uništi seljacima poljoprivredu, kada uništi njihov trud, znoj i krv koje su uložili tokom nekoliko meseci, pogotovo u valjevskom kraju, pre nekoliko dana u čačanskom kraju, na desnoj obali Zapadne Morave od Atenice pa sve do Kraljeva, trebalo je da vidite kako ti ljudi izgledaju na njihovim njivama koje izgledaju kao ratišta... Uništeno je sve. Još nisu stigli ni da razmišljaju kako će te svoje proizvode da prodaju, kome će da prodaju, da li će moći da izvuku ono što su uložili; praktično je uloženo i od strane bogatih ljudi, od domaćina, koji su se na neki način zadužili, prateći ovu inflaciju i rast cena energenata, za njihove traktore, za njihove poljoprivredne mašine, a ipak su uspeli, to su vredni i radni ljudi (tako je i u Vojvodini i u drugim krajevima zemlje) da uzgaje po četiri-pet hektara povrća i voća. Mi koji se bavimo politikom godinama govorimo – selo nas je prehranilo. Kako mi vraćamo selu? Šta podrazumevate pod članom 2? Šta ćete konkretno da uradite? Čekam odgovor. Šta ćete da uradite da se tim ljudima pomogne? Ovog trenutka se prisećam čačanskog kraja, pričam o selima na desnoj obali Zapadne Morave, a da ne pričamo o Srbiji. Zbog čega vas ovo pitam? Gospođo ministarka, devet godina sam narodni poslanik, svake godine je uz budžet bila sveska – zakoni o transfernim sredstvima, pa je svaka opština znala koliko dobija, ne znam da li je ta reč adekvatna za ono što hoću da kažem, od onoga što je oteto u Beogradu i iz centralne vlasti treba da se vrati, recimo, gradu Čačku. Ne znamo ni te parametre. Ljudi bi se nekako prilagodili. Čekamo sednicu Vlade, kažu gradonačelnici, predstavnici opština, očajni ljudi, jer vide kako se puni budžet. Nije tako dobro kao što je u Čačku. U Čačku je za ove prilike izvanredno, ali u nekim manjim opštinama nema ni 50% punjenja budžeta, a oni iz Vlade Republike Srbije, mislim da ste vi najodgovorniji za to kao ministar finansija, nemaju nikakav odgovor. Koji su to parametri? Jedno vreme se govorilo da će od onih 40 milijardi 15 milijardi da se skine, a 25 milijardi da se vrati opštinama i gradovima, a sada nema nikakve preporuke. Znate, svi ti lokalni budžeti, i gradova i opština, koliko ja znam, prave se prema projekcijama koje da Vlada Republike Srbije. Imali ste rebalans pre mesec i po dana, pa smo i onda govorili da je on šupalj. Posle 20 dana se videlo da „ne pije vodu“. Šta sada da rade ovi gradovi? Ponovo vas podsećam na ova sela na Zapadnoj Moravi i na život običnih ljudi. Možda bi opština rebalansom izdvojila dodatna sredstva, možda bi skratila neku investiciju. Šta da radimo, takvo je vreme. Moguće je da odložimo za neku godinu neke investicije, ali treba pomoći ljudima koji su ojađeni. Oni u ovom trenutku neće imati da jedu, da se oni hrane, a kamoli da proizvode hranu za nekog drugog. Da vidite voćnjake i njive – to je uništeno za sledećih pet godina. Ko nije imao novca da osigura, on je siromah sledećih pet godina. Dakle, ja sam tako shvatio ovu državnu pomoć. Vidim da bi na lokalnom nivou trebalo da gradovi i opštine, i oni to rade, i moj grad Čačak se bori koliko može... Šta od vas očekujemo? Minimalno, da održite sednicu Vlade i da kažete koji su to parametri, da bi mogle da se zakažu sednice skupština gradova i opština i da izvrše rebalans budžeta, da neke investicije smanje, a da, kao u konkretnom primeru koji vam navodim, pomognu ljudima. Kada se radi o javnim preduzećima, pošto ih pominjem već nekoliko puta, sinoć smo imali neke emisije i optužbe, i to se tako radi godinama, niko da se seti da podnese neku krivičnu prijavu, pa da utvrdimo da li je neko kriv. Ako nije kriv, znači da je nevin, a ako je nevin, neka neko odgovara, onaj ko takve vesti plasira i zamajava građane zbog ključne stvari, zašto nismo ovde imali u Skupštini raspravu o sporazumu sa Međunarodnim monetarnim fondom. Na prethodnoj sednici ili na jednoj od poslednjih sednica smo imali dnevni red (mislim da je i jedan od vaših zakona bio među tih 65, gospođo ministarka) gde su ratifikovani ugovori od 900.000 dolara. Kako je moguće da se zaduže tri milijarde evra, ne građani Srbije, nego i oni koji još nisu rođeni građani Srbije, a mi nemamo raspravu ovde? Imate većinu; naravno da bi i taj sporazum sa MMF bio usvojen. Koji je onda razlog da to ne dođe u Skupštinu na ratifikaciju, da malo popričamo, da vidimo gde ide tri milijarde evra? Kada sam vam rekao javna preduzeća, tražim od vas lično, kao ministra finansija, da proverite da li je Naftna industrija Srbije ovih dana uplatila jednoj privatnoj televiziji 600.000 evra. Taj papir sam video. Neka se bave poslom oni ljudi koji su zaduženi za to. Da li imate saznanje o tome? Šta je sa završnim računom NIS-a? Da li je sto miliona evra (nije to sto kilograma kukuruza, jedan džak, pa tamo-vamo) u minusu ili u plusu? Da li možete da nam date odgovor, pa bismo na osnovu toga videli da li je ovaj vaš zakon primenjiv? Od 2000. godine smo, po mojoj skromnoj proceni, dobili stotine i stotine zakona, ne sumnjajući uopšte u dobru nameru onih koji su ih pisali; valjda se zakoni donose da bi građani imali neku korist od toga, ali oni ili se ne primenjuju ili su bili uslov za neke evropske integracije, a šta narod ima od toga? Hajde da opozicija zaćuti ovde, da se više ne javimo ni po jednom amandmanu. Kažu da su u Sloveniji ili Slovačkoj, u ono vreme kada je trebalo da budu primljeni u EU, nisam siguran, u danu glasali o 500 zakona. Što se tiče Nove Srbije, spremni smo na to, nećemo da podnesemo nijedan amandman. Koja je vaša garancija da će u ponedeljak, u utorak jedan, sto, hiljadu građana Srbije da oseti neku korist i boljitak od tih zakona koje nam predlažete? Drugo, kada se govori o ovoj komisiji za kontrolu državne pomoći, vezano za ojađena sela na desnoj obali Zapadne Morave, vidim da je u ovoj komisiji predstavnik G 17 plus (gde su pare, tu je i predstavnik G 17 plus, obavezno neko mora da bude), ali ne vidim da je iko iz Ministarstva za poljoprivredu. To je prosto neverovatno. Moramo da se setimo tog Vinstona Čerčila, koji je bio veliki političar i koji je uvek govorio – kada nešto nećeš da uradiš, ti napraviš komisiju i mirna luka. Od vas očekujem, zato što verujem u vas kao stručnjaka i čoveka, da se izdignete iznad stranačkih funkcija, podela i spahiluka, kako ova vlada vlada (a kako vlada, pokazali su građani i na nedavnim lokalnim izborima u tri opštine), i da odgovorite na ova pitanja. Ako budem zadovoljan, unapred kažem, ćutaću. Ako ne budem zadovoljan, tražiću repliku da vas pitam. Moje prvo pitanje je, da vas podsetim, da li vi kao ministar finansija znate kolika je cena gasa? Državno preduzeće se bavi uvozom gasa, a posledice rada tog preduzeća, odnosno države, odnosno Vlade Republike Srbije imaju građani Srbije. Ponavljam, kada je povećana cena gasa 450 dolara je bilo za 1000 kubika, a sada je 290, zašto nema reakcije? Tako bismo najviše pomogli građanima, da ih oslobodimo nekih dažbina. Hvala lepo.
Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 11. definiše odgovornost podnosioca prijave za istinitost i ispravnost, odnosno tačnost podataka navedenih u prijavi. Znači, za državnu pomoć koju će neko dobiti iz budžeta ili za smanjeni priliv u budžetu, zato što će neko imati bilo koju vrstu povlastice, dovoljno je da podnosilac prijave kaže da će odgovarati za istinitost i ispravnost, odnosno tačnost podataka. Prema iskustvu za ovih devet godina, kada su u pitanju svi zakoni koji su podrazumevali odgovornost, na sličan način definisanu, koja nije završila kaznom za neodgovornost ili zloupotrebu, u ime Poslaničkog kluba Napred Srbijo, SNS, tražila sam da se doda rečenica: „što se dokazuje dokumentom ili izvodom iz dokumenta izdatog od ovlašćenog organa i potpisanog od ovlašćenog lica, a koji sadrži podatak naveden u prijavi.“ Od procesa privatizacije, gde je bilo lako reći „garantujem“, a onda sakriti zgrade, mašine, hiljade kvadrata u prospektu za privatizaciju, u Zakonu o javnim nabavkama, gde se takođe garantuje ispravnost i tačnost, a onda se utvrdi da postoje zloupotrebe, smatrala sam da zaista nije Vladi na štetu, nego joj je korist da dobije dokumenat kojim se dokazuje ispravnost podataka koji se iznose. U obrazloženju za odbijanje amandmana dobijem od Vlade odgovor koji se svodi na sledeće: obrazac prijave, gde će biti sadržani elementi potrebni da ih popuni u obrascu prijave onaj ko podnosi zahtev, sadržaće kao obavezan elemenat izjavu o istinitosti i ispravnosti. Vlada naivno veruje da će na taj način biti obezbeđena neophodna sigurnost u pogledu istinitosti i ispravnosti, odnosno tačnosti podataka navedenih u prijavi. Pitam vas, gospodo iz Vlade, a verovatno bi pitao i svaki oštroumni građanin, da li država od građanina, kada treba da ostvari neko pravo, traži dokaz da je platio porez ili kaže – ne, gospodine Petre Petroviću, dajte vi meni izjavu o istinitosti i tačnosti podatka da ste platili porez? Da li ovo deluje smešno? Ne dokaz da je neko platio porez, nego izjavu da jeste. Da li država, kada je u pitanju zakonom propisano pravo na lečenje, na naknadu iz zdravstvenog i penzionog osiguranja, kaže – dajte mi izjavu kojom garantujete da je vaše zdravstveno stanje takvo i takvo, ili traži lekarsku dokumentaciju, potpisanu od strane ovlašćenih lica i ovlašćenog organa, pa čak traži lično prisustvo ljudi koji su u najtežem zdravstvenom stanju da bi se npr. komisija uverila da ti ljudi zaslužuju da dobiju lek pod povoljnijim uslovima, odnosno beneficiranoj ceni ili, ne daj bože, da ostvare pravo, zaista vrlo teško ostvarivao, na penziju, invalidsku ili bilo kakvu. Za sve što država daje, ona traži da joj se dokumentuje dokazima koje potpisuje ovlašćeni i izdaju nadležni organi. Ali, u ovom slučaju, u slučaju privatizacije, u slučaju javnih nabavki, dovoljna je izjava da su podaci ispravni i tačni! Ni jedan jedini argument, ni jednu jedinu rečenicu neću reći, a neka građani procene kako se njihova i moja država ponaša i kome ide naruku propisujući ovakva pravila ponašanja.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Nikolić, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o kontroli državne pomoći da se u članu 12. stav 3. tačka 2) briše. Vlada nije prihvatila amandman. Suština amandmana je da pokaže i dokaže da su komisije bespotrebne. Gledajući kroz ove zakone koji su sada na dnevnom redu, desetak komisija, agencija i saveta se osniva, a sve to da bi se zaposlio određeni broj ljudi na teret budžeta. Ako uzmemo da postoje ministarstva i da je ovde propisano koje radnje treba da obavlja Ministarstvo: prima prijave i druge podatke o državnoj pomoći i obrađuje ih, priprema odluku komisije, vodi evidenciju o državnoj pomoći, priprema predlog godišnjeg izveštaja, sarađuje sa drugim državnim institucijama, revizorskim kućama, budžetskom inspekcijom itd., šta onda treba da radi komisija? U tim okolnostima posao komisije je bespredmetan. Pošto ne podržavam komisiju, želeo bih da postavim konkretno pitanje Vladi i da dobijem odgovor. Odnosi se na Ministarstvo poljoprivrede, koje je pre tri-četiri godine bespovratno dodelilo sredstva za zemljoradničku zadrugu „Ari nova“ iz Arilja za izgradnju hladnjače za čuvanje jabuka, a to je suma od 400.000 evra, odnosno 35.000.000. Hladnjača je napravljena uz dosta problema, ne radi, a sada državne institucije kontrolišu šta je rađeno. Početni zadrugari, koji su menicama garantovali ulaganje i kredite banaka, primorani su da napuste zadrugu, neki dobrovoljno, a neki su morali jer su prevareni. Posle se pojavljuju novi zadrugari, sa učešćem od 1.000 dinara, koji verovatno žele da na neki način ostvare materijalnu korist i da dođu do kapitala. Molim da dobijem informaciju da li je Ministarstvo poljoprivrede obišlo i vodilo računa kako se troše državna sredstva.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Gospodin Popović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman koji glasi: „Naslov iznad člana 13. briše se.“ Član 13. govori o postupku prethodne kontrole koju sprovodi komisija koja se obrazuje članom 6. Predloga zakona o kontroli državne pomoći. U obrazloženju Vlade za ovaj član se kaže: „Ovaj član propisuje najpre postupak utvrđivanja da li se prijava uopšte odnosi na državnu pomoć ili ne, i obaveštavanja podnosioca prijave ukoliko se ne odnosi na državnu pomoć. Stoga je najsigurnije da kada potencijalni davalac državne pomoći nije siguran da li planirana dodela sredstava ima status državne pomoći podnese prijavu komisiji i sačeka sa dodelom dok komisija ne donese odgovarajuću odluku.“ Ako komisija donese odluku o usklađenosti ili neusklađenosti prijave za korišćenje državne pomoći, šta se dalje dešava sa realizacijom prijave, pod uslovom da je komisija donela odluku o usklađenosti? To ovaj predlog zakona ne govori, u smislu da se nekim podzakonskim aktom ili zakonom proisteklim iz ovog predloga zakona reguliše obim i rok za dodelu tražene pomoći. Predlaganjem i usvajanjem ovih zakona nastojite da pažnju građana skrenete sa neispunjenih predizbornih obećanja. Podsetiću na neka od njih: zaposlenje 200.000 ljudi, obračun sa kriminalom, 1.000 evra od besplatnih akcija, 700.000.000 evra „Fijatovih“ ulaganja u „Zastavu“, odbrana Rezolucije 1244 o Kosovu i Metohiji. Hvala.
Na član 13. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za SRS ovaj zakon je bespredmetan, besciljan i nefunkcionalan i predlažemo da se kao takav povuče iz procedure. Zašto je besciljan? Zbog toga što Predlogom zakona nisu utvrđeni razlozi za donošenje ovog zakona. Koji su to razlozi? Oni se moraju zasnivati na pravilima Svetske trgovinske organizacije, pravilima EU i pravilima srpskog zakonodavstva. U kom domenu? U domenu državne pomoći. Predlagač zakona je morao jasno da kaže šta je to državna pomoć, da tačno da kvalifikaciju i vrste državne pomoći, način dodele te pomoći, a s druge strane, sve druge elemente koji su bitni za tu pomoć, i na kraju - sankcije. Ovo je jedan od retkih zakona koji nema sankcije za zloupotrebe, za prekršaje, privredne prestupe, pa i moguća krivična dela. Ono što je predlagač zakona trebalo da napravi, a nije napravio, to je da se definiše pitanje državne pomoći kroz nacionalnu strategiju o načinu i uslovima dodele državne pomoći. Tom nacionalnom strategijom mora se utvrditi sve ono što je bitno za državnu pomoć. Nacionalne strategije nema. Vi ste ovde promašili temu. Čak ste nabacali neke stvari koje ne pripadaju ovde. Koji su to oblici državne pomoći koje ste pomenuli ovde, a koji tu ne pripadaju? To su socijalna davanja, koja ni po svom karakteru, ni po pravilima Svetske trgovinske organizacije, ni po pravilima EU nisu državna pomoć i kao takva ne smeju se ovde ni ubacivati, nema razloga. S druge strane, pitanje subvencija, a posebno subvencija u oblasti poljoprivrede, nema potrebe da izbacujete. To jeste vid državne pomoći i po pravilima EU, ali nema kontrole, jer se ne narušava slobodna ekonomska utakmica. Znači, samo u uslovima kada se narušava slobodno tržište moramo vršiti kontrolu. Ko vrši kontrolu? Nezavisan državni organ. U Evropskoj uniji je to Evropska komisija. U našem slučaju ste inaugurisali komisiju za kontrolu državne pomoći. Nepotrebno. Posebna stvar koju ste morali ovde obraditi, a niste je obradili, jeste način dodele. Koji su to prioriteti države i u koje namene ćemo izdvajati državna sredstva? Koji su to prioriteti? Da li je jednim slovom to ovde rečeno? Nije. S druge strane, niste rekli kako se narušava slobodno tržište. Koji su to parametri? Koji su to kriterijumi? Koji su uslovi narušavanja tržišta? Tada je bitna kontrola i tada reaguje državni organ. On mora biti nezavisan. Ne može biti državni organ, u ovom slučaju komisija za kontrolu državne pomoći, sastavljen od onih činilaca, u ovom slučaju su to uglavnom ministarstva, četiri predstavnika ministarstava... Ministarstva i državni činovnici u ministarstvima vode globalnu politiku u oblasti ekonomije, privrede itd. Posle toga prave analize, donose rešenja itd. i onda vrše kontrolu. Kako da vrše kontrolu? Ko će Mlađana Dinkića kontrolisati? Neko iz njegovog ministarstva? Nemojte, to je jako smešno. Može samo jedan nezavisni organ. Predlog SRS je da to bude odbor, odbor Skupštine. Skupština ima te ingerencije. Član 98. Ustava kaže da Skupština ima kontrolnu funkciju nad radom izvršne vlasti i to je moralo biti ugrađeno i inkorporirano u ovaj zakon. Niste to napravili. S druge strane, za poljoprivredu i ribarstvo imate takve formulacije da je čak Vlada morala uputiti amandman. Sad ću pročitati te formulacije, one stvarno nemaju smisla. Začuđujuće je da ste i u Predlogu zakona, a i u kasnijem amandmanu promašili temu. Dozvolićete, jedan minut ću samo uzeti da pročitam. U Predlogu zakona, stav 2. kažete: „Odredbe ovog zakona se ne odnose na primarnu poljoprivrednu proizvodnju i ribarstvo.“ U amandmanu Vlade menjate odredbu u članu 1. stav 2. i kažete: „Odredbe ovog zakona ne odnose se na poljoprivredne proizvode i proizvode ribarstva.“ Kakve to ima veze? Kakve to ima veze sa državnom pomoći i kontrolom državne pomoći? Apsolutno nikakve veze. Morali ste reći šta je državna pomoć i da li državna pomoć u oblasti poljoprivrede predstavlja klasičnu državnu pomoć ili ne. Kakve veze imaju proizvodi? Kakve veze imaju ribarstvo i proizvodi ribarstva sa državnom pomoći i kontrolom državne pomoći? Apsolutno ste promašili temu. Pored toga, definicija državne pomoći koju ste izveli ovde ne odgovara logičkom sledu svega onoga što ste naveli u zakonu. Čak je bolje rešenje i definiciju državne pomoći dala državna komisija, koja je počela da radi 2004. godine, u svojoj analizi i izveštaju koji je usvojila Vlada. Upravo zbog toga što niste napravili pravu definiciju državne pomoći, niste rekli u šta će država ulagati, koji su prioriteti države u ulaganju sredstava, sve ostalo je nadalje promašeno. Samo toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. i na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 16. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 17. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman sa ispravkom je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Da.) Imate reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko je ovaj zakon štetan i koliko štete može da nanese državi Srbiji imaćemo prilike da vidimo. Pre svega ću se osvrnuti na neke stvari o kojima ste već imali prilike da čujete, a to je sporazum sa MMF-om u martu mesecu ove godine. Mi smo, na osnovu zakona o dostupnosti informacija, zatražili od Vlade da nam dostavi taj sporazum da bismo videli šta to piše u sporazumu sa MMF-om, na šta se obavezuje naša država kada treba da „dobije“ tri milijarde. Jasno vam je da se od MMF-a ništa ne dobija, da su to međunarodni lihvari koji tamo gde se usele potpuno uništavaju i opustoše zemlju. Najbolje se to može videti po gradovima Srbije – na svakom ćošku je neka ekspozitura, kao pijavice, onu poslednju crkavicu koju naši građani imaju polako isisavaju, dok nas potpuno ne unište. Na naš zahtev da dobijemo informacije o sporazumu, šta piše... Jer, mi opravdano sumnjamo da je naša vlada prihvatila da zauzvrat, da bi dobila tri milijarde, proda „Telekom“, privatizuje Aerodrom „Nikola Tesla“, „Galeniku“ i 50% EPS-a. Šta onda još ostaje ovoj državi? Takoreći, ništa više. Mi ćemo biti potpuno u vlasti tajkuna, MMF-a i Svetske banke. Oni će suštinski upravljati ovom državom. Na naš zahtev da nam se dostavi sporazum, sekretar Vlade je dostavila odgovor, kaže: „Povodom vašeg zahteva za pristup informacijama od javnog značaja, a koji se odnosi na dostavljanje aktuelnog sporazuma Republike Srbije sa Međunarodnim monetarnim fondom i aranžmana od marta meseca ove godine, obaveštavamo vas da ne raspolažemo traženim dokumentima“. Je li ovo moguće, ljudi moji? O čemu vi ovde pričate? Zašto obmanjujete građane Srbije? Gospođo ministre, vama postavljam pitanje. Ko priča o sporazumu sa MMF-om? Imate li vi papire ili nemate? Ako imate, zašto ih krijete? Šta se nalazi u tim papirima? Da li su ove informacije tačne? Jedno je laž: ili je laž da nemate papire ili je laž da ste postigli sporazum. Ne može i jedno i drugo. Vi znate kako se sporazum postiže – ne na časnu reč, nego na osnovu čvrstih, precizno određenih stavki, koje podrazumevaju način kako će se povlačiti sredstva MMF-a. Nećete vi da dobijete ni jedan jedini evro, znaju oni u čije ruke treba da daju te pare. Zato gledaju da se obezbede na svaki mogući način i verovatno će vam davati deo po deo kada budete ispunjavali ove uslove koje su vam oni postavili. Možda ovog i nema u papirima, ali ćemo mi imati prilike da to vidimo u praksi – kada Vlada bude objavila da će biti privatizovan „Telekom“, onda ćete dobiti jednu tranšu. Možda nećete zbog toga dobiti ni dinar iz MMF-a, ali će vam oni omogućiti da privatizujete „Telekom“, i to će vam oni odrediti ko će kupiti i na koji način, kao što su to radili u poslednjih deset godina, pa smo došli u situaciju da je imovina kojom smo raspolagali, tačnije 70% te imovine čija je vrednost bila između 25 i 30 milijardi evra, prodata za svega 2,7 milijardi evra, nešto oko 10%. To će nam se desiti i sa ovim. Kada budete to potrošili, malo od tog „Telekoma“, onda će doći na red Aerodrom „Nikola Tesla“, možda ne ovim redosledom, pa posle toga „Galenika“, pa posle toga 50% EPS-a, i vi možete da zatvorite tarabu. Onda će od ove naše vlade, „vlade radosti“, doći ona tiha jeza ili noćna mora, u kojoj će se naći građani Srbije jer neće znati kako će da prežive, a onda ćete doći u situaciju da se suočite sa tzv. argentinskim sindromom. Sada su građani u znak protesta počeli da seku delove svojih tela, ali, bogami, kako stvari stoje, približava se vruća jesen i ne bio vam ja u koži. Hvala vam.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 21. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dušanka Plećević i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? Gospodin Obradović Radojko želi reč. Izvolite.
Imam samo molbu, po članu 27, da nam na kraju, pošto više nema amandmana na ovaj zakon, kažete koliko je preostalo vremena, pošto je na ove tri tačke primenjena odredba Poslovnika koja objedinjuje raspravu, da bismo znali za sutrašnju raspravu. Inače, da iskoristim deset sekundi po ovoj tački, čudi me ovo pismo koje je pročitao gospodin Todorović, iz prostog razloga što je Mirko Cvetković, predsednik Vlade, potpisnik sporazuma sa Međunarodnim monetarnim fondom.
Ovlašćeni predstavnik ima kompletno vreme, vama je ostalo još deset minuta. Ukupno je ostalo 538 minuta. Podelite to sa šest. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dragutinović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, hvala svima na diskusijama, hvala na korisnim predlozima, hvala na pokazanom trudu i dobrim namerama, čak i onda kada Vlada nije usvojila amandmane, kasnije ću objasniti zašto. Neću da se zahvaljujem na izraženoj ljutnji, ali definitivno hoću na duhovitosti. Ona je nekada nama potrebna kao lek, možda više nego neki pravni lek. Kada govorimo o duhovitosti, pre svega mislim na amandmane Srpske radikalne stranke. Od 120 amandmana skoro 80 ili tačno 79, sve sam pokušala da izbrojim, ima jedno jedino obrazloženje, a amandmani su dati u sledećoj formi: od člana 6. do člana 24. svaki novi amandman briše naziv člana ili član u celini, ili stav člana ili u okviru stava određenu tačku. Zaista jako duhovito. Obrazloženje je sledeće: „Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize“, dakle, opšte, nije je Vlada izazvala, to mi se sviđa, „osnivanje još jednog državnog organa kao što je komisija za kontrolu državne pomoći necelishodan i trošadžijski potez Vlade Srbije.“ Moj odgovor biće kratak, kao i vaši amandmani. O tome koliko je jedna vlada trošadžijska ne govori ni broj komisija ni broj ministara, i to vrlo dobro znamo i vi i mi, i to je svetsko iskustvo. O tome koliko jedna vlada troši najbolje govori učešće javne potrošnje u društvenom proizvodu. Ova vlada će u ovoj godini, samo u jednoj godini, učešće javne potrošnje smanjiti za više od dva procentna poena. Takođe, u samim nastupima pojedinih poslanika bilo je dosta govora o definicijama, standardima i metodologijama. O tome zaista ne bih polemisala. Stojim iza rečenice da je javna pomoć zaista udžbenički definisana. Ona predstavlja sve vidove pomoći države, uključuje i izvozne podsticaje, uključuje i investicione podsticaje i subvencije, i poreska izuzeća. Dakle, ona je veoma opšti pojam. Bez obzira na to koliko su izvozni podsticaji važni, postoje i drugi razlozi zašto treba dodeliti državnu pomoć, recimo, rast produktivnosti ili konkurentnosti itd. Javna pomoć je udžbenički definisana i predstavlja opšti pojam. Gospodin Obradović je svojim amandmanom želeo, u osnovi, da proširi predmet ovog zakona. Razumem dobru nameru, ali je između nas razlika u konceptu. Ovaj zakon je u osnovi zakon koji se usredsređuje samo na kontrolu državne pomoći. Postoji precizna distinkcija između nadležnosti i odgovornosti: postoji neko ko je odgovoran za dodelu državne pomoći, i to su pojedina ministarstva ili agencije; postoji neko ko je odgovoran za kontrolu, i to je komisija; postoji neko ko je odgovoran da naplati tu državnu pomoć ukoliko nije dodeljena na način kako je trebalo, i to je budžetska inspekcija. Što se tiče godišnjeg izveštaja o državnoj pomoći, on jeste na sajtu Ministarstva finansija. Uđite na sajt Ministarstva finansija, postoji opcija „dokumenti“, pa u okviru toga postoji opcija „izveštaji“ i tu se nalaze dva izveštaja, dostupna svima, pa i parlamentu. Iako nije postojao zakon, izveštaji su raspoloživi na sajtu Ministarstva finansija za dve godine, a do polovine jula 2009. godine, do polovine ove godine, na sajtu Ministarstva finansija biće raspoloživ i izveštaj za 2008. godinu. Meni je jako žao što poslanik Nenad Popović danas nije ovde. Uložio je dosta truda u amandmane. Opet, razlika je u koncepcijama, ali je pokazao na primeru svojih amandmana da nije protiv komisija, za razliku od SRS. Ne samo ova komisija, on predlaže uvođenje još dve nove komisije, u želji da se kontroliše i dodela pomoći. Pošto poslanik nije prisutan, ne bih o tome više polemisala. Poslanik SRS gospodin Mijaljević govori o tome da je veliki broj amandmana u suštini rezultat jako lošeg zakona. Ja mislim obrnuto, mislim da veliki broj amandmana koje ste vi dali jeste verovatno rezultat vaše duhovitosti i želje da diskusija o ovom izuzetno važnom zakonu dosta traje. Pri tome, stvarno se nisam uvredila, ne znam da li je to bila vaša namera, kada ste rekli da zakon nema veze sa zdravim razumom. Kao ozbiljna žena, kao što ste rekli, čitam ono što je napisano; član 10, na koji se odnosi vaš amandman, govori o stručnom delu posla koji obavlja Ministarstvo finansija i apsolutno nema veze sa onim što ste vi rekli u tom amandmanu. Takođe, žalite se na velike izdatke države. Govorite o tome kako država mnogo troši i trošadžijska je, kako vi to kažete, a tražite od države da zaposli, da pravi fabrike. Ako išta država ne treba da radi, to je da gradi fabrike. Može da pomogne u ograničenom vremenskom periodu, upravo ovako kako nalaže ovaj zakon. Gospođa Jorgovanka Tabaković insistira na dokazima prilikom prijavljivanja državne pomoći. Ne može sve da stane u zakon, ideja ovog zakona je da bude kratak i jasan, ali zato postoje podzakonska akta ili obrazac te prijave, gde će se tačno navesti upravo ono što vi tražite da se navede u zakonu. Najviše polemike izazvalo je formiranje komisije koja ima pet članova, sa aspekta troškova, i rečenica da će sredstva za rad te komisije biti obezbeđena u budžetu Republike Srbije. To je pet ljudi. Svuda u svetu, znam da mnogi ne vole tu reč, postoje komisije, i nema manje; Slovenija ima komisiju od sedam članova, devet ili 12, uvek je neparan broj. S obzirom na veličinu državne pomoći, na veličinu zemlje i na to da smo nerazvijena zemlja i da verovatno i sam obim dozvoljene državne pomoći može biti veći, pet članova zaista nije veliki broj. Pri tom, ta komisija zaista treba da obavi veoma odgovoran zadatak. Nama treba više kontrole i ovo je zakon koji će omogućiti veću kontrolu. Vi ćete kao parlament, i svi, uvek imati godišnje izveštaje. Veća kontrola, čak i kada je u povoju, u početku, uvek znači manje troškova. Eto, to je korist za građane Srbije. Bilo je mnogo pitanja i polemike koja se zaista ne odnosi na ovaj zakon. Ovaj zakon o kontroli državne pomoći odnosi se na pravna lica i preduzetnike. On se ne odnosi na fizička lica i na poljoprivredu. To ne znači da država ne brine o poljoprivredi. Prosto, ovim zakonom se ne reguliše pomoć koja se daje poljoprivredi. I, nije tačno da je obim pomoći države kad je u pitanju poljoprivreda smanjen. Smanjena su budžetska sredstva, ali sopstvena sredstva nisu smanjena. Prema tome, izdaci za poljoprivredu ove godine biće isti kao što su bili prethodne. Zaista mislim da je ovo veoma važan zakon; da se prvi put uspostavlja sistem kontrole; da će ova kontrola definitivno, kao i svaka, značiti manje troškove; da smo ranije sistem pomoći shvatali prilično jednostavno i nesveobuhvatno. Kada se govorilo o državnoj pomoći mislilo se uvek samo na subvencije i na centralni nivo države, recimo republički budžet i eventualno lokalnu samoupravu. Sada ovaj zakon reguliše i ono što radi Fond za razvoj, ono što radi Garancijski fond, Alfi, SIEPA itd. i tretira ne samo subvencije, nego i kredite koji se daju pod povoljnijim uslovima, i garancije, i poresko oslobođenje, izuzeće, i izvozne stimulacije i investicione podsticaje. Dakle, ovo je jedan sveobuhvatan zakon, koji će nam pokazati u kojoj meri ova država pomaže ekonomske aktere, pravna lica i preduzetnike. Što se tiče pitanja koja nisu predmet ovog zakona (najviše ih je, kao i obično, postavio gospodin Markićević), delimično sam odgovorila. Ovaj zakon ne reguliše pomoć koja je namenjena građanima. To je zakon za pravna lica i preduzetnike. Nažalost, seljaci nisu predmet tog zakona. Nisam čula da je Naftna industrija Srbije finansirala neku televizijsku ili ne znam kakvu stanicu. Ono što mogu da konstatujem jeste da danas Naftna industrija Srbije, sviđalo se to nekima ili ne, nije više u većinskom vlasništvu države Republike Srbije. Prema tome, računam da je to neka zajednička odluka. Da li znam kolika je prodajna cena gasa? Moram da kažem da sam u jednom nastupu gospodina Bajatovića čula da ima nameru da predloži povećanje cene gasa. Znam da takođe, kao i za cenu ostalih naftnih derivata, postoji formula, ali tu za gas, priznajem, nisam dovoljno savladala. Formula za izračunavanje prodajne cene benzina, dizela je vrlo jednostavna: usklađuje se sa promenom cena na svetskom tržištu nafte i kursa, i to u periodu od dve nedelje. Ovde je formula komplikovanija. Znam da je sadašnja prodajna cena gasa računata na bazi stvarnog kursa od 51 ili 52 dinara za dolar i neke nabavne cene od preko 500 dolara, da jeste sada nabavna cena niža, ali da je dinar oslabio prema dolaru. Znam da je, recimo, cena 34 dinara po metru kubnom gasa, prodajna cena za domaćinstva, da je niža za jedno četiri do pet dinara za privredu i znam da to još nije došlo u Vladu na odlučivanje. Program sa Međunarodnim monetarnim fondom je objavljen, sporazum, kako vi, gospodine Todoroviću, kažete, na sajtu MMF-a. Ne samo na tom sajtu, već i na sajtu Narodne banke Srbije. To je standardni stendbaj aranžman. Može se pogledati kakvi su stendbaj aranžmani bili u prošlosti za Srbiju i kakvi su sada. Znači, on je objavljen i nema nikakvih tajni. Gospodin Markićević mi uvek postavlja isto pitanje, u vezi sa ulogom parlamenta u odobravanju zaduženosti NBS u odnosu na MMF. Opet imam samo jedan odgovor, koji sam već nekoliko puta ponudila gospodinu Markićeviću, ali on očigledno nije zadovoljan. Hoću da kažem da vi kao parlament i poslanici uvek odobravate one kredite koji su u vezi sa javnom potrošnjom, direktno ili indirektno. Ovaj kredit, koliko god da je veliki, nema veze sa javnom potrošnjom. On podržava rezerve, devizne rezerve Srbije, i kao takav ne treba da bude predmet diskusije u parlamentu. Toliko od mene, vidimo se sutra.
Nisam sasvim sigurna da li kršim Poslovnik, ali ću dati reč gospodinu Todoroviću u okviru vremena Poslaničke grupe SRS, i ostalima, ali u okviru vremena koje imate za grupu.
Prihvatiću ovo, nije ovo prvi put da nam uskraćujete prava koja imamo na osnovu Poslovnika zato što je vaša slobodna procena dosta rastegljiva, ali da pređem na stvar. Gospođo ministre, pre svega moram da vam kažem da treba da vodite računa o jednoj stvari, da postoje tri grane vlasti – sudska, zakonodavna i izvršna, koje bi trebalo da se međusobno kontrolišu. Vi se trenutno nalazite u jednoj od tih grana, zakonodavnoj, koja ima za cilj i čija je svrha kontrola, pre svega, izvršne vlasti. Gospođo Dragutinović, morali biste voditi računa da vi nemate pravo da ocenjujete poslanike, nemate pravo. Vi možete da govorite stručno da li je to dobro, nije itd., ali nemate pravo da ocenjujete poslanike, za razliku od poslanika koji imaju pravo da ocenjuju ministre, Vladu itd. Ali, dobro, nisam se mnogo naljutio. Što se tiče toga da li je nešto dobro ili nije, a govorim vam na osnovu onoga što ste rekli da amandmani poslanika SRS uglavnom glase „briše se“, verujte mi da ne postoji drugi način da se zakon poboljša. Evo, samo zbog građana Srbije, ovaj zakon ima 25 članova; vi ste prihvatili oko deset amandmana, koliko se sećam, koje su predložili poslanici i oko devet koje je predložila Vlada. Na 25 članova 19 amandmana, to je oko 76%. Šta vam to govori? S kakvim ste vi to predlogom zakona izašli? I vi kažete da amandmani nisu dobri?! Nemojte, molim vas. Vi nas ubeđujete da će ovaj zakon omogućiti kontrolu. Gospođo Dragutinović, pa ovaj narod se već devet godina obmanjuje. Znate li kada ću možda poverovati? Kada bude stigao prvi završni račun. Znate li vi, gospođo Dragutinović, da od 2001. godine nema nijednog završnog računa? Vi dobro znate kolika je kazna za jednog obućara, da ne kažem firmu, kolika je kazna ako nema završni račun? Pa, dobro, gospođo Dragutinović, šta ćete učiniti sa time? Kako imate, da ne kažem neku tešku reč, ali da upotrebim reč „pravo“ da tražite nešto od građana, a da vi istovremeno ne izvršavate svoje obaveze koje imate? Ko vam daje pravo da ne polažete račune građanima Srbije? Gde su završni računi? Dajte da vidimo kako su potrošene te pare. Zato sam seo u ovaj zadnji red, jer znam da sam inspirisan ovim vašim izlaganjem, pa sam znao da će biti malo jači glas. Gospođo Dragutinović, što se tiče MMF-a, stvarno vas ne razumem. Meni sekretar Vlade ovde kaže da ne raspolaže tim papirima iz marta meseca. Da li vi verujete da postoji mogućnost da se dobije tri milijarde, a da nema nijednog dokumenta, nego su to standardni dokumenti koji stoje na sajtu Vlade, koji govore o tome pod kojim uslovima se daju krediti? Većina vas je verovatno uzela auto na lizing, od deset pa nema veze do koliko hiljada evra. Da li ste videli koliko oni ugovori sadrže članova, obaveza? Nema hoćeš-nećeš, nego ako ne platiš tri rate, ono što si dao u zakup ode na doboš, a gospođa Dragutinović hoće da nas ubedi da će MMF da nam da tri milijarde za podršku našim budžetskim rezervama koje su, uzgred budi rečeno, nikad veće, bar po izjavama guvernera NBS. Ali, ovde stvarno ne može čovek da vas uhvati, jedino da vas skupi na gomilu i da kaže ko šta priča. Vi znate kakve ste imali probleme sa Mlađanom Dinkićem i sa još nekim ministrima. Vi kažete jedno, oni to demantuju. Ne znam kako se to posle završava u Vladi. Gospođo Dragutinović, ne samo da niste ubedili mene i poslanike SRS, siguran sam da niste ubedili ni građane Srbije. Prvi put kad položite račune možda ćemo verovati. Ali, evo nečeg za razmišljanje, pošto će vaše ministarstvo biti jedno od onih koja su nadležna za ovu komisiju, čak iz vašeg ministarstva treba da bude i predsednik te komisije, koliko sam video u zakonu – predlažem vam sastav te komisije, mislim da bi bio adekvatan. Žao mi je što moram da predložim više kandidata, ali ima ih toliko, pa sam hteo da izaberem desetoro onih koji su učestvovali neposredno u privatizaciji države, ili na strani onih koji su prodavali ili na strani onih koji su kupovali. Imam i dve rezerve za svaki slučaj, a vi objavite ovo pa ćete videti reakciju građana. Recimo: Mlađan Dinkić, Božidar Đelić, Nemanja Kolesar, Bojan Krišto, Vuk Hamović, Miroslav Mišković, Dragan Đilas, Milan Beko, Goran Novaković, rezerve Bagzi i Čume. Doduše, traži se visoka školska sprema, ali možda su oni završili sad po „bolonji“, pošto su imali vremena i to sad ide. „Bolonja“ je mogućnost da oni koji nisu na vreme obavili taj posao završe sad. Onda ćete dobiti najbolju i najstručniju moguću komisiju, koja daje garanciju da će sve biti pod kontrolom i da će građani biti sigurni da ni jedan jedini dinar neće otići uzalud. Hvala vam veliko, gospođo ministre, što ste mi dali priliku da i ovo iznesem.
Gospođa Diana Dragutinović. Gospođo ministre, izvolite.
Gospodine Todoroviću, ne znam zaista čime sam izazvala vašu tako žučnu raspravu, ali bih htela da vas podsetim, a tu su i beleške pa možemo zajedno proveriti, dakle, ja ne ocenjujem poslanike. Studente da, poslanike ne. Nisam rekla da amandmani nisu dobri, nego da su duhoviti. Ono što sam rekla jeste da se ne slažem sa vašim amandmanima. Pretpostavljam da mi je to dozvoljeno. Dozvolićete mi, takođe, da kažem nekoliko rečenica kada su završni računi u pitanju. Koliko se sećam, poslednji završni računi doneti su krajem 2002. godine za 2000. i 2001. godinu. Zakon o Državnoj revizorskoj instituciji donet je novembra 2005. godine, a Državna revizorska institucija je formirana 2007. godine, i to septembra meseca. Dakle, tek je završni račun za 2007. godinu mogao biti rađen sa izveštajem revizora. Svi zakoni o završnom računu od 2002. do 2006. godine nalaze se u Narodnoj skupštini, imate uvid, naravno, bez izveštaja revizora, kao što su bili svi završni računi pre 2000. godine. Tada ste bili zadovoljni tim završnim računima. Takođe, znate da parlament do ustanovljavanja vrhovne revizorske institucije odlučuje o angažovanju revizora. Dakle, mogli ste odlučiti o angažovanju revizora. Znamo kada je donet zakon, znamo kada je mogao biti donet završni račun sa mišljenjem revizora i isto tako znamo da su svi završni računi, bez izveštaja revizora, pošto nije bila formirana Državna revizorska institucija, u parlamentu. Gospodine Todoroviću, vrlo dobro znate kako su se trošile državne pare.
Reč ima gospodin Milorad Buha.
Gospođo Dragutinović, vrlo kratko pitanje. Često pominjete kontrolu državne pomoći i kažete da će se vršiti namenska kontrola utrošenih sredstava. Ova komisija, ako ste prekopirali evropsku komisiju koja vrši kontrolu državne pomoći unutar EU, nema ta ovlašćenja. Ta ovlašćenja niste ugradili ni u zakon. Zakonom o budžetskom sistemu su data jasna ovlašćenja budžetskoj inspekciji da vrši kontrolu namenskog utroška državnih sredstava i to ovlašćenje ima samo budžetska komisija. Ova komisija to nema. Ona dejstvuje samo onda kada se naruši ekonomska utakmica i ona ocenjuje karakter tih sredstava, da li je narušena ekonomska utakmica ili nije. U zakonu nigde nijednim slovom niste rekli kada se narušava ekonomska utakmica, koji su to bitni elementi i kriterijumi kada dolazi do narušavanja ekonomske utakmice. Tada dejstvuje ta komisija. Nema nenamenskog korišćenja sredstava. Nema toga u zakonu. Nema toga ni u EU, ni u pravilima STO.
Znate da ne može sve da stoji u zakonu. Zašto postoje podzakonska akta, na primer?
Očito nije shvaćena suština ove komisije. Onaj ko je pisao ovaj zakon nije shvatio suštinu ove komisije. Uzmite pravila EU o radu evropske komisije za kontrolu pomoći i biće vam sve jasno. Ako se išta zakonom reguliše, onda se reguliše nadležnost institucije koja vrši kontrolu. Ovde je u ovom zakonu nemate. Imate Zakon o budžetskom sistemu. Kontrolu namenskog korišćenja sredstava po Zakonu o budžetskom sistemu vrši budžetska komisija. Ne mogu dve komisije, ne mogu dve državne institucije raditi.
Svaka državna pomoć se mora prijaviti. U tome je suština ovog zakona.
Reč ima Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministre, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, teško mi je što ću ovo morati da kažem, možda je za vas uvreda, gospođo ministarka, ali od ovog trenutka ću vas iz ekonomskih stručnjaka, eksperata prekvalifikovati, ako se ne ljutite, u vrlo vešte političarke. Evo zbog čega: već drugi put u poslednjih nekoliko meseci mi spočitavate da pitam nešto što nije na dnevnom redu. Ispada da sam promašio temu, da kao narodni poslanik ne znam šta je na dnevnom redu. Ali, vi bi trebalo da se zapitate, kao jedan od najvažnijih ministara u toj vladi. Znate, kada je Lazar Paču bio ministar finansija Kraljevine Srbije znalo se šta je ministar finansija, on je i kralju Petru znao da kaže – ne može. I vi morate da kažete nekome „ne može“, ali vi kao ministarka govorite „može“ onima kojima ne treba, a to je G17. Znači, treba da prestanete da trpite njihove ucene i da izađete pred narod, pa će narod da vam kaže da li je Markićević pričao o pravoj temi ili nije. To je pod jedan. Pod dva, nisam ja kriv što ovde nema zakona koji se tiču života običnih građana. Kako oni žive? Meni je teško što moram da vam kažem, vi znate dobro da sam ja džentlmen, povodom donošenja budžeta pričali smo i u dvoje, i u troje, i u četvoro i neću zloupotrebljavati to, ali moram da vam kažem šta vam građani poručuju, znači, nemojte više da nas pomažete, kao boga vas molim. Nemojte više da dižete cene, one cene za koje se pita država; vi glasate za te cene u Vladi Republike Srbije. Nemojte da nam povećavate samodoprinose, takse, dažbine, akcize. Ne treba nam vaša pomoć, sami ćemo da se snađemo i da živimo. Živeli smo i pod Turcima, živećemo i pod vama. Vi pričate o državnoj pomoći. Kažem vam šta vam građani poručuju – prestanite više da nam pomažete. Da li mislite da oni to od radosti kažu? Ne, nego od rezigniranosti, ne znaju ljudi šta da rade. Vi mrtvi hladni meni kažete – pa, poljoprivrednici nisu obuhvaćeni ovim zakonom. Zato sam i govorio, zato što nisu. Znate li kakva je situacija u poljoprivredi? Dva džaka đubriva, gospođo ministarka, ar moravske zemlje. Pričam o unesrećenim ljudima, koji ne znaju kuda će i šta će. Zamislite, ljudi koji imaju zemlju nemaju od čega da se prehrane! Shvatate? Svaka čast strelcima, radarskoj stanici u Užicu i 47 ispaljenih raketa, svaka čast svima, ali oni ostaju sami i oni će morati da kupuju hleb. Kažete da nisu obuhvaćeni ovim zakonom. Naravno, seljak će da služi vojsku, prvi je na regrutaciji, ispraćaji, čuli smo svi od ministra odbrane da se povećalo na 98%... Takav je naš seljak, voli svoju zemlju, kakva je takva je vlada, voli svoju grudu i spreman je da je brani. Ali, kada taj seljak, poljoprivrednik treba nešto da dobije, neku pomoć, kažete da nije predviđen ovim zakonom. Kojim zakonom su predviđeni seljaci? Da li smatrate... Lepo sam citirao ono što ste napisali u članu 4. u drugom pasusu – elementarne nepogode. Hoćete da kažete da grad... Znate li kako taj kukuruz miluju naši seljaci? Kao decu ga gaje i čekaju, i krompir i sve to prskaju, zalivaju i bore se mučenici i još nisu stigli da razmišljaju kako će to da prodaju. Ali, hajde da proizvedemo, navikli ljudi da imaju pune ambare pa lako ćemo. Neće da prosipaju. Nahraniće sirotinju. To znam. To su dobri ljudi, a vi mrtvi hladni kažete – oni nisu obuhvaćeni. Pitam vas, da li je grad elementarna nepogoda ili je to redovna pojava i svaki dan razbija, da ljudi znaju šta će da rade? Drugo, transferna sredstva. Da li ste slučajno izbegli da mi odgovorite na pitanje ili namerno? Ponavljam vam, opštine nemaju projekciju kada će Vlada Republike Srbije da zaseda, mora rebalans u Skupštini, da znaju i oni koji se bore nekako, koji imaju lokalne prihode, kao što je grad Čačak (to dobro znate, te podatke imate), da ljudi zakažu skupštinu opštine tamo gde mogu rebalansom da neka sredstva preusmere na slojeve stanovništva koji su najugroženiji, tačno je, zbog ekonomske krize, ali i vašeg pogrešnog vladanja. Dalje, kada već insistirate na tome da postavljam pitanja koja nisu... Bojan Krišto, Aerodrom, budžetska inspekcija, da li je to tema za vas? Kada će to da dođe kod poslanika? Kada ćemo da saznamo za to? Ili treba od ove vrućine, pošto nam je u kancelarijama i po hodnicima 45 stepeni, da to zaboravimo? Možda mi zaboravljamo, ali verujte da neće građani na sledećim izborima. U to sam siguran. Pominjete MMF. Sada ćete da se držite, verovaću vam, nisam siguran u tu odredbu, da Narodna skupština ne treba da se pita o tri milijarde evra koje je ova država zadužila. Sada je gospodin Todorović rekao da je generalni sekretar Vlade rekao da tog papira nema u Vladi. To je za mene prosto neverovatno! Čovek ima dokument. Javno je to rekao, u direktnom prenosu. I sve da nije toga, pitam vas – ko će te pare da vraća? To će možda da dođe na red za 20 godina. Neće valjda Mirko Cvetković onda da bude predsednik Vlade? Nadam se da do Nove godine neće biti. Ko će da vraća? Narod, građani. Nema veze ko će biti na vlasti, da li će biti republika, monarhija, pitaj Boga šta će biti za 15 - 20 godina, ali građani će da vraćaju. Vraćaće i oni koji se još nisu rodili. Mi koji smo predstavnici građana ne treba to da čujemo ovde. Zar se ne biste bolje osećali kao ministar finansija da imate podršku cele Skupštine, opozicije? Mi iz NS imamo najveći broj prihvaćenih amandmana, ako to niste znali. Podnosimo ih po nekoliko, smislene zaista. Zaista imamo dobru želju i nameru da pomognemo tom zakonu koji predlažete vi ili neki drugi ministar. Kada se vratimo u naše sredine, gradove iz kojih dolazimo ne dele mnogo nas građani (s tim da neki narodni poslanici ne smeju da se pojave pred građanima) prema tome da li smo vlast ili opozicija; sve nas smatraju za uticajne ljude, kao narodne poslanike, i misle da mi možemo nešto da utičemo na vas, pa i ako smo opozicija. Ja se trudim. Ako vi u mom izlaganju ne prepoznajete iskrenu nameru ili dobru nameru, to je onda vaš problem, a bogami, i veliki problem svih nas u Narodnoj skupštini i građana. Što se tiče Međunarodnog monetarnog fonda, tačno je ono što je rekao gospodin Todorović. To su vam uslovi. Ali, ima jedan uslov koji je on zaboravio – da malo zažmurimo na oba oka da Kosovo uđe u Svetsku banku, da tzv. lažna država Kosovo uđe u Svetsku banku. Pitam kao narodni poslanik da li je to istina? Zašto nikada nisam dobio odgovor na to pitanje? Zašto nisam dobio odgovor na pitanje o ceni gasa? Zato što se odgovor zna i zato što se ne zna šta će građanima da se odgovori. Kada bih znao za taj ekstraprofit i tu razliku koja se sada naplaćuje građanima na cenu gasa, da se to ulaže u puteve ili u pomoć onim ljudima, ne bih ni pitao. Pitam zbog toga što se ne zna gde idu pare. Malopre rekoh za jednu privatnu televiziju sa nacionalnom frekvencijom, sada sam malo precizniji, da je od NIS-a dobila 600.000 evra, a vi kažete da je sada to većinski... Kako znate kad su dobili pomoć? Možda su dobili pomoć pre nego što je to postala ruska firma. Nije tačno? Vi znate da je to nacionalno, onda budite vrlo precizni. Pa, ta firma jeste u većinskom stranom vlasništvu, ali 49% je vlasništvo države Srbije. Koliko računam, od tih 600.000 evra 49% je od naših para još uvek, državnih, srpskih, od para građana Srbije. Dalje, insistiram na ovim transfernim sredstvima. Moj je utisak, onih 40 milijardi, pa ćemo smanjiti 15 milijardi, pa 7,5 milijardi Beogradu, pa se onda lokalni šerif ovde, drug Đilas, pobuni... To je ono što vam pričam, da se vi u Vladi i ne pitate. Mnogi od vas imaju dobre namere, dobri ste stručnjaci... Ako ovo niste očekivali, kolege iz većine koji ste prisutni, da kaže jedan opozicioni poslanik, evo ja ću da vam kažem – verujem dobrom broju vaših članova Vlade, da imate dobre namere, ali slušate političare. Nemojte posle da ispadne – političari se uvek izvuku, iako sam ja vas preveo u političare, ali plaćaju i oni koji nisu krivi, a bićete i vi krivi ako na vreme ne budete govorili. Lepo ste govorili za penzije penzionerima da to nije u redu, da onaj ko ima 8.000 penziju dobije povišicu od 800 dinara, a onaj ko ima 80.000 dobije 8.000. On celu penziju dobije. Šta je ovaj mučenik dobio? Vi ste se bunili protiv toga, a posle toga ste ućutali. Govorim vam to zbog tog stila i načina rada. To što ćete da imate manji rejting (i već ga imate) a neko će da ima veći, to nije bitno; godinu, dve, tri ili četiri, prođe izborni ciklus. Šta ćemo mi da radimo sa ovim narodom, sa ovim građanima? Znate li koliko ljudi ne može da preživi? Da li znate kakav je to podatak? Sad mrtvi ladni kažete – seljaci nisu obuhvaćeni. Ja sam zato i pitao, zato što nisu obuhvaćeni. Ali, dobro narod sluša. Zaboravismo to za sedam dana, dve i po milijarde MPC Luka Beograd, to sad više nije tema. Da li vas interesuje kao ministra finansija gde su te dve i po milijarde? Zar to nije slična cifra kao ono što smo uzeli od MMF-a? Znači, imamo tu pare. Problem je, gospođo ministarka, to što se nekad zvalo, u socijalizmu, društvena raspodela, ona nije pravedna, nema socijalne pravde. Vi niste Vlada socijalne pravde, vi ste Vlada nepravde prema većini građana Srbije, i to ćete videti na sledećim izborima. Hvala lepo.
Iskoristili ste vreme vaše poslaničke grupe. Zahvaljujem. Gospodin Slađan Mijaljević ima reč. Izvolite.
Da li je ovo replika ili vreme poslaničke grupe?
Nema replike, samo u okviru vremena poslaničke grupe.
Ako nema replike, onda neću ništa da kažem.
U redu. Gospodin Momo Čolaković ima reč.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovana ministarka, predstavnici Ministarstva, uvaženi narodni poslanici, gospodine Markićeviću, iznenadili ste me večeras dva puta. Prvi put nisam hteo da reagujem na vaše zalaganje i vaše pominjanje penzije u okviru državne pomoći. Voleo bih da se objasnimo u vezi sa ovim. Ako vi smatrate da se za penzije izdvaja kao državna pomoć, onda jako grešite. Penzije su ekonomska kategorija, one su zarađene i u okviru zakona o državnoj pomoći ne može se govoriti o penzijama. Molim vas, ja vas uvažavam i cenim, nemojte pominjati penzije u okviru zakona koji tretira državnu pomoć. Gospođa ministarka je govorila, u vreme donošenja Zakona o budžetu i rebalansa budžeta, o penzijama i mislio sam da smo se tada objasnili da je penzija ekonomska kategorija. U vezi sa amandmanima koje ste tada podnosili takođe smo se objasnili. Predlagali ste linearno povećanje penzija; objasnili smo da bi penzioner koji ima penziju 15.000 imao 19.500, na osnovu vašeg predloga od 30%, a da bi onaj ko je više ulagao i duže radio imao manju penziju kada bi povećanje bilo onako kako ste vi predlagali. U tom kontekstu, molio bih vas da imamo u vidu šta govorimo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Nije bilo ničeg uvredljivog, gospodine Markićeviću, nema osnova za repliku. Niste pogrešno protumačeni. Biće prilike u okviru vremena sutra da date obrazloženje, ali sada zaista nema osnova za repliku. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem na saradnji i učešću u raspravi. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Radenković, dr Nikola Krpić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Mladen Grujić. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O INVESTICIONIM FONDOVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Veroljub Arsić, Vladan Jeremić, Jelena Budimirović, Boris Aleksić, Milorad Buha, Lidija Dimitrijević, Dragan Stevanović, Zoran Antić, Zoran Krasić, Dušan Marić, Srboljub Živanović, Radojko Obradović, Dobrislav Prelić i Jorgovanka Tabaković. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Arsić.