Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se zbog povrede člana 27. Poslovnika Narodne Skupštine, jer ni Narodna Skupština u celini ni naš predsednik posebno, ne sme da pokazuje nemoć, ne sme da jadikuje zbog bilo kakve situacije u kojoj se nalazimo. Nama je sasvim nepotrebno da pozivamo bilo kakve strane sile, pa i EU da procenjuje situaciju u našoj zemlji. Ni u vreme vanrednog stanja nije bilo ovakvog ataka na Skupštinu i narodne poslanike i onda je ključno ovde pitanje – šta radi izvršna vlast? Izvršnu vlast moramo staviti na odgovornost, smeniti ministra Unutrašnjih poslova zato što danas nije obezbedio da svi poslanici nesmetano uđu u zgradu Narodne Skupštine. Ja sam do duše prilično nesmetano ušao jer sam odmah nudio da se tučem sa svima njima i nisu hteli. Ali, to što su tukli narodnog poslanika Marijana Rističevića nije incident preko koga se sme preći, bez obzira iz koje je stranke, bez obzira zašto imaju animozitet prema njemu. On nije smeo danas biti tučen pred Narodnom Skupštinom, a ako je tučen ko je najodgovorniji, ministar unutrašnjih poslova. Dakle, smenimo ministra policije i izaberimo novog ministra i kao prvo od njega zahtevajmo da se raščisti ulaz u Narodnu Skupštinu. Da zakonodavna vlast može nesmetano obavljati svoj posao. Ne interesuju nas ni politički ni politikanski razlozi zašto se ne reaguje u drugim i sličnim situacijama, ako predsednik republike može da trpi i da mu blokiraju celu zgradu, Palatu predsedništva, neka on to i dalje radi, ali Narodna skupština nije dužna da to trpi.
Hvala. Smatram da ja nisam prekršila Poslovnik i da se ovo, praktično, ne odnosi na mene. (Vojislav Šešelj: Nisi ti. Ti si bila uzbuđena zbog situacije, ja ne opravdavam, nego sam morao da iznesem primedbe.) Hvala. Da li želite da glasamo o povredi Poslovnika? (Vojislav Šešelj: Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Povreda Poslovnika, član 92. koji narodnim poslanicima garantuje pravo da podnesu dopune dnevnog reda, pravo koje je juče uskraćeno poslanicima Dosta je bilo. Lično sam juče, sa našim predlozima, dopuna dnevnog reda bila na pisarnici Skupštine pre 10.00 časova, pokušala da podnesem te dopune i šef pisarnice je to odbio da uradi, uz obrazloženje da sednica još nije zakazana, onda je izašao nešto pre 10.00 časova iz pisarnice, otišao u kabinet Maje Gojković, vratio se nakon 10.00, zakazao sednicu sa 10.00 sati. Ja sam sve vreme bila u pisarnici, kada sam zatražila da i naše dopune dnevnog reda zavede kao da su predate u isto vreme, jer mi smo sve vreme bili u pisarnici, on je to odbio da uradi. Draga gospodo, ovim je izvršeno krivično delo, motiv je potpuno jasan, da se poslanici Dosta je bilo spreče da govore u Skupštini. Mi ćemo podneti krivične prijave. I sasvim je jasno da se ovo krivično delo izvršilo u dosluhu sa predsednicom Narodne skupštine Republike Srbije. Ono što mi zahtevamo jeste da se ovo ispravi tako što će se naše dopune dnevnog reda koje smo na vreme blagovremeno u pisarnici predali uvrste u dnevni red ove Skupštine. I da, ukoliko ne prihvatite da naše dopune dnevnog reda koje smo blagovremeno predali ne uvrstite, želim da se glasa o ovoj povredi Poslovnika.
Hvala. Stavićemo na glasanje. Možemo da pređemo na dnevni red. Da li neko od ministara želi reč? Reč ima Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na vrlo kratko obrazlaganje predloženih izmena i dopuna, ja bih samo da se pridružim osudi onoga što se dogodilo ispred ulaza u Dom Narodne skupštine. Smatram da u jednom demokratskom društvu, kakva Srbija svakako jeste, nije dopušteno da se bilo kome suspenduje pravo na rad, na jedan takav način. Svi ste danas ovde došli zbog svojih radnih obaveza. Uostalom, svi smo ovde došli zbog obaveze prema onima koji su nas birali, a to jesu nosioci suverenosti ove zemlje, dakle, građanke i građani, i mislim da velika većina građana Srbije osuđuje jedan ovakav manir i atak na narodnog poslanika. Važno je da znamo da u Srbiji nije plodno tle za fašizam. U Srbiji živi slobodarski duh, patriotizam, antifašizam i mislim da je upravo simbolika ovog današnjeg nasilja jedna pouka koju možemo da izvučemo, a da sutra. imajući u vidu da je upravo sutra dan pobede nad fašizmom, ispratimo to, a i da na nekim izborima ispratimo istoriju one koji promovišu takve anticivilizacijske vrednosti. Što se tiče Predloga izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika i Zakona o lokalnim izborima, radi se, dakle, u Zakonu o izboru narodnih poslanika o članu 43. i 44, u Zakonu o lokalnim izborima o članu 23. Kao što znate, i ova dva predloga izmena i dopuna, kao i predlog izmena i dopuna koji će predstaviti moj kolega ministar zdravlja Zlatibor Lončar jesu prevashodno vezani za javno zdravlje, za zdravlje nacije i očuvanja tog zdravlja nakon, naravno, svega onog što je u prethodnom periodu bilo prisutno, a svi znamo da je 15. marta uvedeno vanredno stanje, praktično zbog borbe protiv virusa Kovid-19. Ono što svakako i javnost zna, iako je vanredno stanje pre neki dan u ovom domu ukinuto, i dalje postoje preporuke i preporučuje se poštovanje određenih pravila ponašanja koja se odnose, pre svega, na potrebu fizičkog distanciranja između ljudi koje svakako imaju za cilj zaštitu naših građana i stanovništva od zarazne bolesti Kovid-19. U takvim uslovima u kojima se preporučuje poštovanje takvih pravila ponašanja znatno je otežano i prikupljanje i overavanje potpisa birača i u obimu, ali i u rokovima koje propisuje bilo Zakon o izboru narodnih poslanika ili Zakon o lokalnim izborima. Kada govorimo o obimu, kod Zakona o izboru narodnih poslanika svi znamo da je potrebno 10.000 potpisa. Što se tiče rokova, rokovi su identični i kod jednog i kod drugog nivoa izbora. Dakle, poslednji rok za predaju liste je 15 dana pre održavanja izbora. Imajući u vidu sve izloženo, postoji potreba da se omogući da pored javnih beležnika, potpise birača kojima se podržava određena izborna lista, bilo na lokalnim, pokrajinskim ili parlamentarnim izborima, da se omogući da ih overavaju i opštinske, odnosno gradske uprave. To je inače i bio slučaj do 1. marta 2017. godine, tako da su i gradske i opštinske uprave spremne da preuzmu ovu obavezu i predloženim zakonskim rešenjima i ovim izmenama omogućuje da opštinske, odnosno gradske uprave mogu overavati potpise birača koje podržavaju izbornu listu u svim gradovima i opštinama. Dakle, kako u onim u kojima su imenovani javni beležnici, tako i tamo gde javnih beležnika nema. Što se tiče osnovnih sudova, osnovni sudovi, sudske jedinice i prijemne kancelarije osnovnih sudova i dalje mogu da overavaju potpise birača koja podržavaju izbornu listu, ali samo u onim gradovima i opštinama gde nema javnih beležnika. Dakle, intencija je bila da povećanjem broja ovlašćenih overitelja se praktično predupredio opasnost da dođe do većih okupljanja aktera u svim izbornim aktivnostima, da ne bude prevelik broj lica u prostorijama i ispred prostorija nadležnih organa, što svakako u ovim okolnostima ne bi bilo poželjno, imajući u vidu sve preporuke koje i Centralni zdravstveni štab i Vlada Republike Srbije, praktično, svakodnevno emituje, tako da je svakako potrebno imati u vidu da je zdravlje nacije na prvom mestu, da moramo preduzimati i dalje mere protiv širenja ove pošasti. Naučili smo kako da savladamo ovaj virus Kovid-19. Pokazao je zdravstveni sistem i svi zdravstveni radnici koliko imaju hrabrosti i odgovornosti i koliko je sama Vlada Republike Srbije i čitavo zdravstvo pokazalo jedan visok nivo adaptibilnosti na novonastale okolnosti i može se slobodno reći da smo savladali tu jednačinu kako da savladamo virus. Sada je važno da svi budemo veoma odgovorni kao građani ove zemlje, da naučimo da živimo sa onim što je od svega toga preostalo, ali da, naravno, se vraćamo polako u normalu i da privredne i sve ostale aktivnosti postoje. Ono što je, takođe, drugi nivo uzročnika jednog ovakvog Predloga izmena i dopuna Zakona o lokalnim izborima i Zakona o izboru narodnih poslanika svakako jeste i politički dogovor koji je pod predsedavanjem predsednika Republike gospodina Vučića održan sa svim predstavnicima onih lista koje su zainteresovane da učestvuju na izborima koji će se održati 21. juna. Mislim da je to samo još jedan korak ili iskorak napred u stvaranju i olakšavanju izbornih uslova za sve one koji žele u tim izbornim aktivnostima da učestvuju i posle uvođenja vanrednog stanja, kada su, praktično, sve izborne radnje bile zamrznute. Ukoliko se u ovom domu ove izmene i dopune usvoje, sa prethodnim zakonskim rešenjem koji ste usvojili u ovom domu pre ukidanja vanrednog stanja, očekujemo da već od ponedeljka i RIK i sve nadležne izborne komisije proglase nastavak izbornih radnji uz ovu olakšavajuću okolnost. Siguran sam da će neki predstavnici onih političkih organizacija i partija koje su pre uvođenja vanrednog stanja prikupljale potpise na način koji je bio svakako zakonit, ali kod notara govoriti o tome da se sada oni stavljaju u neravnopravan položaj, ali ne smemo smetnuti s uma da smo u međuvremenu imali jednu zaista vanrednu okolnost, uvedeno vanredno stanje i veoma predanu borbu države protiv ovog virusa. U samom uvodu toliko. Ja vam se zahvaljujem na pažnji. Biću spreman da odgovorim na sva pitanja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se još neko od ministara javlja za reč? Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam ovde danas dolazio spremajući se da vam kažem u kojoj smo fazi u borbi sa Koronavirusom, da kažem šta smo uradili do sada, da kažem šta moramo još da uradimo, da ne bismo upropastili sve ono što je ogromnim trudom i ogromnim radom urađeno do sada, misleći da je to bitno za sve, jer to je globalni problem, problem koji je prva vest u celom svetu. Kažu da takav problem nije bio još od Drugog svetskog rata, koji je pogodio sve, bukvalno sve oblasti i sve ono što je vezano za život ljudi. Međutim, prevario sam se, ozbiljno sam se prevario, jer sam video da postoje ljudi koje to ne interesuje. Postoje ljudi koje ne interesuje zdravlje naših građana, postoje ljudi koje ne interesuje život naših građana. Dolazeći na svoju radnu obavezu, koja mi je danas bila ovde u Skupštini da vam kažem o čemu se radi, šta ćemo promeniti, na putu do ove Skupštine, koja bi trebalo da bude simbol slobode, demokratije i svega onoga što podrazumeva savremeni svet, naišao sam na nešto što nisam iskreno mogao da zamislim, a što sam samo gledao u filmovima, ali u starim filmovima nacističke Nemačke i ustaške Hrvatske. Naišao sam na ljude koji pretenduju da dođu na vlast i koji pretenduju da predstavljaju građane Srbije i da vode ovu Srbiju. Svaka reč za ono što su oni uradili i što, pretpostavljam, i dalje rade, je suvišna, dovoljno je da se to vidi. Ja se najiskrenije nadam da su građani Srbije, a ne samo Srbije, da su građani celog sveta mogli da vide ko su ti ljudi koji hoće da dođu u Srbiji na vlast i zamislite šta bi se desilo, šta mogu da očekuju građani od njih kad bi oni došli na vlast, kad se danas ovako ponašaju, kako se ponašaju, da blokiraju puteve, da maltretiraju ljude, da vređaju ljude, da biju ljude. To su ti ljudi koji hoće da dođu na vlast. Najiskrenije, i na filmovima je teško naći ovakve scene i videti ih. Prema tome, svako treba dobro da razmisli o svemu ovome što se danas desilo i što se videlo. Ono što želim da kažem građanima Srbije, dragi građani Srbije, uradićemo sve da se ovo ne desi nikome od vas, ovo što se danas desilo, ni narodnom poslaniku, i meni i bilo kom drugom ko je hteo da dođe na svoj posao. Budite sigurni i budite uvereni da ćemo mi to rešiti, da ćemo rešiti zbog vas i zbog naše obaveze prema vama, jer ste vi glasali za nas, vi ste nas izabrali i vi ste nam dali mandat da se ovakve stvari ne dešavaju. Prema tome, u ovome ćemo pobediti, jer mi drugog izbora nemamo, jer imamo vašu podršku. Hvala vam na dosadašnjoj podršci i izvinite što ste morali ovo da gledate i što morate ovo da trpite. Sada ću vam reći zbog čega sam ovde. Radi se o Nacrtu zakona o izmeni i dopuni Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Razlozi za donošenje ovog zakona proizilaze iz potrebe da se prevaziđu problemi u praksi primene propisa, odluka ili naredaba koje donose nadležni organi u skladu sa Zakonom o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, kojima se određuju mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti kad se te mere u praksi ne poštuju. Zakonom je propisano da su zdravstvene ustanove, privatna praksa, pravna lica, preduzetnici, zdravstveni radnici i građani dužni da sprovode mere propisane ovim zakonima i postupe po rešenju sanitarnog inspektora radi zaštite stanovništva od zaraznih bolesti u rokovima, pod uslovima i na način određen tim rešenjem i predviđene su odgovarajuće prekršajne sankcije. Izostala je, međutim, prekršajna sankcija za nepridržavanje odluka i naredaba drugih nadležnih organa kojima se takođe određuju mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti. Osim toga, bilo je potrebno podići zakonski minimum kada je reč o novčanim kaznama za ove prekršaje, imajući u vidu praksu prekršajnih sudova koje ukazuju na sklonost sudova da veoma često novčane kazne izriču na zakonskom minimumu. Članovima 1. i 2. Predloga zakona propisuju se prekršajne sankcije za nepostupanje pravnih i fizičkih lica po propisima, odlukama ili naredbama koje donose nadležni organi u skladu sa ovim zakonom, a kojima se određuju mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti. Pored toga, povećava se najniži iznos novčane kazne za kršenje propisa kojima su određene mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti sa 30 na 50 hiljada dinara. Članom 3. propisano je da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku“ Republike Srbije, a ne osmog dana od dana objavljivanja, imajući u vidu nenadoknadivu štetu koja bi njegovim nestupanjem na snagu danom objavljivanja mogla da nastupi i po sve građane Republike Srbije, tj. po zdravlje i život velikog broja građana, po zdravstveni sistem i posledično po njenu privredu. Kako pandemija zarazne bolesti Kovid-19 i dalje traje, te da su mnoge mere koje su važile u vreme vanrednog stanja ublažene, potrebno je da se te mere striktno poštuju kako se ne bi desio novi talas širenja ove, ali i drugih zaraza. Ovo je još jedan razlog zašto je potrebno da ovaj zakon stupi na snagu odmah, odnosno danom objavljivanja u „Službenom glasniku“ Republike Srbije. Zahvaljujem vam na pažnji. U daljem toku ćemo detaljnije o svim ovim stvarima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Javio sam se zbog povrede člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Dok mi sada govorimo, Boško Obradović i nekoliko njegovih pristalica i dalje divljaju po holovima Narodne skupštine. Nije im bilo dovoljno što su danas na ulazu u Narodnu skupštinu fizički napali Marijana Rističevića. I, evo, neka građani Srbije pogledaju kako izgleda demokratija u režiji Dragana Đilasa i Boška Obradovića. Čoveku su bukvalno iscepali na komade sako. Ovako bi iscepali i Srbiju kad bi došli u priliku da vrše vlast. Evo, pogledajte, od sakoa ništa nije ostalo. Fizički su napali čoveka, bacili ga na zemlju, šutirali ga nogama i u poslednji momenat su reagovali narodni poslanik Marko Atlagić i obezbeđenje Narodne skupštine, inače pitanje je šta bi bilo i sa životom Marijana Rističevića. U ime poslaničke grupe SNS očekujem da svi narodni poslanici i da svi građani Srbije osude fašističko divljanje Boška Obradovića i, naravno, njegovog šefa Dragana Đilasa. Ovako nešto se u Srbiji nikada nije dešavalo. Ovako nešto se nije dešavalo nigde ni u Evropi, osim u Hitlerovoj Nemačkoj i u Pavelićevoj NDH. Ovakvi brutalni napadi, fizički napadi na ljude samo zato što su njihovi politički neistomišljenici, to je čist fašizam. Mi ćemo nastaviti i dalje da se kao poslanička grupa, kao stranka borimo za snažnu, za demokratsku, za razvijenu Srbiju i da ne dozvolimo da nikada više ovakvi koji rade ovakve stvari, koji udaraju narodne poslanike, koji cepaju sakoe, koji bi hteli da ubiju čoveka samo zato što ne misli isto kao on, ikada više dođu na vlast. Ne tražim da se glasa o povredi Poslovnika, ali tražim i pozivam građane Srbije, pozivam sve dobronamerne ljude da osude ovakav čin, jer ovo nema nikakve veze sa politikom. Ovo nema nikakve veze sa vođenjem bilo kakve stranačke politike. Ovde nema nikakvog programa. U Srbiji je, nažalost, na delu, od strane Dragana Đilasa i Boška Obradovića, čist ogoljen fašizam Hitlerovskog i ustaškog tipa.
Zahvaljujem. Vladimir Marinković, po kom osnovu? Povreda Poslovnika.
Hvala, poštovana predsednice, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ja mogu samo da zamislim šta bi se desilo našem kolegi Marijanu Rističeviću da je bio na nekom mestu gde nije bilo blizu policije i njegovih kolega da priteknu u pomoć i da ga faktički spasu od linča. Njegov greh je verovatno isti kao što je greh svih nas koji sedimo ovde u sali, a to je da radimo svoj posao i da svi zajedno radimo za dobrobit Srbije. Moje kolega Aleksandar Martinović je lepo to elaborirao, pozvao sve i članove SNS, ali i sve građane Srbije, sve patriote, sve koji misle dobro ovoj državi da osude ovaj gnusni, monstruozni čin, jer u 21. veku ovakva vrsta monstruoznih, fašističkih napada na nekoga samo zato što radi svoj posao i što je došao na pragu svoje kuće i svog radnog mesta je potpuno nedopustiva. Očekujem od onih ljudi koji su nadležni, koji predstavljaju nadležne organe da hitno reaguju po ovom osnovu. Ono što želim isto tako da kažem građanima Republike Srbije je da ovo nije slučajno, da je ovo inspirisano, da ovo nije fašista Boško Obradović, Ljotićevac Boško Obradović i njegovih šest, sedam satrapa ili sledbenika koji su sačekali i mučki napali Marijana Rističevića. Ovo je jedna akcija koja traje već nekoliko godina, inspirisana, pomognuta od strane medija. Ja ću vam samo pokazati karikature koje su se pojavile u tim tzv. slobodnim medijima. Pogledajte, nacrtan je predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić u tom tzv. slobodnom mediju sa kukastim krstom na levom ramenu i sa Davidova zvezdom. Ovo su meni poslali, i pre nego što je izašlo, prijatelji i kolege iz Izraela, iz Jevrejske zajednice koji su ukazali na pojavu fašizma u Republici Srbiji koju promovišu ti tzv. slobodni mediji i političari koji su inspirisani i potpomognuti njihovim delovanjem. Pogledajte drugu karikaturu. Aleksandar Vučić u crnom jevrejskom odelu sa svojim ministrima i saradnicima. Pod nogama je brdo para sa Davidovom zvezdom na reveru. Samo ću podsetiti naše građane i naše kolege na opasnost svega ovoga, a to je da se prošle godine pojavila jedna naslovnica sa ulaskom u Aušvic na naslovnoj strani, koja poredi Republiku Srbiju, Aleksandra Vučića i našu vlast sa logorom Aušvic, jednom od najsramnijih i najtužnijih delova u ljudskoj istoriji, u istoriji čovečanstva. Dakle, sve je ovo inspirisano, sve je ovo koordinirano. Pozivam sve svoje kolege narodne poslanike, da li pripadaju vladajućoj većini ili opoziciji, da glasno osude ovo, da se glasno izborimo protiv ovoga. Pozivam državne organe da reaguju po ovom pitanju, da reaguju u skladu sa članovima 21. i 49. Ustava Republike Srbije, a to je da niko, apsolutno niko u ovoj zemlji ne može biti diskriminisan po osnovu svog političkog uverenja, po osnovu svoje veroispovesti, po osnovu svoje rase. Ovi ljudi, ovi monstrumi teraju Srbiju u nešto, nešto, jako, jako loše. Srbija nikada nije bila fašistička zemlja. Pobedićemo ovo zlo na izborima 21. juna. Većinska Srbija je za razvoj, za radna mesta, za napredak. Ali, ovo ne smemo više da dozvolimo, ovo ne sme da bude slika koja će otići iz Srbije. Srbija nije bila fašistička ni kada su otvoreno postojale fašističke stranke u Kraljevini Jugoslaviji. Imale su tada na izborima, jel tako profesore Šešelj, 1% ili manje od 1% je Ljotićev ZBOR osvojio na tim izborima 1935. godine. Pošaljimo poruku, budimo zajedno u ovom, oterajmo taj ološ na smetlište istorije, te fašiste koji samo urušavaju ugled i sve ono što predsednik Vučić i svi mi ovde želimo da uradimo, a to je da radimo u interesu građana Republike Srbije. Ne dajmo da neko samo zbog svog mišljenja, zbog svog uverenja, zbog svoje politike treba da strada i da trpi u jednoj modernoj i demokratskoj zemlji u 21. veku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Održavanje reda u Skupštini podrazumeva održavanje i reda i mogućnosti da se u Skupštinu uđe. Naravno da ne smatram da ste vi odgovorni za ovo što se desilo, ali mislim da je apsolutno na mestu da se kao predsednik Skupštine, pošto očigledno apeli nas poslanika svih ove četiri godine nisu pomogli, obratite direktno Republičkom tužilaštvu i zatražite da već jedanput počnu da rade svoj posao. Ova horda koja je bila ispred Skupštine, uključujući i narodnog poslanika Boška Obradovića kao kolovođe, je apsolutno ispunila sve zakonom propisane uslove da onog trenutka kada su napali gospodina Marjana Rističevića bude privedena i uhapšena. Hoće li tužilaštvo raditi svoj posao ili ćemo mi zaista u najkraće moguće vreme morati da razmislimo na koji način ćemo proveriti zašto se oni tako ponašaju, zašto ne rade svoj posao i zašto su dozvolili da počne da luduje fašizam u Srbiji? Srbija nije tlo za fašističke ideje, ali verovatno onima kojima su ljotićevsko-fašističke ideje u mozgu, počinju da lude, to izgleda dolazi u vreme 9. maja, znaju oni da na političkoj sceni nemaju šta da traže, da nemaju šta da traže na izborima. Ono što mi tražimo jeste da republički organi, prvenstveno tužilaštvo, rade svoj posao, zaštite građane Srbije, zaštite poslanike, zaštite pravo na normalan život u Republici Srbiji. Hvala.
Reč ima Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsednice. Za razliku od mojih kolega, kada je u pitanju povreda Poslovnika, ja ću se formalno pozvani na član 27, ali očigledno je da su ovde sve odredbe Poslovnika ili većina odredaba povređena i da je tim povredama obuhvaćen kompletan sastav ovog parlamenta. Dakle, svi poslanici koji su ovde prisutni, a zbog toga što je jedno egzibicionističko iživljavanje, koje je prisutno već duže vreme, ne samo ovde već i na ulici, poprimilo nešto što više ne može da se toleriše. Destrukcija nema opravdanje. Opravdanje za destrukciju ne postoji ni u političkom animozitetu, ni u bilo čemu drugom što podrazumeva političku razmenu stavova i mišljenja. Destrukcija je nešto što je jako opasno, a ta opasnost iznad naših glava već duže vreme lebdi. Prava poslanika su grubo ugrožena, počev od prava kretanja u Domu skupštine, pa do elementarnog prava na rad na sednici Skupštine. Tako nešto više ne može biti tolerisano i nulta tolerancija na takvo ponašanje mora odavde da potekne i tu sam potpuno saglasan sa mojim kolega kada je u pitanju apel prema državnim institucijama koje u konkretnom slučaju moraju da reaguju. Imunitet narodnog poslanika bi bio potpuno obesmišljen ukoliko se ne reaguje od strane tužilaštva, odnosno pravosuđa koje u konkretnom slučaju ne sme da ostane ni nemo, ni gluvo na ovaj apel. Zbog toga poslanička grupa SPS, pridružujući se svim osudama i kritikama koje su opravdano i osnovano iznete, traži da narodni poslanici zauzmu jedinstven stav, stav osude onoga što se danas izdešavalo i što predstavlja jednu vrstu brutalnog ponašanja već duže vreme i, sa druge strane, poziv pravosuđu na postupanje u skladu sa zakonom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Milorad Mijatović.
Hvala, predsednice. U poslaničke grupe Socijaldemokratske partije Srbije oštro osuđujem dešavanja, nasilje koje se desilo i koje se još uvek dešava ispred Narodne skupštine. Narodna skupština Republike Srbije je hram demokratije i sve ono što se dešava, sve političke razlike, moraju da se iznose ovde, u ovoj sali, a ne na ulici. Nasilje koje počne na ulici, obavezno završava u fašizmu, obavezno završava tako što počne nasilje na ulicama, a ljudi završavaju u gasnim komorama. Fašizam u Srbiji neće proći i ne sme proći. Zato insistiram da državni organi adekvatno odgovore, u skladu sa zakonima uređene države, kao što je Srbija. Zbog toga, kao narodni poslanik, kao pripadnik Socijaldemokratske partije, moram da naglasim da nasilje, nekultura, netolerancija, vređanje, fašizam, nikad ne umire. Protiv njega se uvek moramo boriti. Lepo je napisao naš veliki književnik, Branko Ćopić, koji je rekao za njih - Crni su im konji, crne potkovice, umnožavaju se po svetu crni konji i crni konjanici, noćni i dnevni vampiri. E, to je fašizam i zna se gde završava. Zbog toga ja insistiram da državni organi reaguju, u skladu sa zakonima ove države. Jedno je demokratija a drugo je anarhija. Anarhija vrlo brzo prerasta u sukobe i upravo zbog toga, ako želimo demokratiju, njoj je mesto ovde, u parlamentu, gde ćemo iznositi naše razlike. Hvala.
Hvala. Poštovani poslanici, u skladu sa Poslovnikom, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je protiv ove izmene Zakona o izboru narodnih poslanika, jer ona narušava postojeći sistem izbora i sve ono za šta smo se mi borili punih 10 godina, od 1990. do 2000. godine, kad je dolazilo do teških zloupotreba u poštovanju biračkog prava. Imali smo tada i potpise koji su se falsifikovali, potpise sa spomenika sa groblja, imali smo izmišljene matične brojeve i čuda. Ja sam ponosan što sam bio inicijator za donošenje ovakvog zakona, gde je uvedeno da se samo sudskim putem mogu overiti potpisi, gde je uvedeno da svako ko pristupi glasanju bude obeležen na kažiprstu, što sam uveo providne glasačke kutije, itd. Malo-pomalo te stvari su dovođene u pitanje. Prva velika greška je bila omogućavanje glasanja u inostranstvu. Vrlo mali broj ljudi se odazivao, a morali su se slati kontrolori iz Srbije. I sad, ti kontrolori iz Srbije prave veći trošak nego celi izborni proces u samoj Srbiji. To je bilo apsolutno iracionalno. Očekuje se od svakog građanina da na dan glasanja dođe kući, da glasa, ako želi da iskoristi svoje biračko pravo. Ako ne želi, ne mora. A to da se ljudi traže po belom svetu da bi glasali, čak i oni koji decenijama žive napolju, pa što su oni zainteresovani koja će vlast biti u Beogradu ako su oni decenijama napolju? Onaj ko živi u Beogradu i trpi postojeću vlast, ili će trpeti buduću vlast, on je životno zainteresovan za rezultate glasanja. Mi smo praktično za republičke izbore podneli liste, iako rokovi nisu istekli. Sve stranke koje su imale mogućnost da skupe 10 hiljada potpisa skupile su. Nekim strankama su naprednjaci pomagali. Neću da kažem, to nije protivzakonito. Vi ste imali miljenike i među navodno patriotskim i prozapadnim strankama. I znali ste, oni neće proći cenzus, ali vi ćete najviše dobiti u preraspodeli njihovih glasova posle izbora. To nije protivzakonito, ali da li je moralno? To je drugo pitanje. Ja mislim da to nije moralno i da izbori moraju biti maksimalno čisti. Ko nije u stanju da prikupi te potpise, ne treba ni da ide u izbore. Ko može objektivno da skupi potpise od stranaka koje se nisu prijavile? Može ova grupa oko Đilasa, objektivno, mada im je najbolje da ustraju u svom bojkotu jer ne mogu dobiti ni 10% glasova, što je očigledno, i to je Demokratska stranka. Nema ko više. Ali, ako se sad budu potpisi overavali na ovaj način, onda ćete vi imati opet listu sa 20 i više kandidatura. Čemu to? Čemu to unošenje zabune u glasačko telo? Na primer, ja neću pominjati kome ste sve skupljali potpise, iako sve znam, ali skupljali ste ovoj novoj monarhističkoj stranci. Kako je ona nastala? Tako što su ukradena dva poslanička mandata Srpskom pokretu obnove. Šta vi kradete međusobno jedni drugima na vašoj listi i nije tako strašno, ali umesto da budu žigosani zbog krađe mandata, vi ste im skupili potpise da sad idu kao samostalna stranka na izbore. Nikad sami ne bi skupili 10 hiljada glasova. Niko normalan u Srbiji nikad ne bi glasao za monarhiju. Koji to čovek može glasati za monarhiju? Niko normalan. Našao bi se određen broj ludaka… (Aleksandar Martinović: Glasao bi Đujić da je živ.) Ja kažem, od sadašnjih živih ljudi. Ne govorim o onima koji su bili zarobljenici nekog bivšeg vremena. Ali među sadašnjim živim ljudima nema niko ko bi glasao za monarhiju, ako je normalan. A nenormalnih ima. Šta je bilo, Martinoviću? Daj skini to sa usta, da te čujem šta govoriš. (Aleksandar Martinović: Za monarhiju se ne glasa.) Glasa se za stranku koja se zalaže za obnovu monarhije. Eto. Ko normalan može glasati za takvu stranku. A vi se na taj način igrate sa izborima. Pravite nam cirkus od izbora. Mogli ste i onu veliku rokenrol partiju da izvučete odnekud. I onu partiju Šećerovskog, pokojnog, jadan, dobar je bio čovek ali je služio za uveseljavanje naroda. Sve ste to mogli. Tadić nema šansi da sam skupi 10 hiljada potpisa, apsolutno. Znači, samo dve stranke su moguće da skupe, ali najverovatnije ni jedna od njih neće izaći. Možda se demokrate predomisle. I čemu sad da se nabudži taj birački listić za republičke izbore? Treba lepo da se to privede kraju, da se izađe na izbore. Biće prilike i da vam saspem u lice kojima ste još skupljali potpise. Ali, nije sad potrebno, da ne bismo raspravu okrenuli na neku pogrešnu stranu. Ovde je bitno da ni pre uvođenja ovih notara nije bilo moguće da se za republičke izbore overavaju potpisi kod opštinskih činovnika, matičara ili nekih drugih. Mogli su samo sudski službenici da overavaju potpise i sudske službe, isključivo sudske službenike notari su zamenili. Hajde sad da ste rekli - nema dovoljno notara, da se požuri, pa sudski službenici. Ali, vi ste uveli sada da opštinski činovnici overavaju potpise za republičke izbore i tu će biti svašta. Jer, tu se u opštinama ne može kontrolisati za koga se sve overavalo, ko je šta overavao. Za lokalne izbore nešto i može, za republičke ne može. Onda ćete imati na osnovu zdravstvenih knjižica, na osnovu zdravstvenih kartona, na osnovu ovoga, na osnovu onoga, matične brojeve, može biti 50 lista za izbore. Čemu to služi? Nemojte. Sad, sami ste sebe ubedili da imate 57%, pa šta će vam više, ljudi? Najčešće se umire od pohlepe. Ne dajte da vas pohlepa uhvati u toj meri. Normalno je da imate ispod 50%, da ni jedna partija nema preko 50%. Ali, eto, u povoljnoj ste poziciji, iskoristili ste povoljne okolnosti koje su vam se same namestile i šta ja tu mogu? Ne mogu vam smanjiti onoliko koliko bih želeo, ali nemojte vi sebi veštački tako povećavati. Što se tiče lokalnih izbora, tu sam sklon da se prihvati ovo rešenje, da se vrati na praksu da mogu i opštinski činovnici overavati liste, jer oni se u opštinama znaju i znaju se gde su liste overavane, gde nisu. Kad se prikupljaju potpisi za republičke izbore, onda u opštinama pojma nemaju. Onda vam dođe iz jedne opštine 1.000 potpisa overenih, a niko nije zaista potpisao listu. Slobodana Miloševića je koštalo vlasti i života što su socijalisti i julovci izmišljali potpise za stranku Sinišu Vučinića i time izazvali sukob sa nama mesec dana pred izbore i na tim izborima Milošević je poražen. Da nam nije to uradio mi nikad sa njim ne bismo ušli u sukob, imali bi onu koaliciju na lokalnim izborima što smo bili dogovorili, možda bi do danas vladao, možda bi do danas bio živ i još uvek na vlasti. Čudne su to istorijske činjenice. Tako je bilo, Mrkonjiću. Ti si svedok. Ja sam se i sa tobom raspravljao oko toga svojevremeno. Tako je bilo, ali izvucite neku pouku. Dakle, sklon sam da prihvatim ovo. Postoje još neke stvari koje nisu rešene, imamo poplavu tu ljotićevštine na beogradskim ulicama. To je onaj fašizam u začetku. Još nisu počeli da ubijaju ljude, ali vidite, počeli su da nanose povrede, da udaraju, da razbijaju, da zastave skrnave, itd. Znate šta je interesantno kod tih ljotićevaca? Oni se međusobno oslovljavaju sa – druže, pa su tu vrlo slični komunistima, a istim metoda se služe. Što su komunisti radili u Drugom svetskom ratu, to su radili ovi ljotićevci, a da su, ne daj Bože, došli na vlast, radili bi možda još gore od komunista. Više Srba i četnika su ubili ljotićevci nego što je poginulo između partizana i četnika do 1944. godine. Ali, pojavilo se i nešto novo. Šta se dešava na državnoj televiziji? Tamo je onaj žuti Dragan Bujošević. Oduvek je pripadao Demokratskoj stranci. Radovao se da će mene mrtvoga iz Haga dopremiti. Kaže – hoće li nogama napred ili glavom napred? Napunio je godine starosti za odlazak u penziju, nije penzionisan. Rekli su – dok mu traje mandat. Istekao mu je mandat neki dan, opet su ga zadržali da bude v.d. Srpska radikalna stranka je tamo, evo, otkad sam se ja vratio sa službenog puta neprekidno pod blokadom. Dva tri puta smo imali mogućnost učešća u nekim emisijama, izuzimajući ono što je bilo propisano za izbore. Nikad gori RTS nije bio, osim u vreme kad je Bojana Lekić bila generalni direktor. Bojana Lekić i Dragan Bujošević, to su dve najmračnije figure u istoriji srpske televizije. Sinoć daju televizijski propagandni film „Tito – medijska ikona“. Ni jedne kritičke reči o zlikovcu i zločincu, diktatoru Josipu Brozu Titu. Hvale ga – bio je ovakav, bio je onakav, pa ga na kraju porede sa Mahatmom Gandijem, sa Gandijem koji u životu nikad mrava nije zgazio, mrava, ni jedno živo biće. Porede zlikovca koji je ubio više Srba nego Adolf Hitler. Da li se to vraćamo u titoizam? Da li to proslavljamo titoističku diktaturu? Da li ste gledali taj film sinoć? Može li se to tolerisati? Možemo li sa tim na izbore ili ćemo neke demokratske tradicije veličati u Srbiji, iskustva prošlosti, požrtvovanu borbu za demokratiju kojoj su Srbi uvek bili skloni i u 19. i u 20. veku, krvave ishode tih borbi, stradanje radikala i ostalih slobodara kroz celi 19. vek ili ćemo sada prozapadna opozicija proslavljati ljotićevce i slične fašiste, a režimska televizija obnavljati titoistički kult? Reći ćete – Bujošević nije vaš. Što ga ne smenite? Što dozvoljavate da ostane? Što ste dozvoliti da u taj REM uđu neki odavde koji su uvek antisrpski delovali? Govorili smo to na vreme. Niste dali patriote da popune upražnjena mesta, nego najgori izdajnici. Doveli ste ovde Čanka i Čedu Jovanovića da vam određuju koji će ljudi ući u REM i u odlučnom momentu i REM će se okrenuti protiv sistema u Srbiji. Sve se karte već sklapaju ko će gde, koliko će ministara da vam odmah otpadne, da pretoči u suprotni tabor, već se zna za Zoranu Mihajlović je odavno mesto tamo spremno, to svi znaju, to i vi znate, to i predsednik Republike zna. Sve nešto trpite, sve nešto izigravate dobrotu, humanost, itd. Kod sprovođenja zakona se ne traži dobrota, nego principijelnost i zato je Boginja pravde vezanih očiju. Ona drži sablju i seče po zakonu, po propisima, negledajući ko je lep, ko nije, ko je prijatan, ko je neprijatan kao pojava itd. Ovde sad kuknjava zbog ljotićevaca na ulazu u Narodnu skupštinu, a sporedni ulaz ne radi. Moralo se proći kroz ljotićevce. Ja sam odmah počeo sa njima da se tamo prepirem. Oni se smeškaju. Ja kažem – kako vi tako mladi i pametni, a ljotićevci, pa onda ako me naljute da ću ih sve pomlatiti, pa mogu samo jedan poziv telefonski, da pozovem svoje ljude da vas razjure i sve tako. Oni ćute kao zaliveni. Vi imate ministarstva sile u rukama i kukate. Samo vi kukajte. Pazite, ali naviknućete i narod i protivnike i sve ostale da ste nemoćni. Kukaćete i kada vas budu kao zečeve ubijali po Beogradu. Jedan je korak samo do toga. Mene ni Đinđić nije smeo. Kad mi je poslao rulju pred Narodnu skupštinu, saznao sam ranije, doveo sto ljudi sa automatskim puškama u zgradu Narodne skupštine i sa njima sa izašao i rulja me dočekala i dovoljan je bio jedan metak u vazduh pa da se rulja razbeži. Njemu i Čedomiru Jovanoviću sam pre toga saopštio – ako udare tamo gde su radikali, biće krvi do kolena. Poštujemo izborne rezultate, uvek smo poštovali, nikad nasilno nismo pokušali da dođemo na vlast, ali da me neko na silu pomeri sa ovog mog poslaničkog mesta, da mi zabrani ulaz u Narodnu skupštinu, pa krv bi gazio do kolena radije, a to ne bi dozvolio. Ovo mi je narod poverio i dok me narod ne opozove ja sam tu i nema tu zezanja. Jesam i ja nekad bio pristalica da se napravi neki incident, ali benigni, da ne stradaju ljudi. Ako je režim bio suviše okrutan i trebalo ga je dovesti poznaniju prava, ali kod nas ljudi nisu ginuli, mi smo vodili računa. Ne bi, za moj dolazak na vlast, ni jednu kap srpske krvi prolio, ali bi krvi sprskih izdajnika i neprijatelja ako ugroze Srbiju. Nas neko ugrožava. Ne ugrožava nas ta šačica jadnika, nije ih sinoć bilo pred predsedništvom valjda ni par stotina, nego nas ugrožava neko spolja ko stoji iza njih, a vi još se udvarate tim spolja i hoćete u EU, hoćete tamo, hoćete ovamo. Ne može, treba da se isprsite, ako ste u stanju. Ako niste, evo, vi se povucite, mi smo spremni da preuzmemo političke dizgine države i da pokažemo šta znamo. Pokazaćemo prvo da znamo zavesti red, uspostaviti čvrst poredak, disciplinu, pa onda redom hapsiti sve koji su se ogrešili o zakon, počevši od onih 2000. godine koji su sa automatskim puškama upadali u Narodnu banku Jugoslavije i druge državne institucije, koji su pravili krizne štabove i koji su na taj način preuzimali vlast. Ja se ni tad nisam mirio i nudio sam Miloševiću da mi poveri mandat da formiram novu vladu da to raščistim. Evo živih socijalista, oni nisu smeli. Malo su razmišljali, pa su mislili da je bolje ići linijom manjeg otpora, kompromisnim rešenjima i to vas je upropastilo. Je li tako? Jesam li jednog trenutka stao u suprotstavljanju dosmanlijskom režimu? Nikada, uvek sve prkosno u Narodnoj skupštini. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović dobacuje.) Čedo, što si podnaduo tako, da te nije neki virus strefio? (Čedomir Jovanović: Nego propao SPS, a tebi dobro ide.) Dobro, propao SPS, zaslužio da propadne ako nije valjao, šta mu ja mogu što je propao, ali mi nismo propali, ma šta nas je udaralo, ma kakve smo imali udare spolja i iznutra, mi nismo propali, našu smo ideologiju sačuvali, naš obraz, što je najvažnije, i spremnost da preuzmemo vlast svakog trenutka, ako zaslužimo narodnu volju, narodno poverenje. Samo pod tim uslovom. Ovde svi oni koji znaju da nikad ne mogu osvojiti vlast idu na ulicu, jer su mnogi od vas naučili da se ulicom dobija vlast. Ti si bio čuvar svete vatre mesecima, par godina, dok nisu sazreli uslovi da američki štab iz Mađarske dovoljno dolara prikupi, organizuje otpor, potkupi policijske generale, potkupi mafiju i krene u završni udarac. (Čedomir Jovanović: Kad si priznao rezultate izbora.) Molim? Milošević je poražen na predsedničkim izborima. (Čedomir Jovanović: Kakvi onda Amerikanci?) Znam, ali to nije bio razlog da vi preuzmete kompletnu vlast, nego samo predsedničku funkciju Koštunica da preuzme, a ništa ostalo, a vi ste preuzeli sve, jer su socijalisti bili mekani pa vas pustili. Ja vam ne bih ništa dao, pa da vidimo kako bi uzeli na silu. Oni su bili većinski partner, oni i julovci, oni s vama sklapali koaliciju, mi napustili onda vlast i gotovo. (Čedomir Jovanović: Da li je Toma bolje znao od tebe, pa je zato bio…) Što se Tome tiče, i to je vaš produkt. Nije baš tvoj, ali jeste Tadićev i onog Mikija Rakića, najmonstruoznija ličnost istorije druge polovine devetnaestog veka.
Hvala, profesore Šešelj. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Pravo na repliku ima Neđo Jovanović, pominjanje SPS. Izvolite.
Socijalistička partija Srbije, bez obzira na to kako se posmatrala njena prošlost i politički put kojim je prolazila, nema nijednog jedinog razloga da posle svega onog što je iza nas ostalo, raznih katarzi kroz koje smo prošli, pred građanima Republike Srbije stanemo kao, mogu slobodno da kažem, respektabilna politička stranka. Ali, imajući u vidu da se neke činjenice prikazuju pred građanima subjektivno, onako kako odgovara pojedinim političkim strankama, treba reći istinu, a istina, kao jedna jedina je sledeća – Vojislav Koštunica jeste imao veći broj glasova, ali nije pobedio na izborima. Nije pobedio, jednostavno, što ga je isključivo pravni sistem, ili pravne norme, stavio u poziciju da ne može biti pobednik tih izbora i da je morao biti održan drugi izborni krug. Taj drugi izborni krug, ovde dobro svi znaju, nikad nije održan, zbog čega legalitet pobede ne postoji. Legitimitet nekog ko je dobio izbore da, legalitet nikada. Ono što želim da istaknem ispred SPS jeste činjenica da bilo s kim da smo pravili političku koaliciju, sporazume, bilo s kim gde smo zajedno, u sinergiji politički delovali, imali smo uvek ispoljenu političku korektnost i nikada ta politička korektnost nije bila dovedena u pitanje, kao što se potvrđuje to i danas. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Pravo na repliku ima dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Tačno je da Koštunica nije dobio više od 50% glasova, što je bilo po Ustavu potrebno, ali je imao 10% više od Miloševića, pa bi u drugom krugu sigurno dobio. Mi smo kontrolisali rezultate, tako je bilo, ljudi. Ali je najgore od svega što je Ustavni sud proglasio pobedu Koštuničinu i Koštunica je s tim papirom došao kod Miloševića i Milošević je priznao poraz. (Marijan Rističević: Tad su odbili glasove s Kosova.) Kako su meni oteli pobedu, otimanjem glasova s Kosova, to je druga stvar. (Marija Rističević: Tad su odbili glasove.) Pa odbili su bili i kod mene. Prvo sam dobio izbore, zahvaljujući tome što su oni Liliću natrpali kutije na Kosovu. (Čedomir Jovanović: Tad si prodao.) A gde se to prodaju izbori, Čedo? Šta lažeš, bre? Šta petljaš? Nego plati onu pšenicu šest miliona evra. E, druga stvar ovde, šta vam ne valja? Evo, danas je „Politika“ objavila nekrolog Spasoju Kruniću. Prvi veliki pljačkaš Beograda, drugi je bio Đilas, možda je Đilas više opljačkao, ali prvi je bio Spasoje Krunić i celi Srpski pokret obnove. Mi radikali smo učestvovali u obaranju Đinđića i najvažnije nam je bilo da Đinđić padne, ali nismo hteli u koaliciju sa Srpskim pokretom obnove, hteli smo nove izbore. Vi socijalisti ste podržavali Srpski pokret obnove tri godine, a sada u nekrologu u „Politici“ stoji, koji je potpisao vaš koalicioni partner Aleksandar Čotrić, da je Spasoje Krunić imao najviše muka da se suprotstavlja tim vašim podmetanjima, miniranjem itd, koji je izraz upotrebio nije važno. Kao, vi ste mu bili najveći problem, a da nije bilo vaše podrške ne bi mogao ni da vlada u Beogradu, jer je SPO imao manjinsku vlast.
Hvala. Neđo Jovanović ima pravo na repliku. Izvolite.
Socijalistička partija Srbije je političku cenu platila. Platila je iz razloga što objektivne činjenice ukazuju da je 5. oktobar, iako je 5. oktobar datum izneverenih očekivanja, pa mogu tako da kažem, i lažnih obećanja narodu zbog toga što se posle toga narod našao u poziciji da ne zna kome da veruje, da li da veruje onima koji su navodno pobedili na izborima 5. oktobra, rekao sam navodno, ili već kome. Ali, ono što je bitno, bitno je istaći da ne možemo da se rukovodimo pretpostavkama i nekim budućim neizvesnim okolnostima. Da li bi izgubio Milošević u drugom izbornom krugu, to je sad pitanje koje je više retorsko nego činjenično utemeljeno. Procene možda postoje, ali činjenice ukazuju da je Milošević imao veliki broj glasova, daleko veći nego bilo ko posle njega koji je pretendovao u političkom smislu reči na tu najvišu lidersku poziciju. I to su činjenice. Prema tome, SPS se neće nikada postideti onoga zbog čega ne treba da se stidi, ali će uvek spremno i odgovorno pred građanima pokazati da je spremna da prihvati i ono što je bilo manjkavo, loše, negativno u postupanju, političkom delovanju i svemu onome što možemo i treba da nosimo kao neku vrstu hipoteke, ali to ni u kom slučaju ne znači da sadašnja SPS ne ide putem koji podrazumeva put s jedne strane političkog preporoda, a s druge strane jednog stabilnog poverenja biračkog tela u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala kolega Jovanoviću. Pravo na repliku ima gospodin Čedomir Jovanović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, biću kratak. Vi znate mene ne interesuje Šešeljevo bulažnjenje, ali vi ste vlast i danas ja ovde nemam ništa zajedničko sa Marijanom Rističevićem, ali vi budite vlast ili se sklonite. Ja u ovoj Skupštini sedim, ne zato što sam impresioniran društvom, nego zato što poštujem neki red i mi možemo jedno drugom da kažemo šta god nam padne na pamet, ali neću dozvoliti nikada da se ovde u Skupštini ljudi gaze, zato što drugačije misle. Vlast, Neđo, imate potpredsednika Vlada, baš me briga ko je iz koje stranke. Neću da vas podsećam kakve su bile skupštine u 2000. godine kada je onaj iscepani ovde, svaki put bio komentarisan da govori, bio je i moj poslanik četiri godine. Svako nosi svoj krst. Ili zavedite red u ovoj zemlji, a one sa bakljama, hapsite u policijskom času. One što sa stepeništa Skupštine prete lekarima, kažnjavajte kako što kažnjavate ljude kada se vraćaju iz zemlje, pa ih hvatate oko ulaza zbog toga što su izašli, a treba da budu u nekoj samoizolaciji 28 dana. Sramota je da vi ovde govorite kako ste napisali 10 hiljada prekršajnih prijava. Mi treba da ratujemo na stepenicama Skupštine. Vlast, budite vlast, vodite zemlju. To je odgovornost. Pa, će onda jednog dana neko da vam govori ovako kako govori Šešelj meni, da me optužuje da sam lopov, da sam na silu nešto uradio. Petog oktobra je bilo poštenije nego danas ovde na stepenicama Skupštine. Sa jedne strane su bili kordoni koji su u nas pucali, a sa druge mi koji smo se protiv njih borili. Ovde su danas ljudi došli da nešto kažu, a ne da se biju. Nije sporno da to možemo, ali ako tim argumentima počinjemo da uređujemo svoj život, onda bolje da nikada u parlament nismo ni ušli, ni da smo ovoj posao ikada radili. To Srbija ne zaslužuje, pogotovo ne, naše generacije koje imaju to teško iskustvo za sobom. Ovo ne sme više nikada da se ponovi. Ne pada mi na pamet da na konferencijama za novinare o tome govorim. Ovde u Skupštini ili parlament postoji ili ovo je drumska jazbina. Ni na Ibarskoj magistrali se ovako nije u tri ujutro niko ponašao.
Hvala gospodine Jovanoviću. Nadam se da ste dobro, pošto sam video da ste i vi prošli bolje nego Marijan Rističević, ali da ste i vi prošli nešto slično. Pravo na repliku ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, istorija je učiteljica života i nije loše da se po nekad podsetimo šta je ranije bilo. Ja nikada nisam imao nikakve nade u 5. oktobar i 6. oktobra sam već grmeo da je najgori šljam i ološ došao na vlast i tako se dosledno ponašao dok nisam otišao na službeni put. I sa tim rečima otišao na službeni put, da jedino žalim što taj šljam i ološ nisam prethodno oborio sa vlasti, bila mi je preča bitka u Hagu. Prema tome, to meni ne možete da govorite. Čedo Jovanović je bio sa Zoranom Đinđićem kod mene negde dva, tri dana posle 5. oktobra, možda već i 6. oktobra. Ne bilo je dva tri dana kasnije se već govorilo o vanrednim republičkim izborima. Jeste, ali se već govorilo o vanrednim izborima, bio je onaj konsultativni sastanak u Republičkoj Skupštini pre toga. Ja sam Đinđiću pokazao naš projekat izbornog zakona. Đinđić ga uzeo u ruku i vrati mi i rekao – prihvatam. Jel tako bilo? Jel ga uopšte pogledao, jel uopšte čitao? Nije, jer je imao poverenja, ako smo mi nešto uradili da smo čestito i dobro uradili. Međutim, dočekala me rulja, htela je da me linčuje pred Narodnom Skupštinom i ja pokazao zube i nema rulje. Više me uopšte nisu napadali. E, ako vi dozvoljavate da vaše poslanike napadaju to će postati standardna praksa. Vi to dozvoljavate, vi jaučete, ovde. Ja sam samo jauke čuo od strane vladajuće koalicije. Gde je odlučnost? Gde je ministar? Što ministar odmah nije došao i rekao šta je preduzeo? To je ministar policije da kaže – evo preduzeli smo to i to i da identifikovani napadači budu pohapšeni. Ako se tuče narodni poslanik na stepenicama Narodne skupštine šta će nam onda Narodna skupština. Da ukinemo Narodnu skupštinu. Nas radikale niko neće da tuče, ni na stepenicama, ni na bilo kom drugom mestu.
Hvala, profesore Šešelj. Za reč se javio narodni poslanik Neđo Jovanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Replike danas ne mogu da prihvatim kao kritike na SPS kao deo vlasti, jer mi jesmo i to odgovoran deo vlasti. Očigledno je da delimo ista mišljenja i ista merila vrednosti. Vrednosni sistem nam nije različit. Moram da imenom i prezimenom ukažem, bez obzira što ću mu dozvoliti da replicira verovatno, gospodinu Jovanoviću da nije bio prisutan kada sam ovde po treći put, jer je to jednom u holu na konferenciji za novinare, jer je istakao naš predsednik poslaničke grupe Đorđe Milićević, a ja sada već drugi put ovde, ukazujući da destrukcija ne može da bude način rešavanja političkih razmirica. Da destrukcija nema opravdanja, da možemo da se konfrontiramo u bilo čemu u političkom smislu reči, ali da tu konfrontaciju nećemo moći da rešimo destrukcijom, jer ulazimo u nešto što je najopasnije, ruiniranje sistema, ruiniranje države. Ali se gospodin Jovanović očigledno obratio na pogrešnu adresu. Ne možemo da hapsimo mi i adresa na koju treba da se obrati jeste treća grana vlasti, a to je sudstvo. S obzirom da je nezavisno i treba da bude nezavisno, niko od nas ne može potpisati nalog sudu koji sud treba da izvrši i kako da ga izvrši i koga da uhapsi i koga da procesuira. Mi smo odavde uputili jedan vrlo jasan apel, ali samo apel da pravosuđe počne da radu, da u granicama zakona i ovlašćenja koja su propisana zakonom preduzme sve mere u pravcu procesuiranja svih onih koji sprečavaju rad ovog parlamenta i koji urušavaju ugled ove države. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Po Poslovniku, Vojislav Vujić. Izvolite.
Pa pošto onako redovno kako nailazi red i kako bi trebao da ide u krugu ovlašćenih nikako ne mogu da dođu na red, a iskreno da kažem niko ovde ništa nije pogrešio od kolega koji su pričali pre mene. Ali, sve ovo polako gubi smisao. Da li se ovo osuđuje što se danas desilo, pričam u ime svoje poslaničke grupe JS, da li mi ovo osuđujemo ovde u ovoj sali ili ovo što se desilo osuđujemo u centralnom holu, apsolutno neman nikakvu težinu. Deset grupa narodnih poslanika priča istu stvar i niko ništa da preduzme. Predsedniče sad tražim od vas, da prekinete ovu Skupštinu i da tražite odgovor od Republičkog tužilaštva šta se dešava povodom ove situacije. Ja sad ne pričam u ime Marijana Rističevića. Mi smo imali situaciju juče da se ovde lomi zastava, danas da se prebija narodni poslanik, šta će da se desi sutra? Ako kaže Vojislav Šešelj, ajde da pokažemo zube, pa verujte mi iz JS smo spremni uvek da pokažemo zube, od predsednika pa na dalje imamo više aktivnih sportista nego svi zajedno i to u borilačkim veštinama, da znate. Ali, nije to suština, ne trebamo mi da pokazujemo zube, ovde treba sistem da radi svoj posao. Znači, ne kažem u ime 250 poslanika i ne samo u ime Jedinstvene Srbije kojoj pripadam, nego u ime svakog građanina Republike Srbije, prekinite ovu Skupštinu, dajte pauzu, tražite da se tužilaštvo izjasni. Ako to ne uradite, sve što smo danas rekli i što će neko u nastavku da priča, gubi smisao. Molim vas da mi odgovorite predsedniče.
Hvala, gospodine Vujiću. Smatram da nisam povredio Poslovnik. To što ste zamolili, odnosno zahtevali, preneću predsednici Narodne skupštine Republike Srbije. Da li hoćete po Poslovniku? Reč ima Marijan Rističević, po Poslovniku. (Vojislav Vujić: Po Poslovniku.) Ne možete dva puta. Ne može. Pogledajte Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti kao ovlašćeni, ali kratko da kažem na ovaj predlog. Nemojte da prekidate rad sednice Narodne skupštine. Cilj onih koji su mene napali jeste da prekinete rad i da im time date na težini i da time obratimo pažnju na njih. Njihov cilj je sejanje straha. Dimitrije Ljotić je svojevremeno rekao – ne trebaju nam glasači, trebaju nam borci. Boško Obradović je dosledan ovom sprovođenju Ljotićevske fašističke politike. On traži da ima borce, na izbore neće, ne trebaju im glasači. Sejanje straha, ma koliko ovo bolelo i tako dalje, sejanje straha je njihov cilj. Jeste da boli, ali ja nemam pravo da se bojim zato što kada bi se njih mi poplašili i prekidali sednicu šta bi trebali onda da rade građani? Ovo nije napad na mene, ovo je napad na određene državne organe, pre svega, tužilaštvo. Ja sam već podnosio krivičnu prijavu zbog nasilja Boška Obradovića, a tužilaštvo je reklo - eto, nema elemenata i tako dalje. Lepo su ga pustili da radi to i divlja. Dakle, ovo je posao za državni organ, za tužilaštvo. Uprkos svemu, mi treba da radimo svoj posao, makar Boško Obradović i ustrelio nekog, mi nemamo pravo da pokažemo strah prema toj pojavi. Hvala.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Marijan Rističević: Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić, po Poslovniku. Izvolite.
Vi meni kažete da li imam pravo ili nemam pravo. Ja tražim da se Narodna skupština o ovome izjasni. Stavite ovo na glasanje.
Izjasniće se, kolega Vujiću kada dođe vreme za to.
Nema razloga. Dokle treba da čekamo? Da čekamo do nedelje posle glasanja, pa da se tada izjašnjavamo? Ovo se desilo sada. Ovo je incident koji ako prođe nekažnjeno dešavaće se svaki dan. Da li ste vi zainteresovani da se ovo sutra desi vama, meni ili bilo kome drugom? Stavite na glasanje ako većina neće da osudi ovo, onda u redu, dajte da nastavimo, ali ispoštujte za toliko i onda nemojte da mi kažete da nemam pravo po Poslovniku da se javim. Hvala.
Hvala, kolega Vujiću. Znate i sami da u skladu sa Poslovnikom ja nemam tu mogućnost da to sad stavljam na bilo kakvo glasanje. Ima sve svoju proceduru u skladu sa Poslovnikom. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Vojislav Vujić: Da.) Želite. Hvala. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Pravo na repliku Neđi Jovanoviću.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodinu Jovanoviću, ne radi se ovde ni o Ljotiću, ni o Bošku Obradoviću, ni u tužilaštvu i treće grani vlast, ovde smo tema samo mi, znači, samo mi. Rekao sam vam ceo život putujem po ovoj zemlji u tri ujutru, u najmračnijoj jazbini na Ibarskoj magistrali više samopoštovanja imaju ljudi nego ovi što sede danas u sali. Mi smo tema, a ne neki tužioci. Ako sami sebe do te mere gazimo i ne poštujemo, kako očekujemo da bilo ko poštuje ovo mesto gde dolazimo svakog dana? Da li postoji dno ili ne postoji? Ponavljam vam, svašta možemo da kažemo jedan drugom ovde, ljudi će o tome rasuđivati, ko je pristojan, ko nije pristojan, ko laže, ko govori istinu, ali ako nemamo dostojanstvo i samopoštovanje onda Srbija nema ni demokratiju, ni parlament. Kakvi tužioci? Nisu oni za ovo odgovorni. Boško Obradović, pa ni sam za sebe ne glasa. Dvadeset protova je stalo ispred Skupštine, rade šta im padne na pamet, da li su gladni? Da li su ostali bez posla? Brane Kosovo. Da li su nešto na Kosovu izgubili hulje i protuve? Pljuju žene. Mi smo tema, a ne oni. Da li hoćete na izbore? Pa, onda ne možeš da ideš na izbore ako nisi spreman da poštuješ drugog. Tačno je što kaže, dan posle 5. oktobra, ma još se dimila Skupština, otišli smo u magistrat, bio je sa Todorovićem, eto ga svedok. Izvadio je izborni zakon i rekao – Đinđiću, Srbija je jedna izborna jedinica. To od devedesete tražimo. Zoran je uzeo zakon, nije ga pogledao, da mi ga je pre nego što predamo u proceduru da vidim da li postoji neki tehnički propust. Taj zakon je bio na snazi dok Tadić nije počeo da se igra sa izbornim zakonodavstvom. To je bilo samo poštovanje, ne prepoštovanje Šešelja, nego samo poštovanje. Ako nešto tražiš deset godina i boriš se za nešto onda nemoj da gaziš sebe. (Vojislav Šešelj: Replika.)
Hvala, gospodine Jovanoviću. Hvala svima na učešću i na replikama. Reč ima Branimir Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, koleginice i kolege, ja sam se javio kao ovlašćeni predstavnik Socijaldemokratske partije Srbije da govorim o zakonima, odnosno o izmenama i dopunama zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu. Pre toga moram da osudim, odnosno imam potrebu da lično osudim nasilje koje se dešava ispred Skupštine, koje se dešavalo pre neki dan i ovde u Skupštini i potrebno je da državni organi reaguju na vreme. Jednostavno, ako dopustimo nasilje ispred parlamenta, nasilje ispred predsedništva, šta mogu građani da očekuju sutra na ulici, na bilo kom drugom mestu? Kako mogu da se osećaju bezbedno? Socijaldemokratska partija Srbije, podržaće predložene izmene i dopune zakona, jer su ove predložene izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika i o lokalnim izborima plod dogovora svih političkih subjekata koji žele da izađu na predstojaće parlamentarne i lokalne izbore. I to je odraz demokratije. To je dokaz da smo mi iz vladajuće koalicije spremni da razgovorom rešavamo sva važna pitanja. Mi smo pre dva dana ukinuli vanredno stanje i u skladu sa tim će i Republička izborna komisija i gradske izborne komisije od ponedeljka doneti rešenje o nastavniku sprovođenja izbornih radnji. Izborni proces bio je prekinut zbog uvođenja vanrednog stanja, a mi sada nastavljamo samo tamo gde smo i stali. Dobro je što su predstavnici svih političkih partija našli zajednički jezik i postigli konsenzus o datumu održavanja izbora i mislim da ima dovoljno vremena da se završe sve predizborne radnje, a pre svega, ono što je najvažnije, da se prikupe potpisi podrške za liste koje će se predati za izbor narodnih poslanika i za lokalne skupštine. Do sada je Republička izborna komisija proglasila devet lista za parlamentarne izbore i, uglavnom, su isti ti politički subjekti i predale liste na lokalu, da mogu da nastupe na lokalnim izborima. Ukupno je overeno oko 550.000 potpisa. Mislim da je u skladu sa ovim podacima preostao manji deo posla kada se govori o ovom delu izbornog postupka. Iako je prvobitno predviđeno da se parlamentarni lokalni izbori održe 26. aprila, smatram da je odluka o odlaganju izbora opravdana. Nisu samo u Srbiji odloženi izbori, juče su odloženi i predsednički izbori u Poljskoj, odloženi su i republički izbori u Severnoj Makedoniji, kod nas je ovo redovna godina za održavanje parlamentarnih i lokalnih izbora i važno je da ti izbori budu organizovani na efikasan način, jer, jednostavno, ne postoje zakonske osnove za dalje odlaganje izbora. Predložene izmene zakona o kojima danas raspravljamo podrazumevaju da pored javnih beležnika potpise mogu da overavaju i gradske i opštinske uprave. To je dobar potez, pre svega, što će se smanjiti gužve i neće biti zastoja prilikom prikupljanja potpisa. Moram da naglasim da je veoma važno i da političke partije dobro organizuju svoj deo posla. Svi mi koji se bavimo ovim poslom znamo da je važno da funkcioniše dobro stranačka infrastruktura i da tu ne dolazi do zastoja, da se poštuje bezbednost ljudi i da se ne ugrozi zdravlje ljudi. Za to ima dovoljno vremena. Ostalo je još 26 dana da svi koji žele da učestvuju na izborima prikupe potpise i predaju liste. Ovaj dogovor o datumu održavanja izbora i o izmenama ovih zakona zapravo je dokaz da postoji jedan konsenzus između političkih subjekata koji izlaze na birališta. Najvažnije u ovoj situaciji jeste da pokažemo s jedne strane razumevanje prema biračima, odnosno da njihovo zdravlje bude na prvom mestu i to se tiče organizacije, odnosno efikasne organizacije izbornog procesa. S druge strane, moramo da pokažemo i razumevanje prema koalicijama i političkim partijama koje izlaze na izbore. Ovi zakoni, odnosno izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika i o lokalnim izborima upravo to i čine, jer na ovaj način se olakšava postupak za prikupljanje potpisa za izborne liste. Sigurno je da predstojeća kampanja neće biti onakva kao što je bila ranije, biće nešto drugačija. Političke partije će težiti da se što bolje pozicioniraju u toj izbornoj kampanji i pred nama će biti nekoliko izazova. Ne sumnjam da ćemo dobro organizovati ove izbore. Državni kapaciteti su dobri. Pokazala je država da može odlično da funkcioniše i u vanrednom stanju. Podsetiću da je u jeku pandemije u Južnoj Koreji organizovan izborni proces, da su uspešno održani izbori. Oko 44 miliona glasača u toj zemlji je imalo pravo i svi su ostvarili pravo da biraju svoje predstavnike na parlamentarnim izborima. Doduše, primenjene su posebne mere i procedure u toj zemlji. Glasalo se i u karantinskim centrima. Čak je i 60.000 građana Južne Koreje, koji su bili u kućnoj samoizolaciji, dobilo mogućnost da glasa onda kada su zatvorena biračka mesta. Izlaznost je bila najviša od 1992. godine. Preko 66% građana upisanih u birački spisak je izašlo i glasalo na tim izborima. Na taj način je ova zemlja postala ne samo dobar model u borbi protiv pandemije Koronavirusa, već je postavila i odličan model u organizaciji izbornog procesa. Nadam se da ćemo i mi biti tako uspešni, posebno zbog situacije da virus jenjava i da ćemo imati mnogo bolje uslove za rad, tako da nisu opravdane kritike da se izbori dalje odlažu. Imaćemo, pre svega, dva izazova u sledećoj kampanji. Prvi je da sačuvamo bezbednost, odnosno zdravlje građana. Drugi je da uspešno implementiramo zakone koje smo doneli krajem prošle, odnosno početkom ove godine. To su zakoni kojima se menjaju neki izborni uslovi, odnosno tiču se direktno izbornog zakonodavstva. Mi smo tada, donošenjem tih zakona, unapredili izborni proces, unapredili smo izborno zakonodavstvo. Podsetiću vas da smo usvojili zakone koji se tiču finansiranja političke kampanje, zakone koji se odnose na javna preduzeća, kao i Agenciju za borbu protiv korupcije. Cilj svih tih zakona jeste da se efikasno borimo protiv zloupotrebe korišćenja javnih resursa za vreme izborne kampanje. Mi ćemo na taj način onemogućiti korišćenje imovine, automobila službenih ili prostorija bilo kog preduzeća ili državnog organa i skinućemo pritisak sa zaposlenih od strane poslodavca da se na bilo koji način opredeljuju za neku političku opciju. Na taj način smo precizno definisali zakonske odredbe i poslali jasnu poruku da smo spremni da se dugoročno borimo protiv ovakvih problema i da dugoročno rešimo jedno ovakvo pitanje. Podsetiću i da smo izmenama zakonskih normi Agenciji za borbu protiv korupcije dali veća ovlašćenja, ojačali mehanizme za njeno delovanje. Agencija za borbu protiv korupcije će u buduće moći pravovremeno da reaguje i sankcioniše sve one koji krše propise u toku izborne kampanje. Takođe, smanjili smo izborni cenzus sa 5% na 3% i na taj način smo omogućili svim političkim činiocima koji imaju određenu političku težinu da mogu da uđu u parlament. Na taj način parlament će postati mesto gde će biti zastupljeno više političkih stranaka i parlament jeste mesto gde političke stranke treba da zastupaju svoje ideje, da izlažu svoje stavove. To nije nikako ulica kao što se dešava ovih dana. Nećemo zaboraviti ni da smo izmenili zakonske norme u kojima se omogućava da na listama za narodne poslanike i za lokalne odbornike 40% pripadnika čine manje zastupljen pol na toj listi i na taj način, a i naš cilj je bio tada da ohrabrimo žene da se aktivnije bave politikom, s obzirom na jednu tradiciju, gde su žene bile manje uključene u politička dešavanja u našoj zemlji. Za SDPS sve ovo je veoma bitno, jer na ovaj način mi postižemo jedan cilj, a to je da stvorimo stabilan politički sistem, da vratimo poverenje građana u izborni proces i da utemeljimo politički sistem u skladu sa voljom naroda i realnom snagom političkih stranaka. Stranke će do 21. juna imati dovoljno vremena za kampanju. Imaće vremena da izlože svoje ideje, izlože svoje stavove, svoje programe. Naša koalicija će imati čime da se pohvali, imaće čime da izađe pred građane. Tu su rezultati rada koji su veoma konkretni i to će biti naš najbolji marketing u narednoj kampanji. Podsetiću da se ove godine redovni parlamentarni izbori održavaju i u susedstvu, u Hrvatskoj i u Crnoj Gori, vanredni parlamentarni u Makedoniji, lokalni izbori u BiH i mi ćemo prvi organizovati izbore posle pandemije korona virusa. Zato je želja svih nas iz SDPS da dobro i efikasno organizujemo izborni proces, da mi postanemo model po kome će kasnije i zemlje iz okruženja, ali i druge zemlje u Evropi uspešno organizovati svoje izbore i nadam se da će, bez obzira na okolnosti koje smo imali i koje su za nama, 21. jun biti praznik demokratije. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Sada reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi ministri, poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje bezrezervno podržati predloge zakona koje ste poslali Skupštini na raspravu i o kojima mi danas vodimo diskusiju. Ja ću se najpre osvrnuti na predloge zakona koje je predložilo Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave i prevashodno zbog građana Republike Srbije želim da istaknem jednu činjenicu koja je, po meni, veoma važna, a to je kakvu mi poruku šaljemo građanima kada komentarišemo ove zakone i kada tako čvrsto stojimo na stavu da ćemo glasati za ove zakone. Osnovna poruka bi bila da se ovim zakonima obezbeđuju prevashodno zaštita od rizika zaražavanja, otklanjanje posledica koje mogu da nastupe upravo zbog toga i to je nešto što je u svakom slučaju u sklopu svih mera koje je Vlada Republike Srbije donela kada je u pitanju zaštita zdravlja i života građana Republike Srbije potpuno opravdana. Međutim, treba istaći još nekoliko činjenica. Jedna koja se ne može ni u kom slučaju zanemariti, a ne može se ni dovesti u sumnju jeste da se upravo ovom merom u smislu izbornih zakona poboljšavaju izborni uslovi. Upravo ova mera i upravo ovaj Predlog zakona kvalitativno doprinosi da se izborni uslovi, koji su već dogovoreni i gde se izašlo u susret opoziciji, i to se u celosti izašlo u susret opoziciji, još više afirmiše, još više upodobi onome što podrazumeva mogućnost demokratske političke borbe i iskazivanja političkog potencijala na demokratski način u skladu sa zakonom. Ako imamo u vidu činjenicu da postoje jedinice lokalnih samouprava čije skupštine broje i veći broj od 50 odbornika, po zakonu je maksimalan broj 90, onda dolazimo u situaciju da s obzirom na obaveznost 30 potpisa, to znači da je to nekoliko hiljada obaveznih potpisa da bi mogla da se preda odbornička lista, a tih nekoliko hiljada potpisa podrazumeva nekoliko hiljada ljudi koji će fluktuirati ka mestu gde se tehnički ti potpisi realizuju, odnosno gde se vrši potpisivanje u upisnik javnog beležnika. To je činjenica. Ako imate nekoliko hiljada ljudi, to podrazumeva ne samo prekoračenje onog maksimalnog broja koji je propisan, već dovođenje u situaciju jednog velikog rizika, velikog stepena rizika. Bez obzira na to što virus gubi svoj potencijal, bez obzira na to što se postepeno izlazi iz jedne velike krize izazvane pandemijom, mi imamo još uvek prisutnost virusa oko nas ili možda čak i u nama, možda smo virusonoše. Samom tom činjenicom izazivamo odgovarajući stepen opasnosti i to je, uvaženi ministre Ružiću, jedno od rešenja za koje se može smatrati da je i humano i moralno opravdano, a u svakom slučaju, usvajanjem ovog zakona i potpuno legalno. Ovde se otvara pitanje koje izlazi iz okvira Predloga zakona, a to je pitanje koje se vezuje kako za nas kao donosioca zakona, tako i za Vladu kao predlagača zakona - da li Srbija ima dovoljan broj javnih beležnika, zbog čega smo prinuđeni da i u ovakvim situacijama omogućujemo da se u tehničkom smislu reči potpisivanje vrši u opštinama, jedinicama lokalnih samouprava, pred nadležnim organima, tamo gde nema javnih beležnika pred sudovima, odnosno licima koje sudovi ovlaste za taku vrstu posla? Moje lično mišljenje, prevashodno sa stanovišta struke, jeste da Srbiji treba dopunski broj javnih beležnika, jer je očigledno da je ova situacija pokazala da se nije moglo odgovoriti zadatku na adekvatan način. Govorim o notarijatu u Srbiji, s jedne strane, a s druge strane, čak i da nije bilo pandemije, čak i da nije bilo ove vanredne situacije, moramo prihvatiti jednu činjenicu koja je nesporna, da veliki broj političkih stranaka nije imao dostupnost javnim beležnicima, da nisu svi mogli da realizuju onu političku aktivnost koja je obavezna da bi mogli da uđu u političku utakmicu, a to je predaja poslaničke, odnosno odborničke liste. Prema tome, Vlada Republike Srbije i mi zajedno sa Vladom Republike Srbije ovo pitanje moramo da uzmemo u obzir da ga dobro analiziramo i da na to pitanje odgovorimo na pravi način, a isključivo u interesu građana. Uvaženi ministre Ružiću i uvaženi ministre Lončar, dozvolite mi da kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS zauzmem jedan malo širi koncept diskusije u vezi predloga vaših zakona, zbog toga što to na neki način od nas očekuju i građani. Hajde da pođemo od nečega što niko neće dovesti sumnju. U ovoj vanrednoj situaciji svi su radili svoj posao za koji su nadležni, tako i članovi Vlade Republike Srbije, predsednica Vlade Republike Srbije, predsednik države Srbije, na kraju i mi narodni poslanici, struka, zaposleni, svi oni koji su učestvovali u borbi protiv Koronavirusa i činjenjem i ne činjenjem. Ono što je jako važno istaći jeste da je rezultat te borbe nedvosmisleno jasan kada su u pitanju dva ostvarena cilja. Prvi, da je Srbija sačuvala svoj zdravstveni sistem, a samim tim što je sačuvala svoj zdravstveni sistem je sačuvala živote građana i to onog najosetljivijeg dela populacije u Srbiji, a to su stari i bolesni, jer te dve činjenice su u čvrstoj korelaciji. Da nije sačuvan zdravstveni sistem, postavlja se pitanje koje bi tragične posledice bile zbog nemogućnosti smeštaja u bolnice odgovarajućeg broja, koji sigurno ne bi bio nimalo mali, niti ovoliki koliki je sada, kada su u pitanju zaraženi. Veliko priznanje u tom smislu treba odati struci i to ne sme ni u kom slučaju da bude fraza i floskula, da ih nazivamo herojima, jer oni to uistinu jesu. Međutim, uvaženi ministre Lončar, nadam se da ćete se saglasiti sa mnom u jednom stavu koji se jednostavno nameće, a to je stav da u ovoj situaciji su se mnogi poneli daleko od etičkih principa, od kolektivnog i etičkog kodeksa, pa smo kao posledicu svega toga imali razne teoretičare zavere, gde su se bukvalno političari stavljali u ulogu struke, a onda, uzurpirajući struku i doktrinarne stavove, nametali građanima određena razmišljanja, koja su stvarala ni manje ni više nego konfuziju. Mi moramo biti iskreni i u onom početnom periodu borbe protiv pandemije, da je bilo odgovarajućih nesnalaženja, da je možda i struka, ne u Srbiji, nego generalno, koliziono delovala. Kad kažem koliziono, to znači da nije postojalo jedinstvo i u ocenama rizika i u ocenama onoga što podrazumeva opasnost od Koronavirusa. Zahvaljujući tome, konfuzija se povećavala. Ali, šta je bitno istaći? Da je pored svega toga i pored tih kolizionih stavova i pored raznih zamešateljstava, koji su poticali od teoretičara zavere, najveći broj građana Srbije postupao krajnje odgovorno, verujući samo onima kojima treba verovati, a to je stručni deo tima Vlade Republike Srbije, koji je nosio najveći teret i odgovornosti i obaveze prema građanima da iznosi stavove koje je jedino moguće iznositi, a to su stavovi koji se vezuju za zaštitu života građana. Nije socijalna distanca nešto što je floskula i fraza, već jedna ozbiljna činjenica kojoj su građani Republike Srbije se posvetili na najbolji mogući način, tako što su je poštovali. I to je nešto što podrazumeva i nivo svesti i odgovornosti i discipline građana Republike Srbije kada je u pitanju način borbe protiv Koronavirusa. Mi u SPS smo veoma jasno, precizno se određivali prema svemu onome što se dešavalo u vezi ove pandemije i u samoj pandemiji, odnosno svemu onome što podrazumeva borbu protiv Koronavirusa. Nisu to bile ni u kom slučaju priče koje nemaju utemeljenje. Nisu to bili stavovi koji su iznošeni radi političkog marketinga. Naprotiv, to su bili stavovi koji su građane još dodatno učvršćivali u svemu onome što podrazumeva veći stepen poverenja prema odlukama Vlade Republike Srbije i poštovanja svega onoga što je Vlada Republike Srbije učinila za građane svoje države. Naš predsednik, Ivica Dačić, je u tom smislu izneo nekoliko veoma jasnih stavova. Prvi - pozivajući sve relevantne faktore, kako Evrope, tako i šire, da odgovore na neka pitanja na koja niko nije dao odgovor do sada, a ta pitanja, kada sve ovo prođe, će se otvoriti, a moraće se i zatvoriti, a jedini način zatvaranja jesu adekvatni, činjenično utemeljeni i stručno utemeljeni odgovori. Niko nije, niti sme da bude, pod teretom bilo kakvih predrasuda, pa i kada su predrasude o vakcinisanju u pitanju. Mi kao građani Republike Srbije moramo prevashodno biti odgovorni prema sebi i svojim najbližima, a to znači da očekujemo da i taj proces koji dolazi, neminovno dolazi, a to je proces pronalaženja delotvornog leka protiv Koronavirusa, prevencije protiv Koronavirusa, podrazumeva nešto što će biti isključivo bezbedno za građane Republike Srbije, a to znači bezbedno za naše zdravlje. Jedino u tom smislu, jedino kroz taj fokus možemo i morati posmatrati situaciju koja dolazi, a koja se vezuje i za vakcinisanje i za pronalaženje efikasnih, odnosno delotvornih lekova. Kad sam rekao da je svako radio svoj posao krajnje odgovorno, a jeste, moram da ukažem na nešto što podrazumeva izuzetak od toga. I biću vrlo precizan, kritičan, ali krajnje objektivan. Ne ličan, jer sam kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS dužan da iznesem i naš politički stav. Jedan deo, i to samo jedan deo treće grane vlasti, nije odgovorio onom zadatku koji je pred njega postavljen, a to je deo pravosudnog sistema. Zašto ovo kažem i smatram da je činjenično utemeljeno? Izlazimo iz krize, ulazimo u jedan proces koji podrazumeva normalizaciju života u Srbiji, a imamo institucije koje nisu spremne da počnu da rade. To su naši sudovi, i to prevashodno prvostepeni sudovi. Mi kao građani Republike Srbije koji imaju prevashodno elementarno pravo, Ustavom garantovano, da uvek mogu da ostvare dostupnost sudu, a istovremeno i da od suda očekuju prevashodno jednakost pred zakonom i pravnu sigurnost, sada smo u situaciji da čekamo kada će doći do početka rada jedne vrlo važne institucije, a to je treća građana vlasti. Štetu trpe građani Republike Srbije. Zato ne može biti odgovorno Ministarstvo pravde, jer nije nadležno, ali je nadležan Visoki savet sudstva, koji mora da da preporuke i uputstva na osnovu stavova struke, na koji način treba pristupiti početku rada nakon ukidanja vanrednog stanja i normalizacije svih životnih tokova u Republici Srbiji. Uvaženi ministri, mi toga još uvek nemamo. Sa stanovišta isključivo profesije, moram da kažem da tu zbog nemogućnosti adekvatnog početka rada trpi advokatura i trpe građani kao stranke. Zašto advokatura? Zbog toga što je i uz pomoć Vlade Republike Srbije, gde su advokati ostvarili benefit da dobiju po 30 hiljada dinara mesečno, kao neku vrstu podrške, pomoći u situaciji kada ne može da se radi, a za to vreme sudije su na radu kod kuće, a ostvaruju punu platu, uvaženi ministre, puni iznos zarade. Da li je taj puni iznos zarade nešto što može da se prihvati, neću reći za nerad, ali u svakom slučaju za situaciju u kojoj nismo svi u istoj poziciji i možemo slobodno govoriti o određenim vrstama diskriminacije. Ovo što govorim, govorim krajnje dobronamerno. Jer, dok su pojedine institucije neprekidno radile, gde ste vi danonoćno radili, drugi nisu, a ostvarili su svoja prava iz rada i po osnovu rada. I umesto da barem sa moralnog aspekta ostvare pravo na godišnji odmor u maju mesecu, kako bi se zakazala ročišta u junu, julu, avgustu - ne. I onda ćemo imati situaciju da će to biti tamo negde do kraja godine ili možda u novoj godini. Da se ne bih dalje udaljavao od onog što podrazumeva temu, a rekao sam da je ovo širi kontekst onoga što želim da prokomentarišem kada je u pitanju rad Vlade u vreme vanrednog stanja, borbe protiv Koronavirusa, moram samo da podsetim ono što je već nekoliko puta istakao moj uvaženi kolega Žarko Obradović prilikom diskusije upravo na teme koje se vezuju za borbu protiv Koronavirusa i sve ono što je Vlada preduzimala u toj borbi. Ja to u ime poslaničke grupe SPS, uvaženi ministri, bezrezervno podržavam. Ne postoji nijedan jedini razlog da se dovede bilo šta u sumnju što je učinjeno u korist građana. Zato ću na samom kraju podržati prevashodno predlog za pooštravanje kazni, koja podrazumeva posledicu protivpravnog delovanja zbog povrede određenog dela mera zaštite, s jedne strane, a sa druge strane afirmisati sve ono što je uradilo Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, počev od otvaranja kontakt centra preko koga su građani mogli da dobiju adekvatne informacije, smernice, instrukcije, da podnesu prijave, i to za razna protivpravna delovanja raznih delova državnog sistema, kao što su nezakonito otpuštanje zaposlenih, nezakonito povećavanje cena, pa do nećemo reći banalnih i trivijalnih poziva, ali u svakom slučaju poziva koji su svakodnevni život građana Republike Srbije, a ti pozivi su bili od onih kojima je to bilo najpreče - kad mogu da izađu, koliko vremena da provedu napolju, na koji način da koriste zaštitnu opremu, itd. Uvaženi ministre Ružiću, za svaku pohvalu je činjenica da je vaše ministarstvo obezbedilo neophodne potrebe jedinicama lokalnih samouprava kada je u pitanju organizacija zaštite zdravlja na nivou ili teritorijama jedinica lokalnih samouprava u vidu prosleđivanja ili dostavljanja zaštitne opreme i svega ostalog što ste učini. Oba vaša predloga, i to je poslednje što ću reći, su za svako uvažavanje i poštovanje. Poslanička grupa SPS će za vaše predloge glasati u danu za glasanje. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima ministar, dr Zlatibor Lončar.
Poštovani poslaniče, apsolutno se slažem sa vama i drago mi je da ste to istakli - izuzetan, vanserijski napor zdravstvenih radnika i njihovo zalaganje od prvog dana do danas i nadalje za sve ono što će morati da bude. Da vas podsetim da mi i danas imamo pacijente sa kojima su naši zdravstveni radnici i za čije zdravlje se i dalje bore. Neizmerna zahvalnost za ono su uradili, za ono što rade i za rezultat koji su postigli. Mnogi se nisu nadali da je naš sistem u stanju da to na taj način uradi i da postigne ovaj rezultat. Drago mi je da smo ih demantovali. Još jednom, svaka čast zdravstvenim radnicima i svima onima koji su učestvovali u ovom procesu, od pripadnika policije, vojske i svih drugih koji su bili na toj liniji fronta. Što se tiče vašeg stava, vašeg zapažanja da je na početku bilo mišljenja takvih i izjava koje se posle nisu potvrdile ili slično, ja moram da vam kažem da se to desilo apsolutno u celom svetu. Iz kog razloga se desilo? Zato što se baratalo činjenicama i dokazima koji su bili dostupni i koji su bili poznati u tom momentu i na osnovu toga su išle pretpostavke šta može i u kom pravcu može da ide. To treba da bude ozbiljan nauk za budućnost, za sve nas koliko moramo da budemo oprezni u budućim dešavanjima koja će neminovno dolaziti. Podsetiću vas da smo mi tad većinu informacija dobijali od Svetske zdravstvene organizacije, najveći deo. Jedan deo od onih koji su imali iskustvo sa tim i na osnovu toga išli o tome. Nemojte, molim vas, osuđivati te ljude koji su u tom momentu, na osnovu tih činjenica iznosili svoje stavove, jer niko od njih nije imao nameru nikoga ni da obmane, niti da nešto preuveliča ili smanji. To su ljudi koji su istog sekunda prihvatili da budu deo tima koji će donositi odluke i koji su istog sekunda znali – kakve god odluke da budu da će biti deo onih koji će to osporavati i biti pametni naknadno i slično. Voleo bih da svi imaju razumevanje za to i da jednostavno znaju da nikome od tih ljudi ne bi bilo draže nego nekom drugom da su oni mogli da predvide u tom momentu, na osnovu toga da znaju kako će da ide i da kažu da se uradi. Druga stvar, neizmerno sam ponosan i zahvalan velikoj većini građana Srbije koji su poslušali lekare. Da nije bilo toga mi danas ne bi pričali u ovoj atmosferi i imali bi mnogo veće probleme, mnogo više obolelih, mnogo više umrlih i pitanje u kakvom stanju bi nam bio zdravstveni sistem. Ovo se desilo zahvaljujući dobrim merama, ali te mere ne bi imale efekta da građani nisu poslušali. Da li je građanima bilo lako da poslušaju? Mislim da nije iz razloga koji ste vi naveli, da je bilo mnogo onih koji su ovo hteli da zloupotrebe, svako iz nekog svog razloga, i što smo imali jednu, ja mislim, najširu demokratiju koja postoji, da je svako imao pravo da kaže šta god mu je palo na pamet, bez obzira da li je lekar, da li je neke druge medicinske struke, da li je ikad imao ikakve veze sa medicinom, sa zdravstvom i bilo šta. Svima je bilo dozvoljeno da kažu svoje mišljenje. Izuzetno sam ponosan na to. Nikoga niko nije ograničio da ne sme da kaže svoje mišljenje, iako ne zna mnogo o tome, niti je školovan za to, niti bilo šta. Mnogi su se usudili da pričaju o terapijama, da pričaju o lečenju, da pričaju o svim drugim stvarima o kojima nije korektno da pričaju. Ne shvataju da su time, pre svega, vređali sve zdravstvene radnike, sve ljude koji su uložili decenije u školovanje i da nauče da bi mogli to da rade. Neretko smo sticali utisak da će neki od njih, kada završe svoje izjave, da će otići u Kovid bolnice i da će krenuti već da leče ljude. Lekari su me zvali i pitali – da li da se povučemo mi, da dođu oni, vidimo da sve znaju? Uvedite neki kurs letos, neka se završi kurs za medicinu, za zdravstvo, za epidemiologiju, za infektivne bolesti, uvedite, neka završe, ukinite fakultet, nema potrebe. Opravdano su bili ogorčeni ljudi koji su toliko uložili u to, ali zahvaljujući velikoj većini građana Srbije koji su dali podršku zdravstvenim radnicima, podržali njih, podržali njihove mere, poslušali to što su rekli, mi se nalazimo tu gde se nalazimo. To je ta pobeda koja je bitna. Suviše je rano da pravimo analizu i da donosimo neke zaključke. To će biti realno tek za više godina, dok se sagledaju sve stvari i dok se to uradi i samo iz tog razloga bih molio za strpljenje. Ja vam sad kažem – proći će godinu, dve, tri, četiri, pet gde će se ovo analizirati i da ljudi koji su učestvovali u ovome da će biti izuzetno, izuzetno ponosni, još ponosniji nego danas kad se svi aspekti budu uradili koji moraju da se uzmu u obzir da bi se uradilo. Želim da kažem građanima Srbije, prvenstveno njima, da je potrebno još malo strpljenja. Ne trebaju više one teške mere, ali te teške mere su spasile ljudske živote i zdravlje, ali ove osnovne, ova odgovornost, držanje distance, korišćenje maske u zatvorenom prostoru, da sprečimo da virus koji je i dalje tu, sa kojim moramo da živimo, da ne napravimo sada sebi auto-golove u nekim produžecima, u završnici utakmice, nema razloga. Ne smemo prerano da se opustimo. Možemo da dođemo u tu fazu da ovaj brod lepo uvedemo u jednu mirnu luku, da ga tu ostavimo i da vidimo kako će se situacija razvijati dalje, jer moramo da budemo svesni da ne zavisi ovo sve 100% od nas. Sutra ćemo morati da otvorimo granice, dolaziće ljudi i kod nas, ići će naši ljudi, pa će se vraćati, a mi ovu stvar moramo da držimo pod kontrolom. Molim samo za još malo strpljenja i za malo odgovornosti, da bi mogli da dođemo u situaciju da se vratimo u stanje da zdravstveni sistem radi ono čemu je namenjen, prevashodno da pomaže svim ljudima, da ne pravimo razliku između onih koji su Korona pozitivni ili onih koji su Korona negativni i da iskoristimo priliku da ga unapredimo još više, da uložimo još više u taj zdravstveni sistem i da budemo još ponosniji na njega. Da ne zaboravim još jednom, neizmerna zahvalnost građanima Srbije, što su pored svih mišljenja koja su imali, poslušali lekare i uradili po njihovim preporukama i da imamo današnji rezultat. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi ministre, bilo bi krajnje deplasirano izneti bilo kakav komentar u odnosu na ono što ste rekli, jer je sve tačno, s tim što sam dužan da skrenem pažnju na nešto što je možda pogrešno protumačeno, čak ni pomisao na kritiku struke ne postoji. Ako sam govorio o nekom kolizionom delovanju struke u smislu različitih stavova, u smislu iznošenja ocena koje nisu saglasne, kao građanin posmatram isključivo sa jednog aspekta, da se svi mi, a prevashodno struka, nalazimo pred problemom pred kojim se nikad nismo našli, ne mi, nego brojni, da ih tako nazovemo, naši prethodnici. Nikada se niko nije suočio sa nečim što je toliko nepoznato kao Koronavirus. Logično je da sa tog aspekta se iznose različite ocene, ali ni malo zlonamerne, već krajnje dobronamerne i u pokušaju da se problem reši, nikako drugačije. Ali, da su postojale zloupotrebe, pa to je toliko očigledno, da bi bilo krajnje banalizovanje cele priče da sad govorim ko je i na koji način zloupotrebljavao celu ovu situaciju. Da li bi se vi mešali u pravnu struku ili ja u medicinu? Nikad. Ali, i sami znate da smo imali sijaset situacija preko društvenih mreža, i ko zna čega sve ne, gde smo imali priliku da vidimo one, koji su, mogu čak posumnjati, da su namerno želeli da stvore jednu atmosferu dodatnog pritiska, dodatnog straha, zarad nekih ličnih interesa, političkih poena, ili čega već. U svakom slučaju, u svemu ostalom smo potpuno saglasni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, grupa nije opasna. Znači, kad te napadne neki čopor, nije opasan samo čopor, opasan je gazda čopora. Mi se toga trebamo čuvati. Nije njima cilj da prebiju Arsića, da prebiju Maju Gojković, što su pokušali, Martinovića, gađali su ga, njima je cilj da unesu nemir i valjda vidite, da malo-malo pišu svojim gazdama da su, eto, oni maltretirani od većine. Pri tome se sprovodi teror manjine nad većinom i to ubedljive manjine. Mi treba da im se suprotstavimo, ne silom, nego zakonom. Sila zakona, a ne zakon sile. Dakle, dok oni primenjuju zakon sile, mi jednoga dana treba da primenjujemo silu zakona, s tim što ja imam razumevanja što oni pokušavaju da dokažu diktaturu time što će neko od njih biti priveden na informativni razgovor, i onda time dokazivati da je ova zemlja diktatorska, a da je predsednik države diktator i da demokratije nema u Srbiji, da nema slobode štampe, itd, što je apsolutna neistina. Juče sam bio sa ovim čovekom na njivi. Ovo je moj otac od 87. godina i bio je juče radostan, jer je mogao da dođe na njivu, i ovo je prva setva sejanja, u kojoj on na određenim njivama aktivno nije učestvovao. Znači, dok je to vodio i radio zajedno sa nama dok smo bili mali, sad kad je star on i dalje to radi sa nama. On je bio zabrinut da ljudi ne budu gladni. On ima 87 godina, mi imamo šta da jedemo. On se trudio u plasteniku u dvorištu da da svoj doprinos. On je mene i vaspitao, tri četvrtine naše familije je preko Drine. On se doselio 1987, ja sam rođen 1958. Mi smo „Osma ofanziva“. Bili smo nadničari, bili smo gladni, žedni, ali smo bili čestiti, posebno u grupi nikog nismo napadali. Nekad smo se branili. Nikad nisam politički eksploatisao to što su nam familiju u Drugom svetskom ratu pobile ustaše, pa i u ovom poslednjem ratu. Izgubili smo devet bliskih rođaka, od strica, ujaka, brata od ujaka, itd. Vadio sam brata 42 dana iz Sarajeva, iz Rajlovca, bez glave, 42 dana sam ga izvlačio. To ovi multietnički znaju, nad kojima smo mi kao nešto uradili. Ne, moja familija nije ništa uradila, oni su nama uradili. Ali, u svim tim ponašanjima gledali smo da budemo časni. On je juče bio mnogo srećan. Da vas podsetim da je prilikom jednog napada ovde u Skupštini, pokušaja fizičkog napada dok su me tražili po kancelarijama, je li tako gospodine Martinoviću, da su probali, čak su novinari, ti neki njihovi novinari, oduševljeno pisali kako sam ja pobegao, što nije tačno, ja sam bio u svojoj kancelariji. Kada su pokušali da mi izmisle aferu o bolesnoj devojčici, kada su me napali ovde, majka mi je umrla od srčanog udara posle tri dana. Nikada svojim političkim protivnicima nisam rekao da su time doprineli. Žena, bez obzira što je bila polupokretna, imala je televizor i gledala je sednice Narodne skupštine, i bez obzira što je i sama bila bolešljiva, bila je zabrinuta za svog sina bez obzira što sam ja debelo punoletan. Mene su vaspitali da ne činim ono što ne želiš da drugi čine tebi. On je zabrinut bio da li su ljudi siti, da li imaju dovoljno hrane, a danas su me napali siti, napeti, besni i obesni. Među njima je bio i čovek koji je prevario poljoprivrednike, iz Loznice neki Slaviša ili kako se već zove. Iz Loznice je došao da se obračuna sa mnom. Valjda nije zadovoljan poljoprivrednom politikom, valjda više ne može da prevari te poljoprivrednike. Dami i gospodo, po pitanju zarazne bolesti, nemoj njima previše da pridajemo pažnje, njima treba da se bavi zakon. Ja verujem u državu, ja verujem u državno rukovodstvo zato što ima strpljenja za takve pojave. Ja ne verujem samostalnom tužilaštvu, ja ne verujem nezavisnom pravosuđu, jer ono to toleriše. Ono je izabrano 2009/2010 godine i pravosuđe na određen način, čast izuzecima, ekspozitura DS, neka izvinu oni koji su iz te stranke morali zbog toga eventualno i da izađu, znači to su ekspoziture, pritajeni neki odbori itd, to ima svoje šeme. Ja nisam deo ni jedne šeme. Bolje da su oni napali mene, nego ja njih. Ali, po pitanju zaraznih bolesti napadaju nas stalno. Mi smo, da se vratimo, to niko nije pričao od ministara, a mislim ni od poslanika, da se vratimo na pandemiju svinjskog gripa 2009, 2010. godine. Ja sam uzeo istraživanja „Batut“. Tamo piše da je dijagnostikovano 6.000 osoba, ako se ja varam neka me ministar ispravi, ali doslovce tako piše u izveštaju. Smrtnih ishoda je bilo 137, što znači da je bilo 2,3%. O epidemiji koja je imala vakcinu i koju smo kupili ne znam u kom broju, pa smo sa njima mogli posle kao Živković da vakcinišemo piliće, jer se ispostavilo da nije bilo potrebe. U toj epidemiji stoji takođe da je laboratorijski potvrđenih, tako piše u tom izveštaju, ako grešim ja onda je ta greška u izveštaju, bilo 706 osoba, od kojih je umrlo 84, a od tih 84 do dana dolaska ili prvog dana nakon dolaska, umrlo je preko 50%. Tada je na vlasti ko bio, hajde da se prisetimo? U tom trenutku ministar zdravlja, mi smo bili 35 na listi zemalja Evrope, ne EU. Sada smo 2019. godine verujem da smo napredovali, bili čini mi se 18, ispravite me ako grešim. Od toga smo pretekli 14 zemalja EU po kvalitetu zdravstva, ne po našim procenama, već po procenama međunarodnih organizacija koje su videle nove kliničke centre, novu opremu, novi model ponašanja u zdravstvu itd, koliko smo inovativnih lekova. Evo da navedem primer, oni su imali 21 člana Upravnog odbora RFZO. Mi zadovoljavamo sve te potrebe sa sedam. Imali smo 21 člana u Nadzornom odboru, sve moj do mojega, svoj do svojega, pardon, a mi smo to završavali sa sedam. I tu sam bio predmet napadanja, kao ovaj će doktor da vas leči, i tako dalje, mada u Upravnom odboru RFZO, to ministar zna, niko od pružalaca zdravstvenih usluga koji je zaposlen ne može da bude član Upravnog odbora. Međutim, to im nije bilo dovoljno da me napadnu. Ali, kada smo kod ove epidemije, da uporedimo. Dakle, oni su imali na svinjskom gripu smrtnost od preko 2%, laboratorijski ispitanih. Milijardu je u svetu obolelo, 18 hiljada umrlo. Znači, u svetu je to bilo 0,02%, a u Srbiji bilo 2%. Znate li koliko je to puta više? Hiljadu puta, je li? Otprilike sa 2% na 0,2%, sto puta veća smrtnost je bila u Srbiji najmanje nego što je bila u svetu. Danas je u svetu obolelo preko tri miliona, umrlo je 7,5%. U Srbiji je, nažalost, bilo smrtnih slučajeva i ta smrtnost je sada 2,1%, a bila je ispod dva, oko dva. Znači, u Srbiji je smrtnost tri i po puta manja i danas na nas skaču i na zdravstveni sistem skaču oni koji su za vreme epidemije za koju je bila predviđena vakcina imali 100 puta veću smrtnost nego u svetu. Pri tome govore o zemljama u regionu, kada uporedite Sloveniju, na milion stanovnika Slovenija ima dva puta. To je ozbiljna država bivše SFRJ. Ima dva puta veću smrtnost nego što je to u Srbiji. Ali, kada uzmemo Evropu, Evropa ima, evropske neke zemlje imaju od 12 do 17% smrtnost, što je osam puta više nego što je to u Srbiji. I danas nas neki ljudi napadaju, ali kaže – ne znam, na Balkanu je ovo, ono. Da li oni zaboravljaju da Švajcarska nije bila samo u Švajcarskoj, već je deo Švajcarske bio i u Srbiji. Nismo mi imali samo deo Švajcarske, deo Austrije, mi smo imali i deo Italije. Mi smo imali Italiju u malom koja je došla ovde, naši građani koji sa punim pravom mogu da dođu ovde. Mi smo imali deo Francuske, mi smo imali deo Belgije, gde je smrtnost, ne znam, ako nije 20%, mi smo imali deo Velike Britanije, sve smo slali avione po te ljude da budu ovde. Znači, uspeh zemlje je tim veći od zaraznih bolesti, što smo mi imali sve što je Evropa imala pojedinačno, mi smo to imali zbirno u Srbiji. Izašli smo na kraj. Meni je žao svih mrtvih, posebno gospodina Blažića, koji je bio izuzetno prijatna osoba i sa kojim sam bio veliki prijatelj dok je bio narodni poslanik, a i za vreme dok je bio državni sekretar, kada smo imali vremena da se vidimo. Ja i dalje ne mogu da prihvatim da je tako jedan mali virus mogao da usmrti tako divnu osobu, ali taj virus obara nuklearne sile, članove Saveta bezbednosti itd. Srbija je napravila nemerljiv uspeh, pri tome ne žaleći sredstva da sačuva živote, ali je non-stop bila napadana – te zašto ste zatvorili ljude, te zašto ste ih pustili itd. Mislim da po pitanju zaraznih bolesti Srbija nema čega da se stidi. Žao nam je svih koji su umrli, ali moramo priznati da smo sigurno sačuvali sto puta više ljudi. Zamislite da je smrtnost bila 17%. U zemljama gde je smrtnost bila od 15, 17, 12, 13, 14% nemate takav napad na vlast, na lekare, na stručnjake itd. kao što imate u Srbiji. Srbija je čudna zemlja. Srbija je zemlja gde Srbi vole najviše da se sukobe sa samim sobom i ovo je bila jedinstvena prilika da nekoliko nesrećnika pokuša da izazove sukob između Srba i Srba. Što se izbora tiče, sve izborne uslove koje smo nasledili, nijedan nismo promenili. Promenili smo ih na zahteve nabolje, ne nagore. Za vreme 2012. godine mi nismo imali ni „Danas“, ni „Blic“, ni „Vreme“, ni „Nin“, ni „N1“, ni „Novu S“. Mi smo sanjali da registrujemo opozicionu televiziju. Oni imaju dve koje nisu registrovane u ovoj zemlji, već u Luksemburgu, koje ne odgovaraju, niti mogu da odgovaraju, jer nisu registrovane ovde, za ono što iznose. Mi imamo novinare koji se bave dezinformacijama, ima milion portala, imala milion društvenih mreža, svi naši politički protivnici su registrovali neke portale, gotovo svi, i predstavljaju se kao novinari, a novinarstvo je postala amnestija od svake druge odgovornosti. Mi imamo REM, koji je nem. Ovo što ste novoizabrali, ja sam bio protiv. Kako se REM ponaša, to će verovatno pričati moj kolega Đukanović. Pozivam građane da izađu na izbore. Država je zajednica ljudi, građana koji su nepisanim društvenim ugovorom, je li tako, gospodine Martinoviću, stvorili nekad državu ili je sad održavaju. To nije privatna državna vlast, to je zajednica ljudi. Ne može svako od njih da napravi put, auto-put, ne može na lokalu da napravi lokalni put, ne može svako sam sebe da leči, je li tako, ministre, ne može svako da vrši javne poslove koje vrši vlast, lokalna, pokrajinska, republička. Zato su izbori prilika da svi građani koji žele izaberu ko će da upravlja javnim ovlašćenjima i javnom vlašću, ko će da vrši javnu vlast, ko će sve to da radi. Izbori su prilika, ovo je još jedno poboljšanje, da izađu na izbore, a i samo da znaju, nismo mi krivi za njihove slabe rezultate, već oni sami. Demokratska stranka je samo u poslednjih nekoliko godina iznedrila devet političkih organizacija. Da su svi jedinstveni, ja tvrdim da bi oni imali 20%, sa svim drugim imali bi 30% na izborima, što bi bila ozbiljna snaga. Ne očekuju valjda da ih ja ujedinjujem ili da ih ujedinjuje neko iz vlasti. Zašto bi mi to uradili? Što Tanja Fajon to ne vidi? Što ne vidi ove nasilničke pokušaje itd? Ona je postala lider te političke organizacije, ona se ponaša kao opozicioni lider, kao njihov ovlašćeni predstavnik itd. Njoj ništa nije u redu. Ona se u Srbiji ponaša ponekad kao okupatorski namesnik. Kada smo na sastancima, zna gospodin Orlić, znaju gospoda koja su učestvovala, ona je zadovoljna. Čim ode na N1 televiziju, te, ne znam, u Srbiji nema demokratije. Stepen demokratije, gospođo Fajon, se ocenjuje, evo, ovde ima manjina, po stepenu prava koje uživaju manjine u toj državi. U Srbiji 4.033 Slovenca imaju nacionalni savet u Srbiji, imaju manjinska prava. Preko 40.000 Srba, a to je 0,06 u procentu, 30 i nešto puta više Srba u Sloveniji nema manjinska prava. Neću da vređam Rome, ali Srbi čak imaju manja prava od Roma. Ako se demokratija, što Evropa priča, i svi mi prihvatamo to da se demokratija ocenjuje stepenom ljudskih i manjinskih prava koje imaju manjine, onda ja pitam nju – koja je to zemlja više demokratska, Srbija ili Slovenija? Ali pošto u Sloveniji nije uspela, ona pokušava da uređuje Srbiju. Izbori su prilika da svi izađu na izbore i da glasaju. Niko nikog neće sprečavati. Kažu, ne znam, sad hoćete izbore, sad bi oni da zatvore ljude, da izbora ne bude, a pre toga su pričali – zašto ne pustite ljude? Oni bi hteli da izbore prolongiraju, ne bi li zemlju iscrpeli itd, da na vlast dođu bez izbora, što nije ni legalno ni legitimno. Mogu da se bune koliko hoće. Vlast nije, ni bicikl se lako ne daje, a kamoli vlast, tako je to rekao, čini mi se, Karađorđe. On nije dao konja. Sad ne bi ljudi olako dali bicikl, a kamoli da im neko prepusti vlast, ovakvima kakvi jesu. Izbori su prilika da izađu na izbore i da glasaju. Ne biraju vlast oni koji glasaju, već i oni koji ne glasaju, koji ne koriste svoje izborno pravo i svoje glasačko pravo. Zato im je prilika ako ne da sruše vlast, ono da je ozbiljno ugroze ukoliko su jedinstveni. Ali silom neće ništa postići. Patrijarh Pavle je rekao: „Čuvajmo se od neljudi, a još više se čuvajmo da mi ne postanemo neljudi“. Ja sam spreman da okrenem ovom velikom duhovniku Bošku Obradoviću, ja ne znam šta srpska crkva misli više o njemu, verovatno je bio dovoljno duhovan, dovoljno vernik dok je od crkve uzimao novac, dok je sa ikone Trojeručice uzeo 5.000 evra, pa ga ljudi zbog toga zovu Boško levoručica. Verovatno kada je otišao Skot da nam je ostao idiot. Dakle, ne znam šta crkva misli o tome, ali ja ću uvek poštovati reči patrijarha Pavla. On je rekao i sledeće: „Čuvajte neprijatelje svoje i molite se za njih, jer ne znaju šta rade“. Ništa drugo tome ne treba dodati. Hvala.
Zahvaljujem. Pitam da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled po spisku. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, kao ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici i ako su neki danas zbog toga negodovali, ipak će biti da je sve o čemu mi danas ovde govorimo, da je svaka diskusija bila baš u skladu sa temom, jer mi smo svi, mi koji smo došli jutros ovde u ovu salu sa namerom da govorimo o predloženim zakonima, valjda došli da govorimo o temi. A tema jeste demokratija, a tema jesu mogućnosti da i obezbedimo nešto više, pa ne sami za sebe, nego u skladu uslovima koji danas važe, pre svega, za druge i da vodimo računa o tome koliko je to što radimo u interesu građana, a to su osnovne stvari zbog kojih smo krenuli jutros na sednicu mi ovde, da o demokratiji toj govorimo, a oni koji su krenuli do ove zgrade, ali ne da uđu na sednicu, nego da divljaju. Mislim da bandu fašističku koji jutros onaj pir svoj napravila ispred glavnog ulaza i oni su izgleda rešili da ovog dana saopšte celoj Srbiji šta oni imaju da kažu na temu demokratiju u ovoj zemlji kako i oni vide i kako je oni doživljavaju. Pošli smo da govorimo o predlozima, da se zakonom uredi, da se zakonom uredi mogućnost da kada se budu pripremali za izlazak na izbore, oni koji još nisu obezbedili potpisa podrške, da mogu to da učine na način, tako da primenimo sve one mere koje su doneste kako bismo ljudima zaštitili zdravlje. Dakle, da ne moraju strogo notari, nego da mogu i lokalne samouprave da overe potpise, a samo isključivo sa ciljem da se to izvede na način da građani budu zadovoljni, pa da i ovi koji nisu uspeli da se organizuju neposredno po raspisivanju izbora i tada prikupe potpise. Danas ne moraju da brinu da li će im se ljudi koji su im podrška odazvati ili će morati da brinu kako će to da se organizuje, dakle, da sve to uredimo tako da bude moguće sve i da, naravno, svi budu samo zadovoljni ako pričaju o tome da li se staramo o najboljem duhu demokratiji i potrebi, da ga gajimo u ovoj zemlji. A šta su uradili i kompletno upropastili svaku priču o dobrim, pametnim stvarima kojima se mi u ovoj zemlji, u ovoj Skupštini bavimo, bednici najobičniji, fašisti najprljaviji koji su došli pred Narodnu skupštinu ovde šta da urade, da napadaju narodne poslanike, da ne dozvoljavaju narodnim poslanicima da uđu na sednicu, da se svojim poslom bave, da ljude fizički ugrožavaju, da ljude tuku, maltretiraju, da ih bacaju na pod, da ih na tom podu šutiraju i da ih cepaju. Falangisti Boška Obradovića, ovi Ljotićevci, ovi dveraši koji su udarna grupa Saveza za Srbiju i Dragana Đilasa, oni su to uradili i da govorimo potpuno otvoreno oni i niko drugi, i jedini koji to rade u ovoj zemlji sve vreme, to su oni i niko drugi. Vi ste videli danas sliku odeće narodnog poslanika Marijana Rističevića, slikale su razne televizije kako je odeven on danas, ušao u Dom Narodne skupštine kada su ga propustili kroz svoje šake ti bednici, fašisti najobičniji, ali nisu hteli da prikažu, navodno nisu videli, pravili su se da nisu videli kako je izgledao Marijan Rističević, ne samo njegova odeća. Ovo je Marijan Rističević, fotografisan jutros po ulasku u salu s potiljka, a ovo što vidite sa leve strane, baš tamo u zoni gde se nalazi prevoj sada, to je krv, to je krv dame i gospodo. Ovo su posledice tog divljanja. Nije bilo dovoljno da se samo čoveku cepa odeća, da se pljuje i omalovažava, da se šutira, da se obara na pod, nisu se zaustavili dok nisu videli da je glava prokrvarila, verovatno ne bi ni tada da se drugi ljudi nisu umešali. Oni koji konstantno u ovoj zemlji pokušavaju krvoproliće da izazovu, evo, kako su nam danas pokazali šta misle o demokratiji, o ljudskim pravima, o bilo kom standardu o kome će i sutra ponovo da vam pričaju koje kakve gluposti u koje sami ne veruju i pamet da vam sole. Boško Obradović lično, njega imate na snimcima svih medija koji su prikazali šta se dešavalo. Tukao je narodnog poslanika i ovu krv napravio. Ovaj Boško Obradović, evo da ga vidite ovde, kako izgleda i sa kim je u društvu, sa Draganom Đilasom sinoć, sinoć bukvalno ispred Predsedništva Srbije, kada su takođe zajednički divljali, tamo lomatali ogradu i pokušavali da se probiju do zgrade Predsedništva, evo ih zagrljeni. Ovaj, je jutros radio ono što je sinoć ili jutros potpuno svejedno od ovog drugog čuo da je najvažnije da uradi danas, da je to najbitnija njihova zajednička poruka za celu Srbiju. Da li je to demokratija? Da li su to ljudska prava? Da li je to ta čuvena sloboda koju iz usta ne vade? Da li je to njihova poruka kako će politički život u ovoj zemlji da se vodi ako se oni budu pitali? Da li je to njihova poruka svakom građaninu ove zemlje? Svakom građaninu zemlje kako će da prođe ako se njima ne dopada? A šta je to ako nije fašizam? I šta ima da se breca i da se ježi bilo ko kada se ta reč upotrebi za ovakvo ponašanje? Ta je reč ovde potpuno odgovarajuća. Jeste li vi videli da neko radi u bilo kojoj civilizovanoj zemlji? Jeste li videli da neko kaže da je ovo relikt demokratije? Ne, ovakve stvari se jasno vezuju ili za nacističku Nemačku ili za onaj ustaški režim u Hrvatskoj. I nikakve to veze sa demokratijom nema. Mene čudi što su se neki danas pobunili što se o tome govori. A nego šta ćemo da se pravimo da je ovo u redu i da je lepo. Hoćemo da nastavimo da žmurimo kao što mnogi žmure i svi ovi mediji koji nisu hteli ove slike da prikažu na to što se dešava. Pa, šta ćemo onda da očekujemo sutra svi zajedno. Mene čudi što su neki danas govorili u Skupštini a nisu našli za shodno jednu jedini reč osude da izgovore na ovu temu. I u ovoj sali, ovi koji su se ređali na konferencijama za medije, svaka čast onima koji su to učinili, ali oni koji nisu, vi ne znate gde živite, vi ne znate u koju ste zgradu došli, vi ne znate šta se oko vas dešava. Oni koji nisu i novinari koji su stajali ispred njih pa ih ništa nisu pitali. Da li je to vama ljudi normalno? Da li je to normalno? Da li treba u ovoj zemlji da neko strada pa da se bilo šta desi ili da opet ništa ne desi, da se pravite da je sve to lepo divno, sjajno i normalno. I nije ništa slučajno, jer ne može, znate, iz dana u dan, iz nedelje u nedelju da se stalno šalje ista poruka, da se isto nasilje promoviše, da se iznova i iznova pokušava izazvati sukob među ljudima, da se priziva prolivanje krvi i da sve bude slučajno. Kako može da bude slučajno kada isti ti fašisti Saveza za Srbiju vitlaju vešalima po Terazijama, pa onda prođe koliko dan ili nedelja, pa isti ti sa motornim testerama budu u RTS-u. Pa, prođe ni dan jedan ceo, isti ti onda pokušavaju da provale u zgradu Predsedništva Srbije, pa isti ti u svakoj od tih prilika fizički napadaju policajca, fizički napadaju ljude koji im ništa nažao učinili nisu, sa kojima nisu jednu reč u životu razmenili. Nisu imali priliku uopšte da se na njih naljute, da ih ovi uvrede, ništa i ne zanima ih, pa gađaju flašama, pa pokušavaju kamionima da gaze, pa ovde dolaze da bi divljali, i ovde malo da šutiraju policiju dok kao deca nezrela duvaju u pištaljke, cirkus neki izvode, ali opet i tu malo batina da naprave, pa da jutros dođu ponovo na narodnog poslanika da dižu ruku svi zajedno, pa se još time hvale, pa se time naslađuju. Evo, vidim sada po ovim društvenim mrežama, ne zna se prosto ko će koga bolje da potapše po leđima uz reči – e, svaka ti čast kako si im pokazao. Da li će Janko Boška ili Boško Sergeja ili Sergej ovu dvojicu. Kažu – svaka čast, tako ćemo i mi isto samo da dođemo. Pristojan čovek, razuman čovek takve stvari da pojmi ne može, a kamoli da podržava, a kamoli da aplaudira tome i kaže – e, dobro ste uradili i tako ću i ja samo da dođem sutra. Ništa tu, apsolutno ništa slučajno nije. Kako može da bude slučajno? Jeste juče u ovim njihovim čuvenim tajkunskim nedeljnicima imali poruku – rušiti vlast na ulici. Evo, ovaj Boško Obradović ovaj što se lepo slikao sa Draganom Đilasom, sinoć dok su divljali ispred Predsedništva. Taj se slikao i za novine i stavili mu veliki naslov krupnim slovima – rušiti vlast na ulici. A u drugom tajkunskom nedeljniku ista poruka, opet slučajno „Rušiti vlast na ulici“, drugi ekstremista – ista poruka. Kako god se zvali ti pokreti, stranke, šta su već sve, poruka uvek ista, lica možda različita ali princip isti – uništiti, uništiti fizički, na ulici vlast otimati, ljudima glave razbijati, Skupštinu paliti, sravniti sve sa zemljom samo da se do vlasti dođe. Da li ste videli možda da se bilo ko od njih zabrinuo? Da li ste videli možda da je Dragan Đilas pozvao kamermana da mu na tri-četiri-sad snimi tužnu poruku onako sa sve plakanjem u stihovima? Pa, nije. Znate zašto? Ništa ga tu ne potresa. Što bi ga potresalo, kad su sve vreme zajedno dok se sve ovo radi? Što bi ga potresalo kada se on toga ne stidi, ne zgražava i ne tuguje zbog toga, nego to sve, očigledno, podržava, ljudi. Ovo je njihovo zajedničko nedelo. Koliko su suza prolili zbog toga što nekome drugom čine nažao, povređuju, glavu razbijaju? Što bi se oni oko toga sekirali, kad to rade zajedno i vrlo svesno, perfidno, znaju tačno šta rade. Neku nesreću da izazovu ovde, to bi im izgleda bio jedini uspeh i nešto što bi imali, valjda, zajednički da proslave. Kad smo kod tih tajkunskih nedeljnika, eto, baš juče kažu geniji, to kad se čuje pesma u kojoj se kaže da je Dragan Đilas lopov, kažu geniji – to je pokušaj ubistva. Čisto da razumete, to je pokušaj ubistva. Šta mislite koliko će njih sledeće nedelje u ovim svojim redovnim izdanjima da kažu da je udaranje u glavu narodnog poslanika, bačenog na pod dok leži pokušaj ubistva? Neće nijedan. Evo, odmah da vam kažem, neće nijedan. Zato što je to takođe pokazatelj sistema vrednosti, šta se može, šta se ne može, pre svega, kome može, kome ne može i fašizam najobičniji, i fašizam najprljaviji mogući, najodvratniji mogući, prećutaće, relativizovaće oni koji su među njima onako hrabriji, znate, junačniji, oni će i da podrže otvoreno i to će da bude jedini odnos prema ovoj pojavi koju imamo sve vreme. Ako će da se žale ponovo, da pišu pisma ovima po Evropskoj uniji, da li po Evropskom parlamentu ili na nekom drugom mestu, potpuno je svejedno, neka im obavezno, ali obavezno, pošalju snimke, svoje sopstvene snimke od jutros, da se pohvale junaci. Nek pošalju, fašisti najobičniji, snimke na kojima se vidi kako divljaju pred Narodnom skupštinom, kako drugim ljudima šutiraju glave. Neka im pokažu fotografije na kojima se vidi kako tim ljudima koje su šutirali posle toga glave krvare, pa onda neka traže podršku i neka kažu kao što im pišu sad u tim svojim pismima - dođite u Srbiju da nas podržite. Nemojte više da se pravimo glupi, mutavi, ne tražite vi da oni dođu da bi vama nešto učinili da se pomeri neki izborni datum i da se krši Ustav, naravno, pri tome, vas pre svega zanima da vi za vlast zasednete. Kako? Kojim sredstvima? Evo, ovim. Ali, pohvalite im se. A ti iz Evropske unije ili odakle god, evo, ljudi, vidite sve ovo, pa, pošto vas ovi već ovako lepo mole da date vi neko svoje mišljenje o svemu, hajde nađite za shodno da date svoje mišljenje baš o ovim pitanjima. Hajde, neka vam ne bude teško pa da kažete da li osuđujete? Očekujemo, naravno svi, da osuđujete fašističko divljanje u Srbiji. Hoćete li da nazovete pravim imenom i da kažete ko su ti koji ovakav odvratan pir po ovoj zemlji pokušavaju da uspostave kao nešto divno i normalno? Hajde, nazovite ih imenima i kažite ko su. Mi očekujemo da vam to nije teško. U vašim državama sigurno vam ne bi bilo teško i da to osudite i da kažete – evo, ti se ponašaju kao fašisti najobičniji. Nalazimo se pri datumu kada bi trebalo svi zajedno da se setimo tekovina borbe protiv fašizma. Pa, hajde, setite se bar tom prilikom. Pa, kad vas već zovu, pišu vam pisma, da se osvrnete na političku situaciju u Srbiji, osvrnite se. Učinite im, osvrnite se, pa im recite šta mislite o fašističkom divljanju bilo gde u svetu, bilo gde u Evropi, pa i u ovoj Srbiji, ako se za Srbiju brinete. Šta kažu u tim svojim pismima ovi geniji ovde što bacaju pod noge državnu zastavu, šutiraju policajce, obaraju na stepenište skupštinskog ulaza narodne poslanike, pa ih onda šutiraju odozgo dok im krv ne krene iz glave? Kažu – ne, ne, ne, vlast je ovde diktatorska. Kažu – ne, ne, vlast je ovde autokratska, despotska, cezaristička. Kažu – ta vlast pravi u ovoj zemlji kristalne noći sa bakljama. Zamislite konstrukciju sa bakljama kristalne noći? Mi ih pitali, te fašiste najobičnije, koji su bili danas u stanju da ovo potpuno nepojmljivo normalnom čoveku prirede pred ulazom u Narodnoj skupštinu, a da li vašim bakljama, kojim bakljama? Pitali ih, oni se prave nisu razumeli ili nisu čuli? Da li ovim vašim bakljama? Ovim vašim bakljama? Dakle, ovo ste vi, ovo je šef odborničke grupe Saveza za Srbiju u Skupštini grada Beograda postavio da se pohvali kako njegovi ljudi pale baklje dok lupaju lonce. Da li na ovu kristalnu noć mislite? Da li je to to, lažovi i licemeri najobičniji? I dok se ljudi trude da nešto urade tako da svima bude dobro, pa čak da ne možete promil našeg interesa da pronađete u toj priči, dakle u nameri da se omogući onima koji žele na izbore da izađu, da mogu da prikupe potpise podrške, da to može da se uradi tako da proces uliva poverenje njihovim biračima i simpatizerima, nikakvog našeg interesa nema, mi smo sav posao na tu temu završili, ali svi smo se zajedno dogovorili kada je bio organizovan dijalog političkih stranaka kod predsednika Republike, Aleksandra Vučića, oni koji žele da izađu na izbore mogu da računaju da ćemo na ovaj način da učinimo da to bude izvodljivo na najbolji i najbezbedniji način. Nikakvog našeg interesa u svemu tome nema. Tim ljudima opet ne dajete da normalno rade svoj posao, ne dajete da drugima olakšaju, a uradili smo to ne jednom, nego, Bog zna koliko puta, u poslednjih nekoliko meseci samo. Da li je nama nešto značio smanjeni cenzus? Svi znaju da nije. Jeste baš tim drugima i nemamo nikakav problem sa tim da kažemo – pa, da, borimo se za više demokratije, za bolju reprezentativnost parlamenta nakon ovih izbora. Kao što vidite, nije nam teško da se bavimo i uslovima u kojima će sve to da se pripremi, izvede, da se sve to uradi kako treba, a vi na sve to kažete kad su vam sve ostale laži propale, kada vam više nijedan jedini čovek u Srbiji ne veruje za sve gluposti koje izgovarate na temu izbora – Ne sad. U stvari, to neće biti bezbedno za zdravlje. Neće biti 21. juna bezbedno da se u dobro organizovanim uslovima u Srbiji glasa. A vi što to kažete, vi smatrate da je bezbedno da se 7. maja u nekoliko stotina vas okuplja na masovnom skupu sa sve spuštenim merama zaštite, ovde nigde maski na licu nema, samo da bi se divljalo ispred Predsedništva Srbije, istom ovom zgodom, kada su se fašista Obradović, ovaj ljotićevac koji je jutros ovde haos pravio i njegov gazda Đilas slikali onako lepo kao što sam vam prikazao malo pre. E, to je sve lepo, bezbedno i to je u skladu sa najboljim standardima zaštite zdravlja, a izbori nisu. Dakle, sve sama laž, sve samo licemerje i nije to nešto što bilo ko u ovoj zemlji ne bi mogao da izdrži, na to smo navikli, ali prekinite već jednom na to, prosto, ne može čovek da se navikne na to, ne može da bude normalno. Prekinite već jednom da druge ljude fizički ugrožavate. Na šta to liči? Dokle to vodi? I da se dogodi nešto tako strašno, kao što je bacanje ručne bombe u dvorište običnog čoveka, lokalnog funkcionera Srpske napredne stranke na opštini Voždovac, u dvorište kuće, koja samo pukom sreće ne eksplodira i da to šta, opet nikoga ne zanima? Da to čak i nije vest za ove koje ovako divne poruke i intervjue pišu i koji se ne sete jednim jedinim malim pitanjem da upitaju te svoje idole, te svoje velike borce za demokratiju i slobodu sa razbijenim glavama, tuđim, naravno, da se niko od njih ne seti da na to obrati pažnju. Zašto? Zato što se dogodilo nekome ko politički pripada Srpskoj naprednoj stanci i sledi političku viziju Aleksandra Vučića. Takvome može da se dogodi apsolutno sve. Naš odnos prema demokratiji, pošto su i to neki danas ovde pitali i postavili kao temu, naš odnos prema demokratiji je da nikada na te stvari ne odgovaramo istom merom. Video sam da su mnogi nervozni i pitali – zašto se ovo trpi? Da li ćemo da reagujemo? Ne, dame i gospodo, baš ne treba to da radimo. Jer, oni koji ne žele dobro ovoj zemlji oni se upravo nadaju takvoj reakciji sa vaše strane. Oni hoće sukob. Oni hoće krvoproliće i potpuno vam je jasno iz svega ovoga što rade da im je to glavni cilj. Ne treba na taj način uzvraćati. Mi treba demokratiju u ovoj državi da čuvamo. Mi treba da se borimo da te demokratije vremenom bude samo više kao što je sada ima značajno više nego u njihovo vreme, značajno više i da se uvek trudimo da radimo da stvaramo, da činimo da nešto bude bolje nego što je bilo pre. Samo bolje, a ne gore, kako demokratija, tako i uslovi života, tako privreda, tako ekonomija, tako životni standard, tako prilika za sve ljude u ovoj zemlji da im sutra bude bolje nego danas, a svakako drastično bolje nego juče svim ljudima u ovoj zemlji, naravno, pre svega deci Srbije. Znate šta, ako im smeta što je to ne samo politika koju je definisao Aleksandar Vučić, nego im smeta što je to politika koja pokazuje rezultate, koja pobeđuje i koja zbog toga ima ubedljivu podršku građana Srbije u toj meri da hoće samo da fizički uništavaju i da ubijaju, pa i to građani razumeju i, znate šta, ta podrška Aleksandru Vučiću, SNS, razvoju i čuvanju demokratije i brizi za budućnost naše dece neće zbog vašeg nasilja, zbog vaših pokušaja da uništavate biti manja. Ona može da bude vremenom samo veća, samo čvršća. Ko to danas ne razume, taj nikada ništa razumeti neće, ali će svakako jak, dobar glasan, ubedljiv odgovor od naroda da dobije već 21. juna. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ispred poslaničke grupe Stranke moderne Srbije i izborne koalicije Ujedinjene demokratske Srbije na predstojećim parlamentarnim izborima, na početku, nažalost, ne mogu a da se kratko ne osvrnem na jutrošnje nasilje ispred Skupštine. Učiniću to nešto kasnije, a nemam dilemu da će i EU koja je malopre pominjana, baš kao i svi drugi međunarodni činioci privrženi demokratiji, osuditi svako i svačije nasilje, gde god i kad god da se ono dogodi u političkom životu, jer nasilje nije politika. Nasilje je nasilje. Što se tiče predloženih promena Izbornog zakona, Stranka moderne Srbije i koalicija Ujedinjene demokratske Srbije njih vide kao jedno olakšavanje izbornih uslova u smislu olakšavanja određenih izbornih radnji koje je naša izborna koalicija već sprovela na ranije važeći, teži način, ali očigledno se radi o nužnom prilagođavanju izbornih radnji epidemiološkim okolnostima, a o legitimitetu tako okončanog izbornog procesa sudiće opet isti oni koji inače sude o legitimitetu i priznavanju rezultata izbora u Srbiji, a to su pre svega EU i međunarodna zajednica. Ali, to ukazuje na očiglednu potrebu permanentne dorade izbornog sistema u Srbiji i očigledne potrebe nastavka onog predizbornog dijaloga koji je, uz posredovanje EU i, pre svega, uvaženih kolega parlamentaraca iz Evropskog parlamenta, vođen neposredno u nekoliko rundi pred početak ove izborne kampanje koja je prekinuta bila u proteklih pedesetak dana tokom vanrednog stanja. Naravno, to je još jedna promena izbornih pravila u toku izborne godine, sada već i u samoj izbornoj kampanji, ali to je na neki način nastavak loše prakse da izborna pravila menjamo u izbornim godinama. Tu praksu smo imali i prethodnih tridesetak godina. Ja sam već jednom spominjao analize koje su određeni profesori pravnog fakulteta radili kada su konstatovali da smo suviše često u izbornim godinama menjali izborna pravila i na taj način sve vlasti pokazuje nedostatak kapaciteta i kompetentnosti političke volje da izgrade sistem, pa makar samo izborni sistem kao jedan deo sveukupnog političkog sistema. I naš politički sistem i njegov izborni deo imaju mnogo nedostataka. Javnost o tome puno polemiše. Recimo, iz javnosti čujemo predloge da građani hoće da znaju za koga glasaju i da biraju pojedince, a ne kandidate na stranačkim ili koalicionim izbornim listama. Ispred Ujedinjene demokratske Srbije i njene izborne koalicije pozivam građane da izađu na naš koalicioni sajt - evropskasrbija.rs i tamo će tačno saznati za koga glasaju, jer mi biografije naših kandidata ponosno objavljujemo, kako radne, tako i one koje se tiču njihovog političkog kredibiliteta. U krajnjoj liniji, liste kandidata su javno dostupne i na sajtu RIK, pa i na samim izbornim mestima. Naša javnost vrlo četo kaže – mi hoćemo poslanike koje stranka ne može disciplinovati, ali isto tako ta javnost kaže – hoćemo zbog preletača da mandati pripadaju strankama, a ne poslanicima. Ja sam jedan od poslanika kog stranka nije mogla da disciplinuje, jer sam istrajavao na politikama na kojima sam dobio mandat, politikama koje sam zastupao 2016. godine i koje zastupam i danas, a to su politike građanske, sekularne, moderne evropske Srbije, na zapadu brzo i snažno integrisane u EU i našu zajedničku evropsku kuću i porodicu razvijenih država. S druge strane, građani nekad kažu – hoćemo većinski izborni sistem, nećemo proporcionalni. Ali, predviđaju, recimo, da većinski izborni sistem pomaže velikima da postaju još veći i da se on kolokvijalno naziva – pobednik uzima sve. Po takvom sistemu, konverzija podrške i procenata glasova u procente mandata ide uvek u prilog izbornom pobedniku i on dobija mnogo više mandata nego što je dobio procenata glasova. Postoji još puno tema u našem izbornom sistemu o kojima treba da se razgovara, a to je i politika finansiranja političkih aktivnosti, politika doniranja političkim strankama. Nažalost, nemamo kulturu velikog broja malih, sitnih donacija od strane građana političkim strankama čiji rad podržavaju. Berni Sanders, jedan od predsedničkih kandidata u SAD, uspeo je da dva sata nakon objavljivanja svoje kandidature skupi preko interneta po dva, dva i po miliona dolara u velikom broju malih sitnih donacija građana. Kod nas je tako nešto, nažalost, nezamislivo i mi svi zajedno treba da se zapitamo zašto ne postoji takva vrsta poverenja građana u svoje političke predstavnike, čak ni takva da nisu spremni u velikom broju ni jedan, dva, pet ili deset evra odvojiti za finansiranje njihovog rada njihovih političkih predstavnika. Dakle, demokratija i njeni procesi služe da sa svojim procedurama i pravilima na pravilan način kanališu konflikte u društvu i rešavaju ih. Kada demokratije nema i kada su njeni procesi suspendovani, kada se izrugiva vladavini prava u demokratskim procesima, onda nezadovoljstvo u društvu raste i razlike se produbljuju i pritisak u loncu raste i preti da se nekontrolisano kao nasilje izlije po ulicama. Naravno, ko potegne prvi za nasiljem on nosi odgovornost za političke i sve druge posledice, ali ne treba zaboravljati da osim fizičkog nasilja postoje i razne druge vrste nasilja, kao što je verbalno nasilje, pravno nasilje, nejednakost građana pred zakonom kao jedna forma pravnog nasilja itd. Vlast je, pre svega, odgovorna za negovanje demokratije i njenih procedura, jer ima većinu koja omogućava da blagovremeno usvaja izmene izbornih zakona, podzakonskih akta, pravila ponašanja, kako bi demokratski sistem u državi permanentno popravljala i kako bi omogućavala da on na bolji način kanališe nezadovoljstva i razlike u društvu. Šteta je što smo suviše kasno i tek na pritisak iz Brisela mi prošle godine počeli da popravljamo svoju demokratiju i da branimo demokratske slobode koje smo tako teško sticali tokom devedesetih godina prošlog veka i posle toga. Podsećam da smo dva puta tada odbranili izborne rezultate – 1996. i 1997. i 2000. godine i uvek ćemo to radite, jer demokratija na kraju uvek pobedi pre ili kasnije. Ja vam se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Neću više da kažem da je ovo oproštajni govor, jer nikako da se oprostimo, tako da videćemo da li ćemo se još i koliko puta videti do kraja ovog našeg saziva. Ali, ovo zbog čega smo se sada sakupili ima svoj neposredni povod i ima, naravno, i neke implikacije koje su šire političke, tako da ću govoriti i o ovim konkretnim predlozima izmena, kao i o čitavom političkom kontekstu u kojem se nalazimo i koji, po meni, nije dobar, i u koji se, nažalost, mogu staviti i ovi incidenti, ovaj današnji, kao i sve ono što gledamo, ne samo u ovoj Skupštini, nego i u ovom društvu poslednjih nedelja ili poslednjih meseci. Ne očekujem, naravno, da se oko toga složimo, ali mislim da je jako važno da naglasimo da je ovo mesto gde ta neslaganja treba da budu iznesena, ili najbolje mesto, ili najmanje loše mesto. Drugo mesto jednako dobro bi trebalo da budu javni servisi, takođe za iznošenje tih neslaganja, a odmah posle njega ili posle njih i studija sa nacionalnom frekvencijom. Iz različitih razloga se to ne dešava. Kada se onda dijalog, rasprava i polemika ne vode tamo gde bi trebalo da se vode, onda se vode na neadekvatne načine i na neadekvatnim mestima. Pri tome, daleko od toga, da ovde ne bude nesporazuma, ne da ne odobravam, nego osuđujem svaki akt nasilja, bez obzira od čije strane dolazio i to ne samo retorički, mislim da je to i politički loše. Dakle, ne samo što se osuđuje kao nasilnik i kao nasilje, nego je to i politički loše. Loše čak i za opciju kojoj ja u širem smislu pripadam, loše za čitavo društvo i loša poruka. Ali, kao što je za tango i za ljubav potrebno dvoje, tako je i za svađu, pa i tuču, potrebno dvoje. Ne vredi vam pokušavati ovde predstaviti nekog kao majku Terezu, pravednog Jova ili neku nesrećnu i nevinu žrtvu huliganskog nasilja. Vi to možete u ovoj sali ili u ovom odnosu snaga tako proglasiti i tako definisati stvari, ali znamo svi da to nije tako. Pri čemu, kažem, ja mislim da je najveći gubitnik onaj koji poteže silu. Kao što je rekao kolega Đurić maločas, izašao je, mogao je da dobije pravo na repliku ali nije tu, postoje različite forme nasilja i sve su loše i opasne. Postoji verbalno nasilje, postoji mentalno nasilje, političko nasilje, pravno nasilje i sve ih treba osuđivati. Često su povezane te različite vrste nasilja. Ja se borim u granicama svojih mogućnosti protiv svake od tih vrsta. Nisam siguran da ponekada neke od tih vrsta nasilja nisu imale podršku i većine u ovom domu i u ovom društvu. Opasno je igrati se vatrom i obično se to osveti i pre ili posle vrati onome ko se tom vatrom igra. Na kraju krajeva, političko gledano, ja imam samo štetu od ovakvih događaja, i ne samo ja, nego i oni koji se nalaze na sličnoj nekoj poziciji mojoj, jer se te reči negde izgube u vetru, u dimu ovih uzburkanih strasti, bilo stvarno, prirodno, bilo veštački podstaknutih i raspirivanih, i tako moje, ne govorim sada o današnjoj, pre par dana, pre dva dana, diskusija, načelna, principijelna, rekao bih, dobra i važna, ostane potpuno u trećem, petom planu, naravno, incidenta kojim je to zasedanje pre neki dan počelo. Tako će biti i sa ovom, i ne samo mojom, nego i mnogim drugim diskusijama. Kad malo bolje pogledamo, najveći gubitnici u takvim situacijama su oni koji apeluju na razum, na kompromis, na dogovor, što se obično shvata kao znak slabosti. To je loš aspekt naše političke kulture ili barem u poslednje vreme dominantnog mentalnog, političkog, socijalno-psihološkog modela, gde se gleda ko je koga, naravno, ne samo fizički ali i fizički, a svakako retorički, nabo u nekoj emisiji, u nekom studiju, ko je kome više zalepio i ko je duže, upornije govorio, paralelno sa svojim sagovornikom tako da se onaj nije mogao čuti. To postaje kriterijum uspešnosti debate i uspešnosti polemike. Ovo što sam sada govorio, naravno, vezano je za ovu konkretnu situaciju i incidente, ali je važno i vezano za ono što nas čeka i zbog čega su ovi predlozi izmena zakona i podneti. Čak nisu ni u sali, a svakako oni koji nas gledaju više ne znaju tačno čemu ovo služi, zašto su ovi zakoni podneti, odnosno ove izmene zakona. Reč je o pokušaju da se zbog situacije sa Koronavirusom olakša donekle prikupljanje potpisa, pa sad umesto samo notara mogu i drugi, mogu organi lokalne uprave, državne uprave, mogu da skupljaju odnosno da overavaju te potpise. To jeste mali korak u ispravnom pravcu, ali potpuno neadekvatan ozbiljnosti problema koji mi imamo i o kojem sam govorio i pre neki dan i na koji sada hoću da skrenem pažnju. Dakle, to je, neću da kažem čaj od nane, kad je reč o našem političkom procesu i oporavku, ili pokušaju oporavka našeg političkog procesa, jer bih bio nepravedan prema čaju od nane ili majčinoj dušici. Hoću da kažem da ove mere koje se sada predlažu, olakšava način overavanja potpisa, ili ono što smo prošli put takođe već u zaustavnom vremenu, pre ove epidemije usvajali, takođe je takva vrsta palijativne mere koja treba da tobože služi da se kao pokaže kako se olakšava i demokratizuje politički izborni proces, a u suštini se ništa bitno ne promeni. Da se stvarno imala namera da se demokratizuje politički proces, čak i pre ove epidemije, a o ovom posle epidemije ću konkretno govoriti u nastavku, onda bi se za početak obratila pažnja na, recimo, moje prošli put podnošene amandmane, pre dva meseca ili više od dva meseca, ili sada, ovoga puta, gde kažem da kada se već cenzus smanjuje sa 5% na 3%, navodno radi demokratizacije političkog procesa i boljoj političkoj zastupljenosti u parlamentu, mada to neki mogu da tumače da bi se možda neke poželjne liste prebacile preko cenzusa, ali svejedno, ako se to i čini, onda je i mnogo veći doprinos demokratizaciji izbornog procesa bilo zapravo da smanjite onda i broj obaveznih potpisa koji se prikupljaju za te liste, pogotovo sada, u ovim epidemiološkim uslovima i mentalno-psihološkim uslovima i šoku koji postoji kod građana Srbije, evo, i sada, nakon ukidanja vanrednog stanja. Kao što sam rekao neki dan, nije to košarkaška utakmica, pa da imate tajm-aut od 60 sekundi ili 60 dana, pa nastavite onda utakmicu tamo gde ste stali, još malo odmorniji i spremniji. Ne, to je bilo jedno teško, ozbiljno iskušenje za čitavo društvo, za sve građane, za državne institucije i strukture, koje su i položile taj ispit, više ili manje uspešno, neki uspešnije, neke manje uspešno, ali svejedno. Dakle, postoje posledice mentalne u ponašanju ljudi, u svesti ljudi, u tome kako se pozdravljaju, do toga kako se druže ili kako hodaju, maltene, ulicom, a kamoli da nema posledice na izborno ponašanje, na političku svest i političko ponašanje građana. Sad se pravimo kao da se to nije dogodilo. Pazite šta je glavna izmena zbog koje smo se mi ovde okupili, da ne mora samo notar, javni beležnik, nego da mogu i kod drugih da se overavaju potpisi, pa će to kao smanjiti malo gužvu i olakšati onima koji prikupljaju potpise i hoće da izađu na izbore. Kao što rekoh, i pre ove epidemije, ja sam pitao kolege, ali slabo su mi odgovorili. Navedite mi zemlje u svetu, ne u svetu, Evropi, ali može i šire, ne morate mi baš Indiju ili tako nešto navoditi, ali čak i tamo nije tako, gde treba 10.000 potpisa za listu, bilo koju, čak i manjinsku, većinsku, da izađu na izbore. U Francuskoj nije tako. U Rusiji, jednoj velikoj Rusiji nije tako, govorim o parlamentarnim izborima. U većini zemalja oko nas nigde nije tako. Možda biste na prste jedne ruke našli jedan ili dva primera ili dva izuzetka. Nisam siguran, pošto su specifični slučajevi. Dakle, nigde to nema i jasno je čemu služi. Sada, na kraju ovog našeg mandata ili pri kraju samog tog mandata da kažemo otvoreno – to služi očuvanju partokratskog sistema koji postoji ovde godinama, koji nije posledica, naravno, niti izum ove vaše vlasti, ali ste ga vi, rekao bih, usavršili, odnosno ova vlast ga je usavršila i dovela do perfekcije, a odgovara na neki način svima ili skoro svim akterima oko stola. To je princip o kojem zapravo, pogotovo sada u uslovima ovim, kažem, pandemije i ove psihoze koja je ostala u društvu, u suštini bez pomoći… O tome je nešto govorio i govorili su neki prethodnici, nisu hteli da imenuju, pa, naravno, neću ni ja. U uslovima ovim, ovakvim sada u društvu, posle epidemije, pa čak i pre, samo tri, otprilike, grupacije političke možda mogu samostalno da prikupe potpis. Svi drugi, dakle, to ne mogu ili mogu uz blagoslov, veći ili manji, uz asistenciju vlasti i to je javna tajna i to svi znaju. To je način na koji izvlače iz strukture, vladajuće strukture, tako je bivalo donekle slično i ranije, priznajem, olakšavaju posao i na neki način kontrolišu ulazak političkim akterima u orbitu političku. Profesor Ševarlić je pre mesec, dva dana, ne znam tačno, ne, u stvari pre ove epidemije predlagao i govorio zašto se ne omogući, recimo, uglednim pojedincima, javnim ličnostima da naprave listu sa tri ili pet ili samostalno da se kandiduju i prikupe određen broj potpisa proporcijalno manji od onoga ko podnosi listu sa 250 imena. Ne može biti jednak uslov za pojavu na izborima nekoj stranci velikoj, vladajućoj koja ima 250 kandidata i pretenduje da osvoji 150 ili, ne znam, 200 mesta i, recimo, profesoru Ševarliću, njega navodim samo kao primer, ili nekom drugom, trećem, koji hoće da se pojavi samostalno sa nekim programom i da ponudi građanima svoje ideje. On ne treba da ima olakšicu u smislu toga koliko glasova treba da dobije, zna se koliko otprilike mandat, zavisi od izlaznosti, koliko je glasova potrebno za jedan mandat, neka bude i cenzus, na kraju krajeva, mada je malo loše da bude isti i za njega i za nekog drugog, ali je zaista apsurdno i besmisleno da on mora da podnese 10.000 potpisa da bi mogao da se pojavi kao, na primer, samostalni kandidat na izborima. Sve su to, i vi gospodine Ružiću to znate, stare dileme i boljke našeg političkog sistema, ali sve se gura pod tepih, delom zato da se ne talasa, a delom zato što nikada vlasti to zapravo ne odgovara. To prosto treba otvoreno reći. Da ne kažemo, takođe, ne o javnoj tajni, nego ovo već više nije ni tajna, da u većini lokalnih samouprava, ne govorim sada o Beogradu, Novom Sadu, Nišu ili nekolicini najvećih gradova, u većini, dakle, gradova Srbije, odnosno, pogotovo opština, zapravo dve trećine birača, dve trećine upisanih u spisak, nekad i više od toga, moraju da se pojave kao potpisnici lista. Ponekad bude više potpisa ili jednako potpisa koliko ima i birača da bi se pojavili ti kandidati. Znači, taj apsurd, koji inače zahteva ozbiljno preispitivanje, ne možemo ga sada raditi, tu vrstu izmene, ali može barem da se usvoji predlog. Ne mora da bude kao moj predlog, može neko od poslanika vladajuće većine ili vladajuća poslanička grupa da predloži tu vrstu izmene. Kad se smanjio cenzus sa 5% na 3%, onda smanjiti broj obaveznih potpisa za 40%. Dakle, ne sa 10.000, nego na 6.000. Za lokalne izbore ne 30 potpisa po kandidatu za lokalnog odbornika, nego onda proporcijalno 60% manje, to bi bilo 18, to je onda 18 potpisa po odborniku. Kažem, zaista je apsurdno, i to svi znaju, pogotovo u ovim manjim sredinama, kad kažem manjim, ne mislim skroz malim, nego samo, eto, pa u jednom Smederevu, znači, ozbiljnim gradovima, Somboru, gde hoćete. Da bi se potpisi sakupili i validno predale liste praktično čitavo biračko telo potrebno je da se potpiše. To, naravno, da otvara prostor, široko polje mahinacija i manipulacija svih vrsta. Ono što je suština i što hoću da kažem u ovih par minuta jeste moj obnovljeni predlog koji vam sada ponavljam, rekao sam i time sam završio i prošli put svoje izlaganje. Naravno da život ne može da stane, ali suviše su još sveže traume, i to će nam reći i to kažu epidemiolozi, uostalom i stručnjaci i ovi članovi stručnog tima i Vlada Srbije na čije se stavove uglavnom poziva vlast i iza njih nekad zaklanja, kažu da se do kraja juna ne može očekivati normalizacija ili barem druge polovine juna, gospodine Lončar. Imam ovde izjave, ako bude prilike da razmenimo neku repliku, od profesora Kona do profesora Nestorovića. Dakle, ugledni članovi stručnog tima na to upozoravaju, neće biti svadbi, neće biti proslava, neće biti pozorišta, a vi očekujete da ljudi izađu i da glasaju kao da se ništa nije dogodilo, sve na taster. Nije lako ni zatvoriti na taster, a pogotovo ih ne možete na dugme, na taster, na zvonce aktivirati da se sad odjednom, ne samo da dođu da glasaju, nego da se uopšte uključe u politički život. Znam da se stvari moraju vraćati u normalu, dajte neki rok da bi se stvari vratile u normalu. Kažem, nije to tajm-aut, nije to košarkaška utakmica. Na kraju krajeva, svi vi znate i mi znamo, makar kao glasači, kako izgledaju naša biračka mesta. To su uglavnom učionice nekih škola po unutrašnjosti, uostalom i u ovim velim gradovima ili nešto slično. To su prostorije u kojima se, kad je reč… Samo pazite koliko će lista biti i koliko posmatrača ispred tih lista, plus zvanični članovi izbornih komisija. Znači, tu već u startu ima preko 20, najmanje 20, često bude i više ljudi. To se tiska kao u košnici i sad tu treba da defiluju ceo dan još i glasači, sa maskama, bez maski, itd. Znači, potpuno je jasno da je to jedna specifična, da ne kažem vanredna, situacija u kojoj čak i oni koji žele na izbore, mnogi neće izaći. Dakle, ne zato što slušaju bojkotaše, već ja sam, kao što znamo, bio protiv bojkota i sada ja ne želim bojkot. Ja želim da izađem na izbore, i kao građanin i kao politički subjekt, ako je to moguće. U ovim okolnostima mi je neprijatno, kao što sam već rekao, i da izađem i da pozovem nekog drugog da izađe da glasa za mene ili za nekoga koga ja, recimo, podržavam. Prosto se ne usuđujem. Zato mislim, a vi znate i pravnici među vama znaju, vi ćete reći da to sada kao ne možemo zbog ustavnih i zakonskih rokova, već zbog vanrednog stanja mi izvan ustavnog i zakonskog roka… Trećeg juna ističe mandat ovom sazivu Skupštine, ionako se neće moći završiti izborne radnje i konstituisanje novog parlamenta pre isteka važenja mandata ovog parlamenta. Mi smo usvojili razne leks specijalise u toku ovog našeg mandata i mislim da bi sasvim bilo logično, osnovano i ne bio nikakav skandal da se nekim leks specijalisom prosto da ljudima, građanima, pa nekim političkim subjektima rok za neki odisaj, za neko vraćanje u kakvu takvu normalu. Poslednje, pošto je to bio argument nekih kolega iz vladajuće većine, nezvanično, kažu – pa, ne ali može da se vrati epidemija na jesen. Pretpostavljam da ćete to i vi reći, gospodine ministre, pa vam onda repliciram unapred rečima prof. Nestorovića, koji je rekao da su ti jesenji meseci najmanje opasni, jer se obično koronavirusi, ovo je citat doslovan, javljaju negde od decembra do marta, aprila. To je rok kada se možda može vratiti nekoj formi. Mnogo je veća opasnost sada od trajanja, od recidiva tog virusa nego nekog velikog povratka u septembru ili oktobru. Zato je moj predlog da se umesto 11. maja, neki dan što smo imali, da se promeni, opet na inicijativu vlasti, u vašim rukama je i nož i pogača, da bismo imali, ne samo sve aktere ili više aktera na izborima, nego da bismo imali regularniju atmosferu na tim izborima, politički i medicinski regularniju. U ovom trenutku mislim da preti opasnost, da niti je medicinski, zdravstveno potpuno regularna i čista, ali koliko je politički regularna, to najbolje mi znamo. Hvala.
Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Dragi gospodine Vukadinoviću, trudio sam se da razumem šta ste hteli da kažete i pokušao sam na sve načine, ali nisam mogao da uhvatim tu liniju za šta se vi u stvari zalažete, ali stvarno sam pokušao da to razumem. Drago mi je da ste pomenuli dr Kona i ostale naše stručnjake i želim da podsetim i vas i ostale narodne poslanike, koji su tu, i da vas zamolim za ono pravilo koje postoje, a to je da se novi maska na licu kada smo ovde, i to je pravilo koje važi u Skupštini i koje treba da se poštuje, jer smo zaduženi da se to sprovodi. Između ostalog, ovde i menjamo te zakonske odredbe vezano za kazne i za sve ono što je neophodno. Neko može da bude neodgovoran, da ne vodi računa o sebi, to je sasvim dozvoljeno, ali mora da bude odgovoran prema drugima. Zamolio bih nadležne da rade svoj posao. Što se tiče vaše zabrinutosti za 21. jun ili šta će biti u junu, nisam video vašu zabrinutost, mnogo veći rizik je bio, recimo, sinoć, ne znam, par stotina ljudi bez ikakvih maski, bez ičega, koji je bio tu. Tu je bio veći rizik da neko oboli, da se prenese, nego kada napravite proces i preuzmete sve mere zaštite. Uveravam vas, a i sve građane Srbije da smo mi jedna ozbiljna zemlja, ozbiljni ljudi, što smo dokazali i rezultatom koji smo postigli sa ovim Koronavirusom, tako ćemo nastaviti dalje. Ni u jednom momentu nećemo uraditi ništa da ugrozimo zdravlje i živote građana, naših ljudi. Toliko, mogu da vam kažem i da vam garantujem za to, da nam je to na prvom mestu, a onda sve druge stvari. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić, na osnovu diskusije gospodina Vukadinovića.
Hvala lepo. Zaista mislim da izbore ne treba organizovati sve dok imamo primenu vanrednih zdravstvenih mera. (Poslanik SNS dobacuje.) Ostavite se vi toga, to je najmanji problem, za mene ne brinite. Gledam sajt Ministarstva zdravlja, gospodine ministre, informacije o novom Koronavirusu, 15. marta 2020. godine, 46 potvrđenih slučajeva Kovida od 268 ispitivanih koji su ispunili definicije slučaja. Koliko danas imamo slučaja Kovida? Nažalost, i smrtnih slučajeva, a nemamo važenje vanrednog stanja, i nastavljamo političke aktivnosti verovatno, posle donošenja odluka na ovoj sednici? Razmislite još jednom o tome, imajući u vidu sve stresove, pa i paniku, koju su mnogi građani preživeli za 40 i kusur dana boravaka u kućnoj izolaciji. Nije samo problem u prikupljanju potpisa. Izborni sistem u Srbiji je podređen partiokratskim vrhuškama, čak ne ni partijama, jer partijske vrhuške određuju ko će biti na listi i ko će dobiti koje mesto na listi. Građani nemaju mogućnost da predlože nijednog svog kandidata, izuzimaju, eventualno, liste koje predstavljaju ili sastavljaju udruženja građana. Dalje, građani nemaju mogućnosti da se kandiduju ako ne odobrovolje neko partijsko rukovodstvo. Prema tome, zato i imamo ovakvu situaciju, partije se ponašaju kao navijačke grupe na stadionima, i zato imamo ovakvu situaciju i konfrontacije na ulici i sve ostalo. Nama je potrebna sabornost, i jedinstvo, a ne razjedinjenost. Ovde sam čuo za četiri godine 90% vremena se trošilo na kritiku, odnosno hajde vulgarno da se izrazim prvi put u ovoj skupštini, na pljuvanje jednih od strane drugih…
Zahvaljujem kolega Ševarliću. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Skinuo sam masku pre nego što sam govorio maločas, gospodine Lončar, tako da ja poštujem, šta god mislio o tim merama, poštujem ih, ali moram da kažem, da uz sav respekt prema tim doktorima i struci, struka je izdavala suviše često kontradiktorne, kao bih rekao, izjave. Poštujem to da se stvari menjaju, da neke stvari nisu znali, i neću da nikoga žigošem, ali je malo indikativno da, sad nemam vremena u dva minuta, prošli put sam nešto više o tome govorio, i neke druge kolege, da je nekako eskalirala, govorim i dakle ozvaničena, ova drama oko Korone, i zavedeno vanredno stanje, nakon što su raspisani izbori, i nakon što su vladajuće stranke predale svoje izborne liste. Onda se obustavio taj proces, i onda smo rekli dramatično je, hiljade mrtvih, samo što nisu desetine hiljada, stotine hiljada preti da ih bude, a, onda kada je bio zadnji voz i zadnji čas, da se pre leta završi izborni proces, onda odjednom si brojke ignorisane, odnosno činjenica, ima dosta novoobolelih, smrtnih slučajeva ima, slično koliko je bilo i unazad nekoliko nedelja, da ne kažem mesec, dva dana. Opada broj i težina slučajeva, to sam shvatio. Procenat je u odnosu na testirane manji. Ali, hoću da kažem da je malo čudno da se zavede vanredno stanje i ukinete baš onda kada to vlastima nekako odgovara. Nezavisno od toga, nadam se da ste razumeli, mislim da nema ni političkih, ni zdravstvenih razloga, odnosno dovoljno argumenata da se izbori održe 21. juna i mislim da bi bilo uputno iz političkih i medicinskih razloga da budu odloženi. Sada sam kratak i jasan, nadam se da ste razumeli. Hvala.
Kolega Vukadinovću, moram da vam skrenem pažnju da od sada poštujete član 107. Poslovnika o radu Narodne skupštine kada diskutujete i da poštujete Ustav Republike Srbije. Nijedan „lek specijalis“ ne može da derogira Ustav. Kada prekršite Ustav to je diktatura. Reč ima ministar Lončar, izvolite.
Gospodine Vukadinoviću, sada sam jedan deo razumeo. Da li ste vi za to, ako možete da kažete, da struka, pa i svi drugi mogu da kažu svoje mišljenje? Mi smo se vodili time da je svima bilo dozvoljeno, ne dozvoljeno, omogućeno da kažu svoje mišljenje. Da li su iz struke, da li nisu iz struke, da li su iz nečeg drugog, trećeg, ali recite mi da li je bio neko da mu nije omogućeno da kaže šta god misli o Koroni, Koronavirusu, o svemu što je vezano za Koronavirus. Na kraju smo saslušali sva mišljenja, ali iz svih tih mišljenja, iz činjenica i onoga što nam je dostupno i ono što je zvanična medicina, jednoglasno doneli sve odluke, ali nemojte nam zabranjivati da čujemo sva mišljenja, da ljudi komentarišu, da ljudi kažu, mislim da je to u redu. Veći bi bio problem da se nije omogućilo ljudima da kažu svoja mišljenja, po meni. Mislim da je ovo najveći vid demokratije gde ste imali da čujete i ljude iz Srbije, i iz Evrope, sveta, da je svakom omogućeno da kaže sve. Opet vam kažem, mere se donose i sve mere koje su donete su na osnovu zvanične medicine, na osnovu lekara i na osnovu činjenica koje postoje u tom momentu kada se donose. Mere su se menjale shodno promenama svih tih parametara koji se prate. Tu nema nikakve filozofije, tu nema nikakve politike, ponavljam, sve su mere donete da bi se zaštitili zdravlje i životi ljudi u Srbiji, koji su na prvom mestu. Nemojte samo da manipulišemo sa time. Nema razloga. Ne postoji nijedan razlog. Vi ne možete da nađete nijednu činjenicu da smo se negde oglušili o preporuku stručnih ljudi i naših i SZO i svih mogućih koji se u ovom momentu bave ovim problemom. Mislim da je to najbitnije za građane Srbije. Da li to nekom odgovora, ne odgovora, izvinite, ali mi ne možemo u ovom momentu u to da ulazimo. Apelujemo na jednu odgovornost, jednu ozbiljnost, Koronavirus je tu, treba da živimo sa njim, postoje jasne preporuke šta treba da radimo, kako možemo da se zaštitimo i kako možemo da idemo dalje. Od nas zavisi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Hvala. Sad, ne znam, prosto da li da odgovaram ministru ili predsedavajućem koji je iskoristio priliku da me poučio o tome kako stvari stoje sa Ustavom, pa bih prvo podsetio, gospodine Arsiću vas, da je Ustav ovde prekršen već od trenutka načinom kako je uvedeno ovo vanredno stanje. Tako da… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega, prvo o tome ćete moći da govorite da je Ustav prekršen kao narodni poslanik u ovoj sali kada Ustavni sud utvrdi da je Ustav prekršen, a ako se ne budete slagali sa odlukom Ustavnog suda, onda komentarišite odluku, a do tada Ustav nije prekršen. Molim zatražite reč. Izvolite.
Ovo ste lepo smislili, što reče koleginica. Gospodine Arsiću, nadam se da mogu komentarisati odluku Ustavnog suda i prošle i buduće. Naravno da će njegova biti izvršna, kao što je i u slučaju Briselskog sporazuma, njegovo nečinjenje je bilo takođe izvršno i mi sada živimo sa posledicama i Srbi na KiM, sa posledicama tog Briselskog sporazuma, pogubnim posledicama po integritet Srbije. On je oprao ruke, nadam se da neće oprati ruke na takav platonski način i ovog puta. Ali, da odgovorim samo gospodinu Lončaru, upravo izjave tih doktora koje ste vi pomenuli, uglednih članova stručnog tima, daju mi osnov za sumnju u to da je ova odluka u suštini politička i da nije celishodna. Opisao sam kako izgleda stanje na našim biračkim mestima i svi građani znaju kako izgledaju naša biračka mesta, sa koliko desetina ljudi tamo. Čak ne govorim o glasaču, pre nego što i bilo koji glasač uđe unutra. I, što sam vam rekao i citirao reči profesora Nestorovića, da je vrlo verovatno da je taj virus bio već u februaru, nego i u januaru čak je on rekao, ovde kod nas, već u januaru da je bio. Mi smo u martu tek preduzeli, odnosno vlast je preduzela mere i uvela vanredno stanje. Dva meseca su zapravo građani bili izloženi dejstvu tog virusa, a da nisu znali. Kako onda možemo biti sigurni i kao građani i kao politički ljudi koji donose odluku da se nešto slično ne dešava i sada i da se neće desiti, da je tako slično i u maju, kao što je bio i u januaru i februaru, da je tako i u maju i u junu taj virus među nama. Kaže vam struka i završavam time, kaže vam struka, vaša struka, vaši doktori da je jesen, zapravo rana jesen i leto period kada je aktivnost Koronavirusa najmanja i da u tom smislu su oni najopasniji i najviše deluju u periodu decembar–mart. U tom smislu medicinski razlozi… (ne razume se), a mislim da je politička epidemiološka situacija još i gora od ove zdravstvene, a koliko je loša to već vidimo i videćemo u narednom periodu i zbog toga takođe treba razmisliti o ovom predlogu, a ne tvrdoglavo insistirati na nečemu što je možda politički celishodno, možda zbog nekog procenta više ili manje. Vlast dobro stoji sada, stajaće dobro i na jesen, ne sumnjam ja u dobar rezultat vlasti, ali ovako deluje kao da je malo zbrzano i kao da se želi odraditi taj posao. Kažem, gospodine Arsiću teško da vi ili ovaj saziv, ova skupštinska većina može da bude baš neki veliki čuvar Ustava, jer ste ga kršili više puta i činjenjem i nečinjenjem. Hvala.
Reče Đorđe Vukadinović, sudija Ustavnog suda. Kada to budete bili možemo o tome da polemišemo. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući prekršili ste član 100. Poslovnika. Vi vrlo dobro znate da ako želite da učestvujete u diskusiji i da bi bilo kome delite bilo kakve komentare i lekcije treba lepo da siđete u klupe sa narodnim poslanicima i da se javite za reč. Umesto toga zloupotrebljavate vaš položaj i dajete komentare koje zaista niko … [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem kolega Raduloviću, nisam znao da ste i advokat, pored toga što ste stečajni upravnik. Smatram da nisam prekršio odredbe Poslovnika Narodne Skupštine. Da li želite da se Narodna Skupština izjasni u danu za glasanje? (Saša Radulović: Imam dva minuta.) Do dva minuta kolega Raduloviću. Kao advokat biste to trebali da znate. (Saša Radulović: Dva minuta!) Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege poslanici, građani Srbije, evo današnjeg dana još jedan veliki praznik za nas Srbe, za nas pravoslavce. Ja bih kao prvo, kao srpski domaćin svim našim pravoslavnim vernicima čestitao slavu Svetog Marko. Inače, Sveti Marko slava je i Dan opštine Svrljig i mojim Svrljižanima čestitam Dan opštine. Inače, Sveti Marko je isto slava USS koju ja ovde predstavljam i čiji sam predsednik. Svim članovima i simpatizerima čestitam slavu Svetog Marka. Kada smo došli ovde u Skupštinu, videli smo nešto što ne priliči nama, što ne priliči Srbima. Mi smo domaćini, mi smo ljudi koji želimo svakome dobro. Ovde su nas dočekali, mog kolegu Marijana Rističevića, dočekali su, pravili su nasilje nad njim i to je pokazalo da nešto nije kako treba. Ja uvek kada govorim, govorim iz srca sa željom da svakog poštujem, da svakog cenim i normalno želim da tako i mene cene. Današnjeg dana ovde na Skupštini imamo ove tačke koje su gore, vezano za izborne radnje. Konkretno, mi smo kao USS, ja sam kao narodni poslanik kandidat za poslanika na listi – Aleksandar Vučić – za našu decu. Meni je čast da budem sa ljudima koji žele dobro Srbiji. Ja sam tu zajedno sa njima zato što želim da u narednom periodu imamo veću mogućnost da obezbedimo veću podršku našem selu, našoj poljoprivredi, da damo veću podršku ljudima koji žive od sela i na selu, jer se pokazalo za vreme ove pandemije da je selo i poljoprivreda ponovo spasilo Srbiju. Zbog toga moramo dati veću podršku našim ljudima koji žive na selu i od sela. Moramo dati veću podršku jugoistoku Srbije, a ja sam zbog toga na listi koju vodi naš predsednik Aleksandar Vučić. Mislim da su sve one mere koje su bile u prethodnom periodu, vezano za zaštitu zdravlja ljudi od ove bolesti, od ovog virusa su dale rezultate. Ja se zahvaljujem zdravstvu, zahvaljujem se zdravstvenom sistemu, našim doktorima, sestrama, našim vozačima u domu zdravlja, pomoćnim radnicima, svima onima koji su učestvovali da se zaštiti zdravlje naših ljudi, da zaustavimo širenje bolesti. Zbog toga sam ja i na konferenciji i na prošloj Skupštini govorio, tu je bila naša premijerka, gde sam potencirao i tražiću u narednom periodu da se našim zdravstvenim radnicima obezbede uslovi za dobijanje stanova na isti način kako su dobili radnici službe bezbednosti baš zbog toga što su zaslužili. Ne samo radnici doma zdravlja, zdravstveni radnici, nego i svi ostali. Jedna od stvari za mene koja je bitna, evo dolazi vreme kada ćemo se ponovo naći u izbornim radnjama, bitno je da oni koji žele da učestvuju, veliki broj naših stranaka učestvuje na ovim izborima, oni koji ne žele to je njihovo pravo. Ali, ako oni ne žele, ne mogu nama da zabrane da mi učestvujemo na izborima. Sada je ovde predlog da se osim javnih beležnika, koji su do sada imali jedino pravo da se radi vezano za overu potpisa, da oni to mogu da rade. U opštinama gde nema javnih beležnika tu je mogla da bude iz opštinske uprave, ali u gradovima ili mestima gde su bili javni beležnici ili notari, tu nisu mogli da se skupljaju potpisi, nije moglo da se overava bez njih. Kada smo, odnosno moja stranka u Nišu se sprema da izađe sama, skupili smo potpise, bilo je velikih problema vezano za skupljanje potpisa. Mi dovedemo, skupimo ljude, dođemo na jedno mesto, javni beležnik …(ne razume se). Po 50, 70 ljudi čeka. To je pokazalo da nije dobro i ovim putem daćemo mogućnost da sada i gradska uprava, opštinska uprava mogu da svojim radnicima daju mogućnost da rade overu potpisa i na taj način da veći broj političkih subjekata u tim malim sredinama, u većim gradovima mogu da obezbede potpise, da izađu na izbore i da budu učesnici na ovim izborima, da svojim angažovanjem dobiju podršku građana i ta podrška će sutra reflektovati i gradske uprave, ko će biti predsednik, kao što je predsednik Skupštine, politika će se u tim opštinama možda voditi na neki drugačiji način. Ja sam uvek govorio da se mora više izdvajati za naše selo, za poljoprivredu i na teritoriji grada Niša, na teritoriji jugoistoka Srbije. Mnogo je rađeno, mnogo je ulagano, ali mislim da moramo veći akcenat staviti na žene na selu, na decu na selu, na uslove života na selu, jer je to ono što je ponovo pokazalo i kao što je bilo pre 21 godinu kada je bilo bombardovanje, selo je spasilo Srbiju i sada kada je najteže isto je selo spasilo Srbiju i naša poljoprivreda. Kod nas se kaže, kada imamo naše ambare, žito, mi se ne plašimo jer znamo da nećemo biti gladni. Kada seljak ima mogućnosti da živi, imaće pravo i onaj gospodin koji živi u gradu da ima za sve svoje potrebe i hleb i sve ono što je potrebno dase preživi. Jedna od stvari koja je za mene kao čoveka koji dolazi sa jugoistoka Srbije bitna je i to, pošto smo u ovom mandatu naše Vlade imali velika ulaganja na jugoistoku Srbije, ali imamo i dosta problema koje nismo rešili, koje očekujemo da ćemo rešiti u narednom periodu, zato što sam siguran da će naši građani prepoznati politiku koja daje napredak našoj zemlji, našim ljudima koji žive na teritoriji cele Srbije. Siguran sam da ćemo imati mogućnost da i u narednom periodu imamo ministre koji žele dobrobit svima. Ja mislim da bi bilo dobro, pošto je na jugoistoku Srbije blizu 1.500.000 stanovnika, da u ovoj narednoj Vladi imamo neke predsednike u Vladi, ministre, potpredsednike koji su iz Niša, Svrljiga, Bele Palanke, Gazinog Hana, Vranja, Zaječara, da iz tih opština imamo ljude koji će pomagati, ulagati u jugoistok Srbije. Još jednom, uvažene kolege, ja ću glasati za predloge ovih zakona i još jednom svima čestitam slavu Svetog Marka, da imaju puno zdravlja, sreće, uspeha u narednom periodu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani građani Republike Srbije, ovo je moje poslednje obraćanje iz ovog saziva Narodne skupštine. Mogli ste da vidite u prethodnih nekoliko minuta kako izgleda pravno nasilje koji sprovodi vladajuća većina u Srbiji, koja oduzima reč poslanicima usred govora, iako po Poslovniku…
Kolega Raduloviću, vi niste imali diskusiju, nego reklamaciju o povredi Poslovnika. To ne potpada u red političkih diskusija, a prekinuo sam vas iz dva razloga. Prvi je što nemate potrebe da branite kolegu Vukadinovića od mene, a drugi je – ako ste nastavili da ga branite, to biste i naplatili, kao što i sve naplaćujete, pa uredno primate i platu od Narodne skupštine, a ovo vam je treći ili četvrti ulazak u ovu salu za poslednje dve godine. Izvolite, po temi dnevnog reda.
Poštovani građani, vidite kako izgleda pravno nasilje, ono se nastavlja, koriste svaku priliku da ućutkaju narodne poslanike. Jutros smo na vreme podneli dopune dnevnog reda, gde smo zaista dali izmene Zakona o izboru narodnih poslanika, pokazali kako bi mogli da dođemo da fer izbornih uslova, međutim, i to je pravnim nasiljem sprečeno. Pravno nasilje se nastavlja, izgleda poseban tretman imaju upravo poslanici Dosta je bilo, mi ih izgleda najviše žuljamo. Što se tiče bivše vlasti, oni igraju ping-pong između sobom, Kurta i Murta, pa se tako dobacuju i prebacuju lopticu, i jednim i drugim je fino, a za to vreme cela Srbija propada.
Gospodine Raduloviću, moram opet da vam skrenem pažnju.
Nastavlja predsedavajući da vrši pravno nasilje, da upada u moj govor, bez ikakvog prava.
Kolega Raduloviću, moram da vam skrenem pažnju, vi ste narodni poslanik Saša Radulović, Dosta je bilo u Narodnoj skupštini više ne postoji. Zar vas nisu obavestili o tome? Vi nemate više poslaničku grupu. Znači, sada govorite kao narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani građani, ja ću da istrpim ova poniženja, i to je zbog vas, vidite na koji način radi demokratija u Srbiji. Danas su im bila puna usta fašizma. Govorili su o fašizmu navodnom. Nasilje koje se vrši, fizičko nasilje je za svaku osudu uvek, ali koristiti reč „fašizam“ je uvreda za sve građane čiji su preci stradali od fašizma, i moja porodica i vaša porodica, i frljati se sa tim nazivom je ispod svakog nivoa. Znači, pravno nasilje i svako drugo nasilje sprovodi vlast. Oduzimaju reč, ne možete da govorite i onda, naravno, to kod ljudi stvara problem, ne mogu da se izraze, stvara i bes i pokušaj da odgovore. Za celo stanje u Srbiji odgovorna je isključivo ova vlast. Ovde gledate na delu to pravno nasilje – isključivanje mikrofona. Ovde je ministar govorio o tome kako treba da se poštuju neka pravila, da držimo odstojanje, napadaju skupove. Evo, pogledajte kako je to izgledalo između 5. i 15. marta. Ovo vam je prikupljanje potpisa SNS. Ovo je sramota. Znači, u vreme kada su imali Krizni štab i znali da postoji opasnost, ovako su se odnosili prema građanima. Pogledajte kako su izgledali predizborni skupovi SNS-a. Ovo je Valjevo, 9. mart, kad se već znalo za virus. Tada im je sve bilo u redu, tada im je virus bio smešan. Ovo vam je nakon uvođena vanrednog stanja, kada su kafane radile, kada su radile teretane, frizerski saloni, sastao se bez tih maski, odnosno brnjica koje nameću građanima Republike Srbije, a znamo da je Svetska zdravstvena organizacija kazala da za građane te maske nemaju nikakvog smisla. Evo, pogledajte ovde u Skupštini, skidaju ih i rukama vraćaju nazad. Pa, to nema nikakvog zdravstvenog smisla. Ima smisla za zdravstvene radnike. To je rekla Svetska zdravstvena organizacija. Ono što vam vlast krije je da su sve ovo uradili zbog izbora. Prave nas budalama, sve zajedno. Uzimaju nam slobodu, gledaju kako da nas kažnjavaju. Evo, i danas je na dnevnom redu zakon gde hoće da povećaju kaznu i zbog toga je ministar ovde, od 30 na 50 hiljada dinara. To je jedina promena koju hoće da uvedu, da šikaniraju građane Republike Srbije, da ih teraju u kontrolu, da ih teraju i ruše im dostojanstvo, kao što su ih zatvarali u kućni pritvor. Ovo je sve u vezi sa kontrolom. Što se tiče onoga što su uradili, kada ih slušate, to je takva samohvala, to je takvo veličanje samog sebe da ja nemam reči za to. Pazite, u Evropi polovina umrlih, polovina, to su desetine hiljada ljudi, je umrlo u staračkim domovima, polovina u Evropi. U Srbiji je u jednom staračkom domu, Gerontološkom centru u Nišu, umrla četvrtina svih umrlih u Srbiji. Kada pogledate sve ostalo, mi nemamo ni podatke o tome koliko ljudi je uopšte umrlo u staračkim domovima, koliko u bolnicama, zato što to kriju, kriju kao zmija noge, zato što ne mogu da izađu pred građane, jer zajedno sa svim ovim globalističkim vladama u Evropi zatvorili su zdrave građane u kućni pritvor, zdrave ljude, to nikad nije rađeno, a nisu zaštitili stare i bolesne bake i deke, ono što su morali da urade. Na čelu tog gerontološkog centra je SNS-ov kadar i na svim ostalim mestima je to tako. Govore da je struka donela neke odluke. Struka nije ništa donela. Imate SNS-ove kadrove koji podržavaju Aleksandra Vučića, koji glume Krizni štab. Pa, sram ih bilo sve zajedno. Ovo je borba za slobodu građana. Danas je SNS govorio o tome – danas je dan pobede, pa treba da se setimo toga. A kada smo tražili u ovoj Skupštini da se obeleži 100 godina proboja Solunskog fronta, nisu hteli to da puste. Zamislite, Skupština nije obeležila 100 godina proboja Solunskog fronta. Oni su lažne patriote, poštovani građani. Poštovani glasači SNS, znam da vi mislite, na osnovu medija, medijskog mraka i kontrole koju imate, da Aleksandar Vučić sprovodi politiku u interesu države Srbije. To je, nažalost, laž. On sprovodi politiku Nemačke. I bivša i sadašnja vlast sprovode politiku Berlina na celom Balkanu, pretvaraju Srbiju u koloniju jeftine radne snage. Naseljavaće vam migrante. Po njegovim rečima, u narednih 20 godina naseliće preko milion migranata za nemačke fabrike za jeftinu radnu snagu. Naših milion ljudi treba da se iseli, oko milion treba da izgubimo zbog negativnog nataliteta. Znači, sve skupa, Srbija nestaje pred našim očima. Oni glume lažni patriotizam. Poštovani glasači SNS, ja bih voleo da nisam u pravu, jer bilo bi mnogo bolje za sve nas da ja nisam u pravu i da ne znam, nego da nam se ovo dešava što nam se dešava. Ovo je sramota za Srbiju. Ovi izbori su potpuna farsa i jedino što možete svima da kažete je – sram vas bilo, sve zajedno!
Hvala. Reč ima Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre i kolege poslanici, danas imamo prilike da raspravljamo pre svega u načelnoj raspravi o setu zakona koji se odnose na izmene i dopune Zakona o izboru poslanika i odbornika u lokalnim samoupravama, ali i o zakonu koji se odnosi na izmenu i dopunu Zakona o zdravlju ljudi, kada je u pitanju određena epidemija. Očito je da je struka do sada kroz svoje krizne štabove, na čijem čelu je gospodin ministar Lončar, dala određene preporuke i mišljenja, na osnovu kojih su političari jedino vlasni u svakoj državi da donose određene odluke. Zaista, treba vam čestitati, gospodine Lončar, što ste na adekvatan način uzeli zaista veliku ulogu u borbi sa jednom potpuno nepoznatom epidemijom, u kom trenutku se svaka država bavila jednostavno sobom i načinom na koji će izaći na kraj sa takvom vrstom epidemije i kako će organizovati svoje građane. Ta priča o tome da smo mi zatvarali ljude zbog toga što mi to tako volimo je pokazala u nekim državama, kao što je Danska, da smo mogli i da ne zatvaramo, ali su prognoze za 400.000 ljudi koji su došli iz Evropske unije, jer veruju svojoj državi da će ih lečiti, jer tamo ne bi ni došli do respiratora, ne bi došli do bolnice, jer smo imali prilike da vidimo kako su ležali po patosima velikih bolnica i velikih kliničkih centara u razvijenim državama, pokazuje suštinu – da je od 400.000 ljudi koji su došli ovde veliko poverenje u suštini bilo u svoju državu. To je ono što je od velikog značaja. S druge strane, prognoze koje su govorile o upravo epidemiji koja bi se raširila statistički gledano je išla čak od jedan do pet hiljada, ne zaraženih, nego ljudi koji će biti u situaciji da neće doći ni do respiratora i da mogu da izgube život. To se nije desilo. To se nije desilo ali se u nekim razvijenim državama Evropske unije to desilo jer države, jednostavno, imaju potpunu drugačiju viziju prema svojim građanima, jednostavno žele da svoj fond koji se odnosi na penzijsko i invalidsko osiguranje smanje, jer smatraju kao veliki trošak za državu. Jednostavno, psihologija građana Srbije i predsednika države i Vlade Republike Srbije i SNS, kao najodgovornije političke stranke je uvek bila na strani građana Srbije, da se pre svega zaštiti život. To je ono o čemu je premijerka Ana Brnabić ovde govorila, počeli smo borbu za život da bi spasli život. Zaista je to tako išlo i ta borba je, u stvari, bila sa nevidljivim neprijateljem ali i sa svim onim nevidljivim stepenicama koje smo morali da preskačemo u hodu da se borimo za to da dobijemo opremu, da dobijemo pomoć, da sami iz svojih resursa nađemo načina kako ćemo, jednostavno svi oni koji nisu bolesni da nađemo načine da sačuvamo i njihova radna mesta, ali i njihov život i zdravlje. Zbog toga, mislim da treba zaista odati počast svim zdravstvenim radnicima i institucijama koje su zaista krajnje odgovorno, na odgovoran način radili ovaj posao. Važno je da je država adekvatno i efektivno u datom trenutku brzo donela odluke i samim tim zbog toga danas imamo ovakve rezultate. Ono što je danas još važno reći, to je da će 170 država biti pogođene ekonomski posledicama, u stvari, globalne pandemije COVID-19. Svaka država se bori na svoj način kako će moći da zaustavi štetne efekte ekonomije, za koje se inače prognozira da će trajati sigurno godinu dana. Ono što je Srbija pokazala, a to je da sav onaj naš rad i sve one ekonomske reforme i sva fiskalna konsolidacija od 2014. godine koje smo ovde sproveli je zaista dala sada pun svoj efekat time što smo spremno dočekali ovakav vid pandemije i ovakav vid ekonomskih štetnih posledica koje jedna pandemija svetskih razmera, praktično, sada svim zemljama zadaje. Kažu da će efekti biti, maltene, kao posle Drugog svetskog rata. Prema tome, mi se sada i ekonomski suočavamo sa onim što je jednostavno nepoznato za mnoge države. Sada, u ovom trenutku, kada vidite, juče je uplaćen minimalni lični dohodak koji se odnosi na sve zaposlene koji su se prijavili Ministarstvu finansija, odnosno Poreskoj upravi za sledeća tri lična dohotka za minimalni lični dohodak koji država daje, upravo da bi sprečila te negativne efekte, pokazuje, u stvari, da država zaista je paralelno sa ovim zdravstvenim merama mislila na ove ekonomske mere i time suštinski brine o svim segmentima u društvu. Danas smo, inače, došli u Skupštinu Srbiju da bi, na osnovu konsenzusa političkih stranaka koje su imale dogovore posle ukidanja vanrednog stanja, nastavili proces izbornih radnji koje su počele raspisivanjem izbora, koji su bili zakazani za 26. april ove godine, prekinuti upravo zbog uvođenja vanrednog stanja i zbog pandemije koja je uvedena u svim državama EU, u svim velikim evropskim i svetskim državama. Reći ću vam da na dan kada je uvedeno vanredno stanje u Srbiji, 15. marta je uvedeno još u sedam država članica EU. Znači, bukvalno za tri do pet dana pre nas i tri do pet dana posle nas su sve države članice EU uvele vanredno stanje, vanredne mere, čak neke mnogo restriktivinije upravo zbog toga što je pandemija zauzela mnogo veći efekat i dinamiku i gde čak razvijene države nisu mogle da izađu tako na kraj kada je u pitanju zdravstveni sistem. Danas smo inače došli ovde da upravo na osnovu konsenzusa političkih stranaka raspravljamo i na kraju krajeva glasamo o onome što su se političke stranke dogovorile po ukidanju vanrednog stanja, a to su određene izmene i dopune zakona koje govore o tehničkim uslovima sprovođenja izbora, upravo da bi se dala mogućnost svim političkim strankama koje nisu do sada imale prilike da prikupe potpise, da bi to uradile na najefikasniji način i da bi jednostavno kampanja mogla da se završi u nekih sledećih 38 dana. Šta nas je dočekalo? Dočekalo nas je, jedna grupa ljudi na čelu sa Boškom Obradovićem i predstavnicima Saveza za Srbiju koji su kobajagi ovde došli sa automobilima, sa otvorenim haubama da popravljaju automobile, a u stvari da bi napravili jednu čitavu predstavu gde su na kraju krajeva pokazali kako izgleda fašistička ideologija koja je jednostavno našla svoje uporište u Bošku Obradoviću i Savezu za Srbiju i kako to izgleda obračunavati se sa političkim neistomišljenicima. I kako to Ustav Srbije prema članu 21. i članu 49. kaže da niko ne sme biti inkriminisan zbog svoje različite veroispovesti, nacionalne pripadnosti i političkog mišljenja. Tada dolazimo u situaciju da zaista možete da kažete da je vladajuća koalicija, jer se to jednostavno stalno spočitava SNS, da vladajuća stranka je odgovorna za očuvanje demokratije u društvu. Kao što vidite mi smo imali prilike da zaista mnogo toga u proteklih manje od nedelju dana vidite sa koliko puno strpljenja čuvamo sve demokratske vrednosti koje do sada smo imali. Aplauz koji je bio upućen medicinskim radnicima za vreme bitke za ljudske živote koje svako veče bio u 20.05 je negde dojadio predstavnicima opozicionih stranaka, pa su te aplauze zamenili sa lupanjem u šerpe, a sada jednostavno i te šerpe su malo kao pokazatelj njihovog nezadovoljstva već je potreba pored onog verbalnog nasilja koje je krenulo na decu predsednika Srbije i to traje u nekom kontinuitetu, ali sada se zahuktav sve više i više, je prenešeno na poziv na nasilje i oduzimanje života samom predsedniku države. E, sada je sve to malo, sad je potreba još veća da se pojedinci kao što je Boško Obradović i njegovi sledbenici sačekaju određene narodne poslanike sa kojima ne misle isto i fizički se obračunaju na najgori mogući način. To je pokazatelj u stvari koji politički program je onih koji treba da izađu na izbore. Problem je nastao u stvari, juče i prekjuče kada su u delu političkih stranaka došli do zaključka da će izaći na izbore, kao što je određeni pokret Sergeja Trifunovića i pokreta „ Jedan od pet miliona“. Onda je nastao problem što Savez za Srbiju na čelu sa Đilasom, jednostavno ne želi, do sada je govorio da će bojkotovati te izbore, drugi deo DS želi da izađe na izbore, i sada postaju svi građani Srbije taoci njihovog problema izlaska ili ne izlaska na ove izbore 21. juna. Dolazimo do krucijalnog predloga i rešenja bivšeg predsednika države gospodina Tadića koji je rekao da je najbolje izađi na izbore sa listom za bojkot. To je znate u stvari, izlazak na izbore i pokušaj da se ono biračko telo koje je podržavalo one šetnje sve moguće i bojkot ovih izbora sada preinači i kapitalizuje određen broj glasova koji će izaći na biračka mesta. To je ono o čemu danas imamo prilike da razgovaramo ovde u parlamentu Srbije da kažemo da određene političke stranke, znači, pribegavaju verbalnom i fizičkom nasilju za rad toga da bi podigli sebi rejting, pokušavajući da pređu taj cenzus od tri procenta i imamo jednostavno politički program SNS na čelu sa gospodinom Vučićem i svih onih stranaka koje podržavaju politiku vladajuće koalicije i koje se jednostavno zalažu za budućnost Srbije. Budućnost Srbije pokazuje da ekonomija, nauka, zdravstvo, kultura, na kraju krajeva i političke vrednosti koje danas imamo u Srbiji želimo da očuvamo i želimo da unapredimo i da pokažemo svetu i Evropskoj uniji da je Srbija mnogo napredovala u svim segmentima društva. Za ekonomiju nam svim priznaju na osnovu svih rezultata, kada pogledate sada u prvom tromesečju videćete da je Srbija imala najmanji pad od svih zemalja u regionu, pa čak i od mnogih razvijenih država u EU. Na kraju krajeva, mi imamo prognoze i MMF koliki će taj pad biti, Svetske banke i našeg Ministarstva finansija, pa videćemo kraj godine. Ono što treba reći to je da se Srbija bori svim silama da bude najbolja u onome što radi. Mislim da građani Srbije moraju da čuju i da prepoznaju šta je to što u budućnosti, zbog budućnosti naše dece jako važno kada izađemo na birališta 21. juna, o čemu glasamo i o čemu odlučujemo. Mi danas imamo pored fašističke ideologije i fizičkog nasilja nad našim kolegama ovde, gospodinom Marijanom Rističevićem, imamo jednu prezentaciju potpunog bezumlja kada je u pitanju sama politika i demokratske vrednosti u Republici Srbiji, imamo prezentaciju fizičkog nasilja i rušenje institucija. Pokušaj je svaki put da se uđe u neke institucije, pa da se one poruše na taj način što bi oni samo upali u te institucije, zauzeli i rekli – eto, one su sada naše. Nema osvajanja vlasti bez izbora. Ako želite imate model i imitirate sve ono što je bilo 2000. godine, imate upad u institucije, imate pokušaj nasilja i verbalnog i fizičkog i uništavanje određenih materijalnih vrednosti institucija, morate pre toga da izađete na izbore, mora da dobijete legitimitet i legalitet građana Srbije, tek nakon toga možete da tražite da sprovedete sve ono o čemu je narod, odnosno o čemu su građani Srbije glasali. To sprovođenje za to ste dužni i odgovorni, takođe i vi iz opozicije, kao i mi iz vlasti. Na svakom biračkom mestu imaćete svoje predstavnike, ukoliko možete da ih skupite, imaćete prilike da učestvujete u biračkom procesu, imaćete prilike da budete svedoci koliko glasova je koja stranka skupila. To je jedini legitimitet i budućnost o kojoj možemo da razgovaramo kada je to u pitanju. Pošto je odgovornost vladajuće koalicije najveća danas i od strane opozicionih stranaka se stalno to potencira, mi smo imali prilike juče od predsednika Srbije, Aleksandra Vučića, da čujemo da i pored svega onoga što je lično doživeo kao i verbalne i pokušaje fizičkih napada na njegove članove porodice i na njegovo okruženje, na najperfidniji i na najgori mogući način, imali ste prilike da kao odgovor čujete iz njegovih usta poziv da se svi politički akteri jave, prikupe potpise i izađu na izbore. To je pružena ruka svima da se politička borba vodi ovde u parlamentu, a ne na ulici, jer je to u interesu svih nas. Mislim da je 21. juna potpuno evidentno da će građani Srbije jako puno razmišljati o tome da li će glasati za prošlost ili će glasati za budućnost zbog naše dece, ali i sve naše dece. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Ivana Nikolić. Izvolite.
Hvala, predsednice. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, situacija u Srbiji je takva da danas možemo da govorimo o izmenama zakona koji se odnosi na izbore. Poštujući Ustav, poštujući sve zakonske rokove u mesecu martu su raspisani redovni izbori u Srbiji. Zbog situacije u kojoj se našao celi svet, sve političke stranke koje odgovorno deluju su se usaglasile sa tim da je u redu i da se prekinu izborne radnje. Kako je kritikovano sve što se radi u Srbiji, tako se danas kritikuje i ovo kada razgovaramo i tražimo model za nastavak izbornih radnji. Srbija je uspela kako-tako da se izbori sa pandemijom. Srbija je uspela da stvori uslove da se ukine vanredno stanje i da se život polako vraća u normalu i da uz poseban oprez idemo dalje. Država Srbija je dala hrabar odgovor na napade virusa. Uspeli smo da spasemo puno života i zbog onoga što je urađeno u zdravstvu u Srbiji u poslednjih nekoliko godina u mnogome je doprinelo da se lakše borimo sa ovom pandemijom. Kao prvo, imali smo investicije od 600 miliona evra u naša tri klinička centra, imali smo izgradnju specijalnih bolnica, izgradnju i rekonstrukciju opštih bolnica širom Srbije. Sve je to doprinelo da Srbija bude na vrhu evropskih zdravstvenih standarda. A, da nam je zdravstvo bilo kao što je bilo za vreme onih koji danas ovde promovišu nasilje, koji zloupotrebljavaju svoju i tuđu decu kao politički argument, ne smem ni da zamislim kakav bi scenario mogao da zadesi našu zemlju, da država nije činila ono što je činila teško bismo mogli da se suprotstavimo ovom virusu. Kada pogledamo statistiku zemalja u regionu možemo da kažemo da je Srbija imala mere koje su dale rezultate. Mi smo i pre šest godina u Srbiji imali teške mere, teške ekonomske mere, ali većina ljudi u Srbiji je to razumela, kao što je razumela i mere koje su bile u prethodnom periodu sprovedene u borbi sa pandemijom. Svedoci smo danas da na osnovu tih teških mera koje smo imali 2014. godine koje je sproveo Aleksandar Vučić, tada na mestu premijera, Srbija ima temelje i ima stabilnost i sada ima mogućnost da pomogne svojim građanima. Verujem da ćemo se brzo vratiti u stanje koje je bilo pre pandemije i da ćemo nastaviti da beležimo rast i da smo obeležili intenzivan rast u prethodnom periodu i do početka pandemije govori mnogo pokazatelja. Ja ću podsetiti na nekoliko. Za samo sedam godina mi smo uspeli da zaposlimo 700.000 ljudi u Srbiji, povećali smo direktne strane investicije za više od tri puta i tako smo uspeli da dostignemo vrh svetske liste po pitanju broja investicije, odnosno na veličinu privrede. Izgradili smo 350 kilometara auto-puteva, mnogo su unapređeni železnički, vodni i vazdušni saobraćaj i Srbija je postala veza između evropskih zemalja. Godine 2010. prosečna plata u Srbiji je bila 331 evro, a danas je 515 evra. Danas imamo tri međunarodna aerodroma i „Er Srbija“, evo i sad smo videli na primeru kako je odradila svoj posao u naletu pandemij je toliko ojačala i mi smo 2011. godine imali 3,1 milion putnika, a po podacima iz 2019. godine, taj broj iznosi 6,2 miliona. Zaista, ovde hoću da iskoristim priliku da kažem – svaka čast svim ljudima iz „Er Srbije“ i čitavoj organizaciji i logistici, kako su uspeli da odreaguju pravovremeno i da doprinesu da se lakše izborimo sa ovom situacijom. Takođe, uverili smo se i da je međunarodni … koji Srbija ima u svetu na najvišem nivou i želim da kažem da međunarodnu reputaciji koju naš predsednik ima je nacionalno dobro za Srbiju. Narod u Srbiji to zna, narod u Srbiji to vidi i narod u Srbiji je podržao reforme koje je on sprovodio 2014. godine, podržao je i mere koje su i sada bile na snazi, a mere su bile na snazi isključivo uz poštovanje i uvažavanje struke i verujem da su ljudi u Srbiji sigurni da jedino predsednik Aleksandar Vučić ima jasan plan za oporavak i budućnost naše zemlje. Izvori su raspisani još pre uvođenja vanrednog stanja u našoj zemlji, a pre toga su i mnogi izborni zakoni poboljšani i danas sa izmenama zakona koji se nalaze na dnevnom redi mi se prosto samo prilagođavamo na ovo nastale situacije kako bi se omogućilo da one liste, one političke stranke koje nisu uspele da prikupe potpise za svoj liste da na lakši način uz poštovanje preventivnih mera da se stvore uslovi da oni mogu da skupe potpise i da predaju svoje liste. Ono što se jutros dogodilo na ulasku u parlament je zaista jezivo i nedopustivo, za najstrašniju osudu i za hitno reagovanje svih nadležnih institucija. Udarati čoveka, šutirati, najpre, čoveka, pa tek onda legitimno izabranog predstavnika naroda, narodnog poslanika je direktan udar na srpski narod. Takva situacija nam pokazuje potpuno odsustvo razuma. Šta su mislili Obradović, Jeremić i Đilas? Da će mere u borbi sa virusom biti neuspešne? Da će narod biti ljut? Oni su čak i priželjkivali smrt, ja moram tako blago da kažem, oni su jedno vreme pozivali starije ljude da izađu napolje, samo su tražili način da se produžava vanredno stanje i da izbora ne bude, jer narod ih neće, oni na izbore i neće, ostalo im je samo da ruše institucije i da fizički napadaju ljude. Njihovi politički argumenti naročito su izraženi u poslednjih nekoliko dana, a to su vređanje, pozivanje na ubistvo, fizičko nasilje, šerpe i pištaljke. Čuo je Boško Obradović kada je predsednik Republike rekao da se snaga ne dobija iz pobede već iz borbe. Ali, Skupština je mesto za sukob političkih ideja, a Boško Obradović je definitivno dokazao da je za njega Skupština mesto za borbu, odnosno za cepanje sakoa, za skrnavljenje državnih simbola, za cepanje zastave i slično. Svi koji rade pod direktnim nalogom Dragana Đilasa su sada u panici i tako nanose direktnu štetu svojoj zemlji, gde god da se pojave. Njima je u interesu samo da napune svoje džepove, a nikako dobrobit države i naroda. Na kraju, želim samo da kažem - gospodo, izvolite, pored poboljšanih izbornih uslova, pored ovih mogućnosti, izađite na izbore. Apsolutno je fer izaći na izbore. Izađite i vidite da li će pristojna Srbija da podrži udaranje u šerpe, pištaljke, fizičko nasilje, ili će podržati politiku rada, rezultate i planove za budućnost Srbije i budućnost naše dece. Hvala.
Reč ima poslanica Branka Stamenković.
Dobar dan. Poštovani građani, vaši narodni predstavnici ovde su se danas sastali da bi, kao što to želi vlast, izmenili nekakve izborne zakone. Morate da znate, dragi građani, da je demokratski standard svuda u svetu da se u godinu dana pre održavanja izbora izborni zakoni ne menjaju, da bi svi politički subjekti koji žele da izađu na izbore na vreme mogli da znaju i da računaju pod kakvim uslovima će da vode kampanju. Ono što mi danas imamo, mi imamo da mesec dana pred izbore, kad je kampanja već počela, mi menjamo nekakve izborne uslove. I kada pitate vlast, oni će vam reći da je to iz njihove silne želje da poboljšaju te izborne uslove pod kojima se na izbore ide, a ono što vam prećutkuju, dragi građani, jeste da se njima žuri na izbore. Njima gori pod nogama da što pre izađu na izbore, jer da im ne gori, oni bi ih lepo odložili za to kad se steknu uslovi. Jer, trenutno, politički subjekti treba da vode kampanju dok su još na snazi zabrane okupljanja, dok još ne postoje uslovi za vođenje kampanje. Zašto žure i zašto im se žuri? Zato što, kada bi odložili izbore na jesen, dragi građani, sve pogubne posledice po ekonomiju, koje će imati ove srednjevekovne mere zatvaranja zdrave nacije u karantin, biće više nego očigledne. I oni žele da izađu na izbore pre nego što vi to na svojoj koži osetite, jer onda ćete možda glasati i drugačije. Kada im kažete ovo što ja sad vama, dragi građani, pričam, kada im zamerite na tim srednjevekovnim merama karantina, zatvaranja cele nacije u kućni pritvor na period od mesec i po dana, oni vama kažu - mi smo sačuvali narod, smrtnost je mala. Znate šta, to kako ste nas vi sačuvali, tako je mogla da nas sačuva i moja pokojna baba sa tri razreda osnovne škole - zatvorim sve pod ključ i bog da me vidi. Građani od vas, gospodo, očekuju, i zato vas biraju, da imate inteligentnija rešenja nego što je to kopiranje rešenja moje pokojne babe sa tri razreda osnovne škole. Uništili ste privredu. Posledice toga tek će da se osete na jesen. Zato vam se žuri na ove izbore. Uslova za održavanje fer i slobodnih izbora nema. Nije ih bilo ni pre protivustavnog uvedenog vanrednog stanja, nema ih ni sad, nakon što je to vanredno stanje ukinuto, ali su sad još dodatno pogoršani i još su gori nego što su bili pre svega ovoga. Da vam je, gospodo draga, uopšte stalo do demokratije, pored koje ja sumnjam da ste u životu uopšte i prošli, vi biste odložili održavanje izbora dok se ne steknu uslovi da se oni mogu odvijati u normalnoj atmosferi, a ne bi na njih ovako brzali i žurili da što pre dođete. Sad bih još morala samo da kažem da, ukoliko imate nameru uopšte da odgovarate, bilo ko od poslanika vlasti ili predstavnika Vlade na ovaj moj govor, što možda i nećete, jer kao što vidim, nakon govora poslanika Radulovića maca pojela jezik, ali ako ipak neko nešto odgovori, ja bih da unapred najavim da želim nakon toga repliku i pozivam se na pravo na tu repliku, po osnovu onoga što mi je jedan vaš poslanik pre četiri meseca rekao, a to je da svako ko traži repliku, dobije, u ovom demokratskom parlamentu koji vi vodite. Hvala.
Hvala. Reč ima Marko Parezanović. Izvolite.
Što se tiče odgovaranja na gluposti i besmislice, mislim da ne postoji veća kazna za glupost i besmislice od ignorisanja. To je što se tiče odgovora na sve ono što smo čuli do sada. Kada sam postao narodni poslanik, iskreno, nisam očekivao da ću u ovom domu videti svog kolegu išutiranog, sa iscepanim odelom, sa krvavim uhom, kako ulazi u ovu salu. Ali, iskreno, nije da je to nešto novo i da to već mnogo puta do sada nismo videli. Mislim da više ne mogu ni da prebrojim koliko puta smo svi zajedno, i u ovoj sali i na svim drugim mestima, govorili o tome da postoje ljudi kojima je ovde očigledno jedan jedini cilj da po svaku cenu izazovu sukobe, da po svaku cenu pošalju u svet sliku političke nestabilnosti u Srbiji, da pokušaju da iznude vlastito hapšenje, kako bi glumili velike političke žrtve. Očigledno da sve ono što su do sada radili nije bilo dovoljno, pa su se odlučili na jedan korak dalje, da budu još žešći u tome. Ako se setite, pre tri meseca, ovde, kada je Boško Obradović po ko zna koji put napao Aleksandra Martinovića, ja sam ga tada kao njegov kolega iz Čačka razdvojio od ostalih poslanika vladajuće većine i nisam to uradio zato što mi je bilo posebno bitno da zaštitim njega, već zato što mi je bilo bitno da zaštitim dostojanstvo ovog doma, jer niko od ovih ljudi ovde nije želeo da se u svet pošalje najružnija moguća slika iz Srbije. Mi smo danas, nas 140, koliko nas je bilo jutros, mogli da izađemo ispred i da rešimo to na isti način na koji su to oni radili, ali to nije naš posao. Nas građani Srbije nisu birali da se ovde tučemo, već da radimo svoj posao, da branimo svoje ideje i prezentujemo svoj program. Kada pogledate i one proteste ispred predsedništva, po ko zna koji put, ono rušenje ograde, nasrtaji da se uđe unutra, prosto ne možete a da se ne zapitate šta je poenta svega toga? Hajde da kažemo, ušli ste unutra, i šta sad? Hoćete da ubijete predsednika? Hoćete da bijete ljude tamo? Da zauzmete Predsedništvo na silu? Šta je poenta? Da se slikate unutra? Da ostanete večno? Ja mislim da niko u Srbiji ne može da razume šta je poenta i šta je cilj tog nasilnog pokušaja upada u Predsedništvo Srbije. U istom trenutku kada su se ti protesti sinoć dešavali, gledam na televiziji, jedan od lidera Saveza za Srbiju, čini mi se Lutovac da je bio, on daje izjavu za jedan mediji i to sad ide uživo. Njega pitaju - šta je poenta ovog protesta? On kaže - mi smo se ovde okupili, protestujemo, zato što smatramo da su izbori 21. juna opasni i oni će da ugroze zdravlje nacije zbog Koronavirusa. Dok on to priča, kamera ga snima, a iza njega vidite 300 ljudi koji se nalaze na 20 cm jedni od drugih, skinuli maske, nemaju nikakvu zaštitu, dok on priča da je zabrinut zbog izbora 21. juna za zdravlje nacije, 7. maja imate 300 ljudi na gomili koji stoje iza njega, koji apsolutno ne vode računa o bilo kakvoj zaštiti. Dakle, vidite jedan potpuni, potpuni politički apsurd, jedno detinjasto ponašanje, što bi rekao jedan moj prijatelj – to je otprilike sedmi razred, drugo polugodište. Već ovi u osmom razredu, prvo polugodište, oni su mnogo zreliji i ozbiljniji i oni takve gluposti ne bi pravili. Slična je i ova ideja koju smo čuli od bivšeg predsednika Borisa Tadića, koji kaže – hajde da mi izađemo na izbore, da nam se lista zove „Lista za bojkot“, pa ćemo mi posle izbora da nastavimo da bojkotujemo Skupštinu. Sad, pazite još jedan apsurd. Zamislite situaciju da ta njihova lista, recimo, pobedi na izborima, što je, naravno, nemoguće, ali hajde da kažemo, svako izlazi na izbore da bi pobedio, oni pobede na izborima, ali su već obećali građanima da će da bojkotuju Skupštinu posle izbora. Dakle, oni ne mogu ni da formiraju vlast, a pobedili su. Dakle, vidite koliko tu nema nikakvog realnog razmišljanja i koliko su ti ljudi izgubljeni. Kad vidite ko nam je sve vodio zemlju 12 godina, stvarno je dobro da mi još uvek postojimo. Kada su u pitanju ove izmene zakona, sve što smo uradili u prethodnih nekoliko meseci, uradili smo sa ciljem da izborni proces bude što bolji. To se nije toliko ticalo nas kao vladajuće stranke, koliko svih drugih učesnika izbora. Mi smo i sada potpise za izbore skupili, ali radimo to da bi preostale stranke na što bezbedniji i što efikasniji način mogle da obave taj proces. Kao kada smo smanjili cenzus na 3%, nismo to radili zbog nas, već da bi svi imali veću šansu da budu deo parlamenta, da ne bi glasovi ostajali ispod cenzusa, da ne bi neko dobio 4%, pa se to posle prelije najvećoj stranci. Zaista, ja najiskrenije svim učesnicima izbora želim da pređu cenzus i da uđu u ovu Skupštinu i da se bore za svoje ideje. Kad vidite krajnji epilog, a krajnji epilog će biti fijasko za sve one koji se tako ponašaju i kao što su mnogo puta do sada na svim izborima doživeli fijasko, nemojte da očekujete da će neko od njih da analizira svoje rezultate, svoje postupke, svoj program, da će možda da preuzme krivicu na sebe. Budite sigurni da od toga nema ništa. Svi drugi će da budu krivi. Mi ćemo biti krivi za njihov rezultat, građani Srbije će biti krivi koji ih nisu razumeli, samo oni nikad neće biti krivi. Evo, već odmah posle izbora verovatno će da krenu u neke nove proteste, da se ponovo nekom žale, a neće ni jednog trenutka razmisliti zašto to građani neće da glasaju za njih. Kao što sam rekao na početku – ne postoji bolji lek za takvo ponašanje od ignorisanja. Nije na nama da ulazimo u takve sukobe sa njima, postoje nadležni organi koji se time bave. Kao što znate, danas je već 15 izgrednika koji su pravili haos ispred Skupštine uhapšeno i nadamo se da će država smoći snage da se izbori sa tim novim talasom fašizma u Srbiji, i to baš sada u danima kada slavimo 75 godina od pobede nad fašizmom. Ne mogu da se ne osvrnem i na neke komentare, pošto zaista mnogo vređa sve ove ljude ovde i sve ljude u Srbiji kada neko vređa lekare koji su se dva meseca borili za živote građana Srbije, ljude koji su se ceo život školovali i ceo život učili da bi bili dobri lekari, dobri epidemiolozi i onda se pojavi neko blage veze ni o čemu nema da im drži predavanje o tome, da im čak kažu da ni jedan život u Srbiji nisu spasili. Pošto se često ponavlja to da je polovina umrlih u Evropi umrla u staračkim domovima, a znate zašto je to tako? To je tako zato što oni nisu stigli do bolnice. Nisu stigli do bolnice, jer su im bolnice bile prepune, jer im je pukao zdravstveni sistem, jer su morali da se odreknu tih ljudi, da im kažu – vi ste stari, vas ne možemo da lečimo, moramo da lečimo ove mlađe. To je ono što mi u Srbiji nismo dozvolili i to je ono što ti lekari nisu dozvolili. Smej se, kretenu jedan. Meni je žao što, evo, prvi put u ovom mandatu ću da iskoristim tu reč, ali očigledno da nema drugog epiteta da opišete osobu koja je u stanju da danima u ovoj Skupštini vređa, ne jednog lekara, već čitav tim koji je učestvovao u Kriznom štabu, i ne samo u Kriznom štabu. A, mi smo danas posle dva meseca, na samom kraju te epidemije došli do toga da imamo 1% do 2% zaraženih dnevno u odnosu na broj testiranih, tim merama koje smo primeni i tim trudom tih lekara. Ali, mislim da to građani Srbije dobro prepoznaju i da se na kraju kada izbori dođu svi lepo izmerimo. Tako da, ja želim i u ovom trenutku, pre svega, sve građane Srbije pozovem da na izbore izađu u što većem broju, jer je to smisao demokratije i da na taj način pokažu kakvu budućnost žele, kao što su to radili i uvek do sada, kao što su radili i kada smo mi bili u opoziciji i gubili sijaset izbora, ali nikad nismo na ulici tražili promene. Dočekali smo tu pobedu na izborima, ne na ulici, nego na izborima. Mislim da bi mnogi mogli iz toga da nauče mnogo o demokratiji. Obzirom da je ovo, verovatno, moguće i moje poslednje obraćanje u ovom sazivu, želim još jednom da se zahvalim svim zdravstvenim radnicima u Srbiji na svemu što su uradili u prethodna dva meseca, posebno onima koji su bili najodgovorniji i preuzeli odgovornost za najteže mere, a posebno i građanima Srbije koji su u neverovatno velikom procentu bili veoma odgovorni i ispoštovali sve te savete da bi sada posle dva meseca mogli da idemo ka nekom mnogo boljem scenariju u odnosu na ono što je izgledalo na početku. Da te mere nismo primenili, verovatno bismo prošli kao neke evropske zemlje koje imaju po tri, četiri, pet, pa i deset hiljada preminulih. Možda je nekome svejedno da li je broj preminulih 200 ili 5.000, ali ja mislim da nijednom građaninu Srbije to nije svejedno. Oni koji vam kažu da je rizično ići na izbore 21. juna, a nije rizično ići na jesen kada cela Evropa i svi stručnjaci u Evropi prognoziraju i očekuju novi talas Korone, to vam samo govori da je njima bitnije da dobiju još par meseci vremena za sebe, a baš ih briga i za zdravlje građana i šta je ono što stručni ljudi, i u ovoj zemlji i u svetu, nama svaki dan govore. Još jednom, dakle, hvala svim lekarima, hvala svim građanima. I, još jednom pozivam sve ljude da 21. juna izađu na izbore i da iskažu svoju demokratsku volju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala. Dragi građani, da vam objasnim šta se sada upravo desilo. Moram da odam priznanje poslanicima SNS. Ono što vam priznajem, vrhunski ste manipulatori. Dragi građani, vi ne vidite sve što se dešava u direktnom prenosu, morate da budete unutra ili da vam neko objasni, kao što ću ja sada vama da objasnim. Znači, poslanik Parezanović uopšte nije na spisku govornika. On je ustao da replicira, to je jedini osnov po kome je on mogao da se javi za reč, meni da replicira. Imao je najdužu repliku u istoriji parlamentarizma u Srbiji. Pri tome, uopšte ne odgovara meni, nego se svađa sa Savezom za Srbiju, sa bivšom vlašću i svađa se sa nekim drugim opozicionarima i navodi neke njihove nepodopštine. Molim vas, nemojte mene i „Dosta je bilo“ stavljati u isti koš sa bivšom vlašću. U politiku sam zbog bivše vlasti i ušla. Ono što njima zameram jeste što nisu uradili i uveli red koji je trebalo da uvedu, pa su mi oni krivlji od vas, jer da su oni to obavili, vi se ne bi ni desili. Vi ste mi krivi zato što ste imali priliku sve da izmenite, a ne da niste izmenili, nego ste 100 puta pojačali bahatost. Vi se, bre, ni Boga ne plašite. Onda shvati čovek da neće niko da promeni, ni bivša, ni sadašnja, nego pod stare dane mora žena da ulazi, samohrana majka, u politiku, da vam pokaže kako trebaju stvari da se promene. „Dosta je bilo“ nikada nije bio deo bivše vlasti, niti sadašnje vlasti, niti bilo kakve vlasti nigde, ni na lokalu. Naše vreme tek dolazi. Računajte nas u buduću vlast.
Narodni poslanik Marko Parezanović se nalazi pod rednim brojem 30. Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 27. Dakle, ja stvarno ne razumem po kom osnovu ste poslanici dali repliku, jer ni jednog jedinog trenutka nisam pomenuo niko od njih. Možda je gospođa gledala u kuglu, pa je to nešto videla, ja to ne znam. Zaista, to ne razumem, jer bez ikakvog osnova ste dali repliku. Dali ste dva minuta, a onda će oni da pričaju kako ste vi diktator, kako je ovde tiranija nad njima, kako oni nemaju priliku da se obrate u Narodnoj skupštini, a sa druge strane, kao predsedavajući im povlađujete i dajete im repliku u trenutku kada za to nije bilo apsolutno nikakvog osnova. Kao što rekoh, nikog od njih nisam pomenuo. Što se tiče Dosta je bilo, ni Dosta je bilo nisam pomenuo nijednom. To više ne postoji, jer bih hteo da obavestim i njih i sve građane – od 16 poslanika Dosta je bilo 13 je pobeglo od njih. Zašto su to uradili? Verovatno to oni znaju, ali to najbolje govori o njima. To šta smo mi radili, o tome neće da govore ovo troje poslanike koji su ostali, kao neki otpadak od te bivše stranke, nego će reći građani na izborima 21. juna. Ne tražim da se Skupština izjasni.
Hvala na tome. Spremna sam da prihvatim da sam povredila Poslovnik, prevarili su me. Mislila sam da će replicirati. Saša Radulović, repliku ste tražili. (Saša Radulović: Poslovnik.) Šta ćemo sada, replika ili Poslovnik? (Saša Radulović: Poslovnik.) Sad je Poslovnik.
Prekršili ste član 104, pošto nakon govora gospodina Parezanovića, koji je pomenuo delove mog govora i komentarisao ih je, niste mi dali repliku. Tu repliku ste propustili, tako da sad mogu samo da se javim po Poslovniku i ne mogu da dajem repliku. Građani mogu da vide da postoji jedan poseban tretman poslanika Dosta je bilo u ovoj Skupštini koji ne dobijaju reč kada imaju pravo na reč. To je upravo bila ova situacija sa replikom, svi izgleda dobijaju, ali nešto im je nezgodno kad mi o tome govorimo. Taj član 104. se krši od početka, od kako smo ušli u ovu Narodnu skupštinu i ovo je samo poslednji primer toga. Izgleda da im je jako teško kad mi govorimo, pa zbog toga konstantno krše Poslovnik. Sada mi je uskraćeno pravo na repliku. Pošto ga nisam tada dobio, sada neću da tražim nešto što mi ne pripada po Poslovniku, jer onog trenutka kada je predsednica Narodne skupštine prekršila Poslovnik i dala poslaniku Parezanoviću reč, tog trenutka sam ja izgubio pravo na repliku, jer ne možete na preskok. Ovo što je predsednica Skupštine ponavljala kako imamo pravo na reč, mi imamo spisak govornika i izgleda da se taj spisak u letu menja, što je takođe kršenje Poslovnika. Ovo se radi o početka, od kako smo ušli u Narodnu skupštinu. Razlog zašto smo bojkotovali sednice, jedno vreme, pre toga smo bili najaktivniji poslanici, najviše se javljali za reč, najviše zakonskih predloga podneli, najviše diskusija imali, razlog zašto smo u jednom periodu bojkotovali Skupštinu je upravo zbog ovakvog kršenja pravila, zbog pravnog nasilja koje se sprovodi nad poslanicima i zbog toga što nemaju mogućnost da govore.
Hvala vama. Marko Parezanović se menjao sa koleginicom, jer žuri da stigne u Čačak na vreme. Da ste dolazili u poslednje dve godine na vreme, sigurno bi poslanici primetili da je to dozvoljeno u okviru jedne poslaničke grupe. Reč ima Vojin Biljić. Izvolite. Nemate karticu?
Nikad nisam ni dobio karticu, još uvek imam privremenu karticu. Pre nego što započnem svoju diskusiju, nadam se da su preduzete neke mere protiv lica koja su nas sprečila da danas podnesemo dopune dnevnog reda. Ne očekujem odgovor, ali se nadam i siguran sam da će ta lica kad tad odgovarati pred zakonima Republike Srbije. Započeo bih svoj govor sa citatom američkog predsednika Ruzvelta. Nakon napada na Perl Harbor 1942. godine, Ruzvelt je tada rekao: „Nikada ranije nismo imali ovako malo vremena u kome moramo da uradimo ovako mnogo“. Rekao bih da ovaj citat i ova rečenica najbolje opisuje stanje Srbije u sadašnjem trenutku, ne samo što istorijske okolnosti neodoljivo podsećaju na one sa početka Drugog svetskog rata. I tada su postojale dve strane i tada su na jednoj strani bili i Amerika i Rusija i Britanija i tada su na drugoj stani bili Nemačka, uz razliku što je uz Nemačku tada bio Japan, a danas je Kina. Svet je duboko podeljen kao što je bio tada. Srbija se, nažalost, nalazi na pogrešnoj strani istorije i na pogrešnoj strani pravde. Nalazi se na strani na kojoj su Nemačka i Kina, nalazi se na strani globalizma. Mi to, dragi građani, svakodnevno osećamo na svojoj koži kako izgleda kad ste na strani globalizma i kad ste nečija kolonija. Srbija je danas, bukvalno, Nemačka kolonija, bukvalno. Ovaj parlament, svi naši državni organi, naš Ustavni sud, naš republički tužilac, svi su u svrsi sprovođenja agendi koje gledamo svakodnevno, a jedna od tih agendi je nestajanje naše države i našeg naroda. Druga od tih agendi je uništavanje naše slobode. Meni je žao što nema više ministra Lončara, on je nestao kad mi govorimo, valjda ne sme da se suoči sa nama, ali i on učestvuje u toj agendi. Sramota je da 50 hiljada naše dece, naše kvalitetne dece, svake godine ode iz ove zemlje. Sramota je da je naša populaciona politika to da, umesto te dece primimo milion migranata koje imamo po ugovoru sa Austrijom, koje će nam vratiti po tim potpisanim ugovorima, pošto neko mora da radi u fabrikama jeftine radne snage za nemačkog kolonizatora, i to onog nemačkog kolonizatora, kolega Parezanoviću, kojem dajete ulicu u Čačku, onog nemačkog kolonizatora kome Vlada daje, sad govorim o različitim fabrikama, po 10, 20, 30, 50 ili koliko već hiljada evra po radnom mestu, a koje naši građani za ceo život ne mogu da zarade. Onom istom kolonizatoru po čijim agendama lečite naše ljude, po čijem agendama zatvarate zdravu naciju u pritvor. Srbija je po prvi put u svojoj istoriji na pogrešnoj strani. Nadam se da će građani Srbije to shvatiti. Nadam se da će birači SNS, koji su većinom časni i pošteni ljudi, ali koji su pod baražnom paljbom medija, dovedeni u zabludu oko ključnih pitanja, među najvažnijima je pitanje da su u zabludi da vi štitite nacionalni interes Srbije, a to, dame i gospodo, nije tačno. Nikada ranije u našoj istoriji mi nismo imali ovakvu izdaju nacionalnog interesa, nikada ranije. Postojali su teški trenuci u našoj istoriji, postojali su trenuci u kojima smo bili okupirani, ali nikad niko u ovoj meri nije radio na razaranju srži i biti ovog naroda. Nikada niko toliko nije radio na uništavanju temelja naše suverenosti. Nikada niko nije toliko ponizio naše institucije i pretvorio ih, umesto u ključne donosioce odluka, u puke izvršioce odluka izvršne vlasti. Danas je samo bitno šta će vam reći Nemačka, šta će vam reći EU. Mi živimo dobro ako nam to kaže Nemačka. Dajte, molim vas, valjda građani Srbije znaju da li žive dobro ili ne. Vi imate sreću što je veći deo opozicije na istoj toj agendi i njih više interesuje šta će im reći neki strani faktor, nego kako žive građani Srbije. Zato u ovom parlamentu nemamo suštinska pitanja, nemamo raspravu o onim stvarima koje su suštinski interes svakog građanina ove zemlje, nego imamo priču o trivijalnim stvarima, imamo priču o tome da li je nešto fašizam ili nije fašizam, a uzgred budi rečeno na taj način relativizujemo fašizam. Isto kao što smo 6. aprila, kada je Beograd osvanuo u bojama nemačke zastave, pokušali da skrenemo temu sa strašnih stvari koje su se dešavale u istoriji ovog naroda. Ne propustimo ni jednu priliku, tako danas, uoči 9. maja, Dana pobede nad fašizmom, ponovo relativizujemo fašizam. Da li je to zato da vam se nemački prijatelji ne uvrede slučajno za stvari koje su radili ovom narodu. Dvesta godina se Balkan kolonizuje.
Hvala puno. Reč ima Marko Parezanović, replika.
Zahvaljujem. Kao što sam rekao na početku, toliko besmislica da je pitanje da li ima ikakvog smisla odgovarati, a samo jedna stvar koja je bitna, obzirom da je veoma zlonamerno spominjan i nemački investitor u gradu Čačku, pa i pitanje te famozne ulice. Ono što mi najviše smeta jeste ta zlonamernost. Ja sam jedno vreme mislio da se radi o ljudima koji su samo loše informisani, pa samo čak imali jednu emisiju gde sam objasnio o čemu se radi. Radi se o tome da je nemački investitor dobio ulicu, ne u gradu Čačku, nego na šest kilometra od Čačka, u krugu svoje fabrike. Dakle, u krugu fabrike, ulica koju koriste samo radnici fabrike, kao neki mali znak pažnje što smo prvi put posle 40 godina dobili jednu ozbiljnu investiciju u gradu Čačku i gde se zaposlio veliki broj ljudi. Iako sam to objasnio, sada ponovo čujemo tu laž koja se zloupotrebljava na veoma pokvaren način i onda shvatam da to nije samo loša informisanost, već da je u pitanju veoma loša namera, veoma površno i glupo spinovanje. Toliko.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala uvažena predsedavajuća. Morali ste da reagujete, gospođo Gojković. Član 107. kršenje dostojanstva ovog parlamenta. Ovde neko priča da smo mi kolonija i vređa našu zemlju na jedan veoma ružan način. Srbija je slobodna i nezavisna zemlja i može sama da odlučuje ko će joj biti njeni prijatelji i saradnici, a posebno je sramno da nas neko proziva za globalizam, čiji lider se zalaže baš za sve one globalističke vrednosti, od abortusa, preko istopolnih brakova i usvajanja dece kod istopolnih brakova. Prema tome, nemojte oni da nam pričaju o globalizmu, a vas molim da reagujete u buduće. Još jednom ponavljam, Srbija je slobodna i nezavisna država gde narod i građani biraju slobodno svoju vlast, a neko ko želi možda da bude zavistan od nekog drugog on to verovatno preko interneta ili gledajući u kuglu traži po belom svetu nekakvu podršku. Toliko, hvala.
Želite li da glasamo o mojoj povredi Poslovnika? Ne. Zahvaljujem. Kojim dobrom vi? (Vojin Biljić: Replika.) Replika, kome? Parezanoviću. Izvolite.
Kolega Parezanoviću, ja ne želim da učestvujem u jeftinim performansima, u tome da međusobno delimo uvrede. Videli smo kako izgleda sa poželjnom opozicijom, jako lepo to prebacivanje loptice, serdare-vojvodo, video sam kako se daje reč, Dosta je bilo, danas, koliko možemo lako da dobijemo reč, koliko možemo lako da dobijemo repliku, mi čak ne možemo da podnesemo ni dopune dnevnog reda. Da je ovo pravna država koja će biti i vam to garantujem, da je ovo slobodna zemlja u kojoj će narod moći da slobodno odlučuje i to vam garantujem, takve stvari će se kažnjavati. Činjenica je da je ovaj parlament sveden na ta trivijalna prepucavanja da bismo izbegli raspravu o ključnim i o velikim pitanjima. Na primer, danas Dosta je bilo nije uspeo da preda svoj predlog zakona o KiM koji je ova Skupština bila dužna da po Ustavu iz 2006. godine za vreme bivše vlasti, pa još jedne bivše vlasti, pa dugogodišnje vaše vlasti donese. Ja vas pitam, zbog čega zakon o KiM nije donet i pitam vas pored toga, zbog čega nas sprečavate da ga mi iznesemo na dnevni red, da građani Srbije saznaju da je moguće mnoge stvari uraditi koje vi ne dozvoljavate da se uradi, jer vam je tako očigledno naredio, onaj ko vam daje naređenje. Ja vas pitam, zašto građani Srbije ne mogu da dobiju besplatne udžbenike? Zašto nam branite da podnesemo amandmane sa zakonom o besplatnim udžbenicima? Jesu li naša deca gora od neke druge dece? Jesu li naša deca gora od nemačkog investitora, koji je dobio samo sporednu ulicu u Čačku, izvinite? Ili od onoga nemačkog investitora koji je dobio besplatno zemljište u Čačku, ili od nemačkog investitora koji je dobio hiljade i hiljade evra po radnom mestu u Čačku i širom Srbije?
Hvala. Idemo dalje. Stvarno. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsednice. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo su pred nama danas izborni zakoni o kojima smo raspravljali pre uvođenja vanrednog stanja. Sada sa predlogom da potpise birača koji podržavaju izborne liste mogu overavati i opštinski odnosno gradske uprave. Na ovaj način će se olakšati prikupljanje potpisa i nastavak sprovođenja izbornih radnji onako kako to budu odlučile izborne komisije. Pre raspisivanja izbora, međustranački dijalog je trajao jedno određeno vreme i rezultirao je izmenama i dopunama određenih izbornih i nekih drugih zakona koji na direktan ili indirektan način utiču na izborni proces i na taj način smo mi izborni proces unapredili i praktično olakšali učestvovanje na izborima. Tada u dijalogu nisu učestvovali ovi koji su danas ponovo pokazali ogromno nepoštovanje institucija. Huligani, na čelu sa Boškom Obradovićem danas su ispred Doma Narodne Skupštine napravili incident. Blokirali su ulaz Narodne skupštine, maltretirali su poslanike, maltretirali su zaposlene u Narodnoj skupštini, fizički su nasrnuli na narodnog poslanika Marijana Rističevića, povredili ga, iscepali mu sako. Oni su danas pokušali da ovo legalno i legitimno telo, najviše zakonodavno telo u zemlji spreče da radi, ali mi ćemo danas ipak raditi, jer smo tu zbog svih građana Srbije i tu smo da pokažemo kako izgleda vredna, marljiva i pristojna Srbija. Tu smo da pokažemo da je Dom Narodne Skupštine zaista mesto za parlamentarni dijalog i za sprovođenje demokratije, a ne za sprovođenje nasilja. Meni je žao, iskreno što je danas pažnju privukao taj fašizam ispred Doma Narodne Skupštine. Sasvim je jasno da oni žele krvoproliće, žele nasilje, žele ugrožavanje demokratije i ljudskih prava. To je poruka koju je danas u ime Saveza za Srbiju i Dragana Đilasa preneo, odnosno poslao Boško Obradović, zajedno sa svim huliganima sa kojima je bio ispred Doma Narodne Skupštine. Oni su i danas pokazali po ko zna koji put na koji način bi oni vršili vlast. Ponašanje koje smo imali prilike da vidimo je ispod svakog nivoa. Ponašanje koje smo imali prilike da vidimo je ispod svakog nivoa. Propagiranje fašizma u Srbiji treba svi najoštrije da osudimo, jer svako od nas ustvari može da se nađe na meti tih huligana, svako od nas može da prođe sa njihove strane kao moj kolega Marijan Rističević danas, samo zato što ne delimo njihova fašistička opredeljenja. Javnost Srbije mora da zna da će svako očigledno biti brutalno napadnut, tučen, gažen od strane fašiste Boška Obradovića i njegovih sledbenika, svako ko ne misli isto kao oni, svako ko se bori da građanima bude bolje, svako ko se trudi da naša deca imaju bolju budućnost u Srbiji, svako ko želi da Srbija bude moderna i razvijena zemlja u kojoj će biti mesta za sve ljude. I mesta i posla i boljeg života. Ali, dame i gospodo, huligani iz Saveza sa Srbiju nećete nas uplašiti jer su poslanici SNS, a i neki drugi poslanici danas ovde u sali, mi radimo svoj posao, želimo da svima nama bude bolje, želimo da se Srbija razvija, želimo redovne i veće plate i penzije, stabilnu ekonomiju i privredu. Želimo da živimo u zemlji bez fašizma i nikakvo nasilje nas neće sprečiti da tako i bude. Srpska napredna stranka na čelu sa Aleksandrom Vučićem nastaviće da vodi državu napred, jer našu želju i volju nikakvo nasilje ne može ugroziti, niti ugasiti i borićemo se da budemo uspešna razvijena i uređena Srbija, a građanima je danas Boško Obradović po ko zna koji put pokazao i poslao poruku kakav je program Saveza za Srbiju, da između Saveza za Srbiju i nasilja stoji znak jednakosti. Jedva čekam 21. juni kada će građani pokazati da njihova izborna volja jeste SNS i bolja Srbija, a ne nasilje i fašizam.
Zahvaljujem. Reč ima Tatjana Macura. Nije tu. Reč ima Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo Gojković. Posle ukidanja vanrednog stanja ponovo smo u parlamentu Srbije sa ciljem daljeg unapređenja izbornog procesa. Međutim, kao što su to građani Srbije već mogli da vide, danas na ulazu u parlament Srbije, narodne poslanike je sačekao Boško Obradović sa svojim malobrojnim pristalicama. Njegov cilj je bio da blokira ulaz u Narodnu skupštinu Republike Srbije i tom prilikom napadnut je povređen narodni poslanik Marijan Rističević. Dići ruku na narodnog poslanika zato što ne misli kao Boško Obradović je poniženje demokratije i ovo brutalno divljanje Boška Obradovića traje već pune četiri godine, od početka ovog mandata. Počeo je sa napadom na članicu RIK-a, Maju Pejčić, nastavilo se sa napadom na novinarke "Pinka", Gordanu Uzelac i njenu koleginicu, a kulminiralo je napadom na predsednika parlamenta Maju Gojković u njenom kabinetu. Za mene lično, kao narodnu poslanicu je to prelomni trenutak zato što posle tog događaja ni jedan građanin Srbije, ni jedan narodni poslanik koji bi se našao ili koji se našao u blizini Boška Obradovića nije mogao da bude siguran u njegovu reakciju, pa samim tim nije mogao da bude siguran i u svoju ličnu bezbednost. Sve što se posle toga desilo je za mene posledica upravo ove reakcije i pokušaj upada u Predsedništvo Srbije, nošenje vešala na Terazijama prilikom protesta, upad u RTS, vređanje predsednika Vučića lično i njegove porodice i vređanje premijerke Ane Brnabić, sve su to posledice na već uočen uzrok koji je Boško Obradović pokušao i pokazao još pre četiri godine i jednostavno nastavlja. Međutim, ono što je dobro u svemu ovome da su državne institucije reagovale. Ministarstvo unutrašnjih poslova je upravo objavilo da je 15 pristalica Boška Obradovića danas privedeno i da će oni biti prosleđeni prekršajnom sudu na dalji postupak. Na taj način država Srbija je jasno poslala poruku da se nasilje više neće tolerisati. Srbija nikada nije bila niti će biti na strani fašista i ljotićevaca. Mi kao država jednostavno ne smemo dozvoliti sebi da se vraćamo unazad. Mi nemamo vremena više da trošimo vreme na propale političare i na nasilnike kao što je Boško Obradović. To je istina koja boli i Boška Obradovića, i Dragana Đilasa, i sve ostale sa njihovim pristalicama. Smisao i suština bavljenja politikom je da se izađe na izbore i dobro je što sve više stranaka menja svoje mišljenje i donosi odluku da izađe na izbore. To je po mom mišljenju zaista jedan korak napred u razvoju parlamentarizma i u razvoju demokratije. Kampanja će nesumnjivo biti teška i složena, i ona će zavisiti od epidemiološke situacije, to je potpuno jasno. Zdravstvo je položilo ispit u ovim teškim uslovima sa mnogo nepoznanica i sa mnogo neizvesnosti, jer toliko energije, toliko znanja, toliko profesionalnosti, toliko humanosti je od naših lekara i medicinskih radnika u ovoj nesreći koja nas je zadesila, i ceo svet sa Koronavirusom, Srbija mogla da vidi. Mnogo smo naučili upravo od njih i verujem da je došao trenutak kada ćemo u budućnosti mnogo više ceniti lekare i zdravstvene radnike, i prosvetne radnike, i policajce, i vojnike, i kasirke, i radnike u bankama, i sve one vidljive i nevidljive heroje u vanrednom stanju koje je za nama. Što se kampanje tiče akcenat će zbog vanrednih mera koje su i dalje na snazi jednostavno biti na on-lajn kampanji, na društvenim mrežama, na što više štampanih i elektronskih medija. Naš posao, pre svega mislim na članove SNS, da zbijemo redove, da ovu kampanju nastavimo snažno i disciplinovano, da na sve kritike odgovaramo onim što smo uradili i da veoma jasno preciziramo koji su naši planovi u naredne četiri godine, ne za razvoj gradova i opština, nego za razvoje manjih mesta i sela. To je naša obaveza i dužnost pred biračima. Novina u ovoj kampanji, koja se sada nastavlja, s obzirom da su izbori 21. juna, za SNS je što predstavlja mnogo mladih ljudi. Mladi ljudi su na izbornim listama lokalnim, na parlamentarnoj listi i to je pre svega jedna veoma važna poruka mladim ljudima u Srbiji da ostanu u svojoj zemlji, da ovde žive, rade i zasnivaju svoje porodice. Sa ovakvom kampanjom postojaće realna šansa da na ovim izborima pobedi radna i marljiva Srbija. Ja ću u danu za glasanje podržati ove predloge zakona, pre svega i zbog toga što je sve ono što je traženo od strane opozicije kada je u pitanju unapređenje izbornih uslova, ispunjeno i više od toga. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Filipovski. Reč ima prof. dr Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, mislim da razmatranjem zakona koji su na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, mi pravimo, ako mogu reći, ovaj jedan, u odnosu na aktuelnu situaciju u kojoj se nalazimo, jedan zadnji korak da još transparentnije, ako mogu reći, unapredimo izborni proces. Sa usvajanjem ovih zakona stvoriće se neophodni uslovi i da RIK u okviru svojih ovlašćenja uradi sve one izborne radnje koje su potrebne da bi izbori bili održani na vreme. Naime, do sada smo se bavili virusom i njegovim uticajem na život građana Republike Srbije i Vlada je tu položila veliki ispit i ceo Krizni štab uradili su jako mnogo, i sa ukidanjem vanrednog stanja naravno život se nastavlja dalje uz nove mere i uz ponašanje koje zahteva stanje, ako mogu reći, javnog zdravlja građana Republike Srbije. To je jedan od primarnih motiva zašto su izmenjeni ovi zakoni. Naime, izmenama zakona se vodi računa o očuvanju zdravlja građana, jer se izmenama zakona povećava broj lica, odnosno institucija koje mogu prikupiti podatke sa potpisima birača koji podržavaju određene izborne liste. Mislim da je to jako dobro, jer se time daje mogućnost da se na lakši način što pre završi i ovaj deo izbornih radnji i da sve one stranke koje to žele uđu u izborni proces. Ovo namerno govorim, one stranke koje to žele, zato što po mom skromnom uverenju postoje stranke koje od početka ne žele ovaj izborni proces i kojima je nažalost nasilje ili bojkot osnovni vid političkog delovanja. Imali smo priliku danas da se susretnemo sa jednim apsolutno primerom nasilja koji nas vraća u davne tridesete godine prošlog veka. To jeste za mene fašizam, da se kolega narodni poslanik na stepeništu Narodne skupštine napadne, da se spreči da uđe u Narodnu skupštinu Republike Srbije da obavlja svoj posao poslanika, to je sramno i nedopustivo i najbolje govori o onima koje te mere primenjuju. Poštovane koleginice i kolege, ne treba se mnogo čuditi, nažalost, takvim ponašanjem, jer treba se podsetiti da je pre nekoliko meseci, jer stvari se možda zaboravljaju zbog ove situacije koju smo imali sa virusom, ali ne treba zaboraviti da su u okviru svojih protesta protiv aktuelne vlast i tzv. organizovanih šetnji gradom upali u, isti ti, pristalice ove i drugih stranaka koje bojkotuju ili su najavili tada bojkot izbora, da su upali u zgradu RTS-a i koristili motornu testeru kao sredstvo kojim su plašili prisutne. To govori o njima. Setite se pokušaja nasilnog upada u Narodnu skupštinu Republike Srbije ili one druge oblike devijantnog ponašanja koje su pomenuli narodni poslanici. To je deo njihovog ponašanja, to je deo onoga što pojedine pristalice opozicije nude građanima Republike Srbije. Za njih izbori nisu način da se proveri demokratski kapacitet, za njih izbori nisu način da provere svoj uticaj, ugled kod građana i to su pokazali u ovih proteklih skoro devet ili deset meseci. Kažem, devet ili deset meseci, jer avgusta prošle godine su počeli razgovori sa predstavnicima svih političkih stranaka u Srbiji koji to žele, da bi se unapredio izborni proces. Razgovori su počeli tada i na FPN-u i kasnije u Skupštini, i pokazalo se da tu postoje ozbiljne razlike u pristupu stranaka koje učestvuju u razgovorima. Kada god bi se našlo neko rešenje za pitanje koje bi se, da kažem, postavilo kao otvoreno, to u stvari nije bilo rešenje za unapređenje demokratskog procesa, to nije bilo unapređenje izbornog procesa, to se doživljavalo kao nametanje rešenja. Onda smo shvatili da, u stvari, pojedine stranke opozicije ne žele na izbore, da je bojkot sredstvo političke borbe koju oni primenjuju, da jednostavno nisu ni na koji način zainteresovani da se izborni proces unapredi, da je glavni cilj njihovog napada vladajuća koalicija i predsednik Republike, da je osnovna suština sprečiti predsednika Republike da obavlja svoj posao, da se spreči Vlada i ministri da obavljaju svoj posao i da se obezbedi prisustvo u medijima po svaku cenu. Naravno, zadatak medija je da na najbolji mogući i na profesionalan način prikazuju sve ono što političke stranke promovišu ili što nosioci javnih funkcija rade, ali ovde je reč o tome da se nosioci javnih funkcija spreče da obavljaju svoj posao. Naime, sa tom, ako se sećate, poštovane koleginice i kolege, upotrebljava se izraz „funkcionerska kampanja“. Iza tog izraza, u stvari, stoji jedna čista namera da se zabrani nosiocima javne funkcije da u vreme kada se zakažu izbori ili u vreme održavanja izborne kampanje da obavljaju svoj redovan posao. To je suprotno logici demokratije, to je suprotno, ako mogu reći, poslu koji ta izabrana lica treba da rade jer, u stvari, oni su dobili jedan demokratski kapacitet od građana na prethodnim izborima da obavljaju svoje poslove za vreme dok im traje mandat, a sa druge strane sasvim je logično da mogu u javnosti da istupaju i da saopšte sve ono što određeno ministarstvo ili Vlada ili država ima nameru da radi. Meni je zanimljivo da vidimo kakvo će biti ponašanje i ovih posrednika sa dobrim namerama koji su učestvovali u razgovorima o unapređenju izbornih uslova. Jer, ne želeći da sumnjam u njihove dobre namere, želeo bih da vidim da se istim stepenom energije kojim traže da se neke stvari u Srbiji poboljšaju ili kritikuju neke stvari u Srbiji kao nedovoljno dobre, da se istim stepenom energije i osude divljanje koje je danas bilo ovde u Skupštini, napad na našeg kolegu narodnog poslanika i da osude i druge oblike ponašanja koji se mogu nazvati svakojako, samo ne izražavanje političkog mišljenja. Moram vam reći da sam, nažalost, razočaran ponašanjem kolega koji su sedeli ovde u Skupštini, koji sad pripadaju opoziciji, koji pokušavaju da minimiziraju u svojim javnim izjavama ovaj napad na kolegu Rističevića i to, nažalost, govori o sadašnjoj opoziciji, o velikom delu sadašnje opozicije i da njima nije važan demokratski proces, da njima nije važna demokratska Srbija, da njih uopšte ne interesuje bilo šta drugo do, naravno, lična afirmacija. Mislim da, vodeći računa, naravno, o stanju javnog zdravlja i o preporukama koje krizni štab bude davao svim učesnicima izbornog procesa, mislim da će građani Republike Srbije biti u situaciji da 21. juna, pošto je najavljeno da je taj termin dogovoren na sastanku predsednika sa predstavnicima parlamentarnih stranaka, odnosno svih onih stranaka koje žele da učestvuju u predstojećim izborima, da će imati priliku da iskažu svoj politički stav. Važno je da izbori budu održani u dobroj atmosferi. Mislim da je u proteklih skoro godinu dana sa ovim razgovorima koji su vođeni, sa predlozima koji su prihvaćeni sa tih okruglih stolova ili ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a koje smo mi usvojili krajem godine, mislim da su stvoreni dobri uslovi za obavljanje izbora i mislim da će građani Republike Srbije 21. juna znati koga žele kao svoje predstavnike. Ovo pominjem iz razloga što postojeći izborni uslovi su bili svi određeni, do ovih izmena, svim zakonima koji su doneti pre 2008. godine, 2012. godine i smatralo se da oni predstavljaju optimalan demokratski okvir za održavanje izbora. Odjedanput su svi ti zakoni bili predmet kritike i prema njima je zauzet jedan negativan stav. Naravno, i to govori samo po sebi o dvostrukim aršinima koji postoje i načinu na koji se opozicija ponaša. Ako je njima dobro, onda je sve u redu, a ako njima nije dobro, onda ništa ne valja. Nemojte se čuditi, poštovani građani, što doživljavamo od strane pojedinih poslanika iz Evropskog parlamenta ili iz nekih drugih međunarodnih organizacija određenu vrstu kritike. Nažalost, to nije samo podrška ljudima, nekim pripadnicima opozicije ovde u Srbiji, to govori o njihovom odnosu prema Srbiji, zato što ima krugova koji jednostavno ne žele da Srbija bude demokratska država, da Srbija bude država sa punim integritetom, koja može samostalno donositi odluke o svojoj spoljnoj politici ili samostalno birati svoje prijatelje. Naravno da je naše opredeljenje da budemo članica Evropske unije, ali to ne znači da treba da imamo podanički odnos i prema Briselu ili prema bilo kome, dok naš proces pregovaranja traje, a nadam se i posle toga, sasvim je logično da kao demokratska zemlja možemo da biramo svoje prijatelje. Do pre nekoliko godina se pričalo o mekoj moći Rusije i njenom uticaju na zemlje Balkana, uključujući i Srbiju, sada se priča o mekoj moći Rusije i uticaju te meke moći na zemlje Balkana, a niko neće da javno kaže da je ista ta Kina na prvom, odnosno drugom mestu među spoljnotrgovinskim partnerima Evropske unije, kada govorimo o izvozu, odnosno uvozu robe. Znači, ono što je dobro za neke zemlje Evropske unije pojedinačno, ta saradnja sa Kinom, loše je ako to Srbija radi. Mislim da je to jedna vrsta licemerja koje postoji, možda i nerazumevanja, ali mislim deo licemerja i namere da se i Srbija, ako mogu reći, bez integriteta uvuče u jednu geopolitičku igru koja postoji među velikim silama, jer je Evropska unija sebe smatra silom u nastajanju. Ona jeste u ekonomskom smislu, ali u vojnom i političkom je daleko od toga, a volela bi da bude. U svakom slučaju, sve te stvari koje su nam se dešavale proteklih meseci su nam dale mogućnost da možda jasnije nego pre sagledamo i svoju poziciju i da, ako mogu reći, izoštrimo ugao u odnosu i na naše evropske integracije i na naše unutrašnje stvari. Evropske integracije će ići svojim putem. Potpuno sam ubeđen da Srbija ima administrativne i druge kapacitete da ispuni postavljene uslove, sem onog famoznog Poglavlja 35, ali i tu je Srbija pokazala da ima demokratski kapacitet, jer je i potpisala Briselski sporazum. Zanimljivo je da ga više skoro niko od strane Evropske unije ne pominje, niti pominje da druga strana, Priština, nije ispunila deo svojih obaveza, ali to govori nešto o ponašanju pojedinih čelnika Evropske unije i o odnosu prema Srbiji. Što se tiče izbora, potpuno sam ubeđen da će oni proteći u demokratskoj atmosferi. Znam da je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu uradilo jako mnogo stvari da se unapredi onaj deo izbornog procesa za koji Ministarstvo snosi neposredne obaveze. Mislim da sama činjenica, evo, pomenuću samo jedan primer, da je predviđena mogućnost da svaki građanin nakon završenih izbora može proveriti da nije slučajno neko glasao u njegovo ime sama po sebi zaslužuje pohvale i govori o jednom dobrom poslu koji je Ministarstvo uradilo, da ne pominjem uređeni birački spisak, da ne pominjem edukaciju službenika, da ne pominjem edukaciju članova biračkih odbora. Hoću da kažem da je država sa svoje strane uradila sve da se unapredi izborni proces, da se poveća demokratski kapacitet Republike Srbije i da izbori u Srbiji budu kao i u drugim zemljama. Ali, ovde je reč o jednoj vrsti pritiska koji se pravi prema Srbiji, pa i ona pitanja koja se u drugim državama doživljavaju kao ako mogu reći redovna, ovde se kod nas doživljavaju kao vanredna. Dobro je gospodine ministre što ste predložili ove izmene zakona i čuvajući zdravlje ljudi da date mogućnost da se još jedan broj političkih stranaka koje to žele ili one koje nisu uspele u rokovima koji su bili pre uvođenja vanrednog stanja da skupe potpise da mogu to da urade, a onda da ostavimo građanima priliku da ocene sve nas po programima i po idejama koje promovišemo, a ne po ovim ružnim stvarima koje neki od nas, na žalost primenjuju. Jednostavno da se nadamo da će u skladu sa procenama i svim onim što je uradio naš Krizni štab da će Korona u međuvremenu nestati kao vrsta, ako mogu reći, zdravstvenog izazova kojem smo izloženi, a da će građani biti u situaciji da izaberu one koje žele i da ćemo nakon sledećih izbora napraviti korak. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje glasati za sve ove izmene, jer smatramo da se ovim rešenjima unapređuje dalji izborni proces, a vodi se računa o zdravlju građana kao najvažnijoj stvari na svetu, jer znate džabe nam priča o demokratiji. Time ću završiti. Džabe nam priča o demokratiji ako ne vodimo računa o ljudima, jer ukoliko nema ljudi nema ni demokratije. Zato mi je drago što ste zdravlje ljudi stavili na prvo mesto kada ste obrazlagali donošenje ovih zakona. Hvala.
Hvala, profesore Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege poslanici. Nakon ukidanja vanrednog stanja uvedenog 15. marta zbog pandemije Koronavirusa Srbija se polako vraća u redovne životne tokove. Ovo naravno ne znači da su sve mere opreza i dalje zaštite prestale da važe. I dalje se moramo pridržavati važećih mera koje treba da onemoguće eventualno produžavanje epidemije. Iskoristio bih priliku da pohvalim rad Vlade Republike Srbije, predsednika Republike i naših medicinskih stručnjaka koji su preduzeli ozbiljan paket mera kojima se Srbija veoma uspešno izborila sa pandemijom Kovida 19 koja je zahvatila čitav svet, izazvala ogromne ljudske gubitke. Srbija je, iako mala zemlja postigla uspešnije rezultate od mnogo razvijenijih i ekonomski snažnijih država. Takav rezultat potvrđuje kvalitet našeg zdravstvenog sistema koji je socijalno odgovoran i pred kojim svaki građanin ima isti tretman u lečenju ovog virusa. U ovoj borbi protiv gotovo nepoznate zarazne bolesti Srbija je imala prijatelje. Još više je učvrstila prijateljstvo sa svojim tradicionalnim prijateljima Kinom i Rusijom, koje su nam uputile veliku pomoć iako su i same pogođene ovom pandemijom. Hvala vam na tome, hvala i svim ostalim zemljama koje su nam pomagale svojim donacijama, kao i onim zemljama koje su nam omogućile nabavku medicinske opreme. Ova pomoć je potvrda da je Srbija svojom spoljnom politikom obezbedila stabilan međunarodni položaj i ugled. To je u toku ove pandemije potvrdila i aktivnost Ministarstva spoljnih poslova koje je u saradnji sa mnogim državama sveta uspelo da organizuje povratak preko 15.000 naših građana iz velikog broja zemalja širom sveta. Takođe, Ministarstvo spoljnih poslova je organizovalo povratak stranih građana koji su se zatekli u Srbiji u vreme pandemije, u njihove matične zemlje. Od mnogih zemalja naš ministar spoljnih poslova dobio je pismo zahvalnosti. Posebno bi iskoristio ovu priliku da se zahvalim Ministarstvo zdravlja kao i svim zdravstvenim radnicima, lekarima, medicinskim tehničarima i svom nemedicinskom osoblju u našem zdravstvenom sistemu koji su rizikujući svoje zdravlje, čak i svoje živote spašavali živote građana mnogi od njih su izgubili svoje živote. Među lekarima je bio i doktor Lazić iz niškog kliničkog centra koji je dokazani stručnjak, a iznad svega veliki patriota kome naša država treba da se posthumno oduži jer je on heroj današnjice. Posebno bih istakao značaj borbe sa Kovidom naših zdravstvenih radnika na KiM. Mi sa KiM smo govorili da smo u dvostrukoj izolaciji jer je deo srpskog naroda južno od Ibra koji živi u enklavama izolovan već punih 20 godina. Zahvaljujem se i svim ostalim radnicima zahvaljujući kojima smo u danima izolacije mogli da se normalno snabdevamo i živimo. Ovde mislim na prodavce, na apotekare, na Crveni Krst, na sve volontere, na gradsku čistoću, na naše poljoprivredne proizvođače, na gradski prevoz, taksiste i sve ostale koji su danonoćno radili u toku vanrednog stanja. Podsetio bih da smo na prošloj sednici usvojili Odluku o prestanku vanrednog stanja i zakon kojim je 11. maj označen kao dan kada će se nastaviti izborne radnje koje su prekinute danom uvođenjem vanrednog stanja, jer izbori raspisani pre uvođenja vanrednog stanja moraju da se okončaju u skladu sa zakonom. Ovoga puta izbor će se održati u nešto drugačijim uslovima, ali mi moramo da naučimo da živimo sa virusom koji svakako nije potpuno nestao, odnosno da u dužem vremenskom periodu poštujemo još jedan broj mera kojima se štiti zdravlje od zaraznih bolesti, odnosno sprečava mogućnost dalje širenja epidemije. To ne znači da život treba da stane. Moramo nastaviti sve aktivnosti koje su prekinute pojavom pandemije. Moramo, dakle, da završimo započete izbore, jer je tu u skladu i sa zakonom i sa Ustavom. Kada su u pitanju predlozi izbornih zakona sa današnjeg dnevnog reda, rekao bih da oni nude jedno praktično rešenje, a to je da se overa potpisa birača koji žele da podrže određene lokalne, pokrajinske ili parlamentarne liste osim javnih beležnika i suda sada mogu overavati i lokalne, odnosno gradske uprave. To će olakšati ovaj izborni postupak u ovom periodu kada zbog Kovida-19 još uvek moramo da poštujemo mere socijalne distance kako bi se stanovništvo zaštitilo od epidemije davanjem zakonskog ovlašćenja opštinskih i gradskim upravama da overavaju potpise birača. Ovo daje još jednu mogućnost svim zainteresovanim strankama i koalicijama koje to nisu učinile do uvođenja vanrednog stanja da predaju svoje izborne liste uz bržu overu potpisa birača. Dakle, izbori će se održati u skladu sa zakonskim rokovima koje će zbog vanrednog stanja revidirati izborne komisije na svim nivoima na kojima se izbori sprovode. Ovu priliku koristim takođe da se zahvalim ministru Ružiću i ministarstvu na čijem je čelu koji su predlagači izmena izbornih zakona i zato što su tokom vanrednog stanja bili u stalnoj komunikaciji sa lokalnim samoupravama prepoznavali i rešavali sve potrebe i probleme, a svojim projektima podrške lokalnoj samoupravi značajno doprineli unapređenju efikasnosti rada lokalnih organa vlasti i inspekcijskih službi. Takođe, treba istaći ogroman doprinos Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave u ažuriranju Jedinstvenog biračkog spiska koji je svakako važan uslov za sprovođenje demokratskih i fer izbora. Na kraju ono što je važno reći, a imajući u vidu ovaj trenutak i dešavanja, pa i ponašanje određenih opozicionih lidera kao što je danas bio slučaj i gde se ja svim kolegama koji su osudili način i skandalozno ponašanje, gospodina Boška Obradovića pridružujem. Pojedini predstavnici dela opozicije, oni koji bi da ne bude izbora ali da dođu na vlast, jeste da svi imaju priliku da učestvuju na izborima ukoliko prikupe potreban broj potpisa birača i da se vlast osvaja na izborima. Uz konstataciju da sa ovim zakonskim rešenjima se unapređuje izborni proces želim da kažem da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala vam.
Hvala vam, gospodine Steviću. Reč ima narodni poslanik, Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Odlično što mi je tu ministar Ružić, pošto sam ja postavio neka pitanja prošli put, pa je on nestao, sad doduše nema ministra Lončara, ali evo odmah ću da krenem sa pitanjima za gospodina Ružića, kao nadležnog ministra za lokalnu samoupravu, odnosno državnu upravu i lokalnu samoupravu. Gospodine Ružiću, mnogi pitaju šta je sa biračkim spiskom? Vi ste se više puta hvalili da je on bolji, dobar, ažuriran, bolji nego ikada. Lično uopšte ne smatram da je to glavni izvor naših problema, ali jedan deo javnosti i građana to misli i ima mnogo ilustracija toga. Jedna od najčešćih jeste pominjanje činjenice da birački spisak ima, znate i sami koliko ljudi u njemu, a da je po ovom spisku predviđenih za ovih sto evra, kao i na osnovu broja ličnih karata u zemlji Srbiji, izdatih ličnih karata, kao i ovih lica koja imaju pravo na ovih sto evra besplatne pomoći, operiše sa brojkom od pet i po miliona, a u biračkom spisku ima preko šest miliona i petsto hiljada, sad ne znam šta je poslednja brojka. Otkud ta razlika od skoro milion, i ne skoro, preko milion građana više u biračkom spisku? Ja verujem da je tu reč o licima koja su u inostranstvu, ali tu bi morala da se napravi neka selekcija, posle koliko godina, do koliko godina, itd, boravka u inostranstvu, se ljudi izražavaju na biračkom spisku. Jer, ovako, postoji bojazan da se ostavlja prostor za zloupotrebe zbog te razlike između broja stvarno, realno živućih građana u zemlji Srbiji i onih koliko ih ima, a to je znači preko milion, ili skoro milion, razlika u biračkom spisku. U vezi sa ovim konkretnim predlozima, ja sam postavio pitanje i sada ga ponavljam. Ako ste stvarno hteli demokratizaciju i poboljšavanje uslova, kao i olakšavanje učešća u izbornoj trci, odnosno učešća u izbornoj trci, zašto niste smanjili broj obaveznih potpisa za liste učesnika? Naravno da smo mi sada već ušli u izborni proces, ali, isto tako, napravili smo i pauzu. Mi smo i dva puta menjali u izbornoj godini izborne zakone, što zbog ovih dogovora i rezultata pregovora sa predstavnicima Evropskog parlamenta i ovog međustranačkog dijaloga, što sada zbog vanrednog stanja i korone. Hoću da kažem, ako se stvarno htelo da to bude demokratskije i da se olakša učešće onim političkim subjektima u što većem broju da učestvuju na izborima, zašto, ako smanjujemo cenzus sa 5% na 3%, niste smanjili broj obaveznih potpisa sa 10 hiljada na šest hiljada, i za lokalne odbornike sa 30 na 18 potpisa? Ovako, vi to najbolje znate jer ste ministar za lokalnu samoupravu, da u manjim mestima, sem ovih par najvećih gradova, zapravo većina ili gotovo svi, ili tri četvrtine građana sa biračkim pravom se zapravo pojavljuju kao potpisnici nekih lista, oni koji daju potpise listi. To čini pomalo apsurdnim čitav taj politički proces. Hteo sam da vam postavim ta dva konkretna pitanja, vezano za birački spisak i vezano za ove mere koje treba kao da demokratizuju i olakšaju učešće na izborima što većem broju političkih subjekata. Ovo da sada može umesto notara, beležnika, da može da se overava i u jedinicama uprave gradova i opština, to je, kao što sam rekao, mera majčina dušica. To nije ništa, ni čaj od nane. Ništa bitno, osim što će malo smanjiti gužvu kod notara i opasnost od zaraze prilikom prikupljanja potpisa. Jer, sada ćete teško izvući, ili bar mnogo teže, građane da vam daju potpis, ma bilo šta da vam daju, da stanu u neki red i da čekaju ljudi. Da se stvarno htelo da se to olakša i demokratizuje, onda je moglo da se učini ovo što sam predložio - da smanjite broj obaveznih potpisa zbog specifične epidemiološke situacije. To je ključno. Ponavljam i završavam time, smatram da iz ovih medicinskih razloga, epidemioloških, toga što se sad ispostavilo da naši vodeći doktori ne znaju kada je virus došao u Srbiju, ne da li je početak marta ili je 5. mart, što je bila dilema, nego da li je bio januar, februar ili decembar, i sami priznaju da ne znaju od kada, koliko meseci pre smo imali virus u Srbiji, to ne kažem ja, to su rekli vaši članovi stručnog štaba, onda se lako može dogoditi da isto tako ne znaju u ovom trenutku koliko je opasan i do kada će biti u Srbiji. Stoga treba i iz tih razloga, a o političkim da i ne govorimo, o nemilim scenama i ko zna šta nas još čeka, što ja niti želim niti priželjkujem, naprotiv. Svi ovi moji predlozi su usmereni i upućeni na to da se izbegnu te nemile scene, koje mi ne odgovaraju ni lično meni, ni politički, niti nama kao društvu i državi. Znam da niste vi ti koji odlučujete, ali možda ima prostora i vremena da se razmisli na nivou vlasti i vladajuće većine da se taj gest učini i na taj način relaksira politička, a rekao bih i zdravstvena situacija, samo jednim prolongiranjem roka. Ne tražim nikakve tehničke i prelazne vlade, odmah da kažem, jer ja mislim da je to glupost i da to ne treba tražiti, jer, na kraju krajeva, samo ispadamo smešni sa tim zahtevom. Neka vlada ova Vlada, kad Vlada ionako malo izvan će izaći iz ustavnog i zakonskog okvira zbog ovog vanrednog stanja, mesec ili dva, pa neka izađu tri ili četiri meseca ova Vlada i parlament, pa da imamo izbore u koliko-toliko demokratskim uslovima. Ovako, nećemo rešiti ključnu stvar koju izbori treba da omoguće, a to je stabilizacija i deeskalacija političkog života, već naprotiv. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Ružić.
Zahvaljujem. Ja se zaista izvinjavam ukoliko sam napustio salu u tom kratkom vremenskom periodu kada ste postavili ta pitanja i hvala na tim pitanjima koja ste i tada verovatno uputili. Da li je čaj od nane ili nije čaj od nane, ja prosto želim da vas uputim u tu činjenicu da je ovde intencija Vlade Republike Srbije upravo javno zdravlje. Dakle, dva predloga izmena i dopuna dva izborna zakona i zakon koji je zastupao ministar Lončar upravo jesu u funkciji zaštite zdravlja stanovništva. Kada kažete - vaši članovi zdravstvenog štaba, ja ne razumem šta to znači? Vaši ili naši? Valjda su ti epidemiolozi, infektolozi, ljudi koji su politički neutralni, koji su stručni, koji predstavljaju struku i koji su upravo nosili najveće breme odgovornosti u predlaganju mera koje je Vlada usvajala i naravno u definisanju svega onoga što je potrebno da bi se suprotstavili ovom virusu. Što se tiče jedinstvenog biračkog spiska, ja stojim pri onome što sam govorio, sada mogu već reći svih ovih godina, da je jedinstveni birački spisak svakim danom sve ažurniji. To je vrlo proverljivo. Dakle, nije čaj od nane. Uspeli smo da povežemo registar matičnih knjiga elektronskim putem sa jedinstvenim biračkim spiskom, pre svega matičnu knjigu umrlih i matičnu knjigu venčanih. Inače se jedinstveni birački spisak od 2012. godine dnevno ažurira, to i vi gospodine Vukadinoviću svakako znate. Korišćenjem elektronskog povezivanja samo smo usavršili to ažuriranje, koje je svakako bilo potrebno i jeste potrebno i ne želimo da ostane bilo kakva mrlja kada se bilo koji izborni proces provodi. Sve relevantne institucije su upoznate sa tom činjenicom i ne vidim bilo kakav razlog da se sada ponovo po ko zna koji put priča o jedinstvenom biračkom spisku kao o nekom problemu koji će ugroziti regularnost neke izborne utakmice, jer to prosto nije tačno, ne stoji i nije utemeljeno, rekao bih da nije korektno. Vi sto to stavili u korelaciju sa onim što je Ministarstvo finansija predložilo i navodno ukazujete na to da je došlo do neke diskrepance u broju upisanih birača. Ne mogu da vam kažem tačan broj upisanih birača. Tu informaciju ćete zvanično dobiti u skladu sa zakonom pred samo održavanje izbora, da li je to 6.500.000 ili 6.700.000, videćemo jer se svakodnevno jedinstveni birački spisak ažurira. Nažalost, dolazi do smrtnih ishoda, ali takođe, i na sreću mnoga deca stiču punoletstvo i stiču pravo da glasaju na izborima i da koriste bilo svoje aktivno ili pasivno biračko pravo. Kao što znate, ono što pretpostavljam da znate, a možda ne želite da kažete, to je da jedan ne tako mali broj naših državljana koji imaju i aktivno prebivalište u Republici Srbiji žive van granica Republike Srbije. Kada kažem ne tako mali, ja ne mogu da pravim aproksimacije, ali to je sigurno blizu milion državljana Srbije. Da li treba njima da suspendujemo biračko pravo ako imaju aktivno prebivalište ovde? Da li je to kršenje jednog od ljudskih prava i političkih prava? Naravno da jeste. Ne treba praviti famu oko toga. Znam da to može vama politički da koristi. To je lepo za spinovanje, lepo za manipulaciju. Po meni, nije korektno, a ne bih rekao ni da je legitimno, ali u svakom slučaju mislim da treba razvejati sve te sumnje da ima bilo čega što može da ugrozi na neki način regularnost izbora zbog tih činjenica. Što se tiče broja potpisa, ja ću vas podsetiti da su ovi izbori već upravo nakon otvaranja dijaloga, nakon svega onoga što su predstavnici dela opozicije učinili ovde u parlamentu, pa dve godine nisu bili u parlamentu, pa su na neki način izdejstvovali da se opet taj dijalog vrati uz pomoć i Evropskog parlamenta i EU, prvo na Fakultet političkih nauka, pa onda ovde u parlament, da se vratimo dijalogu i da razgovaramo o svemu tome, podsetiću vas da je jedan od epiloga i tih razgovora bilo pomeranje izbora sa početka marta, dakle, izbori su već sada mogli da budu gotovi i pre uvođenja vanrednog stanja i izbijanja ove pandemije, i šta bi bilo? Dakle, upravo zbog tih razgovora i zbog toga što je Vlada Republike Srbije želela da različitim merama, izmenama i dopuna zakona, praktično, unapredi, ne samo zakonodavstvo, nego i izborne uslove za sve one koji žele da učestvuju na izborima. Zbog toga su ti izbori faktički i pomereni na 26. april. Usledilo je ono što je usledilo. Imali smo vanredno stanje, pandemiju, borbu sa tom pošasti. Pokazali smo kao država, kao Vlada, kao zdravstveni sistem da možemo sa tim da se izborimo uz sve resurse koje imamo, koji svakako nisu na najvišem mogućem nivou kao u nekim velikim, razvijenim zemljama i sada dolazimo u poziciju da ovim predlogom izmena i dopuna još više olakšamo na zakonit način onima koji žele da učestvuju na izborima, a to nisu uradili u prethodnom periodu, pre uvođenja vanrednog stanja, ali pre svega nam je imperativ da povedemo računa o zdravlju nacije, o javnom zdravlju i mislim da je to svakom dobronamernom narodnom poslaniku, građaninu Srbije valjda intencija i mislim da to uopšte ne bi trebalo ni na koji način da bude sporno, da povećamo broj ovlašćenih overitelja potpisa, da smanjimo rizik od prisustva većeg broja aktera u tim izbornim aktivnostima i to je nešto što je jedino bilo moguće kao predlog da učinimo. Smanjivanje broja potrebnih potpisa za predaju lista nakon raspisivanja izbora, koji su raspisani, ako se ne varam, a vi me ispravite, 2. i 3. marta, u zavisnosti od nivoa izbornih ciklusa o kojima govorimo, da li su lokalni ili pokrajinski ili parlamentarni, uz činjenicu da je preko 550, skoro 600 hiljada potpisa overeno za različite političke liste i da su svi po zakonu bili u obavezi da za parlamentarne izbore prikupe 10 hiljada potpisa i da ih overe kod notara, a za lokalne izbore da prikupe po 30 potpisa po odborničkom mestu za svaku listu, onda bi to, prvo, bilo nezakonito. Mogli bi da dođemo i do Ustavnog suda da smo se odlučili da učinimo to što vi predlažete, da smanjujemo broj potrebnih potpisa, jer onda je to menjanje izbornih uslova. Ušli ste po jednim pravilima u izbornu utakmicu ili u bilo koju utakmicu i onda menjate pravila dok ta utakmica traje. Vaš predlog jeste legitiman, to uopšte nije sporno, samo nije uvremenjeno i nije sporno da tako nešto se predloži. O tome može da se razgovara u nekoj bližoj ili daljoj budućnosti, ali treba se i setiti ko je šta, kada i kako predlagao u ovom prethodnom vremenskom periodu i ne tako davnom. Nisam primetio da su se mnogi žalili na to da im je potreban limit od 10 hiljada potpisa i da je potrebno 30 potpisa za svako odborničko mesto na lokalnim izborima. Sve u svemu, želeo sam da, prosto, odgovorim i vama, ali i zbog građana i da ne bude neke nedorečenosti. Mislim da sam vam dao utemeljen odgovor. Mogao bih mnogo šire da razgovaram o ovome, ali važno zbog javnosti, prosto, da nemaju bilo kakvu vrstu bojazni u vezi sa jedinstvenim biračkim spiskom i da bilo ko ima bojazan u vezi sa poštovanjem demokratskih načela, demokratskih vrednosti, zakona koji postoje u našem pozitivnom pravu. To je nešto što je valjda obaveza svih odgovornih ljudi, naročito funkcionera, da se tome povinuju i da u skladu sa tim i postupaju. Uostalom, ove izmene i dopune svakako će u Danu za glasanje biti predmet glasanja, pa ćemo videti da li će biti izglasane. Podsećam da su, između ostalog, to bile i teme na razgovoru svih lista koje su izrazile spremnost da učestvuju na izborima sa predsednikom Republike. Mislim da treba i tu pokazati, barem s vaše strane, jednu dozu kolegijalnosti prema onom delu opozicionog političkog spektra koji je iskazao takvu želju da se na neki način toj potrebi, pored javnog zdravlja, potrebi da što lakše dođu do overe potpisa, izađu u susret. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Verujem da biste vi mogli još i šire od ovih 11 minuta, gospodine ministre. I ja bih, verujte, mogao, a moram da stanem u dva minuta. Dakle, ja sam vam i postavio pitanje oko biračkog spiska da biste razjasnili. Želim dobro političkom i demografskom procesu u ovoj zemlji, koliko god se nekad pitam da li i ko sve zaista želi dobro tim procesima. Dakle, treba otkloniti nerealne sumnje. Slično je i kada je reč o migrantima i tim sličnim pitanjima, znači, ono što je preterana i nerealna sumnja, a odgovoriti na one opravdane zamerke, sumnje i dileme javnosti. Evo, sad ste vi rekli da oko milion, vi smatrate oko milion, mada niko ne može tačno da kaže, sa aktivnim prebivalištem, ima naših građana koji su u inostranstvu, ja se samo vraćam na to da kažem da je to broj koji ostavlja mogućnost i prostor za zloupotrebe, ali treba objasniti ljudima da to ne znači automatski da su to mrtve duše, kao što jedan dobar deo građana misli. Nisu, ali je činjenica da stižu razne… Znam, ja sam se lično uverio sa svojim očima i neki moji prijatelji, desetine nekih čudnih poziva stiže na adrese ljudi koji nikada tu nisu živeli i to zaista imate širom ne samo Beograda, nego i drugim mestima po Srbiji takav slučaj. Prosto, razmislite i vidite kako se to dešava, a dešava se, gospodine Ružiću. Drugo, što se tiče tih 10.000 potpisa, ja sam pitao onaj put kada niste bili prisutni, da li znate zemlju, u kojim zemljama postoji taj uslov od 10.000 potpisa za parlamentarne izbore? Ne govorim o predsedničkim izborima. Dakle, prosto je nedemokratski. Usvojite te izmene, neka važe od sledećeg izbornog ciklusa, svejedno je. Prosto je besmisleno i služi samo kao jedna partokratska mera da spreči ili smanji broj mogućnosti ljudima da zaista učestvuju u demokratskim izbornim procesima. Napokon, što se tiče ovih mojih amandmana, ja sam to predlagao pre epidemije. Kada smo usvajali prethodne izmene, ja sam imao amandman gde sam rekao… Znači, nisam čekao da uđemo u politički proces, pa da onda predložim, što onda stvarno jeste osnovano da se kaže – pa, sada nisu isti uslovi. Naglašavam, mi smo već izašli iz ustavnog i zakonskog okvira zbog vanrednog stanja. Dakle, apelujem na dobru volju pre svega kod vladajuće većine. To zvuči kao glas vapajućeg u pustinji ili da govorim gluvima, da pokažu širinu koju ste navodno demonstrirali već ovde do sada, pa da se stvarno donesu mere i potezi koji će omogućiti što šire i što reprezentativnije učešće na izborima upravo radi demokratizacije i deiskalalcije ovog potencijala konfliktnog koji, nažalost, postoji u društvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Odmah da kažem, ja sam imao tu čast i priliku da budem član RIK i najveći broj birača koji smo do sada imali ustanovljen bio je baš 2012. godine. Tada je bilo 6.770.000 i još koji birač i tada se niko nije pitao kako to imamo toliki broj birača, ali je sada valjda poželjno da se vrži manipulacija. Uzgred budi rečeno, uvek u svim sledećim izbornim procesima imali smo manji broj birača, jer se spisak ažurirao. Mi smo ovde svakakve teorije slušali, kako navodno neko preseljava određen broj birača iz opštine u opštinu, što je, naravno, notorna laž, jer to možete da proverite, prosto da odete u policijsku stanicu, pa da vidite ko se tamo evidentirao sa prebivalištem. Mislim, potpuno je neverovatno šta je sve ovde izmišljeno. Znate, to vam je ono kad nemate nikakav argument, onda posegnete za lažima. Zaista je birački spisak, i to je bila jedna od tema kada smo išli na FPN da razgovaramo sa predstavnicima opozicije, to im je bila jedna od prvih tema, gde su rekli da su izbori lažni, ovakvi, onakvi, zato što je birački spisak loš, a onda su se i sami uverili, a uverili su ih čak i međunarodni predstavnici, a na kraju krajeva, uverile su ih i ove nevladine organizacije da je to jedna besmislena tema i da tu ne postoji nikakve zavere, pa su odustali od te priče. Onda si posle prešli na REM, na sve ono ostalo itd. Sad, kada smo kod REM-a, pošto mi ovde pričamo o diktaturi, o cenzuri u medijima, o ne znam čemu, sada da vidite kako to izgleda. Znači, taj REM jedino se iživljava nad nama koji smo, recimo, deo vlasti. Oni ne reaguju nijednom kada televizija N1 ili televizija Nova S, flagrantno krši zakon ove zemlje, zato što su to strane televizije, to nisu televizije registrovane u Srbiji, vi njih ne možete da tužite, šta god objave, zato što kad god dođete pred sud, oni kažu - mi ne podležemo zakonima Republike Srbije, mi smo registrovani u Luksemburgu, gde god, a emituju politički program, što inače ne bi smeli, jer po našem zakonu, oni bi morali taj program da emituju u Luksemburgu, pa onda da ga u istom momentu reemituju ovde u Srbiji. Znači, da bi, recimo, Olja Bećković morala da ima studio u Luksemburgu, ili u Sloveniji, kako su nam rekli, ali u Luksemburgu, pa da u istom momentu to isto reemituje ovde. Nikada ih REM nije ni opomenuo, da ne govorim o reklamama. Televizija na kojoj ja vodim program plaća uredno porez ovoj državi za svaku reklamu. Ovi emituju reklame, ne plaćaju nikome porez. Nikada ih REM nije opomenuo, ali zato je REM naložio da se skine moja emisije, iako televizija na kojoj radim, tj. na kojoj vodim emisiju, nije u fokusu REM-a, nije čak ni u onim preporukama REM-a, da bude pod nadzorom, ali su dali preporuku da se skine moja emisija. To je tako u Vučićevoj diktaturi. Ovi mogu da krše zakon, mogu da rade šta god hoće, mogu da ne plaćaju porez državi, i pri tom da emituju politički program. Zamislite, recimo, situaciju da mi sad ovde napravimo televiziju u Srbiji, a emitujemo program u Nemačkoj i pričamo protiv Angele Merkel. Znate, koliko bi tamo ta televizija mogla da radi, ne bi mogla dve sekunde da radi. Upali bi vam specijalci tamo i ugasili bi vas iste sekunde, ili u Francuskoj da emitujemo tako program da emitujemo protiv Makrona. A ovde, kao što vidite, to je dozvoljeno, a pričaju o diktaturi. Pričamo o diktaturi, gde dođu oni što govore da je diktatura, stanu ispred Skupštine, ispred vrata skupštinskih, prebiju poslanika vlasti. I mi pričamo o diktaturi. Znate li gde bi se smelo bilo gde u svetu da stanete ispred skupštinskih vrata i da ne date poslanicima da uđu, još da prebijete poslanika? Zamislite u Americi ispred Kongresa da dođete da sednete i da, recimo, pretučete kongresmena. Vi biste bili uhapšeni, robiju bi dobili, bela dana ne biste videli, mislim jedno 10 godina, brat bratu, onako. Ovde, kao što vidite, sve može. Sve može. Upadnete u policijsku stanicu. I mi pričamo o diktaturi. Oni se žale na izborne uslove. Sećam se perioda te baš 2012. godine, postojali su Radio Fokus, gde sam ja vodio program, i koje su stalno ometali, ili sekli mu kablove, ili šta god, i dnevni list „Pravda“. To su bila dva medija gde si smeo da nešto kažeš protiv Tadića i Đilasa. Svi ostali mediji su apsolutno bili kao u Sovjetskom savezu u vreme Staljina, npr. Apsolutno kako vam ova dvojica nalože, Tadić ili Đilas, i zavisili su od Đilasovih reklama, jer ako vam njegova firma ne da reklamu, vi ne možete da opstanete kao medij i propadate, i morali ste da slušate kako vam gazda svira. U toj njihovoj Srbiji, vi ste imali gradonačelnika, funkcionera, potpredsednika partije, koji je bio vlasnik medija, zvanično upisan u registar zajedno sa Miškovićem, vlasnik dnevnog lista „Pres“. Zamislite samo danas situaciju, gospodine Arsiću, pošto tu sedite, zamislite samo tu situaciju, recimo, da je Aleksandar Vučić vlasnik nekog medija gde je upisan negde u APR. Možete da zamislite samo tu situaciju. Pa, pogledajte. I sad oni vam pričaju o demokratiji, o cenzuri, o ne znam čemu. To je paradoks svoje vrste. Moram samo nešto da kažem. Ovo što se jutros dogodilo, nemojte da se šale više. Ja sam prošao kroz njih, vrlo ponosno sam prošao kroz njih. Oni su zečevi. Odmah su se pomerili, zato što su kukavice. Ali, da su slučajno nasrnuli, možda bih ja dobio batine, ali bi neko od njih bio nokautiran. Nemoj da se šale. Ja sam narodni poslanik i dolazim na svoj posao. Ovo je gomila huligana i ludaka koja je došla ovde da nas sprečava da uđemo u zgradu Skupštine. Ja ne bih čekao reakciju policije, koje izgleda nije ni bilo i moram da zaista kritikujem policiju, to je sramno kako je policija reagovala, jer je pretučen kolega, a kunem vam se, sasuo bih nekome zube u grlo i ne bih se igrao sa time. Niko nema pravo da mi to radi i bio bih spreman da zaštitim sebe. Izbegavam svaki konflikt u životu, ne volim, nisam konfliktna ličnost, ali kad bi mi neko tako nešto uradio, ne bi se lepo proveo. Ne kažem, možda bih i ja dobio batine, što je normalno, više ih je, ali sigurno bi neko od njih nastradao. Ja bih zaista zamolio policiju, obezbeđenje ovog parlamenta da se više ne igra, nego da spreči divljake koji dolaze na vrata Skupštine i zabranjuju poslanicima da uđu. Moram još nešto da kažem. U toj Vučićevoj diktaturi vi imate proteste gde nema policije. Možete da zamislite protest, nemate nigde policije, radite šta hoćete, okružite predsedništvo. Mene su proglasili huliganom zato što sam zapalio baklju na sopstvenoj terasi, a proglasili su me huliganom oni koji su u RTS ušli sa testerom, koji su zapalili i čitavu bakljadu napravili ispred RTS-a. Valjda su to demokratske baklje. Proglasili su me huliganom oni koji su ovde pokušali nasilno da uđu lupajući sa zastavom Republike Srbije na vrata Skupštine, pokušali su nasilno da uđu pre nekoliko meseci, oni koji su okružili predsedništvo i rekli – zarobićemo predsednika države. Oni vas proglašavaju huliganom. Oni koji su na onom snimku, setite se, naredili da se napadne policijsko vozilo, da se izbaci policajac i da se uzme kamion itd. Oni vam pričaju o huliganizmu, a danas su došli, evo, ostvarili su ono što su izgleda želeli, da prebiju poslanika. Inače, tvrdim, Marijan Rističević, on ovako deluje, onižeg je rasta, da jedan na jedan izuo bi iz cipela Boška Obradovića i kukavicu, pobegne redovno. Jak je kad je u čoporu, ovako kad dovede njih kao hordu neku. I nasrnuli su na slabijeg, naravno, zato što su videli starijeg čoveka. Kad im neko snažniji priđe, beže kao zečevi. Srce zečije imaju. Zato pozivam naše članove da ih se nikako ne plaše. Izbegavajte ih, naravno, u širokom krugu, nema razloga sa njima da se konfrontiramo, nema potrebe, ali ako vas neko napadne, pa naravno da ćemo da se branimo. Pred takvima ni za milimetar nikada ne bih ustuknuo, apsolutno nikada, zato što takvi su danas učinili nešto strašno, u predvorju kada slavimo pobedu nad fašizmom, 75 godina, oni su danas pokušali da nam sprovode metode iz minhenskih pivnica, i to iz 30-ih godina, naravno. E, to, vala, nećemo im dopustiti. Taj oblik delovanja političkog, to im nikada nećemo dopustiti, zato što to nije Srbija. Srbija je jedna normalne zemlja u kojoj je, pre svega, svetosavski narod i Svetosavlje nam je negde u srcu i duši i to se uvek suprotstavlja takvim ideologijama kao što su ta fašistička, pa i nacistička kao podvrsta fašističke ideologije. Bitna je razlika. Ovo što radi Obradović, to je čist nacizam. Ovo čak SS-trupe, one SS jedince nisu radile. Prema tome, gospodine Arsiću, ja se nadam da će u nedelju, pošto vidim da nam najavljuju da će opet da dolaze ovde, neko zaštititi ovo zdanje i da ćemo moći normalno da radimo. To što oni najavljuju pobune, na ulici nikada vlast neće da dobiti. To vam garantujem, nikada. Pošto više ne znam ko od njih izlazi na izbore, jer vi sada… Samo moram građanima nešto da pojasnim. Imate jednu nenormalnu situaciju, vi imate juče bivšeg predsednika države koji poziva da se glasa za listu za bojkot, a sada zamislite paradoksalnu situaciju i, recimo, ta lista pobedi na izborima, jel bi bojkotovali sopstvenu vlast? Jel vama to normalno da neko do te mere se igra sa državom? Drugo, imate ovog jednog koji je pozivao na bojkot, sada izlazi na izbore. Oni su, recimo, iz čitave Demokratske stranke izbacili apsolutno svakog uglednog čoveka, iz te partije, koji je bio protiv bojkota, a danas se oni zalažu da izađu na izbore. To je potpuno ludilo. Oni su napravili konfuziju kod svojih birača i nije mi žao zbog toga, ali samo hoću ljudima da prikažem kakvi su to ljudi i šta bi Srbiju moglo da očekuje kada bi takvi vladali. Oni bi se razračunavali sa političkim protivnicima tako što bi ih tukli, oni ne bi trpeli drugačije mišljenje. Još jednom ponavljam, znate šta, ako bih ja trebao da budem izgleda žrtva te Vučićeve diktature, pa meni da skidaju emisiju, taj po njima zloglasni REM, a REM je zloglasan isključivo prema nama koji smo deo vlasti, onda je to zaista strašno. Ja moram da pitam - o čemu se ovde radi? Kako je moguće da neko krši zakona, kao što to rade N1 i „Nova S“ i da ih REM nikada ne opomene, a da jednoj televiziji koja kako kažu slabo se gleda, nije mu gledana emisija, pa što onda tražite da mi je zabrane, ako nije tako gledana? Sve u svemu, ja pozivam građane 21. juna da izađu što masovnije na ovo glasanje, upravo da se ovakve pojave, kao što smo imali jutros, više nikada ne dogode, da takvi odu na smetlište istorije i da ovo bude jedna normalna, prosperitetna, civilizovana zemlja u kojoj će se svakako poštovati sloboda mišljenja i u kojoj će se zauvek reći – stop nasilju. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Đukanoviću. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite, kolega.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pa ja bih da nastavim tamo gde je stao kolega Đukanović, pošto je on mnogo toga rekao građanima Srbije na ovaj način onima koji gledaju o tome kako se ponašaju naši politički protivnici, šta rade, kakav odnos imaju i neke nezavisne institucije u ovoj zemlji i različite aršine koje koriste, a u stvari bi trebali da rade u interesu građana Srbije, ali možemo da pokušamo da odbranimo emisiju gospodina Đukanovića. Evo ja sam spreman da dođem, da se vi i ja vežemo lancima za stolice i da sedimo pred kamerama, pa oni neka dođu da nas iznose. Ako pokušaju da zabrane emisiju, jer ne vidim zašto bi bila emisija koja ne propagira nasilje, koju sprovode naši oponenti iz Saveza za sebe, kako ja volim da ih zovem, onda ne vidim zašto bi ta emisija bila problem. Inače želeo bih da kažem zašto su ove promene dobre. Evo čuli smo malopre i od ministra, iz prostog razloga što štitimo javno zdravlje građana Srbije na ovaj način, i sve te primedbe koje čujemo i napade na još neko vreme aktuelnu vlast u Srbiji, videćemo šta će građani reći 21. juna… Ja sam ubeđen da će ponovo lista koju predvodi predsednik Vučić biti ubedljivi pobednik na ovim izborima, ali ta priča o nedemokratiji, o tiraniji itd. pada u vodu. Jedan od kolega, čini mi se, gospodin Obradović je to pominjao o tome da često mi volimo da predstavljamo, pa i ovde u ovoj sali, a i u medijima, pojedince koji daju izjave iz institucija, na primer EU, kao stavove EU. Na primer, koleginica Tanja Fajon sa kojom mi ovde imamo sastanke u onom zajedničkom Odboru za kontrolu sprovođenja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, gde ona manje više bude mirna, ne bude ovako kao što je vidimo kada se pojavi u ovim SNN medijima u Srbiji, pa onda daje drugačije izjave i drugačije se ponaša. Ovde kada sa nama komunicira i razgovara dobije argumente zbog kojih mora malo da se stiša i da se ne ponaša na takav način, ali ona nije Evropska unija, ona je jedan poslanik koji pripada sve slabijim grupacijama u Evropi. Meni je žao što joj te grupacije u Srbiji ne odgovaraju da bi zaštitile Srbiju, nešto ne vidim da se mnogo sa njom raspravljaju, a koje pripadaju socijaldemokratskoj opciji, ali to čak ne rade sve socijaldemokrate u Evropi, iako ona skupi par poslanika u tom parlamentu, koji kao postavljaju neka pitanja, i komentarišu situaciju u Srbiji na svoj način. Međutim, sama EU to demantuje svakog dana, svakog sata. Prvo, nemate ni jednu izjavu ni jedne institucije koja na takav način govori, zvanične. Znači, institucije, ne pričam o pojedincima, Evropskog saveta, Evropske komisije, Evropskog parlamenta, nekog odbora za spoljne poslove. Nikada nemate kritički stav prema Srbiji, nego samo reči pohvale i hvale za Srbiju i za situaciju u Srbiji, bilo da je u pitanju ekonomska situacija, bilo da je u pitanju migrantska kriza, bilo da je u pitanju odgovor na pandemiju. Svaki put smo čuli samo reči hvale u zvaničnim izjavama i zvaničnim dokumentima koje imamo od EU, pa i do sada je Srbija pomognuta sa 197 miliona evra. Zašto ako je nedemokratska država? U paketu je mera od tri milijarde i 300 miliona evra za odgovor na posledice krize koju je izazvala epidemija. Evropska investiciona banka je već odvojila milijardu i 700 miliona evra za zapadni Balkan, gde su sami zvaničnici te banke rekli da će Srbija dobiti najveći paket, jer je najspremnija, od tog novca da radi i da se razvija. Sam Savet ministara je tražio, znači vlade država članica, od Komisije da u septembru spremi investicioni paket za privredu. Zašto ako je Srbija nedemokratska zemlja? Zašto se sve to radi ako je Srbija nedemokratska zemlja? Ne, Srbija je demokratska zemlja koja ima problem sa grupicom opozicionih partija koje nisu alternativa, koje nemaju program, koje ništa ne mogu da ponude, a da je to tako kažem vam, pratite 21. jun, dan izbora, i videćete da će između 20.00 i 21.00 sat to veče EU zvanično čestitati građanima Srbije na demokratski održanim izborima u Srbiji. Videćete, 21. juna, posle 20.00 sati, kada krenu da stižu rezultati, EU će čestitati Srbiji na održavanju evropskih izbora i neće biti jedina. Čestitaće i Rusija. Čestitaće i Sjedinjene američke države. Čestitaće joj i Norveška koja nije član EU i Švajcarska i Turska itd. Svi će čestitati Srbiji održavanje demokratskih izbora i slobodno izraženu volju građana Srbije. Prema tome, ti pojedinci u pojedinim državama i institucijama koje daju izjave ništa ne znače. Ja bih želeo u skladu sa ovim još da kažem jednu stvar, tj. na jednu temu. Malo smo ovih dana, zato što smo pritisnuti problemom, zato što smo bili problemom Kovida – 19 pritisnuti i brinuli smo o zdravlju naših najstarijih koji su bili ugroženi najviše od tog virusa. Obratili smo, čini mi se mnogo manje pažnje na one koji su se po meni najmanje na isti način žrtvovali ili isto mnogo žrtvovali, koliko i stariji ljudi koji su bili zatvoreni i trpeli veoma žestoke mere, jer su bili i u velikoj opasnosti što, a to su mladi ljudi. Neki od njih će, recimo, oni koji imaju 18, 19, 20 godina, sada u junu mesecu prvi put izaći na izbore. Ti ljudi, ta deca, ljudi naravno, ti mladi ljudi su stavili svoj život na čekanje da bi drugi svoj život sačuvali. Oni su morali da budu zatvoreni. Zamislite nekoga ko ima 18 godina, 17 godina, vi ga zatvorite i ne može da ide da bismo sačuvali živote njihovih baka i deka. Ti su ljudi i ta deca mnogo žrtvovali. Ja ministre ima jedan apel za vas. Mislio sam to da kažem i kada je bio ministar zdravlja ovde, verujem da on ide na onaj Krizni štab koji još uvek radi i brine se o zdravstvenim problemima epidemije i pandemije. Ja mislim da bismo trebali svi da se priključimo ovome i da pokušamo da nađemo rešenje. Znate, sa 65 godina, pamtite ili ne pamtite neko leto, izgubite ili ga ne izgubite ili sa 53 koliko imam ja, ali kada imate 18 godina ne idete na ekskurziju, a planirali ste možda tad prvi put da priđete svojoj simpatiji, ili kada imate 18 godina, maturant ste i nemate matursko veče. Vi ste devojka koja treba, sprema se godinu dana da kupi matursku haljinu i onda ne može da je kupi, jer nema matursko veče. Njoj se to veče nikada neće vratiti u životu. Svi smo mi nešto žrtvovali, ali niko od nas nije tako nešto žrtvovao u ovoj borbi, njima se matursko veče, ti maturski dani nikada neće vratiti. Apelujem na sve u Vladi i u Kriznom štabu da probamo da nađemo način organizaciju, da se ne naruši javno zdravlje te dece, da se organizuju maturske večeri i da im se omogući da to mogu da urade. Mislim da nije kasno, maj mesec je, može da se uradi i da se spremi, naravno uz one mere koje su potrebne, da Krizni štab proceni koje su te mere. Ti ljudi će nam biti zahvalni, a i ne moraju da budu zahvalni jer im to pripada. Svi smo mi to imali i ne vidim zašto ta generacija to ne bi mogla da doživi. Zato sve molim, mislim da to treba da uradimo i da pokušamo na taj način da im pomognemo. Ove promene koje radimo će omogućiti svim listama da sve one koji ih podržavaju, a žele da učestvuju na izborima, da na bezbedan način dovedu do toga da skupe potreban broj potpisa. Oni koji ne skupe, nema šta ni da traže na izborima. Ovaj, koji je došao danas ispred zgrade, on je došao ispred zgrade, prekjuče je pravio incident i danas pravi i ponaša se kao poslednji nasilnik, jer on drugačije i ne zna, ali on to radi. Ovo želim da kažem da bi građani Srbije čuli, zato što su ga ove nazovi demokrate, pustile niz vodu, pa bi on da ide na izbore, ali smatra da je ozbiljan političar samo onaj koji je hapšen, a on jadan nikad, devojčica nije bila uhapšena. Nikad nije bio hapšen i provocira i sve što radi pokušava da bi ispao mučenik. Neka ga, nek se muči i dalje, neka pokušava i dalje, ne može se nasiljem i provokacijama doći do glasova se može samo doći programom i onim što možete da ponudite građanima Srbije koji će onda proceniti ko je taj sa kim će život biti dalje bolji, jer iz dana u dan smo dužni da omogućavamo našim građanima bolji život, veće zarade, više posla, veće penzije, mir stabilnost i bezbednost. Nikakvo zveckanje oružje, nikakvi ratovi, najave, nikakve katastrofične situacije. Naravno, svima nam je, to smo i videli ovih dana i na to da obratimo pažnju u narednom periodu, potrebno zdravlje da bismo mogli do svega ovoga da stignemo. Još jednom pozivam sve građane da izađu na izbore 21. juna i izaberu najbolje, a ja mislim da je to lista predsednika Aleksandra Vučića. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović Vacić.
Hvala predsedavajući. Cilj zakona o kojima danas razgovaramo je da se omogući overa potpisa birača izbornim listama političkih stranaka koje žele da podrže na lokalnim, pokrajinskim i republičkim izborima. Dakle, overa potpisa i u opštinskim i u gradskim upravama. To su naime propisi koji uvažavaju novu realnost u kojoj je neophodno dodatno zaštiti zdravlje i sigurnost građana u uslovima borbe protiv Kovida – 19. To su samo neki u nizu onih propisa koje smo već izmenili i doneli radi unapređivanja izbornog procesa, što je bio i rezultat demokratskog razgovora i dijaloga političkih partija tokom prošlog leta, jeseni i početkom zime, uz posredstvo i evro parlamentaraca. Međutim, u tom kontekstu je važno da sagledamo činjenicu da nijedan propis nije dovoljno dobar onima kojima je cilj nasilje. Dakle, ono sa čime su se narodni poslanici danas suočili dolazeći na posao, je čisto ogoljeno i neskriveno nasilje. To nije politika, to nije politički program, to nije ideja. To je nasilje koje mora biti apsolutno osuđeno od celokupnog društva, od svih onih koji uvažavaju, vrednuju slobodu, pravo, pravdu i demokratiju. Stav SDPS je apsolutno jasan i nedvosmislen, nijedna vrsta nasilja bez obzira od koga dolazi, ka kome je upućeno nije prihvatljivo. Izbori su jedino mesto na kome se odmeravaju političke snage i snaga ideja koje nude političke partije koje učestvuju na izborima i kojima onda građani samo na izborima daju poverenje i glas. Politička borba se vodi isključivo u parlamentu, a ne na ulici. Sutra je Dan pobede nad fašizmom. Srbija je u borbi za slobodu platila izuzetno visoku cenu tokom Drugog svetskog rata. Sloboda ne podrazumeva da svako može da radi šta mu padne na pamet. Sloboda da bi se živela u svom punom kapacitetu podrazumeva i neka pravila i neka prava i obaveze. Sloboda nije bezakonje. Sloboda pojedinca ograničena je slobodama i pravima drugih ljudi. Legitimno je da drugačije mislite, legitimno je da u političkoj borbi koriste sva sredstva kojih možete da se setite, pod uslovom da to ni na koji način ne ugrožava slobodu i prava drugih ljudi. Nasilje nije sloboda, niti može do slobode da dovede. Divljaštvo nije legitimna politička borba. Sloboda je poštovanje prava na drugačije mišljenje, poštovanje pravila, poštovanje zakona, poštovanje sopstvene države i naroda. Ovde, nažalost, imamo na delu ugrožavanje osnovnih ljudskih prava pojedinaca i demokratskih vrednosti i sprečavanje civilizacijskog napretka Srbije i celog našeg društva. I danas je neophodno da iz ovog doma, sa ovog mesta pošaljemo više nego jasnu poruku da to u Srbiji nikada neće proći. Nasilje i racionalnost, individualne i lične frustracije zbog osećaja nemoći i niže vrednosti uvek su rezultat nezadovoljene potrebe za ličnom važnošću i značajem. Hoćeš da menjaš Srbiju? Počni od sebe. Ne radi drugome ono što ne želiš sebi. Toliko je jednostavno. Živi ideju koju zastupaš. Budi ona promena koju želiš da vidiš u svetu i oko sebe. Građani su danas videli i znaju najbolje da procene i da ocene čega je današnje ponašanje ispred parlamenta bilo primer. Srbija nikada neće biti zemlja nasilja, već uređeno društvo u kome će se poštovati zakoni i pravila i u kome će se jedino na izborima odlučivati ko će biti legitimni predstavnici građana u parlamentu i u institucijama sistema. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas smo svi bili svedoci brutalnog napada na našeg poslanika gospodina Marijana Rističevića. Stalno govorim – bilo ne ponovilo se, međutim, ovo se ponavlja, ovo mora da se zaustavi, ovo je sramota. Devedeset i devet posto poslanika su normalni ljudi, izgleda da taj jedan posto nije. Ovo je sramotno, ovo se non-stop ponavlja. Setimo se samo naše uvažene predsednice, gospođe Maje Gojković, koja je sva u podlivima završila na Kliničkom centru, setimo se gospodina Martinovića koji je brutalno napadnut, ničim izazvan, gospodin Aca Marković takođe. Ko je sledeći, gospodo? Da li ja sutra smem da dođem na posao? Moje koleginice i ja? Čime mi to njih toliko iritiramo, taj čopor? Boško – fašista, ljotićevac, ne znam ni šta je. Uozbilji se, čoveče, dođi ovde, debatuj sa nama. Sramotno je da jednog čoveka prebijete. Došao je sav krvav, pocepan ovde. Dokle? Pretite nam. Prvo smo sve, ne mogu da ponovim šta smo mi žene u ovom parlamentu, najpogrdnija moguća imena, nazivali su nas očajnim imenima, sramota me je. Ja sam lepo vaspitana žena, ja to ne mogu ni da ponovim. Zatim, maltretiraju decu predsednika našeg. Kad smo mi bilo čiju decu prozvali? Nikada, ničiju. Roditelje? Nikada, ničije i ne treba. Ovde smo valjda izabrani da predstavljamo programe, a ne da se vređamo, a ne da se tučemo, ni ne daj Bože. Pa, u Srbiji je valjda nulta tolerancija na nasilje korupciju. Šta je ovo? Ne mogu da razumem. Šta ako se desi, ako je povredio glavu? Povredili su mu uvo, pocepali ga. Šta ako je doživeo nešto strašno? Gde je dostojanstvo? Čast? Imaju li ti ljudi malo skrupula? Gde smo mi? Ovo je najviši dom u Srbiji, prestanite više sa tim. Pozivate na linč predsednika, na ubistvo, stoti put već. Hajde, neka državni organi rade svoj posao. Ljudi poput Boška Obradovića i njemu sličnih treba da budu iza rešetaka ili postoji ustanova za to. Sramotno je to. Umesto da danas pričamo o spašavanju života, ja sam sva potrešena ovde zbog… ko zna šta je moglo da se desi, mogao je da pogine čovek, ne daj Bože ili neko drugi od nas. Što kaže uvaženi kolega Đukanović, neće oni jedan na jedan, nego deset na jedan. To nikad nije bilo, nikada u Srbiji. Gde je junaštvo, čojstvo, gde je dostojanstvo? Sramota jedna. Mi spašavamo živote, borimo se sa pošašću zvanom Kovid-19, ovi tuku naše poslanike. Želela bih pre svega da se zahvalim svim lekarima, pre svega Vladi, predsedniku i svim lekarima, ali ne samo lekarima, nego medicinskim sestrama, vozačima, kasirkama, prodavačicama, prodavcima, svim ljudima dobre volje, volonterima koji su pomagali da pobedimo ovu pošast. Ljudi, mi je nismo pobedili. Biće toga, mnogo je bolje nego što je bilo zahvaljujući dobroj organizovanosti, požrtvovanosti svih ljudi koji su želeli dobro ovoj zemlji. Ne znam šta ovi ljudi očekuju? Mislim na Boška i ove dokone koji ne dolaze na posao, primaju platu i tuku sve redom. Setimo se samo onih novinarki, nego neću više o tome odmah se potresem, ko zna ko je sledeći, možda sam ja. Uspeli smo da sačuvamo naš zdravstveni sistem. Tako se radi. Zahvaljujući dobroj politici, Vladi i gospodina Aleksandra Vučića dobili smo na vreme maske, rukavice i respiratore. Zato smo spasli veliki procenat života ljudskih, zaštitili smo bake, deke, zaštitili smo mladež. Ja apelujem na sve ljude, nije gotova pošast, nosite maske, nosite rukavice. Možda je vama, mladost je pa – neće mene, neće mene. Ne zna se koga hoće. Umro je naš divan čovek, gospodin Blažić. Ne treba više niko da umre, umrlo je 206 ljudi starijih, međutim bilo je i mladih. Nismo gotovi sa ovom bolešću. Hajde da se uzmemo u pamet i da lepo fino završimo kako treba ovu pošast, nikad nas više ne snašla, a ljudi koji žele da debatuju neka dođu ovde da se lepo vidimo, pogledamo u oči u oči, da razmenjujemo političke opcije, ovo je moja. Ja nisam za nasilje, ja ne želim nikoga da povredim. Možda nekad nesvesno kažem nešto što ne bi trebalo, ali to nije način da se tučemo ovde. Šta je sledeće? Pištoljerosi, pa da me neko ubije. Mnogo toga smo učinili od 2012. do 2020. godine, ja sam ponosna što živim u ovoj zemlji, pokazali smo da smo mi izuzetno inteligentan narod. Kad god je frka, kad god treba da se snađemo mi smo to uradili. Doživeli smo ratove, doživeli smo bombardovanje, preživeli smo, preživećemo i ovu pošast, ali nije gotovo. Drago mi je da smo pomogli lekarima. Kada sam videla one ljude u skafanderima nije mi bilo dobro. Zato smo organizovali aplauze u 20.00 časova i šta se desilo? Kreće lupanje u šerpe? Kome? Aleksandru Vučiću ili doktorima? Ja sam ukapirala da je doktorima, jer ne možete pet minuta nakon aplauza da bude lupanje u šerpe. Sramota jedna, gadost jedna. Neka izađu na izbore 21. juna, sve smo uradili da bi izašli na izbore. Smanjili smo cenzus sa 5 na 3%, pa valjda ko ima iole normalnosti, razume se u politiku zna koliko mu glasova treba, neka izađe, neka pokaže koliko vrede. Ljudi su ti koji biraju, mi smo od naroda izabrani. Hajde da vidimo, ko vredi neka se vrati ovde, ko ne vredi neka ode tamo gde mu je mesto, neka radi nešto drugo. Krajnje je vreme. Odradili smo mnogo dobrih stvari za Srbiju, pokazali smo kako da sačuvamo zdravstveni sistem, sagradili masu bolnica, sagradili i renovirali masu škola, vrtića, napravili preko 330 kilometara autoputeva, renovirali puteve, renovirali pruge, sad radimo brzu prugu, tehnološke parkove, radimo sve i svašta. Hajde da tako ostane, hajde da i ako neko želi da bude u politici kaže – e, ljudi možda to nije dobro, hajde da uradimo nešto bolje, a ne da se više tučemo, nikad više. Drago mi je da smo povećali plate lekarima. Samo jedna paralela kako je to bilo 2011. godine od ovih koji kažu da su bili jako uspešni. Oni su 2008. godine otpustili 400 hiljada ljudi. Mi smo zaposlili preko 250. Oni su imali inflaciju 26%. Mi imamo ispod, skoro na evropskom proseku. Plata lekara u njihovo vreme 64.018,67. U naše vreme, bez inflacije, inflacija je 1,01% je 96.269,00 dinara plus povećanje. Tako se radi i treba da im bude više. Ono što sam ja videla, treba da imaju kakvu zaslužuju i imaće zahvaljujući ovoj Vladi i zahvaljujući predsedniku Vučiću. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi o izbornim uslovima pričamo ovde već više od godinu dana, te su nikada bolji u istoriji, te su nikada gori u istoriji, zavisi koga slušate. Videli smo jedan strašan animozitet između sadašnje i bivše vlasti, što je čudno, imajući u vidu koliko imaju dodirnih tačaka, ne samo ideoloških, nego i kadrovskih. Prošlo leto je došlo do prekretnice u tim odnosima kada je posle sazivanja sastanaka od strane Džordža Soroša i njegove organizacije u Beogradu, odjednom su se sve razlike između SNS, DS i njenih derivata jednostavno prevazišle i usaglasile su se da oni i te kako imaju o čemu da razgovaraju. Podsetiću vas, prvi stavovi su bili – ne izlazimo na izbore taman nam dali ne znam kakve uslove, to su govorili predstavnici prozapadne opozicije, a od vlasti smo slušali da neće popustiti taman da ih se skupi pet miliona. Pošto smo u međuvremenu dobili izveštaj Evropske komisije, što je otprilike za SNS i njene koalicione partnere nešto kao sveto pismo, onda smo videli da može i situacija u Narodnoj skupštini, a ne samo sa izbornim zakonodavstvom da se vrlo brzo promeni i da se to u stvari predstavi kao nešto zašta su se naprednjaci oduvek zalagali, iako to naravno nema veze sa istinom. Podsetiću vas da smo mi godinama u Narodnoj skupštini imali jednu nedemokratsku atmosferu, gde je npr. sednica koja treba da se bavi budžetom, kao najvažnijim zakonom koji Skupština u jednoj godini donosi, često bila sazivana sa još 70 ili 80 tačaka dnevnog reda. Posle kritika iz Evropske komisije, Soroša i ovih drugih nevladinih organizacija, videli smo da je moguće čak i duplo vreme za jedinstvu raspravu o Zakonu o budžetu. Dakle, za 180 stepeni promena, ali ključno je bilo što je moralo da dođe do pritiska iz inostranstva, do pritiska iz EU, pa tako i sa ostalim zakonima i na kraju početkom ove godine. Mi ovde danas razgovaramo, odnosno debatujemo o mogućnosti da opštinski overivači umesto javnih beležnika prikupljaju potpise za republičke izbore, što je jedan veliki apsurd. Nije tačno to što je dolazilo i od ministara i od predstavnika vlasti da je to tako nekada bilo. To nije nikada bilo tako. Dok nisu javni beležnici postojali u Srbiji, sudski overivači su prikupljali potpise za republičke izbore, a opštinski za lokalne. Dakle, opštinski overivači nikada nisu prikupljali potpise za republičke izbore. Ali, zašto se sada to uvodi u Srbiji? Verujem da gospodin Ružić, iako je to njegov resor, o tome ništa nije znao do pre možda dva dana, kao i niko u toj Vladi, zato što je to još jedan rezultat trulih kompromisa koje pravi vlast SNS sa nekim potencijalnim izbornim akterima, a u realnosti političkim organizacijama koje ne postoje ili predstavljaju marginu u srpskoj politici. Mi smo mogli da čujemo, ja ne mogu da se setim, oprostićete mi, kako se ta osoba zove, ali predlog je od tih iz organizacije „Jedan od pet miliona“ da je besmisleno da imamo 10.000 potpisa koji su neophodni za republičku listu, da to treba smanjiti na pet, da i ne treba skupljati potpise za lokalne liste itd. To je sve bilo na onom sastanku koji je organizovao predsednik Republike u ponedeljak. Baš me čudi što niste i to dozvolili, jer ste vi spremni da udovoljavate tim ljudima kako bi ih naterali da izađu na izbore. Dakle, šta je cilj prikupljanja potpisa za republičke izbore? Zašto svaka lista, odnosno koalicija stranaka, politička stranka mora da prikupi 10.000 potpisa da bi izašla na izbore? Pa da bi se iz političkog života odstranili oni koji su neozbiljni, koji faktički ne postoje u biračkom telu, odnosno ne podržava ih značajan broj građana Srbije, kako ne bi pravili sprdnju od izbora i kako ne bi mogao ko god hoće, kome god padne na pamet društvo od pet ljudi da se skupi i da oni misle da mogu da izađu na izbore, jer normalno stanje u nekoj demokratskoj zemlji bi bilo da se na parlamentarnim izborima kandiduju stranke i njihovi politički programi i da se građani na tom principu i opredeljuju. Ali stranke koje nemaju političke programe, koje imaju samo ostrašćenost iracionalnu, oni nemaju nikakvu podršku. I vi sad pokušavate na ovaj način i da im udovoljite, i to samo da bi ih naterali da izađu na izbore. Zato što, po vašem shvatanju, po vašem stanju svesti, legitimitet parlamentarnim izborima ne daju građani koji na tim izborima glasaju, već ocene OEBS-a, Evropskog parlamenta, Evropske komisije itd, jer oni kažu – izbori su nelegitimni, džaba da je i 100% građana na njima glasalo. Sa druge strane, ukoliko glasa 20% građana, na primer, a Evropski parlament to podrži, to će biti najdemokratskiji izbori u istoriji Srbije. To je otprilike vizura briselske administracije, nevladinih organizacija i tih ostalih panevropskih organizacija koje su za vas autoriteti. Dakle, nije pitanje da li će biti fer izbora, odnosno da neće biti krađe glasova, pritisaka na birače i mogućnosti da svaka stranka se ravnopravno predstavi u medijima itd, već samo ukoliko izađu oni koji su po volji Evropskoj uniji, odnosno Evropskom parlamentu i ostalima. To je, nažalost, stanje u Srbiji. Mi smo imali mnogo loših primera u prošloj godini samo kako izgledaju izbori u Srbiji i videli smo da je SNS unapredila nešto što je postojalo i za vreme demokrata, a to je masovna produkcija tih fantomskih izbornih kandidata tih stranaka koje ne postoje, koje predstavljaju samo električne zečeve i cilj je jedino da se popuni mesto na izbornom listiću. Pa tako smo videli da je moguće i na lokalnim izborima u Medveđi da ispred famozne Srpske desnice, koja je odjednom postala preko noći neka politička snaga u Srbiji, kandidat za predsednika opštine bude ujedno i član opštinskog odbora SNS. Da ne govorim o ostalim izborima po Srbiji ili beogradskim izborima od pre dve godine, gde smo imali odjednom i grčku stranku i beogradsku gondolu i šta sve ne. Vi sami ne poštujete izborni proces, parlamentarizam i pravite od toga sprdnju sa tim postupcima. Mi smo mogli da vidimo i kolika je važnost bila i tog REM-a, famoznog, koji treba valjda da kontroliše prisustvo u elektronskim medijima, a onda smo takođe videli kada je, kao, SNS izašla u susret tim nekima koji su tražili promene da su i tu morali da pristanu na pritiske i da u Savet REM-a izaberu kandidata LDP Juditu Popović, koja je nekada bila poslanik u Skupštini Srbije ispred LDP. Ono što je zanimljivo jeste što su svi naprednjaci i svi socijalisti u Skupštini Srbije glasali za nju da se ona izabere u REM, a članovi LDP i te poslaničke grupe nisu bili ni prisutni na tom zasedanju. To bi moglo da se onda vodi kao kandidat SNS, odnosno mogla bi da se izvuče zaključak da je u stvari LDP-ov kandidat ujedno bio kandidat i SNS. Šta možemo još da sada vidimo u ovim aktuelnim izborima 2020. godine? Pa, možemo da vidimo da ne postoji mnogo stranaka u Srbiji koje su u stanju da prikupe potrebnih 10.000 potpisa da bi se kandidovali na izborima. Srpska radikalna stranka je to uradila, ona je to uradila treća, pre toga listu su predali i SNS i SPS, a svi ostali, bez manjinskih stranaka, naravno, su kandidati kojima su neki drugi skupljali potpise, jer te stranke ne postoje. Mi smo videli i 2017. godine, za vreme predsedničkih izbora, da je Nenad Čanak, predsednik Lige socijaldemokrata Vojvodine najviše potpisa skupio u zapadnoj Srbiji, odnosno u Bajinoj Bašti. Dakle, šta je to onda? Kakav zaključak može da se izvede? Da li građani Bajine Bašte najviše podržavaju u Srbiji autonomiju Vojvodine, odnosno autonomašku politiku? Tako i sada - sve stranke, osim ove tri, su stranke koje nisu u stanju same da prikupe potpise, kojima su drugi prikupljali, odnosno prikupljala im je vlast, i tako su izašle na izbore. Inače se one nikad ne bi ni kandidovale. To je naša tužna slika. Onda smo videli umesto nadmetanja političkih programa, da imamo trku ko će više biti ostrašćen u političkim nastupima. Naravno, niste uvek vi na prvom mestu što se toga tiče, vrlo često vas ovi vaši prethodnici u tome preduhitre. Onda imamo te bizarne scene i teme u medijima koje su sve ali nisu političke. Takođe, mi smo videli koliko se ceni parlamentarizam, kada sve političke stranke u Srbiji na svoje izborne liste ne stavljaju svoje istaknute članove, već se hvale ko je od poznatih ličnosti na toj listi, kao da je to neka vrednost sama po sebi i kao da je važno da imamo što boljeg košarkaša, ili fudbalera, ili neke muzičare, pevače, itd, kao da je to pokazatelj koja je stranka bolja. Ukoliko je istina da je ova Vlada najbolja u istoriji i da mi živimo u zlatnom dobu, a to su sve komentari članova kabineta Ane Brnabić, onda bi bilo najnormalnije da svi ti ljudi koji su činili ovu Vladu do 2020. godine budu među prvima na toj izbornoj listi. Jer, ako je to najbolja Vlada u istoriji, zašto sada menjati? Ili, ako je to najbolja poslanička grupa, odnosno najbolji poslanici koje ta stranka ima, zašto je, na primer, predsednik te poslaničke grupe, šta god ja o njemu mislio, ali on je iza 20. mesta? Ako je on najbolji i ako su svi zadovoljni njegovim radom, on je trebao da bude prvi na toj listi. Umesto toga, mi se ovde hvalimo, odnosno vi se hvalite koliko imate više poznatih ličnosti. Pa je onda na petom mestu najbolji košarkaš, na 10. mestu najbolji rukometaš, pa onda ide pevač narodne muzike, pa onda ide gutač vatre, pa žena sa bradom itd. Na primer, na listi Socijalističke partije Srbije gospodin Neđo Jovanović je bio, na moje zaprepašćenje, plasiran iza rep pevača, odnosno pevača rep muzike. To pokazuje da vi sami unosite neozbiljnost u politički život i da vi sami treba prvo da počnete da poštujete institucije parlamentarizma i da ne pravite od svega zabavni program, pa ćemo onda imati kvalitetniju Skupštinu i kvalitetnije izbore. Takođe, ukoliko ste bili spremni da promenite izborni cenzus u izbornoj godini, nezavisno od političke motivacije, to je bilo dobro rešenje, ali vi niste to uradili zato što ste vi velike demokrate nego da biste udovoljili ovima nekima koji neće da izađu na izbore. Ukoliko ste spremni sada ovo da uradite, ne vidim šta je problem da se reši najakutniji problem našeg parlamentarizma, a to je krađa mandata. Meni je jasno da je to u fundamentu vladajuće stranke i da su oni na tome osnovani, ali to ne znači da je to nešto što treba da bude poželjno u Srbiji. Mi smo imali samo u ovom sazivu situaciju da jedan narodni poslanik promeni četiri ili pet puta poslaničku grupu, kao da je on izabran zato što je lep i pametan, a ne zato što su građani na izborima glasali za program neke stranke, pa sad on može ako se više ne slaže sa tim kolegama iz te stranke da pređe najnormalnije u drugu stranku i sa sobom ponese svoj poslanički mandat u miraz. Takođe, ta poslanička grupa Dosta je bilo, kakvi god da su oni, i o njima ne mislim ništa dobro, vi ste ljudima koji su ukrali mandate toj stranci dali mesta u skupštinskim odborima. Dakle, nikad nisu izašli na izbore, ne zna niko za šta se oni zalažu, apsolutno su nepoznati, osim jedne epizode kada su bili prateći vokali koncertu Saše Radulovića koji je imao u holu Narodne skupštine, a vi njih ovde promovišete kao poslaničku grupu. To su sve problemi koji su trebali da se reše pre bilo kakvog razgovora, i o cenzusu, i o prikupljanju potpisa, i o izbornoj kampanji i o bilo čemu drugom. Ukoliko vam je zaista stalo do izbora i parlamentarizma u Srbiji, onda biste trebali na tome prvo da poradite, pa onda da se vratite u Narodnu skupštinu.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ako ste pažljivo slušali, predsedavajući, izlaganje prethodnog govornika, tu se čulo svašta nešto što nema mnogo veze sa onim što je danas na dnevnom redu, pa smo tako slušali iscrpnu analizu izbornih lista, i to stranaka koje nemaju nikakve veze sa prethodnim govornikom. U tom smislu, ja imam da kažem sledeće. Nekome, recimo na izbornoj listi SNS, nije naročito važno da li je 10, 20, 50, 80, 100. itd. Ne potresamo se oko toga. S druge strane, predsedavajući, nekom nije svejedno ni kada je na 15. mestu te izborne liste, nije sigurno da će ući u parlament. S druge strane, slušali smo o nezadovoljstvu izbornih uslova u Srbiji. Ali, prethodni govornik nikako da kaže ključni razlog zašto je nezadovoljan unapređenjem izbornih uslova, a to je smanjenje cenzusa ako je moguće na 1% ili na 2%, jer ovih dosadašnjih 3% ne garantuje da će se njegova politička opcija ponovo naći u parlamentu nakon sledećih izbora. U skladu sa tim, ja recimo imam podatak, znate, ja dolazim sa Vračara predsedavajući i imam podatak da je njegova stranka na Vračaru do sada skupila oko 80 potpisa. Vračar ima oko 64.000 birača, a oni su uspeli da skupe za deset, jedanaest, dvanaest dana koliko su trajale izborne radnje pre uvođenja vanrednog stanja 80 potpisa. Ja ne umem da izračunam procenat ili promili od ukupnog broja upisanih birača. Ali, da se vratimo sada na ono što je tema dnevnog reda. Predsedavajući, uvaženi ministre, mi iz SNS pružamo ovom prilikom snažnu podršku predloženim izmenama zakona. Smatramo da će se ovim izmenama u mnogome olakšati proces prikupljanja neophodnih potpisa strankama koje planiraju da izađu na izbore ako to do uvođenja vanrednog stanja nisu obavile. Na ovaj način kako su i mnogi prethodni govornici govorili izlazimo u susret direktno opoziciji. Dakle, olakšavamo izborne propise, izborni ciklus. Afirmišemo demokratiju. Afirmišemo demokratsku političku borbu i dodatno unapređujemo izborne uslove u Srbiji. Međutim, današnju sednicu su nažalost obeležili i brojni incidenti. Ono što je očigledno, to je da se agresija apsolutne manjine u Srbiji ovih dana dodatno pojačava i ono što posebno zabrinjava to je fašistički napad koji se dogodio jutros. Dakle, napada na našeg kolegu narodnog poslanika Marijana Rističevića od strane Boška Obradovića koji je pokazao i dokazao da je obična bitanga, da je običan huligan, da je obična batina u rukama Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i ostalih njima sličnih. Ono što se jutros desilo je do sada nezabeleženo u Srbiji i jedino što je dobro iz čitave ove tužne situacije je to što su građani Srbije mogli da vide da se Boško Obradović služi isključivo fašističkim metodama. On je to danas nedvosmisleno i pokazao svojim huliganskih, uličarskim ponašanjem, verovatno po nalogu Dragana Đilasa, Vuka Jeremića. Premlaćivanjem narodnog poslanika Marijana Rističevića, Boško Obradović je podigao standarde i u političkoj nekulturi i u primitivizmu iako smo mislili da je nemoguće više od onoga što je učinio pre neki dan, danas je podigao standarde i otvorenim fašističkim napadom, brutalno pretukao kolegu Marijana Rističevića. Želeo bih da se pridružim apelima koji su se čuli tokom dana u Narodnoj skupštini i na predstavnike EU da jasno i glasno osude ovo divljanje, ovaj fašizam na delu od strane Boška Obradovića i njegovih mentora Dragana Đilasa i ostalih. Sutra je 9. maj, Dan pobede na fašizmom i u skladu sa tim možemo očekivati, odnosno želimo da čujemo reakciju i jasno i nedvosmislenu osudu od strane predstavnika EU, kada je reč o ovakvim fašističkim pojavama. Šta je bio greh Marijan Rističevića? To što je došao na posao, drznuo se da dođe na svoj posao, posao za koji prima platu, posao za koga su ga birali građani Srbije? Šta ga je dočekalo? Dočekali su ga huligani, Boškovi i Đilasovi batinaši. Sad ja pitam da li to ono što je budućnost? Da li je to ono što oni nama nude? Da li je to ta demokratska opcija? Da li je to ta građanska opcija? Da li je to ta evropska opcija? Da li nam to nude, batinaše, Boškove i Đilasove batinaše, uvođenje fašizma na mala vrata u Srbiji? Dakle, dužnost i obaveza svakog od nas, svakog pristojnog građanina u Srbiji je da kaže - Stop nasilju, da kaže - Stop fašizmu i ovakvim fašističkim ispadima, da kaže - Stop Đilasovim i Boškovim batinašima. Srpska napredna stranka će uprkos svemu nastaviti da se snažno bori za pristojnu Srbiju, za uspešnu Srbiju, za uređenu Srbiju, za jaku ekonomsku Srbiju, bez obzira koliko god Dragan Đilas i ostali njegovi poslušnici budu protiv toga. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku Izvolite.
Meni je jasno da je… [[Isključen mikrofon.]] (Neđo Jovanović: Dozivao me imenom i prezimenom.)
Ko, gospodin Marković? To je prošlo, gospodine Jovanoviću. (Aleksandar Šešelj: Kad je to bilo.) Vi ste se javili kasno. Evo, možete pitati zamenika sekretara… (Aleksandar Šešelj: Ranije je to bilo.) Izvolite, gospodine Šešelj.
Vratite mi, molim vas, vreme, gospodine Marinkoviću. Meni je jasno da je gospodin Marković izuzetno popularan, ja protiv toga nemam ništa, i meni je drago što će on, kao jedna istorijska politička ličnost da ostvari tako isto istorijski rezultat i ja protiv toga apsolutno nemam ništa. Ali, govorim sve ovo iz principijelnih razloga, zato što ceo dan slušamo o fašističkom divljanju Boška Obradovića, njegovih hordi, falangi, itd., a ista ta Srpska napredna stranka, pod pritiskom američkog ambasadora je uvela „Dveri“, DSS i Čeda – Boris – Čanak koaliciju u Narodnu skupštinu. Tako kako ste sejali, tako sad žanjite. Nisam ja hteo da uvredim ni Aleksandra Markovića, ni Neđu Jovanovića zbog njihovih položaja na tim izbornim listama, to mene apsolutno ne zanima, ja samo govorim da je činjenica da vlast Srpske napredne stranke pokušava da udovolji, na svaki mogući način ovima koji su stranke kupili i to ne kriju. Vi to svi znate, to nije nikakva tajna, a vi sve to radite zbog njih i to radite zbog pritisaka iz inostranstva, a ne zbog demokratije u Srbiji. To je suština. Vi ste sve ovo mogli da uradite pre četiri godina, kad je počeo ovaj saziv. Tad vas nisu naše primedbe zanimale, tad ste bili na to gluvi, a sada, u poslednjih šest meseci ste promenili više nego poslednjih godina što se promenilo u Srbiji. To je suština i o tome govorim. Dakle, nije sve stvar jednog izbornog ciklusa. Valjda je stvaranje pravnih normi nešto što treba da bude mnogo trajnije od bilo kojih izbora i bilo koje vlasti u Srbiji.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Jako kratko, bez namere da se ovo pretvara u neku naročitu raspravu. Kaže prethodni govornik – ceo dan slušamo o fašističkim falangama, o fašističkim napadima, itd. Naravno da ceo dan slušamo o tome. Ali, ja se sad pitam – zašto nije osudio? Zašto nije osudio divljanje Boška Obradovića? Zašto nije osudio napad, ne samo Boška Obradovića, već čitave grupe nekih huligana koje je okupio ispred doma Narodne skupštine i mučki napao kolegu Marijana Rističevića? Zašto nije osudio tako nešto? Da li je to nemu dozvoljeno? Da li je to njemu prihvatljivo? Da li je to vama prihvatljiv model ponašanja? S druge strane, predsedavajući, ništa nije rekao o tome kako su na Vračaru, ja sam očekivao da će dati odgovor na to pitanje, kako su na Vračaru, za vreme dok su trajale izborne aktivnosti, u smislu prikupljanja potpisa, uspeli da skupe tek nešto oko 80 potpisa? S obzirom da Vračar ima 64.000 upisanih birača, to vam je 0,12%. Dakle, promili su u pitanju. Dakle, od 64.000 upisanih birača, oni su skupili 80 potpisa, za više od 10 dana prikupljanja potpisa i sada oni ovde nama pričaju o izbornim uslovima, o izbornim procedurama, o tome kako treba skupljati potpise. Niko vama nije kriv što ne možete da skupite potpise. Ne postoji zakon koji će vam omogućiti prikupljanje potpisa do tog nivoa da možete da skupite neophodan broj potpisa, recimo, na Vračaru ako ste za 10 dana uspeli da skupite 0,12%. Zahvaljujem, predsedavajući.
Hvala, gospodine Markoviću. Dajem repliku i priliku i Neđi Jovanoviću da se javi. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući i smatram da ste to trebali da uradite i malo pre. Pre svega želim da kažem da stabilnost i snaga jedne političke stranke uvek ima odraz u biračkom telu. Taj odraz SPS ima u kontinuitetu od svog osnivanja, a najbolji je dokaz za to da nikad izlazila iz parlamenta nije i siguran sam da neće. (Aleksandar Šešelj: Još bolje iz vlasti.) Upravo tako, zbog toga što zavređuje i zaslužuje poverenje građana, zato i jeste u vlasti. U vlasti može biti samo onaj kome građani veruju, u konkretnom slučaju, Socijalistička partija Srbije nema nijedan jedini razlog da u to sumnja, što pokazuju rezultati iz izbornog procesa u izborni proces. Ono što krasi Socijalističku partiju Srbije, nesumnjivo jeste njena trajnost, trideset godina, njena državotvornost, ono što druge stranke nemaju, a mi imamo, a to je da se ne mešamo u bilo šta što je lično i što je imanentno isključivo u unutrašnjim pitanjima drugih političkih stranaka. Naše pozicije na poslaničkoj listi su naša unutrašnja stvar, ali je zato uvek poslanička lista respektabilna i odražava pristojnost, odražava poštovanje demokratskih načela u parlamentarnom radu i odražava posvećenost i odgovornost. To niko ne može da dovede u sumnju ni u ovom sazivu parlamenta. Na kraju, sve stranke su manje ili više liderske. Naš lider, prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova, Ivica Dačić, nesumnjivo ima izuzetno veliki rejting u političkom smislu reči koji se odražava i na rejting naše stranke i mi smo na to ponosni. Iza toga stoje ministri sa svojim radom, koji je nesumnjivo posvećen, odgovoran, pre svega, u interesu građana Republike Srbije. O tome neka razmišljaju druge stranke, a mi ćemo se time samo ponositi. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku. Izvolite, gospodine Šešelj.
Mene, gospodine Marinkoviću, jako zanima kako gospodin Marković ima informacije koliko je koja stranka prikupila potpisa za lokalne izbore. Kako on to može da zna? Da li je on došao nama da potpiše izbornu listu? Ne bi mu bio prvi put, ali zaista sam začuđen kako on može da zna taj podatak, čak i da je istinit, a ja vam tvrdim da nije. On misli, pošto njegova stranka već forsira određene liste nepostojeće, takozvane fantomske, vojvođanske frontove, Srbija 21, moderna Srbija, ove što su za ravnu zemlju, ove što su protiv vakcina, svi će oni biti kandidati na izborima, Bože zdravlja, posle usvajanja ovakvog zakona. On misli da je najnormalnije da oni svi skupljaju potpise na način, odnosno da sve stranke skupljaju potpise na način kako naprednjaci pomažu te svoje satelite. On misli da je to sasvim normalno, a to ja mogu da zaključim iz njegove diskusije. Podsetiću vas, takođe, zakonski rokovi su veoma jasni što se tiče predaje izbornih lista. Mi možemo našu izbornu listu da predamo poslednjeg dana, a da potpise, takođe, prikupimo poslednjeg dana. Nije sve opšta megalomanija, kao u SNS, da mora da se prikupi više od pet puta nego što je potrebno potpisa za jedan dan, kao da će to nekog da fascinira, ali ja sam govorio o principijelnim stvarima koje treba da važe za poboljšanje demokratije u Srbiji, a ne zbog bilo koje stranke i njihovog položaja, da li su lokalni, pokrajinski, gradski ili bilo koji izbori u pitanju. Mi smo naše potpise prikupljali kod javnih beležnika, a vi sada pokušavate da sve to omalovažite i ono što je uradila i SPS, ali i vaša stranka, tako što ćete dati svakome kome padne na pamet da se kandiduje. I nije tačno da su tu prvenstveno zdravstveni razlozi u pitanju, odnosno ne razlikuje se procedura prikupljanja potpisa kod javnih beležnika i kod opštinskih overivača. Isto se čeka u redu, isto se potpisuje. Dakle, treba nešto ispraviti zato što to poboljšava ceo izborni proces i bolje je za naš parlamentarizam, a ne zato što je to sada bolje za ovu ili onu stranku. Što se tiče Boška Obradovića, znate, mi o tome govorimo već četiri godine. Vi niste smeli da se usprotivite kada su vas iz američke ambasade pritiskali da ga uvedete u Skupštinu, a sad se onda bavite s njim, ko vam je kriv.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije koji pratite televizijski prenos sednice Narodne skupštine Republike Srbije, pa ne samo danas, hajde da se ne pravimo ni blesavi ni naivni, od 2000. godine, bez obzira ko je gde bio, svedoci smo svi svega, živimo u istoj zemlji, u istom gradu, ti ljudi imaju isti metod za dolazak na vlast. Istom metodom su vladali 12 godina, pa bi hteli istim ili još gorim metodima da se vrate na vlast nakon pada sa vlasti 2012. godine. Jedva se ceo taj njihov sistem srušio, jedva se Srbija izborila protiv korupcije, protiv kriminala. Počeli su da padaju masovno narko dileri. Počele su tone narkotika da se zaplenjuju od njihovih prijatelja, kumova, saboraca. Počela je da se diže srpska ekonomija, počela su da se otvaraju radna mesta, počeli su ljudi da zarađuju, da planiraju život, da planiraju decu, kupovinu stanova, počeli da planiraju putovanja, školovanja, a onda se osnovao ili pokrenuo nekakav savez, oni kažu Savez za Srbiju, a rekao bih pre savez za dilovanje, savez za silovanje, za nešto slično. Nisu oni za Srbiju. Oni su samo zlo za Srbiju. Oni su jedan virus koji ne može da se primi u ovom narodu, jer je ovaj narod stekao imunitet na takav ološ kao što su Boško Obradović, Dragan Đilas, Šolak, N1, „Danas“ i ostali koji sebe nazivaju medijima, a zapravo to nisu. Oni koji sebe nazivaju elitom samo zato što su na nekakav, kakav god način došli do neke diplome, pa su oni zaboga zbog toga elita? Nisu elita i na takav način ne mogu da postanu elita, tako što čupaju zastavu države u kojoj žive, tako što to istom zastavom pokušavaju da razbiju vrata Narodne skupštine Republike Srbije. Ne može da se postane na taj način elita. Elita ste onda kada za svoj narod nešto uradite, ali nešto konkretno, onda kad ostavite puteve iza sebe, onda kad možete da kažete ponosno - ako i odem sa vlasti na izborima, jer se na izborima ide sa vlasti, iza sebe ću da ostavim puteve, muzeje, radna mesta, fabrike, dramatično povećan standard svih građana Srbije, iza sebe ću da ostavim nešto zbog čega ću biti ponosan što sam bio deo jedne većine koja je vodila Srbiju u jednom vremenskom periodu, ali to neće biti prošli period, to će biti budućnost ove zemlje, a ta budućnost je garantovana rezultatima koje je ova Vlada postigla predvođena, pre svega, predsednikom Srbije Aleksandrom Vučićem, onom politikom koja Srbiji garantuje razvoj, onom politikom koja je zaustavila prodaju droge našoj deci po školama. Nemaju naši političari, naši prijatelji slike i druženja sa narko dilerima, ali ima Dragan Đilas, ima Marinika Tepić, ona kojoj se predviđaju kokoške u vojnim objektima, pa se pitam kako čovek može iole… Pričam sa ljudima. Danas me je zvala jedna žena iz jednog udruženja penzionera, Slavica, i kaže – ja ne znam taj ludak, šta se njemu dešava? Ma, rekoh – Slavice, on je ili pod dejstvom nekih opijata ili mu zahvalilo, pa krizira ili su debele pare ušle u džepove... (Marko Atlagić: Pare, pare.) Evo, kao što kolega Atlagić kaže – pare. Naravno, kod njih pare najbolje rade. Njima adrenalin novac diže, pa pošto je zahvalilo državnih para, jer je najslađe da se nakače na državne pare, na državni budžet i da uzimaju novac građana Srbije, a nervoza raste. Kako se 21. jun približava, raste nervoza, jer znaju da neće biti deo parlamenta Republike Srbije, neće biti plate narodnog poslanika, a da na posao ne dolazite i u svoj toj nervozi, panici, ludilu koje ih je obuhvatilo, nedostatku droge i svega ostalog, oni onda kidišu na narodne poslanike. Više ne znaju na koga da udare, pa inspirišu nekakve ludake da pišu preteće poruke predsedniku Republike po društvenim mrežama, pa onda kažu – jadan čovek. Pa, kod tog jadnog čoveka našli metke u pisaćem stolu. Pa, kakav je to jadan čovek? Kakvi to jadni ljudi čuvaju oružje, prete predsednicima republika, ministrima, poslanicima? Kakvi to jadni ljudi čine takve nenormalne stvari? To čine bolesnici, a te bolesnike neko inspiriše. Nervozni su zbog toga što sinoć nije uspeo onaj njihov performans na Andrićevom vencu. Skupilo se manje od 300 ljudi. Bile bušne šerpe juče, pa se nisu čule u Beogradu. Sergej im nije došao, verovatno mu bila preča crta ili pljoska vinjaka, pa je pao pod sto. Nije uspeo da se digne, da ode sa njima. Šta će čovek, tako je to kada se preteruje. Građani Srbije sve to vide. Nemojte da ih zaluđuju pričama, lažima. Svakodnevno se ljudima… Pa, koja priča? O kakvom medijskom ratu? Pa, protiv Aleksandra Vučića toliko naslovnih stranica i tekstova je objavljivano u Srbiji prethodnih 10-20 godina, da ja nisam video toliko tekstova i toliko… Nikad niko nije pretio u ovoj zemlji ološu kakav je Dragan Đilas. Jednu ružnu reč neko nije smeo da napiše o njemu za vreme njihove vlasti. Nije bilo medija u kome ste mogli slobodno da govorite o problemima u zemlji. Ljudi se snalazili. Srpska napredna stranka kada je bila opozicija nikada se nije koristila metodima kojima se koristi danas Dragan Đilas kao deo te opozicije. Nikada se nije udaralo na decu. Samo idiot može nečiju decu da razvlači po novinama, da razvlači po „Tviteru“, pa se pokazalo da i ta slika koju su objavili da nije prava, nego fotomontaža. Kod njih je sve laž i fotomontaža. Sve je fatamorgana. Sve priče su izmišljene kod njih i kada se otkrije da je laž, onda krene da se nasrće na Skupštinu. Kada su videli da su prazne šerpe, hajde da vidimo koga ćemo da prebijemo sutradan, da to bude tema, da se ne čuje da su šerpe bile prazne i da se nije čulo u Beogradu. Njima smeta „Marš na Drinu“. Njima smeta „Đilase, lopove“, ali im ne smeta ubite ovo ili ono dete. Ne smeta im – ubite decu Aleksandra Vučića. To im ne smeta? To je veliki izraz strašnih umova, strašne te intelektualne elite okupljene oko đubreta Dragana Đilasa. Neko će mi poslati poruku – nije to rečnik narodnog poslanika. Ne, to je rečnik naroda. Tako narod govori o onima koji su ga pljačkali, o onima koji su ostavili 400 miliona dug prema trudnicama, porodiljama u Beogradu, onima koji su zadužili taj grad za milijardu i 200 miliona. E tako narod govori za njih. Tako narod kaže – Dragan Đilas je đubre, smeće srpske politike, i kao čovek i kao političar. Ide tamo da glumi da plače. Pa, prijemni za FDU nije u maju, nego u junu, pa se prijavi za FDU ako hoćeš da konkurišeš, a teško da će i tamo da ga prime, loš je glumac, svi su provalili. Svi u Srbiji znaju da ne zna ni da glumi. Ne vrede veštačke suze. Šta, majke sve ove dece koje su ostavili bez budućnosti kroz 12 godina svoje vlasti, nisu roditelji plakali kada su ostajali na ulici, kada su im gasili fabrike, radna mesta? Ljudi su sekli prste svoje, da li je tako? Vešali se, izvršavali samoubistva. Šta nisu sve činili? Bežali su odavde. U ovoj krizi su ljudi znali gde je sigurno. Kada je najteže bilo, sigurnost su osetili u svojoj zemlji. Srbija je pokazala u ovoj krizi da je sigurna, da svakom svom građaninu može da omogući sigurnost, pre sveg,a i stabilnost i pokazujemo to i ekonomskim merama koje je Vlada Republike Srbije predložila za naredni period za oporavak privrede, kroz pomoć građanima. Pokazujemo i kroz tu zahvalnost koju imamo, poštovanje prema medicinskim radnicima. Ja bih voleo da u narednom periodu saznamo imena svih tih heroja koji su učestvovali u ovoj borbi i učestvuju i dalje. Da ne saznajemo imena heroja kada tih ljudi nema više, nego da postanu heroji za života. Zato je i Aleksandar Vučić, predsednik Srbije, rekao – nagradiće se ti ljudi odlikovanjima. Ovi su davali odlikovanja samo posthumno. Za života u Srbiji niko od njih ništa nije dobio, osim oni sami, i to milione građana Srbije. Sa tom politikom mislio sam da smo jednom završili, a ne, oni stalno najavljuju nekakve nove proteste, nova ludila, novi haos. Dosta je sa tim. Jedva čekamo svi 21. jun. Građani Srbije, pozivam vas 21. juna, nemojte da propustite šansu, idealna je prilika da izađete na izbore, da jednom za svagda kažemo - doviđenja onima koji su vas pljačkali, uzimali vaš novac, oni koji vam nude samo fašizam, ubistva, haos i ludilo. Sada je vreme, tu priliku ne smemo da propustimo, zbog Srbije i zbog naše dece. Hvala.
Hvala, gospodine Filipoviću. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Nije prisutan. Narodni poslanik prof. Ljubiša Stojmirović nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Zbog čega je SRS insistirala da se mnogo ranije razgovara o ovim pitanjima koja su sada predmet naše rasprave? Iz prostog razloga što smo znali da donošenjem zakona koji je predviđao minimum 10 hiljada sudski overenih potpisa omogućava političkim partijama, odnosno koalicijama učešće u republičkim izborima. To na neki način doprinosi da se napravi selekcija na političkoj sceni Srbije, selekcija u pozitivnom smislu reči, jer smo nošeni razmišljanjem ko može da skupi toliki broj potpisa, taj u svakom slučaju čini ozbiljan politički faktor u Srbiji. Deset hiljada overenih potpisa smatram mogu skupiti političke partije ili koalicije koje imaju infrastrukturu, koje imaju mesne odbore, koje imaju opštinske odbore, okružne odbore i tako dalje. Zašto? Zato što iza svakog potpisa stoji ime i prezime čoveka ili građanina Srbije koji ima poverenje u političku partiju ili političku koaliciju kojoj je dao taj potpis. A, infrastruktura za svaku ozbiljniju političku opciju je bitna, jer u situaciji kada se dolazi na vlast i preuzima odgovornost vlasti, onda iz sopstvene infrastrukture morate da imate kadrove koji će preuzimati određene funkcije u vlasti. A, mi već od 2000. godine po ko zna koji put prisustvujemo improvizaciji. Prvo, 2000. godine, 5. oktobra, podsećanja radi, došla je jedna bagra na vlast, buldožer revolucijom, uz podršku zapada, pre svega Amerike. Kada je trebalo imenovati ljude na određene funkcije, videli smo, imenovali su čoveka za energetiku koji se bavio prodajom voća i povrća u Americi. Zabavljao se sa nekom rođakom od Milana Panića, dosetio se promena vlasti u Srbiji, iskoristio tu povoljnost poznanstva sa Milanom Panićem i bio ministar za energetiku. Uzeo ogromne pare, digla se prašina, on se pokupio, niko više ne zna ni gde je, ni šta je. Ko odgovornost nosi? Niko. Ko ga je predložio? Nagađanje je da je to bila Demokratska stranka ili neka u okviru koalicije DOS-a koja je bukvalno pučem došla na vlast. Mislili smo, hajde, krajnje je vreme da se razgovara o tome, da se ne samo malo, uslovno rečeno, pooštre kriterijumi kada su u pitanju lokalni nivoi, nego da se razgovara najozbiljnije oko statusa mandata koji je Ustavni sud nekim svojim tumačenjem prilagodio tadašnjoj političkoj volji ili raspoloženju vladajuće koalicije na čijem čelu je bila Demokratska stranka, a razlog je bio da se pokuša na svaki način uništiti SRS, ponavljam uništiti SRS i jedan od metoda je da se mandati dodele pojedincima, nema veze što Ustav jasno kaže da poslanik svoj mandat može da poveri političkoj partiji, koaliciji i listi na kojoj je izabran. To je Ustavni sud jednostavno poništio. One ostavke koje su bile potpisane, te ostavke su na volšeban način nestale i, kako je to neko rekao, zaboravio gde je ostavio. I šta je to? Vraća se kao bumerang. I danas imamo posledice takvog načina razmišljanja i ponašanja, tako što pojedini poslanici koji su izabrani na određenim listama političkih partija i koalicija prisvojili su taj mandata. Sa tim mandatom bukvalno trguju, trguju ne iz razloga da bi ostvarili korist Srbiji ili političkoj partiji, nego ličnu korist kad treba neku političku opciju razbiti. Kad treba uništiti na političkoj sceni, onda se angažuju takvi poslanici koji su spremni da svoj mandat ponesu, da ga prodaju i napravi se bukvalno pijačarina od Narodne skupštine Republike Srbije. Na početku ovog saziva mi srpski radikali smo vas upozoravali da je velika opasnost to što ste uveli koaliciju koju je promovisao američki ambasador Skot, u kojoj se nalazila DSS, u kojoj su se nalazili Dveri i različiti, uslovno rečeno, predstavnici nacionalnih manjina. Među njima su i oni koji vračaju, gledaju u kugle i na taj način prave analizu biračkog tela u Srbiji. Vi ste to mislili jednog trenutka da ćete moći da iskoristite tako što ćete sa njima manipulisati ili Bog te pita kakva je bila ideja, ne vas koji ovde sedite, nego onih koji su daleko od Skupštine, ali rukovode određenim političkim partijama. I šta se desilo? Danas se desilo upravo na najgori mogući način da se to vratilo, to što se gledalo kroz prste Bošku Obradoviću, koji je ušao u parlament zahvaljujući Skotu, pa su se on i ostali zvali Skotovi, mislim poslanici, to danas je, nažalost, osetio kolega Marijan Rističević. Kad mi srpski radikali danas kažemo ko je kriv za to, pre svega ministar unutrašnjih poslova, vi kao kiša oko Kragujevca, umesto da tražite i sami odgovornost ministra unutrašnjih poslova, vi krećete sa pričom – krivo je obezbeđenje. Ne, kriv je ministar unutrašnjih poslova. Ima i u drugim evropskim i svetskim zemljama protesti ispred parlamenta, ali tačno se zna na kom mestu, na kom odstojanju. Ne može niko da zabrani ulazak u parlament. Ne može niko da zabrani onome za koga je u proseku glasalo 17.000 građana Srbije da dođe na svoje radno mesto. To je zabrana tim građanima da vrše svoju funkciju, a ne pojedincu. Marijan Rističević, kao i svi mi, nije ovde zato što je on Marijan Rističević, nego zato što se nalazio na listi i što je broj glasova koje je dobila ta lista otprilike 17.000 u proseku građana koji su dali poverenje. I umesto da policija reaguje, da rastera te koji su se skupili na stepeništu, vi ste to pre nekoliko dana napravili probu tako što ste pustili ljude koji su posle 18.00 časova sedeli na stepeništu ove Skupštine i hvalili se kako vi imate demokratsku širinu, kako nećete da intervenišete. Zakon i uredba su bili na snazi, ali vi imate neke posebne principe. Imate, u stvari, selektivnu primenu zakona i uredbi. Takav način primene uvek se vraća, ali nažalost, vraća se u negativnom smislu. Mi srpski radikali danas insistiramo na tome. U redu je, bila je vanredna situacija zbog pandemije, nije moguće više očekivati da će tako brzo da se overavaju potpisi kada su u pitanju notari, ali imaju tu i sudski overivači, kada su u pitanju republički izbori, ali vi ste to spustili jednostavno na nivo lokalne samouprave da bi u republičkim izborima mogli da učestvuju sada svi oni koji imaju naklonost vlasti, odnosno vladajuće koalicije, a mi koji smo po zakonu uz overu notara priložili 10.000 potpisa mi smo sad u nekom podređenom položaju. Sada ćemo imati dve vrste poslanika, odnosno učesnika u izbornoj kampanji. Isto tako kandidovali smo pitanje da se razgovara, zbog pandemije zabranjena su javna okupljanja, da se razgovara o tome, da se promocije vrše, odnosno nastupi da budu na televizijama, na medijama, pogotovo na nacionalnoj televiziji, kako to kažu javni servis, i šta se dešava ovih dana, umesto da se krene polako uvođenjem u izbornu kampanju, da se spuste te tenzije, da se stvori normalna atmosfera, vi na Prvi program RTS dovedete analitičare. Analitičari pričaju šta političari treba da rade, kako da razmišljaju i šta političke stranke treba da rade po njihovom mišljenju. Nisu izlazili nikad na izbore, nemaju blage veze sa izbornim procesima, ali iza njih stoje strane ambasade, oni su eksponenti stranih vlada. Uostalom, CESID je i dalje na spisku, samo da vas podsetim, stranih obaveštajnih službi u Ruskoj Federaciji i „Otpor“ i CESID, ali CESID je ovde sa svim mogućim ovlašćenjima. Oni unapred projektuju koliko će ko imati glasova, kako ko stoji kada je u pitanju rejting. Na taj način najdirektnije utiču na biračko telo. To vas ne interesuje. Vas interesuje kako da što više političkih partija učestvuje i na lokalnim i na republičkom da bi se dodvorili EU i, umesto da odlučno osudite, da postupite, da preduzimate mere, da sprečavate vandalizam, vi počeli da plačete, da kukate, pozivate EU. Evropska unija je doprinela svemu ovome. Emisari EU utiču na ove koji bojkotuju izbore. Oni indirektno daju instrukcije. Videli ste, evropski parlamentarci, koji su već odavno u penziji, dolaze ovde da vam dele lekcije, vi svi ponosni utrkujete se ko će s njima da razgovara. Šta vas boli briga? Pitanje izbora je unutrašnje pitanje svake države. Ne može niko suverenoj državi da se meša kada su u pitanju izbori, a mi ovde čekamo, poslednji, konačan rezultat objavljuje američka ambasada, gde to ima, ili engleska ambasada. Gde to ima? Nema nigde. Mi smo doživeli najveću sramotu. Nama je, predsedničkim izborima, EU, Evropski parlament u 17.00 časova čestitao izbor Tomislava Nikolića. Vi se ne ograđujete od toga. U 17.00 časova još ljudi idu na biračka mesta. Hoće i ovde da unapred čestitaju? Kako to reče jedan od kolega - oni će da proglase da su bili demokratski izbori. Kad samo, koje pitanje je vremena. Da li će to biti u 17.00 časova ili možda će sat vremena ranije u 16.00 časova. Jel vi shvatate da Srbija na taj način dolazi u poziciju da je pitanje da li će uopšte u narednom periodu biti izbora i ako ih budu kakvi će biti? Kakva je priroda tih izbora? Šta je cilj tih izbora? Da dođe neki ambasador i da kaže – toliko će biti iz ove političke opcije, a ovi ne mogu uopšte. Da li je to politika koju vodi vladajuća koalicija? Da li je to cilj te politike? Ne verujem da većina u vladajućoj koaliciji misli na taj način, ali oduprite se tome, dajte jednom da se poštuje zakon. Tolerantniji smo kada su u pitanju lokalni izbori zato što je mogućnost kontrole mnogo veća, ali kada su u pitanju republički, pravite nešto što će se i te kako negativno odraziti na politički život. Vi uvodite u politički život one ljude koji nemaju političku partiju, a kamoli da imaju infrastrukturu. Oni imaju na papiru i ništa više, ali vi po zadatku promovišete te da budu protivteža aktuelnoj vlasti. Vi promovišete Đilasa kako bi podelili Srbiju. Zar vi ne shvatate da ne možete jednu te istu podelu više puta da primenite građanima Srbije? Mnogo su politički pismeniji građani Srbije, nego što to vi iz vladajuće koalicije mislite. Nemojte zanemarivati stepen inteligencije običnog građanina Srbije, već je prolazio kroz takvu golgotu, već su mu 5. oktobra primenili takvu jednu prevaru, govoreći biće mnogo bolje, milijarde čekaju. Evo, čekaju preko 20 godina, nikad to bolje da dođe. Na nama srpskim radikalima je da snosimo jedan deo političke odgovornosti, jer učestvujemo u parlamentarnom životu stranke i ne možemo da stojimo po strani, moramo da vam kažemo. Danas umesto da odmah postupite onako kako vam je SRS rekla, da tražite odgovornost ministra unutrašnjih poslova, vi to ne radite iz nama jasnih razloga, jer i dalje se politički kotira Nebojša Stefanović veoma dobro unutar političke partije. Kakve to veze ima sa premlaćenim poslanikom koji se zove Marijan Rističević? Baš njega boli briga kako se kotira ministar policije politički, da li dobro ili loše, unutar jedne političke opcije. Nije uradio svoj posao, mora da podnese ostavku.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo moram da kažem da Ustavni sud po Ustavu koji je iz 2007. godine nikada nije vratio ni jednom narodnom poslaniku mandat. Znači, o tome možemo da pričamo šta god hoćemo, ali poslednji put Ustavni sud je postupao, kada su mandati u pitanju, 2004. godine kada je Borisu Karaičiću i još četvoro, petoro narodnih poslanika vraćen mandat, i to je bilo po Ustavu iz 1990. godine, a objavljen u „Službenom glasniku“ 14/2004. Toliko o tome. Ono što se čitav dan danas provlači kroz zasedanje Narodne skupštine jeste onaj incident koji se desio neposredno pred početak zasedanja, a neki od kolega poslanika, ne znam iz kojih razloga, odvažili su se čak da kažu kako je sramota Boška Obradovića nazivati fašistom jer se time vređaju žrtve fašizma. Mislim da bi bila sramota ne predstaviti fašistu u njegovom pravom svetlu, da se, ne daj Bože, na bilo koji način, bilo kako jedna takva ideologija ponovo pojavi, i to baš u Srbiji. Da li ima svih mogućih obeležja fašizma? Ima. Evo, ko ne zna, neka postavi sebi pitanje – kako je to čuveni vođa nacističke Nemačke Adolf Hitler došao na vlast? Dobio je specijalan zakon da vlada dekretima, a za to mu je bila potrebna dvotrećinska većina u parlamentu, ali ne od ukupnog broja poslanika, nego od onih koji učestvuju u glasanju. Nju nije imao, ali su SA odredi se pobrinuli za to, pohapsili poslanike opozicionih stranaka i on je tako namakao vladajuću većinu, dvotrećinsku većinu. Šta je radio danas Boško Obradović? Isto to što su radili Hitlerovi sledbenici u SA odredima – sprečavao narodne poslanike i ministre da dođu u Narodnu skupštinu, pribegavao nasilju, tukao nam kolegu, a veliki vođa je valjda Dragan Đilas, jer se tako i ponaša, gleda sve nekako sa strane, nekako je nadmen, sve je nekako nadobudan, kada treba u određenim trenucima i emotivan, kako mu neko napada decu koju niko nikada nije spomenuo. Da li su to ideologije koje oni mogu da ponude Srbiji? Kako da vladaju? Preko ulice i nasiljem? Tako su fašisti došli na vlast u Nemačkoj 1933. godine. Onda su osnovali, čini mi se, oktobar ili novembar mesec 1993. godine, prvi koncentracioni logor. Tamo su bili uhapšeni i odvedeni pripadnici opozicije njihovom režimu. Jel nam takvu Srbiju nude Boško Obradović i Dragan Đilas? Koncentracione logore ponovo da prave po Srbiji? Pa, tako su se isto ponašali nacisti 1933. godine. Kasnije kad su to razradili počeli su i sa Jevrejima. Hoćemo li i mi naše nacionalne manjine tako isto, kako oni dođu na vlast, tako isto da se ponašaju? To je sramota što je ovo bilo danas. Pogotovo što dolazi od jednog narodnog poslanika. Čujem razne diskusije oko toga i oko datuma kada treba izbore održati. Evo, postignut je neki konsenzus i dogovor da u okviru sa, u rokovima koje predviđa Ustav Republike Srbije to bude 21. jun. Neko traži da to bude septembar ili oktobar mesec. Da smo to kojim slučajem prihvatili, znate šta bi bilo sledeće? Plaše se izbora. Produžavaju svoju diktaturu i svoj režim. I šta god da uradimo oni će da nađu načina da budu protiv i da pokušavaju u Srbiji da naprave političku krizu. Imali smo i diskusije oko toga da Srbija živi pod nečijim diktatom. To nije tačno i to smo više puta dokazali. Mi samo želimo da onu volju koju građani Srbije budu iskazali na izborima ta njihova volja bude i međunarodno priznata. Ja ne znam je li Rusija banana država? Ja smatram da nije, da je to jedna ozbiljna velika zemlja super sila, stalna članica Saveta bezbednosti, nuklearna sila, ima pravo veta u Ujedinjenim nacijama. Pa, ne znam onda što je takva jedna zemlja prihvatila kada su izbori za Dumu, za Savet Federacije, za predsednika Ruske Federacije da tamo budu posmatrači, čak iz Srbije. Čak su neke i kolege bile, baš iz te poslaničke grupe koja kaže da smo mi banana država koja prihvata diktat Evropske unije bili na posmatranju tih izbora. Bili su iz EU, bili su iz OEBS-a, iz svih mogućih međunarodnih organizacija koje se bave praćenjem izbora. Ne znam zašto to nekome smeta? Dalje diskusije su bile oko toga zašto se ne smanjuje broj potpisa? Sledeća diskusija je bila da sad i opštinske, odnosno uprave jedinica lokalnih samouprava mogu da overavaju potpise. Jedni kažu ne mogu da se kandiduju, drugi kažu mogu više njih da se kandiduje. Ama, ljudi, opredelite se. Je li lakše ili teže? Ili je bolje ili gore, ne može i jedno i drugo. Ovde sad imamo kolege koji političke stranke naziva partokratijom. Je li tako? E, pa, dobro. Šta je nosilac jednog demokratskog sistema u jednom društvu? Jesu li to grupe građana? Koji politički program imaju grupe građana? Nemaju nikakav. Često interesni, kao ovaj Saša Radulović. Došao da uzme neki mandat pa da trguje i da formira vlast. Ali, evo, postoji zakonska mogućnost da se oni kandiduju. Da li oni treba da budu povlašćeni u odnosu na druge? Ne mogu. Prvo je protivustavno. Ne postoji način da se zakonom ostvari jedna takva diskriminacija. Ili da to potpuno prepustimo stihiji kao što je bilo devedesetih godina, pa da imamo kandidate za predsednika Republike Srbije kao što je bio onaj Šećerovski, koji se kandidovao samo zato da bi uzimao pare od RIK. Nemojte. Hajde da stvari postavimo kao što jeste. Da bi neko učestvovao na izborima za Republike Srbiju mora da ima neki legitimitet, neku probu. Ta proba je tih 10.000 potpisa. Dolazim iz Braničevskog upravnog okruga, koji ima tačno 3% od ukupnog broja birača, znači, na 190.000 birača vama treba 300 potpisa iz osam opština, samo 300 potpisa. Ako niste u stanju da sakupite 320, 330 potpisa na 200.000 birača skoro, pa, koga ćete vi da predstavljate na tim izborima? Samog sebe? Pa, niste vi ti koji treba da predstavljate samog sebe nego svoj politički program. Zato postoje političke stranke i vi, svaki put, svaki udarac na političke stranke je udar na demokratiju u jednoj državi, zato što političke stranke imaju kontinuitet. Evo ovi sada što se rasturaju, klonovi i mutanti DS imaju kontinuitet da su lopožu, a sada je ispalo da su i fašisti, ali to rade u kontinuitetu. Nemojte da mešate babe i žabe. Zašto sada bivšem režimu, baš tako ću da ih zovem, ne odgovara raspisivanje izbora? Ima dva razloga. Prvi je, u šta su se oni dobro nadali, dobro su se nadali toj pomoći da Srbija kao država neće biti u mogućnosti da ima dobre rezultate u borbi protiv ove pandemije i da sačuva veliki broj života naših građana. Ljudi, to je bolesno, da vi priželjkujete da što više ljudi umre da biste vi došli na vlast. To je bolesno. O čijim sudbinama, vi ako dođete takvi na vlast, o kome ćete da brinete? Znamo kako je to bilo do 2012. godine, sami o sebi. Evo jedno prosto pitanje – čemu su lupali u 20 sati i pet minuta? U šerpe neke i uredu, to znamo, duvali u pištaljke, urlali, kome? Šta su radili? Jel su to možda žalili što nije više građana Republike Srbije preminulo tog dana? Ili su se radovali što je preminulo i toliko koliko je preminulo, samo da neko premine da bi oni došli na vlast. Kako se pokazivalo da je država sposobna da se izbori sa pandemijom tako se pritisak, hajde na Vladu u redu, u Vladi su političari, na parlament, i tu su političari, ali pritisak je išao i ka kriznom štabu gde su ljudi koji nemaju a ma baš nikakve veze sa politikom, baš nikakve. Vršio se pritisak na njih da urade nešto pod tim pritiskom da bi država donosila loše odluke u sprovođenju borbe protiv Koronavirusa. Između ostalog i to lupanje u šerpe. Ima snimak i Đilas lupa, kome lupa? Raduje se što je tog dana preminulo osam ili devet, ili tuguje što nije pedeset ili sto preminulo? O čemu pričamo? Ovde sada neko spominje promenu izbornog sistema. Izborni sistem se ne menja, samo se menja način prikupljanja potpisa. Šta su notari? Privatna lica kome je država zakonom poverila neko javno ovlašćenje, overu potpisa. Privatna lica. Šta su radnici uprava jedinica lokalnih samouprava? Državni službenici kome je opet država na osnovu nekog zakona poverila javna ovlašćenja i sada neko ko se ne razume ni malo ili se pravi da se ne razume kaže – to je da bi bilo više lista podneto. Nije. To je da bi manje rizikovali zdravlje naših građana, da se manja koncentracija pravi po jednom mestu prilikom sakupljanja potpisa, ali uvek ćete naći neki način da nešto zamerite, makar to nemalo nikakve argumente. Znači, nama je, prvenstveno da budemo jasni cilj da rezultati koje daju naši građani na našim izborima budu predstavljeni i prihvaćeni na prvom mestu od njih samih, a na drugom mestu od ostatka sveta ili međunarodne zajednice. Ne želimo da se vraćamo u 90-te godine, ali takođe ne želim ni da se vraćam 2001, 2002, 2003, 2004. godinu jer smo spominjali oko toga kako su oni vršili vlast na prethodnoj sednici, kako su nam zavodili vanredno stanje i kako su nam ubijali građane. Koliki god da su kriminalci imaju pravo na suđenje. Likvidirani su bez prava na suđenje. I sada oni pričaju o demokratiji. To što su radili dok su na vlasti, to što su jutros radili ispred Skupštine, nije ništa drugo nego povampiren fašizam u predvodniku SA odreda Bošku Obradoviću i velikom vođi Draganu Đilasu. Bez obzira na sve to neće im to biti dovoljno da pobede Aleksandra Vučića i SNS na predstojećim izborima.
Hvala kolega Arsiću. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Promene Izbornog zakona koji uvodimo, odnosno o kome danas debatujemo i pričamo evo skoro ceo dan, upravo na prvi pogled izgledale male, ali verujte da svaka promena koja doprinosi boljim uslovima i koja doprinosi tome da birači imaju veću mogućnost da se kandiduju i veću mogućnost da biraju svakako doprinosi demokratiji. Jedan od razloga je svakako i razgovor onih koji su voljni da idu u budućnost demokratskim putem, onih koji su voljni da izađu na izbore, razgovor sa predsednikom Srbije i sve ovo što danas razmatramo, dogovoreno je upravo na jednom takvom sastanku. Sloboda medija o kojoj se stalno priča nije sloboda da neko laže i da iznosi neistine, upravo je suprotno od toga. Podsetiću 2012. godine SNS nije imala niti jedan televizijski medij, nije imala ni „N1“, ni „Novu“, nije imala ni NIN, ni „Danas“, ali ono što je 2012. godine imala SNS, nije imala danas, ali je imala sutra, imala je budućnost i ta budućnost je nešto što živimo od 2012. godine pa sve do današnjeg dana. Pokazali smo da može, opravdali smo poverenje građana i ono što svakako mora biti poruka svima, to je da u vlasti može biti samo onaj ko ima podršku građana i bez obzira na ove, ovo je u suštini promena izbornih uslova, ne u smislu samih uslova za izlazak na izbore nego za prikupljanje glasova upravo izazvanom vanrednom situacijom i da ne bi bilo ko bio oštećen zbog vanredne situacije, promena da se brže i lakše skupe i prikupe glasovi podrške za one koji žele da demokratskim putem dođu na vlast. Ponovo je život na prvom mestu, kao i sve ovo vreme vanredne situacije, život na prvom mestu. Podsetiću, svaki život nema cenu. I upravo u ovom teškom vanrednom stanju, u ovoj teškoj vanrednoj situaciji svaki život je sačuvan koliko je to bilo u mogućnosti i na žalost 209 života je izgubljeno, ali to je 209 velikih gubitaka jer za porodice onih koji su imali gubitak to je najveći mogući gubitak. Zaista, saučešće svima njima. S druge strane ozbiljno ponašanje i države, ali sa druge strane i građana doprinelo je upravo da ta brojka bude ovako, uslovno rečeno mala. Kao i u svakoj drugoj teškoj situaciji, u ratu, u vanrednom stanju i u ovom vanrednom stanju, vanrednoj situaciji imali smo i heroje, imali smo junake, ali smo na žalost imali i izdajnike i neprijatelje i svako iz svog ugla iz svoje kuće, iz svoje porodice imao je mogućnost da vidi ko je i šta činio u ovom vanrednom stanju. Prava je prilika da se po sto prvi put zahvalimo belim mantilima, kako su popularno nazvani u ovom vanrednom stanju, svim doktorima, svim onima koji su uz te doktore bili, a to su medicinsko osoblje, medicinske sestre, ali i vozači i čistačice i oni koji su kuvali hranu. Između ostalog da se zahvalimo i svima onima koji su volontirali, koji su pomagali koliko su u ovoj situaciji mogli. Imamo i posebnu pohvalu, ali sve ove priče vezane sa jedne strane za školstvo, sa druge strane za zdravstvo, za sve one rezultate koji su postignuti u ovim teškim uslovima, to što je Ministarstvo prosvete moglo jako brzo da organizuje na najbolji mogući način nastavak školovanja je posledica jednog sistemskog delovanja koje je upravo 2012. godine pa do današnjeg dana bilo na sceni. Nemoguće je da u celoj ovoj priči svakako zaobiđem i ono što se desilo jutros, a desilo se nešto što zaista nije za pohvalu, ne služi na čast nikome, pa ni ovim koji su to uradili. Žrtva je nažalost bio naš kolega, a mogao je biti bilo koji drugi poslanik, jer ovi ljudi koji su jutros blokirali ulaz u Narodnu skupštinu, blokirali su ulaz u demokratiju, blokirali su ulaz u budućnost Srbije. Za svaku je osudu svakako i ono što će pokazati naravno sledeći izbori, to je da upravo Boško Obradović i svi oni koji nasilnim putem pokušavaju da urade nešto u Srbiji neće dobiti podršku. Ono što bih zamolio ministra da poruči svima u Vladi, pa i naravno premijerki, to je da ni jedan izborni zakon neće pomoći onima koji rade protiv Srbije i oni koji rade protiv interesa građana, mrzitelji Srbije ne mogu dobiti izbore, ne mogu dobiti glasove, ni za pare, ni za ucenu, ni za pretnje ni pod jednim uslovima. Ono što se dešava kada neko iz Đilasove opozicije, jer tako se mogu nazvati svi oni koji su pod njegovim patronatom i one koje on finansira, i videli smo kada je lupao u šerpe, a u pozadini mu je bila firerova knjiga, da li je iz te firerove knjige upravo savetovao Boška Obradovića kako da jutros blokira i kako da napada poštene poslanike koji samo hoće da rade svoj posao. Ono što je problem ove opozicije, Đilasove opozicije, čast ljudima koji se pošteno i demokratskim putem bore da uđu u ovu Skupštinu i da predstavljaju građane, ali problem Đilasove opozicije je kada se ujutru probude oni imaju tri pitanja. Prvo moraju da pitaju u kojoj se oni stranci to jutro nalaze, drugo je pitanje da li tog dana izlaze ili ne izlaze na izbore i treće je pitanje na koji način će da pokažu mržnju prema Vučiću. Mržnja prema Vučiću je mržnja prema svima onima koji ga podržavaju, a to je većinska Srbija. Očekujem da kao SNS i svi oni drugi koji misle dobro ovoj Srbiji i misle da demokratskim putem vrše promene i da demokratskim putem idemo dalje, upravo u nedelju dođu u ovu Skupštinu i glasaju za ove zakone. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Birmančeviću. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, za SNS život i zdravlje svakog građanina Republike Srbije je prioritet broj jedan i tu nemamo nikakvu dilemu. Ovi zakoni koji su danas na dnevnom redu upravo su zakoni koji doprinose očuvanju javnog zdravlja i života i zdravlja ljudi, jer znamo da smo bili suočeni sa pandemijom svetskih razmera, vanredno stanje je ukinuto, ali neke vanredne mere su ublažene i ostale, virus Kovid-19, taj smrtonosni virus nije nestao. U cilju očuvanja javnog zdravlja građana i, naravno, u svrhu da sve političke partije koje nameravaju da izađu na izbore, sakupe potpise građana koji ih podržavaju, zakonom je omogućeno da to sem javnih beležnika mogu da vrše i organi gradske, odnosno opštinske uprave kojima je država poverila te poslove. Na taj način, direktno se štiti javno zdravlje građana, sprečavaju se gužve pred kancelarijama javnih izvršitelja, a izlazi se u susret, naravno, i političkim partijama. Sem očuvanja života i zdravlja građana Republike Srbije, za Srpsku naprednu stranku Srbija je demokratska zemlja, Srbija je zemlja u kojoj važe demokratski principi, a u vreme ovog vanrednog stanja, u vreme svetske pandemije, Srbija je pokazala da i te kako zna da vodi računa o onome što je najvažnije, a to je život i zdravlje svakog građanina. Takođe, želim da kažem da se jutros ispred Narodne skupštine, hrama demokratije, hrama najvišeg zakonodavnog tela Republike Srbije, dogodio se fašistički napad na našeg kolegu Marijana Rističevića, fašistički napad od strane ljotićevca Boška Obradovića i na taj način Marijanu Rističeviću direktno su bila ugrožena najmanje tri ljudska prava, i to pravo na život, jer je zadobio telesne povrede, pravo na rad i pravo na slobodno kretanje. Ali, šta očekivati od Boška Obradovića, koji baštini politiku Ljotića, onog Ljotića koji je 21. oktobra 1941. godine pomogao da se u Kragujevcu strelja više hiljada đaka? Šta reći za Boška Obradovića, koji baštini hitlerovsku i politiku ustaške pavelićke države, na čijoj teritoriji za vreme Drugog svetskog rata bio jedini koncentracioni logor smrti za decu? O njemu nema šta da se kaže. Njegova politika jeste politika nasilja. Ali, nasilje nije politika. On verovatno ne zna, jel u Skupštinu nije ni dolazio, sem za svoju platu, da je nasilje prekršajno i krivično delo. On takođe ne zna da mržnja, da poziv na ubistvo, pretnja predsedniku države, da pretnja deci, nije nikakva politika. To je jedno patološko stanje uma, bolesno, to je nešto što pripada političkom ludilu, a nikako politici i nikako demokratskoj Srbiji. Ono što želim takođe da kažem, da Boško Obradović, koji baštini ljotićevsku politiku i pljačkaši i tajkuni Đilas, Jeremić i drugi, nikada se i nisu borili za interese naroda. Oni su se uvek borili za sopstvene džepove, jer Đilas za vreme vršenja vlasti nije prezao ni od pljačkanja dece ometene u razvoju, pa je tako u svoje privatne džepove strpao i obogatio se na račun građana Srbije za 619 miliona evra. Bilo, ne povratilo se. Pozivam građane da 21. juna izađu na izbore, da glasaju po svojoj savesti i volji. Za Srpsku naprednu stranku glas naroda je zakon, ali ih pozivam da glasaju za naprednu, za uspešnu, za mirnu i stabilnu Srbiju, zarad budućnosti i zarad naše dece. Hvala.
Hvala. Reč ima Miodrag Linta. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih na početku svog govora još jednom istakao nespornu i tačnu činjenicu da su predsednik Vučić i Vlada pokazali punu ozbiljnost i odgovornost za vreme pandemije. Preduzeto je niz drastičnih mera, čiji cilj je bio sprečavanje masovnog širenja koronavirusa i zaštita zdravlja i života građana. To je zaista jedan veliki uspeh naše Vlade. Nažalost, imali smo za vreme vanrednog stanja pojedine političke stranke, razne grupe, medije, pojedince, koji su se ponašali na neodgovoran način. Oni su ove nužne i neophodne mere tumačili kao prekoračenje nadležnosti, ili čak gušenje demokratije. Obe tvrdnje su apsolutno netačne. Ako vidimo kakva je bila situacija sa pandemijom na globalnom nivou, videćemo da je niz evropskih zemalja i niz drugih zemalja, na drugim kontinentima, su doneli gotovo identične ili slične mere. Dakle, apsolutno nikome nije palo napamet da prekoračuje nadležnosti, da guši demokratiju, nego da učini sve da se u Srbiji ne ponovi scenario Italije, Španije, Francuske, odnosno da ne bude masovnog i nekontrolisanog širenja koronavirusa. U ovoj borbi protiv ovog globalnog zla, Vlada je ne samo u najvećoj meri zaštitila zdravlje građana i javni interes, nego je preduzela i niz konkretnih ekonomskih mera, čiji cilj je pre svega zaštita građana, odnosno poboljšanje njihovog materijalnog položaja, s jedne strane, pomoć malim preduzećima i odlaganje plaćanja poreza. Jedna od tih dobrih mera je bila i isplata jednokratne novčane pomoći u visini od 4.000 dinara za oko 1,7 miliona penzionera u Srbiji. Naravno da je cilj te mere bio da se penzioneri osećaju sigurno, koliko god je to bilo moguće, i da lakše prebrode ovaj težak period borbe protiv koronavirusa. Međutim, ja želim da kažem da je izostavljena jedna važna grupa građana Srbije. Naime, u Srbiji pored 1,7 miliona penzionera koji su na spisku Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje postoji i oko 240.000 penzionera koji su svoje penzije ostvarili van Srbije i koji nisu korisnici Fonda PIO Srbije. Od tih 240.000 penzionera koji su ostvarili radni staž u evropskim zemljama ili bilo gde širom sveta nalazi gotovo 50% ili oko 118.500 penzionera sa prostora bivše Jugoslavije, od tog broja 56.000 penzionera iz Hrvatske, 39.000 penzionera iz Bosne i Hercegovine, odnosno Federacije BiH i Republike Srpske, 11.500 penzionera iz Slovenije, 5.800 penzionera iz Crne Gore i isto 5.800 penzionera iz Makedonije. Ovde imam podatke, ovo su podaci Zavoda za socijalno osiguranje Srbije iz 2018. godine i ako pogledamo prosečne penzije penzionera koji su, ponavljam, ostvarili svoje penzije u sada državama koje su nastale na prostoru bivše Jugoslavije, podaci su sledeći. Prosečna penzija 56.000 penzionera iz Hrvatske jeste 153 evra, sa područja Bosne i Hercegovine 101 evro, iz Slovenije najviši prosek je 170 evra, Makedonija ima 105 evra prosečnu penziju i Crna Gora prosek je 98 evra. Dakle, iz ovih podataka vidimo da dobar deo, odnosno većina penzionera iz Hrvatske, BiH i drugih država regiona ima veoma male penzije i da jedva sastavlja kraj sa krajem. Zbog toga sam ja uputio dva dopisa predsednici Vlade, Ani Brnabić, sa apelom i molbom da se svim penzionerima, dakle, koji nisu korisnici Fonda PIO Srbije, koji su ostvarili svoje penzije u državama nastalim na prostor bivše Jugoslavije, a imaju penzije manje od 30.000 dinara da im se isplati ova jednokratna novčana pomoć u visini 4.000 dinara. Moram da kažem da me je dosta penzionera iz Hrvatske i BiH pozvalo u prethodnom periodu i izražavali su svoje ogorčenje, osećaju se napušteno, povređeno, razočarano. Kažu – mi ispunjavamo sve svoje obaveze, živimo u ovoj državi i očekivali smo da u ovom teškom vremenu i nama penzionerima iz tih država bivše Jugoslavije takođe se isplate 4.000 dinara. Nadam se i očekujem da će Vlada Republike Srbije naći način i mehanizam da se naknadno, dakle, većini penzionera iz Hrvatske, BiH i drugih država regiona isplati ovih 4.000 dinara, da se ispravi nepravda prema njima. Mi imamo, recimo, penzionere iz Hrvatske koji imaju poljoprivredne penzije u visini od 30 evra. Dakle, imate sad neku baku u Majoru kod Šapca ili bilo kog drugog dedu i baku koji imaju penzije 30, 40, 50 evra ili 100 evra i oni nisu dobili jednokratnu novčanu pomoć. Njihov komšija ili komšinica koji imaju penziju 50.000 dinara, 60.000 dinara dobio je tu jednokratnu novčanu pomoć od 4.000 dinara. Možete zamisliti ogorčenje i razočaranje tih naših građana koji su ovde u dobrom delu proterani, a imamo, naravno, i značajan broj onih koji su došli ranije, pre ovih ratnih dešavanja devedesetih godina. Dakle, apel, još jednom, Vladi da nađe način da se isplate ove 4.000 dinara za sve penzionere čije su penzije manje od 30.000 dinara, a ostvarili su, dakle, te penzije, odnosno radni staž u Hrvatskoj, BiH i drugim državama regiona. Naravno, to se isto odnosi i na penzionere koji imaju penzije manje od 30.000 dinara, a ostvarili su penzije u evropskim državama, Nemačkoj, Francuskoj, Švajcarskoj, Austriji, iako je to mali broj. Svi znamo da su penzije tih građana, tih penzionera koji su radili u ovim razvijenim evropskim državama daleko i značajno veće od 30.000 dinara. Druga važna stvar koju želim takođe da kažem jeste da je Vlada dala preporuku lokalnim samoupravama da svim penzionerima koji su na spisku Fonda PIO Srbije, a imaju penzije manje od 30.000 dinara da im se dodele paketi hrane i sanitarnog materijala, odnosno higijenske potrepštine. Takođe, i u ovom slučaju lokalne samouprave širom Srbije su uzimale spiskove penzionera iz Fonda PIO Srbije i opet su, i u ovom slučaju, penzioneri iz Hrvatske, BiH i drugih država regiona bili diskriminisani i bili su uskraćeni za taj paket. Takođe, i u ovom slučaju me je zvao veliki broj građana iz tih krajeva koji su bili razočarani i govorili su nam – nije nam toliko stalo za sam taj paket, koliko se osećamo povređeno, da smo izostavljeni i da nismo jednaki sa ostalim penzionerima u Srbiji. Takođe, i u tu molim Vladu da da preporuku lokalnim samoupravama da gde god je to moguće da se ispravi ova nepravda i da lokalne samouprave daju pakete hrane i higijenskih potrepština i penzionerima koji nisu korisnici fona PIO Srbije, ostvarili svoje penzije u Hrvatskoj, BiH, Crnog Gori, Makedoniji, Sloveniji i drugim državama. Treća stvar koju želim posebno da istaknem jeste ova jedna dobra najava da će Vlada posle 15. maja da isplati novčanu pomoć u visini sto evra u dinarskoj protivvrednosti. Ovde će dakle pravo na dobiju tih 12.000 dinara imati svi građani koji imaju državljanstvo, koji imaju prebivalište u Srbiji. Dakle, automatski će tih sto evra dobiti penzioneri koji su korisnici Fonda PIO Srbije, korisnici socijalne pomoći, dakle, u ovom slučaju će penzioneri iz Hrvatske, BiH i drugih država regiona i naravno svi ostali penzioneri moći jednim pozivom da ostvare penziju. Međutim imamo sada još 26 hiljada građana koji imaju izbeglički status od toga 18.000 iz Hrvatske i osam hiljada iz Federacije BiH. Zašto imamo još 26.000 izbeglih odnosno proteranih Srba iz Hrvatske i BiH koji još uvek nisu uzeli prebivalište? Velika većina njih ima državljanstvo Srbije ali nisu uzeli prebivalište, odnosno ličnu kartu Srbije jer ostvaruju svoja prava u Hrvatskoj i Federaciji BiH, imovinska, stečena i svaka druga. Sada ja apelujem takođe na Vladu i ovde prisutnog ministra Ružića kao prethodna dva slučaja da ovde Vlada dopuni svoju odluku i da kaže da pravo na tih sto evra imaju i građani koji imaju boravište, a ne samo prebivalište u ličnoj karti. Znači, da imaju boravište, odnosno da imaju izbegličku kartu koja se isto izdaje po istoj proceduri u MUP kao što se izdaje i lična karta. Dakle, sa ove tri ispravke, odnosno dopune, veliki broj građana Srbije, koji vole ovu državu, koju ostvaruju sva prava u ovoj državi, ispunjavaju sve svoje obaveze i koji će ta sredstva koja dobiju isključivo trošiti u Srbiji. Dakle, nadam se da će ovaj moj apel biti usvojen i da će biti ispunjena nepravda, ponavljam, prema svim penzionerima koji su ostvarili penzije u Hrvatskoj, BiH, drugim državama regiona, znači u sva tri ova slučaja, a posebno vezano za isplatu 100 evra da će biti uključena izbegla lica koja imaju boravište, odnosno izbegličku kartu. Na kraju bih takođe želeo da sa svoje strane osudim događaje koji su se sinoć dešavali ispred Predsedništva Srbije, koje su izazvali predstavnici opozicije, dakle, incidente i nasilje. Takođe, posebno želim da osudim i današnje incidente i nasilje koje su izvršavali ispred Doma Narodne skupštine. Mislim da je to potpuno pogrešan način političkog delovanja opozicije. Opozicija treba da pokaže ozbiljnost i odgovornost i da prihvati da se vlast menja na izborima, odnosno da izađe na izbore i da vidi kakav ima rejting kod građana. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Linta. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik gospodin Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem svima koji su mi uputili podršku. Ja ću i dalje dolaziti na svoj posao. Nadam se da će građani na predstojećim izborima odlučiti da onakvima kakvi su mene napali nije više mesto u Narodnoj skupštini. Kad nekoga tuku, bogataši obično gledaju da zaštite telo, siromašni gledaju da zaštite kaput, ja eto nisam uspeo da zaštitim ni telo ni kaput, ali sam zaštito nešto treće, što je daleko vrednije. Zaštito sam čast i obraz, ne samo svoj, već svih narodnih poslanika koji predano rade svoj posao. Oglasio se Janko Veselinović i reko je da će da mi kupi sako. Ne misli valjda da mi je sako bio na vešalici, pa su ga pocepali. Dakle, bez obzira na povrede, ja ću dalje dolaziti na svoj posao, ali vas upozoravam da su se ponovo okupili neki čudni likovi ispred Narodne skupštine. Ja ću opet da izađem na glavni izlaz. Neću da izlazim kao gmizavac. Nije mene majka pokojna rodila i učila da hodam da bi ja puzao pred raznim gmizavcima. Kada je Janko Veselinović napadnut Borko Stefanović, ja sam tražio da se momentalno počinioci uhapse, što je učinjeno. Janko Veselinović traži da se meni kupi sako. Meni nije palo na pamet da Borku kupujem košulju i to sam žestoko od sudije tražio hapšenje, ali ću sad predložiti Janku Veselinoviću, čuvenom profesoru, čini mi se na Pravnom fakultetu, eto, žalim njegove studente, da se njemu kupi košulja, i to ludačka. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda. Obaveštavam sve narodne poslanike da ćemo nastaviti sa radom u nedelju, 10. maja 2020. godine, u 10.00 časova. Želim svima lep vikend. Hvala.