Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 83 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Danas je dan za traženje obaveštenja, pa pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, aktuelna TV serija „Ravna gora“ je otvorila neka nova pitanja i pokrenula neka stara pitanja. Srpski pokret obnove i DHSS smatraju da će i ovaj serijal umiriti nacionalne strasti u Srbiji i dati doprinos nacionalnom pomirenju i zalečenju naših rana iz prošlosti. Imam pitanje za premijera Srbije, gospodina Ivicu Dačića, a opet se tiče nacionalnog pomirenja, budući da su Karađorđevići vraćeni na Oplenac, budući da smo kraljevsku porodicu vratili u Beli dvor i da je donet Zakon o izjednačavanju prava i počasti pripadnika partizanskog i ravnogorskog pokreta. Jedan od oficira, koji je imao možda najbriljantniju biografiju u našoj istoriji, Dragoljub Draža Mihajlović, koji je rođen u centru Srbije, u Ivanjici 27. aprila 1893. godine, streljan je posle montiranog političkog procesa u Beogradu 17. jula 1946. godine i dalje mu se ne zna grobno mesto. Bio je armijski general i načelnik Štaba Vrhovne komande Jugoslovenske vojske u otadžbini, ministar Vojske, vazduhoplovstva i mornarice Kraljevine Jugoslavije. Mihajlović je jedan od najodlikovanijih srpskih oficira. Odlikovao ga je francuski general Šarl de Gol ratnim krstom. Posthumno ga je odlikovao američki predsednik Hari Truman 1948. godine ordenom Legije za zasluge prvog stepena zbog organizovanja i vođenja važnih operacija pokreta otpora protiv neprijatelja okupirane Jugoslavije, u spašavanju američkih pilota oborenih nad Jugoslavijom i doprinosu savezničkoj borbi i pomoći u konačnoj pobedi nad fašizmom. Kao pitomac Akademije u septembru 1912. godine poslat je u Prvi balkanski rat, iz koga je izašao sa srebrnom medaljom za hrabrost. Istakao se u Kumanovskoj bici. Posle Drugog balkanskog rata dobio je zlatnu medalju za hrabrost. Kao potporučnik učestvuje u Cerskoj i Kolubarskoj bici. Povukao se sa srpskom vojskom i Vladom preko Crne Gore i Albanije i boravio na Krfu, učestvovao u proboju Solunskog fronta i 11. septembra 1916. godine teško je ranjen. Iako je lekarska komisija predlagala da se general Mihajlović ne vraća u borbeni stroj, on je to odbio, vratio se u borbeni stroj i učestvovao u proboju Solunskog fronta. Zbog toga je dobio Orden belog orla sa mačevima drugog reda 1918. godine. Jedini je u diviziji dobio Engleski vojni krst odlukom komandanta divizije. Odlikovan je 1937. godine Ordenom belog orla. Posle Prvog svetskog rata učestvuje u gušenju albanske pobune na Kosovu i Metohiji 1918. i 1919. godine, a u kasarni „ Kralj Petar Prvi“ u Skoplju proglašen je za najboljeg oficira u puku. Ono što interesuje SPO i DHSS, budući da smo apsolutno svesni činjenice kada bi neki od naših suseda, primera radi, imali oficira sa ovako briljantnom biografijom i ovakav antifašistički pokret, mislim da bi mnogo više dali na značaju tom pokretu i smirivanju nacionalnih strasti, te nas interesuje, budući da smo doneli Zakon o izjednačavanju prava i počasti pripadnika partizanskog i ravnogorskog pokreta i da ravnogorci odavno i u Sloveniji čak primaju penzije i uživaju ostale privilegije i počasti, kada će Vlada Republike Srbije izmeniti spornu uredbu i omogućiti da preživeli ravnogorci, makar sa ovoliko zakašnjenja, dobiju ono što im je zakonom omogućeno? Drugo, šta će Vlada uraditi da se konačno pronađe grob generala Dragoljuba Draže Mihajlovića, jednog od najvećih srpskih heroja? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Vidim da naprednjake nije prošlost mnogo interesovala, pa za vreme postavljanja pitanja nisu baš bili tihi, ali sada ćemo da vidimo da li ih interesuje budućnost. Dakle, ovde se radi o našoj deci. Beogradska inicijativa se zalaže za uvođenje video nadzora u svim školama na Voždovcu i u Beogradu i oko škola, posebno školskih dvorišta, zato što je stanje bezbednosti u Beogradu zaista na katastrofalnom nivou. Ako slušate ujutru medije, videćete da je stalna rubrika postala izveštaj iz hitne pomoći, a portparolka Hitne pomoći postala je medijska zvezda u rangu onih koji učestvuju u raznim rijaliti šouima. Njeni izveštaji iz hitne pomoći svakog jutra su kao sa ratišta 1992, 1993. i 1994. godine – ubijeni, izbodeni, prebijeni, prebijeni itd. Znači, stanje bezbednosti, ne samo u Beogradu, nego i u drugim gradovima je katastrofalno, a posebno stanje u školama i oko škola. Da ne govorimo o građanskoj inicijativi u Lazarevcu, građana koji su organizovali da kada već policija ne hapsi dilere, oni njihove slike objavljuju na medijima i na fejsbuku. I to je neko kršenje privatnosti. O čemu se ovde radi? Ova inicijativa, predlog i plan da se sve škole u Beogradu pokriju video-nadzorom da bi se preventivno delovalo, da bi se dileri udaljili od školskih dvorišta, da se ne bi zakazivale navijačke tuče u školskim dvorištima, da bi se videlo ko uništava imovinu u školi i oko škole, podsetila je Poverenika za informacije i zaštitu podataka o ličnostima, gospodina Šabića, da je još pre dve godine uputio Vladi predlog izmena Zakona o zaštiti podataka o ličnostima, bar kad se tiče video-nadzora. Svi znate da kamere postoje u bankama, na automatima iz kojih se podiže novac, na parkinzima, oko javnih i privatnih zgrada i gospodin Šabić podseća da ta oblast treba biti uređena zakonom, normalno. Mnoge škole su počele da uvode video-nadzor, ali se sve to dešava na inicijativu ili roditelja ili direktora, skupljaju se pare, roditelji daju novac i broj video kamera se širi. Osim onih koje su stavljene na saobraćajnice i koje su regulisane Zakonom o bezbednosti saobraćaja, ove druge nisu ni protivzakonite, zato što nema zakona, ali nisu ni u skladu sa zakonom, zato što ga takođe nema. Zato, pitam Vladu, premijera Dačića, kada će ovde u Skupštinu da dođe predlog izmena Zakona o podacima o ličnostima, kako bi se na evropski način uredila i ova oblast? To svakako ne može biti razlog da se, ukoliko dođemo u priliku, ne zalažemo i ne ostvarimo taj plan da se sve škole u unutrašnjosti zgrade i oko zgrade pokriju profesionalnim video-nadzorom, jer je bezbednost naše dece apsolutno na prvom mestu, ne samo video-nadzor koji deluje preventivno i omogućava da se često otkrije počinilac. Podsetiću vas da je, pre izvesnog vremena, ubica ili likvidator koji je usmrtio čoveka u centru grada identifikovan kamerama sa neke banke. Znači, to sve treba zaista, kako Šabić predlaže, urediti zakonom, ali to ne možemo da uradimo mi iz opozicije, nego vi iz vlasti. Dakle, pitam Vladu – kada će stići taj zakon u Skupštinu, jer je gospodin Šabić još pre dve godine predlog izmene Zakona o zaštiti podataka o ličnostima uputio Vladi? To je veoma ozbiljna stvar koja traži hitnu reakciju zbog toga što vidimo da i najviši državni organi se ovih dana bave nasiljem, kad kažem bave, mislim pričaju. Tu pre svega mislim na sastanke koje su imali povodom takozvanih navijačkih grupa … (Predsedavajući: Vreme gospodine Ostojiću.) …ali vidimo da se ništa nije desilo. Znači, kada će doći zakon koji je Šabić predložio pre dve godine u Skupštinu? To je moje konkretno pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavica Savić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, 16. novembar je obeležen kao Svetski dan sećanja na žrtve saobraćajnih nesreća. Dvadeseti novembar je obeležen kao Svetski dan deteta. Republika Srbija je prihvatila Deklaraciju Ujedinjenih nacija o pravima deteta. Taj dan se obeležava s ciljem da se skrene pažnja javnosti na sve obaveze koje društvo ima prema deci i probleme sa kojima se deca suočavaju. Deca su žrtve saobraćajnih nesreća zbog nedovoljne bezbednosti u saobraćaju. Više od četvrtine saobraćajnih nezgoda u kojima stradaju deca događa se između 15,00 i 20,00 časova, kad se deca vraćaju iz škole. Socijaldemokratska partija Srbije je obeležila Dan deteta na Voždovcu akcijom koja promoviše bezbednost dece u saobraćaju, deleći fluorescentne narukvice za decu prolaznicima. Ali, to nije dovoljno, jer pravi rezultati mogu se očekivati podizanjem svesti o značaju bezbednosti saobraćaja i prevenciji. Znamo da je Agencija za bezbednost saobraćaja uradila istraživanja stradanja dece u saobraćajnim nezgodama po opštinama Republike Srbije. Istraživanje je obuhvatilo period od 2009. do 2011. godine. Analizirane su sve saobraćajne nezgode sa nastradalim licima u kojima su učestvovala deca do 14 godina života. Istraživanje je obuhvatilo saobraćajne nezgode u kojima su učestvovala deca putnici, deca pešaci, deca biciklisti, pa čak i deca vozači. Na osnovu istraživanja birane su opštine sa visokim rizikom koje su uključene u plan realizacije kampanje „Pažnja sad“, koju realizuje Agencija za bezbednost saobraćaja, a namenjena je đacima nižih razreda osnovne škole. Zatim, kampanja, kao crtani film „Pažljivko“, „Letnji meseci“, „Vežite pojas“, razni video spotovi. Pitanje upućujem Agenciji za bezbednost saobraćaja, MUP-u Srbije, Ministarstvu saobraćaja – kakvi su rezultati kampanja? Da li je stradanje dece u opadanju i koje su preventivne mere u narednom periodu predviđene, kako bi se osigurala bezbednost dece u saobraćaju? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov.
Zahvaljujem. Jedan od najznačajnijih problema u Srbiji, osim velikog siromaštva, osim činjenice da svakodnevno veliki broj ljudi gubi posao, osim činjenice da se svakodnevno zatvaraju mnoge preduzetničke radnje, negde i mala i srednja preduzeća, svakako je natalitet. Ni ova Vlada, ni prethodna Vlada, nisu učinile ništa, ili gotovo ništa da reše takav problem. U razmatranju na ovoj sednici parlamenta imamo Predlog zakona da se deci i porodiljama omogući pregled sa neoverenom zdravstvenom knjižicom. Ali, moram da postavim pitanje premijeru ove zemlje, ministarki zdravlja i ministru poljoprivrede – zašto se u ovoj zemlji dozvoljava diskriminacija porodilja koje imaju registrovana poljoprivredna gazdinstva? Ukoliko kažemo da je poljoprivreda prioritet ove zemlje, ukoliko kažemo da je potreban veći natalitet, zbog čega samo žene koje se bave poljoprivredom i uredno plaćaju poreze i doprinose i sva davanja vezana za socijalno i zdravstveno osiguranje, nemaju prava da imaju porodiljsku nadoknadu? Da li je to diskriminacija žena koje se bave poljoprivredom, u odnosu na ostale žene? Mi smatramo da Vlada Republike Srbije treba hitno da donese uredbu kojom će se i ovim ženama, porodiljama omogućiti naknada za vreme porodiljskog odsustva. Drugo pitanje upućujem Ministarstvu poljoprivrede i Ministarstvu finansija. Već mesec dana u Negotinu registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima vrši se popis imovine, iz razloga što neka poljoprivredna gazdinstva nisu uredno platila poreze i doprinose. Ukoliko se zna da je država omogućila otpis dugova mnogim privrednim subjektima, ne tražim da se otpišu dugovi registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima, jer znam da to nije moguće, ali - da li je nemoguće napraviti reprogram? Da li su poljoprivredni proizvođači odgovorni za to što su im subvencije kasnile i prethodne i ove godine? Da li su oni odgovorni za to što u Negotinu uljarice još uvek nisu isplatile suncokret i pšenicu i zbog čega se takav atak vrši trenutno, znači, na registrovana poljoprivredna gazdinstva u Negotinu? Ja ne mogu da kažem i ne znam da li je tako i u ostalim krajevima Srbije i zato pitam Ministarstvo finansija i Ministarstvo poljoprivrede – da li je moguće napraviti reprogram umesto popisa imovine registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima na području opštine Negotin? Treće pitanje postavljam ministru za regionalni razvoj i lokalnu samoupravu i tražim da se ispita način rada Gradske skupštine Grada Zaječara. Pre tri i po meseca je tamo formirana ova vlast SNS i SPS. Od tada do danas održano je 22 ili 24 sednice Gradske skupštine. Sve sednice su zakazivane na način da se zakažu u sedam sati ili osam uveče za sutradan pre podne, pojedine sednice imaju i po 30 tačaka dnevnog reda i preko 400 strana materijala. To predsedniku Gradske skupštine Grada Zaječara očigledno nije više bilo dovoljno i u prethodne dve nedelje, znači u utorak i četvrtak prethodne nedelje i juče, održavaju se sednice Skupštine Grada Zaječara na način što se u 12,00 sati pre podne, ili jedan sat pre podne, Skupštine grada zakazuju za četiri sata popodne. Odbornici dobijaju deo materijala. Juče je održana sednica sa preko 10 tačaka dnevnog reda. Između ostalog, jedna od tačaka je rebalans budžeta. Da li neko kontroliše na koji način radi Gradska skupština Grada Zaječara i tražim od Ministarstva da izvrši kontrolu rada Gradske skupštine i da pritom utvrdi da li je u skladu sa zakonom da se donesu tri odluke vezane za likvidaciju Turističke organizacije Grada Zaječara, Sportskog centra Grada Zaječara i Centra za kulturu? Da li je u skladu sa zakonom, u Zaječaru, da se delatnost Javno-komunalniog preduzeća „Kraljevica“ prebaci Javno stambenom preduzeću i da se ta firma „Kraljevica“ namerno vodi u stečaj? Da li Ministarstvo smatra da će na takav način… (Predsedavajući: Vreme, gospođo Gerov.) …da reši dugove od 100 miliona, koliko je Grad Zaječar dužan „Kraljevici“ i da li je to normalno poslovanje u Gradu Zaječaru?
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovani potpredsedniče, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, na početku pitanja koje želim da postavim u ime poslaničke grupe Nova Srbija moram da se obratim vama, gospodine potpredsedniče, i da vam kažem da sam ja ovo isto pitanje koje ću i danas da ponovim, postavio 5. novembra i nisam bio uvažen kao narodni poslanik.Dakle, moja prava nisu ispoštovana i ja nisam dobio odgovor i molio bih vas da intervenišete. Čak šta više bih predložio da Sekretarijat Skupštine vodi evidenciju pošto se zavodi ta pošta, ja mislim u Skupštini da svi poslanici koji nisu dobili odgovor budu uvaženi i dobiju odgovor. Dakle, sva ta pitanja koja mi postavljamo ne tiču se lično nas, nekakva skupina ljudi je bila zainteresovana i inicirala to pitanje preko poslaničkih klubova i poslanika. Dakle, ja želim da ponovo postavim pitanje sa nadom da će mi Ministarstvo prosvete kome postavljam pitanje u najskorijem roku odgovoriti. O čemu se radi? Radi se praktično o interesu o ponosu o dostojanstvu diplomiranih studenata koji po nekoliko godina ne mogu da dobiju diplome o završenom fakultetu koji su završili. Recimo, juče sam dobio informaciju, ja želim da ministarstvo to proveri ili me demantuje ili je mene pogrešno informisao, jedan fakultet traži nekoliko hiljada dinara unapred da bi se izašlo na polaganje diplomskog ispita. Kada položite diplomski ispit, onda ponovo morate da date neki novac da biste kao nešto navodno preko reda dobili, ali i to ne znači da ćete dobiti godinu, dve ili tri. Po meni bi bilo zaista normalno i prihvatljivo da se te diplome jedanput godišnje dele na danu fakulteta na toj svečanoj sednici, kao što se recimo, radi na Tehničkom fakultetu u Čačku. Dakle, ne razumem ako toliko mladih ljudi sa visokim ocenama, sa završenim fakultetima ne mogu da dobiju posao, jer je kriza i u svetu i kod nas, pa mogu makar da budu ispoštovani da dobiju to „parče papira“, ne, nego je to uverenje, ta diploma da su oni završili taj fakultet, da su uložili svoje znanje, svoj trud i energiju i imaju pravo da se ponose i oni i njihove porodice. Dakle, ja pitam Ministarstvo prosvete šta ono misli da preduzme u vezi ovoga problema? Da li uopšte ministarstvo, s obzirom na autonomiju univerziteta i fakulteta ima neke ingerencije? Da li može da se donese neka uredba? Da li se to tiče Zakona o visokom obrazovanju? Onda bi mi poslanici verovatno morali neke mere da preduzmemo ako se i ostale kolege i poslanički klubovi slažu. Nadam se da ću u najskorijem vremenu dobiti odgovor na ovo pitanje. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Nikola Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, moje pitanje je upućeno ministru za zdravstvo i ministru energetike i ekologije. Naime, veoma aktuelna tama eksploatacija nikla na teritoriji Opštine Trstenik kod Riđevštice do sela Ruđinci u Vrnjačkoj banji je uzbudila građane Trstenika i okolnih opština i 17. ovog meseca firma „Srbija nikl“ dobila je dozvolu koja nije obnovljena, sada je obnovljena za početak nekih istraživačkih radova na teritoriji Opštine Trstenik, iako je šezdesetih ili sedamdesetih godina detaljno izvršeno geološko istraživanje i utvrđeno da procenat nikla oko 1% znači, veoma mali. Zašto su građani uzbuđeni? Prethodno da kažem da mislim da ovo nije politička tema, jer na sednici Skupštine opštine Trstenik jednoglasno je usvojena odluka da se ne dozvoli eksploatacija po važećem zakonu. Znači, glasali su i URS i Nova Srbija i SNS kao pozicija i SPS, i opozicija SPO i DS. Zašto su građani u strahu? Pa, opravdano, jer eksploatacija nikla nema čiste tehnologije. Znači, ta eksploatacija, imamo primer Kavadaraca, gde jednostavno zagađenost je i u vazduhu i u zemlji i vode su zagađene, i to bi na teritoriji opštine Trstenik koja ima mineralnu vodu Veluće, koja je najveći procenat magnezijuma u Evropi, sigurno i gde je profesor Tomislav Jovanović, sadašnji ministar, svoje radove radio i zaključio da je to jedna od najkvalitetnijih voda. Mogu da vam kažem da ta prljava tehnologija prema podacima, ruda se vadi i eksploatiše pomoću koncentrovane sumporne kiseline koja ulazi u zemlju i zagađuje vodište. Pitanje je zašto Trstenik koji ima Veruće, zašto Vrnjačka banja koja ima vodu Vrnjci, zašto Aranđelovac koji ima takođe vodu Knjaz Miloš, zašto su to lokacije gde treba tražiti nikl i praviti jednu prljavu tehnologiju kada je voda nešto od strateškog značaja i koja jednostavno može u svakom trenutku da se prodaje i da dobije veliku zaradu naše i ove druge opštine? Ono što je bitno, bitno je da je na teritoriji od mesta gde se eksploatiše ruda nikla, 40 kilometara je u zagađenju, javlja se velika prašina, i sad zamislite ta prašina koja je kisela prašina iz tog mesta, bliže Kruševac da pada prašina na spomenik Kosovskim junacima, na Lazaricu, na Ljubostinju, na Vrnjačku promenadu, na spomenik Milutinu u Kraljevu, na Žiču, to je nešto što stvarno, ne verujem da je ministar potpisao imajući i razmišljajući o ovakvim posledicama, verovatno po nekom automatizmu. Ono što je moj apel, da jednostavno ministarstvo ne promeni odluku, nego dođe i da se dogovorimo ponovo na jedan razgovor, jer povlačenje ove odluke ne znači poraz ministarstva, povlačenje odluke je pobeda ministarstva jer je za dobro građana ovih opština iu stvari cele Srbije. Nešto bih o toksičnom dejstvu na organizam. Ogroman procenat karcinoma pluća, ljudi bez nosne pregrade, kontaktdermatitis, znači u kontaktu sa niklom vi imate alergijske manifestacije. Sve to je nešto što zabrinjava. Ja postavljam jedno praktično pitanje, zamislite da ostane vest da je data dozvola za eksploataciju nikla u Kaluđerici ili na Avalskom putu ili Petrovaradinu ili na Limanu, verujem da bi se to automatski sprečilo. Ono što bih na kraju morao da citiram, profesora akademika Jovića koji kaže – metal u zemlji sazreva. Naš nikl nije sazreo, omogućimo novim generacijama da oni odluče da li je nikl ruda koja je sazrela ili nije i mislim da će razmišljanje tih mlađih generacija biti mnogo zrelije nego naše. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, koncert rok grupe Riblja čorba koji je trebao da bude održan 28. novembra u Novom Pazaru otkazan je posle niza gnusnih napada i pretnji lokalnih medija. Među najglasnijim protivnicima nastupa grupe Riblja čorba je bio portal Sandžak pres, koji je napao gradske vlasti što su, citiram - dozvolili da poznati i masni četnik i četnički vojvoda uopšte zakaže koncert. Na tim portalima mnogi su tražili da se silom spreči koncert, a neki su predlagali premlaćivanje i kamenovanje Bore Đorđevića. Vređali su ga na nacionalnoj osnovi, nazivali najpogrdnijim imenima, pretili smrću. U ovakvim okolnostima bilo je nemoguće organizovati ovaj nastup i koncert je otkazan, a lokalne vlasti i država nisu reagovale do danas. Ovo nije prvi put. Pre nekog vremena je zbog nasilnog ponašanja ekstremista bio prekinut koncert grupe Balkanika. Državni organi ni tada nisu reagovali. Prosto je neverovatno da država ne reaguje u ovakvim situacijama kad ekstremisti zabranjuju i otkazuju koncerte i druga okupljanja koja im nisu po volji. Moje pitanje je upućeno ministru policije Ivici Dačiću koje glasi, zašto niko od predstavnika vlasti nije osudio ove ozbiljne pretnje? Da li je policija pokrenula istragu ovim pretnjama? Kako država misli da stane na put ovom porastu šovinizma i ekstremizma u Novom Pazaru, zbog kojeg država ne može da garantuje bezbednost svojim građanima? Pred kim se povlačite i čega se plašite pa dozvoljavate ovakav teror ekstremista?
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Uvažene kolege, od NATO agresije 1999. godine pa do danas na jugu Srbije, tačnije u kopnenoj zoni bezbednosti posao odbrane naših granica ili administrativnih linija obavljali su pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova žandarmerije i određenih drugih jedinica iz MUP-a. Na tom poslu i radeći taj svoj posao i svoj zadatak, poginulo je 20-ak, tačnije 20 policajaca, neretko se dešavajući da poginu od tenkovske mine, podmuklo podmetnute od strane šiptarskih terorista. Trojica naših policajaca su čak i klani, razapinjani i stavljani na najteže moguće muke koje može da zamisli jedan čovek. U takvoj jednoj situaciji, porodice tih ljudi su jednostavno zaboravljene. U više inicijativa koje su pokretali i organi i pojedinci da se tim našim policajcima posthumno oda jedna počast za to delo odbrane državnih granica, jednostavno, svi su se oglušili. Moje pitanje je upućeno predsedniku Republike, gospodinu Tomislavu Nikoliću – da li će i kada će da razmotri zahteve pojedinaca i organizacija da se ti policajci posthumno odlikuju? Ono što vidimo je da je Kancelarija predsednika Republike izuzetno aktivna u dodeli ordenja, ali, ipak bi trebalo napraviti neki red, da ljudi koji su ostavili živote u odbrani ove države kojom predsednik Republike danas predsedava imaju prioritet. Drugo pitanje vezano je za Ministarstvo rada i socijalne politike, Sektor boračko-invalidske zaštite, u čijoj nadležnosti su održavanje spomen obeležja i memorijalnih spomenika iz oslobodilačkih ratova. Na prostorima juga Srbije, tačnije kopnene zone bezbednosti, podignut je jedan spomenik tim istim policajcima. On je blizu Bujanovca, u opštini Bujanovac i napravljen je ličnim sredstvima kolega policajaca, bez učešća države i državnih organa i najmanje što država može da uradi to je da na spisak od stotinak memorijala i spomen obeležja koje finansira, održava i neguje tradiciju tih mesta, jednostavno uvrsti i taj spomenik. Međutim, više apela i inicijativa koji su pokretani do sada nisu dali rezultat. Da li je u pitanju možda zahtev šiptarskih separatista koji su pomilovani kao pripadnici terorističke OVPBM da se taj spomenik izmesti sa prostora njihove opštine? Ja očekujem da ministarstvo u najkraćem mogućem periodu uzme u razmatranje i da u spisak i kao obavezu državnih institucija uzme održavanje i tog spomenika. Sve ovo ništa ne bi bilo čudno da nismo ovih dana imali situaciju da je jedna sudska institucija oslobodila koljače srpskog naroda, članove čuvene Gnjilanske terorističke grupe, koja je načinila velika zlodela nad srpskim stanovništvom i nad srpskim pripadnicima oružanih snaga. Ovim putem pozivam ministra pravde, kao i sve institucije koje su nadležne za proveru rada sudskih organa, ako se to tako može reći, da preispitaju rad ovih sudija koji su se drznuli da oslobode i na slobodu puste ljude koji su poklali toliko našeg življa. Lično smatram, u svetlu svega onoga što smo juče čuli da su pojedini radnici „Elektroprivrede Vranje“ zatvarani u podrume po nekoliko dana kada su došli da isključe struju neplatišama, pa postavljam i treće pitanje ministarki energetike – da li je moguće da u Trnovcu mogu Šiptari da ne plaćaju struju i da 9.000 duša ili hiljadu i nešto kuća duguje silne milione za struju, a da našim građanima širom Srbije isključuje se struja za dug od 10.000 dinara, iako nemaju ni posla i ne mogu da plate ni taj najosnovniji dug. Da li je to ravnopravnost svih građana? Da li je to nešto što mi treba da trpimo? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, moje današnje pitanje upućeno je predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije, a tiče se jedne činjenice koja se juče desila u Narodnoj skupštini, do sada nezapamćene u parlamentarizmu Republike Srbije. Šef poslaničke grupe SNS, gospodin Babić, upotrebio je reč genocid, šest puta. Najskuplju reč, iza koje stoje milioni i milioni žrtava, ubijene dece, žena, dece nerođene, u gasnim komorama, tupim i raznim drugim oružjima. Reč koja se izgovara vrlo oprezno i sa pijetetom prema tim žrtvama. On je tu reč izgovorio na jedan olak način, politizujući reč koju se niko u modernoj civilizaciji ne bi usudio da to uradi. Pitanje koje je upućeno predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije jeste – zbog čega je to dozvolio? Zbog čega je ukaljao ugled Narodne skupštine Republike Srbije? Zbog čega je ponizio državu Srbiju, državu čiji su mnogi pripadnici bili žrtve genocida? Državu čiji je narod desetkovan, između ostalog i genocidima. Pitam predsednika Narodne skupštine šta će učiniti da kazni ovakvo ponašanje za izgovorenu reč koja se vrlo jasno definiše i kroz međunarodne presude i kroz pravne definicije, a genocid, gospodo narodni poslanici, znači acidere ili „ubiti“ na latinskom. To je međunarodni zločin namernog, potpunog ili delimičnog uništavanja nacionalnog, etničkih, rasnih i religijskih grupa i spada u najtežu vrstu zločina protiv čovečanstva, što je i u Nirnberškoj presudi definisano. Termin genocid usvojen je na zasedanju Generalne skupštine 1946. godine za razliku od etničkog čišćenja, gde je cilj da se data teritorija očisti od određene grupe ljudi, gde je naglasak na proterivanju. Kod genocida je naglasak na fizičkom istrebljenju određene populacije. Ta reč je juče ovde korišćenja tako olako od pripadnika stranke za čega se možda ne bih iznenadio, ali se iznenađujem činjenicom da predsednik Narodne skupštine nije reagovao na ovakvo postupanje, da predsednik Narodne skupštine nije hitno pozvao sve šefove poslaničkih grupa, Kolegijum Narodne skupštine i izneo stav, svoje viđenje kako dalje raditi u Narodnoj skupštini i kako izaći iz ovakve situacije. Pitam predsednika Narodne skupštine da li će pod hitno smeniti sa funkcije predsednika Komisije za izradu etičkog kodeksa gospodina Babića, koji je nedoličan da dalje vrši tu funkciju? Pitam predsednika Narodne skupštine Republike Srbije šta će učiniti da ova Skupština postane dom naroda Republike Srbije u kojem se ovakve reči ne koriste? Šta će učiniti da ispravi grešku, da ispravi gnusnu upotrebu ove reči i da li će se izviniti i on građanima Srbije i žrtvama genocida svih naroda koji su bili žrtve ovog genocida? Tražimo od predsednika Narodne skupštine Republike Srbije da pod hitno sazove Kolegijum Narodne skupštine i da da svoje izjašnjenje povodom ove izjave gospodina Babića. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice, poštovane kolege, dozvolite mi da pre svog pitanja iskoristim priliku i da građanima Srbije koji danas slave Svetog Aranđela čestitam krsnu slavu, da im poželim da tu slavu provedu u veselju i radosti, da shodno danu koji je danas, Danu zaštite dece u saobraćaju, povedu računa i kad se budu vraćali kući. Neka iskoriste ovu priliku da koriste gradski prevoz, ne moraju danas da idu kolima. Svojih par pitanja ću nameniti vladi, odnosno određenim ministarstvima. Imao sam tu sreću i zadovoljstvo da protekle nedelje prisustvujem 94. godišnjici postojanja i rada srednje škole „Milentije Popović“ u Crnoj Travi. Svi ste čuli za Crnu Travu, i čuvene neimare Crnotravce, a ta škola je iškolovala na hiljade ljudi koji su delima svojih ruku obogatili prostor kako Srbije, tako i bivše Jugoslavije, Evrope i može se slobodno reći da njihova dela postoje širom sveta. Šta će učiniti Ministarstvo prosvete da pomogne toj školi da opstane, da u budućoj racionalizaciji škola u Srbiji, koja pretpostavljam da će se desiti, sledeće godine, učini da ta škola ostane i opstanei da možei dalje da obučava mlade naraštaje za jedan veoma interesantan i častan poziv? To je jedno izuzetno lepo, pitomo mesto, ali nažalost, tamo je ostalo veoma malo ljudi. Što kažu – svega ima, samo nema naroda. Šta će učiniti Vlada Republike Srbije? Da li Vlada Republike Srbije ima ili priprema strategiju za opstanak i razvoj kako ovog područja, tako i ostalih rubnih područja, odnosno pograničnih? Nismo u prilici da vidimo da veliki broj stanovnika Srbije gravitira prema Beogradu i velikim centrima, a da nam rubna područja ostaju prazna. Imam još jedno pitanje koje bih postavio ministru energetike. U Crnoj Travi postoji jedna NIS benzinska stanica i kako su mi rekli domaćini, rečeno im je da će zbog toga što nerentabilno posluje, ta stanica biti zatvorena. Šta će učiniti Ministarstvo energetike da omogući tim ljudima da u svom mestu imaju mogućnost da kupe gorivo? Ukoliko se desi da se ta stanica zatvori, njima bi do prve benzinske stanice trebalo oko 40-ak kilometara. Verujem da i određena ministarstva i Vlada imaju želju da ovi krajevi opstanu i da se razvijaju. Zato verujem da će njihov odgovor na ova moja pitanja biti veoma brz i veoma kvalitetan. Hvala.
Pošto nema više prijavljenih za pitanja, obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Čedomir Protić, Dijana Vukomanović, Stefana Miladinović, Dejan Radenković, Mladen Grujić, Srđan Spasojević, Vuk Jeremić, Gordana Čomić i Nataša Vučković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvao da sednici prisustvuje i Milorad Todorović, sekretar MUP. Poštovani narodni poslanici, pošto imam obaveštenje da premijer može doći tek u 13,00 časova, određujem pauzu do 13,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 6. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DETEKTIVSKOJ DELATNOSTI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Čomić, Srđan Milivojević, prof. dr Janko Velselinović, Nenad Konstantinović, Đorđe Milićević, Stefana Miladinović, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Milisav Petronijević, Miroljub Stojčić, Zlata Đerić, Dubravka Filipovski, Suzana Spasojević, Saša Dujović, Zoran Anđelković, Bojana Đorđević, Vesna Jovicki i Mirjana Dragaš i amandmane Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i unutrašnje poslove i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje vlade u amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvara pretres Predloga zakona u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 27. koji u poslednjem stavu kaže da je predsednik Narodne skupštine odgovoran za primenu ovog Poslovnika i član 101. pozivajući predsednika Narodne skupštine da prekine ovu sednicu i hitno zakaže Kolegijum Narodne skupštine, a u vezi događaja koji su se dešavali u toku trajanja ove sednice, odnosno u vezi činjenice da je nemoguće normalno nastaviti rad dok se ne otkloni dilema da li Narodna skupština i predsednik Narodne skupštine stoji iza onoga što je juče šef poslaničkog kluba SNS izgovorio, optužujući za genocid političku partiju koja sedi u ovom parlamentu. Dakle, mislim da je u interesu svih da ovaj rad nastavimo u normalnoj atmosferi. Jedini način da to postignemo jeste da se sazove Kolegijum, da se razjasni ova situacija i da se, u skladu sa Poslovnikom, primene mere prema onima koji su zaista na najgrublji mogući način ne samo unizili ovaj parlament, nego su uvredili čitave narode u ovoj zemlji. Mislim da preko toga ne može niko da pređe. Dakle, ovo nije pitanje sada DS i osećaja DS da su povređena njena prava. Ovo je pitanje osećaja da su povređena prava žrtava genocida, da su povređena prava svih građana ove zemlje, koji zaista sa dubokim poštovanjem, vodeći računa o tome kada upotrebljavaju reč genocid, pre svega misle na poštovanje žrtava tog najstrašnijeg zločina. Molim vas da uputite predsedniku, pošto vidim da nije ovde, ovaj zahtev i da prekinemo ovu sednicu dok Kolegijum ne održi sednicu i dok se zaista Narodna skupština i svi predstavnici političkih partija ne postave jasno u odnosu na ono što se desilo. Hvala vam.
Hvala. Prosledićemo zahtev predsedniku Skupštine, ali do daljnjeg predlažem da nastavimo sa radom. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 2. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Pa, dobro, ovde sam danas i u svojstvu ministra unutrašnjih poslova. Želim generalno da kažem da je od ukupno 68 amandmana stranaka prihvaćen 31. Nije prihvaćeno 37. Znači, bili smo veoma konstruktivni. Kada je reč o ovom amandmanu Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, sigurno da, kada je reč o tome, mi se slažemo sa ovim amandmanom ako je potrebno da bi to postalo sastavni deo Predloga zakona. Hvala.
Pošto je premijer prihvatio amandman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Da Reč ima premijer Dačić. Izvolite.
Samo da budem precizan. Znači, na Predlog zakona o privatnom obezbeđenju je podneto 68 amandmana, a od toga je prihvaćen 31. Na Predlog zakona o detektivskoj delatnosti podneta su 43 amandmana, a od toga je prihvaćeno 13. Kada je reč o ovom konkretnom amandmanu, on se ne prihvata.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Da Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli popriličan broj amandmana na ova dva zakona iz razloga što smatramo da ovde nije reč o zakonodavnoj aktivnosti kojoj je cilj da uredi određene oblasti našeg društva, već je reč o kukavičijem jajetu, kojima se podmeću zakoni koji za cilj imaju uvođenje diktature. Diktatura kao oblik vladavine…
Molim vas, danas nećemo koristiti ni reč diktatura, ni neke druge reči. Molim vas, preskočite i pričajte o amandmanu.
Gospođo predsedavajuća, diktatura je i kada opozicionim poslanicima ne dozvoljavate da iskažu svoj stav o zakonima. Nemojte da dozvoljavate sebi da vas vladajuća većina zloupotrebljava za svoje dnevno – političke interese. Pustite opoziciju da govori o zakonu na način na koji to građani koji su nas birali to od nas očekuju. Dakle, ovde je reč o klasičnom uvođenju diktature ovim zakonima i zakonskim opredeljenjima i mi smatramo govor mržnje…
Gospodine Milivojeviću, drugo upozorenje. Dalje vam sledi izricanje opomene ukoliko nastavimo da koristimo ove termine.
Vaše je legitimno pravo da branite vlast, a moje legitimno pravo je da branim demokratiju. Dakle, mi smo ovim zakonskim rešenjima, koje smo predložili, hteli da sprečimo da svako ko poželi može da se bavi detektivskom delatnošću u ovoj zemlji. Hteli smo da sprečimo da ljudi koji imaju kriminalnu prošlost mogu da se bave detektivskom delatnošću. Hteli smo da sprečimo da se pod formom obavljanja detektivske delatnosti obavljaju radnje koje će biti direktno usmerene protiv opozicije. Hteli smo da kroz zakon o detektivskoj delatnosti sprečimo mnoge negativne pojave. Hteli smo da sprečimo sva ona lica koja su amnestirana kroz Zakon o amnestiji budu uključena u obavljanju detektivske delatnosti. Smatramo da je to loše za naše društvo. Smatramo da naše društvo ima pravo, kada je reč o detektivskoj delatnosti, da zaista uredi tu zakonsku oblast onako kako i ministar unutrašnjih poslova želi. Imam apsolutno poverenja da je ministar unutrašnjih poslova Predlogom zakona želeo da ovu oblast uredi u skladu sa evropskim zakonima i da jednu oblast našeg društva, kojoj je neophodno zakonsko utemeljenje, uredi u skladu sa preporukama i EU i pozitivnim iskustvima drugih država koje su takođe pristupile EU ili se već nalaze u EU. Neprihvatljivo nam je da se detektivskom delatnošću bave mnogi ljudi koji nisu dostojni da taj posao obavljaju. Prihvatam ono obrazloženje koje je ministar unutrašnjih poslova dao u raspravi u načelu, da MUP nema uvek zakonske mogućnosti da dostavi podatke da li su sva lica počinila krivično delo ili nisu. Prihvatam i ona obrazloženja da postoje neka regulatorna tela koja ograničavaju MUP u vršenju i zdavanju nekih potvrda koje ograničavaju sud i tužilaštva takođe da daju neka mišljenja o ljudima koji žele da se bave detektivskom delatnošću, ali opet smatram da mora da postoji neki zakonski okvir ko ne bi smeo i ne trebalo da se bavi detektivskom delatnošću. To je važno u zemlji koja je zakoračila u diktaturu. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Da Reč ima premijer Dačić. Izvolite.
Pre svega želim da kažem da mislim da nema potrebe, niti razloga da, kada je reč o ova dva zakona, postoji bilo kakva refleksija koja se odnosi na nekakvu diktaturu ili kukavičije jaje itd. Ovde je reč o zakonima koji moraju da vode računa i da budu usklađeni sa drugim organima i institucijama u našem pravnom sistemu. Ministarstvo unutrašnjih poslova je moralo ovaj tekst da usaglašava sa Poverenikom za zaštitu informacija od javnog značaja i da usaglašava sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Prihvatanjem ovakvih amandmana bi nas vratilo na početak. Želim samo da kažem da su ova dva zakona bila upućena Narodnoj skupštini i od Vlade Mirka Cvetkovića, samo je to tada bio jedan zakon. Gotovo je bio istovetan tekst osim što smo morali da ovaj deo usaglasimo sa gospodinom Šabićem, i to je bio razlog zašto je uopšte taj zakon povučen iz procedure. Apsolutno se zalažem za to i ovakva zakonska rešenja će sigurno omogućiti MUP da ne dozvoli da se privatnim obezbeđenjem i detektivskom delatnošću bave lica koja ne poseduju ili kvalifikacije ili gde postoje bezbednosne smetnje za tako nešto. Cilj ovog zakona jeste da se pravno reguliše ova oblast jer je Srbija gotovo jedina zemlja u okruženju koja nema zakonski regulisanu oblast privatnog obezbeđenja i detektivske delatnosti. Imamo, kao što znate i kao što sam rekao prošli put veliki broj firmi i preduzeća koja se ovim bave. Sa druge strane, u pitanju su ljudi koji, između ostalog, u obavljanju svog posla koriste i oružje. Zato je bilo važno da ovo bude pravno regulisano na ovakav način. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, naravno da mi podržavamo nameru da se ova oblast uredi. Naravno da smo svi svesni da nepostojanje jasnog zakonskog okvira nas dovodi kao čitavo društvo u ozbiljnu opasnost da budemo izloženi, kako da kažem, nekontrolisanoj zloupotrebi koja se može sprovoditi i mi smo često svedoci da se dešava tako što se formiraju razne grupe i razna preduzeća za obezbeđenje a da pri tom nemamo jasno definisane zakonske uslove pod kojima oni mogu da se formiraju i pod kojima oni rade. Ono što je naša suštinska primedba jeste da ovaj zakon, dakle, bez obzira da li bi on došao od Vlade Mirka Cvetkovića ili dolazi od neke druge Vlade, ne radi se sada o tome, radi se o tome da mi ukazujemo na jedan ozbiljan problem i nedostatak koji postoji u ovim zakonima a on se tiče činjenice da formulacija - bezbednosna smetnja nije dovoljna garancija da se tim poslom neće baviti ljudi sa kriminalnim dosijeima. Dakle, svi naši amandmani idu u pravcu jasnog definisanja uslova ko može a ko ne može da se bavi ovim delatnostima i koji su uslovi kada neko mora da prestane da se bavi tom delatnošću zbog toga što je u međuvremenu, na primer, prekršio zakon ili je prekoračio nužnu odbranu ili upotrebio prekomernu silu itd. i potpao je pod udar zakona. Dakle, o tome se radi. Mi sada pokušavamo sa vama da razgovaramo na tu temu i da nam vi prihvatanjem amandmana koji regulišu to mnogo preciznije od načina na koji je regulisao zakon pokažete da zaista želite da uredite ovu oblast. Ne da date pravni uslov da ta preduzeća postoje i pretpostavku da oni mogu da se po ovom zakonu formiraju i da slobodno rade, već da date pravne garancije ovom društvu da neće biti izloženi mogućnosti da ljudi sa kriminalnim dosijeima ili policajci koji su otpuštani zbog toga što su prekoračili, prekomerno upotrebili silu prema građanima, mogu da se bave ovom delatnošću. Dopustićete da je ogromna razlika između toga da li se tim poslom bave ljudi koji imaju nesporno čiste biografije ili nejasne definicije o bezbednosnoj smetnji. Prvo, ko utvrđuje bezbednosnu smetnju? Na osnovu kog kriterijuma se utvrđuje ta bezbednosna smetnja? Da li postoji tu prostor za korupciju? Ja sam sigurna da postoji. Ako vi nekome date da on procenjuje da li je bezbednosno podoban ili nije podoban da se bavi ovom delatnošću. Date nekome to pravo onda ostavljate mogućnost da taj neko takođe bude izložen mogućoj korupciji kako bi omogućio nekome ko inače ne bi smeo da se bavi tom delatnošću, da se tom delatnošću bavi. Naravno, ako to nije definisano na dovoljno jasan način, onda se postavlja se postavlja dodatno pitanje – ako neko ko se bavi tom delatnošću pa je obavljajući tu delatnost prekršio zakon, kad je odslužio kaznu, opet nema nikakve prepreke da se vrati i obavlja tu istu delatnost, zato što zakon ga nije ni na koji način ograničio. Dakle, mi o tome pokušavamo da razgovaramo sa vama i zaista verujući da je vaša najbolja namera bila da ovu oblast uredite tako da društvo osposobite, odnosno da društvu omogućite da bude bezbedno, čak i tako kada se uključuju privatna preduzeća u poslove koji se tiču policijskog i bezbednosnog posla. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dačić.
Mi nemamo ništa protiv ovoga o čemu vi govorite. Naprotiv, želim da kažem da našim zakonima nije tačno propisana, precizno bezbednosna provera i mi upravo i planiramo promenu Zakona o policiji koji bi definisala upravo ove pojedinosti o kojima vi govorite. Želim da kažem da su i sve bezbednosne provere koje su ranije rađene i korišćene su možda u nekim drugim slučajevima takođe nisu bile detaljno zakonom regulisane. Ovde je reč o tekstu ova dva zakona koji je usaglašen sa stručnom javnošću, sa predstavnicima svih strana uključenih u ovaj proces i onih profesionalnih i onih od strane države i onih od strane, da tako kažem, nezavisnih regulatornih tela. Tu mislim na one koji se bave zaštitom podataka o ličnosti, mislim na sva ministarstva, mislim na profesionalna udruženja, između ostalog postoji i Udruženje privatnog obezbeđenja, u okviru Privredne komore, a postoji i Udruženje detektiva, mislim da je Dragan Trivan predsednik. Sa njim smo razgovarali o svemu ovome i zaista ovo je bilo jedino moguće što je sa naše strane bilo tako da zadovolji sve kriterijume. Nema nikakvih razloga da bilo ko sumnja u to da možemo doći do korupcije prilikom bezbednosnih provera. Bilo je velikih otpora pred istoriju ovih zakona, da MUP ima bilo kakvu ulogu u licenciranju. Govorili su da to ne treba da radi MUP, već da treba da radi nezavisna agencija. Mi nismo prihvatili takav predlog upravo iz ovih razloga o kojima vi govorite. Znači, sada možemo biti zadovoljni ili nezadovoljni formulacijama, ali cilj intencije je takav da mora da onemogući licima koja su bezbednosno problematična da mogu da obavljaju ovu vrstu delatnosti. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, replika.
Ovde ne dovodim u sumnju najbolju nameru da se ova oblast uredi na najbolji mogući način i ne dovodim u sumnju činjenicu da je urađen i korak više u odnosu na zahteve onih koji se time bave ili bi se time rado bavili, a verujem da su njihovi zahtevi da se država u to uopšte ne meša. Njima bi najviše odgovaralo da se država apsolutno ne meša u to i da ih ništa ne pita, nego da ih pusti da oni lepo sami sebe organizuju i da oni tu delatnost obavljaju bez ikakvog nadzora. Mi smo svedoci i mi smo kao društvo na neki način žrtve ponašanja tih grupa ili firmi, da tako kažem, koji su se do sada tako ponašale. Svakako pozdravljamo odlučnost ministarstva da ipak ne dozvoli da to bude samouređena oblast, jer ako išta ne sme biti samouređeno onda je to pitanje bezbednosti i pitanje zaštite ljudskih i građanskih prava svih građana u ovoj zemlji, a ove teme su upravo teme zaštite ljudskih i građanskih prava i sloboda i bezbednosti ljudi i mislim svakako ne treba dozvoliti. Ali, ono što ne možemo da prihvatimo kao odgovor - vi tvrdite da ćete vi menjati Zakon o policiji i da je činjenica da bezbednosna provera ni bezbednosna smetnja nije definisana do sada, ali da ćete to izmenom nekog zakona, koji je krovni zakon pretpostavljam, to definisati preciznije, pa tako ćemo onda tačno znati šta znači bezbednosna provera i ko sve neće moći da prođe bezbednosnu proveru. Ovaj zakon, završetkom ove rasprave, usvaja se i stupa na snagu sa onim što mi tvrdimo da je ostalo krajnje problematično i nedorečeno u ovom zakonu, a to je šta znači bezbednosna provera? Vi ste morali ovim zakonom utvrditi šta je za ovu oblast bezbednosna provera, bez obzira na to što ćete nekim drugim zakonom utvrđivati šta je u opštem smislu bezbednosna provera. (Predsedavajuća: Vreme.) Koristim vreme da govorim o amandmanu.
Zato sam vas i pitala da li koristite repliku. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici prof. dr Janko Veselinović i Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Sada dolazimo baš do konkretno onog člana koji propisuje na neki način uslove pod kojima se može dobiti licenca za obavljanje detektivske delatnosti. U tom članu se potpuno jasno vidi nedostatak i to dramatičan nedostatak kriterijuma i uslova koji se tiču bezbednosnih smetnji. Sadržaj našeg amandmana je, i zaista mislim da nemate razloga da ga ne prihvatite, možda biste mogli eventualno, ukoliko treba da se nešto u njemu menja, da se ovaj amandman izmeni, da se jasno i nedvosmisleno ograničava mogućnost da se ovom delatnošću bave ona lica koja nisu osuđivana na kaznu zatvora u trajanju najmanje šest od šest meseci ili za kažnjivo delo koje ga čini nepodobnim za obavljanje ovih poslova, može obavljati ovu delatnost lice protiv koga se ne vodi krivični postupak za krivična dela koja se gone po službenoj dužnosti, koje nije osuđivano zbog krivičnog dela za koje se goni po službenoj dužnosti, koje nije osuđivano na kaznu zatvora u trajanju od najmanje šest meseci i kome radni odnos u MUP nije prestao zbog teške povrede službene dužnosti pravosnažnom odlukom nadležnog organa. Zaista ne vidim ni jedan jedini razlog zašto ne možete da prihvatite ovaj amandman kao dokaz da i vi zaista želite, pod jedan - da bezbednosnu smetnju otklonite kao dilemu ko će da tumači šta je bezbednosna smetnja dok se neki drugi zakon ne promeni, a da vas podsetim, vi ste ministar unutrašnjih poslova već pet godina. Vi kažete - još uvek taj zakon nije izmenjen. Pa, pet godina ste mogli da ga izmenite i da tu bezbednosnu smetnju definišete pre no što ste uputili nama ove zakone u skupštinsku proceduru. Ali, ako to već nije tako, onda vas zaista pozivam da prihvatanjem ovog amandmana dokažete ukupnoj javnosti da ovde neće biti u bezbednosnim poslovima i detektivskim poslovima ni navijačkih grupa, ni siledžija osuđenih za siledžijstva i nasilja, ni policajaca koji su prekoračili svoje nadležnosti ili su prekomerno upotrebili silu, da neće biti kriminalaca koji su otpušteni iz zatvora i da neće biti onih za koje je policija, kako vrlo često čujemo, a oni su još uvek na slobodi i čine krivična dela, policija ima podatke o njima. Dakle, mi vas pozivamo sa najboljom namerom, čvrsto vas podržavajući u vašoj nameri da ovu oblast uredite na najbolji mogući način, da prihvatanjem ovog amandmana pokažete zaista da se ovo ne pravi po meri onih koji bi rado da se bave tim poslom nego po meri interesa društva i svakog građanina u ovoj zemlji. Interes društva nije da se tim poslom bave ljudi koji su osuđivani koji su pod istragama, koji su odležali zatvor. Prihvatanjem ovog amandmana pokazaćete da ne idete na ruku onima koji su vršili pritisak na vas da se država ne meša u ove oblasti, sigurna sam, onih koji sada ukoliko ovakav zakon usvojite bez ovog amandmana moći će da nastave da se bave tom delatnošću iako su višestruki povratnici što se tiče vršenja krivičnih dela. Moći će da se bave izgrednici, prestupnici. Moći će da se bave oni protiv kojih se i sada možda vode postupci za krivična dela. Ništa u ovome što je ovde navedeno ne vidim da može biti sporno ukoliko zaista želite da se o ovom vrlo opasnom, sa jedne strane, moguće zloupotrebe, oblašću bave ljudi koji tim zloupotrebama zaista mogu biti skloni po samom činjeničnom stanju kako su se ponašali do sada.
Ministar Dačić.
Očigledno da će ovo biti tema posle svakog amandmana. Očigledno je da DS ima intenciju da osnovna poruka donošenja ovih zakona bude takva da, kao što je rekao gospodin Milivojević, ovo bude kukavičje jaje, da je to neki uvod u diktaturu, da kriminalni mogu da se bave ovom temom. Šta god da kažem sigurno na to nećete reagovati niti prihvatiti moje obrazloženje. Samo vas molim da razumete da ovo što vi tražite je mnogo niži nivo bezbednosne provere i kriterijuma nego što će biti. Objasnio sam vam zašto. U zakonu koji je donet u vreme naše zajedničke Vlade brišu se iz kaznene evidencije kaznena dela posle određenog broja godina kada nastupi tzv. rehabilitacija. Po vašem predlogu svi oni koji su pre više godina počinili ta krivična dela bi mogli slobodno da rade. Po našem predlogu to neće moći. Drugo, zaboravili ste da ovome prethodi i provera odnosno uslovi za izdavanje odobrenja za nabavku oružja, koje su mnogo oštrije nego ove o kojima ovde govorimo. Prihvatili smo amandman, to je sledeći, da je odgovorno lice u pravnom licu prošlo odgovarajuću bezbednosnu proveru. Isto je i za fizičko lice. Reći ću da znate i da se povodom nekih drugih funkcija i profesija smo se takođe oslanjali na neke bezbednosne provere i kada su sudije i tužioci bili u pitanju. Kako to tada nije bilo problematično a sada je problematično? Znači, odvojite politiku od ovog teksta. Još jednom vam ponavljam da ne tražite to, nego vi tražite kroz ovo što predlažete niži nivo bezbednosnih provera i uslova nego što je predviđeno zakonom zato što se u evidencijama briše to posle određenog broja godina. Ne znam da li razumete, neko je osuđen na kaznu zatvora. Posle pet godina on je rehabilitovan. On više nije u kaznenoj evidenciji. Kada se pozove na vaš amandman, on ispunjava sve uslove. U podacima MUP-a ne ispunjava. Ako razumete o čemu pričam, ako možete dovoljno da proniknete u ovo što govorim, videćete da je ovo drugačiji koncept od onoga koji ste vi ovde predložili. Nemam ništa protiv da piše sve ovo što je ovde napisano, samo je problem što ovo nije dovoljno. To nije dovoljno. Drugo, ovo što smo mi predložili, na neki način, obuhvata mnogo više od onoga što ste vi predložili svojim amandmanima. Takođe, morate da vodite računa da zakoni koje smo doneli o zaštiti podataka o ličnosti su veoma restriktivni i rigorozni, koji ne dozvoljavaju čak ni da MUP da podatak čiji je auto koji odnese pauk, koji ne dozvoljavaju čak ni da se sudu kaže matični broj i adresa stanovanja lica, kad sud to zatraži, odnosno nama se pišu žalbe i tužbe se protiv nas podnose, naročito na ovakav način upotreba ovih podataka o ličnosti. U tome svemu što sam rekao, negde između, treba naći formulaciju koja štiti državne interese, a ova formulacija to štiti. Zato se neću dalje javljati na tu temu. Mislim da je potpuno jasno o čemu se radi. Kada je reč o bezbednosnoj proveri, kada sam govorio o zakonskom regulisanju, mislio sam da bude precizno definisano šta znači bezbednosna provera. To do sada nikad nije urađeno. To nije sada tema ovog zakona. Ne daje samo MUP bezbednosnu proveru, daju i bezbednosne službe, i po drugim zakonima takođe. Zato što te bezbednosne provere nisu dovoljno regulisane, ponekad tu ulaze potpuno nepotrebne stvari. Na primer, kada je reč o oružju, da bi neko dobio dozvolu za posedovanje oružja, vi tu imate i provere po javnom redu i miru, što ne postoji u ovom drugom. Budite sigurni da je ovaj predlog obuhvatio i dao odgovornost, na neki način, MUP-u, da kroz bezbednosnu proveru ne smeju da prođu i odgovoran je MUP ako neko bude prošao. Ovo drugo što ste vi predložili ne omogućava dovoljno sprovođenje tih kriterijuma za koje se, nadam se, i vi zalažete, zato što je potpuno moguće da lica koja su počinila krivično delo pre deset godina, bili u zakonu, po ovome što ste vi predložili, potpuno slobodno mogu da dobiju licencu, jer se više ne nalaze u krivičnoj evidenciji. To je samo pojašnjenje. Ne utičem, ne želim, niti mogu. Svako će govoriti na svoj način, svi smo mi ovde i političari, a ne samo ljudi koji sada profesionalno gledaju ovaj deo zakona, ali to je bila osnovna intencija ovog zakona. Hvala.
Hvala. Gospođo Kolundžija, samo mi recite, po amandmanu? Izvolite.
Gospodine ministre, šta ste vi nama sada upravo rekli? Da ovaj amandman sužava ono što je definicija bezbednosne provere, a da ono što ste vi definisali kao bezbednosnu smetnju u opštem smislu, znate izgleda samo vi šta podrazumeva. Pošto nigde ne piše šta je sadržano u bezbednosnoj proveri, nama ostaje samo da se pitamo šta je to sve sadržano. Ako je sadržaj ovog amandmana uži od onoga što policija i druge službe treba da rade ovde, mi smo saglasni da se ovaj amandman menja i da se dopuni svim onim što vi smatrate da treba da sadrži bezbednosna provera. Dakle, nama ostaje samo da mi verujemo vama na reč, jer zakon to ne definiše, da bezbednosna provera podrazumeva i to da ne može biti pod istragom, da ne može biti osuđivan, da ne može tek izaći iz zatvora itd. Ostaje nama da vam verujemo. Ostaje nam da vam verujemo da neće biti zloupotrebe u policiji, kada ta bezbednosna provera bude mnogo šira od ovoga što mi predlažemo, a niko sem vas ne zna šta je to šire. Dakle, vi ulazite sada u jedan prostor koji je vrlo opasan. Vaš odgovor je zapravo najveća opasnost koju ste mogli sada da nam ovde predočite, jer vi nama kažete – vi tražite premalo, a mi ćemo tražiti mnogo više. Šta? Nemojte da nas pitate. To nema, nigde ne piše, ali mi ćemo proveru vršiti. Po kom zakonu ćete vršiti proveru, gospodine ministre? Recite mi – po kom zakonu? Šta će biti sadržaj tih provera kada ovi zakoni stupe na snagu? Niko to od nas ne zna. Opet postavljam dodatno pitanje, razumejući da se nalazite u procepu između potrebe države da što jasnije definiše ove uslove i ograničenja koja nose drugi zakoni koje smo donosili, kako bismo ograničili vlast, između ostalog i policije, i sačuvali integritet, dostojanstvo i pravo na privatnost građanina i vi morate svakako da se uklopite u taj prostor, između te dve stvari. Ali, ono što jedino ne smete da radite, da kažete – ovo je manje, mi radimo više, ali ne pitajte šta je to. To je nedopustivo. Ako je obim ovog amandmana uži, mi smo saglasni da se proširi na sve ono što vi smatrate da treba da sadrži, kako bismo izbegli ovo što poštujem. Dakle, ja poštujem kad vi kažete da brišu se sa evidencije. Tačno je, mi smo to prevideli, prevideli smo da se neki brišu sa evidencije. Znači, treba amandman proširiti tako da i ta lica budu obuhvaćena. Vi meni postavljate pitanje – kako ćete vi doći do tih podataka, a ovamo me ubeđujete da ćete vi to ipak raditi. To ipak ne može tako. Ili ćemo naći zakonski okvir, kako dolazite do tih podataka, ili nećemo dopustiti da to bude proizvoljno prepušteno nekome ko će sam da određuje kako će da dolazi do tih podataka, a mi, niko ne zna kako će se to dešavati. Zato vas još jednom molim, razmotrite ovaj amandman, sagledajte mogućnosti da se izmeni ovaj zakon na način kojim će se definisati šta znači bezbednosna provera i kako ćemo je sprečiti da se ovim ozbiljnim, ali po društvo potencijalno rizičnim poslovima, po društvo, ne po pojedince, po društvo potencijalno rizičnim poslovima, bave ljudi koji time ne bi nikako smeli da se bave. Znamo da bezbednosne provere prolaze i policajci u policiji, pa svaki dan imamo policajca koji je nekoga pregazio, prekoračio upotrebu sile itd. Dakle, ne može se napraviti savršena bezbednosna provera, to je tačno, ali se mora znati šta bezbednosna provera znači i mi samo na tome insistiramo. Ako vam je zaista stalo da ovaj zakon bude u skladu sa namerom da se uredi ovaj prostor sa jedne strane, da se građani odbrane od mogućih opasnosti koje prete odatle sa druge strane i istovremeno da poštujemo princip prava čoveka na bezbednost i prava čoveka na zaštitu svojih ljudskih i građanskih prava i sloboda, onda se morate potruditi da nađete ono rešenje koje će odgovoriti na sve ove zahteve. Inače, ovaj zakon je neprihvatljiv. Verujem da će problem imati svako ko bude pokušao da ga sprovodi, zato što će svako moći da vas tuži da mimo zakona prikupljate neke podatke o ljudima i da mimo jasne zakonske regulative proveravate ljude za obavljanje poslova za koje mora da postoji jasna definicija kako se vrši provera. Hvala vam.
Reč ima ministar Dačić. Izvolite.
Kada neko traži da dobije dozvolu za posedovanje oružja, šta sadrži bezbednosna provera? Krivična dela po službenoj dužnosti i prekršaj za javni red i mir. Je li to dovoljno jasno? Vi s predlozima niste obuhvatili evidenciju prekršaja. Što se niste toga setili sami, nego ja moram da vas dopunjujem? Ja nisam ovde u funkciji pomaganja opozicionih poslaničkih grupa. Hoću da vam pomognem kao savetnik, naravno, pro bono. Druga stvar, da ne diskutujemo sada dalje, sada o tim bezbednosnim proverama. Znate, da se javi neko ovde ko nije bio na vlasti, onda i mogu da ga razumem. Koliko bezbednosnih provera su izdali vaši organi kada su vaši ljudi bili na čelu? Pa, niko ne može da dobije državljanstvo dok ne dobije bezbednosnu proveru iz BIA. Za sudije i tužioce su takođe pominjane određene bezbednosne provere. Prema tome, to sve što sada pričate ne mogu da prihvatim. Nešto što ste vi radili, nemojte sada da se žalite kada to radi neko drugi po istim zakonima i po istim principima. Ništa se nije promenilo. Šta se promenilo? Ili ćete priznati da to što ste vi radili nije bilo dobro i nije bilo u skladu sa zakonom i da je omogućavalo određene zloupotrebe. Znate li koliko je sudbina ljudskih zavisilo od tih bezbednosnih provera? Gde je bilo definisano to? Nigde. Bezbednosna provera, u ovom zakonu, i provera za dobijanje oružja obuhvataju mnogo više od onoga što ste vi tražili svojim amandmanima. To kako ćete predložiti izmene drugih zakona koji definišu rehabilitaciju i brisanje iz kaznene evidencije, nemam ništa protiv. Mi smo apsolutno spremni da sve to primenimo i prihvatimo. Tako da, ne mogu da prihvatim ove vaše amandmane, zato što ne obuhvataju rešenje problema koji mi ovde imamo, a to je problem kako, s jedne strane, omogućiti da ne rade ljudi koji imaju problematičnu bezbednosnu proveru, s druge strane poštovanje Zakona o zaštiti podataka o ličnosti i, s treće strane, koji jednostavno ne omogućava potpuni uvid u evidenciju svih onih koji su nekada kažnjavani za prekršaje ili za krivična dela. Vi ste ovde rekli, na primer, da naj ko je amnestiran ne može time da se bavi. Znate šta, nije ovo bila jedina amnestija. Mislite na sve amnestije što su bile? I oni što su amnestirani što nisu služili vojni rok, da li i na njih mislite? (Nada Kolundžija, s mesta: Krivična dela.) Pa, i to je krivično delo, teško krivično delo. (Narodni poslanik Srđan Milivojević dobacuje s mesta.) Molim? (Srđan Milivojević, s mesta: Objasnićemo posle.) Nemate šta vi meni da objašnjavate. Što se toga tiče, znam da vi želite da pričate o tome da je sada ovo diktatura i sve ostalo. Ako nije bila diktatura u vreme, neću da kažem vaše vreme, nego u vreme kada smo bili zajedno u vlasti ili pre toga, zašto bi sada bila? Ništa se u zakonskim rešenjima nije promenilo. Ali, ako vam treba politička priča za tako nešto, sve je u redu, ali ovo nije tema i ondanemam potrebe da se uključujem u ovu raspravu. Onda diskutujte o tome, ali ovo nije tema za takvu vrstu diskusije. Naročito da će se diktatura ogledati kroz zaposlene u ovim detektivskim agencijama i privatnom obezbeđenju. To da li su kriminalci mogli da rade tamo i da li su kriminalci mogli da formiraju to, to je bilo i u vaše vreme. Čekajte, je li Legijina žena formirala agenciju za obezbeđenje? Razni su formirali. Razni politički funkcioneri iz različitih stranaka su na čelu tih agencija. Ne vidim da će sada nešto lošije da se desi od onoga što već postoji. Najlošije je trenutno stanje. Ovo će regulisati ovu oblast, mislim na način koji je adekvatan. Ako to nije u redu, naravno da ćemo promeniti. Apsolutno sam spreman da MUP snosi odgovornost i svako ko u MUP-u daje bilo kakvu licencu mora da bude pod budnim okom. To je tzv. princip integriteta, a to znači da onaj ko ima određeno diskreciono pravo mora da odgovara za svoje postupke. Kriterijumi treba da budu potpuno jasni. Već sam rekao, ono što sigurno ne može da prođe, to su krivična dela po službenoj dužnosti i prekršaji za javni redi i mir. On ne može da dobije dozvolu za posedovanje oružja. Kada to ne može, on ne može ni da dobije licencu. Pazite, on ne može da zaposli nikoga ko nema licencu da se bavi tim poslom. On može da zaposli nekoga ko se ne bavi time, može da zaposli kafe kuvaricu ili za čuvara, ali ne može za detektiva ili za onoga ko obavlja privatno obezbeđenje. Želim samo da otklonim pred javnošću bilo kakvu sumnju da će postojati bilo kakva protekcija za bilo koje koji ne prolaze bezbednosnu proveru.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanovi, replika. Izvolite.
Zaista samo kratko radi pojašnjenja. Da ne bi bilo različitog tumačenja, čini mi se zaista nepotrebno, mi stvarno, gospodine Dačiću, pokušavamo kroz amandmane da napravimo ovaj zakon boljim nego što jeste. Zaista ne postoji nikakva politizacija. Jeste da se nalazimo u jednom vrlo interesantnom momentu u političkom životu Srbije, vi ste i te kako upoznati sa time šta se tu dešava, ali to stvarno nema veze sa kvalifikacijama koje se iznose. Opozicija ima pravo da sumnja i ima pravo da iznosi mišljenja koja mogu da odvedu ovu oblast u jednom neželjenom pravcu i to je ono što su radili poslanici DS i što će raditi. Ali, to nikako ne znači da mi ne želimo da napravimo ovaj zakon boljim nego što jeste. Ako amandmani nisu dobri, da pokušamo zajedno kroz dogovor da učinimo da ovo bude efikasno regulisana oblast. Ništa više, ni manje od toga. Dakle, neću da ostavim sumnju da neko ovde hoće da se bavi politikom kroz amandmanski proces na način kako ste predstavili. Mislim da to nije tačno. Ako neko u ovoj zemlji priča ovih dana, citiram – to što vi kažete, to je laž, to vi predlažete ljude koji ne smeju biti predloženi, mi ćemo da držimo stranačke konferencije u holu Skupštine, nosićemo transparente, ugušićemo svaku kritiku, vaš predsednik je lopov, vi ste svi lopovi, vi ste počinili genocid, vi ste Arijevci, onda mi moramo na neki način da odgovorimo na to. Normalno je da mi zaključujemo da je to uvod u tu reč koju ste upotrebili. I to nema veze sa amandmanskim procesom, verujte. Ali, s obzirom na to šta nam se sve dešava ovih dana, ja isto tako znam da vi imate senzibilitet i razumevanje i da ni vama ne prija da vas juče jedan čovek optuži da ste počinili genocid. (Predsedavajuća: Vreme) Ja znam da to i vas dotiče i vas boli i mogli biste i vi da reagujete. Hvala.
Reč ima Nada Kolundžija. Izvolite.
Očigledno ne postoji spremnost da se uvaže argumenti koji mislim da su nesporni. Želim samo, javnosti radi, da kažem jednu stvar. Ne radi se ovde o bezbednosnoj proveri bilo kog pojedinca. Ovde se radi o tome da mi ovim zakonom regulišemo formiranje privrednih subjekata koji su naoružane formacije. Zašto postoji posebna osetljivost na ovo pitanje u odnosu na mnoge druge bezbednosne provere kad tražite pasoš ili neki drugi dokument? Zato što vi ovim aktom omogućavate da se stvaraju oružane formacije. Tada je osetljivost javnosti uvećana i podignuta na hiljaditi stepen, s punim pravom. I zato mi pokušavamo u ovom razgovoru sa vama da pronađemo način kako da otklonimo svaku sumnju i svaku dilemu oko toga da u te oružane formacije neće moći da uđu ljudi problematične prošlosti, s jedne strane, a s druge strane da su te provere jasno definisane i da svi građani znaju ko to radi i na koji način to radi. Samo o tome se radi, a ne zato što mi imamo zlu volju prema vama ili zato što hoćemo ovu temu da politizujemo. Naprotiv, ova tema jeste par ekselans političko pitanje, zato što se tiče bezbednosti ljudi, zato što mi ovde sada govorimo, da ne bude nikakve zabune, o tome da mi sada zakonom definišemo neke oružane formacije i da je, naravno, onda javnost vrlo zapitana, zabrinuta, na koji to način radimo i da li smo dovoljno jasno otklonili svaku opasnost da u tim formacijama budu ljudi koji to nikako ne bi smeli da budu. Hvala.
Hvala. Ministar Dačić ima reč.
Samo da ne bude dileme. Mi ovde ne donosimo zakon o stvaranju tih formacija, one već postoje, više od 10 godina. Koliko ima agencija koje se time bave? Koliko ima preduzeća? Koliko je ljudi? Koliko je oružja? Kojim je zakonom to regulisano? Nijednim. Mi ovim zakonom ograničavamo postojanje tih formacija i preduzeća i utvrđujemo uslove. Ovo će u stvari biti veliko pročišćavanje u tim strukturama. Molim vas, nemojte da ispadne da će nešto tekst stvoriti. To postoji i vi sve to dobro znate i mnogi od vas koristite njihove usluge. Čak su i državni organi koristili njihove usluge. Kako je to regulisano? Ko se u njima zapošljavao? Da li su bile bezbednosne provere? Da li ste znali ko ima oružje a ko nema? Niste. Prema tome, ne može biti gore nego što je sada. Može biti samo bolje.
Hvala. Nada Kolundžija, replika. Izvolite.
Gospodine ministre, ja sam sigurna da je bolje kada postoji zakon nego kada ga nema, kada je sve to u prostoru mimo zakona. Dakle, to jeste bolje. Ovde se radi samo o tome da ako vi već donosite zakon da biste uredili tu oblast, da li je moguće da se ostavlja jedan tako osetljiv prostor kao što je pitanje ko time može da se bavi nedefinisanim? A da je bolje da ima zakona nego da ga nema, to nikome nije sporno, pa ni nama. Ali, da li smo mogli da izbegnemo ovu opasnost koja stoji u nekom nedefinisanom prostoru šta znači bezbednosna provera i ko će o tome odlučivati i na koji način. Samo se o tome radi.
Hvala. Reč ima Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre i predsedniče Vlade, ja sam takođe podneo amandman na ovaj član zakona. Prvo ću se malo osvrnuti na vašu diskusiju kada ste kazali da ako nešto ne valja u ovom zakonu, mi ćemo promeniti. Kako se razvijaju političke okolnosti, pre će vas promeniti nego što ćete vi stići da promenite zakon, nažalost. Nemojte da dobacujete, probajte da me nadćutite ako ne možete da me nadgovorite. Nas ovde vodi, kada je reč o ovom zakonu, i znanje, ali nas vodi i iskustvo. Evo da pitam vas što dobacujete – jel se sećate vi nekih agencija za obezbeđenje tokom 90-ih, koje su počele kao agencije za obezbeđenje a završili kao Arkanovi „Tigrovi“. Jel to bila jedna fina agencija za obezbeđenje? Jel se sećate nekih ljudi koji su napustili Službu državne bezbednosti pod vrlo sumnjivim okolnostima i kući poneli dosijea a završili kao pripadnici agencija za obezbeđenje? Možete li da zamislite Radeta Markovića, osuđenog šefa eskadrona zla, kada ga bude ebolirao predsednik Nikolić, pa osnuje agenciju za obezbeđenje sa sve 15 dosijea kojima preti građanima Srbije? E, to vas boli. I onda vičete – tema. Ali, to su činjenice. Jer, mi o ovom zakonu, gospodine Dačiću, razgovaramo u dramatično promenjenim okolnostima. To više nisu one okolnosti kad smo mi ovu zemlju čvrsto vodili ka Evropi, boreći se protiv organizovanog kriminala i korupcije. Ja imam apsolutno uverenje da vi zaista imate najčasnije namere kada je reč o ovom zakonu. Ali, imam sumnju i skepsu u vaše koalicione partnere. Jer, znate, ako su oni u jednom danu spremni da vas optuže za genocid i za masovne zločine a da vas u drugom danu podrže, pitanje je koliko je njihova podrška iskrena. S druge strane, u ovom zakonu ja zaista vidim po demokratski poredak preteće odredbe i formulacije, i način na koji se prikupljaju podaci i način na koji se obrađuju podaci. Prihvatam ja vašu sugestiju da se radi bezbednosna provera i apsolutno sam uveren da se bezbednosna provera radila na jedan profesionalan način. Ne zato što ste vi ministar pa ja sada vama nešto laskam ili posebno verujem u vas. Znate, ja sam uveren da se i za predsednika Vlade radi bezbednosna provera, i za ministra, i za mnoge druge ljude koji obavljaju najvažnije državne funkcije. Ali, pre neki dan smo videli da jedan visoki funkcioner Direktorata za civilno vazduhoplovstvo nije prošao bezbednosnu proveru pa je izabran, a kadar je SNS. Znači, s jedne strane imate člansku kartu SNS, a sa druge strane imate bezbednosnu proveru. I bezbednosna provera pada pred argumentima snage članske karte SNS. E, to je problem. To je diktatura. Jer, to je oblik vladavine. Vi ste, gospodine Dačiću, završili Fakultet političkih nauka i znate da diktatura nije državno uređenje, nego je to oblik vladavine. A neki preko puta mene imaju iskustvo iz 90-ih godina šta je diktatura. Imamo ga i mi, sa ove strane. Samo u obrnutim ulogama. I moje kolege iz LDP-a. I to je ono što budi skepsu i sumnju u vaše časne namere. Ne vas, gospodine ministre, ne vas, gospodine Dačiću. U časne namere vaših koalicionih partnera. Jer, kada imamo naoružanu vojsku koja otme aktivistu DS pa ga odvede u prostorije SNS u Vrbasu, usred izborne kampanje, i te kako smo zabrinuti…
Gospodine Milivojeviću, zaista moram da vas zamolim da govorite o temi dnevnog reda.
Tema je zakon o privatnom obezbeđenju, a biće bogami i o detektivskoj delatnosti. U ta dva zakona, u ovom do sada što sam vam kazao, sublimirane su sve naše skepse i rezerve spram ovog zakona. Ne zato što mi vas mrzimo, kako vi kažete, nego zato što volimo ovu zemlju i volimo demokratiju. Da vam kažem konkretno za ovaj član šta još imam kao zamerku. Imam veliku zamerku na ovaj član i to sam probao da amandmanom promenim. Ovaj član zakona nije predvideo nešto što se zove sukob interesa. Neko ko radi u bezbednosnim službama u policiji, recimo na rasvetljavanju krađa automobila, radi osam godina, ima dosta nerešenih predmeta, jednog dana kaže - nezadovoljan sam policijskom platom policijskog činovnika i prelazim u privatnu detektivsku agenciju, ali iskopiram sve ove predmete, nosim sa sobom i sada ću malo privatno da istražujem ko se bavio krađom automobila i sebi ću steći vrlo unosan kapital. Kada govorimo o zakonskoj regulativi, apsolutno sam uveren da postojeće agencije, detektivske, iz obezbeđenja one koje postoje, formirane su sa najčasnijim namerama, većina njih. Tu ima i profesionalaca i ljudi koji su bili u policiji, u vojnoj policiji, i u bezbednosnim službama koje znaju da urede te službe u skladu sa zakonom, ali ima mnogo toga što treba tek eliminisati iz tog sektora privatnog obezbeđenja i privatne detektivske agencije. Ima mnogo toga što je zalutalo tu. Ima mnogo toga što treba da otpadne, da ne ispuni ove zakonske uslove i preskoči ovu prepreku. Ali, opet podvlačim, i vraćam se ponovo na ovaj amandman gde se kaže da ljudi koji su proveli dve godine ili četiri godine ili šest godina u policiji, BIA, MUP ili nekim drugim bezbednosnim organizacijama, institucijama, ili radeći na poslovima bezbednosti, ne mogu odmah po napuštanju posla da otvore detektivsku agenciju. Mora da prođe dve godine pauze. Znate šta, ako radite kao inspektor za privredni kriminal mnogo toga saznate, što možda nije procesuirano. Posebno imam skepsu kada vidim da privatnom detektivskom delatnošću i privatnim obezbeđenjem mogu da se bave i pripadnici policije koji su provlačeni kroz tabloide, dok se vodi obračun za direktora policije. I za kraj, opet se vraćam na ovog trenutka, najaktuelniju temu – šta kad predsednik Nikolić abolira Radeta Markovića? On sutradan dođe i kaže – sada ću da se bavim detektivskom delatnošću. Kako će se osećati pripadnici SPO? Kako će se osećati porodica Ivana Stambolića? Kako će se osećati porodica Slavka Ćuruvije? Kako će se osećati 4000 pripadnika „Otpora“ u ovoj zemlji koji su dan danas, hvala Bogu, preživeli ono što su preživeli? Da li je to normalna okolnost u zemlji o kojoj pričate? Da li mi treba sada da kažemo – ma to je sve u redu, mi smo taj zakon pripremili, ali nismo pripremili pomilovanje Radeta Markovića. Naprotiv, pripremili smo zakon o otvaranju tajnih dosijea. I kada govorimo, za kraj, o bezbednosnoj proceni i bezbednosnoj proceduri, apsolutno sam uveren, gospodine Dačiću, da kroz Zakon o unutrašnjim poslovima valja urediti tačnu proceduru šta je to bezbednosna provera. Apsolutno vas podržavam u tome, imaćete podršku DS, ali kada ćemo taj zakon doneti? Da li ćemo imati sada zakonsku rupu, nemogućnost da taj zakon donesemo, jer imaćemo sada jedan vakum i prazninu između donošenja Zakona o privatnom obezbeđenju i detektivskoj delatnosti, s jedne strane, i s druge strane imaćemo jedan period do koga ćemo čekati Zakon o unutrašnjim poslovima. Šta ako vladajuća stranka donese odluku da raspiše parlamentarne izbore? Koliki će onda vakuum nastati? A detektivske agencije i privatna obezbeđenja se pojave u nekoj kampanji, kao u Vrbasu, kidnapuju učesnike u izborima, nas iz DS, koji smo, eto, optuženi za genocid. Što nas ne bi pobili onda? Zna se šta se dešava sa ljudima koji su optuženi za genocid, završavaju osuđeni na najstrašniju kaznu. Mi smo juče osuđeni za genocid.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo ja bih hteo samo da kažem da podržavam u potpunosti stavove predsednika Vlade i aktuelnog ministra unutrašnjih poslova, iz vrlo jednostavnog razloga, mislim da oblast o kojoj govorimo jeste deo jedne šire oblasti koja definitivno mora da se jasno definiše kroz različite zakone, između ostalog i kroz Zakon o unutrašnjim poslovima, o kome govori gospodin ministar. Da je to zaista tako i da zaista mi ne možemo da se pozivamo da danas neke stvari moramo da rešimo, jer je najbitniji ovo o čemu pričamo danas, govori činjenica da mi imamo godinama unazad jedno stanje kada su u pitanju bezbednosne provere. Da recimo, neko zato što mu je deda ukrao neku kokošku ne može da prođe bezbednosnu proveru, pa ne može da bude ni član policijskih snaga, a ne da bude u nekim drugim organima i da nama predstoji jedna ozbiljna diskusija u tom pravcu. Mi zaista ozbiljno moramo kroz taj zakon i kroz buduće aktivnosti da prihvatimo određene vrednosti i jedan drugačiji odnos. Mislim da amandman koji predlaže DS, da ulazimo sada u takve detalje, u stvari nas gura od jedne ozbiljne rasprave šta to znači bezbednosna provera, jer vrlo jednostavan primer imate, ja ću to sada malo, da bih objasnio ovo za šta je ministar u pravu, da izađemo u jedan drugi kontekst, kada govorimo o policiji, vi imate situaciju danas da vi ne možete nekoga zbog bezbednosnih provera da primite u policijske snage, zato što je njemu deda uradio neko malo krivično delao, a sa druge strane da isti taj policajac ukoliko u toku svog službovanja prekrši određene propise, on bude kažnjen na jedan određene način, on nastavi svoje službovanje. Ovo koristim kao argumenat u prilog tome da kažem da podržavam u potpunosti stav ministra da mi danas ne možemo da rešimo čitav sistem bezbednosnih provera i da to mora da bude predmet ozbiljne diskusije, da moramo da dođemo do ozbiljnih rešenja, a ovi slučajevi o kojima sam govorio nisu se dešavali unazad 20, 30 godina. Mi smo svedoci svega toga da se dešavalo i za vreme demokratske vlasti i one koja kaže da li je demokratska ili nije, svi smo bili na različitim stranama i govorili o tome. Mi smo imali kao romska partija situaciju da smo podržavali i jedne, i druge i treće. Činjenica da govorimo danas ovo jeste da smo uvek podržavali program i pravi projekat. Mislimo da je ovo dobar program id a je pravi pristup i da u tom pravcu očekujemo i odgovornost ministra da zaista ti zakoni i dođu na dnevni red i da zaista se temeljito pristupi pitanju definisanja šta su to bezbednosne provere i da to nije predmet ovog zakona jedinog i da će to onda da nam stvori jedan ozbiljan problem, da taj problem na pravi način rešimo sistemski za sva ostala pitanja gde nam se on provodi u državi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine predsedniče Vlade, mi smatramo da je ovo važno pitanje koje reguliše član 5. zakona, a govori o licenci. U stvari, da bi regulisali ovu oblast, da bi mogli da jasno kažemo ko može da obavlja detektivsku delatnost, uvodi se licenca, a član 5. o kome sad govorimo govori ko sve može da obavlja taj posao, odnosno ko može da dobije licencu. Koliko sam razumeo iz ovih dosadašnjih rasprava, imali smo s jedne strane predlog amandmana koji predlaže neka ograničenja i s druge strane, veoma je argumentovan odgovor predsednika Vlade, odnosno ministra unutrašnjih poslova, predloživši i usvojivši ovde kroz amandmane na sednici Vlade i kroz sam predlog zakona mnogo šire, mnogo oštrije uslove. Mi smatramo da treba to podržati, to prihvatiti jer jednostavno onaj predlog koji smo čuli od kolega koji su podneli amandman, malo pre sam i čuo od jednog drugog kolege da razume i da je dovoljno bezbednosna provera da stoji, da je dovoljno jasno, dovoljno ograničeno, dovoljno oštro, tako da mislim da ovde nema nikakve dileme, predlog jasno to reguliše, mi podržavamo takav predlog i predlog Vlade vezano za amandmane na član 5. Toliko, hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Milićević i Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić. Izvolite.
Zahvaljujem. Govoriću kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Na početku bih se zahvalio i Vladi Republike Srbije i nadležnim odborima što su prihvatili ovaj amandman mojih kolega Stefane Miladinović i Đorđa Milićevića i što je amandman postao sastavni deo Vlade. Međutim, poštovani predstavniče Vlade i predstavnici MUP, ne sumnjivo je da su rasprave u načelu o zakonu o privatnom obezbeđenju i detektivskoj delatnosti izazvale različite komentare, ali je činjenica i mišljenje zainteresovanih za ovu oblast, pa i običnih građana da je Srbiji ne potrebno, nego neophodno donošenje krovnih zakona koji uređuju oblast privatnog obezbeđenja i detektivske delatnosti, pre svega što je Srbija jedina zemlja u regionu koja još uvek nije usvojila zakon u ovoj oblasti, a drugo, što je realnost takva da je u ovakvim uslovima u Republici Srbiji sektor privatnog obezbeđenja veoma razvijen. Podsetiću da je u ovom sektoru zaposleno, kao što ste i vi rekli, oko 50.000 ljudi i da se raspolaže sa oko 50.000 komada oružja, mada ne postoje precizni podaci o tačnom broju. U ovakvim uslovima, pružaju se usluge ovakve vrste, koje prate savremene trendove. Međutim, u ovom trenutku ne postoje jasno definisana prava i obaveze pravnih i fizičkih lica koja obavljaju ovu specifičnu delatnost, kao ni jasna uloga nadležnog državnog organa u nadzoru nad obavljanjem poslova iz oblasti privatnog obezbeđenja po uzoru na druge evropske države. Vi ste, gospodine predsedniče, i u vašem uvodnom izlaganju jasno naveli da oba predloga zakona za cilj imaju profesionalizaciju ovih delatnosti u cilju postizanja nivoa kvaliteta usluga, računajući na njihov doprinos u ukupnom sistemu unutrašnje bezbednosti, koje ovaj značajni resurs svakako može da pruži. U raspravi u načelu poslanička grupa SPS pokušala je da konstruktivnim diskusijama da doprinos da zakoni budu što bolji kako bi se ovaj sektor u ovim uslovima uradio na najbolji mogući način. I vama i nama je jasno da ne donosimo idealne zakone, što govori iskustvo zemalja u okruženju, ali kada je reč o konkretnim prednostima ovih zakona, najveća dobit je što se stvaraju zakonski okviri za zaštitu interesa građana i države i poslodavaca i zaposlenih u sektoru privatnog obezbeđenja. U tom smislu, poslanici SPS podneli su predlagaču ukupno 26 amandmana, 20 na zakon o privatnom obezbeđenju i šest amandmana na zakon o detektivskoj delatnosti.
Gospodine Stojčiću, podsećam vas da u skladu sa Poslovnikom treba da govorimo o tački dnevnog reda, dakle, o amandmanu na član 5. pa vas molim da u tom smislu vratite diskusiju.
U tom smislu i govorim. Samo ću govoriti vezano za sve amandmane i kasnije se nećemo javljati. Amandmanima smo želeli da i jedan i drugi zakon budu što kvalitetniji i primenljiviji u praksi, tako da naši amandmani daju doprinos da zakoni budu kvalitetniji u oblastima koje se uređuju, pre svega, status zaposlenih lica, status preduzeća, tehničku opremljenost i upotrebu tih sredstava, zasnivanje radnog odnosa zaposlenih lica, ali i prestanak radnog odnosa, usklađivanje rada zaposlenih lica, kao i usklađivanje zakona sa drugim zakonima. Na zakon o detektivskoj delatnosti amandmani su predloženi da bolje definišemo koje uslove mora da ispunjava odgovorno lice koje se bavi ovom delatnošću, da zakon mora da bude usklađen sa drugim zakonima, kao i da preciziramo pojedine odredbe zakona. Na naše zadovoljstvo, prihvaćen je od strane predlagača veći broj naših amandmana i poslanicima SPS je drago što smo dali značajan doprinos da zakoni budu kvalitetniji i primenljiviji u praksi, a da je to prepoznao i predlagač ovih zakona i Vlada Republike Srbije, na čemu im zahvaljujemo. Na kraju, želim da predlagaču u ime poslaničke grupe SPS poželim uspešno sprovođenje ovih zakona, obzirom da se u Srbiji prvi put reguliše ova oblast. Na samom kraju, želim da svim vernicima u Srbiji, koji danas slave slavu Svetog Aranđela, čestitam slavu i poželim da još dugo slave, u ime poslaničke grupe SPS.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman sa ispravkama podneo je narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 6. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu da Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Da. Reč ima premijer Dačić.
Moram zbog poslovnika. Predlagač prihvata amandman Odbora, tako da bi on mogao da postane sastavni deo Predloga zakona. Hvala.
Hvala. Konstatujem da je amandman Odbora na član 6. postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman su zajedno podneli su narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman su zajedno podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević i Miroljub Stojčić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman sa ispravkama zajedno su podneli narodni poslanici prof. dr Janko Veselinović i Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Samo jedna napomena, kada je reč o ovom članu 6. Nisam hteo da govorim o svom amandmanu i o amandmanu gospođe Čomić. Ne bi bilo dobro da prihvatimo da ljudi koji su napustili MUP zbog teže povrede službene dužnosti pravosnažnom odlukom nadležnog organa dobiju dozvolu za obavljanje detektivske delatnosti. To je amandman koji smo imali na ovaj član 6, koji je vrlo smislen. Koliko se sećam, imala je i gospođa Karavidić sugestiju da lica koja su pravosnažno osuđena za porodično nasilje takođe ne bi trebalo da obavljaju ovu delatnost, pa vam čisto za razmišljanje ostavljam i ovaj predlog.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srđan Milivojević i zajedno Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
U članu 8. stav 1. reči: „ko je obezbeđen od provale i neovlašćenog pristupa“ brišu se. Mislim da su nepotrebne u tekstu zakona. Podložni su interpretacijama i tumačenju takvom da čak mogu da predstavljaju i koruptivni element u ovom zakonu i svakako nisu materija za zakon. Ostavljam da ministar, konsultujući struku, može i da ostavi ove tačke zakone ovako kako piše, ali dajem predlog da bi možda moglo da se obriše, jer šta znači to da je obezbeđen od provale i neovlašćenog pristupa i šta je danas neovlašćeni pristup u nekim prostorijama, šta je ovlašćeni pristup i šta je provala i šta je obezbeđenje? Znači, da li je obezbeđenje ako ima gvozdenu rešetku na vratima, ako ima video nadzor, ako ima alarm? Možda bi trebalo detaljnije kroz zakon definisati preciznije šta to podrazumeva. Ne insistiram na podnošenju amandmana, samo dajem sugestiju da nije baš precizno definisano u ovom zakonu šta znači neovlašćen pristup i šta znači obezbeđenje od provale. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 9. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Ne. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Član 9. se odnosi na izdavanje licence za obavljanje detektivske delatnosti i tu sam intervenisao kada je reč o dva člana ovog zakona. Prvo, neshvatljivo je da u tekstu Predloga zakona o detektivskoj delatnosti nisu definisani rokovi za izdavanje licence za obavljanje detektivske delatnosti detektivskih poslova. Znači, u zakonu se kaže: „Zahtev za izdavanje licence podnosi se Ministarstvu. Uz zahtev se prilažu akti, uverenja, potvrde, izvodi, odnosno javne isprave. Licenca se izdaje na pet godina.“ Ali, ne kaže u kom roku se izdaje licenca. Kada postoji jedno diskreciono pravo nedefinisano zakonom, onda sutradan možda vi, gospodine Dačiću, nećete biti ministar unutrašnjih poslova, može da dođe neko drugi za ministra unutrašnjih poslova, pa taj kaže – agencija A će imati odgovor u roku od 30 dana, agencija B u roku od 60 dana. Mislim da je to nezamislivo. Moramo ipak da predvidimo kroz zakon rok za izdavanje licence. Intervenisao sam i kada je reč o licenci u svečanoj formi. Da budem iskren, razgovarao sam sa ljudima koji se bave obezbeđenjem i nije im baš bilo jasno šta je licenca u svečanoj formi. Sada, ako ja imam licencu u svečanoj formi, a vi nemate, da li to znači da je moja agencija bolja ili nije bolja, da li se ta licenca u svečanoj formi dodatno plaća, da li proizvodi neke dodatne troškove? Mislim da to nije precizno definisano zakonom, trebalo bi da razmislite, ako već ne postoji drugačija mogućnost, da makar nadležan odbor dostavi amandman koji vas obavezuje u kom roku bi trebalo da da dostavite odgovor ministarstva kada je reč o podnošenju zahteva za izdavanje licence. Nemojte da nas ostavite bez odgovora. Kažite nam koji je rok u kome je ministarstvo u obavezi da da licencu kada se obrati firma koja se bavi detektivskom delatnošću. Znači, da li je to rok od 15, 30, 45 ili 60 dana? To u zakonu ne piše. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dačić. Izvolite.
Samo da kažem da kada je reč o svim, da tako kažem, papirima, odnosno odlukama ili dokumentima koje MUP izdaje, primenjuje se Zakon o opštem upravnom postupku. Opšti rok za to je 30 dana, tako da se tu primenjuje i na ovaj deo. Kada je reč o onome što ste rekli – licenca u svečanoj formi, pa reč je o nekoj vrsti sertifikata koji bi neko mogao, kao bilo koji drugi sertifikat, da u svečanoj formi drži u svom kabinetu ili u svojoj kući. To je dodatak rešenju koji neko može da dobije, a ne mora. Znači, neko može da dobije rešenje da ispunjava uslove plus može da dobije tu licencu u svečanoj formi ako to želi. Da se razumemo, nema dve licence, ono što je gospodin Milivojević malopre rekao, da neko ima svečanu, a neko ima drugu. Svi imaju istu licencu. Ko želi može da dobije i licencu u svečanoj formi da bi je držao kao neku vrstu sertifikata ili uverenja. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, pravo na repliku. Izvolite.
Kada je reč o ovom roku od 30 dana u kome MUP, po Zakonu o upravnom postupku, odgovara na zahteve, da vas podsetim samo koliko ljudi čeka duže od 30 dana. Toga ste svesni i vi. Pazite, imam puno poverenja u ljude koji rade u MUP. Tamo imate jednu službu. Mislim da je vodi gospođa Zorica Kasalica, prvi general žena u policiji i odlično žena radi. Svaka pohvala za nju. Vrlo je profesionalna i uvek na usluzi da sve te životne situacije koje zakon nije regulisao, koje život nameće uvek ima puno razumevanja da tu pomogne, da izađe u susret. Ima onu ljudsku osobinu da hoće da pomogne ljudima i to je za pohvalu. Dok god imate takve profesionalce u službi, imam poverenja da ćete vi naći način da svaku situaciju koju život nameće prevaziđemo, ali jednog trenutka ćemo svi mi završiti svoj radni vek i nažalost gospođa Zorica Kasalica i vi i ja, a valjalo bi da ostavimo društvo i državu tako da bude definisano uređena zakonima, da ne počiva mnogo na dobroj volji, nego da pre svega zakon obavezuje da se nešto izda u roku od 30 dana. Podvlačim, znam koliko tamo ima profesionalaca koji taj rok ispoštuju i pre 30 dana i daju sve potrebne dokumente i kada je reč o saobraćajnim dozvolama i kada je reč o vozačkim dozvolama i pasošima i drugim dokumentima koji ne potpadaju samo pod Zakon o upravnom postupku, ima tu i nekih drugih provera da se obave, ali valjalo bi da ipak to definišemo kroz zakon da je rok za izdavanje licence 30 dana, da to svi znaju, da to ne bude posle interes službe takav da nismo u stanju da vam damo u roku od 30 dana. Kada je reč o ovoj svečanoj licenci, prihvatam vaše obrazloženje. Znam kakvi smo mi Srbi. Pa, svako voli kada uđete kod njega u kancelariju da ima uramljeno na zidu da mu je potpisao ministar, ali me ovde opterećuje to što se kaže da sadržinu svečane forme licence propisuje ministar. Valjalo bi da makar taj propis donesemo za 45 do 60 dana, da ne bude situacija kao sa auto-školama pa da nema podzakonskih akata.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Podpredsednice parlamenta, predsedniče Vlade, odlučio sam da intervenišem nakon ovoga o čemu je govorio predsednik Vlade, danas u svojstvu ministra unutrašnjih poslova. Moram da kažem da se slažem sa argumentacijom gospodina Milivojevića oko oba ova pitanja. Očekivao sam da kažete da, pošto nije posebno propisano, vredi opšti rok i Zakon o opštem upravnom postupku, ali je iskustvo svih nas da imamo dosta problema i sa primernom tog postupka, pogotovo u nekim specifičnim postupcima kao što je ovde slučaj. On nije ni pravljen za takve situacije. On je jedan opšti zakon koji treba zapravo samo da pokrije one situacije kada neki posebni postupci ili rokovi za njihovo okončanje nisu posebno navedeni. Vi ovde uvodite čitavu jednu kategoriju novih postupaka, jednu novu službu i mislim da makar u ovoj fazi početka njenog rada da je bilo mnogo bolje propisati poseban rok. Ne mislim da on nužno treba da bude 30 dana. Može da to bude i neki drugi rok. Zato mislim da je ovo suštinsko pitanje. Dakle, ne mislim da postoji pravna praznina. Naravno da će se primenjivati opšti rok, ali mislim da je ovde bilo dobro da se on posebno propiše. Verujem da ima odličnih profesionalaca i u MUP i u drugim sektorima državne uprave koji poštuju rok, ali i vi stalno ističete kako je problem prekomplikovanih postupaka, procedura, kašnjenja uprave i nekih drugih državnih organa jedan od ključnih problema funkcionisanja naše države. Tako je oduvek bilozbog toga mislim da je možda bilo bolje propisati jedan kraći rok. Moram da priznam da me je iznenadila vaša argumentacija kod svečane forme. Svečana forma je posebna vrsta forme i u pravu i ona ne podrazumeva samo nečiju mogućnost da nešto zakači na zid ili ne zakači na zid. Ako ste se opredelili za formulaciju svečana forma, onda to podrazumeva vrlo precizne stvari. Inače, mislim da je bolje da bude propisana takva forma, da to što će neko zakačiti akt sa potpisom ministra, izdat u javnoj i svečanoj formi, da je to važno i za one koji dolaze u tu kancelariju da bi tako mogli da se pouzdaju u kvalitete onih kod kojih rade. Mislim da bi bilo vrlo važno da svi imaju taj javno iskazani sertifikat o ispunjenosti svih uslova. Ovo je jedan segment da kažem državnih poslova koje sada poveravamo da ih obavljaju i privatnici. U toj fazi prelaska je vrlo važno da ne dođe do zloupotreba, da se neko polakomi za lepom reklamom, firmom ili jeftinijom cenom, a da onda zbog toga snosi štetne posledice. Zbog toga mislim da to nije trebalo ostavljati na volju.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Imam ovde samo jednu logičko-stilsku korekciju, koja kaže u članu 10. - da može obrađivati podatke. Ja sam tu stavio da se zamenjuju rečima - sakuplja informacije na zahtev korisnika. Kad kažemo u Srbiji da obrađuje podatke to može da proizvede razne konsekvence - šta sa tim podacima stvarno može da se desi? Onda on kroz zakonsku formulaciju - može obrađivati podatke, može da shvati da s tim podacima može mnogo toga da uradi. Obrada podataka može da bude danas u 21. veku podložna raznim tumačenjima. Sakupljanje informacija - tačno se zna šta je. Na zahtev korisnikapogotovo se zna šta je sakupljanje informacija. Mislim da bi se ovim amandmanima izvršile neophodne korekcije koje bi preciznije definisale poslove detektiva.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Dačić.
Kao što sam i govorio na početku, mi se krećemo u prostoru koji je definisan s jedne strane potrebom jasnog preciziranja delatnosti ovih agencija, odnosno pravnih lica i pojedinaca, a s druge strane Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, koji tačno definiše ovaj termin ovako kako piše. U Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti obrada je precizno definisana. Da vam ne čitam sad šta sve piše šta je obrada. Mi, jednostavno ne možemo da stavimo drugi termin osim ovoga. Slažem se sa vama da je to sada pitanje kako to zvuči, ali je jezik ponekad definisan nekim drugim aktom.
Hvala. Da li još neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Mislim da je važno ovde upozoriti na ovu terminološku razliku, bez obzira na ovo što ministar poziva i podseća na Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Ovde ima zaista malo nekih nejasnoća. Obrada podataka i prikupljanje informacija zaista jesu različiti termini. Uzmite samo u postojećem članu 10. u tački 3. gde se govori o pravnom licu za detektivsku delatnost, da može obrađivati podatke o kaže – lice može obrađivati podatke o licima koja anonimno postupaju prema korisniku usluga. Pazite logično pitanje – kako možete obrađivati podatke o licu koje je anonimno? Samo pažljivo čitajte logički – detektiv može obrađivati podatke o licima koja anonimno i protivpravno postupaju protiv korisnika usluge.Razumem da može prikupljati podatke o licima koja protivpravno postupaju. To je nešto što je suprotno pravu i zakonu itd. Ali o licima koja anonimno postupaju, kako može o onome ko anonimno nešto radi prikupljati podatke kada ne znate ko je?
Da li još neko želi reč? Ministar Dačić.
To je ono što se u policijsko terminologiji zove n.n. lice. Reč je počiniocima dela ili onih radnji za koju uslugu traži naručilac, za koga se ne zna ko tačno stoji iza toga, ko preti itd. Da ne bi bilo dileme, pročitaću šta piše u Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti. Obrada je precizno definisana kao svaka radnja preduzeta u vezi sa podacima, kao što su prikupljanje, beleženje, prepisivanje, umnožavanje, kopiranje, prenošenje, pretraživanje, razvrstavanje, pohranjivanje, razdvajanje, ukrštanje, objedinjavanje, upodobljavanje, menjanje, obezbeđivanje, korišćenje, stavljanje na uvid, otkrivanje, objavljivanje, širenje, snimanje, organizovanje, čuvanje, prilagođavanje, otkrivanje putem prenosa ili na drugi način činjenje dostupnim, prikrivanje, izmeštanje i na drugi način činjenje dostupnim, kao i sprovođenje drugih radnji u vezi sa navedenim podacima bez obzira da li se vrši automatski, poluautomatski ili na drugi način. Ovde je tako zapisano. Veoma je komplikovano, ali mislim da su se potrudili da obuhvate sve radnje koje se mogu nazvati obradom. To je jedini razlog zašto ne možemo da prihvatimo ovaj amandman.
Gospodin Bojan Đurić ima reč.
Samo kratko. Nije komplikovano. To je posledica našeg iskustava i naše kontinentalne pravne prakse da probamo unapred da zamislimo sve moguće situacije pa onda zbog toga te formulacije imaju možda kavkijanski oblik. To je tako. Isto bih više voleo da ima opštih formulacija i standarda pa da pod njih možemo da podvodimo sve, ali kod nas je navika da pokušavamo iscrpno da navodimo i onda uvek ostane nešto što može da se navede pod ovo – i drugi oblici. Tako je, pretpostavljam u vašem poslu posebno.
Da li još neko želi reč? Na član 11. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Kada je reč o članu 12. poštovani gospodine ministre, često idem u skupštinsku biblioteku i tu sam našao sledeći podatak – jedan predsednik Vlade Kraljevine Srbije kudio je svog sina zašto je dobio jedinicu iz srpskog jezika i on mu je kazao – napisao sam pismeni zadatak i odmah mi je profesorka dala jedinicu. Ovaj mu je odgovorio – sine, svim svojim ministrima bi morao da dajem kečeve svakoga dana jer oni non stop pišu – pismena forma, u pismenoj formi. U srpskom jeziku se kaže – pisana forma i zaista bi trebalo da čuvamo i negujemo naš lep srpski jezik. Mnogo puta smo govorili da nije u redu da se piše – u pismenoj formi nego u pisanoj formi. Nađite način da to ispravimo. Kada dođete kući pitaće vas dete – tata, da li tvoji ministri pišu pismena ili pisana forma i onda obesmišljavamo napore profesora srpskog jezika. Neću dalje da pričam o ovoj temi. Mnogo smo potrošili vremena i moja uvažena koleginica Vojić Marković i Donka Banović i ostale kolege. Imali smo još dve primedbe. Kaže se da se brišu st. 2 i 3. ali, meni najviše smeta – pismena forma i pisana forma.
Ministar Dačić ima reč.
Prihvaćen je amandman Zlate Đerić i Dubravke Filipovski koji je gotovo istovetan, kad je reč o toj formulaciji. Ali, ovde razgovarajući sa svojim saradnicima, koji su inače učestvovali u pisanju svih ovih zakona u proteklim godinama, kažu mi da je bilo i obrnutih primera. Kad su oni napisali „pisano“, da je bilo amandmana da bude „pismeno“, i da je čak i u nekim zvaničnim tumačenjima - koja varijanta je ispravna ili nije ispravna, bilo je promena i to je zaista jedno polje koje nije toliko pitanje politike ili zakonopisca, nego više možda Srpske akademije nauka, ili nekih koji utvrđuju kodekse jezika.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 14. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, mi nismo hteli da intervenišemo kada je reč o članu 15. amandmanima. Predložili smo izmene i dopune Zakona o oružju i municiji. U članu 15. se kaže da detektiv može dobiti dozvolu za nošenje ličnog oružja u skladu sa zakonom kojim se uređuje oružje i municija. Bilo je besmisleno da intervenišemo amandmanom na ovaj zakon, ali bih molio vaše saradnike i vas da što pre stavite na dnevni red makar izmene Zakona o oružju i municiji i da obavezno ubacite ono što je DS predložila, da svi ljudi koji žele da imaju vatreno oružje, da nabave vatreno oružje u Srbiji, su obavezni da obave lekarski pregled, da dobiju uverenje o psihofizičkim sposobnostima da rukuju oružjem, a svi oni koji već imaju dozvolu za posedovanje oružja, da su u obavezi da u roku od godinu dana od donošenja zakona takođe obave lekarski pregled, kada je reč o posedovanju oružja, jer smo bili svedoci da se jedan značajan broj masovnih ubistava u Srbiji desio upravo desio oružjem za koji su vlasnici imali uredno izdate oružane listove. Smatramo da je ovde bilo nemoguće intervenisati amandmanom, ali molim vas da zaista, kada budete radili Zakon o oružju i municiji, stavite ove odredbe, da su ljudi koji podnose ovaj zahtev obavezni da urade psihofizički test kod doktora, pre svega kod psihologa, da se vidi da li su sposobni da poseduju oružje.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Kada je reč o članu 16, naša pravna regulativa, naša zakonska regulativa poznaje neke odredbe koje kažu – prekoračenje nužne odbrane, pa onda – krajnja nužda i tačno je definisano šta je krajnja nužda a šta je nužna odbrana i u krajnjoj nuždi se kaže da je to činjenje prema agresiji istom merom kojom je agresija upućena, bez mogućnosti da se na drugi način otkloni opasnost po život ili fizički integritet onoga ko pruža takvu odbranu. Ali, ovde je nešto veoma simptomatično, u ovom članu 16. Postoji jedna odredba koja kaže da Izveštaj o upotrebi vatrenog oružja i fizičke snage, iz stava 5. ovog člana, detektiv podnosi u roku od 12 časova odgovornom licu u pravnom licu za detektivsku delatnost. Mislim da je taj rok čudan i diskutabilan. Prvo, šta ako je lice koje je primenilo fizičku snagu ili vatreno oružje povređeno? Šta ako je dobilo povrede koje ga onemogućuju da takav izveštaj dostavi? Da li su predviđene zakonske sankcije, ako on nije u stanju da takav izveštaj dostavi pravnom licu, a sa druge strane, ako nije bilo nikakvih drugih povreda na njemu, zašto toliko dug rok od 12 sati da prijavi to delo. Odmah po učinjenom delu neka napravi izveštaj o tome šta se desilo. Ponovo kažem, ne ulazim u ovu zamku, što je govorio gospodin Đurić, da mi baš na Balkanu probamo da definišemo svaku situaciju koju može život da predvidi, ali mislim da bi bilo dobro da se i o ovome razmišljalo. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Dačić.
Ne može da stoji „odmah“, jer „odmah“ nije merljiva kategorija. Koliko je to brzo „odmah“? Zakonopisac mora da odredi neki rok i ovde je zato navedeno 12 sati. Vi znate da u mnogim i policijskim poslovima i postupanjima su otprilike rokovi, najduži rok je 48 sati, kada je reč o zadržavanju, odnosno o tzv. policijskom pritvoru, a naravno da je intencija da to bude odmah, odnosno što pre, ali nismo mogli da napišemo „odmah“. (Srđan Milivojević, s mesta: Prihvatam obrazloženje.)
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i Saša Dujović. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Ne. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Anđelković i Bojana Anđelković. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 17. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima ministar Dačić.
Samo da kažem u ime predlagača da prihvatam ovaj amandman, kako bi on postao sastavni deo Predloga zakona. Hvala.
Hvala. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojičić i Vesna Jovicki. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Član 20. je za nas najsporniji član i apsolutno sam uveren da ste vi, gospodine ministre i predsedniče Vlade, razgovarali i sa nadležnim nezavisnim regulatornim telima, da ste obavili razgovor i sa stručnom javnošću, ali ovako davanje svih ovih podataka koje je navedeno u članu 20, prilično je sporno. Ovde zaista ima puno podataka koji, ako se na ovakav način daju, ako se na ovakav način ta ovlašćenja daju detektivu, ona su nedopustiva, jer unose potpunu pravnu nesigurnost. Čitam ovde šta sve može detektiv da radi i koje sve podatke može da dobije. Znate, detektivska delatnost ne bi trebalo da bude zamena za ovlašćenja državnih organa. Ipak postoje neki državni organi u čiju snagu moramo verovati i moramo neke podatke ipak nabavljati preko nadležnih državnih organa, preko institucija, jer one su, na kraju krajeva, garant da će se štititi ljudska prava, da će se sprovoditi u skladu sa zakonom obrada tih podataka. Pročitaću šta je sve po Predlogu zakona organ državne uprave, odnosno pravno lice, koje na osnovu javnih ovlašćenja vodi evidenciju, dužno da da detektivu na obrazloženi pisani, odnosno piše pismeni zahtev. Dakle, kaže ovako – daju podatke o boravištima i prebivalištima lica, o vlasnicima motornih vozila i plovila, o polisama osiguranja, vlasnicima nepokretnosti, penzijskom i invalidskom osiguranju, podatke iz sudskih spisa u slučajevima kada to pravo ima korisnik usluga i podatke iz državnih arhiva. U ovom drugom stavu se definiše šta sve treba da sadrži taj podatak. Onda se vraćam na priču kojom ste nam kazali da vi kao Ministarstvo unutrašnjih poslova ne možete parking servisu da date registarski broj automobila da bi on napisao kaznu, a ovde kažemo da ćemo ga davati detektivima. Znači, onda će parking servis da angažuje detektiva koji će za njegov račun da nalazi vlasnike motornih vozila koji nisu platili ove protivustavne, protivzakonite doplatne karte za parking. To je samo jedan primer. Mi smo tražili brisanje ovog člana ili da se makar na neki drugačiji način definiše, jer na ovakav način to bitno može da naruši ljudska prava, građanska prava i slobode, ono što Ustav garantuje. Ipak mi živimo u jednom društvu krhke demokratije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija. Izvolite.
Želim samo da podsetim ministra, koji se prihvatanjem nekih amandmana pozvao i na mišljenje Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, da je on takođe na ovaj član 20. dao svoju primedbu, koja glasi – Predlog zakona na nedovoljno precizan način uređuje da su organ državne uprave, pravno lice koje na osnovu javnih ovlašćenja vodi određene evidencije ili drugi rukovaoci zbirkom podataka na obrazložen pismeni zahtev detektiva praktično dužni da detektivi daju podatke navedene u tekstu. Ova odredba je nepotpuna i potrebno je precizirati istu, u smislu određivanja koje podatke o ličnosti su navedeni subjekti dužni da daju detektivu, kao i da su ti podaci detektivu neophodni isključivo radi vršenja poslova iz njegove nadležnosti, a uz puno poštovanje načela srazmernosti. Dakle, analizom prihvaćenih amandmana potpuno je jasno da ne postoji nijedan amandman koji je Ministarstvo prihvatilo, a koje bi bilo adekvatan odgovor na osnovanu primedbu Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Mirjana Dragaš. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodna poslanika Nada Kolundžija. Izvolite.
Ovaj amandman se takođe odnosi na ovu nedovoljno jasno definisanu obavezu organa uprave i drugih institucija da detektivu daju podatke o ličnosti. Ovim amandmanom zapravo se pokušava ovo jasnije definisati i postaviti nekakav uslov. Neću da tvrdim da je način na koji je ovaj amandman to regulisao najsrećniji, ali mislim da je dobar putokaz za Ministarstvo da pronađe način da ovaj član uredi preciznije, zato što se ovim amandmanom definiše da izuzetno za uvid u podatke iz tačaka 3, 5, 6. i 7. i stava 1. ovog člana detektivu mora da pribavi posebne dozvole suda ili rukovodećih organa. Dakle, on ukazuje da na to da ne mogu svi podaci biti dostupni detektivu ili za slučaj da se traže podaci koji su po Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti jasno definisani da postoje nekakve institucije koje daju dozvolu da se takvi podaci u nekim slučajevima prikupljaju. Dakle, opet molim ministra da razmotri ovo. Potpuno je jasno da svi ovi amandmani imaju jedan jedni cilj, a to je da se otkloni svaka nejasnoća iz ovog zakona i svaki prostor za moguću zloupotrebu. Ovo je zemlja koja je preživela užasno mnogo tragedija upravo zbog toga što podaci o ličnosti nisu bili zaštićeni i zato što su razne službe davale podatke o pojedinim ljudima i ti podaci su bili na najdrastičniji način vrlo često zloupotrebljavani. Još jednom molim da ministar razmotri amandmane i ukoliko je potrebno da se neki amandman izmeni, ali da se u svakom slučaju jasnije precizira ovaj član 20, da se otkloni svaka mogućnost da on bude u suprotnosti sa Zakonom o zašiti podataka o ličnosti, s jedne strane, i da se otkloni svaka mogućnost zloupotrebe podataka o ličnosti.
Hvala. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 23. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milojević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre i predsedniče Vlade, zaista bih vas molio da ovaj amandman na ovaj član prihvatite. U članu 23. Predloga zakona vi ste kazali da ovlašćeni policijski službenici Ministarstva, u vršenju nadzora nad sprovođenjem ovog zakona, pored ovlašćenja na preduzimanje radnji utvrđenih zakonom kojim se uređuje inspekcija, imaju pravo i dužnost da proveravaju način čuvanja i nošenje vatrenog oružja. To je u redu, ali je sporan ovaj deo: „…kao i psihofizičku sposobnost i osposobljenost detektiva za rukovanje oružjem“. Znate, nedopustivo je da MUP procenjuje psihofizičku sposobnost. To rade nadležne zdravstvene ustanove i mi smo tu i intervenisali kada je reč o ovom amandmanu, u kome se reči: „kao i psihofizičku sposobnost i osposobljenost detektiva za rukovanje oružjem“ zamenjuju rečima: „a za psihofizičku sposobnost i osposobljenost detektiva za rukovanje oružjem podnose zahtev za proveru nadležnim i stručnim medicinskim službama“. Mislim da je to jedan dobar amandman, jer sutradan će neko iz sveta čitati ovaj zakon i kazati – kako može policija da procenjuje psihofizičku sposobnost, to nije primereno, izlazi izvan okvira policijskih ovlašćenja. S druge strane, šta se podrazumeva pod nadležnom službom za osposobljenost rukovanjem oružjem? Znači, mora da ima potvrdu od streljane ili društva koje se bavi obukom za rukovanjem vatrenim oružjem. To može čak da izda i MUP, ali psihofizičku sposobnost za rukovanje oružjem ne može da ocenjuje MUP. To bi ipak trebale da rade nadležne medicinske ustanove i mislim da postoje apsolutno valjani razlozi da prihvatite ovaj amandman, jer on ne remeti, već naprotiv, bitno popravlja odredbu ovog člana. Hvala.
Reč ima premijer, gospodin Ivica Dačić. Izvolite.
Samo da budemo precizni. Sigurno da neće policajci da utvrđuju psihofizičku sposobnost. Ovde je reč o tzv. inspekcijskom nadzoru, odnosno podnošenju na uvid dokumenata - da li postoje uverenja o izvršenom pregledu, o obuci itd. Tako da, o tome je reč, a nije reč o tome da će Ministarstvo da pregleda. Mislim da ipak nismo toliko osposobljeni za tako nešto. Ako biste čitali bukvalno onako kao što ste vi malopre objašnjavali, možda bi neko mogao tako da zaključi, ali sigurno da se to odnosi na to kada ovlašćeni policijski službenik dođe u inspekcijski nadzor, on traži uverenje o psihofizičkoj sposobnosti i sva druga koja se podnose, koja su važna da bi neko uopšte ispunio uslove. O tome je reč.
Za repliku se javio narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Mogu da prihvatim vaše obrazloženje, jer verujem da će sutradan policija kada dođe tražiti taj papir, ali u zakonu piše – proverava psihofizičku sposobnost. Znate li šta sve može da padne na pamet ljudima u Srbiji? Mašta je kod nas vrlo kreativna kategorija. No, dobro, hajde da prihvatim da će zaista tražiti uverenje, a neće proveravati psihofizičku sposobnost. Mislim da je to moglo malo preciznije da se napiše, da se napiše u zakonu da je policajac obavezan da traži uverenje o psihofizičkoj sposobnosti. Ovako se kaže da proverava psihofizičku sposobnost. Može to neko da shvati ovako kako sam ja. Da se razumemo, ovo govorim bez zle namere. Hajde da budemo dobronamerni. Mislim da je bilo bolje da ste prihvatili ovaj amandman. Hvala.
Reč ima ministar Dačić.
Vi sada, mislim da u izradi nekog novog poslovnika bi trebalo malo više da se obrati pažnja na proceduru kada se raspravlja o zakonu u pojedinostima, jer mi sada imamo situaciju u kojoj se ja, na primer, nalazim. Ne mogu kao ministar sada bez odluke Vlade da prihvatim amandman. Sa druge strane, Vlada mora to da verifikuje. Sa druge strane, postoje neki rokovi kada se daje u pauzi između, sećate se, bar je tako bilo kada sam ja bio poslanik, kada odbori daju amandmane da se amandmani ne mogu podnositi u međuvremenu, i mislim da generalno, ima stvari koje promaknu u tom nekom prvom čitanju ili drugom ili trećem u parlamentu i koje bi se mogle promeniti, ali više ne postoje ni pravne mogućnosti za tako nešto. Ako biste me vi sada pitali da li nešto možemo da promenimo, ja bih sigurno sada promenio u smislu definisanja da se traži uverenje, ali niste vi to ovde tako napisali, jel tako? Da li me razumete, niste tako napisali i da bismo to sada uradili, treba nam procedura, i ne znam da li uopšte možete to da uradite? Generalno, to je moja sugestija, ako je moguće, kada se bude pisao neki drugi, da se olakša ovakav način rada. Inače, ja sam ovde došao i ja mogu da odsedim celu ovu sednicu, vi pričate, mi nijedan amandman koji nismo prihvatili, nemam uopšte potrebe da ga objašnjavam niti da o bilo čemu raspravljam, ali da odradim taj svoj deo posla, pošto ja ipak ne mogu da učestvujem baš tako na tim sednicama, pa ja onda diskutujem tu sa vama i delim, ponekad ima političkih stvari o kojima svako ima svoje mišljenje, ali postoje neke logične stvari koje bi mogle da budu u poboljšanju teksta.
Po amandmanu, Nada Kolundžija. Izvolite.
Gospodine ministre, još uvek postoji prostor da se ovaj tekst zakona popravi, tako što će podnosioci amandmana izvršiti izmenu svog amandmana u skladu sa tehničkom ispravkom, u skladu sa ovim oko čega očigledno nemamo spora. Dakle, i vi isto verujete da bi bolje bilo da tu piše – dokaz o psihofizičkoj sposobnosti ili uverenje o psihofizičkoj sposobnosti. Ako ste vi spremni da takvu vrstu izmenjenog amandmana prihvatite, podnosilac amandmana može da izvrši tehničku ispravku amandmana i da ovakav amandman bude usvojen. Mislim da je i za Ministarstvo dobro da ne ostane sumnja da možda neko to tumači kao pravo Ministarstva da on proverava psihofizičku sposobnost, a kasnije može da padne i velika odgovornost, sasvim neopravdano na Ministarstvo, ukoliko se desi slučaj da je neko ko ima jasne dokaze, da nije psihofizički sposoban, da nosi oružje, to oružje zloupotrebi, a onda kasnije može da se postavi pitanje kako je moguće da nadležni državni organ koji je bio zadužen za to da prati uslove pod kojima neko može da nosi oružje, je propustio da na vreme proveri da li je neko psihofizički sposoban. Hvala vam.
Reč ima gospodin Dačić.
Mi možemo da prihvatimo deo onoga što ste vi mislili da predložite kroz izmenu, ako je to pravno moguće. Ako je moguće tehnički, da ne proverava sada policijski službenici psihofizičku sposobnost, a ako je moguće da se samo, ako možete, Srđane, u dogovoru sa Todorovićem iz Ministarstva da vidite šta bi moglo, u smislu da se traži uverenje o svemu tome, a ne da se proverava psihofizička sposobnost. Ako želite, možemo i to da radimo.
Gospodine Dačiću, zaključio sam da postoji mogućnost da se ispravi predlog. Predlažem da predlagač izvrši izmenu i usaglasi sa odborom jednim i drugim, ali do završetka rasprave u pojedinostima po ovom zakonu. Molim vas da to odmah uradite. Da li smo u tom smislu saglasni? Izvolite.
Mi jesmo saglasni, ako je formulacija ovakva kao što sam rekao, a to znači da se traži uverenje. S druge strane, ako je to moguće da se stigne u skladu sa procedurom, može.
Da bi ovo bilo sve u skladu, napravićemo pauzu i nastavićemo rad u 16.45 časova. Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, ali najduže do završetka pretresa u pojedinostima tačke 7. dnevnog reda ove sednice. Još jednom ponavljam, rad nastavljamo u 16.45 časova. Molim vas, ipak u 16.30 časova, pošto ministar, odnosno premijer može doći u 16.30 časova. Dakle, nastavljamo rad u 16.30 časova. Hvala.
Nastavljamo sa radom. Pošto nam je stigla ispravka amandmana, na član 23. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici: Gordana Čomić i Srđan Milivojević, sa ispravkom. Da li se neko javlja za reč? Da. Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Samo da kažem da, kao što smo se i dogovorili, mi prihvatamo ovu ispravku. Hvala.
Da li vi želite reč gospodine Milivojeviću? (Ne.) Na član 24. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici prof. dr Janko Veselinović i Nenad Konstantinović. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, ovaj član opet ukazuje na to da postoji sistemski propust u ovom zakonu, pre svega, vezan za to ko može i da li su jasni kriterijumi ko može da se bavi detektivskim poslom. Dakle, ovaj član govori o tome pod kojim uslovima i kada se može preduzetniku, odnosno pravnom licu, privremeno zabraniti obavljanje detektivske delatnosti. U razlozima zbog kojih može da se privremeno zabrani ili trajno zabrani, ne postoji odrednica koja govori o tome da ukoliko je neko ko se bavi ovom delatnošću, u međuvremenu počinio krivično delo, pravosnažnom presudom osuđen za krivično delo da je i to razlog da ne može više da se bavi, da mu se privremeno ili trajno oduzima dozvola za bavljenje detektivskom delatnošću. Sadržaj ovog amandmana je upravo to, da odgovorno lice u pravnom licu osuđeno na kaznu zatvora u trajanju od najmanje šest meseci ili za kažnjivo delo koje ga čini nepodobnim za obavljanje navedenih poslova. Ako ste sada imali, doduše ne naročito ubedljivo, objašnjenje zašto u kriterijume koji podrazumevaju podobnost za bavljenje ovom delatnošću niste mogli da uvrstite amandman, koji je precizirao da oni koji su pod istragom, koji su osuđeni, koji su krivično odgovarali, ne mogu da se bave tom delatnošću, sada mislim da nemate nikakav razlog da ne prihvatite ovaj amandman koji uključuje, ukoliko se u međuvremenu neko ko je imao dozvolu bavi ovom delatnošću, a u međuvremenu se desila okolnost da je počinio krivično delo i da je pravosnažnom presudom osuđen za to krivično delo, da je to takođe razlog zbog kog mu se oduzima pravo na bavljenje ovom delatnošću. Sada nemate opravdanje da kažete da je ovaj amandman uži od onoga što vi podrazumevate, a mi ne znamo šta je provera, jer se ovde nedvosmisleno zapravo onemogućava onima koji su počinili krivično delo da nastave da se bave detektivskom delatnošću. Zaista, verujem da ćete, uvažavajući to, prihvatiti ovaj amandman i time pokazati da vi zaista ne želite da se ovom delatnošću bave ljudi sa kriminalnim biografijama. Hvala vam.
Na član 26. amandman sa ispravkom u istovetnom tekstu su podneli narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milivojević. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Ovde se potkrala jedna greška, ali više se odnosi na amandman na član 25, jer prosto je neshvatljivo da protiv rešenja o zabrani obavljanja detektivske delatnosti ne stoji još jedna odredba koja kaže – da žalba ne odlaže izvršenje rešenja o zabrani rada. Praktično, ministar može da donese odluku, rešenje o zabrani rada privatne detektivske agencije zbog nekih propusta u radu, ali se kroz zakon nije navelo da to rešenje stupa na snagu odmah i da žalba ne odlaže izvršenje rešenja. Možemo doći u jednu situaciju, toliko svojstvenu u Srbiji, da praktično ministar donese rešenje, da pravno lice ili fizičko lice na koje se rešenje odnosi pokrene žalbu i kaže ja ne prestajem sa ovom delatnošću dok god se ne reši u drugostepenom organu po mojoj žalbi. Ovde smo predvideli da žalba ne odlaže izvršenje rešenja o zabrani rada. Mislimo da je to jedna dobra i pravilna intervencija kada je reč o ovom zakonu.
Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Imamo i ovde predlog da se ovaj član zakona briše, jer definiše pojam tajne na nejasan način i tumačenjem je podložan proizvoljnosti, unosi pravnu sigurnost uz nedostatak garancija da će informacije o licu zaista biti tajne. Mislim da je to takođe dobar amandman. Kada budem pročitao deo na koji se odnosi, shvatićete zašto je to dobro. „Pravno lice za detektivsku delatnost, odnosno preduzetnik za detektivsku delatnost, kao i zaposleni detektiv, dužni su da kao tajnu, u skladu sa zakonom i drugim propisima, kojima se uređuje tajnost podataka, čuvaju sve podatke koje saznaju u vršenju posla, osim ako je drugačije propisano ili ugovoreno.“ Predložili smo da se ovaj član briše zbog nejasno definisanog pojma „tajne“, jer šta je to tajna. Da li je tajno ako ja kroz obavljanje detektivske delatnosti saznam nešto o nekom poslaniku, recimo SNS, ili to nije tajna? Da li je tajna ako ja saznam neki kompromitujući podatak? Da li je to za njega tajna, a za mene argument koji mogu da koristim? Ima tu još sijaset drugih situacija koje život može u Srbiji da nametne. Neću, pošto tu nisu svi poslanici, da iznosim šta bi moglo da bude to sve predmet tajne, ali bismo dosta daleko otišli kada bismo na ovakav način definisali šta je tajna.
Na član 31. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Gordana Čomić i Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 33. Da li neko želi reč? Da Reč ima ministar.
Samo da kažem da prihvatam ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Na osnovu toga što je predlagač prihvatio, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili ovaj amandman. Konstatujem da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 36. Da li neko želi reč? Da. Reč ima ministar.
Isto kao i malopre, u ime predlagača prihvatam ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na pojedinosti o Predlogu zakona o privatnom obezbeđenju. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momir Stojanović, Srđan Milivojević, Janko Veselinović, Nenad Konstantinović, Zlata Đerić, Dubravka Filipovski, Slobodan Veličković, Slobodan Jeremić, Ljubica Milošević, Bojan Kostreš, Đorđe Stojišić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Sanda Rašković Ivić, Stefana Miladinović, Đorđe Milićević, Miroljub Stojčić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Zoran Anđelković, Dejan Radenković, Suzana Spasojević, Vesna Jovicki, Bojana Đorđević, Milisav Petronijević, Saša Dujović, Ivana Dinić, Zoran Kasalović, Mirjana Dragaš, Snežana Bogosavljević Bošković, Slavoljub Vlajković, Miletić Mihajlović, Vesna Stepić, Velimir Stanojević, Zoran Radovanović, Snežana Paunović i Zvonimir Stević, kao i amandmane koje je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili ovaj amandman. Konstatujem da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove podneo je amandman na član 2. Da li neko želi reč? Da. Reč ima ministar.
U ime predlagača prihvatam ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili ovaj amandman. Konstatujem da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Jeremić, Slobodan Veličković i Ljubica Milošević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Milivojević izajedno narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Ovde već ima mnogo više argumenata za kritiku, jer reč je o zakonu o privatnom obezbeđenju i reč je o tome da mi imamo prilično bolno istorijsko sećanje šta su sve razna obezbeđenja u ovoj zemlji radila. Mi još uvek nismo zaboravili da su ljudi koji su bili obezbeđivani mahali heklerima prema studentima, pištoljima prema taksistima i kad se tako ponašaju ljudi koji se obezbeđuju, pa naravno da oni koji ih obezbeđuju za sebe traže veća prava. U ovom amandmanu smo intervenisali na sledeći način. Poslove privatnog privatnog obezbeđenja ne mogu vršiti vlasnici pravnih lica i preduzetnici koji su pravosnažno osuđivani na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju dužem od tri meseca za krivično delo izvršeno sa umišljajem, koje se goni po službenoj dužnosti. Smatramo da ne može baš svako da vrši poslove obezbeđenja. Još uvek su sveža sećanja na ubistvo na jednom beogradskom splavu od strane pripadnika obezbeđenja, koje je izazvalo lavinu protesta, opravdanih, od strane građana. Još uvek su sveža sećanja na prekoračenje ovlašćenja partijskih obezbeđenja i kidnapovanja članova DS u Vrbasu. Stoga smatramo da je veoma važno da se razmotre razlozi i argumenti koje sada navodimo u ovom amandmanu, kako bi se ovaj zakon unapredio, oplemenio i eventualno predupredio bilo kakvu zloupotrebu privatnog obezbeđenja.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče Vlade, predstavnici ministarstva, moram da kažem zarad javnosti da mi nismo podnosili amandmane na zakon o privatnim detektivima. Mislimo da je zakon loš i da je trebalo da se doradi, pa tek onda da uđe u skupštinsku proceduru. Kada je reč o ovom zakonu o privatnom obezbeđenju, DSS je i te kako reagovala ovde amandmanski. Kada je reč o ovoj materija, svima je jasno da ova materija nije jasna, niti je razjašnjena u našem zakonodavstvu, pa čak ni sama država ne zna određene podatke, niti koliko ima agencija, niti koliko ima radnika uposlenih u tim agencijama koje obezbeđuju. Čak ne znam ni koliko poseduju oružja. Moramo istaći, takođe, da je stopa nepoverenja građana Srbije u privatno obezbeđenje velika 25%. Zbog toga smo skloni da kažemo da je Srbiji potreban jedan dobar zakon, kako bi regulisao ovu materiju, ali sagledavajući njene specifičnosti i kompletnu situaciju momentalno u Srbiji. Vidim da ste ovde, gospodine ministre, koristili određena iskustva zemalja u okruženju, zemalja Evrope, zemalja sveta i to je dobro. Međutim, opet kažem, trebali smo da napravimo jedan zakon karakterističan za naše podneblje. Mnoga udruženja koja vode agencije i privatna obezbeđenja su desetak godina čekala na ovaj zakon, čekala da se daju neke osnove, neke smernice vezano za ovu materiju. Konkretno, mi smo predložili na član 9. određen amandman. Član 9. govori o vrsti licinci i uslovima izdavanja licenci za pravna lica i preduzetnike, gde smo zatražili od zakonopisca da posle tačke 4. obriše tačke 5. i 6, a vezano je za licencu za vršenje poslova planiranja i sistema tehničke zaštite. Smatramo da su suvišne tačke 5. i 6. ovog člana, jer je to sve sublimirano i ujedinjeno u tačku 4. To je bila naša sugestija, amandmanska reakcija povodom ovog člana. Zahvaljujem.
Na član 10. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Srđan Milivojević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman sa ispravkom. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili ovaj amandman. Konstatujem da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefana Miladinović, Đorđe Milićević i Miroljub Stojčić. Vlada i resorni odbor su prihvatili ovaj amandman. Konstatujem da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici dr Janko Veselinović i Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija.
Gospodine ministre, ovaj amandman je isti u odnosu na postavljanje uslova pod kojima neko može da dobije licencu za bavljenje poslovima privatnog obezbeđenja. Ovde se, takođe, definiše, precizira ko ne može da dobije tu licencu. To su lica koja su osuđivana, pod istragom, policajci koji su otpušteni ili kažnjavani zbog zloupotrebe službenog položaja itd, dakle, kao i prethodni zakon. Mislim da sam pokušala da vas ubedim da je važno da prihvatite ove amandmane. Vi ste pokazali da više volite da samo vi znate po kojim kriterijumima će se te licence određivati i mislim da nema mnogo smisla dalje ubeđivati vas u ovo. Mislim da ćete i vi, a i mi zbog toga moguće imati probleme, ali odgovornost je ubuduće na vama za sve ono što se bude ispostavilo kao nedostatak ovog zakona koji može imati posledice koje, verujem, ne želite ni vi, a sasvim sigurno ni mi. Hvala vam.
Na član 10. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branka Karavidić i Biljana Hasanović Korać. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Koleginica Karavidić i ja smo se pridružile kolegama iz naše poslaničke grupe i ovim amandmanom smo hteli da dopunimo uslove. Naime, predlažemo da se kao uslov predvidi da lice nije kažnjavano za vršenje porodičnog nasilja. Na ovakav predlog nas je motivisalo to što su podaci tokom ove godine, a i prethodnih godina takvi da pokazuju konstantan porast porodičnog nasilja. Da li je razlog tome i što se sada jasnije i otvorenije govori o porodičnom nasilju, što i mediji poklanjaju više pažnje tome, ali i statistika jasno govori da je veliki porast ove vrste nasilja u našem društvu. Ovo bi bila jedna od mera da se spreči, jer ko može u svojoj porodici nasilno da se ponaša ne bi smeo da obezbeđuje živote drugih i da odgovara za živote drugih. Hvala.
Na osnovu člana 150. stav 6. Poslovnika amandman na član 10. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Za reč se javio ministar. Izvolite.
Prihvatamo ovaj amandman i on će postati sastavni deo Predloga zakona.
Hvala. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Večković, Slobodan Jeremić i Ljubica Milošević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici prof. dr Janko Veselinović i Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Sanda Rašković Ivić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Dakle, u članu 12. imamo nabrojano više tačaka. Uglavnom se tu govori o opštim uslovima za dobijanje licence za vršenje poslova privatnog obezbeđenja i sad tu ima nekih osam tačaka. Ovaj se amandman konkretno odnosi na tačku 6. gde se kaže da je jedan od uslova za dobijanje licence da je to lice obučeno za rukovanje vatrenim oružjem i onda imate još jedan dodatak u toj rečenici – odnosno ako je lice odslužilo vojni rok sa oružjem, ako poslove vrši sa oružjem. Dakle, da pojednostavim ovo. Vi smatrate da je dovoljno da je lice koje traži licencu dovoljno što je odslužilo vojni rok i da ne mora da ide na neku dodatnu obuku. Od svojih kolega muškaraca sam čula da nije dovoljno da odslužite vojni rok i da obuka u okviru tog odsluženja vojnog roka ne podrazumeva i obuku sa pištoljima, odnosno kako se to kaže – kratke cevi i da u vojsci Srbije da takvu obuku imaju samo oficiri, odnosno rukovodeći kadar. Zato smatramo da ne možete tako da posmatrate ovo i da zato što je neko odslužio vojni rok, koji sada traje da li tri ili šest meseci, da je on i obučen za rukovanje pištoljem ili kratkim cevima, kako se to kaže. Inače, u toj oblasti se uglavnom koriste pištolji. U ovom obrazloženju, iako nisam ja pisala obrazloženje, ali moje kolege su napisale da preko 95% oružja, kada je u pitanju ovo obezbeđenje, da su to u stvari pištolji i da nije dovoljno da je neko odslužio vojni rok koji je sada i neobavezan. Dakle, ljudi se dobrovoljno javljaju, ali i ranije je bilo tako, čak i kada se vojska služila godinu dana, da prosto nisu prošli tu obuku i mi smatramo da ne može ovo da ostane ovako i da ko god se javi, odnosno ko hoće da dobije tu licencu za vršenje poslova privatnog obezbeđenja da mora da prođe određenu vrstu obuke. Dakle, nije dovoljno da je služio vojni rok. Ono što je simpatično, odnosno jedno veoma kreativno obrazloženje zašto ste vi odbili ovaj amandman – Vlada ne prihvata amandman zbog toga što smatra da će ova odredba doprineti popularizaciji dobrovoljnog služenja vojnog roka i stvoriti uslove za stručno i profesionalno obavljanje delatnosti privatnog obezbeđenja. Namerno sam rekla kreativno. Dakle, jedno simpatično obrazloženje zašto odbijate. Prosto ne mogu da verujem da će to što će se lakše dobiti licenca za vršenje poslova privatnog obezbeđenja, da će to biti motiv nekome da se javi za dobrovoljno služenje vojnog roka, tim pre što ja mislim da i danas, odnosno kako koje godine, da se čak više ljudi javi nego što je vojsci potrebno za služenje dobrovoljnog vojnog roka, tako da mislim da tu mi i nismo u problemu da se uvek javi više kandidata nego što bude primljeno na služenje dobrovoljnog vojnog roka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, DSS, kada je reč o ovom zakonu, reagovala je amandmanski i nijedan amandmannije prihvaćen. Osam amandmana smo podneli. Dobro, možemo da se složimo da možda nisu bili u skladu sa razmišljanjem zakonopisca, međutim, mi smo rekli da Srbija treba da dobije jedan kvalitetan i dobar zakon kada je u pitanju privatno obezbeđenje. Čak smo i rekli da je dobro što je država stavila šapu na određene procese stvarajući registre i licencirajući određena lica koja će biti radnici tog privatnog obezbeđenja. Moja koleginica Donka Banović je u principu rekla zbog čega smo mi amandmanski reagovali na ovaj član 12. jer smatramo da služenje vojnog roka nije prava mogućnost da neko ne bi dobio na jedan kvalitetan način licencu. Mi mislimo da bitrebali da prođu jedan kurs rukovanja pištoljem da bi mogao da dobije licencu, a da nije samo preporuka da je odslužio vojni rok. Mnogi odnas su ovde služili vojni rok i sećaju se da nikad u vojsci nisu baratali pištoljem ili su pucali iz puške. To je jedan od razloga zbog čega mi predlažemo da se ova odredba u članu 12. briše. Gospodine ministre, moram istaći da su mnogi radnici obezbeđenja zloupotrebljavali tu mogućnost što su nosili pištolje i mnoga druga naoružanja i bahato se ponašali na određenim mestima, lako vadili te pištolje, pucali u nedužne ljude. Dakle, da bi dobili licencu za nošenje pištolja i kratkih cevi, mi predlažemo da ovo ne bude jedina preporuka, a vi ste u obrazloženju napisali da bi se popularizovao dobrovoljni odlazak u vojsku. Gospodine ministre, dobro znamo da mnogi ljudi dobrovoljno idu u vojsku da bi upisali policijsku akademiju, a ne da bi bili u privatnom obezbeđenju. Zahvaljujem.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 12. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Reč ima gospodin Ivica Dačić. Izvolite.
Prihvatamo amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre, evo jednog spornog člana ovog zakona, zbog čega vam mi kažemo da su ovakvi zakoni pretpostavka i mogućnost za uvođenje diktature. U ovom članu zakona niste predvideli da lica koja su pravosnažno osuđivana na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju od tri meseca, za krivično delo izvršeno sa umišljajem, a koja se gone po službenoj dužnosti, mogu da obavljaju poslove bezbednosti. S druge strane, mi smo predvideli još jednu mogućnost i na nju smo amandmanom i ukazali, a to je da u stavu 4. ovog zakona predviđate da se licu koje ima odgovarajući stepen i vrstu stručnog obrazovanja, najmanje tri godine radnog iskustva na poslovima privatnog obezbeđenja, ovlašćenog policijskog službenika na bezbednosno-obaveštajnim poslovima, profesionalnog pripadnika Vojske, dozvoljava da obavlja te poslove, ali niste predvideli da to lice ne bi trebalo da, tokom poslednjih pet godina aktivne službe, bude kažnjavano zbog zloupotreba i prekoračenja ovlašćenja. Sad hoću da se malo zadržim na ovom članu. Da uzmemo primer, danas je Sveti Arhanđel Mihajlo, slava je SAJ-a, Specijalna antiteroristička jedinica, jedna od najuglednijih policijskih jedinica u Srbiji. Svaka čast tim hrabrim ljudima na svemu sa čime se u svom profesionalnom životu suočavaju i sa zadacima koje vrlo uspešno rešavaju. Kad uđete u bazu SAJ-a, vidite onu, nažalost tužnu ploču sa imenima heroja, koji su svoje živote položili na oltar otadžbine boreći se protiv terorizma, protiv najokorelijih kriminalaca. Zaista, oni zaslužuju dužno poštovanje države i ministarstva i večni nezaborav države prema njihovim porodicama. Nažalost, poslednjih godina toga je uvek bilo. Bilo je situacija i kada su pripadnici MUP-a prekoračili ovlašćenja i napravili određena krivična dela. Nekad su to bili blaži prekršaji, blaži prestupi, nekada je bilo reči o teškim krivičnim delima. Ne smatram da će ti pojedinačni slučajevi da bace ljagu na pripadnike MUP-a u kompletu. Ja u principu verujem pripadnicima MUP-a, to sam i pričao u raspravi, za mene su pripadnici MUP-a ljudi koje svakog dana viđam kada dolazim na posao. Časni profesionalci i ozbiljni ljudi, koji štite zakon onako kako treba i zaslužuju svaku pohvalu, svaki pripadnik MUP-a koji obezbeđuje ovu zgradu i koji radi ovde. Ali, imamo situaciju da su neki pripadnici bezbednosnih službi, zbog zloupotreba, završili u zatvoru. Jedan od njih je Rade Marković. Molim za malo tišine, pošto je savetnik predsednika Republike Oliver Antić najavio mogućnost da Rade Marković, bivši šef eskadrona zla, bude pomilovan, a izađe iz Zabele. Nama se može desiti da se on za godinu dana pojavi sa zahtevom da obavlja poslove privatnog obezbeđenja, jer ima pet godina provedenih u struci i može čak da traži da na nekom tenderu dobije da obezbeđuje Skupštinu, recimo lidera SPO, Vuka Draškovića, može da traži da obezbeđuje nas iz Otpora i to sve zahvaljujući trudu i pregalačkim naporima SNS, koja želi da napredno amnestira sve te ljude. Samo ću podsetiti na reči Tomislava Nikolića, da kad dođe na vlast on će preispitati presudu i Legiji za zločin ubistva predsednika Vlade. Čekajte, je li on bio pripadnik bezbednosnih službi? Jeste. Da li on po ovom zakonu može da obavlja poslove obezbeđenja? Može. Da li je on u zatvoru? Jeste. Da li je Nikolić najavio njegovu amnestiju? Jeste. Što protestujete? Što vas toliko istina boli? Da citiramo Aleksandra Vučića ponovo? Ja vas nisam prekidao dok ste ćutali. Nemojte me, molim vas, prekidati. Saslušajte šta vam pričam. Korisno vam je. Igrate se državom. Uvodite diktaturu. Planirate da zlikovce iz eskadrona zla amnestirate i da im omogućite da se bave…
Gospodine Milivojeviću, stvarno nema smisla to što radite. Dajte, molim vas, da se vratimo na dnevni red. Molim vas da zaista vodimo računa.
Evo završiću gospodine predsedniče, da ne bismo ulazili u konflikt u ovom svetom danu, uzvišenom danu, ali podsetiću vas da je i diktatura kada vlast sprečava poslanike opozicije da iznesu svoje mišljenje i svoje stavove.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po amandmanu.
Gospodine predsedniče, član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista je neukusno slušati dva dana o diktaturi. Mislim da je i posle vašeg upozorenja prethodni govornik govorio. Znamo šta je diktatura. Zaista je sramotno izgovarati reči da se u Srbiji uvodi diktatura. Ali, gospodine predsedniče, ovih dana odvija se jedno veliko suđenje u kojem okrivljenog savetuju i navodno najveći svetski advokati koji su sugerisali da satanizuje SNS.
Gospodine Atlagiću, ovo je bilo po amandmanu i molim vas da govorite po amandmanu.
Govorimo o diktaturi.
Ne govorimo o diktaturi.
Tražio sam povredu Poslovnika.
Povreda Poslovnika? Mislio sam da je po amandmanu. Nisam vas razumeo.
Dozvolite da obrazložim. Reč diktatura je krajnje neukusna. Rekao sam da se ovih dana vodi jedan veliki sudski proces u kome su konsultanti bili američki advokati koji su sugerisali da se satanizuje SNS i njen predsednik, Aleksandar Vučić da uvodi diktaturu. Govori narodnih poslanika tzv. Demokratske stranke zadnja dva dana ne mogu shvatiti…
Gospodine Atlagiću, ne mogu da dozvolim da u Skupštini vlada takva vrsta atmosfere gde će se poslanici nazivati navodnim poslanicima ili navodna Demokratska stranka. Stvarno moram da vas upozorim. To je nema smisla. Ne mogu da vam dozvolim da završite. Ovo nije po Poslovniku. Ušli ste u repliku. Molim vas da ne ulazimo u replike. Danas smo u jednom delu Kolegijuma razgovarali i oko prevazilaženja problema replika na repliku, korišćenja Poslovniku u smislu replike. Molim vas, sada je rasprava o predlozima zakona. Predsednik Vlade je ovde i ministar unutrašnjih poslova, pažljivo pratimo raspravu i mislim da je rasprava išla dosta dobro. Naravno, shvatam da s vremena na vreme poslanici vlasti i opozicije imaju pravo da malo skrenu sa toka rasprave, ali dok je malo mogu da tolerišem. Međutim kada to pređe u nešto što ne bi trebalo, moram da intervenišem. Molim vas da se vratimo na raspravu. Na član 12. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Stefana Miladinović i Miroljub Stojčić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanikMomir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Anđelković i Dejan Radenković. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 13. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Reč ima ministar Dačić.
Prihvatam ovaj amandman kako bi postao sastavni deo Predloga zakona.
Hvala. Na član 13. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Dejan Radenković, Suzana Spasojević i Vesna Jovicki. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman sa ispravkom. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 14. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Reč ima ministar Dačić..
Prihvatam ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 14. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre unutrašnjih poslova i predsedniče Vlade, ovde smo predvideli nekim amandmanskim korekcijama da malo unapredimo tekst zakona, a tiče se, pre svega, uslova za gubljenje, odnosno prestanak važenja licence, pa smo naveli da licenca može da prestane da važi ukoliko odgovorno lice umre ili u pisanoj formi izjavi da više ne želi da vrši delatnost privatnog obezbeđenja i smatramo da licenca ne bi trebalo da bude predmet naslednog prava. Takođe, licenca iz stava 1. ovog člana prestaje da važi ako se utvrdi da su podaci dokazi na osnovu kojih je licenca izdata falsifikovani, lažni ili neistiniti. Predvideli smo da pravnom licu, preduzetniku i fizičkom licu može da se oduzme licenca, ako se utvrdi da više ne ispunjava i neke druge zakonom propisane uslove za obavljanje delatnost privatnog obezbeđenja. Smatramo da su amandmani dobri, da vrše ne samo stilsku korekciju zakona već uvode i neke životne pretpostavke u primenu ovog zakona. Na vama je da to prihvatite ili ne. Ni ovaj postojeći član zakona nije loš, ali smatramo da ovim i ovakvim izmenama zakon može da se u određenom obimu unapredi.
Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Anđelković i Bojana Đorđević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 19. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Vlade i ministre unutrašnjih poslova, ovde se podnosi jedan amandman u cilju malo jasnijeg definisanja radnog vremena pripadnika privatnog obezbeđenja iz nekoliko razloga. Prvo, znate da se privatno obezbeđenje često angažuje na najrazličitijim poslovima, od obezbeđenja noćnih klubova gde radno vreme počinje od 22,00 časa uveče pa traje do ranih jutarnjih sati i traje sigurno duže od osam sati, a s druge strane, postoje i ljudi koji rade u privatnim obezbeđenjima objekata gde rade uveče od 19,00 časova do sedam sati ujutru. Sada samo jedno poređenje sa policijom. Kad odete u policijsku brigadu na Banovom brdu, ti hrabri, odvažni, čestiti i ljudi za primer nekada rada dvanaest, četrnaest sati dok traje događaj. Malo, malo neko dođe u Srbiju, oni obezbeđuju. Svi smo imali prilike da vidimo policajce koji stoje na nadvožnjacima, kraj puta, obezbeđuju utakmice, sportske događaje i to rade vrlo profesionalno uprkos činjenici da ova Vlada pod vođstvom Srpske napredne stranke često amnestira huligane i da su izloženi nasrtajima huligana, ali oni taj posao rade vrlo profesionalno i vrlo angažovano i vrlo posvećeno i rade ga za primer. Kada ih posetite, prenesite im naše čestitke, na svemu onome što rade i što trpe, na svim onim žrtvama koje podnose, na gađanju neprikladnim predmetima na utakmicama, na stadionima, na raznim događajima, o čijoj sudbini odlučuju huligani a ne oni. Sada se vraćam na ove ljude, pripadnike privatnog obezbeđenja. Mislim da je poslodavac dužan da pri organizovanju noćnog i smenskog rada zaposlenima omogući dnevni odmor, da ako rade 12 sati neprekidno moraju da imaju kao i policija neki period kada moraju da se odmaraju. Ako rade noću 12 sati da bi bili psihofizički sposobni da obavljaju poslove obezbeđenja moraju da imaju neku pauzu. Setite se koliko smo napora imali u prošlom mandatu da koliko toliko uredimo radno vreme policajaca i setite se da ste izašli u susret policajcima i sindikatima policije zajedno sa direktorom Veljovićem i da je tu bilo puno napora da dođemo do definisanja nekog radnog vremena policajaca. Ovi ljudi takođe rade odgovoran posao privatnog obezbeđenja i mislim da je važno da i njima izađemo u susret kroz zakonske predloge.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 20. Poslovnika podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Ministar ima reč.
I ovaj amandman prihvatamo kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 23. Poslovnika podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Ministar ima reč.
Takođe prihvatamo i ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Na član 24. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Momir Stojanović i narodni poslanik Srđan Milivojević. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospodine ministre, u članu 24. mislim da postoje razlozi da ga prihvatite jer se ovde praktično sprovodi jedna unifikacija pištolja koji se koriste u poslovima obezbeđenja. Zakonom se predviđa da koriste kalibar devet milimetara, a gospodin Stojanović i ja smo ukazali na jednu nelogičnost. Prvo, ima mnogo ljudi koji rade na poslovima obezbeđenja i koji koriste pištolje drugih kalibara. Tetejac je pištolj sa velikom probojnom moći i ima manje metaka. Jednim povlačenjem oroza ispaljuje se jedan metak. Sa druge strane, postoji i drugi kalibar. Postoje revolveri, mada baš nisu prikladno oružje za obezbeđenje jer u njih staje samo šest metaka. Želim da vam dam sugestiju, gospodinu Todoroviću, kada se bude donosio zakon ooružju i municiji, mi iz DS smo takođe pripremili jedan veoma koristan predlog zakona. Ovog trenutka u posedu građana Srbije se nalazi veliki broj raznoraznog komada oružja koji je registrovan sa legalnom dozvolom. Predložili smo da Republika Srbija sprovede akciju otkupa naoružanja po nekim simboličnim cenama kod građana koji to oružje više ne žele u svom posedu. Ima ljudi koji su devedesetih godina iz osećaja velike nesigurnosti kupili revolvere, puške i pištolje. Možda sada kada se ta nesigurnost ponovo vraća u naše domove neće biti baš svi spremni da to prodaju, ali s obzirom da je u međuvremenu uveden i porez na to oružje, neki ljudi plaćaju porez, i rado bi se rešili tog oružja, ali ne znaju kako da to urade. Možda je jedan od predloga, o kome treba razmisliti, da Republika Srbija po nekim cenama koje neće opteretiti budžet, a koje mogu da budu skromne naspram cena ljudskog života otkupe oružje od građana Srbije koji to oružje ne žele kod sebe u svom posedu. Vraćam se na amandman. Razmislite da li je potrebno da baš unificiramo da baš svi pripadnici obezbeđenja moraju da imaju pištolje kalibra devet milimetara ili je moguće da to bude do devet milimetara, da imaju i kalibar 765 ili kalibar Tetejca ili neki drugi kalibar. Možda je to tema o kojoj treba razmisliti jer će možda nabavka tih novih pištolja pomoći „Zastavu oružje“, ali odmoći ljudima koji se bave obezbeđenjem i koji već imaju u svom posedu oružje, a sa druge strane proizvešće višak oružja kod građana i tih firmi.
Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević, Stefana Miladinović, Miroljub Stojčić i Đorđe Milićević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Sanda Rašković Ivić. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Ovaj naš amandman se odnosi na isti član na koji je i kolega Milivojević podneo amandman. U 1. stavu imamo nabrojano koje sve vrste oružja poseduje radnik koji je deo privatnog obezbeđenja. Imate nabrojano da može da poseduje poluautomatsko oružje, pištolj kalibra devet milimetara kod kojeg sa jednim povlačenjem obarača može se ispaliti samo jedan metak. Naš amandman se sastoji u tome da mi ovde smatramo da treba dodati - da može da poseduje i električne omamljivače u skladu sa posebnim propisima. Smatramo da nije dobro i u Zakonu o oružju i municiji taj pojam ličnog naoružanja je mnogo šire definisan. Smatramo da na tržištu postoji mnogo tzv. alternativnih sredstava prinude, koji nisu klasično oružje, dakle, nisu pištolji, nije poloautomatsko oružje, a koje nekada može i te kako da doprinese rešavanju neke pretnje bezbednosti. Vi ste u obrazloženju rekli da u ovom trenutku ne postoji pravni okvir i vidim ovde da se cela ta grupa, te vrste oružja, nazivaju elektrošokeri, to valjda iz engleskog, i da ne postoji pravni okvir za te tzv. elektrošokere. Međutim, upravo smo mi ovim amandmanom mi hteli da kažemo – da mogu, ali da pod posebnim propisima. Recimo, možda je ovde trebalo reći da će se nekim sledećim stavom doneti podzakonski akt kojim će se regulisati upotreba upravo ovih električnih omamljivača, odnosno mi smo to i hteli i ovim amandmanom da sugerišemo, da Ministarstvo unutrašnjih poslova upravo može nekim podzakonskim aktom i regulisati ovu materiju. Mi znamo da u ovom trenutku ne postoji pravni okvir za ovo, ali smatramo da je veoma značajno da privatno obezbeđenje, osim upotrebe pištolja i poluautomatskog oružja, može da upotrebi i električne omamljivače. Vi znate da je to tržište u Srbiji, ono je ilegalno, ali je ono veoma rasprostranjeno i da prosto ljudi mogu, ljudi koji to žele, mogu praktično i na pijaci da kupe raznorazne vrste tih elektrošokera.
Reč ima ministar.
Ovde je reč o raspravi koja nije toliko izborno predmet ovog zakona, koliko možda Zakona o unutrašnjim poslovima, Zakona o policiji itd, a to je problem - koja su to sredstva prinude, između ostalog i ova koja ste vi ovde navodili. Danas policiji to nije dozvoljeno. Smatrali smo, dok se to ne uvede u policijske zakone, da je to nemoguće dozvoliti privatnom obezbeđenju. Zašto? Zato što, inače o tome se vode velike i teške rasprave, kakve su posledice tih sredstava. Reč je o tzv. tejzerima, između ostalog, jedno od ovih sredstava, koje izaziva privremenu onesposobljenost. Za to postoji rasprava i u mnogim zapadnim društvima, da li to treba koristiti ili ne. Mislim da je previše rano da to ubacujemo u Zakon o privatnom obezbeđenju, zato što, pošto sam to rekao i prošli put kada smo razgovarali, mi pripremamo predlog izmena Zakona o municiji i oružju, Zakon o policiji, sve to moramo da raspravimo tada i slažem se da to takođe mora da bude deo i da bude tačno napisano šta treba i šta je dozvoljeno koristiti. Navešću vam samo jedan primer. Kada su bile one demonstracije 2008. godine protiv hapšenja Radovana Karadžića, i kada je policija upotrebila gumene metke, došlo je do povređivanja, između ostalog, gospodin Pelević je zadobio i tešku povredu. Nakon toga sam svojim ličnim aktom zabranio upotrebu gumenih metaka. I dan danas postoje veliki pritisci na mene da se dozvoli i to nema veze sa ovom vlašću. Imao sam pritiske odmah čim smo to zabranili. Između ostalog, tu su proizvođači, policajci koji smatraju da to može da koristi, ja sam smatrao da to nema nikakvog efekta i da samo ima velike štete i opasnost po učesnike javnih skupova. Tako i ovde. Pitanje je šta treba dozvoliti, od svega ovoga što ste naveli. Da li toga ima u nelegalnom i ilegalnom prometu? Sigurno. Vi ovde kod nas možete da kupite i uređaje za prisluškivanje i razne druge stvari nelegalno, ali to sve mora da bude deo zakonski uređene oblasti i slažem se, mislim da ovo što ste vi predložili jeste u stvari deo savremenih kretanja u svetu policije i ja sam više puta, gde god smo posećivali svoje kolege u inostranstvu, uvek smo imali prilike i to da vidimo, da vidimo kako funkcioniše. Mislim da naši ljudi i ne znaju kako funkcioniše npr. taj tejzer. Kad bi to videli, mislim da bi 99% vas ovde glasalo da se to zabrani. Jer to je ispaljivanje praktično metka, odnosno strelice, sa određene daljine i onesposobljeni ste. Da ljudi vide kako to funkcioniše, verujem da ne bi to dozvolili. Ali, pošto se policija i druge bezbednosne službe suočavaju sa svim tim problemima i ulaskom rešavanja talačkih situacija i mnogih drugih upotrebom sredstava koje sigurno obični ljudi ne bi mogli da podnesu. To je, čini mi se, bio osnovni razlog zašto u ovom trenutku nije prihvaćen ovaj vaš amandman, ali se slažem da to bude deo i mislim da treba da se svi dobro pripremimo, jer to su ozbiljne teme i daj bože da se na takav način pripremamo za ove rasprave, da zaista vidimo šta je najbolje, šta se najbolje koristi, kako se koristi, kakve su prakse u svetu. To je onda od interesa za sve građane. Suštinski pozdravljam i prihvatili bi to, ali ne možemo u ovom trenutku zato što to policiji nije dozvoljeno. Smatramo da nije u redu da bude dozvoljeno privatnom obezbeđenju, a da policiji ne bude dozvoljeno. Hvala.
Replika, Donka Banović.
Nije ni replika, koliko imam ja i vreme ovlašćenog predstavnika. Nisam znala da je to policiji zabranjeno i slažem se sa vama da, ukoliko policajac i policija ne može da upotrebljava ta sredstva, ne treba ni nekakvo privatno obezbeđenje. Ono što ja mogu da kažem jeste da ja nisam sigurno deo nikakvog lobija i verujem da ste bili izloženi, kao ministar unutrašnjih poslova, određenim interesima određenih lobija proizvođača itd. Nažalost, to je kod nas tako, lobiji su prilično jaki. Ono što nije dobro je što ti lobiji nisu vidljivi, zato što vi u nekim drugim državama koje su recimo uredile tu oblast lobiranja, vi imate da je to uređeno i prosto znate sa kim razgovarate i sa kim imate posla. Ja nisam deo nikakvog lobija i što se mene tiče, a verujem i svih ostalih kolega, mi bi najviše voleli da ne mora niko da nosi nikakvo oružje, ni pištolje, ni poluautomatsko. Ali, nažalost, ne živimo u takvom svetu, nego je naš svet drugačiji. Znam da se vodi diskusija o štetnosti i opasnosti tih sredstava, tih tzv. električnih omamljivača. Mislim da to radi po principu – visok napon, niska struja itd. i da prosto nije ni ispitano dovoljno kakve su posledice. Ono što čoveku prvo padne na pamet, kada vi kažete da su posledice velike i opasne, čak i nepredvidive, onda laik pomisli – sigurno su posledice manje od posledica pucanja iz pištolja devet milimetara. To onako laički svi verovatno doživljavamo, da su ipak najteže i najgore posledice od pucanja iz poluautomatskog oružja sa jednim metkom i pištolja devet milimetara, a da su, kakve god da su, sigurno posledice manje kod upotrebe ovih omamljivača. Hvala.
Hvala. Po amandmanu, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, delim mišljenje ministra kada je u pitanju ovaj amandman, zato što nije dovoljno samo dozvoliti jednim zakonom, već i tu materiju standardizovati u smislu koje vrste takvog oružja mogu da se koriste, s jedne strane. S druge strane, pošto se već o tome vodi određena debata, a bili smo svedoci ranijih godina da je policija često iz nehata imala prekomernu upotrebu sile sa smrtnim ishodom i da je gubitak jednog života svakako nešto što je najtragičnije što može da snađe jedno društvo, zato što naši policajci rade, pogotovo koji rade u tim interventnim ili specijalnim jedinicama, pod jednim velikim pritiskom i svesni su da i njihova greška može da bude tragična i za onu drugu stranu, kao i za njih same. Ipak su tu u pitanju ljudi koji su spremni da brane svoj život, pored bezbednosti građana, tako da smo imali te nemile događaje. Međutim, kada su u pitanju ovakva sredstva jednog zdravog čoveka, ona ne mogu da nanesu neke trajne i ozbiljne posledice. Nema tu čak, ja mislim, ni lečenja. Tako da, dobro razmislite o tome kada budete to uređivali zakonom, da se ipak dozvoli jedan vid takvog sredstva, jer čak i ako bude prekomerne upotrebe sile posledice snosi samo onaj ko je upotrebio to sredstvo i trenutno posledicu onaj na kome je upotrebljeno, koji može da uspostavi odštetni zahtev. Međutim, čak i ako dođe do ranjavanja vatrenim oružjem, proces lečenja može da bude i dug i skup za državu, a pitanje je i da li će biti potpuno uspešan. Tako da, u ovom trenutku mislim da ovaj amandman ne treba prihvatiti, ali da treba u nekoj budućnosti razmišljati da se ova materija reši zakonom, pa i pored pripadnika MUP-a da i ova druga lica koja se bave obezbeđenjem imaju pravo na korišćenje i nošenje takve vrste oružja.
Po amandmanu, reč ima gospodin Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dakle, da pojasnim šta su hteli autori ovog amandmana da kažu ovim amandmanom. Zapravo, pročitaću ga zbog javnosti, a odnosi se na zakonsku odredbu - poslova fizičke zaštite. On glasi – za vršenje poslova fizičke zaštite pravna lica i preduzetnici za privatno obezbeđenje mogu posedovati poluautomatsko oružje, pištolj kalibra 9mm, kod kojeg se jednim povlačenjem obarača može ispaliti samo jedan metak. Dakle, šta ako privatno obezbeđenje, koje štiti određeno lice, napadne više njih? On mora da ima alternativno rešenje da bi odbranio sebe i da bi odbranio ljude koje štiti. To je bila naša namera, da na jedan način pomognemo radnicima obezbeđenja kako bi zaštitili i sebe, a i ljude koje štite. Vi ste nam, gospodine premijeru, objasnili na koji način ide ovaj zakon, odnosno u kom pravcu i da ćemo uskoro, možda i pred ovom Skupštinom imati jedno ovakvo zakonsko rešenje. To je bila naša namera, da jednostavno zaštitimo i radnika i fizičko lice koje on obezbeđuje. Zahvaljujem.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefana Miladinović i Miroljub Stojčić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 32. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite.
Prihvatamo ovaj amandman Odbora, kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Dujović i Ivana Dinić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Momir Stojanović i narodni poslanik Srđan Milivojević Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Kasalović, Mirjana Dragaš i prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Dujović, Slavoljub Vlajković i Ivana Dinić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dejan Mihajlov, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Sanda Rašković Ivić. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala. Naslov iznad ovog člana 51. je - Upotreba sredstava za vezivanje. Kaže – sredstva za vezivanje mogu se upotrebiti prema licu koje se privremeno zadržava po odredbama ovog zakona, radi sprečavanja otpora lica ili odbijanja napada. Tako glasi ova tačka 1). Šta mi predlažemo ovim amandmanom? Predlažemo da se posle reči: „odbijanja napada“ dodaju reči: „usmerenog ka službeniku obezbeđenja ili štićenom objektu, odnosno drugim licima koja se nalaze u štićenom objektu“. Šta smo praktično ovim amandmanom hteli? Hteli smo malo da preciziramo samu reč „napad“. Kakav napad? Napad koji je usmeren ka službeniku obezbeđenja, privatnog obezbeđenja ili štićenom objektu. Barem smo za ovaj amandman mislili da ćete ga prihvatiti, zato što on prosto samo precizira šta je napad, kako ne bi došlo do nekih drugih vrsta zloupotreba. Moram da priznam da nisam dobro razumela obrazloženje zašto se ovaj amandman odbija. Kaže se – iz razloga što je intencija predlagača bila da se izvrši gradacija ovlašćenja službenika privatnog obezbeđenja srazmerno ovlašćenjima policijskih službenika, odnosno da privatno obezbeđenje ni u kom slučaju ne može imati drugačija ili veća ovlašćenja od policijskih službenika. Ne vidim kako bi ovim amandmanom privatno obezbeđenje imalo uopšte neka veća ovlašćenja od policijskih službenika time što mi u stvari hoćemo na neki način prosto da definišemo šta je to napad. Hvala.
Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Mihajlov i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
I ovaj član zakona, a to je član 53, odnosi se na upotrebu fizičke snage. Mi smo zahtevali da se pre nego što se izvrši napad od strane radnika obezbeđenja on identifikuje i na taj način upozori sve one ljude koji ga napadaju ili pojedinca koji napada njega ili lice koje on obezbeđuje fizički, da se identifikuje i na taj način da posle toga on može da reaguje. Mislim da ovaj amandman možete prihvatiti, gospodine ministre, jer ćete na taj način olakšati i radnicima obezbeđenja da mogu na kvalitetan način da vrše svoj deo posla. Zahvaljujem.
Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 56. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Ne. Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miletić Mihajlović, Suzana Spasojević i Vesna Stepić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 67. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite, ministre.
Prihvatam ovaj amandman iz istih razloga, kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 69. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite, ministre.
Takođe, prihvatam i ovaj amandman.
Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 76. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite.
Takođe, prihvatamo i ovaj amandman Odbora kako bi postao sastavni deo Predloga zakona.
Hvala. Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojčić i Suzana Spasojević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Stanojević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević i Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, amandman na član 77. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite.
Prihvatamo i ovaj amandman Odbora, kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 77. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 79. amandman je podnela narodni poslanik Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Stanojević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 79. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 80. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Reč ima ministar Dačić.
Prihvatamo ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Kasalović, Mirjana Dragaš i Bojana Đorđević. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miletić Mihajlović, dr Zoran Radovanović i Snežana Paunović. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 88. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Ne. Na član 88. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojčić, Zoran Anđelković i Ivana Dinić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 89. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojčić i Zvonimir Stević. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 89. podneo je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Reč ima ministar Dačić.
Prihvatamo ovaj amandman kako bi postao sastavni deo teksta Predloga zakona.
Hvala. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivana Dinić i Saša Dujović. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zaključujemo rad za danas i nastavljamo sutra u 11,00 časova.