Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 15. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Ksenija Korenjak Kramar, gospa Maruša Škopac, gospod Žan Mahnič, mag. Anže Logar, mag. Andrej Šircelj, mag. Branislav Rajić in gospod Ljubo Žnidar do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRISPEVKIH ZA SOCIALNO VARNOST. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Mateju Toninu.
Dragi kolegice in kolegi, dobro jutro! Mesec januar je precej naporen mesec. V tem mesecu je bilo izrečenih ogromno ostrih besed, bil je poln konfliktov in ogromno praznega teka. Danes pa imamo vsi skupaj veliko priložnost, da nekaj zelo zelo konkretnega postorimo za ljudi, da za ljudi storimo nekaj dobrega. Da državljanom, ki imajo minimalno plačo, le to povečamo za 50 evrov na mesec, in s tem ne obremenimo gospodarstva. Lahko storimo, da razvojnim inženirjem, ki inovirajo in razvijajo in dejansko ustvarjajo nova delovna mesta povečamo plačo in jih zadržimo doma. Lahko tudi zmanjšamo obdavčitev božičnice in tako vsem državljanom, ki jih njihova podjetja nagrajujejo, omogočimo, da dobijo največji kos božičnice, ne pa, da to dobi država. Ko smo v Poslanski skupini Nove Slovenije hodili vsak mesec po terenu, se srečevali z ljudmi, z gospodarstveniki, smo povsod slišali eno in isto besedo oziroma eno in isto željo: Če želite, da se bo gospodarska rast okrepila, če želite, da bo gospodarska rast vztrajna, potem je nujno povečati domačo potrošnjo. Domače potrošnje pa ni mogoče drugače povečati kot tako, da ljudem ostane več v njihovih denarnicah, več v njihovih žepih. Matematika je zelo preprosta. Zakon, ki je pred vami predlaga tri stvar: socialni copatek, razvojno kapico in nižjo obdavčitev božičnice. Pri socialnem copatku smo zasledovali preprosto logiko, da je 3 tisoč 300 evrov zaslužka vsakega državljana zaslužek, ki je neoprispevčen, zaradi tega vsak državljan dobi 50 evrov večji neto prihodek. Razvojno kapico smo postavili na 4-kratnik minimalne plače. Pri obdavčitvi božičnice pa smo potegnili analogijo z obdavčitvijo regresa. Zavedamo se, da če ljudem ostane več, dobi manj država. Tega niti ne zanikamo. A Vlada je pripravila izračune, ki so po naši oceni zelo konservativni, naši izračuni so nekoliko drugačni, pa ne bom zahajal v te podrobnosti, ampak se bom držal tistega, kar je naračunala Vlada. Po izračunih Vlade bi v primeru socialnega copatka, če bi bil uveljavljen, v žepih ljudi, ostalo 450 milijonov več, če bi uveljavili razvojno kapico, bi ljudem ostalo 300 milijonov več in če bi uveljavili drugačno obdavčitev božičnice, bi ljudem ostalo 40 milijonov več. Če uveljavimo vse tri ukrepe skupaj, bi ljudem ostalo 800 milijonov evrov več denarja v njihovih žepih, ki bi jih lahko zapravili, kakor sami želijo in hočejo. Zavedamo se, da je proračun za leti 2016 in 2017 sprejet, zaradi tega odgovorno predlagamo uveljavitev tega zakona s 1. 1. 2018, torej z naslednjim proračunom, kar pomeni, da imamo še dovolj časa in možnosti, da javnofinančne izdatke prilagodimo tem sprejetim ukrepom. Prepričan sem tudi, da se vsi ne boste strinjali z ukrepi, ki smo jih mi danes predlagali, da bodo nekatere motile javnofinančne posledice, vendar pa bi morali vsi skupaj zasledovati, da bi rasti, ki se Sloveniji obeta, morali biti deležni vsi državljani in ne zgolj javni sektor. Pri javnofinančnih posledicah, ker je zakon v prvi obravnavi, je možno prilagajati tudi intenziteto posameznih ukrepov. Nekateri boste tudi ideološko nasprotovali razvojni kapici. Jaz vam tega ne oporekam, ampak mislim, da pa je skupna točka vseh nas božičnica in da je božičnica tisti naš skupni minimalni imenovalec, ki bi ga lahko sprejeli in tudi potrdili. Zakon je sestavljen iz treh delov, izberete lahko tistega, ki hočete. S tem, da danes glasujeta za, glasujete za ljudi, lahko pa svoje nezadovoljstvo z mano, morda tudi z Novo Slovenijo pokažete tako, da glasujete proti, ampak od tega ljudje nič ne bodo imeli.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje poslanci! Predlagatelj zakona si je sicer zastavil cilje, ki jim lahko pritrdimo in so načeloma skladni tudi s prioritetami Vlade, vendar pa hkrati s konkretnimi rešitvami odpira toliko vsebinskih in izvedbenih dilem, da Vlada ocenjuje, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S predlogom zakona se poskuša nasloviti vprašanje, kako izboljšati konkurenčnost gospodarstva tudi s spremembami v sistemu javnih dajatev, predvsem v smeri znižanja obremenitev dela. Dejstvo je, da največji delež obremenitve dela v Sloveniji predstavljajo prispevki za socialno varnost, kar kaže na to, da je treba ustrezne rešitve iskati v sistemih socialnih zavarovanj. Podatki kažejo, da je Slovenija po obremenitvi z davki in prispevki pod povprečjem Evropske unije, ki znaša 39,4 % BDP, za Slovenijo pa 37,6. Vendar pa je ekonomska struktura davkov dokaj neugodna, saj odstopa od povprečja evropskih držav, zaradi nadpovprečne obremenitve dela in potrošnje ter podpovprečne obremenitve kapitala in premoženja. Prav tako podatki kažejo, da so stroški dela v Sloveniji bistveno nadpovprečno obremenjeni, predvsem iz naslova prispevkov za socialno varnost, ki jih plačujejo delojemalci. Vendar pa predlog zakona posega v bistveni element sistema socialnih zavarovanj v obsegu, ki brez hkratnih posegov v druge elemente sistema, to je opredelitev zavarovancev, prispevnih stopenj, načina financiranja in predvsem pravic iz socialnega zavarovanja, po mnenju Vlade pomeni rušenje finančne vzdržnosti sistemov, ob hkratnem rušenju razmerij v sistemu javnih financ v celoti. Omenjeno je že bilo, da je skupni finančni učinek cirka 800 milijonov evrov. Če pogledamo to z vidika posameznih blagajn javnega financiranja, predlagane rešitve pomenijo za približno 145 milijonov več prihodkov v državni proračun, za približno 615 do 620 milijonov manj prihodkov v pokojninsko blagajno in s tem tudi za enak znesek višje odhodke državnega proračuna in pa znižanje prihodkov blagajne zdravstvenega zavarovanja za približno 330 milijonov. Tega ni mogoče nadomestiti z ukrepi, ki ne bi posegli v pravice iz socialnih zavarovanj. Po mnenju Vlade bodo za znižanje obremenitve dela potrebni kompleksnejši, hkratni in usklajeni ukrepi na več področjih, ki bodo zahtevali širši konsenz. Po mnenju Vlade je treba ob iskanju rešitev za razbremenitev dela oziroma zagotavljanje pozitivnega razvojnega učinka davkov in prispevkov zasledovati tudi cilje ohranitve primerljivega nivoja socialne varnosti ter vzdržnosti javnih financ. Poleg navedenega Vlada ugotavlja, da je predlog neizvedljiv, in sicer iz več razlogov. Pri predlogu za izenačenje osnove za dohodnino in prispevke za socialno varnost predlagatelj ni upošteval dejstva, da so prispevki za socialno varnost odbitna postavka pri določanju osnove za odmero dohodnine. Prav tako pri določanju novega načina pobiranja prispevkov predlagatelj ni upošteval dejstva, da so za pobiranje prispevkov v področni zakonodaji določeni drugačni postopki kot za pobiranje dohodnine ter da sta zavezanca za plačilo prispevkov običajno dva, zavarovanec in delodajalec. Uporablja se nejasna terminologija in tudi v drugi področni zakonodaji ni uporabljena, ni jasno opredeljena in lahko povzroči anomalije oziroma zlorabo predlaganih rešitev. Spremembe tudi niso ustrezno umeščene v predpise, ki urejajo vsebine, za katere se predlagajo spremembe. Zakon o prispevkih za socialno varnost določa višino prispevnih stopenj, ne določa osnov. Upoštevaje vse navedeno Vlada predloga zakona iz vsebinskih razlogov ne more podpreti in opozarja, da je v praksi neizvedljiv. Zato predlagamo, da Državni zbor sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Danes se pogovarjamo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prispevkih za socialno varnost. Kaj so cilji, navedeni pri teh spremembah: prvič, znižati obremenitev plač s prispevki za socialno varnost; drugič, doseči odpiranje večjega števila zdravih delovnih mest v gospodarstvu preko znižanja obremenitev prejemkov zaposlenih in samozaposlenih s prispevki za socialno varnost, pri čemer se obremenitev delodajalcev ne povečuje; tretjič, izboljšati gmotni položaj prejemnikov minimalne plače ter prejemnikov plače v višini štirih povprečnih plač z omejitvijo plačevanja prispevkov za socialno varnost navzdol in navzgor ter z znižanjem oprispevčenja božičnice po zgledu regresa za letni dopust. Poglavitne rešitve, ki so predlagane: predlaga se uvedba minimalnega zneska dohodka od dela, od katerega prejemniki dohodka ne bi plačevali prispevkov za socialno varnost; poleg določitve spodnje meje dohodka, od katerega se prispevkov ne bi plačevalo, se s spremembo zakona določa tudi zgornja meja zneska prispevkov za socialno varnost za delodajalce; za izplačilo božičnice se z vidika prispevkov obravnava enako kot regres. Enako, kot velja zdaj z zakonskimi določili za regres, se tudi za božičnico določa najvišji znesek, ki ni obremenjen s prispevki za socialno varnost. Poleg tega se višina regresa, ki ni obremenjena s prispevki, določa tako, da je v vsem koledarskem letu enotna ne glede na mesec izplačila. Dejstvo je, spoštovani kolegice in kolegi, da so davki tema, o kateri se pogovarjamo ne glede na to, katera vlada vodi našo državo. Verjetno ni predsednika in niti ministra za finance, ki ne bi z veseljem zniževal davkov in na ta način razbremenjeval ljudi in gospodarstva. Dejstvo pa je, da brez davkov ni prihodkov proračuna in brez prihodkov proračuna ni odhodkov oziroma izdatkov proračuna. Verjetno bi se našli tudi taki, ki bi ob tem rekli, super, državi ne bom nič plačal in od nje tudi ne želim nič dobiti. Pa seveda ni tako preprosto. Zato da imamo bolj ali manj brezplačno zdravstveno oskrbo, je treba zagotoviti več kot 3 milijarde evrov, za potrebe šolskega sistema več kot 1,6 milijarde evrov in za pokojnine naših upokojencev več kot 4 milijarde evrov letno. V Sloveniji je obremenitev dela, o tem se namreč danes pogovarjamo, po podatkih OECD, razmeroma visoka, predvsem zaradi visokih prispevkov za socialno varnost. Po podatkih OECD Slovenija odstopa navzgor pri indikatorjih obremenitve dela samske osebe ne glede na višino dohodka v primerjavi z državami, ki so na neki način naše konkurentke: Poljska, Češka, Estonija, Španija, Slovaška. Odstopanje pa je seveda še višje pri višjih dohodkih, zato je smiselno razmišljati o razbremenitvi stroškov dela, če rečem po domače, znižati prispevke ali davke na plačo. Tudi o tem se v Sloveniji pogovarjamo več let. Predlog, ki je pred nami, bi brez vseh omejitev javnofinančne prihodke znižal za nekaj manj kot 500 milijonov evrov. Samo to, se pravi, sprejeti ta zakon in na drugi strani nič narediti na odhodkih proračuna, je nemogoče. Ob oprostitvi plačila vseh prispevkov na strani delodajalca in delojemalca pri zgornji meji v višini štiri bruto povprečnih plač bi to pomenilo po oceni zmanjšanje javnofinančnih prihodkov v višini približno 56 milijonov evrov. V primeru, da se uvede tako imenovana socialna kapica v višini štirih bruto povprečnih plač za vse prispevke za socialno varnost, vendar le na strani delojemalcev, pa bi bili neto javnofinančni prihodki nižji za okoli 26 milijonov evrov. Ti dve zadnji rešitvi sta bistveno bolj sprejemljivi in izvedljivi kot brez kakršnekoli izjeme. Seveda je treba pogledati še učinek na gospodarstvo, ki bi po moji oziroma naši oceni, brez dvoma bil pozitiven. Zadnje dneve se veliko govori o iskanju rešitev. To, kar imamo na mizi, je prav gotovo ena od možnih rešitev. Je najboljša? Verjetno ne. Je prava? Mogoče. Vsekakor pa je lahko ta zakon osnovna, da v tem parlamentu naredimo to, kar je res nujno in na kar nas gospodarstvo poziva že zelo dolgo, to je, da razbremenimo 13 in 14 plačo, regres in božičnico. Ob sprejemu proračunov za leti 2016 in 2017 se je kot trajni ukrep uveljavila višja stopnja DDV, ki je bila prvotno predvidena kot krizni oziroma protikrizni ukrep. Ob sprejemanju Zakona o davku na dodano vrednost je bilo zapisano in tudi večkrat javno in tudi tukaj v tej dvorani poudarjeno, da je prav višji DDV tisti manevrski prostor, ki bo vladi omogočil nekaj razbremenitev za gospodarstvo in zaposlene. Zdaj smo tukaj, ko lahko to omogočimo in dejansko izvedemo in ljudem pustimo nekaj več v denarnicah. V naši poslanski skupini bomo predlog zakona v tem branju podprli. Vsem tistim, ki so vas ali pa so nas polna usta o tem, kako je treba nekaj narediti za ljudi, kako je treba iskati rešitve in manj jamrati, pričakujem enako.
Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je predlog poslanskih kolegov s prvopodpisanim Matejem Toninom, ki skuša nasloviti obračunavanje in plačevanje prispevkov za socialno varnost na nekoliko drugačen način, kot je to urejeno sedaj. Predvolilni program SMC se je prelil v izvedbo v okviru treh ključnih sklopov na področju razvoja davčne politike. Prvič, prestrukturiranje davčnih obremenitev, ki predvideva postopno poenotenje obdavčitev vseh vrst dela in razbremenitev stroškov dela na način, da bo ukrep z vidika seštevka državnih blagajn nevtralen. Ta je v teku. Kot drugo, izboljšanje učinkovitosti pobiranja davkov, kjer sta bila v preteklem letu ključna izboljšanje nadzora z okrepitvijo delovanja inšpektorjev na terenu, izboljšanje ciljnega pristopa, ki predvideva predvsem nadzorovanje tistih, ki imajo visoko stopnjo tveganja, in informatizacijo blagajniškega nadzora z uvedbo davčnih blagajn. Preko dopolnitve nabora orodij za izterjavo in širjenjem manevrskega prostora za dogovarjanje lahko zdaj finančna uprava lažje deluje tudi na zniževanju milijardnega davčnega dolga. In kot tretje, debirokratizacija davčnega okolja, ki smo jo v preteklem letu med drugim začeli s sprejemom novele Zakona o davčnem postopku, možnost pobota davčnih obveznosti, širitev manevrskega prostora za poplačilo davčnih obveznosti, enoten račun za s. p., možnost zavezujoče informacije za področja transfernih cen in tako dalje. S tem je bil pridobljen zagon za pripravo nadaljnjih ukrepov za administrativno razbremenitev na davčnem področju, ki bodo sledili v kratkem. Koalicijska pogodba, katere podlaga je bil tudi dobršen del našega predvolilnega programa, nam je omogočila, da smo dane predvolilne obljube spremenili v pisne zaveze, te pa zdaj, kot omenjeno uvodoma, postopoma udejanjamo tudi na davčnem področju. Na področju, ki se ga loteva predlagatelj, smo v našem predvolilnem programu predvideli razbremenitev stroškov dela z uvedbo delne socialne kapice na način, da bi imel ukrep z vidika seštevka državnih blagajn nevtralen učinek. Nevtralnost bi po našem mnenju lahko zagotovili z različnimi ukrepi za približevanje ciljnim nivojem obdavčitve, kjer Slovenija izkazuje pomembno odstopanje od primerljivih držav. O tem je prej govorila tudi sekretarka. Ena izmed priložnosti je tudi v zeleni davčni reformi, ki je najbrž za marsikoga sorazmerno abstrakten pojem. Ima pa že danes sorazmerno pomemben vpliv na naša življenja. Glede na to pa, da je pred dvema tednoma vodja davčnega področja pri OECD Republiko Slovenijo razglasil za referenčni primer na področju uvajanja zelenih davkov med vsemi članicami OECD, imamo zdaj tudi zunanji dokaz, da smo s tem v zvezi kot država že stopili na pravo pot. V SMC se zavedamo, da je obremenitev dela z dajatvami, posebej za nekatere dohodkovne razrede, nadpovprečno visoka, kar odraža tako naš program kot koalicijska pogodba. To potrjujejo tudi podatki študije OECD, Eurostata in drugih referenčnih virov. Je pa treba biti previden, da se pravilno naslovi tako z vidika končnega učinka na obdavčitev teh dohodkov kot učinka, ki ga bodo imeli ukrepi na javne finance. V konkretnem primeru ugotavljamo, da smo v obdavčitvi nižjih dohodkov sorazmerno konkurenčni. Davčni primeža pa pri nas v primerjavi z drugimi državami izjemno hitro naraste, pri čemer se strinjamo, da je del težave tudi visoka obdavčitev prispevkov. Naše razmišljanje, ki ga je vseboval predvolilni program, je šlo v smeri vzpostavitve delne kapice. Takšen pogled je izhajal iz dejstva, da so nekatere pravice, ki izhajajo iz plačevanja socialnih prispevkov, praktično neomejene. Tukaj imam v mislih pravice iz zdravstvenega zavarovanja, ki za zavarovanca praktično nimajo omejitve navzgor, če nekdo potrebuje zdravstvene storitve, jih bo seveda dobil. Na drugi strani so, na primer, pokojninski prispevki, ki imajo navzgor omejeno izplačilo, ne glede na to, koliko je posameznik v sistem v času svoje aktivne dobe vplačeval. Ob zavedanju, da je naš sistem socialne varnosti utemeljen na solidarnosti, je seveda treba opraviti tehten premislek, na kateremu v SMC delamo, s predlogom pa je eno izmed teh možnih dimenzij, izpostavil tudi predlagatelj. Tega področja se v naši poslanski skupini lotevamo nekoliko bolj poglobljeno in analitično, kar se nam sicer pogosto očita, vendar smo mnenja, da je to eden izmed ključnih korakov v procesu sprememb davčne zakonodaje, da ne pride do destabilizacije sistema socialne varnosti in javnih financ na škodo državljanov, in s tem do degradacije ustavnega zapisa, ki mu v SMC želimo ostati zvesti. Slovenija je socialna država. Poleg tega bo za takšne spremembe treba opraviti pogovore z več socialnimi partnerji. Zdaj pa konkretneje k predlogu NSi. Pogovorno so bili ukrepi označeni kot copate, kapica in božičnica, tako da bom tudi to terminologijo uporablja. Torej copatek, oprostitev plačila prispevkov delojemalca do višine splošne dohodninske olajšave. Potem govorimo o kapici, ta bi prinesla oprostitev plačila prispevkov delodajalca nad štirikratnikom minimalne bruto plače. In božičnica, obdavčitev dodatnega izplačila na primerljiv način, kot to velja za regres, pri čemer je osnova, do katere se prispevki za socialno varnost ne bi plačevali do 70 % povprečne plače za preteklo leto. Če bi pogovorno regres za letni dopust, ki ga imamo v slovenski zakonodaji, šteli za trinajsto plačo, bi lahko to izplačilo torej razumeli kot urejanje štirinajste. Nobeden izmed pristopov za naš davčni sistem ne predstavlja bistvene novosti, saj gre za koncepte, ki so jih z nekoliko drugačnim premislekom v naš sistem uvedli že pred leti. Zato je pred uvajanjem sprememb treba vzeti v obzir obstoječe stanje in se odločiti, ali to obdržati, ga dopolniti ali zamenjati. V smislu tako imenovanega copatka poznamo v našem davčnem sistemu nadomestila za prevoz na delo, za prehrano in druga nadomestila in dodatke, ki jih v večini držav ne poznajo oziroma se tako kot ostali dohodki iz zaposlitve obdavčujejo z dohodnino, morebitnimi drugimi davki, se pravi tukaj mislimo mestne, regionalne, cerkvene, solidarnostne in druge davke, ki jih pa pri nas ne poznamo, vsaj ne neposredno, in seveda s prispevki. Pri nas je torej tako imenovani copatek bil izpostavljen iz različnih razlogov že pred leti kot socialni korektiv, podpora mobilnosti delavcev oziroma iz drugih razlogov, odvisno od vsebine in namena. Raven davčne oprostitve pa določajo poleg uredbe Vlade še drugi predpisi. Prispevkov in davkov, torej od določenega dela dohodkov iz zaposlitve v Sloveniji za razliko od številnih drugih držav ne plačujemo, s čimer smo se približali ureditvi nekaterih držav, ki predpisujejo minimalni prag, do katerega se prispevki za socialno varnost ne plačujejo. Na tem mestu je torej treba opraviti razmislek, katerega izmed pristopov bi želeli v Sloveniji imeti, saj nekritično prepletanje različnih rešitev vodi v nepregleden in, kot je razvidno iz računov Ministrstva za finance, tudi do nestabilnega in oslabljenega sistema socialne varnosti. Kar se tiče tako imenovane kapice, je bila ta prav tako uvedena že pred leti, vendar, in v tem delu se strinjamo, ne na področju dohodka iz zaposlitve. Nasprotno pa je na primer za samostojnega podjetnika najvišja raven prispevkov predpisana. Kot omenjeno uvodoma, se naš pogled glede morebitnega uvajanja in delovanja kapice bistveno razlikuje od predlagateljevega in ga v predlagani obliki ne moremo podpreti. Nadalje velja izpostaviti področje, ki ga je predlagatelj morda spregledal, saj je bistveno manj všečno. Predlagane spremembe bi namreč bistveno vplivale na destabilizacijo javnih financ, neposrednih učinkov pa bi bili deležni zlasti tisti, za katere predlagatelj običajno trdi, da jih zagovarja. Znižal bi se obseg pravic iz pokojnine za tiste, ki imajo najnižje dohodke, saj bi se za več kot 600 milijonov evrov znižali prihodki v pokojninsko blagajno, kar je več kot 10 % znižanje mase glede na trenutno stanje. Zaradi zagotavljanja dodatnega transferja v pokojninsko blagajno bi najverjetneje velik delež izpada šel na račun proračuna vojska, policije, socialnih transferjev in investicij, na katere je sicer običajno predlagatelj ob drugih priložnostih posebej občutljiv. Temeljito bi se morala osiromašiti košarico zdravstvenih storitev, saj tukaj predvideni upad prihodkov preko 300 milijonov evrov prav tako precej presega 10 % trenutnega proračuna te blagajne. Za razliko od pokojninske blagajne pa tukaj transfer iz proračuna ni možen. Temu bi nato morala verjetno nujno slediti bistveno okrepljena osebna finančna udeležba tistih, ki zdravstvene storitve najbolj potrebujejo, torej predvsem kronično bolni in starejši, ki pa jih v SMC štejemo v posebej občutljive in tudi v luči komaj presežene finančne in gospodarske krize nihajem v sredstvih namenjeni za socialno varnost izrazito izpostavljene skupine. Primeroma, dvig dohodkov prejemnikom minimalne plače na račun znižanja socialnih prispevkov za 50 evrov, bi torej ob znižanju obsega solidarnosti lahko pomenil več tisoč evrov stroškov za koriščenje zdravstvenih storitev, kar je za to skupino nesprejemljivo. Če bi želeli, da sistem ostane na primerljivi ravni, bi torej morali bistveno poseči v socialne pravice državljank in državljanov, kjer pa ponovne vzpostavitve ravnovesja ni mogoče zagotoviti brez sočasnega sprejetja protiukrepov. V nasprotnem primeru lahko ponovno zaidemo v javnofinančni krč, h kateremu je ob ukinjanju davka na izplačane plače in zniževanju obdavčitve dohodkov pravnih oseb, preden so bile dejansko izvedene ključne reforme na področju izdatkov, zaradi drastičnega pojemanja navdušenja nad nepriljubljenimi reformami v prejšnjem desetletju prišlo do proračunskega neravnovesja, katerega posledice bomo čutili še dolgo. Ukrepe na prihodkovni in odhodkovni strani je torej treba potrjevati sočasno, saj se v nasprotnem primeru zaradi politične realnosti ponovi zgodovina in s tem želja po stalni politični všečnosti in priljubljenosti na račun stabilnosti finančnega sistema in s tem dolgoročne koristi za državljanke in državljane. Nenazadnje velja omeniti, bi netaktno uvajanje ukrepov na področju prispevkov za socialno varnost pomenilo drastično povečanje strukturnega primanjkljaja, s čimer se v SMC, glede na načrt, ki smo ga zastavili in ga zdaj v smislu vzpostavitve uravnoteženih javnih financ izvajamo, ne strinjamo. Naj pred zaključkom izpostavimo še opazko iz stališča pristojnega Ministrstva za finance še nekoliko v drugačni luči. Predlagatelj v predlogu spreminja nekatere člene, ki so bodisi neveljavni bodisi niso primerni za urejanje te tematike, saj se urejajo v drugih členih oziroma predpisih. Glede na to, da celo predlagatelj, ki izhaja iz zakonodajne veje oblasti in za katerega se predpostavlja dobro poznavanje področne zakonodaje, ni uspel natančno identificirati delov zakona, ki bi jih bilo treba spremeniti, da se vsebina predlaganih rešitev prelije v zakonske določbe, se nam tu pojavlja vprašanje, iz tega pa naše vodilo, ki ga bo morala vladna ekipa bolj upoštevati. Zakonodaja je pretirano kompleksna, na veliko mestih kontradiktorna in kot takšna težko razumljiva že za zakonodajalca, kaj šele za državljanke in državljane. Vladi na tem mestu posebej polagamo na srce, da v okviru prihodnjega delovanja poskrbi, da se hiperprodukcija zakonov in hitrost zakonodajnih postopkov bistveno zniža ter s tem aktivno pripomore k nastanku pregledne in jasne zakonodaje, kar je in ostaja ena izmed ključnih zavez SMC. Na podlagi vsega navedenega Predloga novele Zakona o prispevkih za socialno varnost s prvopodpisanim Matejem Toninom v SMC ne moremo podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupine Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Matej Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki ga je predlagala Poslanska skupina Nove Slovenije. Glavni cilji in načela tega zakona so razdeljeni v tri glavne skupine, in sicer znižati obremenitev bruto plač s prispevki za socialno varnost, doseči odpiranje večjega števila zdravih delovnih mest in izboljšati gmotni položaj prejemnikov minimalne plače ter prejemnikov plač v višini štirih minimalnih plač. V Slovenski demokratski stranki na nek način pozdravljamo tak predlog in spremembo zakona, ki ga je vložila Nova Slovenija, in sicer iz več razlogov. Dejstvo je, da bi takšen predlog zakona pričakovali od Vlade oziroma od Ministrstva za finance, vendar v obdobju enega leta in pol smo lahko prišli do zaključka, da s strani vlade Mira Cerarja in Ministrstva za finance v Državni zbor prihajajo zgolj zakoni in dopolnitve zakonov, ki dodatno obremenjujejo predvsem gospodarstvo in na drugi strani tudi državljanke in državljane Republike Slovenije. Mislim, da smo bili priča, tudi v tem mandatu, kar precejšnjemu številu zakonov in dopolnitev zakonov, ki so bili predlagani s strani vlade Mira Cerarja, ki so dodatno tako finančno kot administrativno in birokratsko obremenjevali predvsem gospodarstvo in državljanke in državljane Republike Slovenije. Prišli smo do zaključka, da tudi zadnji tak ukrep – davčne blagajne, gre predvsem korak, ki bo otežil poslovanje gospodarskih družb in vprašanje je, ali oziroma koliko, predvsem mikro in malih podjetij bodo svoje poslovanje zaprlo zaradi tega ukrepa. Če malo bolj analiziramo spremembe in ta predlog zakona, ki je bil vložen s strani Nove Slovenije, lahko ocenimo, da gre njihov pogled oziroma ta predlog sprememb zakona po mnenju in prepričanju Slovenske demokratske stranke v pravo smer. Dejstvo je, da bi bil že skrajni čas, da tudi parlament Republike Slovenije sprejme nek zakon, sprejme neko odredbo, ki bo zmanjševala obremenitve za gospodarstvo. Pri tem predlogu zakona lahko vidimo, da gre v smeri, kjer se dodatno ne obremenjuje gospodarstva, seveda se pa razbremenjujejo predvsem neto prihodki, ki jih bodo dobili vsi zaposleni v Sloveniji, ne glede na to, ali so zaposleni v gospodarstvu ali so zaposleni v javni upravi. Dejstvo je, da Slovenija nima poslovnega okolja, ki bi bilo naravnano v pozitivno smer. To smo lahko prebrali v več študijah, tudi v študijah iz tujine, in po eni strani se mi zdi, da je mnenje Vlade, ki ga je podala, da v povprečju slovenske davčne obremenitve niso tako visoke, zavajajoče. Povprečje je povprečje, ko pa pridemo v realno življenje, pa vidimo, da so predvsem davčne in administrativne obremenitve v Sloveniji tiste, ki odganjajo tuje investitorje in silijo državljanke in državljane Republike Slovenije, da čedalje bolj razmišljajo o selitvi v tujino. In selitev državljank in državljanov Republike Slovenije v tujino se v zadnjem obdobju iz leta v leto povečuje. Predvsem smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da mora Državni zbor nujno razpravljati o davčni reformi. Davčno reformo bi morala pripraviti Vlada, Ministrstvo za finance, vendar ne davčne reforme, kot ste jo že imeli pripravljeno, ko je bilo tudi mnenje tako strokovne javnosti kot širše javnosti, da bo le-ta negativno vplivala. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se vlada Mira Cerarja zamisli nad svojim delovanjem in da si mogoče pogleda primer, na kakšen način je država Avstrija naredila davčno reformo v obdobju zadnjega leta, kjer je šlo za sodelovanje tako koalicije kot opozicije. Danes imamo lepo priložnost, kajti ta predlog je prišel s strani opozicije, da v tem prvem branju ta predlog zakona tudi podpremo in dejansko z nekimi skupnimi močmi poskušamo narediti tak zakon, ki bo sprejemljiv in bo v dobro tako gospodarstvu kot državljankam in državljanom Republike Slovenije. Vendar glede na stališče, ki ga je podala državna sekretarka, lahko pričakujemo ravno obratno. Velikokrat v tem mandatu se je že zgodilo, da se pri tistih predlogih, tistih spremembah zakonov, ki jih predlaga opozicija, Vlada boji, da bi o njih celo razpravljali – pridete na odbor in rečete, ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In te iste besede ste, spoštovana državna sekretarka, uporabili tudi danes – zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da je to zelo žalostno, kajti vsi vemo, da ta zakon, tudi če danes dobi zeleno luč, ne bo imel nobenega vpliva, nobenega efekta, ampak bo dal lahko zgolj možnost, da se ta zakon korigira. Zdaj, ali se v Slovenski demokratski stranki strinjamo z vsemi določbami, ki jih je predlagal predlagatelj, niti ne, vendar smo pa prepričani, da več kot polovica ali pa 80 % stvari gre v pravo smer. Zelo zanimivo je, da vlada Mira Cerarja in Ministrstvo za finance ta zakon gleda zelo enostransko. Kajti ocenili ste, da bo ta zakon imel predvsem negativne posledice na finančne prihodke v proračun. Znižali se bodo in tega si pač Slovenija ne more privoščiti. Ampak enakemu odnosu smo bili vedno priča pri tako imenovanih levosredinskih vladah. Levosredinske vlade so tiste, ki povečujejo davke, in davke vidite zgolj kot funkcijo polnjenja proračuna. Vendar v Sloveniji bi morali priti do tega, da bi gledali davke tudi kot razvojno funkcijo. In to verjetno dokler Slovenija ne bo dobila desnosredinske vlade, ne bo mogoče. Samo za primer, Avstrija je obremenitev gospodarstva in delodajalcev znižala za približno 5 milijard evrov. To si je država Avstrija privoščila, si lahko privošči, kajti gleda tudi z druge strani. Če bomo mi dodatno razdolžili tako delodajalce kot delojemalce, lahko pričakujemo potem na drugi strani večje prihodke v proračun. In Vlada niti z eno analizo ni ocenila, kaj bi te davčne razbremenitve, socialni prispevki pomenili v pozitivo prihodkov v proračun. Niti z eno besedo. Vi ste si kot fijakarski konji rekli, poglejte, to bo zmanjšalo prihodke v proračun za toliko in toliko, ne naredite pa nikoli analize, kaj bi to pomenilo z višjo potrošnjo ali celo mogoče z odpiranjem novih delovnih mest. Jaz sem prepričan in v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta sprememba in pa predlogi po eni strani tudi zagotavljajo odpiranje novih delovnih mest, zagotavljajo predvsem bolj zadovoljnega delojemalca in na drugi strani verjetno tudi višji razvoj Slovenije. Spoštovana državna sekretarka, vi ste operirali s številko od 500 do 800 milijonov manjšimi prihodki v proračun. Velikokrat sem vam zastavil vprašanje, kaj boste naredili z 1,4 milijardnim davčnim dolgom. 1,4 milijard davčnega dolga je v Sloveniji. Ne vidim niti enega ukrepa v obdobju vaše vlade, ki bi pripomogel k temu, da bi se ta davčni dolg zniževal. In če bi se zavzeli vlada, Ministrstvo za finance in FURS, bi verjetno lahko na osnovi teh prihodkov, ki bi morali priti v proračun in zaradi takšnih in drugačnih razlogov ne pridejo, bi verjetno po drugi strani lahko začeli zmanjševati te davčne obremenitve. Dejstvo je, da v Sloveniji plača nad 5 tisoč evrov so bistveno nadpovprečno obremenjene kot v ostalih državah EU. In to je tisto, kar prinaša tudi dodano vrednost. Da se ne pogovarjamo o minimalnih plačah in o regresu in o božičnicah. Če dobi nek delavec v podjetju neko nagrado zato, ker je dobro opravil svoje delo, zato ker je s tem prispeval k dodatnemu razvoju podjetja, zato ker je z njegovim delom podjetje prispevalo več davkov v proračun, tisto nagrado, ki dobi izplačano, bo več kot polovico bruto zneska moral nakazati državi. In naredite že tukaj en korak naprej. Tu imam v mislih predvsem regres in pa božičnico. Slovenija je verjetno edina država na svetu, v kateri mora delodajalec pri plačah izplačati bruto bruto del. In vsi vemo, kdaj je ta bruto bruto del prišel – začada vladavine LDS. Danes imamo lepo priložnost, da damo zeleno luč temu predlogu zakona v Državnem zboru in da potem poskušamo tako opozicija kot koalicija narediti nekaj v dobro slovenskega delavca. Spoštovana državna sekretarka, predsednik Vlade vsak dan hodi z listkom, da išče rešitev. Pa verjetno se od tega pričakuje tudi, da bodo ministrstva iskala rešitev. Ampak vi v tem predlogu zakona ne iščete rešitve, ampak ste rekli, ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, vrzimo ga v koš. Vidimo tukaj, da delate nekaj, govorite pa drugo. In da dejansko gre samo za en vaš piar. Ampak ta piar vlade Mira Cerarja in SMC pa se javno vidi na javnomnenjskih raziskavah. In jaz sem prepričan, da bodo volivke in volivci v Sloveniji verjetno znali narediti tudi, bom rekel, potegniti črto pod vsemi temi zadevami, ki jih izvajate. Spoštovana državna sekretarka, danes je še priložnost. Imamo razpravo v Državnem zboru in lahko poveste pozitivne in negativne stvari, ne pa samo, ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In jaz sem prepričan, da danes, verjetno, bo tudi vam postavljenih precej vprašanj, vendar kot po navadi vlada, ministri, državni sekretarji v Državnem zboru, predvsem na vprašanja opozicije ne boste odgovarjali. Ne boste. Kot smo že omenili, prvenstveno smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da je tak predlog zakona nujen za Slovenijo, je nujno, da začneta tako Vlada kot Državni zbor sprejemati zakone, ki bodo razbremenjevali gospodarstvo in državljanke in državljane Republike Slovenije. Dovolj je zakonov v tem Državnem zboru, ki so bili sprejeti ali ki se pripravljajo, ki dejansko samo dodatno obremenjujejo. Dejstvo je, slovenski delavec dela približno do konec meseca julija samo za državo. Do konca meseca julija, spoštovana državna sekretarka, delamo za državo. Potem pride pa tistih 4, 5 mesecev, ko delaš dejansko za svoj žep. In s tem nekega razvoja v Sloveniji ne moremo pričakovati. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da brez zdravega gospodarstva ne moremo imeti pozitivne socialne politike. Če boste obremenjevali gospodarstvo s tempom, ki ste ga tudi nakazali zdaj in kar se pričakuje tudi v prihodnosti, lahko pričakujemo, da se bo socialna politika s tem tudi zmanjševala in poslabševala. In poglejte si, jaz predlagam, da vsak pogleda ob koncu meseca svojo plačilno listo, kjer je jasno razvidno, koliko prispevkov in koliko davkov se plačuje. In ne iti zdaj s to funkcijo – zdravstvo v Sloveniji je brezplačno. Ni! Vsak tisti, ki je zaposlen, plačuje kar precejšnje prispevke za zdravstvo. Šolstvo v Sloveniji ni brezplačno. Vsi tisti, ki imamo šoloobvezne otroke, vemo, kakšni so približno mesečni, da ne govorimo o letnih stroških. In socialno stanje v Sloveniji se poslabšuje. To je dejstvo. Dejstvo pa je predvsem zaradi tega, ker imamo v obdobju zadnjih 8 let v Sloveniji vedno levosredinske vlade, ki izključno delate v interesu sindikatov, ne delate pa v interesu gospodarstva. In spoštovana koalicija, spoštovano Ministrstvo za finance, naprošamo vas in pričakujemo, da se boste začeli pogovarjati tudi z gospodarstvom. Zadnji primer je, recimo, primer Obrtne zbornice, ki je zapustila pogajanje in zapustila nek socialni sporazum. Prvič v zgodovini Slovenije se je to zgodilo, da je nekdo zapustil socialni sporazum in skupino. Zdaj so ostali noter samo še sindikati. V Slovenski demokratski stranki bomo v prvem koraku ta predlog zakona podprli. Prepričani smo, da gre v pravo smer, in pričakujemo, da se lahko vsa ta odprta vprašanja z neko kvalitetno razpravo razrešijo danes skozi razpravo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice, kolegi! Na kratko še stališče Poslanske skupine Desus. Mnoge, če že ne vse stranke, so v času svoje volilne kampanje obljubljale celovito pa davčno pa zdravstveno, pokojninsko, fiskalno in še kakšno reformo. Vse v interesu malega človeka. V naši poslanski skupini smo predlog zakona podrobno proučili in ugotovili, da se predlagatelj loteva tako imenovanih prispevnih razbremenitev. Vendar – za koga bo veljala ta razbremenitev? Za malega človeka, kot to vsi radi poudarjamo? Ne. Manj bodo plačali tisti z najvišjimi plačami ter delodajalci. Predlagatelji ta predlog utemeljujejo kot razbremenitev vseh državljanov in državljank. To lahko razumemo kot posebne vrste ironijo. Pa ljudje vaši, naši volivci sploh razumejo, kaj dejansko vaš predlog pomeni? Saj se na prvi pogled, to moram priznati, zdi všečen, ampak poglejmo si bolj natančno, kaj ta cukrček pomeni. Naj si za začetek sposodim vprašanje enega izmed naših vidnih sindikalistov, ki je tam v polletnih mesecih, v poletnem času 2014, ko so potekala pogajanja za oblikovanje vladne koalicije vprašal: "Ali je krščansko uvesti sistem, ki je popolno v nasprotju z vzajemnostjo in solidarnostjo, kar je temelj socialne države?" To je bil citat. Jaz se malo drugače sprašujem: Ali ni v duhu solidarnosti in pravičnosti pomagati tisti, ki nimajo? Mar ni »glavni keč« socialne države, da je treba nesebično pomagati ljudem, ki nimajo in si sami ne morejo pomagati? Ali mar v ustavi več ne piše, da smo socialna država? S tem predlogom v prvi vrsti poskušate rušiti temeljno ustavno vrednoto solidarnosti, saj bi radi uvedli tako imenovano bogataško kapico. Bogataško kapico za tiste, ki že tako zaslužijo več kot velika večina državljank in državljanov. Predlagate zgornji limit obračunavanja in plačevanja prispevkov za tiste, ki prejemajo mesečno plačo višjo kot 3 tisoč 100 evrov. Trdite, da bi s tem razbremenili razvojnike in raziskovalcev, inženirje in tako dalje, skratka, vse tiste kadre, ki največ prispevajo k dodani vrednosti v gospodarstvu. Trdite, da imajo ti kadri plače višje od štirikratnika mesečne minimalne plače, torej od 3 tisoč 162 evrov. V resnici so pa takšne, po podatkih SURS je povprečna mesečna bruto plača visoko izobraženih tam približno 1,4 povprečno bruto plače oziroma 2,9 minimalne plače, kar torej znese cirka 2 tisoč 300 evrov. Jaz se strinjam, da je to premalo. Tisti, ki po vaše največ prispevajo za razvoj gospodarstva, imajo torej veliko nižje plače, razbremenitve teh pa po tem predlogu ni nikjer. Poglejmo predlog, ki po vašem prinaša razbremenitev solidarnostne participacije. Koga bi tukaj razbremenili? Prvič, tajkune, kvazi bankirje, menedžerje, vseh vrst svetovalce in dušebrižnike ne glede na to, ali so pri svojem delu izkazali dovolj etike in morale ter odgovornosti, ne glede na to, da so igrali monopoli z nezavarovani posojili, podjetja potem pahnili v stečaj, ljudi vrgli na cesto, denarja pa nikoli vrnili. Razbremenili bi privilegirance, ki v svojih bajnih plačah prejemajo take ali drugačne dodatke še zraven. Dragi moji, razbremenili bi tudi funkcionarje, kot so ministri, poslanci in tako dalje, katerih dobre plače financirajo seveda davkoplačevalci. Ja, kolegice in kolegi, razbremenili po tem predlogu bi tudi nas, poslance, ki tako več ne bi bili solidarni z našimi državljani in državljankami, ki so nam zaupali mandate. S tem predlogom omogočate realno še višje plače tistim, ki imajo že tako visoke plače, mnoge državljanke in državljane te države, ki pa plačujejo davke in financirajo vse, kar je potrebno, pa nimajo pri tem niti za kruh. In to je najbolj žalostno. Bojim se, da se bega možganov v tujino samo zaradi tega predloga ne bo dalo ustaviti, saj mladi na žalost odhajajo v tujino, ker iščejo tam boljše možnosti za strokovno napredovanje, ker doma ne dobijo dela in ker se preprosto ne morajo postaviti na lastne noge in samostojno zaživeti. Bo pa za preprečitev bega možganov potrebno sistemsko ukrepati in upoštevati več dejavnikov. Naj na tem mestu, še enkrat, izrazim trdno prepričanje, da je treba nadaljevati z ukrepi na področju tako socialne kot zaposlovalne politike, predvsem pa imeti v vidu celostni pristop. To pomeni, da se ne bo obravnavalo parcialno posameznih vprašanj, marveč je treba voditi celoviti pristop na področju socialne, družinske, zaposlovalne, fiskalne in drugih politik. Pravite, da je treba povečati konkurenčnost gospodarstva z nižjimi obdavčitvami. Zakaj? Za odpiranje novih delovnih mest, za vlaganje v razvoj. Saj to bi se moralo zgoditi že davnega leta, mislim da, 1995. Takrat je namreč prispevna stopnja za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki jo je dolžan plačevati delodajalec, bistveno znižana, in sicer se je praktično razpolovila iz 15 in nekaj na 8,85 %. Davčna obremenitev delavca, zaposlenega, pa je ostala – ne boste verjeli – enaka. Tedaj se je govorilo, da bi naj ta ukrep veljal samo za začasnega, do razbremenitve davka na plače. Davek na izplačane plače smo ukinili z letom 2009 in plače razbremenili ter tako omogočili delodajalcem dodatna sredstva za vlaganje v razvoj, posodobitve, rast in tako dalje. Pa se je to zgodilo? Na žalost ne ali pa vsaj ne v takšni meri, kot je bilo za pričakovati. Izkazalo se je namreč, da je večina delodajalcev ustvarjenih visokih prihrankov in dobičkov zaradi znižanja davkov ni namenila za raziskave in za razvoj, za odpiranje novih kakovostnih delovnih mest, za širitev proizvodnje in pa za pomoč in razvoj regij, ampak so se prelivali v zasebne žepe za potrebe divjih privatizacij, za nakupe jaht, za nakupe luksuznih avtomobilov, Armanijevih oblek, pa še kaj bi se našlo. Podjetja so verižili in na koncu koncev spravili v stečaj, delavce pa pahnili na cesto. Seveda so bili tudi taki, to je treba priznati, ki so dejansko vlagali v to, kar sem vse prej našteval, a slovenska realnost je takšna, na žalost je temu tako, da je bilo teh vse premalo. Naj spomnim še, da je bila pokojninska blagajna v vseh teh letih iz naslova razbremenjevanja plač že prikrajšana za vsaj 10 milijard evrov, kar je malo več kot en letni proračun te države, zato bi bilo treba tudi to razbremenjevanje prišteti med vzroke krize pokojninskega sistema in samega manjka v pokojninski blagajni. Po uvedbi teh ukrepov je državni proračun prevzel del sofinanciranja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, do takrat pa proračunska sredstva za penzijsko blagajno niso bila potrebna. Še več, v preteklosti so se viški pokojninske blagajne preusmerjali v financiranje več pomembnih državnih investicij, ki pa niso imele praktično nobene veze s poslanstvom pokojninske blagajne. Tudi v času tako imenovanih debelih krav prispevne stopnje delodajalcev nismo vrnili na prejšnjo raven, v času krize pa dvig tudi ne bi bil ravno na mestu, ampak tak ukrep bi bil lahko legitimen. Sprejemljiv bi lahko bil tudi postopen prehod na izenačitev prispevne stopnje za dvig prilivov v pokojninsko blagajno. S tem bi dosegli njeno vzdržnost in nenazadnje njeno večjo avtonomnost glede na ostale vire financiranja. Že povečanje prispevne stopnje za delodajalce za 4 % točke bi prinesel okoli 800 milijonov evrov več za ZPIZ, torej za izplačevanje penzij. Lahko bi končno poskrbeli za dostojno usklajevanje pokojnin in izplačilo letnega dodatka, da le-tega ne bi bilo več treba selektivno deliti. Predlagatelji tega zakona bi želeli s svojim celotnim sklopom predlogov še dodatno osiromašiti penzijsko blagajno za okoli 600 milijonov evrov. Jaz se seveda tukaj ne bom spuščal v preračunavanje, kaj to pomeni za število povprečnih plač, otroških dodatkov,šolskih kosil in nenazadnje malic v tem bifeju, ker to znajo nekateri narediti boljše od mene. Če dodam res še negativne posledice za zdravstveno zavarovanje, ki bi se osiromašilo za polovičko tega, to je približno 300 milijonov evrov, je vsakemu državljanu sedaj verjetno povsem jasno, za kaj gre in se lahko vsaj upravičeno vprašam, kaj to pomeni za moje, za naše pravice, jih sploh še kaj ostane. Želite s tem predlogom torej več desettisočim upokojencem in zdravstveno zavarovanim državljankam in državljanom odvzeti ali drastično zmanjšati pravice do penzije in zdravstvenega zavarovanja? Sprašujem se ali pa vas, kako in s katerih virov se namerava nadomestiti približno 900 milijonov evrov iz obeh državnih blagajn, ki po tem predlogu zmanjkajo? Bi želeli vsakega od delovnoaktivnih ljudi v Sloveniji dodatno davčno obremeniti za več kot tisoč evrov na leto, da bo lahko nekaj sto privilegiranih še bolje živelo in še bolj kopičilo svoje bogastvo? Bomo spodbujali še dodatno razslojevanje, na nekaj odstotkov bajno bogatih in na več kot 90, občutno več kot 90 % takih, ki živijo na robu preživetja. To se marsikje v svetu na žalost dogaja. Ob tako imenovani bogataški kapici pa o tem zakonu dejansko posegate še na tako imenovani socialni copatek oziroma ga predlagate. Torej, da se prispevki obračunavajo šele ob preseganju dohodkov nad minimalno plačo, to je nad 790 evrov, pod tem zneskom pa obračunavanja in plačevanja prispevkov sploh ne bi bilo. Znižali bi tudi osnovo za obračun prispevkov za vse zavezance za višino splošne olajšave pri dohodnini. Za božjo voljo, pa saj predlagate prav finančno črno luknjo a la slovenske banke. Matematika je namreč dokaj eksaktna veda, če prispevkov ne bi plačevali tisti z najnižjimi in bistveno manj še tisti z nekoliko višjimi prihodki, bogatejši torej, kaj to pomeni za pravice upokojencev in zdravstvenih zavarovancev. Bi ostale, bi se nižale? Kdo in na kakšen način bi zagotovil vsaj enako raven pravic pokojninskega, invalidskega, zdravstvenega in starševskega zavarovanja, pa tudi zavarovanja za primer izgube zaposlitve? Še enkrat ponavljam isto vprašanje: Kje bi vzeli dodaten denar, če ga v pokojninski blagajni, na žalost, že v tem trenutku primanjkuje? Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, v Sloveniji se zmanjševanje pravic upokojencev in zdravstveno zavarovanih delavcev ne bo dogajalo, dokler bo imela stranka Desus dovolj besede in glasov v parlamentu. Bogataška kapica, ki jo predlagate, za Desus ni sprejemljiva. Predlog zakona v naši poslanski skupini ocenjujemo kot všečen medijski spin, vendar ocenjujemo, da je vsebinsko prenagljen, je premalo domišljen, na nek način zavaja in je zaradi navedenega nesprejemljiv, saj ruši temelje solidarnostnega sistema socialne države, kar vodi v zmanjševanje socialnih pravic in nenazadnje tudi izpodkopava fiskalne zaveze, ki smo si jih zadali s sprejetjem Zakona o fiskalnem pravilu. Zaradi povedanega in pojasnjenega v Poslanski skupini Desus predloga tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prispevkih za socialno varstvo predstavlja dobro izhodišče za razpravo v Državnem zboru in predvsem tudi možnost, da predstavimo tudi različne poglede na reševanje, kako je možno znižati prihodke zaposlenih. Predlagatelji pravijo, da zasledujejo cilj, in sicer nižanje obremenitev dohodkov ljudi s prispevki za socialno varnost. To naj bi po njihovem mnenju razbremenilo delo in odprlo možnosti za razbremenitev gospodarstva, za višje neto plače in več zaposlovanja. Toda menimo, da predlagane rešitve ogrožajo na solidarnosti temelječa tako zdravstveni kot pokojninski sistem zavarovanja. In to je tista osnova, to je tisto osnovno izhodišče, ki ga pa vendar v zakonodaji, ki jo sprejemamo v Sloveniji, moramo upoštevati, saj je Slovenija po ustavi socialna država. Predlagatelji predlagajo uvedbo spodnje meje dohodka, torej zneska, do katerega zavezanci sploh ne bi plačevali prispevkov za socialno varnost. Prav tako predlagajo uvedbo tako imenovane socialne kapice oziroma določajo najvišji znesek, nad katerim se prispevki ne bi plačevali. Poleg tega predlagajo spremembo osnove za prispevke, od katere bi odšteli splošno dohodninsko olajšavo in s tem prispevke še dodatno zmanjšali. Sami ocenjujejo, da bi takšne spremembe pomenile bistveno zmanjšanje prihodkov tako zdravstvene kot pokojninske blagajne. Po njihovi oceni bi se v teh dveh blagajnah zbralo za 490 milijonov evrov manj sredstev, po oceni Vlade pa bi to pomenilo zmanjšanje kar za dobrih 760 milijonov evrov manj prihodkov za zdravstvo in za pokojnine. In če pri tem upoštevamo, da bi se z uvedbo predloga zmanjšale tudi zavarovalne osnove, pa bi to posledično pomenilo tudi nižje pokojnine. Skratka, na prvi pogled lahko govorimo o tem, da je zvišanje neto plač seveda zelo prijeten ukrep, trenuten ukrep, ko pač ljudje lahko ta hip mogoče nekaj več prejmejo vsak mesec, hkrati pa to pomeni, da dobijo en bombonček, ki pa se žal zelo hitro stopi. Namreč problem nastopi že v tistem trenutku, če slučajno delavec zboli, in seveda, ker ne vplačuje sredstev za zdravstveno blagajno, ima tudi nižji standard oskrbe zdravstva in s tem tudi manjšo možnost ali pa predvsem dražji način ozdravitve, ker mora tudi sam potem prispevati dodatna sredstva k temu, da odpravi težave, ki jih je pridobil morebiti tudi pri delu v službi. Hkrati pa to pomeni, da tudi v tistem trenutku, ko greš v zaslužen pokoj, imaš pokojnino nižjo. Kakšne so pokojnine danes v Sloveniji in koliko ljudi dejansko živi na robu revščine v pokoju, je zagotovo podatek, ki bi ga predlagatelj moral natančno analizirati, preden bi šel v to spremembo. Pri tem želimo spomniti tudi na dejstvo, da bi bilo prav, da se v primeru zakonov, ko se vlagajo, predvsem poskušamo ozreti že v posledice nekaterih ukrepov, ki smo jih ali so jih uvedli v preteklosti. Namreč, imamo tudi izkušnjo z nižanjem prispevnih stopenj, z namenom višanja neto plač že iz leta 1996. In izkušnja kaže, da se znižanje prispevkov ni prelilo v plače, temveč predvsem v dobičke podjetij. In ko bi pogledali, koliko sredstev je odšlo v davčne oaze tudi iz Slovenije iz naslova dobičkov, bi danes zagotovo lahko govorili o desetine milijardah sredstev, od katerih država in tudi sicer vsi ostali, ki pričakujejo višji standard, pravzaprav nimajo nič. Ravno zaradi tega smo Socialni demokrati konec preteklega leta v javno razpravo dali tudi svoj predlog ekonomskega programa, s katerim želimo doseči davčno reformo za razbremenitev delavskega in srednjega razreda in v njem ugotavljamo, da so slovenske davčne obremenitve res neenakomerne. Namreč, nadpovprečno so obremenjeni dohodki iz dela in delovnih razmerij, podpovprečno pa so obremenjeni dohodki iz kapitala in premoženja, in tukaj je ta princip, ki ga je treba upoštevati, ko posegamo v davčni sistem. In mi sledimo predvsem rešitve, ki so v bolj pravični porazdelitvi davčnih bremen, in tukaj vidimo to ravnovesje v tem, da se bolj obremeni kapital in premoženje in na ta račun seveda lahko razbremeniš tudi prispevke pri plačah. Brez tega ravnovesja pač lahko pride do zelo resnih težav pri funkcioniranju države. Dodaten problem, ki bi ga ob tej priložnosti radi izpostavili, pa je tudi dejstvo, da imamo na slovenskem trgu dela zelo veliko prekernih oblik dela. Torej, zaposlujemo ljudi na način, da jih pravzaprav v nekem trenutku sicer zaposliš, zadovoljiš, hkrati pa ima seveda bistveno manjše pravice pri tem, kot tisti, ki so redno zaposleni. In če bi samo te prekerne zaposlene ljudi zaposlili na normalen način, bi zagotovo povečali tudi prispevke tako v pokojninsko kot zdravstveno blagajno, in s tem bi se lahko ponovno pogovarjali, ker imamo večjo maso denarja na razpolago, da lahko določene razrede zagotovo lahko tudi razbremenimo. In ko pogledamo te razrede, ugotavljamo, da skoraj dve tretjini slovenskih zaposlenih prejema plačo nižjo od povprečne. In vprašati se moramo, zakaj je temu tako. In ko pogledamo ta sistem, pridemo do dejstva, da je obremenitev plač od povprečja naprej res med najvišjimi, lahko rečemo skorajda, na svetu. Če analiziramo, od kdaj je do tega trenutka prišlo, pa ugotovimo, da je pravzaprav to prinesla ena od ali pa davčna reforma nekdanjega ministra Bajuka. Namreč, ta davčna reforma je znižala število davčnih razredov, močno je namreč obremenila plače, ki le malo izstopajo iz povprečja. Delodajalci pač stremijo k temu, da izplačajo plačo do tistega nivoja, pri katerem je obdavčitev najnižja. Vidimo rešitev tudi pri naših predlogih ekonomske reforme, ekonomskega programa v tem, da je treba dejansko opredeliti več davčnih razredov in s tem omogočiti, da razbremenimo srednji razred in potem tudi temu primerno obremenjuješ tiste, ki prejemajo več. Ob zaključku lahko samo še enkrat povzamem dejstva, ki so bila navedena na začetku. Finančne posledice tega zakona so izjemno pogubne tako za pokojninski kot zdravstveni sistem, nenazadnje bi bili manjši prihodki tudi v proračun. Ob dejstvu, da moramo skrbeti vendarle tudi za uravnoteženje javnih financ, tega zakona ni mogoče podpreti, ker bi dejansko povzročil zelo velike težave pri zagotavljanju ustreznega pokojninskega sistema, zdravstvenega sistema in tudi uravnoteženja javnih financ v državi in s tem zagotovo poslabšanje delovanja države kot celote. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Ob tem zakonu je bilo rečeno, da s podporo temu predlogu danes lahko naredimo nekaj za ljudi. Naš odgovor bi bil v bistvu lahko zelo preprost. Ja, uničimo zdravstveno in pokojninsko zavarovanje. V Združeni levici bomo zato seveda glasovali proti. Razlog je zelo preprost. Če bi bil ta zakon sprejet, bi pokojninska in zdravstvena blagajna izgubili več kot 800 milijonov evrov prihodkov letno. Vsi pa vemo, da prihodki pokojninske blagajne že sedaj ne zadostujejo za izplačilo pokojnin in da več kot 50 % upokojencev životari s pokojninami, nižjimi od 500 evrov. Že v trenutni ureditvi se več kot ena tretjina mase pokojnin mora financirati iz proračuna, ker so prihodki v pokojninsko blagajno enostavno premajhni. V tej dvorani ne bi smelo biti nikogar, ki ne ve, da so že sedaj prihodki zdravstvene blagajne premajhni, da bi vsem v tej državi zagotovili pravočasno in učinkovito zdravljenje. V naših bolnišnicah v tem času v tem trenutku 200 tisoč ljudi stoji v čakalnih vrstah. Zato je naša naloga zelo preprosta. Prihodke v ti dve blagajni moramo povečevati, ne pa zmanjševati, posebej ne rokohitrsko in s takimi šlampastimi predlogi, kot je ta pred nami. Predlagatelj ni ponudil nobene rešitve za ta skoraj 800-milijonski izpad socialnih prispevkov. Ja, res je, slišali smo celo vrsto fraz v ustvarjanju novih delovnih mest in gospodarski rasti. Toda to so samo fraze. Realnost pa je, da tega izpada ne bo mogoče niti približno kompenzirati z drugimi davki. To potrjujejo tudi izračuni Ministrstva za finance, ki jih bom pozneje navedel. Verjamem pa, da mlade ekonomiste, ki so ta predlog pripravili, in lobiste iz trgovinske zbornice, ki je z dopisom ta predlog uradno podprla, to ne moti. Nasprotno, njihov interes je zelo jasen. Namreč, manjši kot bodo prihodki Zavoda za zdravstveno zavarovanje, več bo posla za komercialne zavarovalnice. In manjši kot bodo prihodki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, manjše bodo državne pokojnine in večje bo povpraševanje po privatnih pokojninskih zavarovanjih. Skratka, gre za strogo interesni zakon, zakon o interesu finančnega, zlasti zavarovalniškega kapitala. Lobiranje za tako imenovano zdravstveno reformo poteka tako rekoč na vsakem koraku. Predlagatelj Nova Slovenija je te predloge, seveda, sprejel za svoje. Njihov najnovejši predlog zdravstvene reforme je samo reciklaža klasičnih zahtev zdravniških organizacij in raziskav, ki jih plačujeta Zavarovalniško združenje Slovenije in Ameriška gospodarska zbornica. Na tem mestu lahko tudi navedem njihove naslove. Strateške usmeritve slovenskega zdravstva za izhod iz krize iz leta 2014, ocena dolgoročne vzdržnosti zdravstvenega varstva iz leta 2014, projekt prenove gospodarskih vidikov slovenskega zdravstva iz leta 2015 in tako naprej, to so interesne raziskave, ki jih podpirajo domači lobiji in pa Ameriška gospodarska zbornica in tam notri lahko preberemo točno take zahteve kot v predlogih predlagatelja. Popolnoma jasno je torej, da gre za interesni zakon in s tem v bistvu nimamo problema. Imamo pa v Združeni levici velik problem s tem, da je ta zakon v nasprotju z interesom velike večine slovenskih državljanov. Velika večina slovenskih državljanov namreč pričakuje in od nas kot predstavnikov ljudstva zahteva solidaren pokojninski in zdravstveni sistem. Če bomo dopustili praznjenje zdravstvenih, socialnih blagajn in uvedbo komercialnih zavarovanj, bo pa naša realnost vsak dan dlje od tega. Imeli bomo naenkrat pred sabo dve kategoriji državljanov – na eni strani tiste, ki si bodo lahko privoščili komercialna zavarovanja, na drugi strani pa državljane, ki si tega ne bodo mogli privoščiti. In to sploh ni noben hipotetičen primer iz neke oddaljene tujine, ampak to je stanje, ki se že zdaj dogaja pri nas. Poglejte, v času krize se je moralo kar 28 tisoč naših sodržavljank in sodržavljanov odpovedati dopolnilnemu zdravstvenemu zavarovanju, ker ga ni več moglo plačevati. 28 tisoč ljudi je ostalo brez dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ker si ga niso mogli privoščiti. Če bi bil ta zakon sprejet, bi se dopolnilno zdravstveno zavarovanje moralo podražiti še za približno 50 evrov na osebo. Predstavljajte si, koliko ljudi bi bilo odrezanih takrat. In jasno je, da manj ko bo jasnih sredstev, manjša bo tudi košarica pravic. To sta cilj in vsebina stalnih zahtev neoliberalnih organizacij, kakršna je OECD in Evropska komisija, da moramo racionalizirati, kar – upam, da zdaj že vsi vemo – pomeni zmanjšati naše socialne pravice. Posebej moram opozoriti na to, da je zdravstvena blagajna glede tega v slabšem položaju kot pokojninska. Primanjkljaj pokojninske blagajne se namreč krije iz Proračuna Republike Slovenije, Zavod za zdravstveno blagajno pa te pravice nima. Manj kot je sredstev, manj je zdravstvenih storitev, cene storitev pa so tako nizke, da imajo bolnice ogromne izgube, ki ovirajo normalno delo, kaj šele razvoj našega zdravstva. Predlagatelji seveda večkrat poudarjajo, da se zavzemajo za podeželje, družine, celo pravice žensk. Morda. Toda zakon, ki so ga predlagali, bo najbolj škodil ravno tem skupinam. Stopnja revščine, stopnja socialne izključenosti je največja ravno na podeželju, v razvojno ogroženih regijah, kakršna je recimo Prekmurje, vzhodna Štajerska, Posavje, Bela krajina. Tveganju revščine so najbolj izpostavljene starejše samske ženske, predvsem na podeželju. In komercialno zdravstveno zavarovanje je že zdaj najdražje za družine z otroki. To so skupine, ki si najtežje privoščijo komercialna zavarovanja, v katere jih bi s takimi predlogi naravnost silili, po drugi strani pa ravno oni potrebujejo največ zdravstvenih in socialnih storitev. Torej tiste, ki so pomoči najbolj potrebni, bomo najbolj odrinili od nje. To je resnica predlagateljevega socialno-tržnega modela, kakor mu pravimo. Eden od predlagateljev, Jožef Horvat, večkrat govori o tem, da je treba najti vrtalce bančne luknje. Se strinjam, treba jih je najti. In iskati jih moramo začeti tam, kjer jih trenutno nihče ne išče, predvsem v času prve Janševe vlade, ko je nastala večina slabih kreditov in ko je nastal levji delež strukturnega primanjkljaja. Ampak danes, ko se pogovarjamo o zdravstvenem in pokojninskem zavarovanju, pa moramo poiskati neke druge vrtalce, neke druge luknje. Namreč vrtalce luknje v socialne blagajne. Zmanjševanje socialnih prispevkov namreč ni od včeraj niti od danes. To ni nič novega. Pri nas se to odvija že 20 let, ampak verjetno se redko kdo spomni, kdo je za te luknje odgovoren. Zato bom na kratko opisal kako se je to razvilo. V letih 1995 in 1996 je Drnovškova vlada vključno z ministri takratne Krščanske demokracije in SLS znižala prispevek delodajalcev za pokojninsko zavarovanje iz 15,5 na 8,85 %. To so bili prvi vrtalci luknje v pokojninsko blagajno. Ista Drnovškova vlada je sicer ta izpad delno kompenzirala z uvedbo davka na izplačane plače, ki ga je plačevalo podjetje, ampak po oceni, ki jo imamo, je bil izpad zaradi znižanja teh prispevkov v letih 1995 in 1996 do leta 2009 skoraj 7 milijard evrov, davek na izplačane plače, ki je bil uveden kot kompenzacija, pa je prinesel samo 4 milijarde evrov. Torej so vrtalci luknje v socialne blagajne s tem ukrepom navrtali v 13 letih 3 milijarde luknje v javne finance. Tako je Slovenije izgubila 3 milijarde evrov. Stanje se je še poslabšalo leta 2006, ko se je takratna Janševa koalicija odločila, da bo ta davek na izplačane plače, ki je bil uveden kot kompenzacija za znižanje prispevka delodajalcev v pokojninsko zavarovanje, odpravila. To se je leta 2009 dokončno tudi zgodilo, prispevkov na drugi strani pa seveda niso zvišali. Ker vemo, da je bil izpad potencialnih prispevkov okrog 5,2 milijarde evrov v nadaljnjih petih letih, lahko zelo jasno rečemo, da so v javne finance navrtali za dodatnih 5 milijard evrov luknje. Zato ni čudno, da se je samo v letih 2007 in 2008, kljub rasti, s katero se desnica še danes hvali, strukturni primanjkljaj Slovenije po oceni Evropske komisije povečal za kar 2,2 %. Na tem mestu ne bom razpravljal o drugih davčnih olajšavah za podjetja in fizične osebe z najvišjimi dohodki, ki so jih uvedli prvi in druga Janševa vlada. Kot veste je bila pred letom 2007 stopnja davka od dohodkov pravnih oseb 25 %, zdaj je samo še 17. Povprečje v EU je 23, upoštevati pa bi bilo treba še vse ostale olajšave. In zato smo v Evropski uniji Slovenci na predzadnjem mestu, kar se tiče zbranih davkov iz naslova kapitala. Povprečje v BDP v zbranih davkih iz naslova kapitala v EU je 20 %, pri nas samo 10. In za nami je samo še Estonija. To je resnica tovrstnega razvoja, kot ga danes predlaga predlagatelj. Kaj se je dogajalo v teh letih, odkar smo začeli s tovrstnim ustvarjanjem kisika za gospodarstvo, pa dobro vemo. Ni se zgodil razvoj, zgodilo se je izgubljeno desetletje. Ni se zgodil pritok visoko usposobljenih kadrov, zgodil se je beg možganov. Ni se zgodil socialni preporod Slovenije, zgodila se je socialna katastrofa. Vsekakor pa je treba na tem mestu preiti še na finančne učinke tega predloga. Predlagatelj je zapisal, da bo izpad socialnih prispevkov znašal 490 milijonov evrov. Ob tem je navedel, da bi se izgube delno kompenzirale s povečanjem dohodnine in več zbranega davka od dohodkov pravnih oseb. Ampak, tega povečanja predlagatelj ni znal oceniti. Na tem mestu je treba opozoriti, da zakoni morajo že po poslovniku vsebovati oceno finančnih posledic, pa tudi nasploh, sem prepričan, da je treba, preden nekdo nekaj predlaga, biti na jasnem glede posledic predloga. Vsekakor pa je jasno, da je predlagatelj podcenil luknjo, ki bi nastala v socialnih blagajnah in podcenil neto negativni učinek za javne finance. Ministrstvo za finance je namreč prišlo do povsem drugih številk, ne do 490 milijonov, ampak so naračunali, da če bi se uveljavil ta predlog, bi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje izgubil 638 milijonov evrov, Zavod za zdravstveno zavarovanje pa 339 milijonov. Se pravi, če to seštejemo, obe socialni blagajni bi izgubili kar 977 milijonov evrov. Upam, da se razumemo. S tem predlogom, ki je danes pred nami, bi socialni blagajni izgubili skoraj eno milijardo evrov prihodka letno. Ocenjene izgube obeh blagajn bi bile za 487 milijonov evrov večje od tega, kar je navedel predlagatelj. Predlagatelj navaja 490 milijonov evrov, realnost je skoraj ena milijarda. Predlagatelj se je pri izračunu uštel za 100 %. Redko se strinjam z Ministrstvom za finance, ampak tokrat imajo prav. Ta zakon je že nomotehnično gledano neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Zmanjšanje prispevkov bi v samo slabih 10 % kompenzirali dodatki, prihodki v proračun, ki jih navaja predlagatelj. Po izračunih bi proračun pridobil maksimalno 151 milijonov evrov, torej bi bil neto izpad za javne finance 800 milijonov, to je, 2,1 % trenutnega slovenskega BDP. Take napake, sploh če take predloge pripravljajo akademski ekonomisti, ne morejo biti naključje. Lahko so posledica neznanja, najbrž pa posledica namernega zavajanja. Lahko je kombinacija obojega, vsekakor pa to kaže, da je namen vlaganja takih zakonov izključno reklama za neoliberalne ideje. Na koncu moram ugotoviti, da zakon ne bi imel niti nekaj tistih pozitivnih učinkov, ki jih obljubljajo predlagatelji. Obljubljajo višjo gospodarsko rast in ustvarjanje kakovostnih delovnih mest. Ampak tako teorija kot praksa kažeta, da so ta pričakovanja povsem nerealna. Učinki znižanja davkov na rast so dokazano minimalni in kratkoročni. To ni ugotovitev Združene levice, tukaj citiram študijo Nataše Jemec in soavtorjev, ki jo je objavila Banke Slovenije leta 2013. Citat: "Enkratne spremembe v državni potrošnji in davkih v Sloveniji imajo predvidoma kratkotrajni učinek in se jih ne da uporabiti pri, poudarjam, pospeševanju ekonomske aktivnosti na daljši rok.", konec citata. Enako je pokazala tudi praksa. Od leta 2007 so se v Sloveniji radikalno zniževali davki na dobiček in kapitalske dohodke, z ukinitvijo davka na izplačane plače so se znižali tudi stroški dela, ampak zaradi tega, bom poudaril še enkrat, ni se zgodila tehnološka preobrazba Slovenije, ni se zgodil gospodarski preporod Slovenije. Vsi, ki živimo v tej državi, vemo, kaj se je v preteklih osmih letih dogajalo. Zniževanje davkov in vodenje prociklične ekonomske politike je pripeljalo najprej do hudega pregrevanja, potem pa še do hujšega padca gospodarske aktivnosti in zaposlenosti. Če je v prvih letih, ko je takratna prva Janševa vlada uvajala neoliberalne reforme, to še nekako šlo, ker je pregrevanje gospodarstva pač ustvarilo delovna mesta v gradbeništvu, gostinstvu in transportu, smo večino teh mest takoj, ko je bilo pač kreditne ekspanzije in pravljice leta 2008 konec, izgubili in zdaj smo, kjer smo. Enako je seveda tudi v večini primerljivih držav. Edina garantirana rezultata nižjih davkov sta, prvič, višji primanjkljaj in dolg, in drugič, večja neenakost in več socialne izključenosti. Če potegnem črto. V tem zakonu ni nič pozitivnega, je samo še eden nov zelo šlampasto napisan recept za vrtanje luknje v socialne blagajne. Veseli me, da je koalicija vsaj tokrat pokazala toliko racionalnosti, da se je temu uprla in da ne bo tudi sama širila floskul o preveliki obremenitvi gospodarstva. Obremenitev plač z dohodnino in prispevki je namreč edini pravični del našega davčnega sistema, ki upošteva načelo, da vsak prispeva po svojih zmožnostih, pri čemer naj bi naši sodržavljani in sodržavljanke dobili vsak po svojih potrebah, takrat, ko so pomoči potrebni. Upam, da bo ta država ostala taka še naprej in da ne bomo podlegli pravljicam o gospodarski rasti, ki naj bi se zgodila z neoliberalnimi reformami, ker v to pravljico smo predolgo verjeli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokrati, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik dr. Brglez. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Tukaj piše: "Slovenci smo, imamo rešitve." Za uspešno Slovenijo je potrebno naslednje: nizki davki, enostavni postopki, odprto gospodarstvo. Pri nizkih davkih socialna kapica, nižja obdavčitev dela, nižji DDV. Pri enostavnih postopkih krajše umeščanje objektov v prostor, hitrejše črpanje evropskih sredstev, poenostavitev postopkov javnega naročanja in odprto gospodarstvo, privatizacija, reforma trga dela, povečanje plačilne discipline. Krščansko demokratska ekonomska politika, uveljavljena v najuspešnejših državah na svetu, se imenuje socialno tržno gospodarstvo, kjer so vrednote pravičnost, svoboda in varnost, varnost v najširšem smislu. Dovolite mi, dragi kolegice in kolegi, nekoliko nenavadno čustven uvod. Danes je za Slovenijo, za Avstrijo in za Evropo žalosten dan. Ob 7. uri in 13 minut sem dobil sms z naslednjo informacijo: Na mejnem prehodu Gederovci avstrijska vojska – vojska! – kontrolira osebne dokumente, seveda tudi slovenskim dnevnim delovnim migrantom. Okrog 18 tisoč jih je, pretežno iz Pomurja, s Štajerske in Koroške, točnih podatkov ni, nekateri pravijo 20 tisoč. Ti so pač dobili delo v Avstriji in hvala bogu, da so dobili, in hvala bogu, da izkoriščajo svoboščino Evropske unije, to je prost pretok ljudi. Ampak ne več, samo do danes. In lani se je iz Slovenije za stalno ne dnevno ali tedensko izselilo nekaj tisoč ljudi. Nimam podatkov, da bi sploh kdo šel v Venezuelo ali Severno Korejo. Šli so tudi najboljši, najbolje izobraženi. Zakaj? Zakaj? Zakaj, dragi kolegice in kolegi? In mi tu sejemo dolge ure in dolge dneve. Vprašajmo se, kaj smo v tem mandatu dobrega naredili za ljudi. Ja, seveda, smo tudi nekaj dobrega naredili, seveda smo. Pravite, najboljše, kar smo naredili, smo stabilizirali javne finance s sprejetjem Zakona o fiskalnem pravilu. Ali res? Ali res? Ne lažimo. Ne lažite sami sebi! Zakon o fiskalnem pravilu je zgolj orodje, ki je zdaj varno zaprto v neko vitrino in čaka, da ga v roke primejo mojstri, ki se jim reče fiskalni svet. Kdaj ga bomo imeli, ne vemo. Smo v prekršku glede uredbe Evropske unije, na to bom še velikokrat opozarjal. Ja, to, kar smo slišali, nekaterim pač paše ohranjati status quo. Še vedno smo, kar se tiče razvojne stopnje, stopnje razvitosti, nižje, kot smo bili pred krizo, kljub gospodarski rasti. Nekaterim pač paše, da pokojnine realno padajo, v zadnjih šestih, sedmih letih realno za 16 %. Realno padajo pokojnine! Nekaterim paše, da podjetja, slovenska podjetja, ja, tudi najboljša, gredo ven, iz Slovenije. Zakaj? Zakaj? Vprašajte gospoda Boscarola in stotine drugih. In vprašajmo se tudi, kdo bo financiral socialno državo. Mi smo prvi za socialno državo. Mi smo za socialno-tržni model gospodarstva, ker ščitimo in varujemo kapital in ker je največji kapital človek. Predlog novele Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki smo ga predlagali v parlamentarno obravnavo, je rezultat pravzaprav trdega dela širokega kroga ljudi. Večkrat povemo, da poslanci Nove Slovenije izvajamo stalne mesečne terenske obiske. Kakšnih 30 jih je bilo doslej, od leta 2012. V povprečju obiščemo 5 gospodarskih subjektov, se pravi, okrog 150 mikro, malih in srednjih podjetij pa tudi kmetij, javnih zavodov smo doslej obiskali. Ko poslušamo lastnike in poslovodeče teh podjetij, to so fantastične zgodbe, vam povem. In ko strnemo njihovo sporočilo v nekaj stavkov, se ti stavki glasijo približno takole, torej, govorijo lastniki in poslovodeči: »Mi smo majhno družinsko podjetje z 80 zaposlenimi. Imamo veliko srečo, ker smo izjemen tim.« »Imam srečo, da sem del izjemnega tima,« pravijo direktorji lastniki. In: »Delavci nimajo pravice, da meni kupijo jahto.« In: »Imamo nov produkt, lahko bi zaposlili 30 novih ljudi, pa ne moremo, ker je zakonodaja takšna, da si ne upamo in ne moremo, ker ne moremo v kratkem dograditi proizvodne hale, ker je pač sosednje zemljišče takšno, ker se ne sme graditi in postopki trajajo pet let in dvajset kvalificiranih, morda visoko kvalificiranih ljudi ne bodi službe in zato gredo ven.« Logika je zelo preprosta in samo oči je treba odpreti. Predlog zakona prinaša tri glavne rešitve, do katerih se bom v nadaljevanju zelo na hitro opredeli. Prva predlagana rešitev je uvedba spodnje meje za obračunavanje prispevkov za socialno varnost oziroma uvedba tako imenovanega socialnega copatka. Ukrep o analogiji s splošno dohodninsko olajšavo uvaja delež dohodka, od katerega se ne obračuna prispevek. Rezultat bo pozitiven predvsem za prejemnike minimalne plače, saj bi se jim mesečna neto plača povišala za 50 evrov. Kaj bodo tile, ki dobivajo minimalno plačo, s temi 50 evri? Ja, potrošili jih bodo. Se pravi, da bo država delež tega takoj dobila nazaj v proračun. Na letni ravni to pomeni seveda 600 evrov. To gotovo ni zanemarljivo, tudi za državo ni zanemarljivo. In kar je zelo pomembno in moram omeniti, delodajalci zaradi tega ne bodo finančno bolj obremenjeni. Mirno lahko rečem, da bo ta ukrep posredno spodbudil potrošnjo in posledično zagon gospodarstva, ki ga v teh razmerah še kako potrebujemo. In seveda preko povečane potrošnje bo to na prihodkovni strani zaznal tudi državni proračun. Druga predlagana rešitev je uvedba zgornje meje za obračunavanje prispevkov za socialno varnost oziroma razvojne kapice za vse zaposlene v Republiki Sloveniji. Glede tega ukrepa je v Sloveniji do danes bilo že veliko demagoških razprav. Tudi danes. Nekateri nas še vedno zmerjajo, da uvajamo bogataško kapico. Ali res? Kdo je v Sloveniji bogataš? Ali tisti, ki je na redni plači? Zbogom pamet! Zbogom Slovenija! Naj navedem samo nekaj dejstev. Kapica v Sloveniji že obstaja, in sicer za samozaposlene osebe in je trenutno postavljena pri višini 3,5-kratnika povprečne letne plače v Republiki Sloveniji, preračunana na mesec. Nova Slovenija predlaga, da se za vse zaposlene navzgor omeji znesek plače za obračun prispevka za socialno varnost pri 4-kratniku minimalne plače v Republiki Sloveniji, kar je trenutno pri 3 tisoč 200 evrih. Ocenjujemo, da bi s tem razbremenili delodajalce v podjetjih, v tehnološko intenzivnih dejavnostih, kot so informacijske in komunikacijske dejavnosti, farmacija, proizvodnja elektronskih in optičnih izdelkov, proizvodnja računalnikov, znanstveno-raziskovalne in razvojne dejavnosti pa tudi finančne storitve in zavarovalniška dejavnost, letalstvo n tako naprej. Hkrati pa bi povišali neto prejemke inženirjev, zelo pomembno in drugih inženirjev, inženirjev – to niso tajkuni, o inženirjih govorim, to so vlečni konji našega razvoja in Slovenija potrebuje tehnološki preboj. Kdor tega ne razume, mu lahko samo še bog pomaga. Tretji predlagani ukrep se nanaša na božičnico ali trinajsto plačo. Nova Slovenija predlaga, da se božičnica glede obračuna prispevkov izenači z regresom za letni dopust. Regres je namreč bistveno manj obremenjen s prispevki za socialno varnost, in sicer le v znesku, ki presega 70 % povprečne bruto plače v Republiki Sloveniji. Ocenjujemo, da bi na tak način več delodajalcev motivirali, da bi ob koncu leta iz dobrega poslovanja nagradili svoje delavce, ki so največji kapital vsake gospodarske družbe. Mi se borimo za delavce, da se razumemo. Normalno je, kolegice in kolegi, da bomo poslanci Nove Slovenije zakon v prvem branju podprli. Pričakujemo kvalitetno razpravo o predlaganih rešitvah v drugi obravnavi. Pričakujemo, da bo zakon dobil to priložnost. Zadovoljni smo, da je Vlada izjavila, da pravzaprav naš koncept podpira. Pričakovali bi, da bi Vlada v svojem mnenju tudi napisala, da pripravlja svojo rešitev. Te nekako ni bilo zaznati. Razumemo zadržke Vlade, ampak uveljavitev zakona smo, ponavljam, predvideli, tempirali za 1. 1. 2018. Upam, da vi, dragi kolegice in kolegi, in Vlada razume, da Poslanska skupina nima tako velike mašinerije, kot jo ima, recimo, Ministrstvo za finance. Za zaključek se moram zahvaliti mlademu kolegu Luki Mescu. Je že šel [[…]]Ima zanimivo taktiko, udari in beži. Vesel sem, da me je omenil. Seveda sem velik borec pri iskanju vrtalcev bančne luknje. Njemu, kolegu Luki Mescu, pa seveda predlagam vsaj osem ur vajeniške prakse pri podjetju Pipistrel. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima najprej gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se predlagatelj ter mag. Alenka Bratušek.
Tudi v Novi Sloveniji smo Slovenci in tudi delavni, marljivi slovenski državljani, ki ne jamramo, ampak iščemo in imamo rešitve. Tudi gospodarstvo pričakuje rešitve od Vlade. Žal na vseh naših obiskih po terenu, v številnih podjetjih slišimo, da je Nova Slovenija še edino upanje za gospodarstvo. In če Vlada ves čas govori, kako ta zakon ni primeren, kako se nič ne da, kako izračuna same minuse, potem pa se sprašujem, kje ima res boljše rešitve, ustreznejše. Ali se res nič ne da? Če se noče, se pač ne da. Dobra podjetja želijo nagraditi svoje delavce. Mnoga jih tudi pošteno, dobro nagradijo. Tista, ki pa želijo izplačati še 13 plačo ali božičnico, pa preračunajo, da pravzaprav od tega ne bodo največ dobili njihovi delavci, ampak spet direktno v državno blagajno. Potem pa iščejo druge rešitve in obvode, kako bi vendarle ustrezno nagradili svoje marljive delavce, zaradi katerih tudi podjetje dobro dela. In če nekomu ostane več od plače, bo tudi več trošil. Zato so ti izračuni ministrstva, po moje, netočni oziroma se ustavijo samo tam, koliko prihodkov manj v državno blagajno, in pozabijo, da od trošenja državljanov bo od DDV tudi prišlo več v državno blagajno, od novih delovnih mest bo prišlo več prispevkov za pokojnine in za zdravstveno blagajno. To pa kar pozabimo. Kje ste tisti, ki pravite, da ste proti varčevanju? Z obema rokama bi morali podpreti naš zakon, ki predvideva, da lahko več denarja ostane tudi v žepih tistih, ki imajo najslabše plače, in v žepih tistih, ki imajo povprečne plače, kajti dobrih plač je v Sloveniji sorazmerno malo. Gospa državna sekretarka je naštevala, kaj vse ni mogoče upoštevati, kaj vse je narobe. Jaz mislim, če bi ta zakon podprli v prvem branju, bi ga v drugem branju lahko pošteno dopolnili in vsaj nekaj naredili za slovensko gospodarstvo in za slovenske državljane. Pogosto slišimo v razpravah, da mladi odhajajo, mladi izobraženi ljudje odhajajo v tujino. Zakaj? Odhajajo tisti, ki nimajo služb, žal odhajajo tudi tisti, ki imajo službe, pa so slabo plačani za svoje delo in svoje znanje. To spet pogosto slišimo v podjetjih, kjer potrebujejo njihovo znanje, kjer so nujno potrebni za dodano vrednost, za kvalitetne, dobre izdelke, samo s temi smo lahko uspešni na trgu. In ker v drugih državah, zahodnih, grdih kapitalističnih državah, ti ljudje dobijo več plačano za svoje znanje, žal, odhajajo tudi takšni. In s tem se dela Sloveniji veliko škodo in tudi slovenskemu gospodarstvu. No, kaj smo naredili z davčnimi blagajnami – pravijo, da je na tržnicah sedaj več kot pol branjevk manj, ki so ali pa bi s svojim delom zaslužile nekaj evrov več za boljše življenje. Pa ker je stvar komplicirana, težko izvedljiva na več krajih, na več mestih, so raje ostale doma. Pa pravite, da vam je mar za socialno varnost ljudi in za tiste, ki so v najslabšem socialnem položaju. Poznamo pregovor, da mora denar krožiti, in mislim, da bo zmagovalka tista vlada, ki bo uspela vzpostaviti primeren krogotok denarja, primerne obremenitve delodajalcev, primerne plače za delavce in potem tudi omogočila s tem primerno kroženje, vlaganje v nova delovna mesta ali pa trošenje državljanov. Ampak, ker vedno stavite na napačne konje, se ta krogotok ustavlja in denar pada v luknje, v bančne luknje, v črne luknje, namesto da bi prišel do ljudi, ki so ga potrebni. Torej, zmagovalka bo tista vlada, ki bo vzpostavila primeren krogotok tega denarja v Sloveniji. Že večkrat sem rekla, da to ni nobena pohvala, če se neka vlada hvali s tem, da daje več socialnih pomoči. Pravijo, pomagaj si sam in bog ti bo pomagal. To je naše načelo, omogočimo, da si državljani najprej lahko z delom pomagajo sami. Socialne pomoči bomo pa dajali tistim, ki si dejansko ne morejo pomagati, saj državljani nočejo miloščine, državljani hočejo delati za primerne plače, da bodo lahko dostojno živeli. To mora biti naš cilj, cilj našega delovanja. In s to logiko, kot jo imate vi, ko pravite, da moramo bolj obdavčiti, oprispevčiti delodajalce in državljane, delojemalce, da bomo dobili več denarja v državno blagajno – ne, več delovnih mest, več zaposlenih bo več prispevkov v državno blagajno. V Novi Sloveniji smo Slovenci, imamo rešitve, to je Nova Slovenija, mi ne jamramo, iščemo rešitve.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Pozorno sem poslušal predstavitev stališč poslanskih skupin in bi se želel uvodoma zahvaliti kolegom iz SDS in kolegom iz Poslanske skupine nepovezanih poslancev, ki so videli neko dobro namero, neko pozitivno luč v tem našem predlogu. Tudi drugi, mislim, da ste bili korektni v svojih razpravah, seveda pa sta dve poslanski skupini povsem zašli, ena je zagotovo Poslanska skupina Desus, ampak jih razumem, da me v tem trenutku želijo malo namlatiti nazaj zaradi drugih zgodb, vendar se bomo na upokojence še vrnili. Kolegu Luki Mescu pa tudi ne morem zameriti, mu pač ne morem pomagati, če misli, da denar raste na drevesu, da drevo lahko streseš in denar pade dol. Žal, temu ni tako, da proračun polnimo, da država in gospodarstvo funkcionirata, je treba delati, je treba ustvarjati nova delovna mesta, kajti šele to ustvarja neke prihodke v državne blagajne. Ampak kolegu Mescu ne moreš zameriti, ker oni imajo vedno taktiko, povejo svojo ideološko pozicijo in potem gredo. Toda, ko sem poslušal vse, tudi predstavnico Vlade, sem ugotovil eno stvar – da praktično nihče od tistih, ki nasprotujete temu zakonu, ni omenjal božičnice. Se bom v tej moji prvi intervencij omejil najprej na ta naš predlog. Jaz sem lepo povedal, da ta zakon predlaga tri stvari: socialni copatek, razvojno kapico in pa božičnico, da je zakon sestavljen iz treh delov, da se danes lahko načeloma pogovarjamo, kako vidimo kakšno rešitev in kako dejansko iščemo rešitve. V drugi obravnavi pa stvari, ki nam niso všeč, stvari, ki imajo morda za nekoga prevelike finančne posledice, enostavno z amandmaji izločimo ven. Ampak pozitivna stvar vse današnje razprave pa je, da nihče ni božičnici oziroma drugačni obdavčitvi božičnice nasprotoval. Tisti, ki ste sekali po tem predlogu, ste ta predlog enostavno zaobšli in ga niti niste omenjali. Bom zelo konkreten, da si boste lahko predstavljali, kaj predlagamo. Januar je mesec, kjer mora biti še relativno sveže, mesec december in izplačevanje božičnic in vam bom predstavil konkretni primer. Podjetje, ki je v decembru dalo za božičnico, poslušajte to, 812 evrov, je zaposleni na svoj osebni bančni račun dobil 458 evrov. Si predstavljate, koliko ti vzame država? Država si je pri tej božičnici reci in piši vzela 354 evrov. Mi predlagamo zgolj podobno obdavčitev božičnice, kot jo poznamo pri regresu. Mi ne odkrivamo tople vode, ampak zgolj vlečemo vzporednico. Po našem predlogu, če bo zakon sprejet, bi podjetje, ki bi delavcu dalo naslednji december 812 evrov, bi delavec dobil 683 evrov, se pravi, da bi si država pri tej božičnici vzela 129 evrov. Z našim predlogom drugačne obdavčitve božičnice bi pri božičnici nekaj več kot 800 evrov državljan dobil 225 evrov več. Tudi finančne posledice božičnice niso tako gromozanske. Ministrstvo je šlo v izračune, konzervativno je izračunano tam okoli 40 milijonov evrov. Naš inštitut je naračunal tam okoli 12 milijonov evrov. Mislim, da to ni strošek, ki bi ogrozil javne finance. O teh stvareh je razmišljal tudi minister za finance, o nagrajevanju dobrih delavcev, žal mu je tisti predlog njegov sesulo samo gospodarstvo in zdaj je na voljo tukaj novi predlog, ki ga gospodarsko podpira. Vse delodajalske organizacije so ta ukrep podprle celo sindikati, s katerimi smo se sestali. Mislim, da bi ta zakon lahko ugledal luč sveta že zaradi tega, ker ima vključeno to rešitev notri, torej drugačno obdavčitev božičnice. Parlament se mora včasih tudi malo za sebe postaviti. Tudi vladna koalicija mora včasih reči, da ni zgolj glasovalni stroj vlade, ampak da imamo tudi v parlamentu možnost, da z dialogom, z razpravo pridemo do kakšne rešitve. Tudi zato smo mi predlagali splošno razpravo, da se lahko načelno o teh rešitvah in predlogih pogovarjamo. Jaz iskreno verjamem, glede na povedano je drugačna obdavčitev božičnice nesporna rešitev, ki ji v tej dvorani zaenkrat ni nasprotoval nihče. Če ste pošteni do državljanov in če se vam ne gre samo za politični prestiž, potem je minimalno, kar lahko naredite, to, da ta zakon v prvi obravnavi spustite v drugo obravnavo, v drugi obravnavi, ker imate večino, z amandmaji izločite in socialni copatek in razvojno kapico in na koncu imamo sprejeto samo božičnico. To je pač možnost rešitve. Se bo pa danes iskreno pokazalo, koliko je tukaj v tej vladni koaliciji nove politike in koliko je političnega prestiža. Bom zdaj pustil še ostalim kolegom, da spregovorijo, da ne bom preveč časa zdaj porabil. O vseh ostali očitkih, ki so bili navedeni, pa še kasneje.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek, pripravita naj se gospa Urška Ban in mag. Bojana Muršič.
Najlepša hvala. Točno to, kar je kolega Tonin omenjal pred mano, je razlog, da bom sama in oba moja poslanska kolega zakon v tej obravnavi podprla. Se pravi, božičnica in to, da delavec, če mu delodajalec nameni nagrado, seveda odvisno od višine, dobil pol ali celo manj kot pol denarja na svoj račun. Tudi sama sem pozorno poslušala predstavitve poslanskih skupin in ekstremno zanimivo je bilo slišati mnenja koalicijskih poslanskih skupin. SMC je rekel, koalicijska pogodba določa, da bomo delo razbremenili. Podpišem. Desus pravi, dela ne bomo razbremenjevali, ker je že danes premalo obremenjeno, kvečjemu je treba prispevke povišati. In tretja koalicijska stranka, to je SD pravi, v svojem ekonomskem programu smo pokazali, kaj bi mi naredili. In to naj bi bila uglašena koalicija, ki bo Slovenijo peljala v prihodnost. Kolegice in kolegi, dajte se vsaj poslušati pa približno iste stvari zagovarjati, če ste še, če ste še koalicija. Tudi sama sem že v mnenju poslanske skupine opozorila, da se samo zniževati prihodkov absolutno ne da. Verjetno pa ne pričakujete od opozicije, da vam še na odhodkovni strani pove, kaj je treba narediti. In tukaj želim povedati, da se tudi sama ne strinjam z vsemi tremi predlogi, ki so vključeni v zakon. Več kot 500 milijonskega izpada si državni proračun brez konkretnih rezov v odhodke ne more dovoliti. In v svojem življenju sem sestavila kar nekaj proračunov, državnih, tako da vem, da je to zelo trdo delo in da je 500 milijonov veliko denarja. Ampak še enkrat, v zakonu je tudi tretja rešitev, ki jo podpiramo praktično vsi, ampak potem pri koaliciji seveda pride: ampak pa tri pikice, bomo enkrat drugič. Ko pa gre za borbo za malega človeka, je omenjal Desus, je omenjal še kdo drug, spoštovani kolegice in kolegi, dve poslanki imate iz Tržiča, eno v Desusu in eno v SMC, pa poglejte, kako se borite za malega človeka. Po 113 letih ste 118 ljudi poslali na cesto. To pa je dejanska borba za malega človeka te koalicije.
Besedo ima gospa Urška Ban, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Danes obravnavamo področje ekonomske politike, kjer smo hitro videli, da lahko pridemo do enotne ugotovitve, in sicer da je obremenitev plač v Sloveniji previsoka. In Nova Slovenija danes predlaga svojo rešitev, predlaga spremembo Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki zasleduje cilj, s katerim se želi oziroma predlaga spremembe oziroma uveljavitev ukrepov v smeri znižanja obremenitve dela. In vse študije oziroma analize, ki sem jih pogledala, kažejo, da največji delež v obremenitvi dela v Sloveniji predstavljajo prav prispevki za socialno varnost, kar kaže na to, da je dejansko rešitve glede razbremenitve v stroških dela treba iskati predvsem ali tudi v sistemu obveznega socialnega zavarovanja, čemur v svojem predlogu sledi tudi predlagatelj. S to osnovno idejo se tudi sama strinjam. Način same izvedbe oziroma predlagani ukrepi, torej vsebina predlaganega zakona, ki jo je predstavil predlagatelj, pa ima po mojem mnenju tudi določene pomanjkljivosti. Ukrepi, ki jih predlaga predlagatelj, gre za socialni copatek, razvojno kapico in znižanje obdavčitve božičnice, so predvsem oblikovani parcialno in kar je zelo pomembno, ne zasledujejo vseh tudi ključnih in pomembnih ciljev. Pa se bom samo na kratko dotaknila področij, ki jih predlagani zakona po mojem mnenju ne upošteva oziroma ne opredeljuje v zadostni meri. Zdaj vemo, da so prispevki za socialno varnost po obsegu največja skupina dajatev v sistemu javnih financ. Poseg v ta sistem pomeni poseg v razmerje med prihodki in odhodki v treh blagajnah javnega financiranja, to je v državnem proračunu, pokojninski blagajni ter zdravstveni blagajni. Potem naprej na obstoječi obseg osnove za obračun prispevkov in obstoječe višine prispevnih stopenj, prispevkov za socialno varnost je vezan na drugi strani obseg pravic, ki jih uveljavljamo zavarovanci. In s tem, ko se spreminja ali osnova za obračun prispevkov za socialno varnost ali višina prispevne stopnje pri prispevkih za socialno varnost, obseg pravic zavarovancev pa ostaja enak, je treba predstaviti tudi rešitve, od kod se bo dodatno zaradi izpada prispevkov financiral enak obseg pravic. In tukaj je moj pomislek, ki se nanaša na zagotovitev trajnega strukturnega uravnoteženja javnih financ. Že v skladu s sprejetim fiskalnim pravilom je treba vse ukrepe med seboj najprej uravnotežiti, da ne bi porušili javnofinančnega ravnotežja in povečali strukturni primanjkljaj, tako kot bi se to zgodilo ob uveljavitvi predlaganih ukrepov. To bi pomenilo novo javnofinančno tveganje oziroma grožnjo za vzpostavljanje neravnovesij, kar bi imelo v tem pogledu veliko negativnih posledic. Javnofinančne posledice je v svoji uvodni obrazložitvi in tudi v samem mnenju Vlade že pojasnila predstavnica Vlade. Vlada ocenjuje, da je skupni neto finančni učinek vseh predlaganih rešitev znižanje javnofinančnih prihodkov za okoli 800 milijonov evrov. Na eni strani gre res za povečanje prihodkov v državni proračun za 150 milijonov evrov, hkrati bi se pa znižali prihodki pokojninskega in invalidskega zavarovanja za 600 milijonov in prihodki zdravstvenega zavarovanja za cirka 330 milijonov evrov. Treba je vedeti, da teh pozitivnih učinkov na prihodke državnega proračuna ob sprejetju takšnih predlaganih rešitev sicer ne bi imeli, saj bi bilo treba iz državnega proračuna v obliki transferja zagotoviti manjkajoča sredstva v pokojninski blagajni in bi bil ta skupen neto učinek potem, kot sem rekla, 800 milijonov evrov. In za razliko od pokojninske blagajne transfer v zdravstveno ni možen, kar bi pomenilo tudi precejšnje osiromašenje košarice zdravstvenih storitev. Zato ta predlog ne upošteva vzdrževanja približno enake ravni socialne države in ne upošteva bistva sistema, zagotovitev določene pravice v primeru nastanka zavarovalnega primera in dejstva, da slovenski sistem socialnih zavarovanj temelji predvsem na načelih vzajemnosti in solidarnosti. Glavna zakona, ki urejata socialne prispevke v Republiki Sloveniji, sta Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, te prispevke plačujemo od bruto plače, ob tem pa je prispevke dolžan plačati tudi delodajalec. Poleg teh dveh se plača še prispevke za starševsko varstvo, za zaposlovanje ter za poškodbe pri delu in poklicne bolezni, zadnjega plača delodajalec. Za ta sistem smo se odločili, ker verjamemo tudi v medgeneracijsko solidarnosti. In tukaj naj povem, da je za razliko od davkov, ki so nenamenski vir prihodkov in njihovo plačilo ni povezano s konkretnimi koristmi oziroma pravicami, ki bi iz naslova plačila davka pripadale posameznemu davčnemu zavezancu, pri prispevkih za socialno varnost gre pravzaprav za prispevke zavarovancev in delodajalcev za zagotavljanje točno določenih pravic. Zato je prispevke za socialno varnost nujno treba obravnavati v kontekstu sistema socialne varnosti kot celote in ne zgolj kot strošek in obremenitev za zavezanca. Kot smo že rekli, kljub visoki davčni obremenitvi plač so torej vsi davki na plače pravzaprav na nek način tudi naši prejemki, ki smo jih ali pa jih bomo koristili v času, ko ne delamo: ali pred prvo zaposlitvijo, ko smo mladi, ali po končani delovni dobi, ko gremo v pokoj. Seveda bi bili lahko ti davki tudi nižji, a potem bi morali biti tudi nižji vsi prejemki in pravice, ki jih zagotavlja država iz na ta način zbranega denarja. Vendar pa ti takšna rešitev pomenila tudi udarec socialni varnosti, saj se preko takšnega sistema zagotavlja tudi visoka stopnja solidarnosti, in to vsekakor ni pot, po kateri bi želeli. Obstoječi sistem socialne varnosti – pa bi si verjetno prav gotovo želeli še večje – in obstoječa starostna ter delovna struktura zahtevata toliko in toliko zbranih sredstev. Sicer sama podpiram idejo o tem, da se usmerijo aktivnosti na področju davčne politike v smer iskanja rešitev za razbremenitev dela, vendar ob upoštevanju javnofinančnih okvirjev oziroma omejitev. Razlog za odstop davčnih bremen od povprečja evropskih držav je predvsem, kot smo danes že rekli, zaradi nadpovprečne obremenitve dela in potrošnje ter podpovprečne obremenitve kapitala in premoženja. Zato je treba rešitve iskati v prestrukturiranju bremen javnih dajatev, vključno z obremenitvijo premoženja. To nakazuje, da je treba na novo določiti porazdelitev davčnega bremena med potrošnjo, dohodki in premoženjem, s ciljem, da povečamo konkurenčnost slovenskega poslovnega okolja in na drugi strani tudi znižamo obremenitev dohodkov iz dela. Pri tem bo imel pomembno vlogo tudi davek na nepremičnine, katerega spremembe bodo uvedene v bodoče. Nadalje je treba slediti tudi nadaljnjemu izvajanju ukrepov za izboljšanje učinkovitosti pobiranja davkov, okrepiti delovanje inšpektorjev, slediti nadaljnji debirokratizaciji davčnega okolja, kjer pa smo tudi že v preteklem letu naredili neke korake, sprejeli smo novelo Zakona o davčnem postopku. Zaradi vsega navedenega, kot smo tudi že v stališču poslanske skupine povedali, se ne moremo strinjati s predlaganimi rešitvami, ki so vključene v ta predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Bom začela nekako takole, Socialni demokrati smo Slovenci, iščemo rešitve, zato smo konec leta pripravili predlog ekonomskega programa, ga dali v razpravo, s katerim želimo davčno razbremeniti delavski razred in srednji sloj. Če se dotaknem predloga, ki ga je podala Nova Slovenija, moram reči, da je bil v začetku ta predlog všečen. Vendar, ko sem se poglobila v ta predlog, sem kaj kmalu ugotovila, da bosta na ta način, s potrditvijo tega, izgubila nižji in srednji sloj zaposlenih oziroma zgodilo se bo sledeče, da se bo pokojninska blagajna izpraznila. Pa to želimo? Mislim, da ne. Vendar bi na tem mestu začela s člankom, ki je bil objavljen v tem tednu na Planetu Siol Resnica o obdavčitvi slovenskega delavca. Bom citirala: "Gospodarstveniki že vrsto let bentijo, da je visoka obremenitev plač eden izmed največjih razlogov, da se tuja podjetja izmikajo investicijam v Slovenijo." Jaz imam konkreten primer. V našem kraju, moram reči, da je investitor zgradil veliko podjetje, podjetje Geberit, ohranil delovna mesta v Sloveniji, ampak vam bom rekla, ne zaradi tega, ker bi bila davčna obremenitev plač tako visoka, ampak zaradi tega, ker delavci delajo tako dobro in je kvaliteta dela bistveno drugačna kot v tujini. To podjetje je imelo možnost seliti celotno proizvodnjo na Madžarsko, ampak se je odločilo, da bo podjetje razvilo in postavilo kompleks v tem našem kraju. Moram reči, da ljudje so na tem mestu zelo dobri, ker pač vse, kar delajo, delajo kvalitetno. Iz tega članka lahko vidimo, da res slovenski delavec spada po obdavčitvi med nadpovprečne v državah OECD. Dajatve so v višini 42,5 %, kar res ni malo, medtem ko je povprečna obremenitev plač v državah EU v višini 36 %; se pravi, med 34 državami zaseda Slovenija 9. mesto. Naj navedem, kje so največje davčne obremenitve: v Belgiji kar 55,6 %, nadaljujem, V Avstriji je obdavčitev večja kot pri nas, ta znaša 49,4 %, in v Nemčiji 49,3 %. Nižja obdavčitev pa zasledimo v Čilu, zgolj 7 %, in Novi Zelandiji, 17 %. Podatki so za mene zelo zanimivi. Če se primerjamo z Avstrijo in Nemčijo, kot se mi pač Slovenci radi primerjamo, so obdavčitve višje, plače so tudi višje. V obeh državah sem po podatkih zasledila, da so plače višje, da je povprečna plača nekje okoli 2 tisoč evrov, koliko imamo mi – tisoč 500 evrov! Da ne omenjam teh najnižjih, minimalnih plač. V Sloveniji pa bode v oči še bolj to, da ljudem, ki prejemajo plačo, le-ta ne zadostuje za golo preživetje. Obračajo se na humanitarne institucije, ki jim pomagajo preživeti iz meseca v mesec. To je zastrašujoče in za mene tudi povsem nesprejemljivo. Seveda je plača za vsakega delavca zelo pomembna in velikokrat je tudi v središču pozornosti, vendar moramo vedeti, kot sem na začetku tudi omenila, močno vplivajo v delovnopravni zakonodaji tudi dolžina delovnega razmerja, letni dopusti, odmori, odnosi itd. Če pa pogledamo z ekonomskega vidika, se vpliv plače oziroma višine plače kažejo seveda na celotno gospodarstvo in gospodarski razvoj. Torej, plače so pomemben vir dohodkov prebivalcev in hkrati tudi podlaga za financiranje in delovanje sistema socialne varnosti. Plača ima vpliv tudi na celotno družbo. Predlagatelj sicer navaja, da so plače preveč obremenjene in da jih je treba razbremeniti – bruto plače s prispevki za socialno varnost. Na tem mestu bi skoraj lahko pritrdila, vendar ob tem se mi poraja vprašanje, koliko več sredstev bo dobil zaposleni, kaj to pomeni za pokojninsko, zdravstvo blagajno, kaj pomeni to za starševske prispevke, za zaposlovanje. Po podatkih, ki smo jih prejeli, bi bil primanjkljaj v tej blagajni 490 milijonov. Po oceni Vlade je ta primanjkljaj skoraj 760 evrov prihodkov manj tako za pokojninsko, zdravstveno blagajno. Ali si to želimo? Jaz osebno ne. Z navedenim bi se zmanjšale tudi zavarovalne osnove, kar pomeni, da bo delavec prejel, ko bo prišel v pokoj, nižjo pokojnino. Preprosto povedani, delavec bi res dobil višjo plačo, a na račun nižjih pokojnin, s tem da se tudi ogroža pri nas javno solidarni sistem. Mislim, da se moramo končno zavedati, da je res plača ključnega pomena tudi za posameznika kot za gospodarstvo, saj omogoča potrošnjo in tudi gospodarsko rast. Povečanje socialnih razlik v družbi je zame nedopustno. Torej vsi skupaj moramo razmisliti, kako naprej. Mi smo pripravili ta ekonomski program, ki ima rešitve, ki podaja veliko teh smernic, kako te rešitve rešiti. Zato mislim, da je ta predlog zelo smiseln in ima rešitve. Vsekakor si pa želim, da bi zaposleni imeli plačo, ki bi jim zagotovila socialno varnost, dostojno življenje, še posebej pa moram reči, da si želim, da bodo pokojnine takšne in tako visoke, da bodo omogočale dostojno preživetje tudi v starosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se gospa Marinka Levičar. Izvolite, gospa Dimic.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! To, da je stanje v Sloveniji tudi na področju minimalne plače iz leta v leto hujše, kažejo tudi podatki. Leta 2009 je bilo na minimalni plači 19 tisoč ljudi, leta 2014 pa že kar 47 tisoč. 47 tisoč ljudi v letu 2014 nam pove nekaj, da vedno več ljudi živi na nekem robu družbe, v socialne stiski. In kaj se je naredilo v tem času? Praktično nič. Zato smo se v Novi Sloveniji odločili, da naredimo program, ki bo vsakemu temu izmed 47 tisoč ljudi prinesel na mesec 50 evrov več. Ampak vsi so polnih ust neke sociale, Socialni demokrati iščejo rešitve, prepričana sem v to, to je pokazala Svetlikova reforma 2011. leta, ko je 13 tisoč kmečkim ženam pobralo tiste kmečke penzije, se jim je včasih reklo. Ali so to rešitve? Ali je to rešitev? To ni nobena rešitev! Ampak se mi zdi, da kot da ne slišimo, da je treba nekaj narediti. In ko pride Nova Slovenija z dobrimi predlogi, ki bi pomagali tem ljudem, da bi lahko vsaj dostojno – oziroma to niti ni dostojno – preživeli, se vsuje kup kritik, česa vse nismo upoštevali pri pobiranju davkov, da je treba rešitve iskati v sistemu obveznega socialnega zavarovanja. Seveda mi to vemo! Ampak kdo ima v tej državi v rokah škarje in platno in kaj je bilo narejeno? Kaj bo ali pa je bilo narejeno za vse tiste delavce, ki prejemajo pod minimalno plačo? Štirinajst dni nazaj je bilo na televiziji Slovenija 1 v Slovenski kroniki povedano, da dobivajo pod minimalno plačo 313 evrov. Kaj ste ukrenili za te delavce, ki dobijo 313 evrov? Praktično ni bilo še nič storjenega. In če bi ta delavec dobil 50 evrov več, pomeni na letnem nivoju 600 evrov več, se mi zdi, da je to za njega neka spodbuda in sporočilo države, da ga razume, da razume stisko, da je treba poskrbeti tudi za enakomerno porazdeljenost dobrin, vendar s tem vladne koalicije veje nepripravljenost. Prosim vas, razmislite še enkrat in vendarle razumite, da je treba delati v tem Državnem zboru za ljudi.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar, pripravi naj se gospod Branko Zorman. Izvolite, gospa Levičar.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Gospod Tonin je v uvodu dejal: Za ljudi storimo nekaj dobrega. To je potem potrdila tudi poslanka pred menoj, ampak se sprašujem, ali bi res s tem zakonom, ki ste ga pripravili. Jaz imam dileme in pomisleke, ki jih bom v nadaljevanju utemeljila. Najprej se bom ustavila pri socialni kapici. Socialna kapica pomeni, da tisti, ki prejemajo višje plače nad 3 tisoč 100 evrov, približno, to, kar je 4-kratnik bruto plače v Sloveniji, ne bi nad tem zneskom plačevali prispevkov za pokojninsko in invalidsko in za zdravstveno zavarovanje. Ampak, povedati moramo v zvezi s tem, da to pomeni, ta socialna kapica pomeni v sistemu pokojninskega in invalidskega zavarovanja solidarnost do tistih najnižjih prejemnikov pokojnin, ki se jim pokojnina odmeri od najnižje pokojninske osnove. Ta je sedaj okrog 670 evrov. In vsi tisti, ki imajo manjšo pokojninsko osnovo od 770 evrov, dobijo pokojnino, odmerjeno od 770 evrov. Kje se bo torej vzel potem denar za te najnižje pokojnine, za odmero najnižjih pokojnin? Že tako vsi vemo, da so v Sloveniji pokojnine nizke, da se še nižajo. Pri tem ne bi samo poudarjala usklajevanja pokojnin, ampak tudi nove odmer pokojnin. Nova zakonodaja, ZPIZ-1 in potem še ZPIZ-2 sta narejena tako, da so novo odmerjene pokojnine čedalje nižje, da so nižji tisti odmerni odstotki. In če še ne bi bilo te solidarnosti za odmero pokojnine od najnižje pokojninske osnove, ne vem, kam bi šli. 760 evrov je zdaj ta meja oziroma 770 evrov. In mi vemo, koliko delavcev oziroma zaposlenih ima v Sloveniji nižje dohodke od 770 evrov in vsem tem je omogočena pokojnina oziroma odmera pokojnine od 770 evrov, od te najnižje pokojninske osnove. Ne vem, kje bi dobili denar za vsa ta izplačila, če bi uvedli to kapico, kot jo predlaga NSi. Poleg tega bi rada še to v zvezi s tem komentirala. Vi pravite, da bi s tem omejili beg možganov v tujino, da bi mladi kadri ostali pri nas, doma, v Sloveniji. Ampak, poglejte, visoko izobraženi kadri imajo, tak imam podatek, povprečno okrog dva tisoč 300 evrov plače. Torej, njih ta kapica ne bi zadela. Zadela bi ta kapica samo res tiste najvišje sloje, najvišje menedžerje in druge, ki pač imajo bruto plačo tako visoko. Torej, spet nismo nič naredili, da bi mladi ostali pri nas. Mislim, nismo jim znižali s tem oziroma povišali s tem plače in znižali obremenitev. Tako se s tem ne morem strinjati. Potem glede prispevkov. Ne vem, znižati bi bilo treba tudi prispevke delojemalcev, kajti ti so previsoki in sploh so previsoki prispevki – samo, kako do tega priti? Samo s tem predlogom ne bomo mogli. Pokojninska in zdravstvena blagajna sta že zdaj v velikih škripcih, država vedno več prispeva v pokojninsko blagajno, pokojnine so nizke – kje bomo vzeli ta denar, predlagatelji ne povedo. Kje bomo dobili dodatne prispevke za zdravstvo, za pokojnine, da bodo vsaj na sedanjem nivoju ostali. Socialni copatek. S tem socialnim copatkom se nekako strinjam, samo ne vem, če bomo samo najnižje razbremenili teh prispevkov, če bo to ustavno zdržalo, da ena kategorija občanov oziroma zaposlenih plačuje prispevke, druga ne plačuje. Ne vem, o tem se ne morem opredeljevati. Bi pa vsekakor bila za to, da se ta socialni copatek uvede, to pa bi podprla. Potem razbremenitev 13. plače in božičnine, da bi plačevali toliko prispevkov kot se za regres. Spet bi tu rekla, da ni veliko podjetij, ki sploh izplačujejo to 13. plačo in božičnino, to so res tista dobra podjetja, ki se zavedajo kapitala, ki je v delavcih. Samo 15 % zaposlenih je deležnih tega izplačila 13. plače in božičnine. Tako spet ne vem, če smo kaj naredili za vse državljane. Gospod Horvat je rekel na koncu, da največji kapital je človek. S tem se globoko strinjam in mislim tako kot on, da bi morali res nekaj naredili več za človeka, samo iz tega predloga tega ne vidim. Lastniki kapitala se tega ne zavedajo, to je tisti problem. Če bi se ga zavedali, ne bi bogatili samo sebe, delavce pa siromašili. Že več smo v tej družbi naredili za to, da bi bili lastniki kapitala razbremenjeni, pa delavci niso čutili tega učinka – žal. Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Matej Tonin.
V debati se je morda nabralo kar nekaj netočnosti in je morda prav, da jih pokomentiram. Želel bi si, da bi v tej hiši dozorelo spoznanje, da je vsak zaposlen v tej državi dvakratna korist za našo državo. Prvič, ni treba plačevati določenih socialnih transferjev, drugič, ta človek vplačuje v zdravstvene in pokojninske blagajne. Če nam bo to izhodišče vsega, potem se bomo o marsikateri stvari lažje pogovarjali. Drugo izhodišče, ki bi ga morali tudi vse ponotranjiti v tej hiši, je, da bi čim večje število ljudi plačevalo čim nižje davke. Zdi pa se, da ta država danes ožema tiste, ki plačujejo davke. Je pa neka skupina ljudi, ki jih pač ne plačuje. In višji ko bodo davki, verjemite mi, da bolj se bodo ljudje izogibali plačevanju davkov in več bo vprašanj, ali z računom ali brez, in podobnih stvari. In da se ljudi v nedogled z davki ne da ožemati. Tisti, ki se nekoliko na ekonomijo spoznate, mislim, da kolega Mesec naj bi ekonomijo študiral, potem bi moral natančno vedeti, kaj je Lafferjeva krivulja, da do neke meje se prihodki z višanjem davkov povečujejo, potem pa od neke točke naprej pa nič več. Bi moral on zelo konkretno vedeti. Kakorkoli stvari obračamo, ste citirali, kako varčevanje ne pomaga pri gospodarskem zagonu, pri gospodarskem preobratu, citirali ste stvari, kako zniževanje davka na kapital ne zažene gospodarstva. S temi stvarmi se lahko vse strinjam z vami, jaz temu, kar ste povedali, ne oporekam. Trdim pa eno, in to trdijo, če hočete, ideološko levi in desni ekonomisti, da za zagon tega gospodarstva je treba povečati domačo potrošnjo. Sedaj se naj vsak izmed vas vpraša, kako povečati domačo potrošnjo oziroma povedati še bolj enostavno, kako doseči, da bodo ljudje več zapravljali, več kupovali. Ja, ni druge formule in ni drugega načina, kot da jim v žepu ostane več in da tisto, kar imajo več, lahko več zapravijo. Vse ostalo so prazne floskule! Povejte mi, če obstaja še kakšna druga rešitev, da bi lahko povečali domačo potrošnjo drugače kot tako, da ljudem ostane več v žepu. O. K., bom rekel, strinjam se z vami, da obdavčitev kapitala v Sloveniji ni problem, da smo tukaj zelo konkurenčni oziroma da imamo v primerjavi z drugimi državami nizko obdavčitev kapitala. Ta zadeva je neproblematična, se strinjam. Problematična pa je obdavčitev dela. Celo ministrica SD trdi, citiram, "glavni problem minimalne plače so stroški dela". Tudi številni drugi ste danes razpravljali, da je problem obdavčitev dela. Meni se zdi neverjetno, ali ste poslušali danes zelo natančno razpravo, da dve poslanski skupini, ki naj bi se zavzemali za malega delavca, to sta Združena levica in Desus, dejansko zagovarjata večjo obdavčitev dela. Razumi, kdor more! Jaz tega enostavno ne morem razumeti, kako naj bi se zagovorniki delavcev in upokojencev zavzemali za to, da bodo še bolj obdavčeni. Če je delo preveč obdavčeno, jaz sem imel, preden sem postal poslanec, espe, sem bil podjetnik, marsikdo izmed vas tudi in najverjetneje se bo, če bo malo okoli sebe pogledal, zelo velikokrat srečal s podobnimi težavami, če je delo preveč obdavčeno, da se podjetniki in podjetja poslužujejo dela na črno, da obstajajo v Sloveniji primeri, ko ti minimalno plačo nakažejo uradno na tvoj transakcijski račun, ostalo pa dobiš v kuverti. To je vse posledica tega, ker je delo preveč obdavčeno. Če hočemo v ta problem zagristi, se je treba s tem ukvarjati. Druge variante ne vidim. Ko smo iskali rešitve, kako čim bolj učinkovito v ta problem pretirane obdavčitve dela zagristi, smo iskali rešitve, ki bi bile enostavne in ki ne bi trenutnega sistema, ki ga imamo, postavljale na glavo. Mi nismo šli spreminjati teh prispevnih stopenj, odstotkov prispevnih stopenj, ampak smo poskušali našo zakonodajo poenostavljati in jo delati smiselnejšo. Povejte, kako lahko najdeš bolj enostavno rešitev, kot to, da vsakemu državljanu rečeš, glej, zaradi tega, da se bodo tvoji neto prihodki povečali, torej da ti bo v denarnici ostalo več, ti država prizna, da ti od 3 tisoč 300 evrov letnega zaslužka ni treba plačevati prispevkov. Torej vse, kar zaslužiš do 3 tisoč 300 evrov, ne plačuješ prispevkov, vse, kar zaslužiš nad tem, plačuješ. Preprosta rešitev! To je, bom rekel, neke vrste pavšalni odpustek, če hočete. Ni komplicirano nič tukaj, nič tam, ampak je rešitev enostavna in zaradi tega, ker je 3 tisoč 300 evrov neoprispevčenega, to konkretno pomeni 50 evrov večji neto prihodek ljudi, ki imajo minimalno plačo, s tem da bruto minimalna plača ostane ista. Povejte, kako bi lahko našli rešitev, da ne bi dodatno obremenili gospodarstvo, ki že tako ali tako se pritožuje, da je preveč obremenjeno in da bi hkrati povečali prihodke ljudi. Če imate boljšo rešitev, dajte jo danes na plan, vam garantiram, da jo upoštevamo! Ampak jaz druge rešitve nisem našel, kot to, kar smo predlagali. Torej, da minimalna bruto plača ostane na istem nivoju, zaradi 3 tisoč 300 evrov neoprispevčenega prihodka, pa se mesečno tistim, ki imajo minimalno plačo, poveča ta za 50 evrov. V enem letu to znese še ena minimalna plača. Tisti, ki ste govorili o skrbi za malega človeka, še eno moje vprašanje. Kako bi vsem tem 40 tisoč ljudem, ki so danes na minimalni plači, lahko bolj konkretno pomagali, kot tako da jim zagotoviš, da imajo 50 evrov vsak mesec več na računu? Kako? Z ukrepi, ki bodo tem ljudem, ki imajo minimalno plačo, dodali dva ali tri evre, morda 5 evrov? S temi petimi evri si ne morejo popolnoma nič pomagati in teh 5 evrov se tudi ne bo prelevilo v večjo potrošnjo. Ampak lahko k večji potrošnji prispeva vendarle zgolj nek konkreten znesek in ena dodatna minimalna plača to zagotovo je. Nekateri ste tukaj izpostavljali, ste se bali, kaj pa zdaj to pomeni za tiste z najmanjšimi dohodki, za najšibkejše ljudi, finančno najšibkejše ljudi, da zaradi tega, ker se bo zmanjšalo plačevanje prispevkov, se bodo pa zmanjšale tudi pokojnine. Ne drži. Glejte, poglejte si vi ZPIZ-2, kjer enostavno vam piše notri, ko govori o najnižji osnovi za izračun pokojnine, lepo piše, četudi je ta znesek nižji od te najnižje osnove, ne more biti ta nižji od najnižje pokojninske osnove, ki jo določa zakon. To pa je danes 76,5 % povprečne mesečne plače. Torej, govorim zdaj zelo pošteno. To, kar boste vi plačevali manj za prispevke tistim najšibkejšim, ne bo pomenilo nižje penzije, bo pa to pomenilo večji strošek za državo. To pa priznam. Se pravi, pokojninska blagajna oziroma država bo zaradi tega ukrepa nekoliko bolj obremenjena, tega niti ne skrivam in to ste tudi sami lahko ugotovili, ampak ne pa drži, da bi zaradi tega ukrepa ljudje, ki imajo minimalno plačo, imeli manjšo penzijo. Glejte, če meni ne verjamete, če odkimavate, poglejte si ZPIZ-2, kjer te stvari notri jasno in glasno pišejo, kakšna je najnižja osnova za izračun pokojnine in pod kaj ne morejo iti. Torej še enkrat poudarjam, da zaradi našega ukrepa ljudje, ki imajo danes minimalno plačo, ne bodo imeli nižje pokojnine, bo pa imela država večji strošek.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Mateja Vraničar Erman. Se opravičujem, repliko ima gospa Marinka Levičar.
Hvala. Moram replicirati gospodu Toninu. S tem se seveda strinjam, vendar sem poudarila, da to, da se pokojnine lahko odmerijo od najnižje pokojninske osnove, ki je zdaj 770 evrov, zagotavlja solidarnost v pokojninskem sistemu. In ta solidarnost bo zdaj okrnjena. Če bomo uvedli socialno kapico, prispevki tistih, ki imajo pokojninsko osnovo nad 3 tisoč in nekaj evrov, ne bodo prišli v pokojninsko blagajno in pokojninska blagajna ne bo mogla s temi prispevki zagotavljati solidarnosti; torej, odmere pokojnin na osnovi solidarnosti od najnižje pokojninske osnove. Ta zakon poznam in vi ste ga tudi pravilno interpretirali, vendar sem dodala, da je to na osnovi solidarnosti, ne, da se zdaj ta solidarnost preliva na račun državne blagajne. Osnovno načelo tega pokojninskega sistema, obstoječega, je solidarnost. In to solidarnost moramo gojiti tudi naprej. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa. V uvodu sem nanizala samo nekaj ključnih argumentov, ki so Vlado vodili k sklepu, da glede na dikcijo, ki je predvidena v Poslovniku Državnega zbora, predlaga Državnemu zboru sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V tem delu pa bi se rada osredotočila na nekoliko bolj poglobljene argumente o posameznih elementih, ki so bili v razpravi izpostavljeni. Najprej: država pobere. Pobere se en del za državni proračun, iz katerega se financirajo socialni transferji, javne investicije pa plače v javnem sektorju, pa še kaj bi lahko naštevala, ampak glavnina obremenitve stroškov dela je pa plačilo v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Ta del plačil, ki temeljijo na prispevkih, je neminovno povezan s pravicami, ki iz sistema socialne varnosti izhajajo. Odločili smo se za nek sistem socialne varnosti in ga vzdržujemo naprej. V tem sistemu socialne varnosti smo se odločili za nek nivo medsebojne ali pa, če hočete, medgeneracijske solidarnosti. S takšnim posegom v financiranje tega sistema, kot ga predlaga ta zakon, dolgoročno ne moremo vzdrževati sedanjega sistema socialne varnosti, pravic iz socialne varnosti in obsega solidarnosti, ki jo želimo. Zaradi tega sem v uvodu poudarila, da potrebujemo širšo razpravo in kontekst o vseh elementih sistemov socialne varnosti v državi. Ne morem se strinjati s tezo, da so predlagane rešitve enostavne. Enostavno jih je zapisati, so pa izredno težke za izvedbo. Naj opozorim, da predlagani copatek pomeni znižanje obremenitve in s tem seveda kratkoročno višji razpoložljivi dohodek pri zavezancih, ki plačujejo prispevke za socialno varnost, na vseh ravneh, ne samo pri tistih z najnižjo osnovo. Ampak po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je pa pokojnina varovana za tiste z najnižjimi dohodki. Tisti, ki imajo pokojninsko osnovo, ki je višja od tega minimuma, bodo zaradi splošne olajšave, ki bi se priznala pri plačevanju prispevkov za socialno varnost, imeli manjšo pokojninsko osnovo in s tem nižjo pokojnino, seveda ob upoštevanju, da se uveljavi samo ta ukrep in noben drug. Govora je bilo, ja, tudi za te, ki prejemajo najnižje plače in skozi sistem solidarnosti že danes državni proračun s transferom v pokojninsko blagajno dodatno financira izplačevanje njihovih pokojnin, in govora je bilo, ja, bo pa država več plačala. Od kod pa država dobi, da lahko plača?! Nekaj je bilo rečeno, da denar ne raste na drevesih, pa da se strese pa denar pade dol. Tudi za državo to velja. Država nima tiskarne, da bo tiskala denar, ampak ga lahko v bistvu zbere zaradi dogovora, da bomo skozi davčni sistem zbirali določena sredstva, ki jih bomo porabili za skupno dogovorjene namene. Zaradi tega je treba biti pri oceni tega predloga zelo pozoren, ko govorimo o kratkoročnih in o dolgoročnih učinkih, ne samo na blagajne javnega financiranja, ampak tudi na posameznike. In dolgoročni učinki na posameznike so po našem prepričanju brez drugih spremljajočih ukrepov negativni. V zvezi z izplačilom božičnic, ker gre za vsebinsko nekoliko drugačno zgodbo, pa je treba opozoriti na eno zadevo. V zakonodaji se ne moremo sklicevati, da omogočamo ugodnejšo obravnavo nekega izplačila, ki se mu popularno reče božičnica. V zakonodaji je to izplačilo treba jasno definirati. Regres je definiran skozi Zakon o delovnih razmerjih in kolektivne pogodbe. Božičnica ni in jo je treba natančno definirati. In kje je posebna obravnava v sistemu prispevkov urejena za regres? V zakonu o prispevkih o socialnih varnosti? Ne. V Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju! Zakaj torej božičnico in drugačno osnovo za plačilo prispevkov urejati v Zakonu o prispevkih za socialno varnost, če želimo enako obravnavo kot za regres? Ne trdim, da ta rešitev, kar se tiče božičnice, ni javnofinančno vzdržna ali da je ni mogoče izpeljati v praksi, trdim pa, da ni ustrezno umeščena v pravi zakonski predpis in da ni nomotehnično ustrezno urejena in na to sem opozorila tudi v svoji uvodni razpravi. Hvala lepa.
Hvale lepa. Besedo ima gospod Branko Zorman [[…]]Predlagatelj, izvolite, se opravičujem gospod Zorman. Mag. Matej Tonin.
Hvala. Zahvaljujem se državni sekretarki, da je vendarle tudi javno povedala, da ukrep oziroma predlog božičnice je z javnofinančnega vidika mogoče izpeljati, če sem jo prav razumel. Če je nisem prav razumel, me bo v nadaljevanju popravila. Se pravi, smo naredili en pomemben korak naprej. Kar se tiče samega vključevanja reševanja drugačne obdavčitve božičnice, da ne gre v pravi zakon. Ampak tudi regres se na nek način ureja v tem zakonu, in ko imate tam poglavje, ki govori o osnovah za prispevke iz dohodkov dela, se tam omenja tudi regres za letni dopust in mi smo samo dodali, da pri izrednih izplačilih v obliki t. i. božičnice, da se obračunavajo in plačujejo po istem primeru kot za regres. A veste, koliko je bilo v Državnem zboru sprejetih takšnih in drugačnih zakonov, ko so številni opozarjali, da to bi pa bilo bolj pametno v tem ali onem zakonu urediti, ampak gre za bistvo in tukaj je bistvo, da je treba obdavčitev božičnice znižati in to ta zakon ureja. Tokrat bi, če sem prej obdelal v svoji prvi intervenciji samo božičnico, potem v drugi intervenciji socialni copatek, je zdaj prav, da nekaj stvari povem glede same razvojne kapice, kako naj bi bila to bogataška kapica, kar ste nekateri govorili v svojih stališčih. Vsak davčni sistem seveda v socialni državi, kakršna Slovenija naj bi bila, mora biti solidaren in pravičen. Solidaren v tem smislu, da tisti, ki imamo več, plačujemo več kot tisti, ki imajo manj, ampak hkrati pa mora biti tudi pravičen, da pa vendarle vse skupaj postavimo v neke gabarite, v neke okvirje. Če sem sedaj zelo konkreten, potem lahko rečem, da tisti, ki imajo danes minimalno plačo oziroma v primerjavi z nami, poslanci, logično in prav je tako, plačujejo manj v penzijsko blagajno, plačujejo manj v zdravstveno blagajno. Vsaj kar se tiče zdravstvene blagajne, smo pa deležni vsi enakih storitev. To pomeni, da zdravnik, ko greste k njemu, zaradi različnih razlogov vas ne sprašuje, kakšno plačo imate in kako visoke prispevke plačujete, ampak se solidarnost zagotavlja s tem, da če plačuješ v ta sistem, potem si deležen enakih pravic in ugodnosti. Zato je bila nekorektna tista razprava, ki je govorila, kako bo sedaj ta razvojna kapica zmanjšala zdravstvene storitve oziroma zdravstvene pravice nekaterim – ne bo, ker še vedno velja princip isti, da smo vsi deležni istih pravic. Še ena stvar, ki se mi zdi neverjetna. Tisti, ki govorite o bogataški kapici, da ne spregledate, da bogataši to kapico že imajo. Spet bom zelo konkreten. Za espe je socialna oziroma razvojna kapica postavljena na nivo nekaj več kot pet tisoč evrov. Vsi lastniki podjetij, delnic ali drugih kapitalskih deležev se na najrazličnejše načine davčno optimizirajo, kot se temu popularno reče. Velikokrat si lastniki oziroma bogataši prikazujejo minimalno plačo, vse ostale stvari pa maksimalno davčno optimizirajo, vse tja do davčnih oaz. Za koga bi se pravzaprav ta razvojna kapica uveljavljala? Za tiste, ki so redno zaposleni v podjetjih, ki niti niso lastniki podjetij, ampak ki v podjetjih delajo in tam zaradi svojega dela, usposobljenosti, ker inovirajo, zaradi njihovih idej nastajajo nova delovna mesta in so v rednem delovnem razmerju in imajo zaradi tega višjo plačo. Tem vi govorite, da so bogatuni in to neupravičeni bogatuni, ki si ne zaslužijo tega limita, do kje plačujejo socialne prispevke. Bodimo zelo konkretni in pojdimo včasih tudi pogledat primere pri ljudeh. Zelo enostavno in popularno je reči, to je bogataška kapica, mi za bogataše nismo, ampak dejstva so drugačna. Tudi tisti razvojni inženir v podjetju Akrapovič ali še kje drugje, ki bi bil deležen tovrstne razvojne kapice, bo še vedno za socialne prispevke plačeval mnogo več kot nekdo, ki prejema minimalno plačo, tudi tukaj se še vedno solidarnost zagotavlja, ampak iz vaših demagoških razprav je morda čutiti, saj ti bogatuni tako ali tako ne bodo plačevali nobenih prispevkov. Ni res! Še vedno bodo plačevali najvišje prispevke, samo s to razliko, da nekje je pa vendarle postavljena meja, ker niti država ne ponuja brezmejnih zdravstvenih storitev in tudi penzije so navzgor omejene, imajo postavljen limit. Tukaj sem govoril, da eno je solidarnost, in s tem je solidarnost zagotovljena, da tisti, ki imajo več, plačujejo več, mora pa biti tudi nekje zagotovljena pravičnost. Toliko zaenkrat.
Besedo ima gospod Branko Zorman. Pripravi naj se gospod Luka Mesec. Izvolite, gospod Zorman.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegi in kolegice! V 2. členu slovenske ustave piše, da je Slovenija pravna in socialna država, in dokler bo tako, bo morala država skrbeti za določene pravice, ki jih državljani uživamo tako na socialnem in zdravstvenem področju. Predlog predlagateljev seveda ima neko logiko in oni pravijo, da ne jamrajo in ponujajo rešitve, ampak to ni rešitev, to je samo ena od idej. Rešitev bi bila, če bi na drugi strani to, kar bi država bodisi čez proračun bodisi zdravstvena blagajna izgubila, pripeljali notri na nek drug način, to je potem rešitev. To, kar predlaga predlagatelj, Nova Slovenija, je zgolj polrešitev. Dali ste za primer, koliko na primer eno podjetje, ki izplača 812 evrov božičnice, od tega delavec prejme malo manj kot 500 evrov. Že res, ampak za kaj gredo ti prispevki? Ti prispevki gredo za vse socialne in zdravstvene pravice, ki jih uživamo, pa naj jih samo nekaj naštejem. Pokojnina je ena od teh zadev; starševski dopust, porodniški dopust, plačana bolniška odsotnost, nadomestilo za primer brezposelnosti. Povejte tistim, ki ostanejo brez dela, da ne bodo več prejemali na primer nadomestila za brezposelnost ali pa bo to njihovo nadomestilo bistveno manjše. Že zdaj ni veliko. Subvencije vrtca, brezplačen študij itn. Pa na zdravstvenem področju: brezplačne zdravstvene storitve, brezplačna zdravila, brezplačni medicinski pripomočki. Saj to stane in vse to država na nek način plačuje bodisi iz proračuna, kjer bom rekel, dopolnjuje vsako leto pokojninsko blagajno, zato da upokojenci dobijo svoje pokojnine, in na drugi strani zdravstvena blagajna oziroma blagajna Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki se financira iz zdravstvenih prispevkov in plačuje za vse zdravstvene storitve, ki jih državljani koristijo. Ta vaš predlog, ta vaša ideja je seveda dobra, ampak na drugi strani ne moremo ignorirati dejstev, da iz naslova prispevkov za zdravstveno zavarovanje pride do izpada 300 milijonov; 300 milijonov manj denarja bi prišlo, v tem primeru seveda sprejetja tega zakona, v zdravstveno blagajno in 600 milijonov manj bi prišlo v pokojninsko blagajno. Naj samo spomnim, da država Slovenija vsako leto v blagajno ZPIZ da cirka milijardo 400, milijardo 500. To se pravi milijardo 500 milijonov dodatnih sredstev, zato da se zagotavljajo zadostna sredstva za izplačilo pokojnin. Pri zdravstveni blagajni je ta zadeva še toliko bolj komplicirana, ker zdravstvena blagajna pa se ne more ne zadolževati, niti jo ne more država dofinancirati, ampak morajo s tistim, kar dobijo skozi prispevke, plačevati vse storitve. Govorili ste že, seveda pred časom smo govorili oziroma večkrat se omenjajo daljše čakalne dobe. Te daljše čakalne dobe so posledica seveda tudi premalega priliva, že danes premalega priliva v zdravstveno blagajno, in ta vaš predlog bi ta priliv še bistveno bistveno zmanjšal. Iz tega naslova tega vašega predloga, ker ne ponuja, kot sem rekel, te druge rešitve, kje pa nadomestiti denar v pokojninski in zdravstveni blagajni, seveda ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj mag. Matej Tonin. Izvolite.
Slovenija že danes pokriva izgubo pokojninske blagajne in zdravstvene blagajne in zaradi teh naših predlogov bodo te izgube morda nekoliko večje. Te izgube bo tako pokrila tudi Slovenija oziroma proračun Republike Slovenije, samo s to razliko, da danes se te izgube pokrivajo na način, da vam določen del denarja dobesedno vzamejo pri plači in ga dajo za pokrivanje izgube teh dveh blagajn, po našem predlogu bi pa vi z zapravljanjem tega denarja, ki ga vam država pusti, preko drugih davkov državi ponovno plačali, da bi ta minus pokrila, samo vrstni red je nekoliko zamenjan. Mi zagovarjamo to, da tudi ko trošiš, plačuješ davke in s tem polniš tudi državno blagajno; vi pravite, da je treba zadeve že v samem startu odvzeti, tu smo si različni. Glede virov, bom skušal biti bolj natančen. Mi nismo želeli ogroziti javnofinančne stabilnosti Slovenije, ker se zavedamo, da je to pomembno. Zaradi tega nismo sestavljali zakona, ki bi demagoško predvideval uveljavitev že jutri, ampak smo predlagali uveljavitev tega zakona z naslednjim državnim proračunom, to pa je s 1. 1. 2018. Do leta 2018 imamo nekaj časa, da določene stvari še prilagodimo in adaptiramo, da bi ta manjši kolač, ki bi ga država zbrala zaradi tega, ker bi ljudem več v žepih pustila, pokrili na drugačne načine. Danes ste že govorili o nekaterih stvareh. Saj se tudi vas spomnim, da ste govorili o tem, kako bodo davčne blagajne prinesle več v državni proračun. To je lahko nek dodaten vir; se pravi, preganjanje sive ekonomije, to je dodatno polnjenje državnega proračuna. Danes je bilo že večkrat povedano, da je zgolj obstoječi davčni dolg v Sloveniji takšen, da bi praktično za eno leto pokril ves ta izpad, ki ga ti ukrepi povzročijo. Še ena stvar, ki jo vsi v tej razpravi zanemarjate, in sicer da je treba delati dinamične izračune. Torej, ministrstvo je naračunalo 800 milijonov, mi smo naračunali 500 milijonov, ampak vse je pogojeno s tem, koliko bo dodatnih prilivov. Ministrstvo je šlo bolj v konservativne izračune, mi pa vendar računamo bolj optimistično, da bo iz tega naslova nastalo kakšno delovno mesto več. In vsako delovno mesto več pomeni dodaten vir prihodkov za državo. Zato je treba gledati celo sliko.
Izvolite, replika, gospod Branko Zorman.
Hvala, predsedujoči. Mislim, da me kolega Tonin ni ravno dobro razumel. Jaz sem povedal, da že sedaj je premalo prilivov v pokojninsko in zdravstveno blagajno. To, kar on govori, da bi izgubo blagajn, ki bi dodatno nastala v primeru sprejetja njihovega predloga zakona, plačala država. Od kje, če je že sedaj premalo? Mi imamo solidarnostni sistem v Sloveniji in dokler imamo solidarnostni sistem, se ve, da tisti z več prilivi plačujejo na nek način tudi za tiste z manjšimi prilivi. Ali želimo mogoče imeti Ameriko, kjer določeni ljudje, recimo, spijo pod mostom, brez zdravstvenega zavarovanja, ne morejo iti niti k zdravniku niti v bolnišnico, in imamo nekatere, ki so normalno situirani? V Sloveniji tega nimamo, zaradi tega ker smo socialna država in skrbimo, da je temu tako. To je ta največja razlika. Še nekaj. Neka zanimiva logika je pri Slovencih prisotna – na eni strani obtožujemo državo, kako draga je in kako jemlje in koliko vzame, ampak takoj, ko pa pridemo do neke situacije, ko nekaj potrebujemo, pa rečemo, da država mora dati. Pozabili smo pa na tisto prej, da pa mi nečesa državi nismo dali. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite, mag. Matej Tonin.
To je prava parlamentarna debata, uživam, da si izmenjujemo mnenja, da ni to neka anemična debata. Kolega Zorman, natančno razumel sem vas. Razumem, da pokojninska in zdravstvena blagajna že danes proizvajata minus in da mora država že danes vplačevati v te blagajne. Razlika med nama je samo ta, da vi ocenjujete, da se da ta minus pokrivati in te blagajne napolniti samo z dodatnimi davki, če sem zelo konkreten, tako zagovarjata Desus in Združena levica, torej s še poviševanjem prispevnih stopenj, da se na takšen način te zadeve polni, moja poanta je pa, da z novimi delovnimi mesti, torej, če bo več ljudi imelo delo, se bodo te stvari hitreje polnile. Če so bili še v preteklosti na enega upokojenca trije zaposleni, je to razmerje danes nižje kot 1 proti 1,5. V nedogled poviševati davkov, zato da bomo polnili vse minuse v državnih blagajnah, mislim, da smo mi to točko že presegli in da je treba razmišljati o načinih, kako več ljudi dobiti, da bodo v te blagajne vplačevali; ne tistih, ki že plačujejo, še bolj izžemati. To je osnovna poanta. Morda za tiste, ki boste danes še razpravljati tudi v luči tistega, kar predsednik Vlade govori in ki ima poseben napis pred seboj, da se iščejo rešitve, bi vendarle danes od kolegov poslancev rad slišal, kaj pa so vaši predlogi. Morda so Socialni demokrati nekaj nanizali, kaj so oni predlagali, sestavili, ampak poskušajte biti proaktivni, ne samo da poveste, Nova Slovenija nimate prav, z vami se ne strinjamo, vse bo šlo "zugrunde", ampak skupaj iščimo rešitve in povejte, kako bi vi te problem reševali in kaj bi vi storili za to, da bi ljudje imeli več v žepu. To je vprašanje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi naj se gospod Tomaž Gantar. Izvolite, gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo. Pri predlogih, kot je ta pred nami, je treba najprej pogledati, kakšno je stanje v državi; in to stanje ne bi moglo biti bolj zgovorno; mi imamo trenutno polovico upokojencev, ki prejema tako majhne pokojnine, da jim ne omogočajo niti minimalne eksistence; mi imamo eno tretjino pokojnin, financiranih iz proračuna, ker je v proračunski blagajni premalo denarja; mi imamo 200 tisoč ljudi v tem trenutku, ki v zdravstvu čaka v vrstah, da pridejo do zdravnika, da lahko pozdravijo svoje težave. To je stanje. Stanje je, da tako pokojninska kot zdravstvena blagajna sta podhranjeni, sta prazni in ne moreta zagotavljati, ne moreta omogočiti potreb tistim, ki njihovo pomoč potrebujejo. Predlog, ki je pred nami, pa v bistvu precej enostavno zmanjša prilive v ti dve blagajni za dodatno milijardo oziroma 17 % vseh sredstev. To pomeni nič drugega kot nadaljnjo upadanje kakovosti zdravstva, nadaljnjo nižanje pokojnin, nadaljnjo praznjenje državne blagajne. Strinjam se z vami, gospod Tonin, denar ne raste na drevesih, absolutno. To je prva zadeva, ki jo je treba ob tem povedati, in to je glavni razlog, zakaj v Združeni levici ne moremo niti pod razno takšnega predloga podpreti. Druga stvar, ki jo je treba povedati, so pa ti miti o ustvarjanju novih delovnih mest in gospodarski rasti, ki naj bi jih ta predlog prinesel. Če ne bi bili površni, bi si lahko pogledali nekaj podatkov za Slovenijo. Recimo, Banka Slovenije je leta 2013 izdala poročilo, ki sem ga že prej omenjal, ki zelo jasno pove, kakšni so multiplikatorji; in sicer pove naslednje: če se državna potrošnja dvigne za 1 % BDP – se pravi, če bi zbrali 1 % BDP davkov več in to investirali oziroma bi država porabila, bi to pomenilo 1,6-odstotni dvig zasebne potrošnje, 1,1-odstotni dvig investicij in 1,6-odstotni dvig BDP. Na drugi strani, ker je treba seveda ta denar zbrati, bi 1-odstotno povečanje davkov pomenilo, da se BDP zaradi tega zniža za 0,4 %, privatna potrošnja za 0,05 % in investicije za 0,35 %. Se pravi, povsod bi bili s takšnim ukrepom na zeleni veji. Obratno pa, če pa slikamo, kakšen bo učinek znižanja davkov, bo pa verjetno privatna potrošnja se dvignila zelo malo, kar tudi ta multiplikator kaže, in nekako se bo zelo malo to poznalo na BDP. To je konec koncev tudi povedal nekdanji razvojni minister prve Janševe vlade, Jože P. Damijan, ki je v bistvu v petkovi prilogi Financ opisal razvoj svoje misli v zadnjih letih in je povedal zelo jasno, da se je motil pri učinkovitosti davkov pri spodbujanju gospodarstva. Citiram: "Eksperiment ZUJF in zniževanje davka na dobiček naj bi prinesel gospodarsko rast. Ampak sledilo je nasprotno, preobrat iz trenda dveletne rasti v novo recesijo in veliko povečanje luknje v proračunu [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa [[…]]Žal. Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravi naj se gospa Marija Bačič. Izvolite, gospod Gantar.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog Nove Slovenije razumem predvsem kot bližnjico, kako začeti z zmanjševanjem socialne države in kako začeti z ukinjanjem solidarnosti. Predvsem pa mislim, da ste se reševanja tega problema lotili enostavno z napačne strani – z zmanjševanjem prispevkov. Ideja sama na sebi ni inovativna, to se je že enkrat zgodilo, leta 1996, ko so bili prispevki znižani za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Nekaj let je ta izpad nadomeščal davek na izplačane plače, ki pa se je med leti 2006 in 2009 ukinil in rezultat, seveda rezultat je na dlani; revščina se je povečala. Danes imamo mnoge ljudi, ki seveda ne morejo konca s koncem stakniti, in vi bi v bistvu to situacijo samo še dodatno s tem poslabšali. Seveda, poslabšali s čim? Zagovarjate, da bi z vašim predlogom ljudje dobili več v žep. Ja, na nek način bi dobili več v žep, obenem pa ne poveste, koliko bi jim po drugi strani na račun zmanjševanja prispevkov s socialnega področja, se pravi zdravstva in podobnega, odtegnili – bistveno več, kot bi jim dali z vašim predlogom –, koliko jih bo stalo po vašem predlogu tudi zdravstvene reforme, zdravljene na ta način. Bistveno več, kot pa jim vi dajete s predlogom v žep. Ideja seveda sama na sebi je dobra. Poleg tega pa se zavedamo tudi mi, da je treba konkurenčnost gospodarstva povečevati. Ampak, ali so ravno prispevki tista pravilna ali pa najhitrejša pot? Verjetno najhitrejša, pravilna pa ne, glede na to, da je konkurenčnost gospodarstva odvisna še od mnogih drugih pogojev. Ne nazadnje tudi, če gledamo, zakaj nismo interesantni tudi za tuje investitorje in vlagatelje. Sigurno to ni izhodišče samo v prispevkih, ampak imamo kup drugih problemov: dolgotrajne birokratske postopke, delovnopravno zakonodajo, prostorsko zakonodajo, vodenje in vmešavanje vseh mogočih v sisteme vodenja. Pa ne nazadnje se ne moremo pohvaliti, vsaj po podatkih ne, tudi po sami učinkovitosti dela. Se pravi, da je možnosti za izboljšanje konkurenčnost gospodarstva na vseh ostalih področjih, kjer rešitev niste predlagali, bistveno več. Lotili ste se pa najbolj enostavne pa za ljudi, za prebivalce Slovenije najbolj škodljive rešitve. Se pravi zmanjševanje socialne države na račun na videz všečnega predloga zniževanje oziroma vstavljanje socialne kapice navzgor in navzdol. Poleg tega se mi zdi predlagana sprememba, ki pomeni bistven poseg v sistem socialnih zavarovanj, brez ustreznih rešitev na področjih, ki sem jih omenjal, pokojnin, zdravstva, dejansko nedostojna rešitev. To je v bistvu atentat na socialno državo. To priznali ali ne priznali. Pričakoval bi seveda bistveno drugačne rešitve za izboljšavo konkurenčnosti, predvsem glede tudi na skupino ljudi, ki jih zagovarjate in ki verjamem, da niso verjetno v tisti najbogatejši kategoriji. Mislim, da je to vprašanje do te mere pomembno, da se mi zdi tudi nedostojno, da poskušamo nekje preko stranskih vrat, po neki bližnjici uvajati omejevanje na področju socialne države in da za takšno vprašanje potrebujemo bistveno širši družbeni konsenz in razpravo, tudi širšo, ljudi, ki bodo to vprašanje seveda poznali in razumeli. Ker verjamem, da mnogi, kaj pomeni socialna kapica navzgor, navzdol in podobno, pač ne vedo dovolj ali pa ne poznajo dovolj. Mogoče še za konec, kolega Horvat je ob predstavitvi mnenja poslanske skupine pokazal knjižico Slovenci smo, imamo rešitve. Ja, Slovenci smo, za rešitve, ki jih pa predlagate – ne hvala, ker mislim, da niso dobre in da ljudem škodijo! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni, kolegice in kolegi! Prepričana sem, da se skoraj vsi strinjamo, da je delo preveč obdavčeno, na drugi strani pa Socialni demokrati opozarjamo, da so dobički premalo obdavčeni. Zato menim, da je prava rešitev, da je treba ob zniževanju davkov dela delno povečati in uravnotežiti davke na drugi strani, to je na strani kapitala in dobičkov. Namesto davčnih olajšav za tiste, ki že sedaj prejemajo najvišje prihodke, menim, da je primernejše, za kar se zavzemamo Socialni demokrati, povečanje obdavčitve dobička na evropsko primerljivo raven in hkrati s tem reforma dohodninskih razredov, ki bi pravičnejše obremenila srednji sloj prebivalstva. Želimo torej, da bi se uvedel 34-odstotni dohodninski razred, ki bi razbremenil višji srednji razred in hkrati dvignil zgornjo mejo obdavčitve 27-odstotnega dohodninskega razreda na 30 tisoč evrov, kar bi pomenilo višje neto plače za srednji razred. Sprejetje predloga Nove Slovenije bi pomenilo zmanjšanje prihodkov za zdravstveno in pokojninsko blagajno celo za 490 milijonov, po oceni Vlade celo za 760 milijonov evrov, kar bi pomenilo, da se na račun nekoliko višje neto plače ogroža socialna varnost zaposlenih; torej, nižje pokojnine in ogrožen sistem javnega zdravstva. Če kaj, nam mora biti jasno, da vedno večja neenakost, ko ima peščica ljudi v lasti več kot številni drugi skupaj, zagotovo ni prava pot. Zavzemala se bom kot naša stranka, Socialni demokrati, za pravičnejše davke in močnejši srednji razred, ne pa za privilegije najbogatejših. Seveda predlaganega zakona zato ne morem podpreti. Če pa se, recimo, malo spomnim na leto 2007, ko je davčno reformo uvedel gospod Bajuk, ki je uvedla manj razredov, nizko postavljen 41-odstotni razred ,in je ta razbremenitev stala proračun 980 milijonov evrov. Toliko v razmislek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka! Reči moram, da sem danes slišala veliko navedb ali trditev, s katerimi se absolutno ne morem strinjati. Tukaj se vidi, da imamo različne, zelo različne poglede na to, kako naj bi stvari v Sloveniji delovale. Prvo, kar želim, to, kar je bilo večkrat izpostavljeno, da se s tem zmanjšuje socialna država. Lepo vas prosim, od kod vam sploh pridejo takšne trditve na pamet! Osebno ocenjujem, da je gospodarstvo tisto, ki bi moralo biti center vsega, hrbtenica vsega; od dobro delujočega gospodarstva je odvisno, kako bodo stvari v državi funkcionirale. Od tistih ljudi, ki so zaposleni, je odvisno, koliko pride v proračun Republike Slovenije, od tega je odvisno, kakšno imamo izobraževanje, kakšno imamo zdravstvo, kako lahko zagotavljamo varnost v naši državi in podobno. Ampak, kaj se dela pri nas? Pri nas pa se želi najbolj obremeniti ravno tiste, ki delajo, in seveda tudi realni sektor. Seveda smo pa vsi zelo ponosni na gospodarsko rast. In kdo je in bo zaslužen po napovedih? Izvozniki. Kdo so to? To so podjetja, gospodarstveniki. Vsi se zavzemamo, ja gospodarstvu je treba zagotoviti konkurenčnost. Ja, kako?! Na način, da bi jih dodatno obremenjevali? Gospodarstvo je treba razbremeniti. Vsi se strinjate s tem, da so plače absolutno preveč obdavčene, ampak razbremenili pa jih ne bi, pod pretvezo, da bi s tem ogrozili socialno državo. Totalni absurd. Koliko imamo danes brezposelnih? Okrog 113 tisoč, ne vem zdaj točno natančne številke. Koliko smo jih imeli v obdobju pred krizo?! Skoraj 50 tisoč brezposelnih manj. Kje se bodo ti brezposelni zaposlili – verjetno je vsem v interesu, da bi vsi ti ljudje delali. Kje se bodo zaposlili?! Ali jih boste v javnem sektorju zaposlili, da se bo zmanjšala brezposelnost, ali je cilj, da bi se ti ljudje zaposlili v realnem sektorju, v gospodarstvu? Kdaj pa bo gospodarstvo zaposlovalo? Ja takrat, ko se ga bo na drugi strani malo razbremenilo. In manjša obdavčitev plač ima zagotovo za posledico to, da bo gospodarstvo začelo zaposlovati, da se bo povečalo delovna mesta. Ampak seveda, vaše stališče je pač drugačno. Vi imate delodajalce, ne vem, za prevarante, samo podjetja spravljajo v stečaj [[…]]Ali ste se vprašali, koliko državnih podjetij je šlo v stečaj in zakaj je šlo v stečaj? S tem se seveda vi verjetno ne želite ukvarjati. Bi pa imeli dodatne davke. O kakšnih davkih? Nepremičninski davek ali bencinski cent, ki je tudi davek? Davčne blagajne – popoln nesmisel. Mi je na misel prišla misel Margaret Thatcher, ki govori približno tako: Težava socializma je, da prej kot slej zmanjka denarja drugih. In prav tako se mi zdi, da je včasih v Sloveniji, čeprav nismo več v socializmu. Resnično bi si želela, da bi končno vsi skupaj spregledali, da je edina rešitev v tem, da razbremenimo gospodarstvo, tako davčno kot administrativno. Gospodarstveniki na to opozarjajo že leta, opozarja se na to, da je obdavčitev dela previsoka. Vsi se s tem strinjate, s tem se strinjajo ne nazadnje tudi zaposleni, saj ko dobijo plačilne liste, zelo dobro vidijo, kaj je neto in kaj pride na njihov transakciji račun, kaj pa piše kot bruto plača. Naj spomnim, tudi minister za finance je večkrat omenil, da so plače preveč obdavčene in tudi v koalicijski pogodbi ste to zapisali, čeprav je očitno del koalicije na to že kakorkoli tudi pozabil. Ocenjujem, da je za Slovenijo izjemno nerazvojno [[…]]Velikokrat ste govorili, želite si razvojno Slovenijo. Kaj je razvojnega v tem, da zaposleni dobi 600 evrov neto plače, da je potem strošek delodajalca oziroma da da državi 300 evrov, ker stane približno 900 evrov – ne govorim o točnih zneskih, ampak okvirnih zneskih. Za neto znesek tisoč evrov da državi 700 evrov. Če pa pridemo na neto znesek 2 tisoč evrov, pa pomeni, da je skupaj tisti drugi bruto več kot 2 tisoč evrov, kar pomeni, da pri takšni plači, takšnih plač je v Sloveniji seveda zelo malo, ampak v takšnih primerih država zasluži več kot pa zasluži delavec. Ampak, to je za kolege iz Desusa [[…]]Ne vem, to so bogataške kapice, to ste danes izumili tukaj. Res se sprašujem, ali je to pravičen sistem, ali s temi spremembami, ki jih je predlagal predlagatelj, mi ogrožamo solidarnost. Nikakor ne, še vedno obstaja! Je razvojno spodbudno to, kar imamo danes? Ni! Ta predlog bi vsaj nekoliko popravil to, ali naš današnji sistem zavira podjetništvo ali ne. Sami odgovorite na to vprašanje. Ali zavira vstop tujih investitorjev v Slovenijo? Kaj največkrat povedo, kaj je previsoko – ravno strošek dela! Zaradi tega Slovenija kot lokacija za vstop tujih investitorjev ni primerna. Ne nazadnje se tudi sprašujemo, ali se ne zaveda same poštenosti. Zakaj? Zato, ker kaznuje tiste, ki so najbolj produktivni, tiste, ki najbolj delajo. Ponovno poudarjam, ne gre tukaj na račun solidarnosti. Še vedno imamo zelo solidaren sistem, če bi v celoti sprejeli te predloge, ki so bili danes tukaj predstavljeni. Študija OECD je že bila omenjena. OECD je organizacija razvitih držav. Tukaj smo na devetem mestu po višini obremenitve dela, 42,5 %. Povprečje je 36 %. Zelo veliko. Pa slišali smo že, Avstrija in Nemčija imata bolj obdavčene. Ja, drži, ampak veste, jaz sem malo bližje avstrijski meji, pa je tam dosti dnevnih migrantov, ki delajo v Avstriji, in zelo visoke položnice dobivajo s FURS, ker morajo plačati razliko v dohodnini. Zakaj? Ker pri nas zelo hitro, glede na tisto, kar dobijo, padejo v tisti, bom rekla, fiksni najvišji dohodninski razred. Pa pogledamo drugo stran, imajo trinajsto, štirinajsto plačo. Koliko je v Avstriji ta obdavčeno? S šestimi odstotki. To je kot pri nas regres pa božičnica, da imamo neko primerjavo. Torej, kako delujejo druge države? Dosti bolj stimulativno, dosti bolj razvojno, ne pa tako kot mi. Osebno pač ocenjujem, da bi dejansko s tem, ko bi dvignili neto plačo, naredili ogromno. Na eni strani bi imeli zaposleni, tisti, ki delajo, več denarja. Ta denar bi absolutno potrošili. Zagotovo bi ga potrošili. Država bi dobila več iz naslova DDV, gospodarstvo bi imelo več dela in ne nazadnje, če bi imeli malo manj obdavčeno delo, bi tudi imeli manj dela na črno in imeli bi manj nelojalne konkurence in ne bi rabili davčnih blagajn, kot jih imamo danes, ker teh, ki delajo na črno, tako ali tako ne bomo dobili zaradi tega, ker nimajo registrirane dejavnosti. In kaj bi se še zgodilo? Strokovno usposobljeni ljudje ne bi odhajali v tujino. Vprašajte se malo in vprašajte se na drugi strani tudi, koliko je en tak usposobljen kader stal državo, je stal Slovenijo. Od vrtca, osnovne šole, srednje šole in fakultete naprej in takrat, ko pride v obdobje, ko bi začel v proračun nekaj vračati, odide. Ja normalno, da odide! Pa vam bom prebrala to, kar je 15. 9. 2014 na hearingu rekel minister Mramor: "S prispevki smo na četrtem mestu med državami EU." Govoril je o stalnem dohodninskem razredu 41 %. Zgornji dohodninski razred, ko tja prideš, je res zelo močno obdavčen. To je obdavčenje pridnih. Mi imamo dejansko te, ki študirajo, ki se trudijo, ki so inovativni, ki so mednarodno odprti in tako naprej – in zaslužijo. Mi jih udarimo takoj. Seveda, to je lahko čisto v redu, če si v nekem okolju, kjer se v bistvu, kjer ljudje ne morejo iti, ampak mednarodno okolje je tako, da so posod drugje ti ljudje bolj cenjeni in manj obdavčeni in zato nam bodo boljši dejansko odhajali. To je povedal vaš minister. In še kako se z njim strinjam. Ravno zaradi tega bi morali nujno nekaj več v tej smeri narediti. Potem pa si poglejmo podjetja. Vi jih imate za ene zlobneže. Ampak veste, podjetja si želijo dodatno nagraditi zaposlene, želijo jim dati božičnice. Slišali smo, ne da veliko podjetij božičnice. Marsikdo bi dal, če ta božičnica ne bi bila tako obdavčena. Včasih se tudi zaposleni tega ne želijo, ker potem pa so na drugi strani prikrajšani za številne druge ugodnosti, od plačila vrtca, otroških dodatkov itn., ker takoj padejo v višji razred. Kot sem že rekla, zmanjšanje obdavčitve dela bi zagotovo spodbudilo delodajalce, da bi ustvarjali nova delovna mesta. In seveda, to je tudi ključno za investitorje, ki gredo pač tja, kjer je okolje za njih ugodneje. In še kako bi jih potrebovali v Sloveniji, še kako bi jih potrebovali! Ta predlog, ki ga je dal predlagatelj, gre zagotovo v pravo smer. Morda ni idealen, da je pa zelo razumen rok, da stopi v veljavo 1. 1. leta 2018. Torej, časa je dovolj, da predebatiramo in da najdemo spodobno rešitev. In absolutno ocenjujem, to ni nobena bližnjica, ampak to je dolgoročno edina prava smer. Me je pa dejansko zelo zmotilo v tem odgovoru Vlade, kjer je zapisano: "Izpostaviti je potrebno, da predlog, kot je zastavljen, pomeni velik izpad javnofinančnih prihodkov, kar z vidika finančne vzdržnosti ni sprejemljivo." Bolj ali manj se je zanemarilo, kaj bi pa mi dobili več v blagajno in ne nazadnje, kaj bi pa tudi zaradi tega iz te naše skupne blagajne dali manj. Verjamem, da se vsi strinjamo, da bi si želeli manj dati za socialne transfere, zaradi tega ker bi imeli ljudi zaposlene in ti ljudje bi tudi dajali v to našo blagajno. Na takšen način niti najmanj ne vidim, da bi s tem ogrozili ali pokojninsko ali zdravstveno blagajno. Še enkrat pravim, ta predlog mogoče ni čisto popoln, je pa zagotovo korak v pravo smer, zato ga absolutno podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravi naj se gospa mag. Jana Jenko. Izvolite, gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa sekretarka, kolegice in kolegi! Najprej se moram odzvati na razpravo kolegice, tukaj bi rada posebej poudarila, da v SMC ne podcenjujemo gospodarstvenikov, da ne razmišljamo o tem, da so podjetniki faloti, in želimo samo, da se takšna zakonodaja sprejema, ki nekako uravnoteži tako na eni strani socialne partnerje in na drugi strani podjetništvo. Mislim, da je cilj in mora biti cilj vseh nas v parlamentu predvsem to, da poskrbimo za vse segmente ljudi, ker vsak na svojem področju rabi kvalitetno življenje v tej naši državi. Zaradi tega mislim, da ne bi smeli razpravljati v to smer, da smo pa eni izrazito proti in da podcenjujemo podjetnike – to pa res ne, no! Zavzemamo se, da bi tudi oni imeli dobro podlago za svoje poslovanje. V SMC razumemo namen predlagatelja, da se znižajo obremenitve dela. Ta namen v principu tudi podpiramo vendar, kot sem že v uvodu rekla, narediti pa je vendarle treba najprej strukturne ukrepe, ki bodo zmanjšali javno porabo in to nekako uravnotežiti. Samo tako lahko zmanjšamo negativni učinek na javne finance, kajti neka okvirna ocena posledic tako na pokojninsko kot tudi na zdravstveno blagajno je preko 500 milijonov evrov. Mislim, da si v tem trenutku ne moremo privoščiti, da naredimo takšno neravnotežje v javnih financah. Prav tako bi sprejetje takšnega zakona bila velika grožnja za same javne finance, opažena seveda tudi s strani mednarodnih institucij. Mednarodne institucije bi to grožnjo za javne finance vzele zelo resno, kakšne pa bi bile posledice? Podražitev in dodatno zadolževanje države. Posledično pa to pomeni zadolževanje bank in to sigurno tudi ne bi bil pozitiven vpliv na delovanje gospodarstva. Če bi na eni strani in olajšali in razbremenili delo in na drugi strani podražili zadolževanje in otežili zadolževanje gospodarstva, mislim, da bi s tem naredili spet na drugi strani škodo. Zato je treba k temu pristopati resnično s premislekom. V sladu s fiskalnim pravilom, ki nekako ukrepe med seboj uravnoteži, in strukturni primanjkljaj se prav tako zaradi fiskalnega pravila ne sme povečati. Zato se v Stranki modernega centra zavzemamo predvsem za prestrukturiranje davkov. Za znižanje obremenitve dela bodo potrebni kompleksnejši, hkratni, usklajeni ukrepi, več področij je treba tukaj pogledati in jih uravnotežiti. Ti ukrepi bi namreč zahtevali tudi – vsaj takšno je tudi moje razmišljanje – širši družbeni in politični konsenz. Če bomo želeli znižanje obremenitve dela, moramo imeti hkrati tudi primerljiv nivo socialne varnosti, zagotoviti moramo vzdržnost javnih financ, vključno s pokojninsko in zdravstveno blagajno. Prav tako je treba zagotoviti tudi pozitivni učinek davkov in prispevkov za socialno varnost. Skratka, v Stranki modernega centra menimo, da potrebujemo dialog, konsenz, sodelovanje v dobro ljudi. In ob tej priliki vabim tudi predlagatelja, da v nadaljevanju, ko bomo pristopali k prestrukturiranju davkov, začnemo dobro sodelovati, se poslušati in tudi poskušati potem maksimalno te davke uravnotežiti v dobro vseh naših državljanov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Jana Jenko. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Prvo, kar mi je prišlo na misel ob branju predloga zakona, sem pomislila, mogoče pa si hoče gospod Tonin zvišati plačo, z nižanjem prispevkov bi se namreč prispevki obdavčitve znižali tudi poslancem. Mogoče pa želi obnoviti stanovanje, kupiti vikend iz tega, na račun državljanov tako privarčevanega denarja. Namreč, kakor trdijo v predlogu zakona, vsi inženirji nimajo takih plač in jih tudi potem ne bi imeli, žal je tako. Odhajajo ven, morda tudi zaradi slabih razmer v delovnih kolektivih, morda je to še največji razlog. Morda tovarne premalo vlagajo v razvoj. Že leta 1995 se je prispevna stopnja za pokojninsko in zdravstveno zavarovanje podjetjem znižala s 15,5 na 8,85 %. Kaj so podjetja s tem privarčevanim denarjem naredila? Če vzamem samo Peko – v razvoj očitno ni šel, saj so zamrli na tem področju, posodabljali niso. S tem predlogom bi bila pokojninska blagajna osiromašena za približno 600 milijonov in tudi zdravstvena za približno 300 milijonov. Torej bi moral za ohranjanje sociale, kakršna je zdaj, na taki ravni, to prispevati proračun. Tudi v proračunu denarja ni. Vedno se "bockamo" ob sprejemanju proračuna, katero ministrstvo, katere postavke bodo znižane in katere je res nujno treba zvišati. In socialo je treba ohranjati. S tem predlogom pač ne bo denarja v proračunu, v blagajnah pa tudi ne. Peko je takrat potreboval samo 2 milijona, pa ju ni dobil. Samo 2 milijona. Tu bi pa osiromašili blagajno za 900 milijonov. Nismo dobili tega denarja v Peku, zato so danes delavci na cesti. Gospa Bratuškova je rekla, da sva tu dve poslanki iz Tržiča. Točno tako! Naj jo pa ob tem spomnim, da sem bila jaz poslanka tudi takrat, ko je ona vladala, ko je bila ona premierka. Takrat sem sklicala dve seji, eno sejo odbora in eno sejo Državnega zbora. Ona reševanju Peka ni bila naklonjena. Zadevo je prepustila gospodu Mišiču in v Cimos vložila 40 milijonov, v Peko ni mogla dveh milijonov vložiti. Poglejmo, kje je danes tudi Cimos – denar je šel po gobe, izgleda. Ona, kar je naredila v času svojega mandata v Tržiču – očitno je imela namen samo kadrovati. S tem naj se pač ne kiti. To ni bil način, niti ni želela priti v Tržič, da bi se seznanila s stanjem v Peku. Tega predloga zakona ne podpiram, saj bi s tem pridobil predvsem višji sloj, nižji bi ostal na istem oziroma na slabšem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Bal sem se, da bo šla diskusija na osebno raven, da bo šla diskusija tudi kot napad na pokojnega ministra dr. Andreja Bajuka, najboljšega dosedanjega finančnega ministra v teh 25 letih, ampak to je pač olika nekaterih tukaj prisotnih. 8 od 12 najbogatejših Slovencev ima podjetja, živi in dela zunaj Slovenije. Ali vam to kaj pove? Ena polovica upokojencev ne more preživeti meseca, je rekel Luka Mesec. To je dejstvo, podpišem. Skoraj 50 tisoč ljudi na minimalni plači in trend se povečuje. To so statistični podatki. S tem se strinjamo. Strinjamo se, da denar ne raste na drevju. In meni zelo prijazna poslanka, resnično jo po tej vrednoti cenim, kolegica Marinka Levičar, je danes postavila ključno vprašanje: Kje bomo vzeli, kje bomo jemali? Jaz samo dodajam, da bomo financirali socialno državo. Vsi smo za socialno državo. Vsi smo za spoštovanje ustave, tudi za fiskalno pravilo, ki pa ga ne moremo spoštovati in uveljavljati, ker niste še prinesli predloga za fiskalni svet, kolegice in kolegi iz SMC! Podprl bom prestrukturiranje davkov – kje ga imate v normativnem planu dela Vlade za leto 2016 in 2017? Tudi Avstrijci so spremenili dohodninsko lestvico. Tisti, ki je imel in ima 2 tisoč 500 bruto bo na letni ravni dobil 500 evrov več. Tudi mi smo jo spremenili. Z istim brutom boste pri nas dobili na letni ravni 97 evrov več. To so, kolegice in kolegi, razlike in zato je jasno, kaj nam govori Ginijev koeficient – da smo mi zelo egalitarna družba, ampak žalostno, egalitarna v revščini! Poglejte maile danes, kolegice in kolegi, profesorji, docenti s Fakultete za socialno delo odgovarjajo eni instituciji ali eni gospe, kdo je kriv za revščino pri nas: prvi predsednik Vlade, druga ministrica za delo in socialne zadeve, enake možnosti, družino in tako naprej in še finančni minister. To pišejo in govorijo profesorji, ki si najbrž niso kupili tega naslova. Kolegice in kolegi, včasih so ekonomsko konkurirale zgolj korporacije, gospodarske korporacije. Danes si med seboj konkurirajo države, zato morajo institucije držav, tudi Slovenije, narediti konkurenčno poslovno okolje. Aja, kjer smo že mi na naši lestvici? Ali ste slišali za vitko državo? Ali ste slišali kdaj za optimizacijo javnega sektorja, državne sektorja? Tam je denar! Podprl bom, če bo pameten, zakon o davku na nepremičnine. Prinesite ga danes! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Razumem in pozdravljam namen predlagatelja, ki postavlja ta zakon v nek, na prvi pogled všečen predlog. Gre pa za to, da ta želja po znižanju obremenitve dela, ki ponuja svoje videnje te problematike, ima mogoče na naše javne finance nek drug namen. Zato v SMC to usmeritev kot tako podpiramo, vendar moramo povedati, da tukaj obstaja ena velika nevarnost, in sicer nevarnost za negativne posledice za javne finance, za socialo, za zdravstvo in pokojnino. Ob tem ne smemo pozabiti, da smo uvedli vsi skupaj zlato fiskalno pravilo in ta predlog NSi bi po neki grobi oceni pomenil povečanje za 1 % do 2 % strukturnega primanjkljaja, kar pa v tem trenutku, žal, ni sprejemljivo. Vsekakor se strinjam, da so te spremembe nedvoumno potrebne – tako strukturne, tako celovite, kakorkoli že rečemo – in da se ta zadeva tudi predolgo vleče, lahko rečemo kar čez celo zgodovino Slovenije. Naloga te vlade in predvsem Ministrstva za finance je, da dela v smeri znižanja davčnih obremenitev dela in pri tem bomo tudi mi v SMC vztrajali in pričakovali neko resno in konkretno delo ter ukrepe, se pravi v tej smeri. Upam, da bodo tudi med ostalimi v NSi v prihodnje povabljeni z vsemi ostalimi deležniki, da podajo konstruktivne predloge k rešitvi te problematike. Če govorimo o tem, je treba povedati še to, da spremembe na področju plačevanja javnih dajatev morajo dejansko izboljšati konkurenčnost slovenskega poslovnega okolja predvsem z odpravo administrativnih bremen, s prestrukturiranjem bremen javnih dajatev in na drugi strani zagotoviti stabilne in predvidljive javnofinančne prihodke. Če zaključim. Doseči razbremenitev dela je ena izmed prioritet Vlade in tudi dela ne nazadnje Ministrstva za finance. Torej, s splošnimi sistemskimi ukrepi in drugimi tudi davčnimi je treba podpreti možnost za stabilno nadaljnjo gospodarsko rast, zato žal ne moremo podpreti ta predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Mislim, da se je razvila kar zanimiva razprava, kar se mi zdi dobro. Uvodoma bi začel s pristopom, ki ga je ubral NSi pred to sejo. Imel sem tudi to priložnost, da so mi svoj predlog predstavili, tako da smo se lahko o tem tudi konec koncev v poslanski pomenili, tako da ta del vsekakor ocenjujem kot dober in pozitiven. Kar se tiče copatka in kapice, to sem že nekako v stališču poslanske povedal, kar se pa tiče te božičnice, gre v neko smer, v katero smo tudi mi razmišljali. Njihova rešitev je, kar so prednosti oziroma odlike za moje pojme, predvsem to, da gre za enostaven, za poznan način, tako kot je rešen regres, morda je v določenem elementu celo en del boljši, zaradi tega ker predvideva povprečno plačo za preteklo leto, kar pomeni, da vam vsak mesec to ne variira. Tukaj je vseeno treba povedati, da določene rešitve so zanimive in se bomo najbrž o njih še pogovarjali, vendar še vedno, zakaj nepodpora, da bi morda pa vseeno to zadevo dodelali do konca, ker smo si kot SMC ta del vseeno nekoliko drugače zamislili. En poizkus je bil nekako lani konec leta, ampak mislim, da je bil vseeno neposrečen, glede na to, da ga nismo ustrezno uskladili, preden je prišel v javnost, in tam se je videlo, da bi mi vseeno radi na morda nekoliko drugačen način to zastavili, ker mislimo, da bi bilo na tak način bolj učinkovito. Kar se tiče potem naprej komentarjev, mislim, da je bilo s strani kolega Pogačnika, da gre predlog 80 % v pravo smer. Vseeno mislim – glede na to, da je treba uravnotežiti javne finance –, če gre 80 % v pravo smer in če je to milijarda, se pravi približno učinkov, se nekako potem to spusti nekih 200 milijonov, se pravi, imamo na odhodkovni strani rešeno in ta rešitev izgleda nekako tako. Imate backa Jona, ga ostrižete in mu ostane tista frizura, ki jo ima vedno, in ga pozimi pošljete ven pri minus 20. Bo zmrznil, tako bi zmrznil naš pokojninski sistem, kot bi zmrznil tudi zdravstveni sistem. Mislim, da ni 80 %, je verjetno en del, ni pa tako daleč razvito. Potem ena druga zadeva, ki je bila tudi izpostavljena, glede Avstrije. Ta učinek za 5 milijard evrov, je treba vseeno povedati, Avstrija, če gremo gledati primerjalne podatke za 2013, je imela, kar se tiče davkov, koliko si država na koncu vsega pobere, 43,4 %. Slovenija 37,3. Če bi Avstrija želela, relativno gledano, priti na ista razmerja, kot jih ima Republika Slovenija, bi morala znižati davčno obdavčitev preko 25 milijard evrov – znižala je za 5 milijard. Kar pomeni, saj se vidi, 5 milijard je veliko v očeh nekoga, ki je iz Republike Slovenije, vendar Avstrija ima BDP tam okoli 330 milijard, mi smo pa tam nekje pri 40. Mislim, je treba vseeno postaviti zadeve v razmerje, ko se pogovarjamo o številkah. Se pravi, je Avstrija znižala, ampak daleč od tega, da bi prišli na našo raven, ki je, se pravi, govorimo o skoraj oziroma tam nekje okoli 5 odstotnih točkah razlike, kar ni malo. Potem, če gremo naprej, kar se tiče, da bogati Slovenci bežijo v tujino. Treba je vseeno povedati, da ne glede na državo, v kateri se ta najbogatejša struktura nahaja, beži v tujino. To je mednarodna praksa. Lahko imate tudi države, ki sploh nimajo davkov, pa bežijo v tujino, zato ker varuje svoje premoženje, so tudi drugi razlogi tukaj; je legitimno, tam, kjer je legitimno, ni pa legalno, se bodo določene stvari rešile. Mislim, da tukaj je Slovenija vseeno nekdo, ki dela – delamo dobre korake na tem področju. To so nam ne nazadnje povedali tudi strokovnjaki iz OECD. Pred 14 dnevi so prišli povedati, da je Slovenija ena izmed bolj proaktivnih na področju BEPS; to se pravi, to je tisto področje, ko se ukvarjamo z erozijo davčne osnove za namene davka od dohodkov pravnih oseb. Tudi za tisto področje, ki bo vsaj na območju Evropske unije zelo pomembno, da se ukinejo nepoštene prakse, ki se jih nekatere države poslužujejo. Tako se tu koraki naprej delajo in bodo neki učinki. Tako kar se tiče tega, da bi [[…]] S tem, kar je bilo rečeno, se popolnoma strinjam; kogarkoli boste vprašali, ali bi si želel plačati manj davkov, bo rekel: ja, pa ali boste vprašali to poslanca ali koga drugega. Ampak, na drugi strani, posebej pri prispevkih, je treba gledati to, kar je bilo danes že večkrat poudarjeno, prispevki so vezani na določene pravice, na neko košarico, ki obstaja, smo si jo zastavili in glede na to, da kar se tiče naše politike, se nekako strinjamo s tem, da bi jo bilo treba v približno takšni meri ohranjati, seveda optimizirati in tako naprej, preprečevati zlorabe, ampak ostajamo socialna država; pomeni, da na drugi strani mora ostati financiranje socialne države na tak ali drugačen način, ker če ne, pač ne more biti. Potem spet ta, ki se večkrat ponovi, znižanje davkov, vezana rast BDP. Mislim, tam je kolega Mesec, danes se strinjam z njim, povedal študijo Banke Slovenije. Teh študij, mednarodnih, je eno malo morje, in tam noter je to ugotovljeno. To drži, da pač na dolgi rok ni korelacije med tem, da ti znižaš davke ,in večjo rastjo BDP, ali pa, ne vem, neko zaposlenost in tako naprej. Ta zveza ne obstaja, zaradi tega to ne pomeni, da mi ne podpiramo sprememb v strukturi in tako naprej, to samo pomeni, da tega ne moremo upoštevati kot argument pri tem, ko se odločamo, kako bomo strukturirali davke. Ker ne vzdrži praktične oziroma konec koncev tudi teoretične presoje. Potem je bil omenjen že večkrat ta socialno-tržni model, in tukaj se govori o Nemčiji, se govori o Avstriji, kjer naj bi bil ta model uspešen. Te države so uspešne, vendar ponovno: Nemčija ima 39,6 % BDP, se pravi, na nek način ima država, Avstrija, kot že rečeno, 43,4, Slovenija 37,3 – govorim podatke za leto 2013, kar pomeni, da kljub temu da imajo oni ta socialno-tržni model, to ne pomeni, da imajo oni bistveno manjši delež davkov v BDP. Nikakor! Pomeni, da imajo dejansko še nekoliko višjega, imajo pa drugače vzpostavljena razmerja, mogoče v določenih elementih bolj stimulativno. Ravno zaradi tega se takšnih zadev ne da narediti, kar se tiče reforme, čez noč, ker je treba pogledati, katere zadeve kje že obstajajo, kaj deluje, kaj ne deluje in kaj, kar deluje v tujini, bi pa lahko delovalo pri nas. Ker, roko na srce, pri določenih stvareh smo Slovenci, konec koncev tudi nekako posebni. Je bilo rečeno, ja, znižajte davke, se bo dvignila potrošnja. Slovenci v tem smo dejansko malo specifični, zaradi tega ker relativno dosti damo v nogavice, na banko, kamorkoli že. Pač več varčujemo kot ostali. Verjetno bi v nekaterih potrošniških družbah, če bi znižal davke, več bi bilo tega učinka kratkoročnega, o katerem se govori, da naj bi obstajal, ampak v Sloveniji bi še kratkoročni učinek na potrošnjo bil nižji, kot bi bil v nekaterih drugih državah. Smo takšni, kot smo; nas je morda malo bolj strah, smo malo bolj majhni, malo bolj konservativni itn. In dosti prihranimo. To potrjuje tudi statistika. Tako bi si v kratkem želim tudi kakšno izredno sejo, glede na to, da jih imamo dosti, kar se tiče, da smo sedaj šli pa po lestvici konkurenčnosti gor za enajst mest, glede na to, da nazadnje smo sklicevali tukaj, da smo šli, mislim, nekaj dol v preteklih letih, tako da to vseeno velja morda malo izpostaviti. Če gremo zdaj naprej. Ena zadeva se je tukaj večkrat ponavljala. Prej nisem bil v politiki, se pravi, sem bil v podjetništvu oziroma kot se temu reče, v gospodarstvu in že takrat se pa vseeno spomnim NSi, ki je pogosto povedal, da je Pipistrel odšel iz Slovenije zaradi birokracije, ker je čakal več kot leto dni, da bi se pogodili za dovoljenje, da bi lahko gradil halo. Zdaj se je treba pa vseeno malo zamisliti, to frazo ponavljate od leta 2011. On je to izjavil, mislim, da je bilo spomladi 2011. Potem je bilo rečeno, da bo jeseni 2011 začel graditi tam čez mejo. Jaz se vozim iz Kopra v Novo Gorico, ker imam tam nono v domu za ostarele, vsake toliko pogledam na tisto letališče, kako napreduje ta hala. 10. 7. 2014 se je gradnja hale končno začela. Pa je bilo rečeno, čakajo nas z odprtimi rokami, takoj nam bodo dali gradbeno dovoljenje, tam ni nobene birokracije, vse gre [[…]]Tisti, ki živimo ob meji in poznamo približno, kako Italija funkcionira, vemo, da marsikateri podjetniki bežijo v Slovenijo, zato ker če kdo ve, kaj je to birokracija, vedo to Italijani. Zdaj delajo sicer določene reforme, Renzi pač na višjem političnem nivoju, ki peljejo v neko, po mojem, pametno smer. Ampak, kar se tiče birokracije, če se kdo hoče srečati z birokracijo pa se kaj naučiti, mislim, da gre lahko v Italijo to malo pogledat, ker v Sloveniji, mislim, da smo, kar se tega tiče, še vedno boljši. Tako da – ja. 14. 1. zasledim novico, Pipistrel končuje, 14. 1. 2016, Pipistrel končuje tovarno v Italiji, zaposlovati bo začel spomladi. Od 2011 do danes, mislim, da bi se tudi v Sloveniji premaknilo. Je pa res, da ni bil to edini vzgib. Konec koncev to ni res. Gre za določena dovoljenja, da če ti proizvajaš, lahko prodaš v ZDA. So še drugi razlogi, mislim, da pač kot podjetnik ima vso legitimno pravico, da se tako odloči, prejel je kar nekaj tudi subvencij iz državnega proračuna, tako da podjetništvo in inovativnost se stimulira, je šlo za več milijonov evrov, ampak pač na koncu se je odločil, kot se je odločil, in upam, da mu gre dobro oziroma da mu bo še šlo. Ker konec koncev tudi tisti, ki se vozijo čez mejo, iz Slovenije verjetno tja delat, bodo nekaj imeli od tega. Kot veste, v Italiji kar se tiče plač, delovne sile, da bi bilo tam dosti ugodnejše – ni, zato ker verjetno niste še nikogar slišali, ki hodi v Italijo delat, da bi se pritožil, da je dobil položnico na koncu, kot se dogaja. Recimo. na primer, tisti ki delajo v Avstriji. Zakaj? Ker so tam višje davčne stopnje in v Sloveniji ni treba doplačati, ker si že v Italiji toliko plačal. To tudi kar se tiče zaposlovanja. Tako da te zadeve, razmerja, kaj je pri nas dobro, kaj je pri nas slabo, vseeno jih je treba imeti malo v oziru, se malo bolj poglobljeno o tem pogovarjati in pogruntati, ugotoviti, kaj je res, kaj ni. Kar je slabo pri nas, ni malo teh stvari, jih je treba urediti, kar je dobro pri nas, je treba skušati zadržati. Tako da, to velja imeti v mislih. Potem naprej. Ena zadeva, ki me je morda malo zmotila; to povečanje zaposlitev ob znižanju davkov. Mi imamo na področju socialnih prispevkov, se pravi, zdravstvo, pokojninsko in to, imamo strukturni primanjkljaj. Strukturni primanjkljaj je tisti primanjkljaj, ki ti ostane, ne glede na to, kje v ciklu se ti nahajaš. Kar pomeni, če bi mi imeli polno zaposlenost, bi imeli še vedno minus; kar pomeni, da je to strukturni problem. To ni problem, ki ga ti rešiš s tem– recimo, dejansko da ga boš rešil s tem, da bo več ljudi zaposlenih. Reševal se bo, ampak ob sočasnem znižanju prispevkov socialnih si ti povečal luknjo, ne zmanjšal. Je pa res, da na določenih postavkah v proračunih bi nam šlo boljše, in se strinjam, vsi moramo delati na tem, da se zaposlenost dvigne. Mislim, da na tem področju se dela, tudi iz proračuna je razvidno, da so določeni transferji predvideni za stimuliranje, povečevanje zaposlovanja itn., kar pomeni, da na tem se dela, zaposlitve nastajajo, in upamo mi vsi tukaj – mislim, da na obeh straneh –, da bi ta zaposlenost čim prej zrasla do te mere, da bi tudi javne finance postale bolj vzdržne; da bo več za investicije, da bo več za policijo, da bo več za vojsko, zdravstvo in tako naprej; za vse, ki pač v temu sistemu oziroma v tej državi delujejo oziroma delujemo. Potem je bilo tudi rečeno, da se vedno tepe tiste, ki davke plačujejo, tisti, ki jih pa ne [[…]]Zdaj je tako, mi smo, kar se tiče tega, sprejeli neke ukrepe; eni izmed teh so bile davčne blagajne. Davčne blagajne so, kot rečeno, eden izmed ukrepov. Omogočajo lažji nadzor, informatizacijo nadzora in tako naprej, da se lahko z manj ljudmi na Finančni upravi oziroma s takšnim številom ljudi naredi bistveno več. In da se tistih, ki ne kršijo, na nek način več ne muči s pregledi, da se jim pobira čas, da se nimajo časa ukvarjati s svojim poslom, zaradi tega ker ne vemo, če morda pa res nekaj delajo narobe ali pa ne, je treba to iti na vsak način tja pogledat in preverit. S takšnimi prijemi, informatizacijo v davčni kontrole, je za moje pojme narejen dober korak ne zgolj za državo, ampak tudi za zavezance, da se bo tiste, pri katerih velika večina dela pošteno, da se s tisto veliko večino dejansko ne ukvarjamo in oni ne z Davčno upravo. Za tistih nekaj, ki pa delajo težave, ki so bolj tvegani, se pa lahko presežno zmogljivosti na njih usmeri. Večkrat se je govorilo o tistih, ki nimajo registrirane dejavnosti, zaposlujejo na črno in tako naprej. Ravno tem je bilo to namenjeno, da se sprosti del davčnih inšpektorjev in drugih inšpektorjev, da se lahko začnejo z njimi ukvarjati. Na dnevni bazi. To je tisto, kar nam je manjkalo – ljudi na terenu. Če gremo naprej, kar se tiče dinamičnih izračunov. Modeli, ki so bili narejeni, se pravi, zato da se ugotavlja, kakšen učinek ima znižanje davkov na to, kar se zgodi na BDP, so načeloma bili dinamični modeli. Dobro, finančna uprava jih v tem momentu ne uporablja, naredila je nek svoj izračun. Vendar v končni fazi, tudi če bi uporabljali dinamične modele, mi do bistveno različnih ugotovitev na tem področju ne bi mogli priti. Zato ker dinamični model za moje pojme dejansko lahko vpliva v nekaj odstotkih, ne more pa bistveno spremeniti nekih osnovnih ugotovitev, ki so bile narejene na podlagi izračunov Ministrstva za finance –, tisti, ki mislim, da jih je prej Luka omenil, da so delali svoje, mi smo tudi nekaj svojih naredili in smo prišli do tam-tam cifer. Tako to ni nekaj, kar bi od nekje padlo, amapk gre za neko logiko, kako zadeve funkcionirajo. Če zaključim s tem vsem skupaj [[…]]Ne, v bistvu še kar nekaj časa imamo, tako da bom kar nadaljeval, vidim. Od kod nam pride na pamet, da se bo zmanjševala socialna država, je bilo rečeno. Mislim, če se znižuje obseg prispevkov plačanih in se na prispevke vežejo določene pravice, je neposredna posledica to, da se znižuje obseg socialne države. To je ena plus ena je dva, tukaj ni višje matematike. Ne morete tega, tudi če želite, se ne da obrniti na glavo. Ne funkcionira. To, da je gospodarstvo hrbtenica vsega, mislim, da se vsi strinjamo, kar nas je tukaj. Gospodarstvo generira dodano vrednost in tako naprej, država je servis, ki mora izvajati svoje storitve čim bolj optimalno – nismo najbolj optimalni še, kar je tudi jasno, ampak se dela na tem, da bo bolj optimalno. Tudi ko je bilo rečeno – mislim, da je bilo za Margaret Thatcher rečeno –, da je težava socializma takrat, ko zmanjka denarja drugih. Ta problem je isti, ne glede na sistem, imate ga tudi v kapitalizmu. Potem, kar se tiče z visokimi davki odganjanja tujih investitorjev, poleg tega, kakšne so davčne stopnje, je odvisna pravna varnost, ampak če gremo samo na davčno področje, je tukaj seveda stabilnost in preglednost nekega davčnega sistema. Davki niso najvišje na lestvici tega, če bo nekdo odločil za vlaganje v neko državo ali ne. So tam, so pomembni, so recimo na 5. ali 7., ne vem na katerem mestu, vendar imate nekaj drugih zadev, ki jih imamo pri nas, v tej državi za urediti, je pa res, da lahko sočasno tudi davčni sistem izboljšujemo. In na tem se dela. To je to. Kar se tiče potem tega paradoksa, da nižji davki – manj sive ekonomije. Mislim, da smo to že večkrat v tej dvorani poslušali, da je empirično dokazano, da to ne drži. Tako še enkrat ponavljam, nižji davki ne pomenijo manj sive ekonomije, ker nima te korelacije. Ne obstaja. Si jo lahko izračunate, ampak ne pridete do tega. Skoraj, če bi bil tako manipulativno nastrojen, bi rekel, da obratno velja. Ampak na papirju, če boste naredili tako na hitro, res tako izgleda, ampak ni res zaradi tega, če ima neka država nizke davčne stopnje, po navadi je potem tudi slaba regulacija, slab nadzor in tako naprej in je potem to razlog za porast sive ekonomije, kljub temu da ima izjemno nizke davke. Kar se tiče potem teh odhodov v tujino, kar je bilo tudi rečeno. Sem gledal te podatke 2014. 14 tisoč 300 ljudi se je odselilo. 13 tisoč 800 se jih je priselilo. Se pravi, glede na to, da imamo enotni trg evropski in da delamo na tem, da mobilnost delovne sile in vse skupaj narašča, dejstvo je, da bo to šlo gor. Je pa pomembno, da ne sme biti večjih razlik med prilivom in odlivom. Trenutno ta razlika ni znana. Tako kot nekateri prihajajo k nam, predvsem bolj z juga in tako naprej, tako tudi iz naše države prihajajo, ne vem v severne države in s časom se morda tudi vrnejo nazaj, zaokrožijo, podelijo to znanje z nami in tako naprej in bodo verjetno lahko nekoč tudi tvorno prispevali k tej družbi in našemu BDP. Ja, nimamo podjetij za zlobneže, kot je bilo rečeno. Država si mora prizadevati za to, da tudi družbe imajo sorazmerno dobro okolje tudi v razmerju do delavcev, se pravi, da ima plačano porodniško, da ima nek bolniški staž, se pravi, če je več kot toliko dni na bolniškem, da država vstopi in pomaga, da so delavci nekako čim bolj zdravi, čim bolj vitalni, čim dlje delajo, prispevajo k dodani vrednosti podjetja. Se pravi, da imajo ti delavci na nek način zagotovljeno eno mrežo, neko socialno varnost, kolikor se pač da, zaradi tega da imajo nekako manj skrbi in da se več ukvarjajo s tistim, se pravi s svojim zasebnim življenjem, po eni strani, po drugi strani pa s tem, da tisti družbi, v kateri so zaposleni, ali pa državi ali kjerkoli pač, delajo, dajo čim več od sebe. Zdaj pa bi nekako zaključil s tem, da kar se tiče našega programa SMC, smo že uvodoma povedali. Tukaj so neke določene razlike v razmišljanjih, ki jih imamo, kar je normalno, tako med koalicijskimi, tudi z opozicijskimi, in bo tukaj treba iskati neke dogovore, kot vedno, kot v vsaki demokraciji. Ampak glede na to, da solidno sodelujemo, ne glede na to, kar se dogaja v medijih in tako naprej, kako se poroča, vsaj kar se tiče v Državnem zboru, moram reči, da je to sodelovanje solidno, se pogovarjamo med seboj in verjamem, da bomo pripeljali tudi te spremembe, ki se pripravljajo skupaj do konca. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav še enkrat vsem. Ko se pogovarjamo o davčnih reformah, je mogoče vendarle treba povzeti nekatere podatke, ki zelo jasno govorijo o tem, da je obdavčitev kapitala v Sloveniji res izjemno nizka. Če pogledamo strukturo ali pa bi rekel ekonomski vpliv, gre pravzaprav samo za 3,7-odstotno obdavčitev kapitala, medtem ko se srečujemo pri obdavčitvi dela tudi s stopnjo tam 18, 19 %, 17 %; skratka, zelo visoka razlika je. Mislim, da bi tukaj res morali iskati rešitve za prihodnost, kako pravzaprav čim bolj pravično peljati davčno reformo, če lahko tako imenujemo. Zagotovo je pa eden bistvenih ukrepov lahko ta, da se razširi dohodninske razrede in se s tem predvsem razbremeni tudi srednji razred in se s tem tudi poveča ali pa da možnost delodajalcem, da izplačujejo več nadpovprečnih plač, ker bodo manj obdavčeni zaradi teh sprememb. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nedvomno je vprašanje obremenitve stroškov dela z javnimi dajatvami vprašanje, ki ga je treba nasloviti in predlagati rešitve, ki bodo tiste segmente obremenitve stroškov dela, ki so nadpovprečni in ki delajo slovensko poslovno okolje nekonkurenčno, naslovile ciljano. Ampak hkrati je treba ponuditi tudi drugo plat, kako bo to znižanje obremenitev vplivalo na pravice, na osnove, od katerih se obračunavajo predvsem prispevki. Zaradi tega Vlada ocenjuje, da je treba to vprašanje proučiti celovito, da je treba vsem nam nasloviti vprašanje o vseh posledicah, ki jih sprememba obremenitve stroškov dela prinese tudi v sisteme socialne varnosti v tej državi. Želimo si take celovite razprave in želimo, da Državni zbor hkrati razpravlja o obeh elementih tega sistema. Rada bi se osredotočila še na nekatere razprave v zadnjem delu današnje razprave. Še enkrat naj poudarim, da državni proračun s transferjem zagotavlja dodatne prihodke samo pokojninski blagajni zaradi zgodovine, ko so se znižali prispevki delodajalcev za pokojninsko varstvo in so bili nadomeščeni oziroma je bil namesto tega uveden davek na izplačane plače. V zdravstveno blagajno državni proračun prispeva samo transferje za tiste zavarovance, ki so zaradi različnih zakonskih določb oproščeni plačevanja prispevkov. Splošnega transferja, s katerim bi, kot je bilo izraženo, pokrivali izgube za zdravstveno blagajno iz državnega proračuna, ni. Kar se tiče božičnic, naj opozorim, da je citirana določba Zakona o prispevkih za socialno varnost razveljavljena z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Zaradi tega je ni mogoče dopolnjevati v tem zakonu, ampak je treba vsebino, če se bomo strinjali, da je treba to vsebino nasloviti, urediti v zakonu, ki zadevno materijo obravnava. Omenjen je bil davčni dolg. Ja, celoten davčni dolg do vseh štirih blagajn javnega financiranja znaša približno milijardo 400, od tega je več kot polovica tistega dolga, ki je evidentiran v postopkih zaradi insolventnosti, bodisi v stečajnih bodisi v postopkih prisilne poravnave. Slaba polovica je tako imenovanega aktivnega dolga, vendar to je dolg, ki je bil kumuliran v 10 letih. To ni dohodek ali pa prihodek, ki ga pobereš in ga potem vsako leto naprej imaš. Zaradi tega povezovati, da naj pač luknjo zapolnimo s poplačilom davčnega dolga, ni primeren ukrep. Se pa absolutno strinjamo, da gre za vprašanje, ki ga je treba z rednim delom, s striktno izterjavo naslavljati in ga še nadalje zmanjševati, tako kot je trend že v zadnjem obdobju. Še ena izjava me je zmotila oziroma bi jo rada naslovila, in sicer da država zasluži, če dobi zaposleni, recimo, božičnico ali pa nagrado ob koncu leta. In navedene so bile določene številke oziroma celo tako, da zasluži pri plači. Obremenitev stroškov dela je sestavljena iz dohodnine, ki je prihodek državnega in občinskih proračunov, in pa prispevkov za pokojninsko in zdravstveno blagajno. Od minimalne plače se dohodnine na letni ravni zbere dobrih 100 evrov. Prispevki za pokojninsko in za zdravstveno blagajno so tisti, ki znižajo bistveno neto prejemek tudi tistemu, ki mu je za delo namenjena zgolj minimalna plača. Zaradi sistema pokojninskega varstva, kakršnega imamo, ker nimamo individualnih računov, ampak imamo sistem medgeneracijske solidarnosti, so to sredstva, s katerimi se financirajo današnje pokojnine, da bodo tisti, ki bodo zaposleni, prišli za njim, zanj financirali njegovo pokojnino. In s tem delom si zagotavlja tudi sam sebi zdravstveno varstvo skozi sistem zdravstvenega zavarovanja, za kakršnega smo se dogovorili. Za konec naj še enkrat poudarim,da ne zavračamo razprave o tem, kakšna je primerna oblika razbremenjevanja stroškov dela, ki so nadpovprečno obremenjeni v Sloveniji. Vendar moramo to vprašanje nujno povezati tudi s pravicami, ki iz teh obremenitev izhajajo, in z obremenitvami na drugih področjih. Ne smemo si dovoliti tega, da imamo ločene razprave, na eni strani delimo korenčke in na drugi strani drugim prepustimo, da se trudijo najti ustrezne nadomestne vire. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Nova Slovenija bi se lahko v tem mandatu izrazito udobno postavila v vlogo opozicijske stranke in zgolj kritizirala tisto, kar bi vi pripeljali v parlament. Ampak ne, mi želimo delovati na drugačen način, zato smo pripravili predloge, s katerimi želimo reševati tiste najbolj pereče stvari, za katere vsi skupaj ugotavljamo, da so problematične. Pred meseci se je izpostavljala v več primerih božičnica kot pretirano obdavčena. Ta problem mi rešujemo in ga predlagamo v tem zakonu. V zadnjih letih se govori, da je v primerjavi z drugimi državami v Sloveniji nadpovprečno obdavčeno delo, še posebej so visoki prispevki za socialno varnost. Tudi za ta problem predlagamo, da ga rešimo na enostaven način, da določen del prihodkov enostavno ni oprispevčen, in s tem dvignemo neto minimalno plačo za 50 evrov, a hkrati ne povečamo bruto minimalne plače. Številne države okoli nas poznajo razvojno kapico. Jo imajo, pa je ne razumejo kot bogataško kapico, ampak kot pomoč srednjemu sloju, kot pomoč inženirjem. Pri nas je to tema, na kateri se lomijo ideološka kopja, v kateri je mogoče zaslediti ogromno demagogije – ampak v redu. S predlogi zagotovo ne poslabšujemo zdravstvenih storitev, ker danes zdravstvene storitve niso odvisne od tega, koliko vi plačujete prispevkov za zdravstveno varstvo, ampak smo vsi upravičeni do enakih zdravstvenih storitev, in zagotovo ne uničujemo socialne države. Mi s predlogom ljudem dajemo več, me pa zanima, ker imam občutek, da bo vladna koalicija ta naš predlog danes zavrnila, s čim bo prišla vladna koalicija. Kaj bo tisto in na kakšen način boste vi reševali probleme, ki smo jih želeli mi rešiti? Se bom umestil na sedež in pozorno spremljal, kaj boste pripravili vi.
Hvala lepa. Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Samo opozorilo, pred prijavo vas želim opozoriti, da se prijavite k razpravi, tako da pritisnete na tipko za vklop mikrofona. Če se želita prijaviti k razpravi tudi predlagatelj zakona mag. Matej Tonin ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita beseda kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade, nato pa predstavnik predlagatelja. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut časa. Prvi ima besedo [[…]], sekundo, sistem je malce zatajil. Gospod Jožef Horvat, kar izvolite, bomo kar tako začeli, bodo iz dežurne sobe prinesli seznam.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Jaz se zahvaljujem vsem za korektno razpravo, ki ste imeli resnični namen, da v teh petih urah oziroma nekaj manj res opravimo zelo pomembno razpravo za to državo. Zahvaljujem se tudi gospe državni sekretarki, ki je strokovnjakinja na tem področju, ki je pozdravila to razpravo. Če kdo pričakuje od opozicijske stranke, ki ima 5 poslancev, 2, 3 strokovne sodelavce, mogoče nekaj zunanjih prijateljev in strokovnjakov, da bo napisala idealen zakon, da noben izmed 90 ne bo rekel, da ni dodelan, da je pomanjkljiv; potem se pač moti. Ni predloga zakona, ki bi bil absolutno pravilen, brez napak. Ga ni. Ga ni od nobene vlade. Takšni izgovori so blef, oprostite izrazu. Mi si prizadevamo, da bi resnično gospodarstvo razbremenili. Slovensko gospodarstvo, to vemo iz naših terenskih obiskov, ima fantastične ideje. Res toplo priporočam, da sledite naši praksi, vsak mesec terenski obisk, vsak mesec obisk vsaj petih gospodarskih družb. Toplo priporočam, bodite tudi vi blizu ljudem, res. In boste videli, da imajo produkte, imajo nove trge, ne morejo pa se širiti. Ne upajo zaposliti, ker pa morda tudi kakšnega slabega delavca, ker tudi v vsej množici ljudi so tudi slabi, smo tudi slabi, no, da sem samokritičen, in ga ne morejo odpustiti, ker je zakonodaja takšna, da varuje prej pravice kot dolžnosti. To so dejstva. In vse to so vprašanja, ki so relevantna in jih moramo rešiti. In če bi dejansko šli vsaj malo naproti – ja, tudi s korenčkom – gospodarstvu, ne samo s palico, kot so davčne blagajne, ki so res takšen fiasko, da je še mene sram, ki sem seveda glasoval proti, je fiasko; če bi malo šli naproti gospodarstvu, bi lahko v roku recimo do konca tega mandata, upam, da se bo redno zaključil, naredili 60 tisoč novih delovnih mest. In zdaj izračunajmo, koliko bi to prišlo v pokojninsko blagajno, v zdravstveno blagajno in tako naprej. Kar izračunajmo, 60 tisoč krat tisoč 500, povprečna plača, krat 12 mesecev krat 22,1 %. Dobite, če se nisem zmotil, 240 milijonov na letni ravni. Tu je odgovor na vprašanje, na relevantno vprašanje, ki si ga je postavila, nam ga je postavila spoštovana kolegica Marinka Levičar, zelo prijazna poslanka. Tu so vprašanja. In seveda drugo, optimizacija, racionalizacija javnega sektorja, državnega sektorja. Kje je Strategija razvoja Republike Slovenije, kje je Digitalna Slovenija? Dobro, zdaj pričakujem, da bo ta oblak nekaj prinesel. Jaz računam, da bo prinesel finančne učinke, ki ga imamo, ki je tudi rezultat, če sem prav razumel, obiska predsednika Vlade pri svetovno znanih korporacijah s področja IKT. Tisti, ki je bil v gospodarstvu kdaj tudi poslovodeči, ve, da so edina stalnica spremembe, optimizacija, optimizacija, optimizacija, racionalizacija, racionalizacija proizvodnega procesa, zmanjševanje stroškov. In to isto bi morala vedno nad seboj imeti tudi slovenska vlada; in vsaka vlada, – kako narediti čim vitkejšo državo, čim racionalnejšo državo, seveda čim cenejšo državo, glede na resurse, ki jih imamo. Mi nikoli ne bomo imeli dva milijona zaposlenih, dokler bomo dvomilijonski narod. Lahko pa jih imamo, kot sem povedal, 60 tisoč več; in to ne na minimalcu. Tukaj je problem, problem je, da se nam število delovnih mest z minimalno plačo povečuje. In je problem, da se nam povečuje število upokojencev, ki s tako nizkimi penzijami ne morejo preživeti; in problem je, da nam pokojnine realno padajo. In delati isto kot prej in pričakovati boljše rezultate, je po Einsteinu definicija norosti. In Slovenci smo vendarle pametni narod, a ne?!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Najprej moram reči, da sem poslušal nekaj razprav v Državnem zboru, ki nimajo nič skupnega z realnostjo v tej družbi. Tilna Božiča, moram reči, sem poslušal, ko govori kot čisti birokrat, ki nima sploh nikakršne zveze z realnim problemom in z realno situacijo v naši družbi v tem trenutku. Govoriti o številkah, če primerjamo vse parametre, če držijo, je veliko vprašanje. Gospod Tilen Božič, govorili ste, da se iz naše družbe, iz Slovenije izseljuje toliko in toliko, takšno in takšno število ljudi, da se je odselilo. Res je, ampak niste povedali tega, da se je iz naše družbe izselil najbolj visoko izobraženi kader. K nam se pa priseljujejo tisti, ki so večina na socialnih transferjih, tega pa niste povedali. Zakaj prirejate informacije in zavajate javnost? Prav tako vam bom sedaj na kratko predstavil stanje v naši družbi, ko govorimo o tem, kar je predlagala Nova Slovenija. Zakon, ki ga tudi jaz podpiram, bi definitivno pripomogel k zmanjšanju revščine v tej družbi. In vam bom samo prebral to, kar je napisalo Gibanje novega tisočletja; in sicer smo o brezposelnosti danes že govorili, imamo 110 488, 290 tisoč ljudi pod pragom revščine, 150 do 250 tisoč registriranih alkoholikov, preko 4 tisoč brezdomcev, 290 samomorov, 160 tisoč prejemnikov Rdečega križa, 54 tisoč prejemnikov socialne pomoči, 410 tisoč oseb, izpostavljenih tveganju socialne izključenosti, 206 tisoč upokojencev na pragu revščine, 48 tisoč prejemnikov minimalne plače. Spoštovani gospe in gospodje, če to niso dovolj alarmantni podatki, je v tej družbi treba korenito nekaj – in to takoj – spremeniti. Potem me naj vzame vrag. Ta vlada in ta koalicija v tem mandatu ni storila absolutno čisto nič za to, da bi se ta situacija izboljšala. Naj mi povedo, kakšen zakon je v smeri znižanja obdavčitve realnega sektorja oziroma gospodarstva prinesla v ta državni zbor. To mi povejte. In sedaj napadate opozicijo, ker koalicija in vlada nista sposobni predlagati pomembnih rešitev, napadate opozicijo, ki predlaga ustrezne rešitve, ki bi šle v korist tistim, ki bi lahko začeli zaposlovati. Tudi tisti, ki bi bili prejemniki minimalne plače, bi 50 evrov neto več zaslužili. In za te ljudi, ki zaslužijo minimalno plačo, je 50 evrov neto na leto ali pa na mesec izjemnega pomena. Vam se to ne zdi pomembno in vi se iz nas norčujete v parlamentu, kompletna koalicija. Ne razumem Desusa, sploh ne razumem. Danes sem slišal, sem dobil informacije, kar je bilo že javno znano, da se pokojnine zvišujejo za 0,7 %. Moja mama, ki ima 450 evrov pokojnine, dobi zraven 3,20 evra, nekaj takega. Pa to je čisto norčevanje. Popolno norčevanje iz ljudi in upokojencev. Da vas ni sram tistih, ki sedite tukaj in predlagate take rešitve ter zavajate slovenske ljudi, slovenske državljanke in državljane. Spoštovani gospod, to ni demagogija, to so dejstva. Recite, da to ni res, kar sem govoril. Prosim lepo, ne govorite mi tega, ker je res. Sami ne veste, kaj sprejemate v Desusu, kaj podpirate in kakšne rešitve sprejemate. Izračunajte, koliko je 0,7 % na 450 evrov, pa boste videli. Ne mi govorite tega, da ne govorim resnice, tega si pa ne dovolim od nikogar v tem parlamentu, ker govorim resnico in točno to, kar je ključno ter pomembno, da poudarim in povem. Veste, kaj pa ste naredili za to, da podjetništvo in obrtništvo hira v naši družbi? Davčne blagajne. Kaj ste naredili na trošarinah, ki bi jih lahko zmanjšali, da bi tisti, ki so vezani tudi na goriva, podjetniki in obrtniki lažje preživeli, kaj ste naredili? Nič, niste jih znižali. Poskušali ste ukiniti olajšave za razvoj, ampak hvala bogu, da vam to ni uspelo, ker je opozicija in Obrtno-podjetniška zbornica temu nasprotovala. Prav tako ste naredili trajen ukrep dvig DDV, iz manjšega, iz 8,5 na 9,5; in zgornjega, iz 20 na 22 %. In kam je šel ta denar, kam gre ta denar, teh 100 milijonov, kam ta denar gre? In kaj ste naredili [[izklop mikrofona]]
Časa vam je zmanjkalo. Hvala lepa, gospod Marijan Pojbič. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Nisem jezen, ampak se bojim, da prej zelo žalosten, predvsem s tega vidika, ker nastaja vtis, da v bistvu koalicija, predvsem pa Stranka modernega centra, tem predlogom, ki smo jih pripravili v Novi Sloveniji, nasprotuje predvsem iz nekega nepomembnega političnega prestiža. In končno, ko vsaj v delu opozicije sledimo vašemu predsedniku Vlade, da iščemo rešitve in pripeljemo rešitve v parlamentarno proceduro, bi si tisti, ki iščemo rešitve, res želeli te spodbude, da bi iskali še naprej rešitve morebiti za drugo branje. Tako pa so se v razpravi pokazale predvsem konceptualne razlike, upam, da ne kaj drugega. Ob tem obžalujem, da nekako ni volje za spremembe ali pa za bolj temeljit razmislek, da bi Slovenija postala konkurenčnejša država. In na eni strani smo poslanci Nove Slovenije, ki želimo razbremeniti slovensko gospodarstvo, da Slovenija postane konkurenčnejša država. Ta naš zakon bi pomenil tudi veliko dobrodošlico tujim podjetjem, da pridejo v Slovenijo in tukaj ustvarijo delovna mesta. In kdo bo potem na boljšem? Slovenski državljani. In potem na drugi strani, žal po današnji razpravi sodeč se bojim, da je koalicija, ki vsemu temu nasprotuje. Toliko pripomb imate na predlog Nove Slovenije, nekaj ur razprave, ampak nobenega predloga rešitev. Pred nekaj meseci je prišel sicer vaš finančni minister gospod Mramor s predlogom davčne reforme; ampak kje je ta predlog končal?! Ta predlog je končal v medijskem obračunavanju in minister Mramor je bil prisiljen umakniti ta predlog; ker so ga gospodarstveniki, oprostite izrazu, dobesedno razsuli, spljuvali. In hvala bogu, da so ga, ker ni bil dober predlog, ker je pomenil stagnacijo. Posledično smo zaradi naše stagnacije priča temu, da se uspešnejši slovenski gospodarstveniki, podjetniki ali pa mladi izobraženi selijo. In to smo danes slišali že stokrat, ampak je prav, da to slišimo. Kajti na nas, zakonodajalcih je tudi, da zaustavimo ta trend izseljevanja uspešnih, mladih, izobraženih, iz takšnih in drugačnih poklicev v sosednje, konkurenčnejše države, kjer bodo lahko razvili svoje potenciale. Socialni copatek, kot smo poimenovali omejitev plačevanja prispevkov tistih z najnižjimi plačami, spoštovani kolegi in kolegice, ki se borite za socialno državo samo pod narekovaji, obenem pa uživate v luksuznih vikendih v Umagu, Karigadoru, Dajli in tako naprej, to bi pomenilo 50 evrov več ob plači pri tem posamezniku, ki prejema najnižjo plačo. Kaj bi on s tem denarjem naredil – zapravil bi ga, potrošil bi ga, hkrati bi več ostalo tudi državi, denar se obrača. In mi temu posamezniku tega ne dovolimo. Božičnica, nižja obdavčitev. Ne vem, ali ste res samo v Državnem zboru ter ne hodite v svoje poslanske pisarne in do lokalnih podjetnikov v svojem okolju; ampak podjetniki bi radi izplačevali božičnico, pa je preveč obdavčena. Preveč je obdavčena, je ne morejo, bi pa radi svoje zaposlene nagradili. Dajmo to priložnost, ne vidim razloga, zakaj ne bi dali te priložnosti podjetnikom, da bi nagradili svoje sodelavce, lastnikom podjetij, ter tudi delavcem, da bi ta denar dobili in bi ga naprej potrošili. Na drugi strani socialna kapica, ki jo nekateri imenujete bogatunska kapica; ne se delati norca iz ljudi, obenem pa uživati, bom še enkrat rekel, v vikendih v slovenski Istri. Vprašajte se, kdo je bogataš in kdo ni bogataš. Če so razvojni inženirji bogataši, potem pa nam bog pomagaj in končajmo s to demagogijo. Želim si še več takšnih razprav v prihodnje in da bi ta predlog Nove Slovenije bilo možno obravnavati tudi v drugem branju.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, predsedujoča. Še enkrat, spoštovani kolegice in kolegi, to, da nekako ni razumevanja za tiste, ki prejemajo dobrih 550 evrov ali pa 315, da bi se jim dvignila minimalna plača, in to argumentirate s tem, da bodo potem prispevki za njihovo pokojnino nižji in da se ne ve, kako se bodo izplačevale pokojnine, mislim, da je skrajno neprimerno. Prejšnji teden smo imeli sejo na temo demografije, kjer je gospod Vasle iz Umarja predstavil, da prejema pokojnine v višini od 100 do 400 evrov okoli 30 tisoč Slovenk in Slovencev ter med 400 in 700 evrov 200 tisoč Slovenk in Slovencev. In bo treba razmisliti, kako, na kakšen način se bodo pokojnine v prihodnosti [[…]], ali se bo povečevala delovna doba ali se bodo pokojnine zniževale. Seveda, to je naloga tudi zdajšnje koalicije, da o tem odloča, vendar – še enkrat bi rada povedala, pa tudi na odboru sem – koliko let bodo morali delati tisti, ki imajo minimalno plačo, da bodo lahko dosegli neko normalno pokojnino. Koliko let – 60, 70, 100 let? Sistem ni pravi. Ti reveži so že zdaj reveži, ko hodijo delat; in bodo reveži, ko bodo v pokoju. In se mi zdi, da enostavno ne rešujete problemov. Očitno vladna koalicija želi, da minimalne plače ostajajo take, kot so. In to je sporočilo današnje seje – vsi enaki, vsi revni. Razen nekaterih posvečenih oseb v javnem sektorju, ki imajo možnost, da si sami dodelijo dodatke za stalno pripravljenost ali pa si lahko obračunajo celo potne stroške kar dvakrat. In pridemo do stanja, da sita vrana lačni ne verjame; da nekdo, ki prejema take dodatke, več kot je višina neke minimalne plače, ko ima možnost, da si lahko tudi dvakrat obračunava potne stroške, ne verjame tistemu, ki komaj preživi skozi mesec. Ne verjame, da bi takemu posamezniku, ki komaj preživi skozi mesec, 50 evrov izjemno veliko pomenilo na mesec. Enostavno, ker to so neki potni stroški v višini 33 evrov, kaj pa je to, to pa ja gredoč dobiš, nekam se zapelješ. Ampak tisti, ki dela za 550 evrov, te možnosti nima. On je privezan na tisto delovno mesto; hvala bogu, da ga ima, saj je hvaležen. Ampak ne razumem, da ne razumete, da je to ukrep, s katerim pomagamo tistim najšibkejšim, in da bo treba hkrati iskati rezerve tudi za njihove penzije. Tako ali tako jih bo treba iskati, ker so njihove plače že sedaj tako nizke, da praktično sploh ne vedo, kaj lahko pričakujejo, ko bodo dopolnili pogoje za starostno upokojitev oziroma pogoje z naslova polne delovne dobe. Govoriti – ne, ne moremo vam dati, ker potem pa ne boste imeli penzij, je to, kot sem rekla, sita vrana lačni ne verjame. In govoriti – ne moremo vam dati, ker potem ne vemo, kako vam bomo še kaj dali; oni že sedaj nimajo nič. Zdi se mi skrajno neprimerno za vse tiste ljudi, ki hodijo k nam v poslanske pisarne, za vse tiste, s katerimi živimo v okolju, ki prejemajo tako nizke plače, se mi zdi jim odreči neko možnost na način, ki smo ga preko izračunov dokazali, da je vzdržen, neodgovorno, nehumano. Z mojega vidika predvsem nehumano. Velikokrat se sprašujem, ker sem tudi že sama to doživela, kaj so narobe naredili v življenju, da prejemajo tako nizko plačo. Zakaj ravno jaz? Jaz ne vem, če ste se vi kdaj tako vprašali – zakaj ravno jaz? Kaj sem naredil narobe v življenju, kaj bom dal svojim otrokom? 50 evrov je prvi korak k pomoči vsem tem.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
V današnji razpravi morda še ni bilo povedano, kako je ta predlog zakona nastajal in kdo je bil s tem zakonom vse seznanjen, s kom smo se sestali in kdo je ta zakon podprl. Mi smo začeli te probleme naslavljati in jih reševati nekje sredi lanskega leta. S stvarmi smo se ukvarjali več kot šest mesecev, ker smo jih želeli čim bolj dodelati, jih narediti nekomplicirane in enostavne. V vsem tem času smo se sestali s predstavniki delodajalcev, s predstavniki delavcev, recimo temu sindikati. S strani delodajalskih organizacij ni bilo ene organizacije, ki bi temu našemu zakonu nasprotovala. Podprle so ga vse delodajalske organizacije – od Obrtne zbornice Slovenije, Gospodarske zbornice, združenje menedžerjev, združenje delodajalcev itn. Pri sestankih s sindikati so bili nekateri sindikati, na čelu z gospodom Štrukljem, kritični do razvojne kapice, kar lahko razumem; ampak so pa vsi podpirali božičnico. Zato bi morda ob sklepu današnje razprave še enkrat povedal, da je ta naš zakon sestavljen iz treh različnih delov. Če boste dovolili, da se parlamentarna razprava o davčnem sistemu v Sloveniji vendarle nadaljuje s tem, da boste danes glasovali za, potem boste imeli priložnost, da v drugi obravnavi aktivno sodelujete in popravljate zakon tako, kot vi mislite, da je bolj prav. Da bomo tudi mi videli, kje so pa vaše rešitve in vaši predlogi. Najbolj enostavno je vse skupaj zavrniti. Rekel sem, da vas lahko tudi razumem, da morda dva od teh treh naših predlogov za vas nista sprejemljiva zaradi ideoloških, demagoških, javnofinančnih, kakršnihkoli hočete razlogov; je pa bil današnji skupni imenovalec vendarle božičnica – tisto, kar bi lahko popravili in naredili bolj zanimivo za podjetja, predvsem pa da bi naši ljudje, torej vsi državljani Republike Slovenije pri izplačilu božičnice dobili večji del tega denarja oni na svoj račun; ne pa da bi večji del tega denarja odrezala država. Upam, da bo ta zakon danes šel čez prvo sito, da ne boste debate ugasnili že danes. Če niste popolnoma stoprocentno prepričani v ta zakon, se lahko vsaj vzdržite in nam pomagate, tistim, ki v ta zakon verjamemo, da nadaljuje svojo pot. Ker imam še ravno toliko časa, se mi zdi smiselno pokomentirati še eno zadevo, in to je naš penzijski sistem oziroma pokojninski sistem. Ko hodim po Sloveniji, me marsikdo vpraša, kje je moj denar, ki sem ga 40 let vplačeval v pokojninski sistem oziroma ki so mi ga trgali pri plači. Vsakemu lahko, žal, povem, da vašega denarja ni, ker nimamo, če hočete, ameriškega sistema, kjer bi se vaš denar nekam nalagal in bi si ga ob koncu vaše kariere lahko izplačali rentno ali v kosu. Ampak gre vaš denar, ki ga plačujete za penzije, še isti mesec za pokojnine. In zato je tako pomembno razmerje med tistimi, ki delajo, in med tistimi, ki so v pokoju. In če želite, da bodo penzije lahko na neki dostojni ravni, če želite, da bo sploh dovolj denarja za penzije, potem je jasno, kaj je najučinkovitejši ukrep za zaščito upokojencev. To je, da storimo vse, da ima več ljudi delo, da več ljudi, ki so zaposleni, dejansko plačuje za penzije. To je edina rešitev. Mi smo danes s takšnimi ukrepi prišli, ki bi pomagali novim delovnim mestom, bomo pa videli zvečer, kakšen bo rezultat glasovanja. Vsem pa se zahvaljujem za današnjo aktivno razpravo.
Hvala lepa. Jaz se malce opravičujem, predstavnici Vlade sem pred vami pozabila dati besedo. Danes je tehnika malo zatajila. Se odpovedujete? Prav. Hvala lepa, zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 5. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O GOSPODARJENJU Z GOZDOVI V LASTI REPUBLIKE SLOVENIJE, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. [[Ni jih.]] Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Ivi Dimic.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani minister, prihaja državni sekretar. Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije obravnaval kot matično delovno telo na 13. seji 13. januarja 2016 in na prvem nadaljevanju 13. seje 14. januarja 2016. O predlogu zakona je bila na 13. redni seji Državnega zbora 23. novembra 2015 na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora opravljena splošna razprava; 7. decembra 2015 pa je odbor opravil javno predstavitev mnenj, katere namen je bil pridobiti mnenje in stališča strokovne ter širše javnosti o predlaganih zakonskih rešitvah. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora je bil predlog zakona poslan v mnenje lokalnim skupnostim. Državni zbor je prejel tri mnenja, in sicer: Mestne občine Ljubljana, Občine Lovrenc na Pohorju in Občine Kočevje, ki predlogu zakona ne nasprotujejo, podali pa so nekatere konkretne predloge k posameznim členom. K predloženemu predlogu zakona so amandmaje vložile Poslanska skupina Združena levica, Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, poslanec Janko Veber ter poslanske skupine SMC, Desus in SD. Na seji odbora je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dodatni obrazložitvi pisnega mnenja poudarila, da amandmaji koalicije sledijo njihovim pripombam in izboljšujejo predlagano besedilo; vseh pomislekov pa amandmaji ne odpravljajo. Odbor se je nato seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki predlog zakona podpira. Člani odbora so se seznanili tudi s pisnimi pripombami Gospodarske zbornice Slovenije, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Sindikata državnih organov in drugih institucij. Njihovi predstavniki so na seji tudi obrazložili svoje pripombe, ki so šle v smeri, da predlogu zakona sicer ne nasprotujejo, vendar podporo predlogu zakona pogojujejo s tem, da bo zakon nedvoumno določil, da se bo državno podjetje ukvarjalo samo z gozdarstvom, torej z redno oskrbo z lesom do kamionske ceste; in naj zato nima lastne predelave lesa. Nadalje, državno podjetje naj omogoči, da bodo s hlodovino prednostno oskrbljeni lesarji, ki imajo proizvodnjo v Sloveniji; in naj se zagotovi, da bo oskrba z lesom vsaj tako dobra kot sedaj tudi po zamenjavi modela upravljanja državnih gozdov, torej po juniju 2016. Izpostavili so tudi problematiko prenosa javnih uslužbencev s sklada na družbo in opozorili, da predlog zakona ne rešuje nadaljnje zaposlitve tisoč 500 usposobljenih gozdarjev, zaposlenih pri trenutnih koncesionarjih. Zato so pozvali vlado, da sprejme poslovni načrt za ohranitev teh delovnih mest in zagotovi, da se bodo dela v gozdovih še naprej izvajala strokovno in varno z usposobljenimi delavci. V razpravi sta sodelovala tudi predstavnik Računskega sodišča, ki je izpostavil finančne posledice zakona na državni proračun v delu izvajanja nalog, ki naj bi jih po predlogu zakona financirali iz proračunskega sklada. Direktorica Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je opozorila, da bo po predlogu zakona Sklad še vedno zavezanec za vračilo gozdov v naravi in plačilo odškodnine za nezmožnost uporabe gozdov, vrnjenih v postopkih denacionalizacije. V razpravi so člani odbora iz vrst opozicijskih poslanskih skupin opozorili, da predlog zakona ne sledi v celoti pripombam Zakonodajno-pravne službe in opozorilom Računskega sodišča. Vzbuja številne pomisleke in prinaša le parcialne rešitve, ki ustrezajo le ozkemu krogu posameznikov. Zastavljeno je bilo tudi vprašanje, zakaj sploh potrebujemo novo podjetje, in to z dajanjem poroštva države za najete kredite, pri tem da imajo sedanji žagarski obrati še 50 % neizkoriščenih kapacitet, saj bi naloge nove družbe lahko upravljal Sklad ob ustrezni reorganizaciji. V skladu s pripombami iz razprave so koalicijske poslanske skupine vložile spremembo amandmaja, po katerem bo družba lahko najemala kredite, vendar s poroštvom, ki bo izdano na podlagi soglasja Državnega zbora Republike Slovenije. Pri tem je bilo obrazloženo, da bo Državni zbor o tem sprejel zakon. Odbor je amandma sprejel. Široka razprava je potekala tudi o 14. členu. Odbor amandmaja k 14. členu Poslanske skupine SMC ni sprejel. Po končani razpravi je odbor sprejel večino amandmajev koalicijskih poslanskih skupin in nekatere amandmaje Poslanske skupine Združena levica in SMC ter nekatere svoje amandmaje, kar je razvidno iz poročila odbora. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora.
Hvala lepa. Ker je zbor na 13. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27. 1. 2016. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Lepo pozdravljeni, predstavniki Vlade, minister ter vsi ostali, kolegice in kolegi! Po dveh mesecih se zopet ta zakon vrača v Državni zbor. Moram reči, da smo pred dvema mesecema naredili neke pomembne korake, kjer so sledile razprave. Danes je rečeno, da razprave ne bo več. Jaz se bom omejil najprej na amandma k 10. členu, ki ga je podala Nova Slovenija – krščanski demokrati. Tu se bojijo nelojalne konkurence in nekako jih ta člen moti, ker predelava lesa ni v njihovem cilju. Nekako so navedli, da bi bilo najbolje, da bi ta zakon ostal pri spravilu lesa iz gozda do kamionske ceste in konec. Tukaj naj prevzamejo trgovci in naj potem s tem lesom naredijo, kar hočejo. Se pravi lahko bi zopet trgovali trgovci, da gre les zopet v Avstrijo, potem mi danes nismo naredili pravzaprav nič. Mi smo tukaj notri naredili nekaj več, bom potem v nadaljevanju rekel, ampak česa se bojijo pri tem 10. členu. V tem, ko govorimo, da bo predelava, mislimo predvsem, da bi v tem državnem podjetju formirali tudi centre – seveda to je predpostavka kasneje –za tiste zadeve, za tisto predelavo lesa, ki je strateškega pomena za državo, za Slovenijo. Mi smo imeli v preteklosti različne proizvodnje, proizvodnja plošč, celuloze in tako naprej, to bi morali zopet vrniti nazaj; to se pravi proizvodnja plošč, ki bi bila nekoliko drugačna. Tista, ki bi jo rabili za gradnjo lesenih objektov, ki jih sedaj uvažamo iz Avstrije pa mogoče še od kje drugje. S tem pa mi ne odpiramo novih delovnih mest. Hlodovino izvažamo ali pa so izvažali v Avstrijo, iz Avstrije so kupovali in uvažali polizdelke in tisti preprosti ljudje, s katerimi sem se zadnje čase pogovarjal, na podeželju so rekli – pa tega ne razumemo, da gre les v Avstrijo, oni tiste ostanke pokurijo od skorje do ostankov, zastonj kurijo doma, vsi ostali polizdelki se pa zelo dobro prodajajo nazaj v Slovenijo. Tu je šlo za samo trgovanje. To čisto preprosti ljudje razumejo in jaz sem vesel, da smo v tem državnemu zboru in na odborih ta zakon pripeljali tako daleč, da lahko rečem, da v prvi vrsti zagotovimo les tistim, ki ga bodo predelovali. In to je sigurno še v prvi vrsti, mi imamo v Sloveniji preko tristo žagarjev. Tristo žagarjev, ki lahko milijon 200 tisoč kubikov, ki se jih bo posekalo iz teh državnih gozdov in ni pravzaprav noben problem posekati oziroma predelati v polizdelke. Eni bodo z žagami razžagali les v žagan les, bodo dodali neko vrednost, drugi bodo izdelali neke enostavne izdelke, tretji bodo les sušili, izdelali polizdelke, četrti pa se bodo lotili zahtevnih izdelkov. In jasno, tukaj je mišljeno tisto, da v prvi vrsti zagotovimo les tistim, da ne bi les šel v tujino. Zavedati se moramo tudi, da moramo doma povečati potrošnjo, to se pravi da več lesa vgradimo, bodisi pri lesenih hišah. Če bomo mi gradili v naslednjem obdobju, veliko se vlaga v turizem, morali bomo graditi povsem nove objekte na osnovi lesa. Leseni objekti, ki bi bili nekaj posebnega v Sloveniji, neka posebnost v turizmu, to bi se potem prav gotovo tudi poznalo, nek premik in preboj v lesni industriji, kajti poraba lesa bi tukaj vendarle narasla. Ko sem prej omenil tiste polizdelke, od celuloze in potem sem mislil lesno volno, se moramo zavedati, da pri drevesu imamo [[…]], prvi hlod je najboljši, tistega sploh ni noben problem prodati, tistega bi vsak najrajši prodal, tujcem so zelo zanimivi in ga bi takoj odpeljali. Drugi in tretji hlod se sigurno še v lesni industriji lahko dobro skuri in pridela. Četrti, peti, šesti, bolj gremo proti vrhu, so hlodi slabše kvalitete. In moram reči iz praktičnih izkušenj in pogovorov z drugimi, je veliko tega lesa ostalo v gozdu, se pravi zgnilo ali pa so ga nekateri pokurili. Namen tega pa je, da se to pridela v izdelke. In kot sem rekel, so slabše kvalitete od četrtega, petega, šestega hloda, ki so proti vrhu. To je pa tisto za celulozo, za plošče in tudi za lesno volno. In to nikakor ne bo nelojalna konkurenca za ostalo lesno industrijo. V prvi vrsti bomo dali les žagarjem, v drugem bomo probali v teh centrih graditi v naslednjem obdobju, to je še vse v povojih, take centre, ki bodo koristni in strateškega pomena za lesno industrijo v Sloveniji. Jaz amandmaja k 10. členu ne podpiram iz navedenih razlogov. Zaenkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim za mir v dvorani. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani minister, državni sekretar, vsi sodelavci Ministrstva za kmetijstvo! V Novi Sloveniji smo ponovno vložili amandma k 10. členu, sicer je nekoliko drugačen, še vedno pa sledi temu, da država oziroma državno podjetje ne bi ustanavljalo lastnih obratov za predelavo lesa, žage, ker bi to po mnenju Obrtne zbornice in združenja za predelavo lesa, žagarjev v Sloveniji predstavljalo nelojalno konkurenco obstoječim žagarskim obratom. Ker je bila opravljena raziskava, koliko prostih kapacitet imajo ti žagarji, da je 50 % kapacitet prostih, se mi zdi, da je smiselno, da se najprej omogoči pod enakimi pogoji, da se te kapacitete, ki so že postavljene, za katere ni potrebno niti poroštvo države niti kakršnekoli druge spodbude, zapolnijo. Šele potem se vidi, kakšna je kapaciteta. Mi pa imamo v glavah, kaj vse bi lahko delali, pa nimamo prostorov, nimamo centrov in ne vem še česa. In zdaj bi mi to naredili, zdaj pa, ali bo mandat zdržal do konca, da se bo lahko še znanje preneslo, ali ne; mislim, da je to vse skupaj postavljeno na majavih tleh. Tu moram replicirati kolegu Škodniku, doma je treba povečati potrošnjo. Ali nismo ravno 20 minut nazaj govorili, kako se bo potrošnja povečala, pa ni razumevanja na tem področju. S čim se bo doma povečala potrošnja?! Z minimalno plačo? S 515 evri ali s 313, kar je pod minimalno plačo? To je nemogoče dvigniti doma potrošnjo na tak način. Pa kdo bo zdaj korigiral domačo potrošnjo? Ali bo država korigirala? Saj to že imamo – Peko Tržič. Ali bo trg povedal, kaj se bo dogajalo na področju lesa, lesne predelovalne industrije. Govorila sem s kar nekaj podjetniki in nimajo nič proti, če jim Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo omogoča neka finančna sredstva, da se oni sami razvijajo in sami imajo trg. In mi kot država ali kot ministrstvo bi morali to izkoristiti, ker ljudje, ki delajo v lesni branži, ki se dejansko mednarodno udejstvujejo in imajo znanje, da brez problema lahko pripeljejo in z lastnimi sredstvi zaženejo še nek nov program v svoji lastni proizvodnji. Naš amandma gre v smer, ko se naj bi najprej pomagalo obstoječim, da se jim omogoči, da se razvijejo. Seveda smo v socialno tržnem gospodarstvu in država ima naloge, da zagotavlja državljanom varnost, dober servis državljanom, tudi s področja birokracije, da se to zmanjšuje, da jim omogoča socialno varnost, tudi zdravstvo. Da pa je država zato, da bo predelovala njihov les, ali izdelovala čevlje, ali pa delala telefone; pa mislim, da to ni servis državljanom. Smo v socialno tržnem gospodarstvu, kjer prevladuje konkurenca. Če pa država stopi na področje predelave lesa, pa to postane potem nelojalna konkurenca, nedovoljena državna pomoč in smo v nekem začaranem krogu, kot ga poznamo že pri Elanu. In spuščati se na to področje brez neke jasne vizije, brez nekega jasnega načrta se mi zdi zelo neodgovorno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister in predstavnik Ministrstva za gospodarstvo, vsem lep pozdrav! Ponovil bom svojo večkratno razpravo, da sem zelo vesel vsakih razprav v parlamentu o gospodarskih tematikah. No, tudi danes je taka točka na dnevnem redu in z veseljem bom pokomentiral nekaj zadev, tudi v zvezi z amandmajem Nove Slovenije. Če se tudi malo ozrem na prejšnjo točko, ki smo jo poslušali, mislim, da smo mi v Sloveniji umetniki v razpravljanju, kako nekaj deliti in se prepirati, kdo bo dobil več iz nekega proračunskega kolača. Seveda pa capljamo zadaj v projektih in idejah, ki prinašajo neko dodano vrednost, plemenitenje našega naravnega bogastva, ali je to voda, les ali kaj drugega. In veseli me, da imam danes priložnost spregovoriti ravno na to tematiko in da ponovno javno podprem zelo dober projekt ter zakon, ki sta ga pripravila skupaj Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za gospodarstvo. Zakaj to posebej poudarjam? V zadnjih 20 letih smo imeli tu določeno neučinkovito organiziranost, ki je dobesedno generirala razpadanje gozdno-lesnih verig, ki smo jih prej imeli. V tej branži je bilo zaposlenih preko 50 tisoč zaposlenih, v zadnjih 20 letih se je ta številka znižala na 10 tisoč. In kar je še toliko bolj pomembno, neposredna gospodarska škoda, direktna in indirektna, iz tega naslova znaša 8,8 milijard. To pa seveda pomeni en letni proračun in si ne predstavljam, da bi kdorkoli v parlamentu lahko nasprotoval projektu ali zakonu, ki vzpostavlja neko novo okolje, ki bo omogočilo, da se vzpostavi neko prejšnje stanje. To pomeni, da se vsa ta nastala škoda postopoma v nekem obdobju desetih let zmanjša in da povečamo število zaposlenih, ustvarjamo neko dodano vrednost na našem naravnem bogastvu. Ravno s tega vidika želim na nek način nasprotovati in tudi nasprotujem temu amandmaju, ker v bistvu ne gre v koncept povezave gozdno-lesne verige, ker ravno na nek način omejuje razvoj te gozdno-lesne verige v oblikovanju nekih centrov, ki bi predelovali les v izdelke z višjo dodano vrednostjo. Tukaj naj ponovno pojasnim, da ne gre za neko konkurenco obstoječim obratom in žagam, da bodo vsi, vse te družbe normalno preskrbljene. Seveda pa moramo tudi odločno in nazorno pokazati, da produkt v lesni industriji ni samo deska, produkt je lahko nek izdelek, kot je kolega omenil, lesna volna. Tu pa gre ravno za predelavo tistega lesa, ki je zdaj največji artikel v izvozu. Mi namreč letno izvozimo okrog 3 milijone kubikov lesa, od tega en milijon kvalitetnega, nekaj pa je tudi takšnega, ki bi ga lahko uporabili v tej gozdno-lesni verigi. Na vsak način bi se zavzel, da ostane formulacija v zakonu takšna, kot je; in da v zakonu omogočimo oskrbo obstoječih kapacitet, nikakor pa ne smemo omejevati poslovne iniciative, podjetnosti in slovenske inovativnosti. Bom mogoče malo karikiral, da bi bil ta ukrep tako nesmiseln, kot če bi na naftnem polju v Arabskih emiratih prepovedali gradnjo rafinerij, ali pa v primeru Dravskih elektrarn, kjer dobesedno ta voda teče, generira neko elektriko, da bi rekli, da zdaj pa tam ne smemo graditi. Jaz neke pomisleke opozicije tudi spoštujem, vendar bi pa želel na nek način utemeljiti, da je ta amandma nepotreben in da gre osnovna formulacija zakona v smeri vzpostavitve gozdno-lesne verige in tudi oskrbe vseh obstoječih kapacitet ter tudi možnosti za razvoj novih obratov in novih priložnosti za Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vladni ekipi pod vodstvom ministra ter seveda kolegicam in kolegom! Na to temo moram reči, da je les ena redkih stvari, ki jih Slovenija ima kot naravno bogastvo. In to je bilo temeljno izhodišče, o katerem se pogovarjamo v zvezi s tem zakonom. In ker nimamo nafte, imamo dobro vodo, imamo delovno silo, imamo les; potem pa se počasi že skoraj neha. In moramo zato seveda skrbeti. Sedanja ureditev – nikogar ni bilo v tej dvorani doslej, vsaj jaz ga nisem slišal, ki bi rekel, da je bila dosedanja ureditev dobra. Ta ureditev je bila slaba, dejstvo je bilo, da so nekateri celo uporabili izraz, da se gozdovi plenijo. Ampak zaslužek od tega plenjenja je šel pa v glavnem v privatne žepe, če lahko tako rečem, koncesionarjev in seveda tistih, ki so jim to organizirali. Torej nedvomno je bilo potrebno nekaj narediti. Ministrstvo za kmetijstvo, gospodarstvo in prehrano je izdelalo predlog zakona, o katerem danes govorimo, ki se dotika državnih gozdov, torej dobrih 18 % slovenskih gozdov. Torej več kot 80 % gozda je urejeno po drugih zakonih. Tukaj gre samo za državno lastnino. Ta predlog, kot je bil narejen na ministrstvu, se je potem usklajeval v okviru koalicije in usklajen prišel tudi na Vlado in Vlada je predlog sprejela. Šlo je pa zato, da je Desus vztrajal pri nekaterih točkah. Mislim, da se je Desus na tej točki resnično zelo potrudil ali angažiral, kot temu grdo rečemo. Nekaj je bilo upoštevanega, nekaj ne; ampak vztrajali smo na tem, da mora biti Snežnik kot tista delovna organizacija, ki že doslej dela na tem področju, sestavni del tega državnega podjetja. Govorili smo o sedežu te organizacije in smo rekli glede sedeža, da tega ne bo določal zakon, bomo uredili kasneje. In v zadnjem trenutku se je pojavilo vprašanje, kdo je odgovoren za delovanje tega zakona oziroma komu bo to pripadalo, ta lastnina nad gozdovi oziroma podjetje v celoti. In tukaj je bilo stališče, tako je bilo zapisano v predlogu zakona, da odgovarja Vlada neposredno za to lastnino. Potem pa je prišlo do nekaterih nesporazumov, ki so pač vzbujali javno polemiko. Najprej je kolega Janko Veber predlagal, da bi šlo središče tega podjetja na neko lokacijo neke barake v Kočevju, potem je morala naša kolegica Levičar reagirati, da je dala predlog amandmaja, da naj bi bil sedež na področju Občine Kočevje, kot je bil sklep občinskega sveta Kočevje. Drug nesporazum je bil pa z nekaterimi člani.
Spoštovani gospod Hainz.
Prosim.
Govorimo o 10. členu in amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije. Tudi predhodnik je malce zašel iz tega, ampak sem mislila, da bom vas pustila, da poveste o tem amandmaju. Ampak zdaj pa se mi zdi, da predstavljate zgolj poročilo oziroma stališče poslanske skupine. Lepo prosim, če se opredelite na 10. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Pa brez zamere.
Spoštovana kolegica. To prakso smo mi v tem mandatu popolnoma povozili in so neštete razprave pri drugi obravnavi, sedaj se pogovarjamo v zvezi s poslovnikom, da bi uveljavili nazaj. Jaz s tem soglašam, ampak ker je ta praksa takšna, kot je; in da tudi nisem edini in tudi vem, da ne bom edini, ki bo na ta način diskutiral, bom vendar povedal svoje. Ker tega način vodenja nisem vpeljal jaz, ampak sem samo sprejel to prakso in danes z njo pač preprosto računam. Bom pa zelo kratek, če dovolite, še tri stavke. Prišlo je do nesporazuma s Stranko modernega centra, ki je teden dni pred razpravo na odboru predlagala, da gre to podjetje v lastništvo SDH. Tu smo imeli ta nesporazum. Mislim, da smo ga razrešili. Na glasovanju smo preprosto sprejeli varianto, ki jo je predlagala Vlada oziroma ministrstvo. Vlada je tista, ki je neposredno odgovorna; iz preprostega razloga, tu pa moram biti jasen, ker je SDH do sedaj praviloma prodajal, ne pa saniral posamezna podjetja. In nevarnost, da bi SDH z gozdom kot naravnim blagom delal tržno, ne pa tako, kot mislimo mi, da bi moralo biti to v sistemu gozdno-lesne verige, da bi tu lahko naredili veliko škode. Na koncu samo še ta stavek. Meni so očitali, da poskušam zdržati to podjetje v okviru vladnega resorja iz preprostega razloga, da Desusu urejamo neko delovno mesto, ki naj bi temu sledilo. Jaz moram zelo jasno reči, da nisem lesar in nikakršne zveze nimam z lesarji in tudi Desus na tej točki nima nobene velike želje. Edino prepričani pa smo, da bo vlada, ki bo oblikovala večino nadzornega sveta, torej 4 ministri, 4 različni vladni resorji, da je to večja garancija, da bo to podjetje dobro in solidno delalo; s tem da smo dodali v zadnji razpravi na odboru tudi predstavnika opozicije, s čimer je praktično Slovenska demokratska stranka pristala tudi na celoten zakon, če lahko jaz prosto interpretiram; s tem da imajo predstavniki delavcev članstvo v tem nadzornem odboru, kar nam garantira, da bo to podjetje dobro delovalo. Hvala lepa in se opravičujem.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 10. členu ter amandmaju Poslanske skupine NSi? Zaenkrat vidim en roko. Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to razpravo! Vsekakor bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ta amandma podprli, tudi nekaj drugih predlaganih amandmajev je dobrih. Gre za to, da težimo k transparentnosti, da težimo k odprtemu trgu in težimo k temu, da se ne vzpostavljajo monopoli na tem področju. Cilj tega zakona naj bi bil, da ohranimo les kot naše bogastvo. Predlagani amandma teži k temu, da ohranimo čim več delovnih mest in da ne bomo podlegli trem zadevam: da na naš trg prihaja poceni delovna sila, da se ustvari neformalna ekonomija in da tisto, kar smo že imeli, nekako ohranimo. Glede celovite pripombe pa samo toliko, da glede časa, ki je bil na razpolago, ocenjujemo, da je bila prejšnja rešitev sicer slaba; vendar ta rešitev prehitra, ne prinaša izboljšav in prinaša veliko korupcijskih tveganj. Upam, da bo vsaj nekaj amandmajev, če bodo sprejeti, ta korupcijska tveganja omejilo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Glede na amandma k 10. členu, ki je vložen, želim izpostaviti razliko med tem, kar je zapisano v trenutnem besedilu zakona za drugo obravnavo, in kaj spreminja amandma. Z amandmajem se želi opustiti dodatno dejavnost nove družbe, ki se nanaša na predelavo lesa. Opozorilo je po eni strani izjemno tehtno in tudi razumljivo. Nesmiselno bi bilo, da to podjetje ustanovi in organizira predelavo lesa tam, kjer ta predelava že obstaja. Prišlo bi resnično do nepotrebnih podvajanj dejavnosti, stroškov, kar zagotovo ne sme biti v interesu državnega podjetja, zagotovo pa ni v interesu zasebnega, da mu nekdo posega na trg. Vendar zelo malo je takšnih primerov v Sloveniji, kjer bi lahko do tega prišlo. Tudi sam predlagatelj govori o tem, da so celo kapacitete obstoječih žag v Sloveniji v zasebni lasti neizkoriščene. Torej je ta potencial na razpolago in če bi prišlo do aktiviranja te možnosti, da se organizirajo predelave preko tega podjetja, je to smiselno samo tam, kjer ni zasebnega interesa; sicer tudi sam ocenjujem, da je to povsem nepotrebno. Hkrati pa želim tudi opozoriti, da država že ima podjetje v državni lasti, znotraj katerega je organizirana predelava. Ta sistem že funkcionira in je toliko manjša potreba, da bi tudi prišlo resnično v perspektivi še do kakšne oblike poslovanja. Lahko pa tudi povem, da to ima podjetje enake pogoje kot vsa ostala podjetja in ne odstopa pri tem, kako dobiva surovino od drugih, ki recimo ravno tako poslujejo s skladom. To, kar želim izpostaviti in kar menim, da je tudi vsaj po mojem mnenju razlog, da ne bom podprl tega amandma, je pa v tem, ker po mojih informacijah bo, ali pa že celo je, naprodaj Celuloza v Krškem. Torej gre za predelavo lesa in če se v Sloveniji ne izkaže interes zasebnikov, da bi šli v odkup tega objekta, se mi zdi, da je izjemno smiselno in potrebno, da država odreagira in vstopi v to lesno verigo na način, da odkupi od tujega vlagatelja, ki je sicer postal lastnik Celuloze v Krškem, tisti delež in se ohrani predelavo lesa v Sloveniji. Celuloza je ena od tistih dejavnosti, kjer v veliki meri omogočiš prav za manj kvaliteten les, da dobi višjo dodano vrednost. In seveda vse to ostane potem doma in tudi nova delovna mesta ter marsikaj od tega se da lahko razviti naprej. Torej so primeri v Sloveniji, kjer je smiselno odreagirati, če ni zasebnega interesa. Če to izključimo iz zakona, potem tudi to podjetje tega angažmaja ne more izvesti. Ravno zaradi takšnih primerov ocenjujem, da je prav, da besedila v zakonu ne spreminjamo; in zato tega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister s sodelavkami in sodelavci, dragi kolegice in kolegi! Namesto uvoda; midva z gospodom Dejanom Židanom se izjemno dobro razumeva, sva na nek način rojaka, če pa imava kdaj različne politične poglede, pa naju to ne moti. To ne govorim zaradi nekega opravičila, zaradi zagovarjanja našega amandmaja; morda zaradi pojasnila, da ne bi kdo napačno razumel, da gre za osebne obračune. Bog ne daj, živimo samo nekaj let na tej zemlji. Seveda smo zelo skrbno premislili v Novi Sloveniji, ko smo spisali amandma k 10. členu; nismo pa edini. Lahko rečete, kaj bo ta poslanec Horvat na sedežu številka 90, na zadnjem sedežu, njega lahko skenslamo. Lahko, lahko, imate vso svobodo, živimo v svobodni državi. Ampak tukaj je Računsko sodišče in predvsem to nas je spodbudilo, da smo vložili dodatni napor in v obrazložitvi tudi natančno pojasnili naslednje: Če bo družba Slovenski državni gozdovi ustanavljala nove, lastne obrate za predelavo lesa, žage in podobno, bo to po našem mnenju predstavljalo nelojalno konkurenco obstoječim žagarskim in drugim obratom. Menimo, da bo družba, ki razpolaga in upravlja z državnimi gozdovi, imela drugačne – jasno, da boljše – pogoje pri nabavi surovine, saj bo hkrati lastnik lesne mase in predelovalec teiste lesne mase. In na podlagi ankete žagarjev, ki jo je izvedla Sekcija lesnih strok pri Obrtni zbornici Slovenije, imajo slovenski žagarski obrati okoli 50 % prostih kapacitet. Kolegice in kolegi, mi smo v Evropski uniji. Morda ima kdo informacije, da bo s 1. julijem Evropska unija razpadla, morda. In potem bo vse malo bolj po balkansko, kot je včasih že bilo. Kar se pa tiče evropskega pravnega reda, je pa ta izjemno rigorozen, ko gre za svobodo trga, ko gre za zakonitosti na trgu. Se opravičujem, moram še enkrat pokazati program Nove Slovenije in krščansko demokratska ekonomska politika: socialno tržno gospodarstvo in tri vrednote, pravičnost, svoboda – svoboda trga seveda tudi – in varnost. Lahko se smejite, lahko karkoli, lahko vam je bolj všeč neka nostalgija in tako dalje. Nočem iti na to raven, ampak nas močno skrbi mnenje Računskega sodišča in evropska zakonodaja. Računsko sodišče, kot rečeno, moti 10. člen. Računsko sodišče se je spotaknilo ob 10. člen, pa tudi ob druge, ne samo ob tega, kar ob nekaj členov se je spotaknilo. In če spoštujete to državo, potem morate spoštovati tudi institucije te države. Računsko sodišče Republike Slovenije je institucija te države. Lahko zamenjate sestavo, lahko, najbrž pred mandatom, kakorkoli že, ampak to ni zdaj tema 10. člena oziroma amandmaja. Računsko sodišče nasprotuje 10. členu Predloga zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi, ki med dejavnostmi družbe Slovenski državni gozdovi d. o. o. navaja zlasti vzpostavljanje gozdno-lesnih verig z visoko dodano vrednostjo, zlasti. Ni pa jasno, kaj pomeni pojem visoka dodana vrednost. Bo morda državno podjetje odkupovalo lastniške deleže obstoječih podjetij v gozdno-lesni panogi? Bo ustanovljeno nova podjetja? To se ne ve. Bo samo predelovalo les in prodajalo lesne izdelke, se sprašuje Računsko sodišče. Zakon tudi predvideva, da bo lahko družba za vzpostavljanje gozdno-lesnih verig najela do 20 milijonov evrov kredita s poroštvom države. Vi boste glasovali za to poroštvo, Zakon o poroštvu pride v Državni zbor in boste pritisnili gumb "za", za to poroštvo; za 20 milijonov pa ne boste vedeli, kam bo šel denar. Jaz toliko ne poznam Zakona o računskem sodišču, ampak Računsko sodišče bo po službeni dolžnosti tukaj moralo potegniti ročno. Ampak se boste najbrž pofučkali na mnenje Računskega sodišča in boste rekli – ma, to je brezzobi tiger. Ali res?! Toda ker pojem vzpostavljanja gozdno-lesnih verig ni natančno opredeljen, tudi ni jasen namen kredita, za katerega bo država izdala poroštvo. Vi boste glasovali "za". Lahko bi torej govorili vnaprej o bianko poroštvu, o tem jasno opozarja Računsko sodišče. Država namerava za zagon družbe Slovenski državni gozdovi zagotoviti, kot rečeno, 20 milijonov evrov denarnega vložka; toda iz obrazložitve predlaganega zakona pa izhaja, da bo družba za svoje poslovanje, za naložbe v šest skladiščnih prostorov za les, v poslovne prostore, nakup računalniške opreme in mehanizacijo za delo v gozdu ter za obratni kapital v resnici potrebovala 35,3 milijona evrov. Kapital je za financiranje vseh teh naložb prenizek, ugotavljajo na Računskem sodišču, kapital je prenizek. Sprašujejo se tudi, ali je smotrno, da družba nakupuje stroje in opremo za strojno sečnjo, vlaga denar v žage. Ali ne bi bilo bolje, če bi tovrstne storitve najela po postopkih javnega naročanja? Res je malo narodno, da država kupuje stroje, motorne žage. Ali je, kolegice in kolegi, to poslanstvo naše države Republike Slovenije? Nisem ravno prepričan, nisem ustavni pravnik, ampak nisem ravno prepričan. Jaz poslanstvo države razumem kot nekaj drugega. In s tem zakonom vi dejansko brutalno posegate na trg, na svoboden trg. Izmaličili boste zasebno iniciativo, ker te žage in druga podjetja so tudi ali pa predvsem v zasebni lasti. Tukaj imamo mi problem. In tukaj gre tudi za šolski primer državne pomoči. Tukaj pa se bo oglasila Evropska komisija. Dajmo to razčistiti, preden bomo spet jezni, da je prišla šiba božja iz Bruslja. In zelo zanimivo razmišljanje o tem državnem podjetju ima tudi direktor Zavoda za gozdove Slovenije gospod Damjan Oražem, ki ga skrbi predvsem počasen postopek spreminjanja sistema gospodarjenja z državnimi gozdovi, saj bo morala biti nova družba operativna že – kdaj? – 1. julija 2016. In takrat to državno podjetje, kot pravi ta direktor, potrebuje natreniranega, zelo ogretega atleta, ki bo dobro štartal in tudi uspešno prišel do cilja. Torej imamo dve zadevi, sedaj povzemam, ki nas zelo motita pri 10. členu. Prvič, brutalen poseg države v svobodo trga in, drugič, seveda posledično bo prišlo do nezakonite državne pomoči, če bo Državni zbor izglasoval Zakon o poroštvu. Ne vemo, kam bo šlo 20 milijonov. To bo nezakonita državna pomoč, ki ne gre v okvir državnih pomoči, kot jih definira evropski, torej tudi naš pravni red. In zato je povsem normalno, da kot avtorji tega amandmaja bom ta amandma podprl. Razmislite.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav! Bom zelo kratek, samo mogoče kot pojasnilo. Zlasti zato, da se čim bolj zmanjšajo tveganja, ker to gre za naravno bogastvo, je Vlada oziroma ministrstvo zakon predčasno v preventivni pregled poslala Računskemu sodišču. Računsko sodišče se je odzvalo, pokazalo je, kje so tveganja; in zato je tudi bilo toliko amandmajev, da se tveganja odpravljajo. Del tega je tudi tole, kar je bistveno –poroštvo, ki v prvi verziji zakona ni bilo definirano. Bilo je tudi dano vnaprej, samo podpis finančnega ministra je bil potreben, se vrača nazaj v Državni zbor in tudi definicija, zakaj bi bilo potencialno potrebno, je napisana. V bistvu tukaj več tveganja ne vidim. Ob tem pa bi rad še nekaj poudaril. Mislim, da smo večkrat povedali, da v nobenem primeru s to družbo, ki jo bomo ustanovili, če bo takšna vaša volja, ne želimo in ne bomo konkurirali slovenskim žagam ter ne bomo konkurirali slovenski gozdno-lesni verigi, ki že obstaja. To je bilo napačno, to ni smisel tega zakona. Smisel je ravno zato, da jim količine nabavimo. Je pa notri varovalka in ta varovalka je tista, če se pokaže potreba, da s kakšnim odpadnim delom iz gozda ali karkoli podobno, za kar ni druge rešitve v Sloveniji in se ne vidi rešitve, se lahko potem išče drugačno rešitev. Ampak kakor je sedaj tudi predlog, rešitev se išče ponovno skozi Državni zbor. In po mojem mnenju se tveganje bistveno zmanjša. Bodite, spoštovani poslanke in poslanci, pozorni, imeli smo zelo temeljito razpravo o tem zakonu v Državnem svetu, kjer so sodelovali predstavniki gospodarstva, predstavniki delodajalcev in vsi ostali. In bili so izraženi dvomi, na koncu razprave je Državni svet zakon podprl z 21 proti 7. To mislim, da je dober znak. Res je, ta zakon je v bistvu takšen, kakršen je, ker so bila usklajevanja. Mislim, da je po usklajevanjih boljši, kakor je bil pred tem; so pa tveganja, na katera opozarja Računsko sodišče. Pa še enkrat opozarjam, to bi rad povedal, Računsko sodišče smo mi vprašali vnaprej, da nas opozori na tveganja, da na tveganja pravilno tudi odreagiramo. In mislim, da smo v veliki meri pravilno na tveganja, na katera smo bili opozorjeni, tudi dobro v tem osnutku zakona odgovorili. Ko sem že pri besedi in tako so ne naučile strokovne službe Državnega zbora, da je mogoče sedaj primeren čas, da prosim, če bo takšna vaša volja, da se tudi tretja obravnava tega zakona realizira na tej seji. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 10. členu ter amandmaju Poslanske skupine NSi. [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 10.a člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem! Se bom vrnil nazaj h gozdno-lesni verigi, potem pa k amandmaju k 10.a členu. Jaz bi samo to povedal, da je zakon bil prvo predlagan s strani Socialnih demokratov, kasneje smo nekako sodelovali vsi, lahko rečem, cela koalicija in tudi vlada. In ta predlog zakona je bil res v prvi vrsti nekako prikazan po modelu Avstrije – spravilo lesa, gojenje gozda, delo v gozdu in spravilo do gozdnih cest, do hlodovine. Ampak ker smo takrat prišli do spoznanja, da je zdaj priložnost po dvajsetih letih, ko se koncesije nekako prenehajo, da vendarle naredimo nekaj za preboj lesne industrije v Sloveniji, smo se s skupnimi močmi lotili tega, da smo ta zakon dodelali z dodatnimi členi ali kakorkoli, s pomenom, da smo postavili to gozdno-lesno verigo. Mislim, da smo do tega morali priti, ker če ne bi prišli do gozdno-lesne verige, o kateri smo ta zakon zastavili, nadgradili, bi ne naredili nič, ker vemo, da bi se zopet samo trgovalo z lesom nazaj v Avstrijo. Vsi pa vemo in vsi, kadar razpravljamo od zunaj, govorimo, da se to mora končati, les ne sme iti več čez mejo; saj ni šel samo v Avstrijo, šel je tudi na Hrvaško in Italijo. Ampak če to tisti ljudje iz podeželja, ker vendarle se moramo zavedati, da so gozdovi na podeželju; niso v večjih mestih. Vedno govorimo, da je treba podpreti razvoj na podeželju. In zdaj vas prosim, dragi moji iz opozicije, kolegi, da vendarle tudi tu rečete, da sodelujete zaradi tega, ker velikokrat ste rekli, da moramo nekaj narediti za podeželje, da je treba nekaj narediti za hribovskega kmeta. Ravno v tem zakonu pa ima hribovski kmet neko dodatno možnost, da se lahko vključi tudi v sečnjo. Velikokrat govorimo, da so ti kmetje izgubili neke stvari zaradi izgube mlečnih kvot. Veliko stvari je tukaj, najbolj pa je pomembno to, da bomo s tem zakonom v naslednjih desetih, mogoče več letih pridobili nova delovna mesta. Vemo, da smo v zadnjih dvajsetih in več letih izgubili preko 30 tisoč delovnih mest. To pa ni tako malo. Verjamem v to, da s skupnim delom lahko v naslednjih desetih, petnajstih letih pridobimo najmanj 20 tisoč delovnih mest. To je pa cilj tudi te verige. Vrnil se bom nazaj k amandmaju k 10.a členu, ki ga predlaga Združena levica. Želijo, da se črta prvi odstavek tega člena. Mi tega seveda ne podpiramo. Ta 1. člen se takole glasi: Skupna višina poroštvenih obveznosti iz najetih kreditov obsega vračilo glavnice največ do višine 20 milijonov evrov s pripadajočimi obrestmi, stroški najetja ter realizacijo kredita. Sem vesel, da je država končno spoznala, da je treba pomagati pri preboju gozdno-lesne verige oziroma da je treba dati pomoč vsem tem, ki se trudijo, da vrnemo nazaj ime lesni industriji, ki ga je imela včasih. V Avstriji se vse splača, čeprav je v Avstriji skoraj dvakrat višja cena delovne sile kot pa v Sloveniji, pa se pri njih splača. Pri nas se pa nič ne splača. Velikokrat se govori, da mora država pomagati. S temi poroštvi je zdaj prav gotovo država prisluhnila in jaz se strinjam s tem ter to podpiram. Zakaj? Če so to državni gozdovi, zakaj ne bi potem tudi bila državna podjetja. To mi ni jasno, ko nekateri trdijo druge stvari. Jasno je, da imamo privatna podjetja. Ampak bolj čudno bi bilo, če bi z državnimi gozdovi gospodarila privatna podjetja. To bi bilo bolj čudno. Veliko bolj logično in naravno je, da z državnimi gozdovi gospodari državno podjetje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram reči, da malo zgroženo opazujem dogajanje v tem parlamentu po novem letu. Včasih se vprašam, kaj smo jedli. Na strani Vlade, o čem sem govoril, zdaj tu. Da ne bom predolg, odvija se razprava o amandmajih in bi res prosil, predsedujoča, da malo fokusiramo to razpravo, ker drugače delamo norce sami iz sebe, pod A. Pod B, gre za prepomembno tematiko, da bi se jo na takšen način lotevali. Pod C, v Združeni levici smo se tega resno lotili in amandmaje bo obrazložila kolegica, delno pa tudi jaz. Ampak prosim, da sejo vodite tako, da se fokusira. Bom pa rekel, da imamo tu nek problem, ki ga je, lahko rečem, zakuhal SDS. To sejo bi morala voditi podpredsednica ali podpredsednik iz opozicije, pa ga žal nimamo, zlasti glede na situacijo, ki jo ima koalicija okrog te zgodbe. Hvala za besedo.
Hvala lepa, dr. Franc Trček. Naslednji ima besedo mag. Dušan Verbič. Lepo prosim, da se res držimo teh amandmajev, zdaj smo pri amandmaju k 10.a členu Poslanske skupine Združena levica.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Ministra ni. Ekipa ministra, lep pozdrav! Poslanke in poslanci! Kljub temu, da je bil podan proceduralni predlog, si bom dovolil, kajti menim, da imam enako pravico kot predhodniki, da bom malce skrenil z bistva. Poroštvo. Dejstvo je, da 10.a člen govori o poroštvu. S poroštvom se porok zavezuje, za razliko upnikov, da bo izpolnil veljavno in zapadlo obveznost dolžnika, če le-ta tega ne bo storil. Iz te definicije nesporno izhaja, da je še kako pomembno, kdo je upravljavec. In ravno zaradi tega – moram priznati, da govorim v svojem imenu, da ne bo ponovno kakršnekoli pomote – je izvršilna veja oblasti v zadnjih 23 letih izredno slabo gospodarila z naravnim bogastvom – gozdom. Če se omejim na zadnja leta, trdim, da so bili v izkoriščanju gozdno-lesne verige vsi postopki izvedeni v korist vseh udeležencev, razen v korist države. Tovrstno zadevo nam je predočilo Računsko sodišče in poslanec pred mano je tudi opozarjal na pomen Računskega sodišča v Republiki Sloveniji. In zaradi dobrega razumevanja tega slabega upravljanja z državnim premoženjem v zadnjih 23 letih je Računsko sodišče v letu 2012 ugotovilo naslednje; ocenilo je, da je bil nadzor nad izvajanjem teh del slab in da delež nedovoljenega poseka predstavlja dobro četrtino poseka, čeprav v državnih gozdovih izvajajo in so izvajali nadzor štiri državne institucije, se pravi Sklad, gozdarski zavod, inšpekcija in Zavod za varstvo narave; kajti dve tretjini gozdov v državni lasti je v območju Nature 2000. Nadalje, revizorji Računskega sodišča so tudi izračunali, če bi Sklad v letu 2009 koncesijske pogodbe povečal na 15 evrov s tedanjih 5,82 evra, bi ustvaril 16 milijonov na letnem nivoju več. Še prej, leta 2007 je tudi Komisija za preprečevanje korupcije ocenila, da je bila država zaradi koncesijskih pogodb na leto oškodovana za okoli 18 milijonov. Toliko v utemeljitev moje teze, ki sem jo izpostavil tudi na matičnem odboru, da dve desetletji upravljanja izvršilne veje oblasti z naravnim bogastvom – gozdom ni bilo predvsem v interesu države. Zato zagovarjam, da je treba imeti nov pristop, se pravi poslovni model, da bi upravljanje nekako prišlo na Slovenski državni holding. Ker pa je danes v Državnem zboru tako imenovana časovna zanka, se zavedam pomembnosti vsebine predloga tega zakona in dejstva, na katerega je opozorila tudi stroka. In ta pravi, da je vsaka sprememba boljša, kot pa obstoječe sedanje stanje upravljanja z državnimi gozdovi. Ker pa ne želim delovati v škodo države, ne bom nasprotoval predlaganemu zakonu. Lahko pa povem, da sem ravno zaradi pomembnosti upravljanja družbe Slovenski državni gozdovi ter neposrednega vpliva politike na kadrovanje in njeno vodenje zelo zadržan. Vračam se na 10.a člen. Lahko samo ponovim tisto, kar sem predstavil tudi na matičnemu odboru v zvezi s tem 10.a členom. Vsebinsko in smiselno ustreza zakonski podlagi za njegovo realizacijo, če bo poslovodstvo družbe ocenilo, da je to potrebno. Zagovarjam vsebino vloženega amandmaja koalicijskih poslanskih skupin na matičnem odboru. Amandma Združene levice, ki je danes med nami, pa zavračam. Če se vrnem še na poroštvo, po mojem mnenju je zelo pomembno, katera oblika poroštva bo v tem primeru izvedena. Stroka opredeljuje dve vrsti poroštva – subsidiarno in solidarno poroštvo. Sam menim, da je ravno zaradi navedenega velikega poudarka na nosilcu upravljanja te družbe še kako pomembno samo poslovodstvo. V tem primeru bi bilo potrebno, da se v statut zapiše subsidiarno poroštvo. Tudi to je moj razlog, ki ga velikokrat poudarjam, da naj bi se tovrstno upravljanje državnega premoženja izvajalo preko SDH, ker je večja verjetnost, da bodo dosledno izvajali principe korporativnega upravljanja v korist lastnika; in to je država. Še vedno sem na poroštvu; tudi v politiki se moramo zavedati, da poslovni subjekti na trgu poslujejo s svojim denarnim tokom na način, ki vključuje tudi izposojena sredstva. In to praviloma velja tudi za slovenska uspešna podjetja, da ne bom govoril tudi multinacionalke. To pa omenjam predvsem zaradi tega, ker je bilo veliko izraženih pomislekov s strani opozicijskih poslancev v razpravi na matičnem delovnem telesu, da je poroštvo države že znak, da bo prišlo do podobnih težav in zagat, s katerimi smo se soočili v primeru TEŠ 6. Moram priznati, da temu razmišljanju odločno nasprotujem, kajti menim, da je dano poroštvo, v tem primeru Slovenski državni gozdovi, dobra popotnica za poslovodstvo družbe; nikjer pa ne zavezuje poslovodstva, da bo to tudi izkoristilo. To pač je odvisno od poslovnega načrta in strategije za doseganje ciljev družbe Slovenski državni gozdovi. Toliko za enkrat, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz ne bom šla tako daleč nazaj, da bi razlagala, zakaj so se nam zdele koncesije res slaba rešitev in koliko so občine iztržile; tudi po dvakrat več v tistem času kot država. Vendar pa bi rekla, da se je v dvajsetih letih od osamosvojitve zaradi te slabe ureditve v Sloveniji v tej branži zmanjšalo število zaposlenih približno iz 40 tisoč na 11 tisoč. Ravno v temu času v Avstriji, kamor smo večinoma izvažali naš les, pa so se v tej panogi povečala delovna mesta iz 53 tisoč na 77 tisoč. Mi smo od vsega začetka do predloga tega zakona vendarle zadržani. Zakaj? Ker je pol leta pred iztekom koncesij vlada predložila zakon, ki je le olepšana verzija tistega, ki so ga že obravnavali v Državnem zboru pred enim letom in je bil zavrnjen. Zakon uvaja državno podjetje v obliki d. o. o.-ja, za katerega pa se je v preteklosti že izkazalo, da gre za idealno obliko ugrabljanja države. Neoliberalna ideologija nevmešavanja države v gospodarstvo je privedla tako daleč, da ta državna podjetja, ki upravljajo z državno lastnino, dobivajo denar iz državnega proračuna in milijonska državna poroštva; na koncu pa delujejo kot država v državi in so popolnoma nedotakljiva. Ravno tako menedžerji preko raznih svetovalnih pogodb izčrpavajo ta podjetja in na koncu, seveda popolnoma izčrpana, pristanejo v tujih rokah. In ravno tega se najbolj bojimo. Nikakor ne, kot pravi gospod Škodnik, da državni gozdovi bi logično morali biti v upravi državnega podjetja. Nihče tega ne zanika, seveda smo za državno podjetje, ampak smo v Združeni levici predlagali amandmaje, ki bi preprečili odtekanje denarja iz teh podjetij in preprečili slabo usodo, ki smo jo doživeli pri mnogih slovenskih podjetjih. Kajti če gozdove izgubimo, potem je res hudič vzel šalo. In mislim, da tukaj delamo vsi v smislu dobrih rešitev. In naj se vrnem k našemu 10.a členu, ki določa pogoje, pod katerimi bo lahko novoustanovljeno podjetje dobilo državna poroštva. Pogoji, pod katerimi katerokoli državno podjetje že danes lahko dobi državno poroštvo, so znani. Sprejeti mora biti poseben zakon v Državnem zboru. In naj vas najprej spomnim, da v prvotnem predlogu zakona, ki je bil dan v javno obravnavo, teh posebnih pogojev sploh še ni bilo. Ni jih bilo, le-ta so bila potem dodana dodatno kasneje med obravnavo na Vladi. Tukaj gre po našem mnenju za popolnoma nesprejemljiv odstop od sistema podeljevanja poroštev, ki so v veljavi. Ampak to je toliko bolj nerazumno, če verjamemo navedbam ministra Židana o tem, s kakšnim dobičkom naj bi poslovalo to podjetje. Kajti, pozor, za ustanovitev tega podjetja bo država namenila 20 milijonov evrov plus podjetje Snežnik. In podjetje bo potem imelo ekskluzivno pravico do gospodarjenja z državnimi gozdovi, ki presegajo 20 % vseh slovenskih gozdov. In če bo potem to podjetje res takšen poslovni biser, potem državnih poroštev sploh ne potrebuje, bo lahko pri bankah dobivalo kredite tudi brez teh poroštev. Že danes imamo vrsto državnih podjetij, med katerimi je tudi prej omenjeni Snežnik, ki zelo dobro poslujejo in za svoje investicije najemajo kredite po normalnih pogojih, brez državnih poroštev. In če bi to podjetje zares potrebovalo neka državna poroštva, jih lahko dobi samo po ustaljenem postopku, kot to velja za vsa druga podjetja. Čemu torej koalicija kljub negativnemu mnenju Zakonodajno-pravne službe še vedno vztraja pri teh poroštvih? In zniževanje meril in omilitev postopkov za pridobivanje poroštev je še toliko bolj neprimerno, če upoštevamo izkušnje pri izgradnji TEŠ 6. Tukaj je gospod Verbič prej navedel, da je to odvisno od poslovnega načrta. V nadaljevanju boste slišali – poslovnega načrta ni. In ga še danes ni. In ne more biti nič vezano na ta poslovni načrt, ki ga ni. Pri TEŠ 6 je šlo za zelo namensko odobritev poroštva; novoustanovljeno državno podjetje Slovenski državni gozdovi, d.o.o., pa bo poroštva dobivalo šele z vzpostavljanjem oziroma dopolnjevanjem gozdno-lesnih verig. In te so v zakonu zelo široko opredeljene in v to lahko pade praktično karkoli, ker je v kakršnikoli navezi z lesom. Na to je tudi na seji odbora večkrat opozoril tudi predstavnik Računskega sodišča. Se pravi, da ignorirate mnenje Zakonodajno-pravne službe in Računskega sodišča, ki ga seveda naš amandma tukaj upošteva. Tukaj nas skrbi, da se odpirajo možnosti za novo nenamensko izposojanje kreditov, in to z državnimi poroštvi. Poleg tega moramo še enkrat opozoriti na mnenje Ministrstva za finance, ki je že v javni razpravi omenilo, da ustanovitev tega podjetja predstavlja veliko finančno tveganje za državo. Še toliko bolj pa je stvar zaskrbljujoča, če vemo, da celoten načrt državne investicije v novoustanovljeno podjetje obsega vsega eno stran A4 formata. Nevladne organizacije so o praktično istem predlogu zakona že lansko leto zahtevale poslovni načrt. Lansko leto je celo poslanec Zajc iz stranke SMC vezal svojo podporo zakona, če bo predložen poslovni načrt. Ampak tukaj vendarle ne morem mimo dvoličnosti države. Pred dvema letoma je Ministrstvo za kmetijstvo pri dodeljevanju sredstev iz naslova posodabljanja kmetijskih gospodarstev za naložbe, ki presegajo 50 tisoč evrov, zahtevalo poslovni načrt. Tukaj, pri svojem projektu, v katerega bo vloženih 20 milijonov, pa mirno meni, da poslovni načrt ni potreben in da zadostuje kratka obrazložitev v nekaj odstavkih. Kar je najhuje, poleg tega želijo še bianko menico za najemanje državnih poroštev. Koalicija nas sedaj prepričuje, da bo Državni zbor imel naknadno možnost odločanja o poroštvu, saj se bo o tem sprejemal sklep, vendar to ni isto. Sklep o soglasju se namreč sprejema po enofaznem postopku, brez javne razprave. Poleg tega mora zakon za razliko od sklepa vsebovati podrobno razlago razlogov za sprejetje zakona in, kar je zelo pomembno pri poroštvih, tudi oceno finančnih tveganj za proračun Republike Slovenije. Vidite, pri sklepu pa vse to ni potrebno. Zato smo v Združeni levici zelo dobronamerno prepričani, da je nujno treba črtati 10.a člen, ki določa posebne pogoje za pridobivanje poroštev. Seveda to ne pomeni, da firma Slovenski državni gozdovi ne bo mogla najemati kreditov, celo tudi s poroštvi Republike Slovenije; ampak za vsa ta poroštva morajo biti upoštevani standardi, ki veljajo tudi za vsa druga državna podjetja in za vse druge subjekte. Nikakor ne moremo pristati na to, da že v samem začetku, še preden se eno podjetje ustanovi, nam iz neznanih razlogov še vnaprej dobiva finančne odpustke. In tukaj se nam lahko zgodi, da si damo sami štrik za vrat in se ujamemo v lastno past. Zato vas prosim, da še enkrat razmislite, da se ta 10.a člen črta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Ne glede na to, da sem prej že skoraj dobil opomin, bi si vendarle drznil malo širšo razpravo o tej tematiki. Mislim, da parlament kot tak tematikam s področja gospodarstva namenja premalo časa; ampak bom vseeno upošteval vaše navodilo. Najprej pa nekaj besed na temo poroštva in tega amandmaja. V nasprotju s stališčem kolegice Tomić mislim, da je vsekakor ta amandma sprejemljiv in da poroštvo v tem zakonu mora ostati. Zakaj? Ker izhajam iz izkušenj iz branže in panoge, kjer je zadnjih 20 let nastalo 8,8 milijarde škode. Ministrstva in vse državne institucije niso prepoznale te velike priložnosti za Slovenijo, izkoriščanje tega naravnega vira v industriji, kot je lesna industrija. Še posebej sem bil pa pozitivno presenečen, pazite, Ministrstvo za finance je dalo ta predlog in sta ga z veseljem oba ministra sprejela. Zakaj pa ne, če se celo minister Mramor odloči, da je vendarle prepoznal njegov resor, v vseh naših dokumentih Pametne specializacije je strategija Les je lep – strategija o razvoju lesne industrije, da je vendarle to panogo na nek način treba podpreti. Kaj pomeni teh 20 milijonov evrov proti 8,8 milijardam, to je drobiž praktično. Še posebej pa menim, da je bilo tudi kasneje stališče Ministrstva za finance jasno podano na odboru, da so vsa pravila črpanja tega poroštva v skladu z veljavno zakonodajo in predpisi Republike Slovenije. Iz teh razlogov je skrb opozicije, konkretno Združene levice in tudi Nove Slovenije, povsem odveč. Seveda bi pričakoval tudi številna prizadevanja levice za nova delovna mesta, za izkoriščanje priložnosti naravnih virov, da tudi sami razmislijo o tem in ta predlog amandmaja o črtanju člena umaknejo. Mislim, da je v nasprotju z njihovo osnovno usmeritvijo. Treba je poudariti, da bo ta skromna garancija omogočila razvoj gozdno-lesne verige na popolnoma transparenten način. Tako ni bojazni ali kakršnekoli nevarnosti, da bi bila ta sredstva porabljena netransparentno. Še posebej bi pa poudaril, da je zmotno prepričanje, da bi moral Državni zbor ali Odbor za kmetijstvo obravnavati poslovni načrt in se postavljati v funkcijo upravljavca te družbe. Konkretno je to naloga članov nadzornega sveta, ki s svojo odgovornostjo in osebnim premoženjem jamčijo za potrditev poslovnega načrta, ki ga pripravi uprava. Mislim, da tu malo mešamo politiko in korporativno upravljanje. Zakon namreč zgolj zakoliči smernice, to je neka ustava, novih poslovnih priložnosti za vzpostavljanje gozdno-lesne verige; organi upravljanja v tej novi družbi so pa odgovorni in tudi strokovno usposobljeni, da bo ta poslovni načrt pripravljen. Kljub temu bi pa dal pojasnilo, da je bil ne glede na to pripravljen poslovni model za Vlado, ki ga je tudi dobila, to je ta dokument tule, in je tudi ocenila, da je dovolj dober poslovni model za kasnejšo pripravo poslovnega načrta, ki ga bo pripravila uprava nove družbe in potrdil nadzorni svet. Na vsak način podpiram ta člen, ki opredeljuje poroštvo za to podjetje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da so še želje po razpravi, zato prosim za prijave. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, minister z ekipo! Tudi jaz bi nekaj povedal v zvezi s tem zakonom, ki nam je vzel že toliko časa. Rad bi povedal, da se s tem zakonom ukvarjamo samo z dobrimi 18 % gozdov, ki jih imamo v Sloveniji, na osnovi tega, ker je bilo gospodarjenje s temi gozdovi zadnjih dvajset let slabo oziroma je država dobila premalo izplena iz teh gozdov. Imamo pa še kar 80 % gozdov, ki so v zasebni lasti, nekaj v lasti občin. V državnih gozdovih se je kljub temu, da je država malo dobila od tega, posekalo skoraj toliko, kot je priraslo. S tega vidika je bilo gospodarjenje dobro. V zasebnih gozdovih oziroma drugih, predvsem pa v zasebnih gozdovih, pa le polovico ali še manj tistega, kar je prirastlo. To pa v 70 % vseh gozdov. Če bi bila država gospodarna, bi poskrbela tudi za to, da bi se iz teh gozdov posekalo toliko oziroma boljše gospodarilo, ne glede na to, kdo je lastnik, kdo pridobi določen dohodek iz teh gozdov. Pa temu ni bilo tako, ker je bilo nekega dne preprečeno, da bi Kmetijsko gozdarska zbornica organizirala gozdarsko službo za gospodarjenje s temi privatnimi gozdovi; in s tem zasebne lastnike, kjer je lastništvo precej razdrobljeno, saj imamo približno 460 tisoč lastnikov gozdov, povprečna površina dobra dva hektarja na lastnika. Seveda je gospodarjenje s tem obstalo, s tem se je zgodila škoda državi oziroma državljanom, vendar je to nekomu ustrezalo, ker bi posekan les iz zasebnih gozdov bil konkurenca lesu, posekanemu iz državnih gozdov. Potem, ko se je ta tok izvoza hlodovine v sosednje države dobro utekel in dobro potekal ter tudi zadosti prinesel koncesionarjem, je tako ostalo, vendar škoda v zasebnih gozdovih se je še vedno delala. To smo videli tudi v primeru žledoloma, ko se je v državni gozdovih še nekako saniralo, v zasebnih gozdovih pa ne. Posledice tega je bilo nenormalno razmnoževanje podlubnikov in posledice tega bomo čutili šele prihodnja leta. Na nivoju države gospodarjenje z gozdovi – Zavod za gozdove Slovenije, ki ima približno 700 zaposlenih, od tega okrog 400 gozdarjev na terenu in 300 v službah, v pisarnah – ni bilo dobro, strokovno delo ni bilo dobro, ker bi verjetno država morala zaznati, da se z gozdovi dobro ne gospodari, in pravilno potem organizirati. Saj tudi Kmetijsko gozdarsko zbornico financira država v največji meri, le nekaj sredstev dobijo s članarino kmetov. In sedaj smo v situaciji, ko se končujejo koncesijske pogodbe. Po krovnem Zakonu o gozdovih naj bi se ponovno sklepale pogodbe za dobo desetih let, vendar je vlada prišla z zakonom, da se ustanovi novo podjetje za gospodarjenje z državnimi gozdovi. Po mojem mnenju to ni potrebno, saj je sedaj gospodaril Sklad kmetijskih zemljišč in bi s primerno prilagoditvijo lahko to opravljal še naprej. Sedaj pa se to delo jemlje Skladu in se ustanavlja novo državno podjetje. Poleg tega pa ima Sklad kmetijskih zemljišč še neke naloge iz preteklosti, ima približno 36 milijonov obveznosti do predvsem denacionalizacijskih upravičencev, ki jih bo moral nekako poravnati – ali pa ne. Bo zopet morala država, davkoplačevalci seči v žepe in te dolgove poravnati. Temu zakonu zato nasprotuje tudi Sklad kmetijskih zemljišč, ki je pod okriljem vlade. In zato sem jaz proti temu zakonu, ker ne rešuje še ene stvari, to, kar je bilo danes že omenjeno. Če bi imeli mi gospodarjenje z gozdovi dobro urejeno, če bi imeli organizirano gozdarsko službo pri Kmetijsko gozdarski zbornici in bi ta zbornica s svojo svetovalno službo delala dobro, za dobro vseh kmetov, bi za vsakega kmeta, predvsem za tiste gorske kmete, v bližini katerih ima država svoje gozdove, bi za preživetje teh kmetov morala svetovalna služba narediti nek program. Tam bi se pokazalo, da lahko ta kmet preživi samo s tem, da gospodari še z gozdovi, s svojimi; in če ne more preživeti, bi mu država lahko podelila koncesijo še za nekaj gozdov, s katerimi bi upravljal, mogoče tudi kakšno dopolnilno dejavnost. S tem bi ustvarjal novo dodano vrednost, ki bi mu pomagala preživeti; če bi bilo tega več, bi se pa lahko razvil tudi v podjetnika. Nekaj takšnih primerov tudi imamo. Vendar ker te skrbi država očitno nima, je noče videti, bomo zdaj šli v ustanovitev nekega podjetja, ki bo kar povprek dajal, razpisoval neke koncesije ali pa dajal na trg sečnjo in spravilo, kjer se bodo lahko pojavili tujci, ki bodo to opravljali za državo. Naši kmetje, katerim se je subvencija bistveno zmanjšala v tej novi kmetijski politiki, tudi za polovico, pa ne bodo preživeli. In zdaj se jaz sprašujem, ali je državi, ali je nam, poslancem mar za to, da nam podeželje preživi, da ti kmetje preživijo, da vztrajajo in vzdržujejo to kulturno krajino? Očitno ne. Da nekdo vidi samo dobiček od posekanih dreves in od hlodovine, ki jo bodo peljali čez mejo; ker drugega ne vidim. Govorjenja o tem, da bo to podjetje poskrbelo za razvoj lesno-predelovalne verige, jaz iz tega zakona ne vidim nikjer. Mi imamo na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo ustanovljen Direktorat za gozdarstvo, kjer, če preberete njihove naloge, piše točno to. In to je v drugem ministrstvu. Zdaj pa v temu ministrstvu dajemo poroštvo za kredit, da se bo to ministrstvo šlo neke predelovalne funkcije oziroma bo ustanavljalo podjetje za predelavo lesa, ko vsi vemo, da imamo za posek lesa, ki priraste, približno 20 % kapacitet na zalogi in za žagarske kapacitete 50 % na zalogi. In me zanima, za kaj bo namenjenih teh 20 milijonov; če za ti dve operaciji imamo dovolj kapacitet, katero bomo potem odprli? Ali res lesno volno kot izolacijski material, ali bo to državno podjetje izdelovalo otroške igrače iz lesa ali, ne vem, lesene jajčke in jih prodajali?! In ne vem, kaj še vse. Ali ni to nelojalna konkurenca, kot je bilo že danes povedano, ali nedovoljena državna pomoč?! Jaz iz tega zakona oziroma v tem gradivu, ki nam je bilo poslancem predočeno, ne morem razbrati, da gre za nekaj, kar lahko primeš, kar lahko vidiš. Gre za nekaj vnaprej, bo že nekako, a ne. Tega, mislim, da imamo poslanci dovolj. In če že gremo v gozdno-lesno verigo oziroma v predelavo lesa, zakaj ne bi to delalo tisto ministrstvo, v katerem je ustanovljen direktorat in točno napisane naloge, zakaj. Mislim, da je funkcija Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano do gozdne ceste, nega gozdov, upravljanja z gozdovi; naprej pa je pristojnost nekoga drugega, če že mora država imeti roko nad tem. Zato mislim, da teh poroštev za teh 20 milijonov ni potrebno, da je v zakonu. Lahko se podeli poroštvo z zakonom, ki ga bomo poslanci potrdili, ko bo podjetje ustanovljeno in če bo imelo program oziroma bo pokazalo, s čim naj bi se ukvarjalo, in pospešilo to gozdno-lesno verigo, kjer pač podjetniki ne morejo na trgu, če je to rešitev. Ali bomo ustanovili tovarno celuloze ali ne vem česa vse, nekih ivernih plošč ali kaj drugega, kar bo dalo dodano vrednost. Potem že, v takem primeru, kot je sedaj, pa ne. Jaz sem prepričan, da bi lahko Sklad kmetijskih zemljišč opravljal to nalogo naprej, ima 100 zaposlenih. Ne vem, kako bo pri teh gorskih kmetih prišlo potem do pravega suporta tem kmetom, če ima Sklad kmetijskih zemljišč kmetijsko zemljišče in gozdove zraven. Mogoče celo ena parcela, ki sega – pri nas je primer, ko ima ena parcela 270 hektarjev. Kaj pa če je na tej parceli, ne vem, polovica travinje, polovica gozd. Eno bo upravljal Sklad kmetijskih zemljišč, drugo bo upravljalo pa državno podjetje za upravljanje z državnimi gozdovi. Izključena pa je tista stroka, ki je plačana s strani države, to je pa Kmetijsko svetovalna služba, ki je organizirana pri Kmetijsko gozdarski zbornici. Ampak ta G – gozdarska, za tem imenom so samo trije gozdarji, za katere se jaz sprašujem, kaj delajo, če nimajo nobenih nalog, ki bi bile napisane v delu Kmetijsko gozdarske zbornice; saj v poročilu, če ga gledate, tega ni. Zakaj potem to ime, zaradi lepšega, zato, ker imajo v drugih državah?! In vse to kaže, da je država slabo gospodarila in da tudi sedaj nima zastavljene neke prave politike. Imamo kovni zakon – Zakon o gozdovih, kjer je določeno, da koncesije potečejo takrat in takrat ter se za naprej ponovno razpiše za koncesijo za 10 let. In zdaj vlada uleti s tem zakonom notri, z neko salomonsko rešitev in kako bo po novem vse lepo in prav. Daleč od tega. Ponovno zakompliciramo določeno stvar, ki jo bomo še težje rešili, ker enkrat jo bo treba rešiti. Če Švicarji pravijo, da Švica ni tako bogata država, da bi se v njihovih gozdovih delala škoda, in poskrbijo, da se dobro gospodari; Slovenija je pa očitno toliko bogata država, da lahko v 70 % vseh gozdov, ki jih imamo, poseka le polovico lesa, ki priraste. To je dejstvo in tega nihče ne vidi. In ko bo to državno podjetje začelo funkcionirati, bodo razpisali koncesije za vse gozdove, tudi tiste hribovske, gorske gozdove. Po drugi strani bomo pa ugotavljali čez eno leto, da ti kmetje opuščajo vse dejavnosti, da ne more preživeti, se selijo v mesta, v bloke; ali računajo na socialne podpore, da bodo od tega živeli, če preživeti ne morejo. Nihče ne gleda celote in zato sem jaz proti takemu zakonu, ker me nihče do zdaj ni prepričal, da je to v smeri, da bomo rešili gospodarjenje z gozdovi. Govorim za vse gozdove, ki so v Sloveniji, ki jih imamo sedaj več, še enkrat več, kot smo jih imeli pred sto leti. Izgubili smo 150 tisoč hektarjev kmetijske zemlje za pridelavo hrane. Kakšno imamo samooskrbo? Se je kdo tukaj vprašal, kaj je v mislih tistih 460 tisoč lastnikov zasebnih gozdov?! Nihče, nikogar nič ne briga. Dvignili bomo katastrski dohodek in bo država nekaj dobila; pa če ne bo dovolj, bomo še davek na nepremičnine, ker je bil tudi za gozdove, malo dvignili, pa bodo zasebni lastniki enostavno rekli – saj imam samo izgubo in samo obveznosti s tem gozdom, pa nič od njega; ga kdo vzame? Mogoče se bo pojavil kakšen tujec in bo kaj dal za to. In bomo odtujili tako še gozdove. Poleg vinogradov ob severni meji, ki so jih že pokupili tujci, bomo prodali še gozdove. In če bi bil sedež ob avstrijski meji, bi bilo še toliko lažje. Škoda besed, škoda, da se toliko utrujamo. Gospod Verbič je lepo opisal, kakšno je bilo gospodarjenje do sedaj; in jaz se popolnoma strinjam s tem ugotovitvam. Veliko smo jih že slišali, ampak to, kar imamo sedaj na mizi, ni rešitev. Ne bo. Najprej bi bilo treba popraviti krovni Zakon o gozdovih, kjer bi pod streho dali vse gorske kmetije, pa našli rešitev ali pa vsaj usmeritev za tistih 460 tisoč lastnikov zasebnih gozdov; ker so naši, v večini primerov naši, nekaj jih je tudi iz Kanade, Avstralije pa ne vem kje še vse. Jaz sem prepričan, da Cerkev s svojimi 6 % gozdov dobi na leto več kot pa država z 18 %. In kdo je potem dober gospodar?! In če bi 460 tisoč lastnikov bilo tako dobrih gospodarjev, kot je Cerkev ali občine, koliko dodane vrednosti bi ustvarili?! Koliko bi bil prihodek na 5, 6 milijonov kubikov posekanega lesa na leto, kar bi se ga lahko posekalo; pa se ne. Tukaj se vprašajmo, kakšni gospodarji smo nad gozdovi, ki so edino naravno bogastvo. In zdaj na veliko izvažamo. Poslanci, člani Odbora za kmetijstvo iz Vojvodine se ukvarjajo s tem, kako ne bodo več izvažali koruze, ker so drugi največji izvoznik v Evropi. Za primer so povedali, če izvažaš koruzo, je isto, kot če bi izvažal "trupce". Za primer, kako naj se ne bi smelo delati; pri nas pa samo to delamo. Oni so se nam smejali in so povabili na pomoč strokovnjake iz Nizozemske, da bodo poskušali iz te koruze kaj več narediti, kot da jo natovorijo na vagone in prodajajo. Pri nas pa se ne moremo nič naučiti od Avstrijcev, sosedov, ki so najboljši gospodarji, kar se tiče obdelave lesa in gospodarjenja z lesom; prvi v Evropi in verjetno tudi na svetu. Samo Karavanke mejijo na to, na drugi strani Karavank pa anarhija in les propada v gozdovih. Vprašajmo se, gospe in gospodje, če smo za to v temu parlamentu, da se ukvarjamo s takšnim zakonom, ki ne bo prinesel nič. Ali se bomo enkrat vprašali pa začeli od temeljev reševati zadeve, da bomo vsi v Sloveniji imeli kaj več in da ne bomo jemali kreditov zato, da bomo lahko imeli minimalne oziroma 400 evrov penzije za 40 let trdega dela. Če ne bomo sami ustvarili, nam tudi drugi tega ne bodo dali. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Vsem na poroštvu; rad bi samo to omenil, ni vsako poroštvo dano za to, da se ga zlorabi. Res je, da je bilo velikokrat izrečeno, kar se tiče poroštva TEŠ 6, to je problem tistih, ki so v tem državnem zboru temu poroštvu dali soglasje. 10.a člen, ker je spoštovana poslanka Tomić v neki smeri komentirala ta poroštva, poroštvene pogodbe in podobno. Če pogledamo drugi odstavek 10.a člena, alineja 1 do 10, je zelo podrobno opisano in predstavlja vse tiste sestavine, ki so potrebne za izdajo poroštvene pogodbe. In tisto, kar je pomislek, vsaj s strani predlagatelja tega člena, s strani Združene levice, je odveč, kajti v 11 . točki pomeni, da je poroštvo lahko izdano šele takrat, ko je soglasje tega Državnega zbora. To se pravi, da resorni minister, minister za finance preprosto ne more kakorkoli stopiti v nek pravni odnos z upnikom brez soglasja tega Državnega zbora. Zato menim, da je kakršenkoli dvom ali dilema o tem, kaj bo v tem poroštvu, odveč, kajti ta zbor bo o tem dajal soglasje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Menim, da amandma k 10.a členu Poslanske skupine Združena levica ni potreben, ker smo to vprašanje rešili že na Odboru za kmetijstvo, ko smo razpravljali tudi o vprašanju poroštva Republike Slovenije. Seveda se je ta razprava odprla zaradi stališča Računskega sodišča in zaradi stališča Zakonodajno-pravne službe in seveda smo potem prišli do rešitev, pri katerih smo vztrajali pravzaprav poslanci. Tudi Ministrstvo za finance je bilo na stališču, da bi bilo moč dajati poroštva tudi brez tega, da poda soglasje Državni zbor. Temu smo nasprotovali in zato je v zdajšnjem 10.a členu, za katerega Združena levica predlaga, da se črta, zapisano: Poroštvo se izda na podlagi soglasja Državnega zbora Republike Slovenije. Akt, ki ga Državni zbor sprejme, ko izdaja soglasje, je zakon. Torej na podlagi zakona, ki bo vložen, bo možno podati soglasje k poroštvu za konkretno zadevo, ki bo v tistem zakonu tudi obravnavana. Res pa je tudi, da smo na odboru bistveno izboljšali tudi pogoje, pod katerimi se lahko podeljuje poroštvo, tako da smo sledili vsem opozorilom. Zato govorim o tem, da zdajšnji amandma ali pa črtanje tega resnično ni potrebno. Razen v primeru, ko nekdo eksplicitno nasprotuje poroštvu, tudi če ga podeli Državni zbor na podlagi sprejetega zakona, s katerim podeli soglasje. Vendar je ta varovalka, ki jo Državni zbor ima v tem primeru, zelo pomembna in je bila dosežena na odboru. Mislim, da je prav, da takšno rešitev tudi ohranimo, kajti s tem ohranjamo nadzor nad tem, kako se bodo porabljala sredstva, v katere namene. Mislim, da lahko pri tej točki govorimo prav več o tistem, kar je bilo nekako povedano s strani kolegov pri prejšnjih točkah, kaj vse se še želi in se lahko doseže skozi smotrno upravljanje s sredstvi, ki bodo na razpolago; tudi za izgradnjo lesnih centrov in podobnih rešitev, ki so potrebne za to, da ponovno oživimo lesno-predelovalno verigo, ki je v Sloveniji v veliki meri porušena in nam ta hip predstavlja zagotovo enega od največjih izzivov, kako ponovno spodbuditi gospodarsko rast preko lesne verige, kako zagotoviti dodatna delovna mesta in kako ustvarjati dodano vrednost s svojim naravnim bogastvom, ki ga imamo v obliki lesa. Tega amandmaja ne bom podprl, ker smo problem poroštva po mojem mnenju ustrezno rešili s tem, da bo Državni zbor dal zakon o soglasju na odboru. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala, spoštovani predsednik za besedo. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Danes govorimo o pomembnem zakonu, zakonu, o katerem je bilo že veliko prelitega črnila, veliko govora v letu 2015. Naj na začetku povem, ob koncu lanskega leta je bila delegacija avstrijskega parlamenta v našem državnem zboru, predstavniki Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano smo bili tudi prisotni. Pri tem pogovoru smo izpostavili tudi vprašanje gozdov v sosednji državi, to je v Avstriji, in omenili smo tudi naše težave, s katerimi se srečujemo na tem področju. Predvsem nas je pa zanimalo, kako oni gledajo na svoje gozdove, kako gledajo na les, predvsem kaj s tem lesom, ki zraste v sosednji Avstriji, tudi storijo. Po več vprašanjih in daljšem razgovoru je bilo dejstvo, da pri nas to ne funkcionira predvsem zaradi dveh razlogov, ker ni prave ekonomske logike, ker govorimo o zakonu o gozdovih, velikokrat ni tu zraven zdrave kmečke pameti. Moram priznati, da sem se kot poslanec in član Odbora za kmetijstvo na začetku tega zakona veselil, ker je nujno potreben, ker vseskozi ugotavljamo, da nam te stvari na več segmentih šepajo. Da bom lažje razumljen, zelo težko je razumeti, da nekdo, ki seka v državnem gozdu plača 14 evrov, ta isti izvajalec, ki seka zasebniku ali kakšnemu drugemu podjetju, ki ima v lasti gozd, pa mora plačati za to enkrat več. To je tisto, ko naša ekonomska logika ne deluje. Ko sem na začetku omenil tudi Avstrijo. Bojim se, da čez mejo, tisti, ki delajo na tem področju že dlje časa v sosednji državi, strateško postavljajo žage za razrez ne samo avstrijske hlodovine, tudi slovenske. Zato je ta zakon še toliko bolj pomemben. Vemo, da je veliko hlodovine šlo na takšen ali drugačen način čez mejo na tuje žage. Tudi ta kvaliteten les, ki je prav gotovo, sedaj govorim kot nestrokovnjak, bistveno bolj kvaliteten, kot je v sosednji državi, je šel za zelo nizko ceno, pa v velikih količinah. Ko govorimo eno leto že o tem zakonu, danes ugotavljamo, že kar nekaj časa, da nam zmanjkuje časa, da bodo zadnjega v mesecu juniju potekle koncesije, in da se nam mudi. Mene kot poslanca že vseskozi moti, da smo se tega zakona prav gotovo preveč politično lotili že na samem začetku. Da ne bom to govoril na pamet, je bil dokaz na zadnji seji Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je bila dva dni in se je videlo, da smo se tega zakona preveč politično lotili. Dejstvo je, da je v Sloveniji dosti stroke, ki zna dobro delati na tem področju, ki pozna problematiko lesa in gozda v Republiki Sloveniji že vrsto let. In tudi pozna odgovore na tem področju za prihodnost slovenskega gozda, pa se je prav gotovo pri tem zakonu ni dovolj blizu spustilo oziroma se ji ni zaupalo. Ko zakon diši po političnem, po politiki, največkrat ni dober. Jaz moram omeniti, sem bil pozitivno presenečen vse skozi, dva poslanca, največje koalicijske stranke, ki sta res s srcem, z znanjem predvsem v preteklosti in dušo sodelovala pri tem zakonu vse skozi in kjerkoli smo se srečali, znotraj parlamenta ali zunaj, sta govorila pozitivno o tem zakonu, pa tudi pozitivno v prid slovenskega gozda, slovenskega lesa, predvsem pa slovenskega izdelka, ki bi lahko bil prodan tako v Republiki Sloveniji, pa tudi izven naših meja. Ta zadnji odbor je pokazal, da ta želja, to srce, ta požrtvovalnost, da bi bil ta zakon lahko zelo dober, je nekako splahnela. Jaz ne bi danes iskal vzroka, predvsem imam pa kot poslanec zelo velike pomisleke, ko dajemo v državni zakon denar. Mnogo institucij je v tem letu znalo povedati, da ne rabi nobenega denarja, da je prisotno znanje, stroka, stroji, pa veliko slovenskih gozdov. Seveda ne smemo upoštevati samo državne, moramo upoštevati tudi gozdove, ki so v zasebni lasti. Vse to so gozdovi v Republiki Sloveniji. Zato se mi vsak dan postavlja večje vprašanje, zakaj dajemo denar predvsem pa poroštvo. Dopoldan smo govorili o ljudeh v Republiki Sloveniji, ki živijo z minimalcem, se prebijajo iz dneva v dan, ne bom rekel iz meseca v mesec, iz tedna v teden, ni bilo posluha niti z malim kančkom. Ko pa govorimo o milijonih, da jih dajemo v neko državno podjetje, nimamo napisane strategije, pa je to veliko lažje poslankam in poslancem. Sam bom temu zakonu nasprotoval, ki ne gre v dobrobit slovenskega gozda, ne gre v dobrobit slovenskega lesa, pa tudi ne v dobrobit slovenskega izdelka iz lesa. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik za dano besedo. 10.a člen, črtanje člena, ki govori o poroštvu Republike Slovenije. Jaz sam imam probleme s poroštvi. Sem tudi eden izmed tistih, ki sem nasprotoval oziroma bil proti vsem poroštvom za ta nesrečni TEŠ 6 pa verjetno še kakšen drug zakon. Zakaj? Ker se mi zdi, da s tem ustvarjamo neko nelojalno konkurenco, če seveda še vedno živimo v nekem tržnem kapitalizmu, ali pa gre za neko državno pomoč. Sam osebno imam tudi problem, ker ustanavljamo neko podjetje, kjer namesto da bi državo razbremenili neke službe, odgovornosti, jo povzdigujemo. In me je, moram reči, kar strah v teh dneh, tednih in mesecih, ko imam občutek, da na vseh področjih ministri le razmišljajo, kako bodo ustanovili neko državno podjetje na nekem področju, dali bianko menico, v tem primeru 20 milijonov, potem pa naj se javnost čez 5 let pa kakšen naslednji mandat Državnega zbora čez 5 let ukvarja in sprašuje, kje smo zavozili, kdo je kriv, ki je bil šef takrat tistih podjetij, in kam je šel ta denar. Sam osebno mislim, da bo tudi pri tem zakonu podobna zgodba. Niti ne vemo, kje bo to podjetje. Zadnjič sem moram reči kot opozicijski poslanec, priznam, užival v debati na odboru, ko so se poslanci koalicije, naj mi bo oproščeno, obnašali kot branjevke na tržnici, kdo bi ponudil kaj in komu, da bi bil sedež pri njem. Moram reči, da glede na to, da sem navajen parlamentarne demokracije, pa tudi poročen sem, je najlažje, če se dva zmenita doma, potem pa povesta, kam gresta na morje. Tokrat so se pa javno prepirali, kam bi dali sedež podjetja. In še več. Niste ste znali zmeniti, danes pa pričakujete od Državnega zbora bianko menico. In, ja, piše "poroštvo se izda na podlagi soglasja Državnega zbora. Ampak ko sem na odboru poslušal debato med SD in pa SMC glede tega zakona, jaz sem prepričan, da vsaj v tem mandatu nobeno poroštvo ne bo izdano, ker se ne boste znali zmeniti, komu dati poroštvo. Še več. Kot je prej gospa Tomić rekla – zakaj bianko poroštvo? V 35. členu piše, da Vlada sprejme akt o ustanovitvi v 30 dneh od uveljavitve tega zakona in imenuje poslovodstvo, Vlada do imenovanja poslovodstva imenuje vršilca dolžnosti. 30 dni. Pa me zanima, spoštovani predstavniki ministrstva, ali so vsi akti, takšni in drugačni že pripravljeni. Ali boste v naslednjih 30 dneh naredili ohoho na tem področju? Jaz osebno pričakujem, da bi Vlada tisti dan, ko bo zakon sprejemala, tudi povedala, kdo bo vršilec dolžnosti, komu bomo dali 20 milijonov bianko državnih sredstev. Ali bo to Janez, ali bo Franci, ali bo Lojze, ali je to član SMC, ali je to član SD, ali boste našli celo kakšnega tujega strokovnjaka, ki ga boste po treh mesecih nagnali pa rekli, aha, tujci so krivi za vse kar se dogaja v slovenskih državnih poroštvih. Sam sem celo prepričan, da ta fraza Les je naše nacionalno bogastvo, ki jo poslušamo vsakokrat v tej razpravi, preden bo ta zakon zaživel, prevedena v nemščino, ker bo tudi slovenski les pripeljan v nemško govoreče, ne samo države, predvsem podjetja, ki se s tem znajo in zmorejo ukvarjati. Mene ta 11 alineja, da poroštvo se izda na podlagi soglasja Državnega zbora, ne prepriča, da bi rekel, ja, zadeva pa je rešena, ker Državni zbor pa bo že znal urediti to zadevo. Še več. Če preberem mnenje Računskega sodišča in pa Zakonodajno-pravne službe glede tega poroštva, je v bistvu povzeto tisto, kar so predlagatelji, torej Združena levica, predlagali v tem amandmaju: nekaj državnega, ampak spet nekaj pa malo po svoje naredimo, ker smo le strokovnjaki, kako iz nekaj normalnega narediti nekaj abnormalnega. Državno poroštvo pa čez palec in kar tako nekomu za lepše čase. Še bolj me je strah, ker očitno je ta zakon prvi v letu 2016, sledili pa mu bodo verjetno zakoni z drugih področij, dimnikarstvo bo verjetno državna služba, na področju zdravstva bomo kaj dobili, na področju okolja itak znamo doktorirati iz državnih podjetjih. In bomo rekli, ja, glejte, saj smo dali že enemu podjetju poroštvo, pa dajmo spremeniti še en zakon, da bomo nekaj novega naredili, pa tudi tam bomo dali poroštvo, ne vemo niti komu, niti kam. To, o čemer danes govorim, je enostavna rešitev, sicer se tu Združena levica z mano ne bo strinjala – razprodaja državnega. Ampak ne razprodaja državnega tujcem, ki jih v Sloveniji tako sovražimo. Ne. Razprodaja dobrim lastnikom. In država je skoraj vsepovsod najslabši lastnik. Mi pa danes ustanavljamo novo državno podjetje, kot sem že prej rekel, da se bomo čez pet let spet kregali, kdo je zavozil in katera vlada je bila tista, ki je sprejela ta zakon, in kateri poslanci so bili tisti poslanci, ki so sprejeli. Uradniki, ki pripravljajo take zakone, so pa verjetno že na ministrstvu dolgo časa in potem pride minister in mora v sodelovanju ali pa nesodelovanju s koalicijskimi strankami sprejeti takšno ali drugačno odločitev. Še več. Če država ne bi bila za to, da da najboljšim v uporabo državne gozdove, je imela pred sabo zelo preprosto rešitev – dvig koncesij, nagnati slabe koncesionarje in dobiti nekoga, ki je izrazil željo, da je pripravljen plačati tudi več, samo da bi prišel, da bi lahko delal. Imamo ogromno žag, imamo ogromno ljudi, ki se spoznajo na to področje. Ampak ne, mi bomo ustanovili državno podjetje, kljub temu da imamo Sklad kmetijskih zemljišč, do katerega sem sicer kritičen in mislim, da ne opravlja svoje naloge, imamo Zavod za gozdove, imamo GG-je. Ampak ne. Mi ustanavljamo podjetje, pri čemer celo poslanec koalicije reče, ja, naslov naj bi bil tam na neki baraki. Poslanec je povedal vse – vuhmepiševski odnos celo poslanca vladne koalicije do tega zakona. Potem se bomo pa spraševali, kdo je kriv, da ta zakon ni zaživel v praksi. In še več. Glede na prakso slovenskega parlamentarizma lahko čez tri mandate pričakujejo kakšno parlamentarno preiskovalno komisijo, kjer se bomo spraševali, kam je šlo teh 20 milijonov iz gozdov, pa če bomo rekli, da ta znesek ni ravno zanimiv za slovensko javnost, bomo pa še kakšno državno podjetje preiskovali, ki smo mu prav tako vrgli milijonček, dva, deset, sto, saj ljudje niti nimajo občutka, ko tako z lahkoto govorimo o milijonih. Vsak povprečen državljan verjetno veliko bolje ve, kaj pomeni 50 ali 500 evrov, ker ima občutek, ko dobi plačilno listo ali kaj drugega v roke, ne pa kot tu, kjer se nonšalantno obnašamo, 20 milijonov državnega pa še 20 milijonov potem, aha, saj bo Državni zbor nad tem bedel in bo vse super fino. Zanimivo je, da se je na odboru dogajala neka zgodba med enim in drugim delom koalicije, kam naj bi to državno podjetje šlo. Ko pa vprašaš poslance Stranke modernega centra, ali niste vi člani evropske skupine Alde, liberalci, saj bi morali a priori nasprotovati temu zakonu – ne, zakon nam ustreza. Ampak še bolj bi nam, če bi šel pa pod naše roke, tja, kjer Miro Cerar pravi, "ah, SDH mene itak ne zanima, nič nimam s tem, ah, seveda, no, preverite akt kakšne skupščine in kdo ima katerega človeka in kakšne so njegove dolžnosti." Tisto bi vam pa zelo ustrezalo, kajne. In to reče Alde, kot neka wannabe liberalna stranka oziroma vsaj slovenski del te stranke. Tako da resnično, če se že gremo nek trg, potem dajmo čim manj države na ta trg in ne, kar delamo s tem zakonom, dajemo celo bianko, verjetno da bo celo kakšna evropska institucija ugotovila nedovoljeno državno pomoč nekemu državnemu podjetju. Čeprav se morda lahko strinjamo, kot pravi minister, da nekdo drug ne bo za nič prikrajšan, bo pa nekdo imel, na žalost, nekaj od tega. In to je država. Glede na to, da je popolnoma zgrešena intenca zakona, ga še tako dober poskus amandmaja, kot ga predlaga Združena levica, ne bo naredil niti malo življenjskega. Hvala.
Želi o 10.a členu in amandmaju Poslanske skupine Združena levica še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa, predsednik, predsedujoči. Moram se oglasiti predvsem zaradi tega, kajti spoštovani poslanec, gospod Lisec, ki je razpravljal, mislim, da je velikokrat uporabil besedo bianko menica, vezano na 10.a člen. Moram se odzvati. Ne vem, ali spoštovani poslanec ve, kaj je bianko menica in primerjava z 10.a členom. Ampak kljub vsemu si bom dovolil reči, bianko menica je prazni blanket, zgolj s podpisom izdajatelja, in ni nobena primerjava z 10.a členom, ko sem se že tudi prej vključil v razpravo, kjer je v desetih alinejah zelo jasno definirano tisto, kar je potrebno za tako imenovano poroštveno pogodbo in, kar je še pomembnejše, enajsti odstavek, ki zelo jasno pove, da je treba za veljavnost tovrstnega poroštva soglasje Državnega zbora. In v nobenem primeru se ne moremo pogovarjati o bianko menici. Hvala lepa.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 15. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD in dva amandmaja Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala. Amandma, ki je vložen s strani koalicije k 15. členu, pravzaprav ureja odločitev, ki je bila sprejeta na odboru. Tam je bila sprejeta odločitev, da se vključi v delovanje nadzornega sveta tudi opozicija. Temu primerno je bilo treba potem spremeniti tudi številčno sestavo nadzornega sveta. V amandmaju govorimo o 8-članski sestavi nadzornega sveta. Nadzorni svet sestavljen iz 5 članov predlagateljev, in sicer enega predlaga minister, pristojen za gozdarstvo, enega minister, pristojen za gospodarstvo, potem minister, pristojen za finance, in minister, pristojen za ohranjanje narave, ter vsakokratna opozicija v Državnem zboru. Hkrati pa so tudi trije predstavniki delavcev v nadzornem svetu, ki pa se imenujejo v skladu z zakonom, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju družb. Torej nadzorni svet se je razširil glede na odločitev na odboru tudi na opozicijo in ne nazadnje s tem dajemo tudi odgovor, da se s tem zakonom res jasno pove, da gre za zavedanje, da gospodarimo z naravnim bogastvom in da to ni projekt ene stranke, da to ni projekt enega ministra, ampak se dejansko vključujejo v delovanje tega podjetja vsi resorji, ki so vpeti v delovanje in gospodarjenje z naravnim bogastvom, kot je gozd in tudi zaščita okolja ter ne nazadnje navezave zaradi ekonomskega interesa tudi na gospodarstvo. Vse to bo imela možnost nadzirati in oblikovati rešitve tudi opozicija ob sodelovanju zaposlenih. Mislim, da je ta rešitev resnično izjemno pomembna in velika dodana vrednost, ki se je zgodila tudi v sodelovanju z opozicijo na odboru in zato je zakon po mojem mnenju ravno zaradi tega tudi bistveno kvalitetnejši, kot je bil v samem trenutku vlaganja v proceduro. Hkrati s tem amandmajem urejamo tudi delovanje posvetovalnega organa, in sicer strokovnega sveta. Strokovni svet je posvetovalni organ poslovodstva družbe, ki ga sestavlja 10 članov. In sicer dva predstavnika lokalnih skupnosti, potem organizacij civilne družbe s področja varovanja okolja ter šest predstavnikov strokovnih organizacij in združenj s področja gozdarstva in lesarstva. Tudi ta strokovni svet pravzaprav še dodatno vključuje širšo javnost v način delovanja podjetja. Lokalne skupnosti in tudi naravovarstvene organizacije ter zainteresirana gospodarska plat in javnost lahko oblikuje svoja stališča in jih predlaga poslovodstvu v obravnavo. Seveda je postopek tak, da se poslovodstvo mora seznaniti s temi stališči, se opredeliti do teh stališč, je pa potem od nadaljnjih ukrepov odvisno, v kolikšni meri bodo ti ukrepi udejanjeni v praksi. Ampak prav je, da se odpre prostor za razpravo znotraj podjetja, v sodelovanju s poslovodstvom, in tukaj v tem trenutku se tudi izognemo po vsej verjetnosti polemikam, ki jih v veliki meri sprožamo v Sloveniji skozi medije, in ne pride do tistega dialoga prav na tistem mestu, kjer je to potrebno. S tem se ureja tudi možnost, da civilna družba sodeluje v delovanju tega podjetja ne preko medijev, ampak neposredno kot posvetovalni organ poslovodstva. To je, mislim da, zelo dobro predvsem v tem smislu, ker želimo resnično narediti en preboj na področju gospodarjenja z gozdom, ohranjanja narave in ne nazadnje tudi spet na področju ekonomske izrabe lesa, ki ga imamo na razpolago. Amandma, ki ga je vložila koalicija, po mojem mnenju bistveno izboljšuje vsebino zakona. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru z ekipo, kakor tudi kolegicam in kolegom! Glede na to, kako dolga je vsebina tega amandmaja, bi človek lahko hitro rekel, da to v zelo kratkem času tudi poveš svoje mnenje k temu amandmaju. Ampak za sam uvod, čisto na kratko. Jaz mislim, da je bil ta zakon en najtrših orehov,ki smo ga trli v zadnjem obdobju tudi znotraj koalicije in tudi na matičnih delovnih telesih. In prav je tako, da je skrb za državne gozdove in upravljanje z državnimi gozdovi tako pomembna zadeva, da smo se toliko časa s to zadevo tudi ukvarjali. Prihajalo je do različnih zaključkov, različnih stališč, različnih mnenj in ta mnenja in stališča je bilo treba uskladiti. Jaz upam, da smo jih uspešno uskladili, kljub temu da je bilo kar nekaj dima in tudi nekaj ognja. Prvotna zamisel in prvotna ideja o tem, koliko članov naj bi imel nadzorni odbor, je bila drugačna kot ta, ki je zdaj predlagana. Tudi sam pa iskreno povem, da sem zadovoljen s tem, da znotraj nadzornega organa te nove družbe sodeluje tudi opozicija. Pa da ne bi to izgledalo kot moje umotvorstvo in da želim komu ugajati. Ne, v vsakem primeru je to koristna zadeva in v vsakem primeru v tem organu morajo sodelovati tudi predstavniki delavcev. Sam strokovni svet, ki je sestavljen iz različnih institucij, je lahko koristno telo, ki pomaga na nek način pri vodenju podjetja. Veste, saj marsikdaj se človek sprašuje, ali je pametno ustanavljati neko podjetje, ki je v državni lasti. Poslušajte, vedno ocenjujem, da je to boljše, kot da imamo takšno stanje, kakršno imamo že 20 let na tem področju. Najslabša varianta bi bila, če bi šli podaljševat koncesije. Je pa res, da pa tem koncesionarjem, ki imajo zaposlene delavce, predvsem slovenske delavce, da jim potem tudi omogočimo, da v tej zgodbi sodelujejo na takšen in drugačen način v skladu s predpisi. Sam osebno kakor tudi naša poslanska skupina bomo predlog amandmaja, ki ga je pripravila koalicija, se pravi koalicijske stranke, podprli. V veliki meri tudi soglašam s tem, kar je Združena levica predlagala, ampak vseeno mislim, da je tisti predlog malo preobširen. Glede na to, da bo osem članov nadzornega sveta, pa to pomeni, da bo treba v statutu potem urediti, kateri glas je pri neodločenem glasovanju prednosten. Verjetno bo to v vsakem primeru glas predsednika nadzornega sveta. Hvala.
Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsednik. V Združeni levici se nikakor ne strinjamo z amandmaji koalicije. Vsebina glede strokovnega sveta se nam zdi sicer v redu, ne moremo pa nikakor pristati na to, da je število predstavnikov delavcev v podjetju postavljeno na zakonski minimum. Po zakonu je lahko od ene tretjine do ene polovice. Zakaj ravno ta popolni minimum? Že na odboru smo povedali in še enkrat bom povedala. To, da je število predstavnikov delavcev v podjetju postavljeno na ta zakonski minimum, je za nas nesprejemljivo. Še posebej zato, ker takšen predlog prihaja z ministrstva, ki ga vodi predsednik stranke Socialnih demokratov, ki se sicer zavzema za spodbujanje socialnega podjetništva, obvezno udeležbo zaposlenih pri dobičku in podobne stvari. To je na deklarativni ravni. Sicer moram priznati, da je minister že v uvodu v obravnavo zakona na odboru povedal, da nima nobenih problemov, če se naš predlog sprejme. Vendar kljub temu smo bili preglasovani. Pravzaprav je zato, da se število predstavnikov delavcev poveča na zakonski maksimum, to je na eno polovico članov, glasovala izključno samo Združena levica. Se pravi, jaz – io contro tutti, spet. Od SDS in Nove Slovenije, ki je že po naravi izrazito odklonilna do vsega, kar diši po kakršnemkoli delavskem soupravljanju, tega nismo niti pričakovali. Vendar nismo pa pričakovali zavrnitve od Socialnih demokratov, stranke Desus in SMC. Še toliko bolj, ker ste v koalicijsko pogodbo med ukrepe za trg dela uvrstili tudi krepitev ekonomske demokracije, ker da ta predstavlja enega od elementov izhoda iz gospodarske krize. Čemu je potem obseg sodelovanja delavcev v nadzornem svetu državnega podjetja, ki ga ustanavljamo, zreduciran na minimum? In čemu našega amandma na odboru niste mogli podpreti? Še dlje, sedaj ste sami vložili amandma k 15. členu in spet ste tukaj zamudili priložnost, da bi to ekonomsko demokracijo, o kateri govorite in pišete v svojih dokumentih udejanjili. Seveda od zasebnih podjetij pričakujemo, da ne bodo števila predstavnikov delavcev dali na zakonski maksimum, ampak zato moramo nujno vsaj v državnih podjetjih težiti k večji udeležbi delavcev pri upravljanju teh podjetij. Večjo soudeležbo delavcev poznajo tudi drugje v Evropi, na primer v Nemčiji, v tako imenovani Montanindustrie so večje soodločevalske pravice kot drugje. V Franciji velja nadstandard soodločanja, vključno v sodelovanju v organih podjetij, prav v državnih podjetjih. Delavcem je verjetno bolj kot komurkoli pomembno, kako deluje njihovo podjetje, od tega so odvisne njihove službe in preživetje njihovih družin. Nekdo bi pomislil, pa kaj nekdo, ki žaga drevje, ve o upravljanju podjetij. Ampak to so dejansko zelo ponižujoči predsodki. Tudi nekdo, ki žaga drevje, verjemite mi, od tega živi, in presneto želi, da podjetju gre dobro in da od tega živi čim bolje in čim dlje. Poleg tega imajo delavci tudi vedno možnost v nadzorni svet imenovati tudi koga drugega, zunanjega, ki bi zastopal njihove interese, lahko imenuje kakšne sindikaliste ali pa kakšne druge strokovnjake, ki jim delavci zaupajo. Poleg tega se nam zdi, da bo to nekako kar precej veliko podjetje. Prevzeti bo moralo namreč delo, ki ga sedaj opravlja kar veliko zasebnih podjetij, zato menimo, da delavci ne bi imeli težav med seboj izbrati pet predstavnikov, ki bi jim zaupali in ki bi lahko mirno zastopali njihove interese. Zato vas pozivamo, da vsaj pri 15. členu ne glasujete za amandmaje koalicije, ampak za amandma Združene levice. Določbe glede strokovnega sveta lahko v tretji obravnavi seveda še dodatno dopolnimo. Če pa vendarle bo sprejet amandma koalicije, tako kot po navadi, ko nas vedno preglasujete, potem že sedaj napovedujem, da bomo amandma o povišanju predstavnikov delavcev v nadzornem svetu družbe vložili tudi v tretji obravnavi in računamo na to, da bo koalicija vsaj takrat zmogla naš amandma tudi podpreti, saj vendarle uresničuje vašo koalicijsko pogodbo in vaše predvolilne obljube o krepitvi ekonomske demokracije. Hvala.
Postopkovno, gospod Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Jaz bi prosil kolegico iz Združene levice, da ne zavaja, na kakšen način Slovenska demokratska stranka glasuje po navadi, kadar je vprašanje delavcev in pa delavskih pravic. Rad bi vas samo opozoril na eno zadevo, da v času mandata vlade Janeza Janše leta 2008 je bil sprejet zakon o delitvi dobička tudi med delavce. S temi vašimi besedami zavajate. In v takratni vladi je bila tudi Nova Slovenija. Mi smo vedno zagovarjali pravice delavcev, spoštovanje delavcev in vsega. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Glede amandmaja Združene levice je treba vendarle dodatno pojasniti naslednja dejstva. Predlagajo 10-članski nadzorni svet, od tega pet predstavnikov zaposlenih, in moramo vendarle upoštevati, da smo tudi na odboru sprejeli odločitev, da je v nadzornem svetu vključen tudi predstavnik opozicije. Če imamo 10-članski nadzorni svet, ki je sestavljen iz petih članov zaposlenih in enega člana opozicije, potem postavljamo Vlado, ki pa je odgovorna za izvajanje tega zakona, ker je tudi skupščina, v zelo podrejen položaj. In če se zadeva ne bo odvijala – ali bomo šli vprašat ali pa klicat na odgovornost zaposlene, da nekaj ni v redu? Opozicija ima nalogo, da nadzira, nikakor da prevzame odgovornost za odločitve, kajti odgovornost za odločanje je zagotovo na Vladi, ki sestavlja skupščino. Predlog Združene levice bi lahko pripeljal do tega, da bi se o popolnoma drugih zadevah lahko pogovarjali o tem podjetju, ne pa o tistih, ki so začrtane tudi v obrazložitvi zakona in za katere je pravzaprav odgovorna, ker je skupščina podjetja, Vlada. Če bi želeli imeti takšen odnos, bi najbrž bilo treba izčistiti tudi dodatno odgovornost zaposlenih in ne nazadnje tudi, ali je opozicija pripravljena prevzeti odgovornost za odločitve, ki bi bile v nasprotju s tistimi, ki bi jih recimo predlagala Vlada. Iz tega razloga ne morem podpreti tega amandmaja in je veliko bolj operativen amandma koalicije, ki govori o 8-članskem nadzornem svetu, od tega so trije zaposleni, eden opozicija, torej še vedno je sicer razmerje 4 : 4. Da pa ne bi prihajalo do blokade pri odločanju, bo moralo biti v aktu o ustanovitvi tega podjetja opredeljeno, da ima predsedujoči tudi odločujoči glas. S tem seveda postaja podjetje bistveno bolj operativno in ni mogoče, da bi prišlo v situacijo, kjer ne bi mogli sprejemati odločitev pravočasno in predvsem takšne odločitve, ki bi bile čim bolj učinkovite. Hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Moj postopkovni predlog bi bil, da se končno v Državnem zboru latentno neha žaliti opozicija. Vemo, kakšna je vloga opozicije in v državnih zborih in v takšnih organih, o katerih se pogovarjamo sedaj. In da se tudi neha nekako žaliti delavstvo, kar bi nekako iz tega, kar je gospod govornik pred mano izrekel, lahko sklepali. Hvala za besedo.
Preden dam besedo komerkoli, zdaj sta bile že dve postopkovni, pa bi lahko bili v razpravi. Za to, kar je bilo povedano pre,j in kar je bilo povedano sedaj, je mesto v razpravi, če želite. Nikakor pa ne postopkovno izrabljati, da podaljšujete čas, o katerem razprava teče. Postopkovno ni za razpravo. Replika, gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala. Samo dodatno želim pojasniti, ker je očitno bilo napačno razumljeno moje izvajanje. Jaz sem govoril o odgovornosti in odgovornost je pravzaprav [[…]]
Šteje se v čas.
[[…]]karkoli gledamo na Vladi, da zagotovi izvajanje tega zakona. Ne moremo zaposleni v tem podjetju, tistim petim predstavnikom, kot je predlagano, reči: "Zdaj ste pa vi za vse odgovorni." Ker tudi te moči nimajo izpeljane, kako bodo sploh to odgovornost lahko prevzemali na takšen način, kot jo je mogoče želel razumeti ali pa jo razume kolega. Tako da iz naslova odgovornosti je prav, da imamo razčiščen interes in možnost vplivanja na odločitve, zato menim, da je amandma koalicije boljši. Hvala.
Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Ta amandma koalicije je v bistvu posledica dogajanja, ki se je zgodil na seji odbora. Kot je zdaj že vsem jasno, se je Stranka modernega centra zavzemala za to, da s tem novim podjetjem upravlja seveda SDH, za kar je tudi ustanovljen, za vse kapitalske naložbe države imamo sistemsko ureditev. To je bila za nas prva in najboljša rešitev. Seveda se potem ni izkazalo, da uživa dovolj veliko podporo naših koalicijskih partnerjev kot tudi opozicije. Očitno so vsi skupaj spoznali, da je še naprej bolje, da se politika čim bolj vpenja v upravljanje državnih podjetji. Nekateri razlogi so seveda tehtni. Gre za podjetje, ki bo imelo široke cilje svojega delovanja in s tega gledišča lahko razumeš, zakaj je pod Vlado, lahko razumeš, zakaj štiri ministrstva; gre tako za pomembno okoljsko vprašanje kot za gospodarsko vprašanje, seveda tudi finančno in pa kmetijstvo. Gre vendarle za gozdove. Torej sprejeta je bila na odboru druga, po našem mnenju slabša rešitev, ampak je bila sprejeta. In zdaj je ta amandma na mizi, da se to uskladi, da s tem podjetjem upravlja Vlada. Če bi to res bili ti razlogi, da zaradi širokih ciljev, ker rabimo različna resorna ministrstva, da pokrivajo to podjetje, ker si je treba te cilje zagotoviti, je potem v redu. Ampak potem se je že pri 16. členu pokazalo, da pa gre zares za politiko. Da gre za to, da politika hoče imeti svoje prste malo preveč mogoče vmes pri tem podjetju, saj se je pripeljalo notri tudi člana opozicije. Ampak dobro, to je zdaj pač bilo sprejeto in kar se nas tiče, bo to sedaj moralo delovati. In nadzorni svet bo sestavljen iz več članov, kot je bilo prvotno mišljeno. Sedaj pa, kar se pa tiče tega, da bi pa to povečali še na deset članov nadzornega sveta, že tako temu podjetju pripenjamo milijon enih organov, enih stvari, v tem zadnjem trenutku, tudi strokovni svet mu pripeli, kar se bo mogoče izkazalo za dobro, po mojem mnenju ima velik potencial, je pa vprašanje, ker lahko pa tudi hromi kasneje samo delovanje. Ampak bomo videli, kako se bo to izkazalo. Ampak da dodamo pa sedaj še deset članov v nadzorni svet, že tako jih je v bistvu osem kar veliko za tako podjetje, pa se nam zdi v Stranki modernega centra pa preveč. Menimo, da bo za interese delavcev s samo tremi poskrbljeno dovolj dobro in uspešno. Če bo podjetje tako naraslo, da bo imeli res veliko zaposlenih, imamo potem tukaj še svet delavcev, ki tudi vpliva na vodenje in nadzor. Za to, da imajo delavci kontrolo in vpliv nad tem podjetjem, je po našem mnenju dobro poskrbljeno in v skladu z zakonodajo. Kot sem rekel, bomo podprli koalicijski amandma k temu členu, ki je posledica dogajanj na odboru. Tega, ki ga predlaga Združena levica, pa pač žal ne bomo mogli podpreti. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16.a člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Bom dal prijavo. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi iz Združene levice! Obveščam vas, da bom amandma k 16.a členu podprl. Dovolite pa, da povem še nekaj zadev tudi o drugih amandmajih, ker se potem ne bom več oglašal. Zakon o gospodarjenju z gozdovi v lasti države na novo ureja upravljanje državnih gozdov. Skoraj vsi smo enotni, da dosedanji koncesijski način iz različnih razlogov ni bil dober. Država kot lastnik gozdov je ugotovila, da iz svojih gozdov dobi premalo sredstev v obliki koncesijskih dajatev, da na domačem trgu za potrebe domačih lesarjev primanjkuje surovine, kvalitetnega lesa iz teh državnih gozdov, in da je vedno manj delovnih mest tako v gozdarstvu kot v lesnopredelovalni industriji. Te pomanjkljivosti se skušajo z novim zakonom odpraviti, seveda pa rešitve, ki jih ponuja, vsem ne odgovarjajo. Ne odgovarjajo pa tistim, ki želijo iz gozda in lesa takojšnji in čim večji dobiček, drugih koristi gozda pa ne vidijo. In ti so v zadnjem času najbolj glasni. Dvomijo v uspešnost novega državnega podjetja, grozijo z odpuščenjem zaposlenim v gozdarskih podjetij zaradi pomanjkanja dela, pričakujejo državno pomoč pri reševanju tehnoloških viškov, trkajo na socialni čut države, čeprav ga, če smo pošteni, v zadnjih dvajsetih letih niso pretirano upoštevali. Prepričan sem, da je v slovenskih gozdovih, pa naj si gre za državne ali zasebne, dovolj dela za vse, seveda ob pravilnem pristopu in organiziranosti upravljanja gozdov. Predlog zakona, ki je v postopku sprejemanja, po mojem mnenju to tudi omogoča. Poudariti pa je treba, da se največja in najbolj pomembna novost, ki jo zakon uvaja, nanaša na prodajo lesa. V preteklih dvajsetih letih so les prodajali koncesionarji, v prihodnje pa bo to ena najbolj pomembnih nalog zaposlenih v novem državnem podjetju Slovenski državni gozdovi. Vsem nam je popolnoma jasno, da se posel, denar in dobiček ustvarjajo pri prodaji lesa, zato se bo uspešnost novega modela upravljanja državnih gozdov in s tem zakona presojala predvsem na osnovi učinkov prodaje lesa. In še na eno veliko prednost bi opozoril. Pristojnost novega podjetja, da prodaja les, odpravlja vrsto težav na trgu z lesom. Les iz državnih gozdov bo pod enakimi pogoji na voljo vsem v količinah in kvaliteti. Istočasno pa je na ta način zagotovljena zanesljivost dobave in možnost sklepanja dolgoročnih pogodb o dobavi lesa, poudarjam, domačim predelovalcem, domači lesnopredelovalni industriji. Prav zaradi tega sem kot državljan in poslanec stranke Desus zelo zainteresiran za dobre rešitve, ki jih bo novi zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi prinesel. Ni nobena skrivnost, da so prav bližina avstrijske meje in lesnopredelovalne kapacitete na avstrijskem Koroškem magnet tako za gozdna gospodarstva in zasebnike, da prodajo najbolj kvaliteten les čez mejo, kjer so cene lesa, plačilni pogoji in odzivnost lesarjev bistveno bolje urejeni kot v Sloveniji. Opozoril pa bi še na eno pomembno dejstvo, ki v tišini spremlja nastajanje tega zakona. Ni samo Avstrija tista, ki čaka na slovensko hlodovino, ne smemo pozabiti na sosednjo Hrvaško, ki v neposredni bližini slovenske meje ob avtocesti Zagreb–Reka gradi oziroma dokončuje lesnopredelovalni center ogromnih kapacitet. Prav gotovo ni tam naključno in računa na slovenski les. V razmislek tistim, ki zakonu nasprotujejo ali so v negotovosti, ali zakon podpreti ali zavrniti. Prepričan sem, da bo nova ureditev gospodarjenja z državnimi gozdovi omogočala nov razvojni zagon povsod tam, kjer državni gozdovi ležijo, in s tem ustvarila pogoje za delo, nove zaposlitve ter enakopraven dostop do dela sedanjim in bodočim izvajalcem del. Nekajkrat sem že povedal, da na Koroškem vemo, kakšno je poslanstvo gozda in lesa. Novi zakon s sprejetimi amandmaji pa je korak, da to poslanstvo tudi realiziramo v obliki koroškega lesnopredelovalnega centra. Hvala.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Če se vrnem k amandmaju k 6.a členu, ki ga je predlagala Združena levica, moram reči, da ta amandma podpiram. Bi pa še nekaj povedal. Poslanska skupina Združene levice je amandma, ki je bil sprejet na odboru, ustrezno na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe popravila. Člen določa ostrejše pogoje, kot sicer veljajo za poslovne osebe po Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije, sicer pa se mi zdi dober. Ker se mi zdi, da se ta zadeva vendar nanaša na vodstvo bodočega podjetja, bi povedal, kaj mislim o tem. Od vodstva podjetja, ki bo gospodarilo z državnimi gozdovi, bo odvisen uspeh podjetja. Človek je vedno najpomembnejši faktor ali pa člen pri tem. Poleg strokovnosti in sposobnosti, ki se pri tem zahteva, bo moral biti tudi pošten, česar do zdaj v teh časih ni bilo. Prej je bilo vprašanje s strani opozicije, kje povečati potrošnjo lesa. Že prej sem nekaj navedel, pa bom še enkrat ponovil. Velika možnost je gradnja lesenih objektov, vrtcev, šol, turističnih objektov, lesene protizvočne zaščite namesto betona ob avtocestah, izolacija, oplaščanje javnih objektov, lesena okna in tako naprej. Bilo je vprašanje, kaj so to izdelki z visoko dodano vrednostjo. Bom zelo enostavno povedal, zadnjič smo sicer imeli tule še neke stvari, izdelke pri prvi predstavitvi, tudi lesenega metuljčka, no, danes imam pa leseno uro. Tako za tiste, ki vas zanima, kaj so to izdelki z dodano vrednostjo, to so prav gotovo tudi lesene ure. Tu notri je lesa komaj dober procent, vse ostalo je delo in znanje. In tu so dodana tista nova delovna mesta, če kdo tega ne razume. Bilo je tudi rečeno, kaj bomo delali izdelke, ko pa ljudje nimajo denarja. Jaz verjamem, da marsikdo nima denarja, ampak izdelki se kupujejo. Če se ne bodo kupovali v Sloveniji, pa se bodo šli kupit v Avstrijo, pa bomo pač Avstrijcem dali zaslužiti. Ampak mi moramo vendarle trženje oziroma to potrošnjo povečati doma. Glede denarja mislim, da vemo, da tudi dopust si nekateri privoščijo, pa včasih rečemo, saj eni komaj preživijo, dopust pa si privoščijo tudi drugje. Hvala lepa.
Ja, Violeta, saj sem prej videl, da ste dvakrat stisnili, tako da dam takoj besedo. Besedo ima Violeta Tomić.
Najlepša hvala, predsednik, za besedo. Jaz se bom čisto na kratko zahvalila vsem poslankam in poslancem, ki so podprli ta amandma in s tem pokazali dober namen, da zaščitimo to novo podjetje, ki ga ustanavljamo. Namreč vsi vemo, da so državna podjetja po osamosvojitvi postala leglo klientelizma, da so nadzorniki in menedžerji večkrat izčrpavali ta podjetja z raznimi svetovalnimi pogodbami in podobno. Skratka, s tem amandmajem bomo poslovodstvu družbe, ki bo opravljala in razpolaga z državnimi gozdovi, to čim bolj preprečili. Tako poslovodstvo ne bo moglo ustanavljati nekih slamnatih podjetjih, preko katerih bi izvažali posle ven iz tega podjetja ali kaj podobnega. Na ta način bomo kar najbolj omejili možnosti plenjenja državnega premoženja in menimo, da je to res en ključnih členov, ki bo brzdal osebne finančne apetite poslovodstva, zato se vam zahvaljujem za podporo pri tem amandmaju.Hvala.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Janko Veber.
Predlagani amandma Združene levice podpiramo, kajti zagotovo mora biti v interesu, da poslovodne osebe ravnajo po zakonu, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije. In ne nazadnje lahko spomnim, da smo tudi v zadnjem obdobju skupaj z opozicijo oblikovali dobre rešitve pri preprečevanju koruptivnih dejanj. Eno rešitev smo zapisali tudi v zakon o družbi za upravljanje slabih terjatev bank. Danes lahko govorimo o tem, da tudi ta zakon izboljšujemo ravno s to določbo, da bodo člani poslovodstva zavezani k zakonu, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije. To je tudi pomembno sporočilo pri obravnavi tega zakona v drugi obravnavi v Državnem zboru. Kot sem povedal, bomo ta amandma podprli. Hvala.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 29. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije in amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsedujoči predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, hvala za besedo. Pozdrav še enkrat ministru in ekipi! Tudi dvorana se je malo napolnila, me kar veseli, da je takšno zanimanje ob, še enkrat poudarjam, obravnavi zelo zanimive gospodarske teme. Bi pa kot izziv mogoče glasovom z leve ali desne, mislim, da smo tu nekje isto misleči, in da bi bilo prav dobro, da bi o takšni gospodarski temi našli neko širšo, ne bom rekel, nadstrankarsko koalicijo, in to bi bila odlična priložnost ta zakon. Tako da kar se tiče podpore zakona, bi na nek način povabil vse, da ga podprejo. Navsezadnje imamo na desni strani tudi kolega lesarja gospoda Tanka. Z njim se večkrat na hodniku srečujemo, tudi razpravljamo o gozdu in lesu in mislim, da je to mogoče neka priložnost, da se tukaj na nek način najdemo. Ta hodnik, ki nas loči, nas včasih tudi poveže, in mislim, da je tudi danes odlična priložnost za to. Da se dotaknem amandmajev. Kar se tiče amandmaja Nove Slovenije, gre za amandma, ki se mi zdi nepotreben, ker v bistvu govori o ogljičnem odtisu, ki pa je na nek način kot opcija, ki jo lahko vključimo ali pa si jo tolmačimo kot možnost pogojev za trženje v 2. členu tega zakona. Tako da tega amandmaja ne bom podprl. Kar se tiče amandmaja predlagatelja Združene levice, ga tudi ne bom podprl, ker v bistvu so ta določila javnega naročanja določena v veljavni zakonodaji in ga ni treba eksplicitno tukaj ponovno izpostavljati in poudarjati, ker gre to na nek način pomenilo tudi neko omejevanje pri nekih poslovnih pobudah. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Najprej ima besedo, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Amandma k 29. členu smo v Novi Sloveniji vložili ravno iz naslova, ki ga zagovarja moj kolega, ki je pred mano govoril, ki je napovedal, da ga ne bo podprl, in sicer zato, da bi se ta les iz slovenskih gozdov predelal v Sloveniji. In o tem govori ravno naš amandma. Doda se nova 4. točka: Pri prodaji gozdno-lesnih asortimentov je treba upoštevati kratke transportne poti zaradi ogljičnega odtisa. Lesna masa iz slovenskih gozdov naj bi se predelala v Sloveniji. S tem ogljičnih odtisom bi se lahko motivirale in stimulirale firme, ki poslujejo, da bi še več lahko zaposlovale, da bi razvijale produkte. Se mi zdi, da ne vidim smisla zakaj, ko vsi govorimo, da je treba v Sloveniji zagnati proizvodno, ko damo mi amandma, da bi ta les resnično ostal v Sloveniji, pa za ta amandma, kot kaže, ni posluha. Predlog amandmaja ni v nasprotju s pravom v Evropski uniji glede prostega pretoka blaga in storitev, zato sem s tega vidika začudena nad izvajanjem kolegov poslancev. Rada bi še poudarila, da večkrat dobimo vprašanje, kje se bo predeloval les, tudi kdo ga bo. Tudi visokogorski kmetje so spraševali, in to je tudi vezano na kratke transportne poti in tudi na kratke proizvodne poti ali spravilo lesa. Če bodo vendarle dobili kakšne koncesije, ali bodo imeli prednost gorsko višinski kmetije, kot je bilo že pred leti obljubljeno v strategiji Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pri podeljevanju koncesij v državnih gozdovih? Bojijo se, da ministrstvo ni pozabilo na ta dogovor in ne nazadnje pričakujem mogoče tudi s strani ministrstva, da se opredelijo glede tega amandmaja in tudi glede mojega vprašanja,, če vendarle niste pozabili na gorsko-višinske kmetije. Hvala.
Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Hvala, gospa poslanka, za neposredno vprašanje. Tako vam neposredno tudi odgovarjam in sem vesel, da imam to možnost. Tovrstni členi so zelo koristni v državah, ki so velike, ker to pomeni, da bo potem surovina prodana v lastni državi. V državah, kot je naša, in če to predpišemo ter pogledate, kje so naši gozdovi, predpišemo marsikje, da morajo les iz gozda odpeljati nekam drugam, ne pa v Slovenijo. To je zaradi geografske značilnosti Slovenije. Na ta način dobra misel, ki je absolutno primerna, bi dala lahko napačen učinek, zato sem zelo previden pri tovrstni obliki zapisa. Bodite pa prosim pozorni na posebno nalogo, ki jo Vladi nalaga ta zakon, in to so merila. Pri merilih je pa jasno, da bomo upoštevali ne samo ogljični odtis, ki ga tukaj navajate, upoštevali bomo tudi kompetence, upoštevali bomo tudi usposobljenost, upoštevali pa bomo, kar pa lahko, da tisti, ki imajo pogovor, da obvladajo tudi slovensko. Te stvari, ki jih nam primerljive države iz čisto razumljivih razlogov tudi uporabljajo. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa. Vsebinsko predlog NSi zelo podpiram, ker se mi zdi prav, da upoštevamo čim nižji ogljični odtis, da so transportne poti čim krajše. Vendar pa mislim, da to ne sodi v sam zakon, ampak v pravila. Tako se sedaj navezujem na ministra, in sem prepričana, da bo poslovodstvo to v pravilih zapisalo in da se bo potem to tudi izvajalo. Ta pravila namreč potem tudi potrjuje skupščina, to je Vlada, in upam, da bo tam res to jasno zapisano, saj bomo na ta način dosegli dvojni učinek: okoljevarstvenega, pa tudi to, da bodo čim krajše transportne poti omogočale več dela domači lesni predelovalni industriji in domačim izvajalcem. Predlog NSi se mi zdi umesten in upam, da bo realiziran v pravilniku. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker imam kar nekaj časa, ker se na to temo še nisem oglašal, saj je to pri nas v glavnem pokrivala tovarišica Violeta z našimi super strokovci, si bom tudi sam dovolil nekoliko širine, čeprav se razpravlja o amandmajih, ker so si jo danes vsi vzeli. Govorili smo o zidanicah, o lesni volni in tako naprej. Začel bom pa tukaj, kjer je končal gospod Škodnik. Pokazal je leseno uro in je govoril o dodani vrednosti. Veste, s čim je povezana dodana vrednost pri urah? S številom komplikacij. Jaz si ne kupujem drage ure in tako naprej, ampak toliko sem razgledan, da vem. Več komplikacij ima ura, višja je dodana vrednost. Stoletni koledar, lune in tako naprej. Ta zakon o gozdovih je en tak lep primer komplikacij, o katerem razpravljamo že nekaj časa. Osebno menim, da bi morali razpravljati še več časa. Veste, v kakšni državi sto dni resno razpravljajo o proračunu. Ker je dregnil ob celo vrsto interesov, je razprava takšna, kot je. Tudi sam prihajam iz kakšne stroke, kot vsi vi. Stroke niso monolitne. Tudi ko rečemo ljudstvo, ljudstvo ni monolitno. So različni interesi, kar se nekako lepo kaže tudi v pripravi tega zakona. Kaže se tudi, recimo, v dejstvu, da je tudi koalicija tu dostikrat delovala, bom uporabil mogoče malo neakademski izraz, razštelano. Cenim oba kolega s Koroške, ki s polno žara o tej zgodbi govorita. Sam sem se s kakšnim proholcem ukvarjal iz neke druge zgodbe lokalnega in regionalne razvoja, še preden sem kadarkoli sanjal, da bom končal v Mariboru, kaj šele, da bom končal v tej stavbi. Sedaj ta neka debata, ki jo tako načenjate, Avstrija, Avstrija, Avstrija! Dragi moji, to je tam prej 30 kot 20-letni resni projekt, ki je vpet v celo vrsto zadev, ki preči celo vrsto ministrstev, ki je eden krovnih razvojnih projektov, s katerim zagotavljajo, da ljudje ostajajo na podeželju, da imajo tam dostojno življenje, na tak način tudi locirajo te lesnopredelovalne obrate. Nekateri od njih še dan danes delujejo rahlo v minusu, pa se to nekako tolerira. Druga zadeva je, da moraš znati tudi nekaj z visoko dodano vrednostjo prodati. Že večkrat sem govoril tu v parlamentu, da na Bližnjem vzhodu ima Avstrija ogromen logistični terminal predvsem za gradbene, lesne polizdelke. In to je neka zgodba, ki jo jaz tukaj pogrešam. Nekako smo rekli, ah, bomo naredili gozdno predelovalno verigo, kot da se bo to samo od sebe rešilo. To se seveda ne da rešiti v nekaj mesecih, to se ne da rešiti samo z 20 milijoni. Skratka, gre za neko zgodbo, ki jo je potrebno dosti bolj resno zagrabiti in peljati naprej. To je eno. Drugo, sama ta izvedbenost. Kaj mene vedno bolj moti v tem parlamentu? Dobro, imamo to srečo, da je tukaj Združena levica edina v neki poziciji device, če se tako izrazim, vsi drugi ste že bili na oblasti ali ste zdaj na oblasti, da se vedno reče, kako se hiti, smo v časovni zanki, gor in dol. Koncesija je trajala 20 let. V zadnjem ducatu let je pol časa na oblasti bila tudi desnosučna provenienca. Saj ste vedeli, saj od polovice trajanja koncesije bi se lahko neke resne analize delale in pet let nazaj bi se lahko začela že ta debata, ki bi danes bila tukaj, kar bi se jaz rad pogovarjal, če že gledamo na Avstrijce. Isto je, ko se pogovarjamo o evropskih zadevah. Tam je pa časovnica zelo jasna. Vedno se potem s tisto kohezijo hiti zadnje minute. In zdi se mi, da je to zelo neodgovorno od predhodnih sklicev, da je to zlasti neodgovorno recimo od nekih ministrstev, ker ministri več mandatov sedijo na teh stolčkih. Dajmo že enkrat nekako presekati tovrstno umetno ihto hitenja. Potem se hiti, stroka nabija gor in dol in potem vedno dobimo neke polrešitve. V Združeni levici smo nekako s celo vrsto amandmajev poskušali dodati neke resne varovalke, da se to novo državno podjetje, ne ustanavlja se jih ravno pretirano v tej državi, ne bo sfižilo v smeri, kot so se nekatera dosedanja. Da se ne bodo politično okupirala. Čeprav bodimo odkriti, v javnosti se govori, da bo to štalca SD. Govori se tudi, kateri gospod naj bi bil prvi direktor. Okej, dobro, ve se, kdo, kot vi rečete, v kvoti v koaliciji ima ta resor. To je seveda vaša odgovornost in boste potem tudi odgovarjali. Tudi kazensko, če bo treba navsezadnje. In še ena zadeva, ker smo vseeno ekosocialisti, karkoli to že pomeni, belokranjski kolega Plut je to zelo lepo napisal, ampak prebrati 200 strani knjige zahteva en vikend, če ne drugega, da resno dojamete. Gozd ni le dobiček. Tukaj se govori samo o dobičku. Gozd je relativno krasen ekosistem, ki ga je treba kot takega tudi razumeti in nekako upravljati. Veste, v tej luči lahko reče nek poslanec, aha v 6 % cerkvenih gozdov so oni ustvarili več dobička. Seveda, mogoče zato, ker so hoteli na gozd gledati bolj dobičkonosno kot nekje drugje. Tudi to je neka tema za debato. Da se pa zdaj usmerim k temu 29. členu, ker v predlogu zakona ni nikjer izrecno zapisano o javnih naročilih s strani hčerinskih družb, smo mi to nekako izpostavili. Saj poznamo kakšne druge zakone iz energetike, kjer se je med eno in drugo verzijo prepisovanja izgubilo nekaj besed, pa so hčerinske družbe izpadle iz nadzora. To je eno od varoval, ki jih, kot to mora početi opozicija, počnemo, in upam, da boste ta naš amandma sprejeli. Hvala za besedo.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 30.a člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo še enkrat. Eden od poslancev koalicije je rekel "tako imenovano Računsko sodišče". Zdi se mi, da je to že neka taka žaljiva dikcija. Računsko sodišče je pomemben organ v Republiki Sloveniji, sam osebno mislim, da bi mu morali dati še več pristojnosti. Med vikendi berem njihova poročila in včasih ob tem skoraj jokam. In tudi ob teh amandmajih, ki smo jih pripravljali, smo upoštevali priporočila in nasvete Računskega sodišča. To, da skoraj jokam, ni smešno, kolegica iz vladne ekipe. To je žalostno. Sam gospod minister je rekel, da so sami zaprosili Računsko sodišče za mnenje. Mi smo tudi ta mnenja izdatno prebrali. Pri nas na obisku je bil tudi predsednik Računskega sodišča in smo tudi z njim delno tudi to tematiko predebatirali. Danes smo imeli v Državnem svetu neko obletnico instituta informacijskega pooblaščenca in smo upoštevali tudi to, kar je ta institut povedal. V tem amandmaju dejansko hočemo samo to, da postane ta celota zavezanec za posredovanje informacij javnega značaja, kar mislim, da bi morala biti praksa vseh državnih podjetjih, pa osebno bi rekel, da celo vseh podjetjih, kjer država zadrži vsaj 25-odstotni delež. Kdo bo rekel, da je to zakonsko šlamastika, da se mogoče tako ne bi dalo, ampak to je tista transparentnost, s katero nekako v predvolilnem času vsi radi mahamo, potem pa, ko stopimo tukaj notri, se na njo prevečkrat pozablja. Amandma dejansko sledi nekim priporočilom instituta informacijskega pooblaščenca in v smeri transparentnosti upam, da ga boste podprli. Hvala za besedo.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala gospod predsednik. Kar se tiče pripomb Računskega sodišča, so bile upoštevane že z našim amandmajem, ki smo ga vložili kot koalicija na seji odbora in ureja to, da ima Računsko sodišče vpogled tudi v hčerinska podjetja. Kar se pa tiče informacij javnega značaja, pa naj povem, da bi v tem primeru, če bi ta amandma podprli, prišlo do podvajanja. Namreč to že ureja Zakon o dostopu do informacij javnega značaja, ki določa, da tudi podjetja, v katerih je država večinska lastnica, so podvržena temu zakonu in tega v tem zakonu ponovno ni treba navajati. Seveda bi ga lahko, ampak ni potrebe po takšnem podvajanju. Zato v naši poslanski skupini tega amandmaja ne bomo podprli, ker je to že urejeno zakonsko. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 45. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 15. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 17.15.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prispevkih za socialno varnost. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prispevkih za socialno varnost je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Zakon, o katerem se je danes dopoldne razvila zelo intenzivna debata, je pokazal, da vendarle ta parlament razpravlja tudi o stvareh, ki so koristne za slovensko družbo. Zakon, ki je na razpolago, daje temu državnemu zboru tri različne opcije, tri možnosti, kako bi naredili korak naprej da bi ljudem ostalo več v žepih, torej da bi ljudje imeli več. Ena možnost je socialni copatek, druga možnost je razvojna kapica in tretja možnost nižja obdavčitev božičnice. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo glasovali za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in mu s tem dali možnost, da se ga v drugi obravnavi dopolni, seveda v skladu z vašimi pričakovanji, v skladu z vašimi ideološkimi usmeritvami in tudi javnofinančnimi zmožnostmi. Kakor koli stvari obračate, danes se je pokazalo, da vsaj kar se tiče nižje obdavčitve božičnice, da je zadeva nesporna in da ima praktično široko soglasje. Pri ostalih dveh predlogih so bila mnenja deljena. Pri razpravi na pristojnem odboru se bo praktično pokazalo, katere so tiste rešitve, ki imajo večinsko podporo, da ta predlog zakona na koncu tudi postane zakon. Vsem, ki so vas skrbele javnofinančne posledice, naj povem, da je v predlogu zakona predviden datum uveljavitve 1. 1. 2018, kar pomeni, da zakon ni rizičen za že sprejeta dva proračuna, ampak imamo do takrat še kar nekaj časa, da tudi javno porabo optimiziramo oziroma da vendarle iz vseh ukrepov, za katere tudi na vladni strani trdite, da bodo prinesle določene pozitivne prihodke v državni proračun, kot so davčne blagajne in ostale stvari, da se to v prihodnjem letu in pol, dveh letih vendarle izkaže, da na takšen način pokrijemo tisto, kar bi ljudem več pustili s temi ukrepi. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi z moje strani. V Sloveniji imamo v tem trenutku 50 % upokojencev, ki prejemajo pokojnine manjše od 500 evrov. Imamo pokojninsko blagajno, ki jo je treba vsako leto iz proračuna dopolnjevati z več kot milijardo evrov. In imamo 200 tisoč sodržavljank in sodržavljanov v vrstah v zdravstvu. To pomeni, da sta zdravstvena in pokojninska blagajna povsem izčrpani, da sredstev ni dovolj, da bi omogočali dostojno preživetje, da bi omogočali dostojno zdravljenje tistim, ki so ga potrebni. Predlog, ki so ga predlagatelji predlagali, pa bi iz teh blagajn vzel še skoraj dodatno milijardo evrov oziroma 17 % njunih sredstev. Ker v Združeni levici ne moremo podpreti kolapsa ali uničenja slovenskega zdravstva in solidarnega pokojninskega sistema, bomo seveda ta predlog zavrnili. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. V poslanski skupini ocenjujemo razpravo, ki je bila danes opravljena, kot pozitivno. Zavedamo se, da je treba nekaj na tem področju narediti, skladno tudi z našim programom. Z vidika pristopa, ki je bil ubran, pa se z rešitvami nekako ne strinjamo. Zakaj? Zaradi neposrednih posledic za socialne blagajne. Govorimo o preko 300 milijonih učinka znižanja pri zdravstveni blagajni, preko 600 milijonov na pokojninski blagajni. Glede na to, da trenutni transfer iz proračuna v pokojninsko blagajno znaša približno milijardo in pol evrov, vidimo da so te blagajne že zdaj podhranjene. Če bi te ukrepe sprejeli, bi morali drastično poseči v košarico pravic, ki izhajajo od tam, morda tudi z udeležbo tistih, ki naj bi se jih dodatno razbremenjevalo. Se pravi, tisti, ki imajo najnižje dohodke, bi verjetno velik del storitev odslej morali plačevati, vsaj zdravstvenih, iz svojega žepa. Zdravstvene storitve pa so, kot vemo, zelo drage. Iz navedenih razlogov tega zakona ne bomo podprli. Se pa veselimo nadaljnjih razprav. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Glasovali bomo proti predlogu sklepa, kajti vendarle se moramo vprašati, ali je resnično v interesu ljudi, da imajo nižje pokojnine in da imajo nižji standard zdravstvene oskrbe, kar bi zagotovo bila posledica sprejetja zakona, ki ga predlagajo predlagatelji. Namreč za 700 tisoč milijonov evrov se znižujejo prihodi v pokojninsko in zdravstveno blagajno samo zato, ker bi v tem trenutku nekateri res imeli zato neto plačo višjo, vendar pozneje bi čutili posledice tega dejanja pri pokojninah, in če bi zboleli, tudi pri kvaliteti zdravstvene oskrbe. Mislim, da si ne moremo privoščiti, da predvsem vse tiste, ki imajo povprečne ali podpovprečne plače, pripeljemo v situacijo, da bodo morali plačevati, če bodo želeli imeti ustrezno zdravstveno oskrbo, iz lastnega žepa, ker zagotovo bodo tisti del neto plače, ki jo mogoče danes prejmejo, do takrat že porabili zaradi drugih nujno potrebnih življenjskih potreb. Tako da predlagamo tudi v prihodnje, da se pri zakonih, ki posegajo v tako pomembno področje, kot je davčna obremenitev ali razbremenitev enega ali drugega segmenta, torej ali delodajalca ali zaposlenih, vendarle pogledali celovito, v kakšnih razmerah smo trenutno v Sloveniji, ali je kapital resnično obdavčen tako, kot je primerljivo obdavčen v Evropski uniji. Podatki kažejo, da gre zgolj za 3,7-odstotno obdavčitev kapitala, na drugi strani pa tudi ugotavljamo, da je dobiček pri podjetjih v Sloveniji bistveno manj obdavčen, nekje 17 %, v primerjavi z Nemčijo in drugimi pomembnimi evropskimi državami, ki jih štejemo kot najkonkurenčnejše, kjer je ta obdavčitev nekje okrog 33 %. Tudi sicer gre trend znotraj Evropske unije v smer, da bi vendarle poskušali poenotiti pogled obdavčitve davka tam nekje na 25 %. To so tista vprašanja, ki jih je treba analizirati, preden gremo v spremembo zakona, ki posega tudi v položaj in status ljudi. Ta zakon bi po našem mnenju status ljudi poslabšal in zato bomo glasovali proti sklepu. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Poslanski skupini Desus nikakor ne moremo tega predloga zakona podpreti. Po našem trdnem prepričanju ne gre v pravo smer, je v nasprotju z načeli pravičnosti, z načeli solidarnosti, takšnih rešitev pa mi seveda ne podpiramo. Trdno smo prepričani, da prizadene tiste najbolj ranljive ciljne skupine, daje pa na nek način odpustek oziroma še dodatno privilegira tiste, ki že itak imajo preveč. Ne socialna kapica, ne tako imenovani socialni copatek nista rešitev, ki bi zadovoljila potrebe najbolj ranljivih ciljnih skupin. Izgovori, da ljudje bežijo v tujino, da mladi bežijo v tujino, toda s temi in podobnimi ukrepi jih ne bomo rešili. Treba je celovito pogledati in zadevo osvetliti tako v kontekstu rešitev v socialni politiki, družinski politiki, stanovanjski, fiskalni, ne pa iskati nekih parcialnih, si bom dovolil na tem mestu reči, rokohitrskih ukrepov. Verjamem, da je iskren cilj vseh poslanskih skupin, da dejansko izboljšamo stanje predvsem tistih, ki pomoč najbolj potrebujejo, a s temi ukrepi sigurno ne pridemo do tega. Dokler se bo Desusov glas slišal v parlamentu in daleč naokrog, takšne rešitve ne bodo ugledale luč sveta. Hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu? V lastnem imenu? Potem pa prosim za prijavo, ker vas je več. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Glasoval bom za predlog sklepa, ker se veselim nadaljnje razprave. Če ne bomo glasovali za, bo pri nekaterih velika žalost, ker razprave ne bo. Leta 2008 je Slovenija dosegla 92-odstotno razvitost povprečja Evropske unije. Danes smo za povprečno razvitostjo Evropske unije nekje 15 morda 20 %. Z isto poslovno politiko, ekonomsko politiko, kot jo imamo doslej, bomo imeli še več upokojencev, ne samo polovico, ki bodo težko preživeli mesec. Z isto ekonomsko politiko, kot jo imamo danes, bomo imeli še več ljudi kot samo 50 tisoč na minimalni plači. In trend se povečuje. In tudi vedno več je upokojencev, ki težko preživijo. Kolegice in kolegi, glasoval bom za tudi zaradi tega, ker razumem, da je kapital plaha ptica. 8 od 12 najbogatejših Slovencev danes dela, živi in imajo podjetja zunaj. Naša podjetja grejo ven, grejo iz Slovenije. Delati iste stvari in pričakovati boljše rezultate, je definicija norosti po Albertu Einsteinu. Zaradi tega bom glasoval za ta sklep in se veselim nadaljnje razprave v drugi obravnavi. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Matej Tonin.
Glasoval bom za, ker ta zakon prinaša ljudem z minimalno plačo 50 evrov vsak mesec več, ker razvojnim inženirjem prinaša večje plače in ker vsem državljanom prinaša večje božičnice. Hkrati pa ta zakon ne zmanjšuje dostopnosti do zdravstvenih storitev. Že danes imamo državljani enake pravice do zdravstvenih storitev, ne glede na to koliko plačujemo za zdravstveno blagajno, več ali manj, vsi imamo enake pravice. In ta sistem se ohranja tudi naprej. Ta zakon tudi ne zmanjšuje pokojnin tistim z najnižjimi dohodki oziroma z minimalno plačo. Seveda pa ta zakon zahteva od države v prihodnjih dveh letih, da vloži precejšen napor. Kakšen napor? Da več ljudem zagotovi službo, tako da bo več ljudi plačevalo v zdravstveno in pokojninsko blagajno. Zahteva napor od države, da začne učinkovito preganjati sivo ekonomijo, in zahteva tudi napor države, da preganja delo na črno. Tukaj se zgodba obrne. Če je ta vladna koalicija vedno do sedaj nalagala te napore za javnofinančno konsolidacijo na stran ljudi oziroma gospodarstva z višanjem davkov, ta zakon obrne logiko. Ljudem pusti več denarja, hkrati pa na drugi strani od države zahteva trdo delo, zato ta zakon podpiram.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Na samem začetku moram povedati, da ne bom glasoval, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Seveda bom pa spoštovane kolegice in kolege iz Nove Slovenije povprašal, kdo vam je pisal ekonomski program. Glede na poznanstvo vašega članstva, lahko z zagotovostjo trdim, da nekaj takega tudi oni ne bi sprejemali oziroma podpirali. Da podpiramo tiste, ki imajo velike plače in delodajalce, je hudo narobe, saj v te večje plače štejem, če želite, pa to nerad povem, ker smo tudi poslanci dali svoj prispevek v času krize in recesije in še dajemo, da bi to potem pomenilo na nek način, da damo podporo poslancem, vladnim funkcionarjem, poslovodnim organom, visokim uradnikom, mogoče tukaj pa tam še kakšnemu inženirju, vsi ostali pa tega ne bi uživali. Ali se zavedate, da bi to pomenilo 600 milijonov evrov manj v pokojninsko blagajno in 300 milijonov manj v zdravstveno blagajno? Pa še to, da vas spomnim, iz proračuna se mora v pokojninsko blagajno dati 1,4 milijarde evrov predvsem tudi zaradi tega, ker so v preteklosti nekoč zmanjšali prispevek delodajalcev v pokojninsko blagajno za polovico in smo unikum v Evropski uniji. Vse to me usmerja v smer, da takega predloga pa res ne morem sprejeti oziroma ga ne morem podpirati.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Predloga ne bom podprl. Na kratko ga lahko komentiram z nekim refrenom iz otroštva: "Priletele sapice, niso vzele kapice, vzele so fantička." In ta fantiček po tem predlogu so in mladi in starejši. Spomnim se, kako je Nova Slovenija, ko smo amandmirali proračun, amandmirala, ne bomo odplačevali dolgov. To mi je mogoče delno včasih bilo celo všeč kot združenolevičarju, pa ne vem, če je blazno odgovorno. Zdaj njen mladi v Berlinu, EPP šolani lider pravi, ah kaj, saj to šele čez dve leti pride ta milijarda, pravi med drugim, da vsem državljanom bodo šle božičnice gor. Poglej, kolega Tonin, večina državljanov božičnic nikoli videla ne bo v sedanjem stanju. Strinjam se pa s poslancem, ki sedi na sedežu številka 90, da mi potrebujemo gospodarsko industrijsko politiko, ker brez nje bodo pokojnine še nižje, brez ne bodo tudi mezde poslank in poslancev nižje. Zelo po domače povedano: mi potrebujemo neke robne pogoje, ki bodo omogočili v naslednjem desetletju, da ne bo izgubljeno, da bomo dobili pol ducata Krk pa en ducat Kolektorjev, če se zelo jasno izrazim, da bo še Nova Slovenija razumela. Tega pa seveda s takimi všečnimi predlogi ne bomo dosegli. Že večkrat sem v tem državnem zboru rekel, da moramo preiti v neko bolj pametno obdavčevanje, da se moramo najprej vprašati, zakaj neki davki in katere politike spremljajo. Danes zjutraj sem bral Guardian in notri lepo piše: Smrt padalki. To sta gotova dogodka. In dajmo se o pogrebni dejavnosti malo bolj pametno pogovarjati, pa tudi o davkih ne bi bilo škoda, da se začnemo nekoliko bolj pametno pogovarjati. Glasoval bom proti. Hvala za besedo.
Postopkovno? Sprašujem, če je še kakšna obrazložitev glasu. Obrazložitev glasu ima gospa Vojka Šergan.
Lepo pozdravljeni! Sama za predlog tega zakona ne bom glasovala zaradi tega, ker je treba javne finance imeti uravnovešene. S tem zakonom pa posegamo v zdravstveno in pokojninsko blagajno. Zaradi tega se bom sama do tega opredelila z ne. Hvala.
Obrazložitev glasu ima gospa Ljudmila Novak.
Jaz bom seveda glasovala za zakon. Tudi zaradi tega, ker slišim od gospodarstvenikov, kako so ti ukrepi nujno potrebni. Če mi prekomerno obdavčujemo srednji sloj oziroma mlade raziskovalce, imajo naši podjetniki problem, ker ti gredo v druge države. Potem nam ostane samo tista nizko plačana delovna sila in ni dodane vrednosti. Mi pa potrebujemo kvalitetne, visokotehnološke izdelke. Na drugi strani pogosto slišim, da bi izplačali božičnico, ampak od tega država polovico pobere. In iščejo druge možnosti, od pršutov do šampanjcev in tako naprej. Jaz pa mislim, da bi vendarle denar ljudem še kako prav prišel. Ne da ga tudi od tega potem polovico država pobere. V tujino odhajajo mladi izobraženi, ker so brezposelni, ker ne dovolimo, da bi pri nas podjetniki zaslužili nekoliko več in ponovno vložili v širjenje proizvodnje. To so delovna mesta, in to so sredstva za penzije. Vi pa pravite, da samo mora država čim več v to penzijsko blagajno prispevati. Seveda mora, ker penzionisti so zaslužili penzije, ampak največ bomo imeli v tem skladu, če bo veliko ljudi zaposlenih in bodo plačevali prispevke. Vi pa tega ne želite slišati. Jaz bom glasovala za ta zakon, ker mislim, da je to korak v prvo smer.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Predloga seveda ne bom podprl, ker pomeni bistven poseg v sistem socialnih zavarovanj. Za zdravstvo samo pa pomeni katastrofo. Res je, na papirju imamo vsi enake pravice, dejstvo pa je, da je treba te storitve nekje plačati. In z več sto milijoni manj v zdravstveni blagajni bo teh pravic ustrezno manj. Na eni strani se ljudem res ponuja v žep dodatnih 50 evrov, kot trdi predlagatelj. Z drugega žepa se jim bo pa več sto evrov vzelo za socialne pravice. Predloga ne morem podpreti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jernej Vrtovec.
Tokrat sem za to, da je Slovenija konkurenčnejša država, da privabljamo tuje investitorje in se tako tudi odpirajo nova delovna mesta. Zaradi tega bom glasoval za ta zakon, ki pomeni nižje davke. Ljudje si pač to zaslužijo. S tem zakonom dobijo dve možnosti. Tisti, ki imajo najnižje plače, tisti, ki so tudi na socialne robu, jim s tem zakonom omogočimo, da ob koncu meseca dobijo 50 evrov več pri plači. To je prva stvar. Druga stvar, pomoč gospodarstvenikom in ljudem, da lahko izplačajo božičnico kot nagrado zaposlenemu. In ta delavec je potem tudi bolj motiviran. Skozi razpravo so se pokazale konceptualne razlike v dojemanju, kaj davki so, kaj davki niso. Težava pa nastane ob tem, ko se kaže, da nekateri tudi predvsem iz političnega prestiža dobrih predlogov opozicije, ki predvidevajo boljše plače, ne želite podpreti. In prav to skozi celotno to razpravo in tudi današnje glasovanje obžalujem. Slovenija mora postati konkurenčnejša država na tem globalnem trgu. Če tega kaj kmalu ne bomo naredili, nas bo čas povozil. Vsi, ki pravite, da bi ta naš predlog zakona pomenil katastrofo za zdravstveno blagajno – gospe in gospodje, zdravstvena blagajna bo v katastrofi zaradi slabe demografske politike in demografskih kazalcev, klientelizma korupcije in tega, da tudi vladajoča koalicija odklanja zdravstveno reformo.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti pa 54. [[Za jih je glasovalo 27.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27. 1. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 10, proti pa 55. [[Za jih je glasovalo 10.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 10.a členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Violeta Tomić.
Hvala za besedo. V Združeni levici menimo, da se naj 10.a člen, ki določa posebne pogoje za pridobivanje poroštev, črta. Črtanje seveda ne pomeni, da slovenski državni gozdovi ne bodo mogli najemati kreditov tudi ne s poroštvi Republike Slovenije, vendar morajo biti za ta poroštva upoštevani standardi, ki veljajo tudi za vsa druga državna podjetja in druge subjekte. Če pogledamo primerjavo kriterijev za dodeljevanje poroštev, ki jih predlagajo za družbo SDG, s kriteriji v Zakonu o poroštvih Republike Slovenije za financiranje investicij gospodarskih družb vidimo kar precejšnjo razliko. Namreč pri gospodarskih družbah je pri obrestih, stroških najema kredita samo glavnica, torej brez obresti in stroškov, na primer pri državnih gozdovih pa so vključeni v skupno višino poroštvenih obveznosti. Če pogledamo ročnost kredita, za gospodarske družbe ne sme biti krajša od 1 leta in daljša od 10 let, pri državnih gozdovih ne sme biti krajša od 7 let in ne daljša od 25 let in tako naprej. Sporna je tudi 9. točka, ki pravi, "država bo izpolnila poroštveno obveznost v roku 10 delovnih dni po prejemu upnikovega poziva, iz katerega je razvidno, da kreditojemalec navkljub njegovemu pozivu v dogovorjenem roku ni izpolnil zapadle obveznosti…" Skratka, država bo imela za preučitev upnikovega poziva samo 10 dni časa, da ugotovi, ali je poziv upravičen, ali res kreditojemalec ni izpolnjeval obveznosti in tako naprej. Oziroma še hujše je, v 10 dneh bo morala država poroštveno obveznost že izpolniti. Lepo vas prosim, pozivam vas, tudi pri TEŠ 6 je Državni zbor glasoval o poroštvih, pogoji so bili še hujši, pa kljub temu so vas direktorji peljali žejne preko vode. Zato v izogib nadaljnjim parlamentarnim preiskavam, ki bi se lahko zgodile, vas prosim, da še enkrat premislite in vas pozivam, da podprete naš amandma, ki pravi, da se 10.a člen črta. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. 10.a člen predloga zakona v drugem odstavku, v alineji 1–10 zelo jasno opredeljuje vse tiste potrebne sestavine za poroštvene pogodbe, ki so potrebne. Dejstvo je, da v deveti alineji tega odstavka je govora o subsidiarnem poroštvu. Menim, da vsi tisti, ki vemo, kaj pomeni, subsidiarno poroštvo je popolnoma razumski rok, ki je naveden. V enajsti alineji tega istega odstavka pa je zelo jasno tudi zapisano, da ta poroštvena pogodba bo veljala, če predhodno dobi soglasje Državnega zbora. Ob tej priliki bi rad vseeno poudaril, da ta 10.a člen nikakor ne smemo enačiti s tako imenovano bianko menico. In ko so vse te procedure speljane, potem šele sledi podpis poroštvene pogodbe z resornim ministrom, v tem primeru ministrom za finance. Zato vloženi amandma Poslanske skupine Združene levice Poslanska skupina Stranke modernega centra ne bo podprla. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti pa 55. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 15. členu pod številko ena. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine Združena levica k istemu členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti pa 18. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker je bil sprejet amandma poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 15. členu pod številko 1, sta postala amandmaja Poslanske skupine Združena levica k istemu členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 16.a členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti pa 6. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 29. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti pa 52. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 29. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti pa 53. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 30.a členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. V Združeni levici nas sicer zelo veseli, da je bil sprejet amandma, s katerim se je dodal 30.a člen, ki govori o nadzoru Računskega sodišča. Tudi sami smo v zvezi s tem predlagali praktično isti amandma, le da smo v našem amandmaju poleg pomislekov Računskega sodišča k predlogu zakona upoštevali tudi pomisleke informacijske pooblaščenke. Po našem mnenju mora biti namreč družba Slovenski državni gozdovi zavezanec za dostop javnega značaja. Od začetka obravnave tega zakona v Državnem zboru se je ta zakon v smislu zagotavljanja transparentnosti delovanja slovenskih državnih gozdov že precej izboljšal. Manjka pa mu še vedno pika na i, s katero bi ta družba postala tudi zavezanec za posredovanje informacij javnega značaja. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 49. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 10. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in da je predstavnik predlagatelja predloga zakona že v razpravi o vloženih amandmajih predlagal, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 18. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 2. 2. 2016, ob 14. uri. Službe Državnega zbora bodo pripravile pregled, v katerem bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o pogrebni dejavnosti ter upravljanju pokopališč v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o pogrebni dejavnosti ter upravljanju pokopališč ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti 6. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 26. 1. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Violeta Tomić.
Hvala za besedo. V Združeni levici bomo pri glasovanju o noveli Zakona o medijih vzdržani. Razlogov za to je več. Po eni strani prinaša poskus ureditve sovražnega govora pri komentiranju na spletu, kar pozdravljamo, in je vsekakor pomemben korak. Hkrati prinaša tudi uskladitev pravice do popravka z odločbo Ustavnega sodišča. Glavno vprašanje pa so seveda kvote. Glede na to, da je šlo za njihov popravek, saj so že dolgo uzakonjene, smo v Združeni levici dvakrat predlagali dodatke, s katerimi bi kvote postale kaj več kot le administrativne ovire. Obakrat pa nismo bili deležni nobenega posluha. Do glasbenih kvot na sploh je treba v resnici imeti veliko mere skepse. Sprašujem se, če so res pravi način, da se glasbena scena razvije, da spodbudimo kakovostno in raznovrstno glasbeno produkcijo domačih ustvarjalcev, da spodbujamo mlade in manj uveljavljene ustvarjalce. Skratka, koalicija je večkrat spreminjala vsebino določb, vendar ji očitno ne gre za dejanski napredek kakovostnega glasbenega ustvarjanja. Predlagali smo, da se del kvot nameni mladim in neuveljavljenim glasbenikom, česar pač niste želeli sprejeti. Bili smo preglasovani. Država je nosilka javnega kulturnega interesa in je odgovorna za glasbeno kulturo, in to v celoti, ne samo v javnih medijih. Vendar pa si očitno v tej vladi javni interes predstavljajo povsem drugače. Napačno. Posledice zatiskanja ušes pa boste nosili ravno vi. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 2. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 15. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 2. 2. 2016, ob 14. uri.