Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 8. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Dejan Židan do 17. ure, Branko Simonovič od 15. do 17. ure, Ljudmila Novak, Nataša Sukič, Luka Mesec od 12.30 dalje, Violeta Tomić, dr. Milan Brglez do 14. ure ter od 17. do 19. ure, mag. Branislav Rajić do 18. ure, Janja Sluga od 18. ure dalje, Jernej Vrtovec od 13.50 do 16.15, Blaž Pavlin od 16. ure dalje, dr. Franc Trček do 10. ure, Zmago Jelinčič Plemeniti od 13. ure dalje, Gregor Perič do 11.30 in Lidija Divjak Mirnik do 18. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POSTOPKU SODNEGA VARSTVA NEKDANJIH IMETNIKOV KVALIFICIRANIH OBVEZNOSTI BANK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, gospodu Dragonji.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci, dobro jutro! Prehajamo na zahtevno tematiko, ki se je pripravljala več kot dve leti, vezano na podrejene obveznosti in pravice nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Slovenija se je po več let trajajoči gospodarski in finančni krizi leta 2013 znašla v situaciji, ko slovenske banke niso imele več dostopa na mednarodne finančne trge in niso bile več v stanju refinancirati obveznosti, ki so jih najele tako doma kot v tujini, brez pomoči oziroma intervencije države. Bonitetne ocene bank so drastično padale, deloma tudi kot posledica psihoze, ki je takrat veljala in je bila prisotna na mednarodnih finančnih trgih. Banka Slovenije je ocenila, da je ogrožena stabilnost celotnega finančnega sistema in da so izpolnjeni pogoji za izredne ukrepe, kot jih je določal takrat veljavni Zakon o bančništvu ZBan-1. S ciljem ponovne vzpostavitve finančne stabilnosti sta monetarna in izvršna oblast predlagali ukrepe za sanacijo bančnega sistema. Sanacija pod pogoji, kakor jih je takrat dovoljevalo pravo Evropske unije, je zahtevala vzpostavitev novega pravnega okvira, ki je bil vzpostavljen z novelo Zakona o bančništvu ZBan-1L, ki je bila uveljavljena novembra 2013. Nova evropska pravila uporabe javnih sredstev za sanacijo bank so zahtevala načelo delitve bremen, to je reševanje bank najprej od znotraj, tako imenovani bail-in, preden so bila angažirana javna sredstva v obliki državne pomoči. Nova zakonska ureditev je določila, da del finančnih bremen sanacije prevzamejo tudi delničarji in imetniki različnih podrejenih in hibridnih kapitalskih instrumentov, kar je zakon vse imenoval kvalificirane obveznosti bank. To so vsi finančni instrumenti, ki po svoji naravi prispevajo k pokrivanju izgub banke. ZBan-1 je določil pravila, v skladu s katerimi je Banka Slovenije lahko izrekla izredne ukrepe, med njimi ukrep prenehanja kvalificiranih obveznosti. Vse določbe Zakona o bančništvu, ki urejajo izvedbo in izrek ukrepa prenehanja kvalificiranih obveznosti, so bile predmet ustavne sodne presoje. Ustavno sodišče je z odločbo leta 2016 potrdilo ustavnost določb, na podlagi katerih so bili izrečeni izredni ukrepi ter na podlagi katerih so prenehale kvalificirane obveznosti. Pri tem se je Ustavno sodišče obrnilo za pojasnilo tudi na Sodišče Evropske unije in upoštevalo v svoji odločbi sodbo C526/14 in s tem preverilo tudi skladnost zakona z evropskim pravnim redom. Kot skladne z ustavo je Ustavno sodišče priznalo 12 izpodbijanih členov zakona, ki so predstavljali podlago za izvedene izredne ukrepe. To konkretno pomeni, da je Ustavno sodišče potrdilo, da je imela Banka Slovenije v izpodbijani ureditvi v konkretnih primerih zakonito podlago za odločanje, kar so izpodbijali pobudniki za oceno ustavnosti. Ali je Banka Slovenije ravnala v skladu s to ureditvijo, pa mora biti predmet sodnega varstva in se bo preverjalo na način, kot predlaga ta zakon. Zaradi odsotnosti posebnih procesnih pravil za odškodninske spore nekdanjih imetnikov proti Banki Slovenije je Ustavno sodišče za neustaven spoznalo 350.a člen Zakona o bančništvu. V ustavni odločbi ugotovljena protiustavna praznina se nanaša na pravico do dostopa do podatkov, na dokazno breme in na možnost kolektivnega uveljavljanja sodnega varstva. Te tri teme so teme, ki jih v osnovi pokriva ta zakon in ki so bile obsežno usklajevanje tako medresorsko kot v javni obravnavi. Predmet sodne presoje bo pravilnost izvedenih izrednih ukrepov s strani Banke Slovenije in upravičenost do povrnitve škode. Morebitna odškodnina, ki bo izplačana nekdanjim imetnikom, je lahko odvisna le od pravilnosti ugotovljenega premoženjskega stanja v trenutku izdaje odločbe Banke Slovenije. Nedvomno je, da so imetniki imeli bistveno večjo stopnjo tveganja pri teh naložbah. Treba bo pa ponovno oceniti, ali je Banka Slovenije pravilno ocenila finančno stanje bank v tistem obdobju. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo gospa Maša Kociper, da predstavi stališče Poslanske skupine SAB.
Lep pozdrav! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Danes je torej pred nami predlog vladnega Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. V medijih smo že nekaj let priča izkrivljenim zgodbam o ozadju sanacije bank iz leta 2013 in ni jim videti konca. Zdi se, da je cilj vseh teh prispevkov prepričati naše državljane in davkoplačevalce, da bančne luknje v Sloveniji sploh ni bilo in da so davkoplačevalski denar, ki je bil namenjen bankam, pobrale Evropska unije, Banka Slovenije in Vlada. Tovrstni poskusi preusmerjajo pozornost od tistih, ki so bančno luknjo dejansko ustvarjali s podeljevanjem slabih kreditov in so zanje tudi odgovorni. Dejstvo je, da je v bančnem sistemu največji del slabih kreditov nastal med leti 2005 in 2007, zanje pa so odgovorni bankirji, ki so jih na mesta državnih bank postavili takratni vladajoči politiki in ki so podeljevali kredite brez ustreznega varstva. Se s temi podpisniki kreditnih pogodb danes sploh še kdo ukvarja? Bodo krivci za bančno luknjo sploh dobili sodni epilog ali kazen? Ali jim bomo zopet prepustili usodo Slovenije, čeprav so v preteklosti že delali velike napake? V Poslanski skupini SAB smo prepričani, da je skrajni čas, da razpihamo meglo s te zelo zahtevne teme in državljanom pojasnimo, kaj so špekulacije in zavajanja, kaj pa dejstva. Želimo predstaviti nesporna dejstva in povedati, da je bil denar namenjen za dokapitalizacijo bank in da se v bankah še vedno nahaja. Želimo še naprej skrbeti za dobrobit davkoplačevalcev, državljanov, ki nikakor niso prispevali k temu, kar se je zgodilo, in tistih, ki že vrsto let dajejo svoje dajatve za državo, pa na koncu ne dobijo tistega, kar jim pripada – to so naši upokojenci in upokojenke. V času gospodarske krize so bile naše banke in tudi država na robu propada, Slovenija pa je imela samo naslednji izbiro: dokapitalizirati banke z državno pomočjo ali pa pustiti banke v insolventnem stanju in tvegati stečaj in kolaps ne samo finančnega sistema, ampak kar cele države. Slovenija je imela denarja samo še za nekaj mesecev in zlahka bi delila usodo Grčije in še nekaterih drugih evropskih držav. Te države, ki so bile deležne finančne pomoči in obravnave s strani tako imenovane trojke, so danes daleč za Slovenijo. Brez prave suverenosti in pod strogim nadzorom, kaj se v teh državah dogaja in kaj sprejema. Tudi za praktično vsako zakonsko spremembo morajo še dandanes dobiti soglasje od zunaj. Za razliko od njih pa se je Slovenija takrat odločila boriti, izborila si je vso svojo suverenost in tako zagotovila blaginjo in nadaljnji razvoj. Gospodarska rast po letu 2013, stopnje BDP, razvoj in zaustavitev varčevalnih ukrepov so neizpodbiten dokaz, da je vlada Alenke Bratušek konec leta 2013 sprejemala prave odločitve. Vlada Alenke Bratušek je bila, kot rečeno, takrat postavljena pred dejstvo, da bodo banke brez državne pomoči v obliki dokapitalizacije razglasila stečaj. Za dokapitalizacijo bank z davkoplačevalskim denarjem je Slovenija potrebovala soglasje Evropske unije – takšna so pač pravila. Po pravilih EU javnih sredstev davkoplačevalcev ni dopustno nameniti za reševanje tistih delničarjev in upnikov, ki tudi v primeru stečaja banke ne bi dobili ničesar, in mislim, da je to popolnoma pravilno. Evropska unija ščiti navadne državljane davkoplačevalce. V konkretni zgodbi je bilo samo nekaj procentov takih ljudi, ki so te obveznice kupovali preko okenca, vsi ostali so bile banke, zavarovalnice, pozavarovalnice in drugi tako imenovani poučeni vlagatelji, ki so se ali pa bi se morali zavedati svojih tveganj. Slovenija je sestavni del Evropska unije in zato smo dolžni spoštovati njeno zakonodajo. Ne pozabimo, da sooblikujemo jo državljani Evropske unije z vplivov na evropske poslance in tudi zato razmislimo vsi skupaj, koga bomo v nedeljo obkrožili in kdo se bo boril za naše interese. Kot druge države Evropske unije je Slovenija uzakonila pravni institut, podoben prisilni poravnavi. Leta 2013 je določila zakonske pogoje, na podlagi katerih je Banka Slovenija vodila postopek cenitve bank. Če se je v tem postopku pokazalo, da je finančno stanje banke takšno, da banki brez dokapitalizacije grozi neizogiben stečaj, je Banka Slovenije izrekla izredne ukrepe, na podlagi katerih so bili razlaščeni tisti, ki v primeru stečaja bank ne bi prejeli ničesar; tudi delničarji in obvezničarji torej. Tako je Banka Slovenija v konkretnih primerih tudi ravnala. Ta zakon – in sedaj prehajam na bistvo – je bil deležen ustavne presoje. Ustavno sodišče Republike Slovenije je kot najvišji organ sodne veje oblasti in po posvetovanju s Sodiščem Evropske unije ugotovilo, da so določila, ki opredeljujejo zakonske pogoje za izrek teh ukrepov, o katerih govorim, se pravi, način sanacije bank v skladu z ustavnim in pravnim redom Republike Slovenije. Ponavljam, v skladu z ustavnim in pravnim redom Republike Slovenije; to je ugotovilo Ustavno sodišče glede načina sanacije bank. Kot neustavno je spoznalo le določilo o sodnem varstvu razlaščencev, saj naj ne bi nudilo prave zaščite, ker niso imeli dovolj dostopa do informacij. Ustavno sodišče je zato zakonodajalcu naročilo, naj sodno varstvo uredi tako, da razlaščencem omogoči dostop do vseh finančnih in drugih podatkov, ki jih je v času odločitve imela na voljo Banka Slovenije. Na podlagi tako pridobljenih podatkov bodo po tem zakonu, ki je danes pred nami, lahko vložili tožbo v primeru, da je Banka Slovenije po njihovem mnenju napačno ocenila finančno stanje bank. Če bi se v tem postopku, kjer bodo sodelovali finančni izvedenci, ugotovilo, da je bilo to stanje drugače ugotovljeno, se pravi narobe, bodo upravičeni do določene odškodnine, ki pa je zakonsko zaenkrat – mislim, da je to ostalo v predlogu – omejena na vložek, ki so ga vložili. Zakaj odškodnine izplačuje Banka Slovenije in ne država? V skladu z Ustavo Republike Slovenije in z Zakonom o Banki Slovenije je Banka Slovenija samostojna in neodvisna pri opravljanju svojih nalog. Ni vezana na sklepe, stališča in navodila državnih ali drugih organov. Tako je Banka Slovenije v skladu z ustavno zakonsko podlago in s svojim položajem samostojno in neodvisno izrekala omenjene ukrepe; Te omenjene izredne ukrepe na osnovi iz določil zakona, ki jih je Ustavno sodišče ocenilo kot ustavne. V stranki SAB zato pozdravljamo predlog zakona, ki omogoča enostavnejšo in bolj učinkovito varstvo tistih, ki si sodno varstvo zaslužijo. Podpiramo vse takšne rešitve zakona, ki so pravične. Želimo si, da bi zakon razlikoval med tako imenovanimi nepoučenimi vlagatelji, se pravi tistimi, ki se niso zavedali tveganj in so kupovali obveznice za majhne denarje, in tistimi, ki se s temi posli ukvarjajo in tveganja dobro poznajo – govorimo o tako imenovanih špekulantih, pa tukaj špekulant ni mišljeno v negativnem smislu. Špekulant je mišljeno v smislu presoje, ali ti nek posel omogoča zaslužek ali ne. V postopku sprejemanja tega zakona smo v stranki SAB odločno nasprotovali zakonskim rešitvam, ki bi dodatno obremenjevale proračun in davkoplačevalce. Ocenjujemo, da je pravično, da tisti, ki imajo denar – banke, zavarovalnice, pozavarovalnice –, tako kot v vseh sodnih postopkih krijejo stroške izvedencev in tudi stroške sodnih taks. Posebnega varstva naj bodo deležni majhni. Profesionalni vlagatelji, kot so, kot rečeno, zavarovalnice, pokojninske družbe, Kad, Sod in ostali, katerih naložbe so bile neprimerno večje, tudi nekaj milijonov, so dolžni sodne takse, tako kot vsi ostali, v sodnem postopku poravnati sami. Dovolite mi torej, da na koncu še enkrat poudarim glavna dejstva. Če ne bi imeli takratnega zakona in pravne podlage, na podlagi katerega bi Banka Slovenija ocenila, ali so banke insolventne in bodo šle v stečaj ali ne, ter jim izrekle izredne ukrepe, bank kot stebra bančnega sistema in države brez tuje pomoči ne bi mogli rešiti pred bankrotom. To pravno podlago je Ustavno sodišče Republike Slovenije spoznalo za skladno z Ustavo in pravnim redom Republike Slovenije. Ustavno sodišče je zaradi neravnotežja strank – to je Banke Slovenije kot tožene stranke in vlagateljev – ocenilo, da je predvideno sodno varstvo neustrezno in da jim je potrebno za sodno varstvo predložiti oziroma imeti možnost, da pridejo do več informacij. Zadnje, močna gospodarska rast, dvig BDP, konec varčevalnih ukrepov in izboljšanje socialne blaginje in ugleda Slovenije v Evropski uniji je znak, da smo takrat ravnali prav in da je vlada Alenke Bratušek sprejela, leta 2013, prave odločitve. Odločbe Ustavnega sodišča so zavezujoče in jih je treba spoštovati in prav je, da tudi glede sodnega varstva najdemo pravo rešitev. V okviru današnje splošne razprave bomo tudi v naši stranki – in upam, da tudi ostali – odprli še kakšno odprto vprašanje in morda našli še boljše rešitve. Tudi to, kdo je zavezan za plačilo odškodnine, je morda še odprto vprašanje, na katerega opozarja Banka Slovenije. Bistveno je, da vladni zakon, ki ga obravnavamo, dosledno ureja tisto, kar od zakonodajalca zahteva Ustavno sodišče. S tem pokažemo, da spoštujemo načelo pravne države in tudi tiste, ki so ravnali nešpekulativno. V Poslanski skupini SAB menimo, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, hkrati pa bomo tudi aktivno sodelovali v nadaljnji splošni razpravi. Hvala.
Hvala lepa! Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Robert Polnar. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Suverenost države nasproti samostojnosti evropskih bančnih institucij – natanko to je v jedru spornega ravnanja pri sanaciji bank, izbrisu in konfiskaciji premoženja delničarjev in izbrisu imetnikov kvalificiranih obveznosti. Izvedba stresnih testov, skrbni pregled sredstev bank, izbire vrednotenja in prenos terjatev na slabo banko so poslovni procesi, za katere ne moremo potrditi skladnosti brez sence ekonomskih dvomov in politične in pravne neodgovornosti. V ozadju se kažejo najmanj tri nejasnosti: prva zadeva – zakonitost teh postopkov, druga – način vrednotenja in tretja – obseg nove zadolženosti zaradi sanacije. Zakon o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank je treba sprejeti zaradi odločbe Ustavnega sodišča z dne 19. oktobra 2016. Ustavno sodišče je odločilo, da je 350.a člen Zakona o bančništvu v neskladju z Ustavo. Omenjeni člen je določal varstvo delničarjev in upnikov v primeru odločbe o izrednih ukrepih. Zaradi odsotnosti posebnih procesnih pravil za odškodninske spore nekdanjih imetnikov proti banki je bila neustavnost ugotovljena v zvezi s pravico do dostopa do podatkov, v zvezi z dokaznim bremenom in zmožnostjo kolektivnega uveljavljanja sodnega varstva. Rok za sprejetje zakona je potekel 15. maja 2017. Za poslance Poslanske skupine Desus je bistveno, da predlog zakona upošteva ustavno odločbo. Sodno varstvo nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank bo tako omogočeno. Določena je objava odločb Banke Slovenije, s katerimi so bili izrečeni izredni ukrepi ter način zagotovitve dokumentov in podatkov, ki se nanašajo na izredne ukrepe. Zakonska ureditev dostopa do dokumentov in podatkov, ki jih je Banka Slovenije upoštevala ali bi jih morala upoštevati pri izreku izrednega ukrepa prenehanja kvalificiranih obveznosti banke, ki je bil izrečen na podlagi 261.a člena Zakona o bančništvu, je vsekakor potrebna. Dostop bo omogočen preko virtualne podatkovne sobe. Kako, na kakšen način, kje, s kakšnimi tehničnimi sredstvi bo ta virtualna podatkovna soba urejena, predvsem pa, kdo bo nosilec izvedbe, so dileme, ki jih bo treba razrešiti v naslednjih fazah zakonodajnega postopka. Presoja političnoekonomske odgovornosti za sanacijo bank je še vedno pomemben slovenski spor. Brez slehernega dvoumja so država in davkoplačevalci nosili velik del, prevladujoči del, bremena bančne sanacije. Na podlagi potreb po ohranjanju poslovne sposobnosti bank je ob koncu leta 2013 Vlada uveljavila izredni ukrep prenehanja oziroma konverzije kvalificiranih obveznosti banke, ki ga komercialni banki izreče Banka Slovenije in s katerim se zagotavlja prispevek lastnikov in imetnikov podrejenih instrumentov pri pokrivanju primanjkljaja kapitala. Lastniki kapitala so bili tako razlastninjeni, ker sami niso zmogli dokapitalizirati bank za zagotovitev njihove poslovne stabilnosti. Razlastninjeni so bili tudi imetniki podrejenih obveznosti. Obstaja več trditev: banke so bile preveč dokapitalizirane, lastnikov podrejenih obveznosti sploh ne bi bilo treba razlastiti, celo lastnikov delnic ne. O pravilnosti teh trditev danes ni mogoče soditi. Pomembno pa je, da je podana zakonska možnost vsem potencialnim oškodovancem, da pridobijo podatke in se glede na njihovo vsebino odločijo za nadaljnje ukrepanje, za tožbe. V sodnih postopkih se bodo njihove trditve potrdile ali pa ovrgle. Zakon določa tudi obrnjeno dokazno breme, kar pomeni, da bo morala Banka Slovenije dokazati upravičenost razlastitve imetnikov kvalificiranih obveznosti. V primeru ugotovitve razlastitve v previsokem obsegu pa morajo biti upravičenci, se pravi tožniki, poplačani. Tožena stranka, ki bo morala plačati v teh primerih, je Banka Slovenije. V Poslanski skupini Desus menimo, da je tako prav, kadar se ugotovi, da so bili izračuni kot podlaga za razlastitev napačni. Ali je izplačilo morebitne odškodnine s strani Banke Slovenije kršitev pravila monetarnega financiranja, je vprašanje, na katerem centralna banka utemeljuje svoje nasprotovanje zakonskemu predlogu, zato da bi se izognila svoji odgovornosti in potencialnim finančnim obveznostim. Izplačana, morebiti izplačana odškodnina ne bi pomenila financiranja obveznosti države, saj se javnofinančna sredstva zaradi tega ne bi povečala. Pa tudi drugače, gospe in gospodje, kaj je monetarno financiranje, je stvar interpretacije. Banka Slovenije, denimo, na podlagi Zakona o Banki Slovenije namenja na podlagi tega zakona 25 % presežka prihodkov nad odhodki v vsakem poslovnem letu v proračun Republike Slovenije, pa ni bilo od junija leta 2002, ko je bil sprejet ta zakon, nikdar zaslediti, da je zakon v nasprotju s pravnim redom Evropske unije. Zakaj če bi bil v nasprotju s pravnim redom, Slovenija nikoli ne bi izpolnila predpristopnih pogajanj za vstop v Evropsko unijo. Gospe in gospodje! Predlog zakona je priložnost, ki državi lahko povrne zapravljen ugled. V procesih sanacije bank ni nikoli nihče odstopil, nikogar ni bilo na braniku obrambe slovenske državne suverenosti, tudi uprave bank niso odstopile zaradi prisilne razlastitve komitentov. Menedžerska potuhnjenost ni bila nič boljša od politične ustrežljivosti Evropski komisiji in Evropski centralni banki, oboje pa je porušilo politično zaupanje v pravno državo in v poslovne banke, pa tudi seveda v centralno banko. Transparentnost je tukaj druga stran odgovornosti, kredibilnost pa sestavni del potrebne integritete. V Poslanski skupini Desus bomo podprli zakon v prvi obravnavi, smo pa pripravljeni podpreti tudi dodatne predloge za dopolnitev zakona, ki bodo podkrepili oziroma ki bodo šli v smer uresničevanja odločbe Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani državni sekretar z ekipo, poslanke in poslanci, mladi ljudje tam gori na balkonu, lep pozdrav vsem skupaj! Pred seboj imamo prvo obravnavo Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Iz predloga zakona je razvidno, da so na podlagi cenitev z odločbami Banke Slovenije prenehale kvalificirane obveznosti v vrednosti skoraj 1 milijarde evrov. Nekdanji imetniki kvalificiranih obveznosti se čutijo oškodovane s strani Banke Slovenije, zato je prav, da se jim omogoči postopek sodnega varstva, ki bo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, potem bo pa že sodna veja oblasti presodila, ali je bila škoda, povzročena z izrednimi ukrepi Banke Slovenije, prekomerna ali ne. Ministrstvo za finance je v zvezi s predlogom zakona prosilo za mnenje Evropsko centralno banko. Iz mnenja izhajajo štiri glavne pripombe: Evropska centralna banka poudarja, da Banka Slovenije ne sme financirati nalog države, po njihovem bi moral predlog zakona vzpostaviti ureditev odgovornosti, po kateri Banka Slovenije ne bi bila odgovorna za plačilo nadomestila za škodo v določenih okoliščinah. Banka Slovenije je pravna oseba javnega prava, ki samostojno razpolaga z lastnim premoženjem. Takšna avtonomija pomeni tudi prevzemanje odgovornosti za lastne odločitve. Evropska centralna banka meni, da bi lahko predlog zakona negativno vplival na finančno neodvisnost Banke Slovenije. Če so tako zelo prepričani v svoj prav, potem je ta pripomba neupravičena. Če pa bo res prišlo do odškodnin, potem naj odgovarja tisti, ki je škodo povzročil. Iz njihovega mnenja so razvidni celo netočno podatki, saj se sklicujejo na dokumente, ki vsebujejo drugačne podatke, na primer, letno poročilo 2017. Vsak gospodarski subjekt mora oblikovati rezerve, to še toliko bolj velja za banke. Tretjič. Evropska centralna banka zahteva striktno upoštevanje varovanja poklicnih skrivnosti. Se strinjamo, da je treba upoštevati procesne določbe, vendar je treba kdaj pa kdaj ugotoviti tudi, kdo je za kaj kriv, predvsem pa, da bo že enkrat nekdo odgovarjal. Slovenija je za reševanje bank porabila več milijard evrov. Ali je bilo upravičeno? Ne, ni bilo! Lahko bi porabili veliko manj in ko se pogovarjamo o milijardah, morajo biti vsi dokumenti javni. Četrto pripombo, s pripombo o nepristojnosti nacionalnih sodišč glede sodne presoje ocene Evropske centralne banke, vključno z metodologijo, na kateri je temeljila, pa Evropska centralna banka že hote ali nehote vpliva na slovenska sodišča. Cilj je namreč, da bi se tožbe preselile na Sodišče Evropske unije, ki bi zagotovo stopilo na stran Evropske centralne banke. Evropska komisija je 17. aprila vložila tožbo proti Sloveniji pred Sodiščem Evropske unije, očita pa ji kršitev nedotakljivosti arhivov Evropske centralne banke, saj slovenski organi pred in po hišni preiskavi niso konstruktivno razpravljali z Evropsko centralno banko, kako bi uskladili nedotakljivost arhivov Evropske unije z nacionalno preiskavo, kot to zahteva načelo lojalnega sodelovanja. Zakonodaja Evropske unije določa postopke, s katerimi se lahko na zahtevo nacionalnih organov odpravijo privilegiji in imunitete institucij Unije, vendar se ti v tem primeru niso uporabili, je še izpostavila Komisija. To pomeni, da naši organi pregona zopet kršijo procesne določbe, zaradi katerih tako zelo pogosto padajo sodbe na naših sodiščih. Situacija je že tako tragična, kot da bi naši organi pregona namerno delali procesne napake, da določeni posamezniki ne bi bili obsojeni. Banka Slovenije je po zakonu odgovorna za splošno likvidnost bančnega sistema. Ko so bile banke nelikvidne, ni nihče odgovarjal. Ko so ugotovili, da smo bančno luknjo preplačali, spet ni nihče odgovarjal. Upam, da bo ta zakon omogočil vsaj to, da se bo v okviru sodnih postopkov objektivno preverilo potrebo po razlastitvi nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Naslednji bo mag. Marko Pogačnik predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je Zakon o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Ustavno sodišče Republike Slovenije je razsodilo, da imetniki izbrisanih podrejenih obveznic pri znamenitem izbrisu zaradi bančne luknje v letu 2013 niso imeli na voljo učinkovitega sodnega varstva, takratno ukrepanje Banke Slovenije pa je bilo skladno z ustavo. Ustavno sodišče Republike Slovenije je presodilo, da je bila novela Zakona o bančništvu, na podlagi katere so bili leta 2013 razlaščeni imetniki podrejenih obveznic v slovenskih bankah, ki so skupno izgubili približno 600 milijonov evrov, deloma protiustavna. Razsodilo je, da imetniki podrejenih obveznic niso imeli na voljo učinkovitega sodnega varstva, je pa bila odločitev skladna z ustavo v delu, ki je omogočil ukrep Banke Slovenije. Ob izrednem ukrepu prenehanja kvalificiranih obveznosti bank je bilo leta 2013 izbrisanih za 624 milijonov evrov podrejenih instrumentov in ves delniški kapital v petih bankah, Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor, Abanka, Factor banka in Probanka, ter v eni banki v letu 2014, v Banki Celje, skupaj torej skoraj 2 milijardi evrov po knjigovodski vrednosti. Sodišče je Državnemu zboru naložilo, da mora protiustavnost odpraviti v šestih mesecih, in sicer tako, da bo omogočilo uveljavitev pravice do sodnega varstva za vse morebitno že vložene in prihodnje odškodninske tožbe v zvezi z izbrisi. Odredilo je tudi odložitev začetka teka zastaranja odškodninskih zahtevkov do poteka šestmesečnega roka, ki začne teči po odpravi ugotovljene protiustavnosti, to se je zgodilo oktobra leta 2016. Takratna finančna ministrica Mateja Vraničar Erman je napovedala, da bo Vlada sledila napotkom Ustavnega sodišča in pripravila predlog zakonskih sprememb. Prejšnja vlada, vlada Mira Cerarja, torej ni bila sposobna slediti Ustavnemu sodišču in pripraviti Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti. To pomeni, Ustavno sodišče je Državnemu zboru naložilo, da mora približno do marca 2017 pripraviti takšen zakon, ki bo imetnikom izbrisanih obveznic in delničarjem omogočil učinkovito sodno varstvo. Tega do danes v Državnem zboru še ni. Ena izmed prioritetnih zadev tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke je bilo vprašanje ministru, kdaj bo ta zakon pripravil. Torej, približno po enem letu delovanja vlade Marjana Šarca imamo ta zakon danes na mizi. Žalostno je, da se zamuja približno že več kot tri leta s tem zakonom. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da obstaja veliko resnih in upravičenih dilem glede postopka ugotavljanja vrednosti premoženja in sanacije bank v letu 2013, in prepričani smo, da je prav tako, da se postopki preverijo. Dejstvo je, da je bil izbris med najstrožjimi v celotni Evropi. Na novi predlagani zakon, ki smo ga dobili v obravnavo v Državni zbor – danes je pač prvi branje – je bilo podanih vrsto pripomb, vrsto pripomb dejansko vseh deležnikov, ki so deležni pri tem zakon. To pomeni tistih, ki so bili izbrisani, ki ocenjujejo, da Zakon o postopku sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti bank še vedno ne odpravlja neustavnosti oziroma v celoti ne sledi zahtevam Ustavnega sodišča. Imamo pripombe s strani Banke Slovenije, predvsem se tukaj krešejo različna mnenja glede tega, kdo bo plačal odškodnino v primeru, da bo sodišče tako odločilo. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo tega pomena in dejansko tudi zamude, ki je nastala pri sprejemanju tega zakona, zato v primeru, da bo zakon v drugem branju in v drugi obravnavi sledil pripombam strokovne in zainteresirane javnosti, bomo mi takšen zakon podprli. V Slovenski demokratski stranki nočemo biti tisti, ki bomo oteževali te procese, in zato ob današnjem glasovanju pri prvi obravnavi tega zakona ne bomo nasprotovali predlaganemu zakonu. Vnaprej pa napovedujemo, da v primeru, da bo ostal zakon v takšni vsebini, kot je danes, to pomeni, kjer so pripombe dejansko vseh deležnikov – tako tistih, ki so bili izbrisani iz tega zakona, kot Banke Slovenije, ne nazadnje tudi mnenja Evropske centralne banke –, pa v drugem branju seveda takšnega zakona ne bomo podprli. Kajti prepričani smo, da takšen zakon ne sledi odločbi Ustavnega sodišča. Kljub temu, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi, v Slovenski demokratski stranki verjamemo, da bo zakonodajalec sledil pripombam strokovne zainteresirane javnosti ter pripravil tak zakon, ki bo omogočil učinkovito sodno varstvo in ustvaril jasne pogoje za določitev vrednosti odškodnine. Torej, še enkrat ponavljam: današnjemu prvemu branju predloga zakona, ki ga je naložilo tudi Ustavno sodišče, ne bomo nasprotovali. V primeru, da ne bo prišlo do sprememb in do upoštevanja pripomb strokovne in zainteresirane javnosti, pa v drugem branju vsekakor tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Naslednje stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavila gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! S predlogom zakona, ki ga danes obravnavamo, je koalicija dobila na mizo še en nerešen problem, ki bi ga morali razrešiti še pred dvema letoma v letu 2017, a prejšnji vladi to ni uspelo, in pa še enega v nizu izvrševanja odločb Ustavnega sodišča, ki so ostale od prejšnjih oziroma preteklih vlad. Prejšnji predsednik Vlade je predčasno odstopil, zadeva ni bila uvrščena na sejo Odbora za finance in tako so vsa takratna usklajevanja padla v vodo in problematiko smo znova začeli obravnavati v novi konfiguraciji praktično od začetka. Ministrstvo za finance je zato predlog zakona pripravilo po temeljitih usklajevanjih z zainteresirano in strokovno javnostjo ter opravljenih medresorskih usklajevanjih. Začnimo torej na začetku. Predlog zakona se navezuje na problematiko sanacije slovenskega bančne sistema in z njo povezanih bančnih izbrisov, ki so bili izvedeni konec leta 2013 v NLB, Novi KBM ter Abanki in nato še konec leta 2014 še takratni Banki Celje. Cilj predloga zakona je uzakoniti in zagotoviti čim bolj učinkovito sodno varstvo nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti, ki bo upošteval odločbo Ustavnega sodišča. Temeljno načelo Zakona o bančništvu-1, ki ga je kot pravilno spoznalo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije, namreč je, da zaradi ukrepa prenehanje kvalificiranih obveznosti nobeden upnik kvalificiranih obveznosti ne sme biti v slabšem položaju, kot bi bil, če bi bil nad banko začet stečajni postopek. V primeru izreka izrednega ukrepa je Zakon o bančništvu-1 določal sodno varstvo delničarjev in upnikov bank v obliki odškodninske tožbe, ki se vloži zoper Banko Slovenije. Ker je tematika zelo kompleksna, mi dovolite, da se opredelimo do ključnih rešitev, ki so v predlogu zakona. Odločba Ustavnega sodišča nam nalaga vzpostavitev določenega pravnega ogrodja in to je dejstvo. Ni odveč pripomniti, da so se v javnosti od dokapitalizacije bank decembra 2013 konstantno pojavljali dvomi v njeno pravilnost ter da sanacija bank ni bila izpeljana na transparenten ter strokoven način, da je bila preobsežna, odpis obveznic pa neupravičen. Ali je temu res tako, bo o tem presojali sodišče. Pri oceni sanacije v letu 2013 sta se oblikovala nekako dva nasprotna pola; na eni strani pripadniki dokaj ozke skupine ljudi, ki je bila vpeta v takratne postopke pri sanaciji bank, katero seveda zagovarja, in pa druga, širša skupina, predvsem upravičencev in njihovih odvetnikov, ki opozarjajo na vse nepravilnosti, ki naj bi se zgodile v procesu vrednotenja bančnega portfelja in ugotavljanja kapitalske ustreznosti bank. Na koncu pa imamo še tretjo največjo in najbolj ranljivo skupino ljudi, ki so izgubili svoje življenjske prihranke, ker so zaupali pozivom k nakupu podrejenih obveznic in prodajalcu na okencu, ki so bile naše banke. Po drugi strani lahko rečemo, da so bili med razlaščenimi tudi dobro obveščeni finančni investitorji, t. i. špekulanti, ki so pred sanacijo bank podrejene obveznice kupovali z diskontom, računajoč na donosnost naložbe in so nato v medijih razglašali, da so bili protipravno razlaščeni. Če začnemo – če lahko tako rečem – pri rešitvi, ki v javnosti najbolj odmeva. Če bo sodišče ugotovilo, da nekdanjim imetnikom pripada odškodnina, bo to izplačala Banka Slovenije, in sicer do višine oblikovanja rezervacij in splošnih rezervacij, ki so oblikovane v skladu z Zakonom o Banki Slovenije. Če odškodnina presega višino rezervacij in splošnih rezerv, se razlika sredstev začasno založi iz proračuna Republike Slovenije. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca se ne strinjamo z navedbami Banke Slovenije, da gre v tem primeru za monetarno financiranje, saj se javnofinančna sredstva iz tega naslova ne bi povečala. Po našem mnenju gre namreč za financiranje oškodovancev in ne države. Predlog zakona upošteva, da je Zakon o bančništvu uzakonil odškodninsko sodno varstvo nekdanjih imetnikov, skladno s katerimi morebitno odškodnino izplača Banka Slovenije, to pa je v svoji odločitvi kot ustrezno potrdilo tudi Ustavno sodišče. Velja opozoriti, da se s predlogom zakona ne določajo posebna pravila za sodno poravnavo. Pravni argument je, da imajo pravne stranke, to so Banka Slovenije in nekdanji imetniki, možnost sklenitve poravnave v skladu z veljavno zakonodajo in svobodno voljo strank. Za spodbujanje k združevanju nekdanjih imetnikov, da skupaj vložijo tožbe, se določa, da se sodna taksa odmeri le v višini 50%, ki bi se odmerila v skladu z Zakonom o sodnih taksah, če tožbo skupaj vloži vsaj 30 nekdanjih imetnikov, ki imajo skupnega pooblaščenca. Postopek sodnega varstva bo tekel po pravilih pravdnega postopka za gospodarske spore, vsi postopki pa bodo potekali pred Okrožnim sodiščem v Mariboru. Tu dopuščamo možnost, da se zaradi same velikosti procesa, ki bo eden največjih v Sloveniji, opravi razmislek o možnosti selitve v Ljubljano. V iskanju rešitve, kako zagotoviti sorazmernost med varovanjem podatkov in dostopom do teh podatkov, se bo poleg fizične sobe, ki bo vzpostavljena na Ministrstvu za finance, zagotovila tudi virtualna podatkovna soba z oddaljenim dostopom z uporabo kvalificiranega digitalnega potrdila. Izjemno pomembno se nam zdi v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca, da tožbo lahko vloži le dejanski in nekdanji imetnik, če so bile kvalificirane obveznosti vodene na fiduciarnem računu. V Sloveniji smo se odločili za transparentno lastništvo in naj bo tako tudi v tem primeru. V zaključku je treba priznati, da je pred nami vsemi težka naloga. Gre za nov zakon, za zakon, ki ureja problematiko razlastitve ob dokapitalizaciji, s katero smo se v Sloveniji srečali konec leta 2013 in upamo, da nikoli več. Zadeva je izjemno kompleksna, zato se nam zdi prav, da bo sodiščem dejstvo pomagala razjasnjevati skupina izvedencev, strokovnjakov iz različnih področij. Seveda imamo še nekaj pomislekov – kot so, ali ni morda predlagani rok za vložitev tožbe prekratek in kaj se, recimo, zgodi, če se izvedenci v svojem mnenju ne poenotijo oziroma do kdaj naj bi se morali, vendar smo kljub nekaterim manjšim pomislekom mnenja, da predlog zakona sledi odločbi Ustavnega sodišča in bomo zato glasovali, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Jani Prednik. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi, lep dober dan! V letih 2013 in 2014 je Slovenija skušala sama rešiti velikanski problem, ki je nastal v njenih bankah, in se pri tem izogniti prisilni upravi tako imenovane trojke in ukrepom Mednarodnega denarnega sklada, pri tem pa ohraniti delujoč gospodarski sistem in ohraniti finančno suverenost. Za reševanje slovenskih bank niso bila uporabljena samo javna sredstva, ki si jih je morala država izposoditi na mednarodnih trgih, uporabljeno je bilo tako imenovano načelo bail-in, po katerem morajo v primeru reševanja banke pred stečajem pri tem sodelovati njeni lastniki. To je vključevalo tudi tiste, ki so predhodno kupili vrednostne papirje – poznamo jih pod izrazom podrejene obveznosti –, z izdajo katerih so banke od leta 2010 dalje zbirale denar za svojo kapitalsko ustreznost. Ko je bilo ugotovljeno, da v bančnih bilancah zijajo globoke luknje, je bila sprejeta odločitev, da se tudi kapital, plačan v podrejene obveznice, uporabi za pokritje teh izgub. Državni zbor je takrat sprejel dopolnitve bančne zakonodaje, ki so Banki Slovenije omogočile izdajo odločb, s katerimi so bile naložbe vlagateljev v celoti razvrednotene in spremenjene v bančni kapital. Seveda je šlo za veliko denarja, ki v skupnem znesku presega milijardo evrov. Lastniki vrednostnih papirjev so uporabili vrsto pravnih sredstev in zahtevali ustavno presojo sprejete zakonodaje. V svoj prid so navedli vrsto argumentov. Med drugim so trdili, da je bila globina bančne luknje manjša, kot je bilo uradno ugotovljeno, in da metodologija, s katero so ugotavljali višino izgub, ni bila primerna oziroma je bila uporabljena napačno. Izpostavljali so tudi, da niso bili ustrezno obveščeni o tveganjih in da je tako izpeljana sanacija pomenila protiustaven poseg v njihovo lastninsko pravico. Ustavno sodišče je v letu 2016 odločilo, da je bila tako izvedena bančna sanacija v skladu s slovensko ustavo, ugotovilo pa je, da je bila imetnikom obveznic kršena temeljna ustavna pravica do sodnega varstva. Sprejeta zakonodaja jim namreč ni dovoljevala, da bi na sodiščih izpodbijali odločbe, s katerimi jim je Banka Slovenije naložila obveznost sodelovanja pri sanaciji. Zato je Ustavno sodišče naložilo Državnemu zboru, da pripravi zakon, s katerim bo takšno sodno varstvo omogočil. Tak predlog imamo danes pred seboj, potem ko je bil že v prejšnjem mandatu vložen predlog, ki pa zaradi predčasnih volitev ni končal postopka sprejemanja. Pričakovanja nekaterih do tega zakona so seveda velika. Nekateri so mnenja, da bi moral zakon oškodovancem vrniti vse njihove vložke, saj da je šlo pri bančni sanaciji za kriminal, delegiran iz tujine. Spet drugi menijo, da je država ravnala ustrezno, ko je sanirala banke, tretji pa trdijo, da razlogov za sanacijo sploh ni bilo. A pri tem zakonu gre le za to, da se oškodovancem da možnost, da svojo pravico iščejo na sodišču. Zato ta predlog zakona vzpostavlja vse, kar je potrebno, da takšni postopki končno stečejo. Sledeč odločbi Ustavnega sodišča določa način, s katerim bodo lahko nekdanji imetniki obveznost dokazovali svoj prav. To jim bo uspelo, če bodo lahko dokazali, da bi v stečaju bank izgubili manj, kot so izgubili s sodelovanjem pri njihovem reševanju. Zato je ključen dostop do podatkov, ki so bili uporabljeni za izračun globine bančne luknje in ki niso bili nikoli razkriti, ne javnosti in ne oškodovancem. Predlog zakona tako vzpostavlja način dostopa do podatkov skozi podatkovne sobe, pri čemer je velik del zakona namenjen varovanju zasebnosti in zaupnosti, da bi tako zadostili številnim pravilom, ki določajo neodvisnost delovanja centralnih bank in varujejo bančno tajnost. Tožena stranka je po tem zakonu Banka Slovenije, ki bi bila – če se izkaže njena odgovornost – tudi dolžna poravnati morebitno škodo. Tej rešitvi sicer nasprotuje, na enakem stališču pa stoji tudi Evropska centralna banka. Trdita, da gre za prepovedano monetarno financiranje, a spomniti se moramo zadnjih let, ko sta se obe centralni banki vsakič, ko bi morali položiti račune, sklicevali na svojo neodvisnost. To neodvisnost sta tolmačili na način, da svojih ravnanj nista dolžni pojasnjevati nikomur, kot da je njuna neodvisnost cilj in ne sredstvo, ki jima je zaupano zaradi njune pomembne vloge in odgovornosti, ki jo imata do ljudi. Spomnite se moramo, da je Slovenija sama sanirala svoje banke, zato ji ni bilo treba poklicati na pomoč trojke. Odločbe o izbrisu obveznic je izdala Banka Slovenije, ki je v letih 2013 in 2014 delovala kot samostojni regulator bančnega sistema. Krovni zakon o Banki Slovenije od samega začetka določa, da je Banka Slovenije odgovorna za škodo, ki jo povzroči s svojimi dejanji. Zato njena odškodninska odgovornost nikakor ne posega v njeno neodvisnost. Da bi do odškodnine prišlo, pa bi morali prizadeti dokazati, da bankam v tistih letih ni zares grozil stečaj. Možnost in platformo za tako dokazovanje pa prizadetim daje prav ta zakon. Ob današnji obravnavi zakona se bodo gotovo pojavili mnogi pomisleki in dvomi, pa tudi morda še nerazčiščena vprašanja. V Poslanski skupini SD menimo, da je v nadaljnji obravnavi odgovore nanje mogoče še dodelati, zato napovedujemo, da bomo po današnji razpravi dali podporo sklepu, daje predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je Monika Gregorčič, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! Pred nami je ena bolj zahtevnih zakonskih materij tega mandata, ki pa terja, da pogledamo celotno sliko. Zakon, ki je pred nami, popravlja napačne odločitve predpretekle vlade, za katere vemo, da niso bile lahke. Sanacija bančnega sistema je bila nesporno strokovno, finančno in pravno izjemno kompleksna in predvidevamo lahko, da je bila tedanja vlada z glavnimi akterji bančne sanacije zagotovo soočena tudi s političnimi pritiski, tako notranjimi kot tudi zunanjimi s strani EU. Te pritiske za sedaj zgolj nakazujejo nekatere medijske objave in vložena kazenska ovadba Nacionalnega preiskovalnega urada zoper tedanje vodstvo Banke Slovenije. Naj malce osvežim spomin na tedanje razmere. Krizne razmere so do leta 2013 tako ogrozile naš bančni sistem, da sta mu grozila tako nelikvidnost in nesolventnost ter je nujno potreboval svež kapital. V skladu s priporočili Evropske komisije je Banka Slovenije v koordinaciji z Ministrstvom za finance, Evropsko komisijo, Evropsko centralno banko in evropskim bančnim organom preko neodvisnih zunanjih svetovalnih podjetij avgusta leta 2013 pričela izvajati preglede kakovosti aktive bank ter tako imenovane stresne teste. Rezultati stresnih testov so ob predpostavki neugodnega scenarija do leta 2015 pokazali pričakovani kapitalski primanjkljaj bančnega sistema v višini skoraj 5 milijard evrov. Slovenske banke so torej potrebovale zajetno dokapitalizacijo in predvsem takojšnje ukrepanje. V skladu s pravom Evropske unije pa soglasje k državni dokapitalizaciji, ker tedaj zainteresiranega privatnega investitorja tako ali tako ni bilo moč najti, daje Evropska komisija. Državna dokapitalizacija namreč predstavlja obliko državne pomoči, ki bistveno izkrivlja konkurenco. Evropska komisija pa lahko izjemoma pod določenimi pogoji državno pomoč odobri le, če je ta primerna, nujna, sorazmerna ter če predvideva tudi ustrezne kompenzacijske ukrepe. Evropska komisija je od avgusta leta 2013 pri svoji presoji dovoljenja državnih pomoči izhajala iz novih pravil, in sicer da banki v primeru kapitalskega primanjkljaja državna pomoč ne sme biti dodeljena, dokler podrejeni instrumenti niso pretvorjeni v lastniški kapital. Državni zbor je zato novembra leta 2013 sprejel vladno novelo Zakona o bančništvu, s katero je Banki Slovenije omogočil pravne podlage za izrek ukrepa prenehanja kvalificiranih obveznosti bank v težavah. Poenostavljeno povedano, ta zakon je omogočil, da banke, ki več ne dosegajo minimalnega predpisanega kapitala in jim grozi likvidacija ali stečaj ter zato potrebujejo svež kapital, izvedejo ukrep prenehanja ali konverzije kvalificiranih obveznosti. Vendar pri tem posamezen upnik ne sme utrpeti večjih izgub, kot bi jih v primeru stečaja banke. Ustavno sodišče je nato v odločbi oktobra leta 2016 odločilo, da je določba, ki ureja pravno varstvo razlaščenih imetnikov vrednostnih papirjev, v neskladju z ustavo in Državnemu zboru naložilo, da neskladje odpravi v roku pol leta. Razveljavljena je bila torej zgolj določba o pravnem varstvu, ne pa tudi sam ukrep prenehanja ali konverzije kvalificiranih obveznosti. Vlada Republike Slovenije je v preteklem mandatu nato pripravila in novembra 2017 v parlament posredovala prvi predlog zakona o postopku sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, ki pa nadaljnje obravnave zaradi zaključka mandata žal ni dočakal. Treba je dodati, da je tedanji zakonski predlog vsebinsko bistveno odstopal od današnje verzije. Današnji zakonski predlog ustavno odločbo iz leta 2016 naslavlja na način, da bodo razlaščeni vlagatelji lahko odškodninsko tožili Banko Slovenije. Ta bo zavezana za izplačilo odškodnine, če bi se izkazalo, da je bila ocena o višini bančne luknje napačna, torej previsoka. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra posebej izpostavljamo naslednja dejstva. Ker predlog zakona ni dokončno usklajen, mu danes izrekamo našo zgolj pogojno podporo in pričakujemo, da se v nadaljevanju zakonodajnega postopka izčistijo ključna odprta vprašanja, med katerimi izpostavljamo, na primer: smiselnost krajevne pristojnosti sodišča v Mariboru, nove zadolžitve Agencije za trg vrednostnih papirjev v zvezi s podatkovnimi sobami, zamik obveznosti plačila sodne takse, založitev stroškov za skupino izvedencev. Prav tako si želimo, da bi se medtem prisluhnilo tudi argumentom Banke Slovenije, ki predlaga določene spremembe, saj bodo finančne posledice, to je plačilo odškodnin z obrestmi in pripadajočimi stroški, bremenile prav centralno banko. Upamo, da bomo lahko do druge obravnave predloga zakona na Odboru za finance pripravili ustrezne amandmaje s ciljem, da bo na koncu sprejet zakon, ki bo večinoma zbližan oziroma usklajen z vsemi ključnimi deležniki. Nikakor si namreč ne želimo, da bi na hitro in nedomišljeno potrjen zakon ponovno postal predmet ustavne presoje. To ne bi bilo v interesu nikogar, še najmanj razlaščenih nekdanjih imetnikov, ki že predolgo čakajo na svojo pravico. Še posebej pa v Poslanski skupini SMC opozarjamo na neko drugo zelo občutljivo dimenzijo te problematike. Kdo so najpomembnejši oziroma največji razlaščeni lastniki podrejenih vrednostnih papirjev. Najbolj številčna skupina so nepoučeni vlagatelji. Predvsem so to fizične osebe, ki so jim bile podrejene obveznice, v sicer razmeroma majhnih posameznih vrednostih, prodane na bančnih okencih s strani bančnih uslužbencev in to pod pretvezo, da gre za varno naložbo, skoraj tako kot so to depoziti, a z bolj ugodno obrestno mero. Ti zavedeni vlagatelji že vseskozi imajo pravno podlago za odškodninske tožbe poslovnih bank zaradi kršitev pojasnilne dolžnosti po določbah Zakona o trgu finančnih instrumentov. Prav nobene potrebe ni, da čakajo ta zakon in bi lahko ukrepali že prej ter naslovili tožbeni odškodninski zahtevek na banko, ki jim je takšen vrednostni papir prodala. Ni potrebe, da bi za takšna zavajanja posameznih poslovnih bank plačevala Banka Slovenije, država ali vsi davkoplačevalci. Odškodnino zavedenim nepoučenim vlagateljem naj plačajo poslovne banke, ki so prekršile vsa pravila poštenega bančnega poslovanja. Vendar pa je bila ta skupina nepoučenih vlagateljev očitno žal ponovno zavedena. Pod svoje okrilje jo je pritegnila druga, očitno po vplivu in finančni moči pomembnejša skupina razlaščencev. To so dobro poučeni, večinoma institucionalni vlagatelji, ki so se dobro zavedali prednosti pa tudi tveganj naložb v te vrednostne papirje. Nekatere izmed njih bi morda lahko označili kar za špekulativne vlagatelje. Iz nekaterih virov izhaja celo, da naj bi bil posel s podrejenimi obveznicami pravzaprav shema oziroma orodje za prelivanje denarja in je bila preprodaja nepoučenim vlagateljem zgolj pika na i. Zato pozdravljamo posebno določbo, ki predvideva razkritje dejanske identitete nekdanjih lastnikov, saj bo vlaganje tožb omogočeno le njim, ne pa tudi skrbnikom fiduciarnih računov skritih lastnikov. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra bomo zakon v tej fazi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Predlagani zakon se loteva vprašanja problema imetnikov podrejenih obveznic, ki so bili z izrednim ukrepom Banke Slovenije leta 2013 v procesu sanacije bank razlaščeni. Z izrednim ukrepom Banke Slovenije je bilo tako razlaščenih okoli 100 tisoč bančnih vlagateljev, imetnikov podrejenih obveznic in delnic NLB, NKBM, Abanke in drugih slovenskih bank. Skupna vrednost vseh odpisanih obveznosti je znašala kar 963 milijonov evrov, od tega je bilo podrejenih obveznic okoli 600 milijonov evrov. Med lastniki niso zgolj veliki poučeni vlagatelji, ki so vedeli, da takšne obveznice prinašajo visok donos, a s tem tudi visoko tveganje, med vlagatelji je tudi ogromno nepoučenih malih vlagateljev, ki so obveznice kupovali na podlagi neosnovanih priporočil bančnih uslužbencev brez večjega zavedanja o tveganjih, ki jih prevzemajo. Predvsem v imenu slednjih je prav, da se razlaščenim zagotovi ustrezno sodno varstvo. Dokapitalizacija bank in izbris lastnikov podrejenih obveznic sta že več let obdani s senco dvoma. Gre zlasti za dvom ustreznost takratnega vrednotenja bančnega portfelja in ugotavljanja kapitalske ustreznosti bank. Prav na podlagi spornega vrednotenja je prišlo do vprašljive potrebe po obsežni dokapitalizaciji bank in ne nazadnje tudi do tega izjemno vprašljivega odpisa lastnikov podrejenih obveznic. Iz ovadbe slovenskih kriminalistov zoper bivšega guvernerja Banke Slovenije Boštjana Jazbeca, ki je v javnost prišla nedavno, je precej jasno, da je celoten proces sanacije od vrednotenja do izbrisa potekal netransparentno, nestrokovno in pod hudimi političnimi pritiski Evropske komisije in Evropske centralne banke. Zakon o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank je lahko prvi korak na poti, da lahko pridemo tej zadevi do dna. Končno se bo lahko začel kolektivni pravdni postopek razlaščenih lastnikov kvalificiranih obveznosti zoper Banko Slovenije. V okviru postopka se bo ugotavljalo, če je škoda, ki je nastala zaradi učinkov izrednega ukrepa Banke Slovenije, višja, kot bi bila v primeru, če izredni ukrep ne bi bil izveden. Odgovor na to vprašanje bo odvisen zlasti od pravilnosti vrednotenja sredstev in ocen finančnega položaja bank v fazi dokapitalizacije. V okviru pravdnega postopka bo tako lahko prišlo tudi do revizije spornih cenitev bančne luknje. V Levici menimo, da bi morali bančni portfelj revidirati v skladu z metodami mednarodnega standarda računovodskega poročanja. Cenilci so namreč bančni portfelj ocenjevali po tako imenovani metodi AQR, toda obstaja bojazen, da se je prav ta neustrezna metoda izkazala bistveno večje izgube v bankah in s tem pripeljala do izbrisa podrejenih obveznic. Iz ovadbe zoper Jazbeca in soodgovorne je razvidno, da so vodilni v Banki Slovenije po diktatu Evropske komisije dovolili knjiženje rezultatov neodvisnega pregleda stresnih testov, čeprav so se ti zavedali, da ti niso bili izračunani v skladu s pravno veljavnimi mednarodnimi računovodskimi standardi. Zato v Levici poudarjamo, da bi bilo zakon treba dopolniti z določilom, po katerem se v postopku uveljavljanja odškodninskega varstva upošteva zlasti skladnost cenitev z mednarodnimi računovodskimi standardi. V Levici pozdravljamo določbo zakona, da bo izplačilo odškodnin upravičencem primarno pokrila Banka Slovenije, tako da ne bo prišlo do dodatne obremenitve davkoplačevalcev. Ugovore Banke Slovenije in Evropske centralne banke, ki nasprotujeta temu, da bi Banka Slovenije pokrila ta znesek, češ da naj bi šlo za nedovoljeno monetarno financiranje države, ocenjujemo kot neustrezne. V Pogodbi o delovanju Evropske unije je monetarno financiranje opredeljeno kot financiranje institucionalnih enot centralne regionalne ali lokalne ravni države ter drugih oseb javnega prava. Skratka, monetarno financiranje je opredeljeno kot financiranje javnega sektorja. Plačilo odškodnin lastnikom podrejenih obveznic pa ni financiranje javnega sektorja in zato ni v nasprotju s Pogodbo o delovanju Evropske unije. Prav tako se zdi neupravičena zahteva Banke Slovenije, da bi morale v postopku sodelovati tudi evropske institucije, zlasti Evropska komisija in Evropska centralna banka. Prav Evropska komisija je na podlagi spornih vrednotenj bančne luknje izsilila reševanje bank po principu bail-in, kjer niso razlaščeni le delničarji, temveč tudi lastniki kvalificiranih obveznic. Prav Evropska komisija je razlastitev lastnikov podrejenih obveznic vsilila kot pogoj za odobritev državne pomoči. Evropska centralna banka pa že dlje časa s političnimi pritiski in celo s sodbami proti Republiki Sloveniji in domačim organom pregona ter revizijskim organom ovira preiskavo sanacije bančne luknja. Skratka, tako Evropska komisija kot Evropska centralna banka na tak ali na drugačen način že dlje časa vršita pritiske na slovensko državo in njene neodvisne organe in s tem onemogočata, preprečujeta, otežujeta preiskavo sanacije bančne luknje, zato ne smeta sodelovati v tem postopku, če naj bo neodvisen. V Levici bomo v tej fazi predlog zakona podprli, vendar pa podporo zakona v drugi obravnavi pogojujemo s predlagano dopolnitvijo, to je z določilom, po katerem se v postopku uveljavljanja odškodninskega varstva upošteva skladnost cenitev z mednarodnimi računovodskimi standardi. Hvala.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine NSi predstavil gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod državni sekretark, drage kolegice in kolegi! Morda, če dovolite namesto uvoda. Mi, Nova Slovenija nismo ne odvetniki Banke Slovenije, nismo odvetniki komercialnih bank, katerih luknje smo mi, slovenski davkoplačevalci zakrpali, nismo odvetniki te ali prejšnje ali predprejšnje vlade. Mi tukaj zastopamo in bomo zastopali in bomo branili slovenske davkoplačevalce zaradi bančne luknje – kar nekaj jih je bilo. Smo dejansko razvojno zaostali za vsemi državami, v kateri smo nekoč imeli socializem oziroma za vsemi državami, ki smo 1. maja 2004 vstopile v Evropsko unijo. Gospe in gospodje, nekdo je potrdil in nekdo je podpisal rezultate skrbnega pregleda komercialnih bank tako imenovani AQR, Asset Quality Review. Ti skrbni pregledi so bili neka podlaga za stresne teste. Skrbni pregled in stresni testi pa so bili podlaga za izbris delničarjev in lastnikov podrejenih obveznic. Prav ta AQR je zelo jasno pokazal, recimo, za NLB, da je imela NLB negativni kapital. To so bila najbrž poslovodstva komercialnih bank – ali kdo je bil to? Gremo sedaj na zakon. Že leta 2016 je Ustavno sodišče odločilo, da je treba v zvezi z izbrisom podrejenih obveznic urediti postopek, ki bo imetnikov izbrisanih podrejenih vrednostnih papirjev omogočil postopek, v katerem bodo lahko ustrezno uveljavili svoje tožbene zahtevke. Ustavno sodišče je opozorilo predvsem na možnost dostopa tako imenovanih podrejencev do informacij in podatkov o cenitvah premoženja bank, saj v postopku ni bilo prilagojenih pravil, ki bi to informacijsko nesorazmerje med njimi in Banko Slovenije poravnala. Prav tako v postopku ni bilo hitrih in ekonomičnih mehanizmov kolektivnega sodnega varstva, ki so za reševanje tega specifičnega spora nujni. Ustavno sodišče je določilo, da morajo biti ugotovljene protiustavnosti odpravljene v roku – pazite! – šestih mesecev. Od takrat teče še tretje leto, tretje leto zamude seveda. To je še eden od primerov, ki kažejo na znan problem nespoštovanja Ustavnega sodišča in slovenske ustave v naši državi. Vložitev predloga tega zakona zato lahko predstavlja korak naprej. Pomembno je, da nas Vlada seznani s predlogi svojih rešitev. Zakon naslavlja nekatere pomembne vidike, kot je dostop tožnikov do vseh relevantnih in ureditev kolektivnega postopka, na kar je opozorilo Ustavno sodišče. Ne glede na razširitev dostopa do informacij ocenjujemo, da bi lahko bila uspešna izvedba postopka uveljavljanja odškodnin za imetnike izbrisanih obveznic izjemno komplicirana. V javni razpravi o predlogu zakona se je vzpostavila predvsem polemika o dopustnosti določb predloga zakona, ki določajo, da mora v primeru utemeljenosti tožbe odškodnino izplačati Banka Slovenije. Banka Slovenije se je odzvala z opozorili, da bi s tem prišlo do nedovoljenega monetarnega financiranja, saj centralna banka ne sme financirati države oziroma izvajanje njenih nalog, reševanje bank pa je po njihovem naloga lastnikov in v skrajnem primeru države. Na drugi strani Vlada pravi, da je Banka Slovenije samostojno in neodvisno izrekala izredne ukrepe, za izrek katerih je bila v skladu s 350.a členom Zakona o bančništvu tudi izrecno odškodninsko odgovorna. Vlada še opozarja, da je bila zakonodaja, na podlagi katere je potekal izrek izrednih ukrepov, spoznana za ustavno skladno, zato je za pravilnost izvrševanja te zakonodaje odškodninsko odgovorna predvsem Banka Slovenije in ne Republika Slovenije. Pri usklajevanju zakonodaje z ustavo oziroma z odločbo Ustavnega sodišča so običajno bolj kot politična vprašanja v ospredju predvsem pravna vprašanja in ta so tukaj v tem primeru izjemno težka. Zato pri sprejemanju tega zakona in pri razjasnitvi vseh odprtih pravnih vprašanj posebej pričakujemo mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Poleg tega si želimo, da bi se v nadaljevanju zakonodajnega postopka o predlaganih rešitvah soočilo tudi mnenja Banke Slovenije na eni strani in mnenja predstavnikov imetnikov izbrisanih vrednostnih papirjev na drugi strani. K iskanju rešitve za uveljavitev ustavne odločbe nas zavezuje tudi načelo spoštovanja pravne države. Ker želimo, da bi se razprava o tem predlogu zakona nadaljevala v drugem branju, bomo predlog zakona v tej fazi zakonodajnega postopka poslanke in poslanci Nove Slovenije podprli. Že sedaj pa povem, da tega predlaganega besedila zakona nikakor ne bomo podprli. Torej pričakujemo bistvene izboljšave v drugem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi ima besedo gospod Jože Lenart, pripravi pa naj se mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zakon o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank omogoča oškodovancem nadaljnjo pot do njihove pravice iskanja izgubljenega. Stroka, politika in demokracija je tu pred zgodovinsko preizkušnjo, da si vsaj delno povrne že izgubljeni ugled. Dejstvo je, da smo v preteklosti ravnali neodgovorno, nestrokovno, netransparentno. Na čas tranzicije enostavno ne moremo biti ponosni. Evropske bančne institucije so zagotovo v tej občutljivi zgodbi odigrale prevladujočo negativno vlogo, predvsem za imetnike kvalificiranih obveznosti bank. Domače institucije in politika je tu odigrala in podlegla višjim interesom in ni naredila vsega, da bi zaščitila domače imetnike, vlagatelje. Problematika je dejansko kompleksna in odgovornost moramo iskati v samem začetku naše tranzicije, kjer so dopustili preveliko svobodo in opustitev temeljnih regulativ, da je preko slabega gospodarjenja in neodgovornega bančništva nastala večmilijonska luknja. S tem je nastalo breme, ki ga ne bo nosila samo ena generacija, ampak več generacij. Naše breme je dobrih 30 milijard dolga, ki je danes cokla hitrejšega razvoja. Sam zakon seveda ne bo mogel povrniti izgubljenega vlagateljem, odpira pa pot, po kateri bodo lahko upniki iskali svojo pravico, in to je tisto nujno, kar bi morala zagotoviti že predhodna vlada. Ja, res je, kar je že predsednik Vlade na včerajšnji seji poudaril v tej dvorani demokracije – izgleda, da bo morala ta vlada reševati vse nakopičene probleme, ki jih niso rešile prejšnje vlade. Ne preseneča pa me, da je danes temu zakonu naklonjena večina poslanskih skupin, saj skupaj nosimo odgovornost za nastalo situacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Matej Tonin, pripravi pa naj se Franc Kramar. Izvolite.
Dober dan, drage poslanke in poslanci! Gre za vprašanje 600 milijonov evrov, v katere so zajeti tako navadni državljani kot institucionalni vlagatelji, torej podjetja, ki so vlagala v podrejene obveznice. Ustavno sodišče je pri tem sporu bilo zelo jasno, da je nedopustno, da vlagatelji nimajo pravnega varstva. Po domače povedano, da se vlagatelji ne morejo pritožiti in oporekati temu, da jim je bilo porezano, po domače povedano, odvzeto njihovo premoženje. Ustavno sodišče je reklo, da je to materijo treba urediti v šestih mesecih. Od takrat je minilo že kar nekaj let, kar znova kaže na to, da imamo težave s spoštovanjem pravne države, tudi s spoštovanjem Ustavnega sodišča. Zato je ta zakon, ki je danes pred nami, na nek način naš dolg do pravne države, da vendarle začnemo urejati materijo, ki nam jo je naložilo tudi Ustavno sodišče. To je, da oškodovanim vlagateljem sploh damo možnost, da oporekajo, da se jim je njihovo premoženje oziroma njihov denar, njihovi prihranki odvzeli. Zato se mi zdi pametno, da ta zakon danes vsaj v prvi obravnavi spustimo naprej, ker če ga že danes zaustavimo, potem smo spet na ničelni točki. Če ta zakon danes ugleda luč sveta v prvi obravnavi, potem pomeni, da se bo diskusija, razprava, predvsem pa resna debata o tem, kako se bo modificiralo posamezne člene, nadaljevala. Tudi zato je to eden izmed temeljnih razlogov, zakaj ima ta zakon v prvi obravnavi tudi mojo podporo. Seveda pa je zakon, takšen, kot je spisan, izjemno zahteven za oškodovance. Ta zakon predvideva takšno pravno varstvo za te vlagatelje, da bodo morali v sodnem postopku dokazati, da so na slabšem, s tem ko jim je bilo njihovo premoženje odvzeto, porezano, kot pa, če bi šla banka, pri kateri so imeli te zadeve, v stečaj. Zagotovo gre tu za izjemno zahteven postopek, ki bo dolgotrajen in ki bo tudi zelo drag. Gre za postopek, ki bo obremenjen z različnimi ekonomskimi tolmačenji, z izračuni, z modeli; skratka, na papirju se zdi morda stvar enostavna, ampak ko bo pa treba v sodnem postopku dokazovati, da si na slabšem, kot če bi šla tvoja banka v stečaj, je jasno, da bo to dolg, dolgotrajen in zahteven postopek. Zato ta zakon morda na videz daje neko roko oškodovancem, ampak pot do njihove pravice bo še zelo dolga. Kljub temu pa je nekaj pozitivnih stvari v tem zakonu. Najprej dostop do samih informacij. V Novi Sloveniji pozdravljamo, da se bo oblikovala tako imenovana spletna oziroma virtualna podatkovna soba, kjer bo oškodovancem na voljo precejšnja količina dokumentov, ki jih bodo lahko uporabili v sodnih postopkih. Hkrati ta zakon omogoča tudi pravno podlago, da bodo preko sodišč zahtevali tudi bolj občutljive podatke; podatke, ki so na nek način poslovna skrivnost. Torej, kar se tiče dostopa do informacij, je ta zakon za oškodovance vsekakor pomemben korak naprej. Še ena pozitivna stvar, ki jo vidim v zakonu, je tudi kolektivno urejanje oziroma upravljanje sporov. Kot sem dejal prej, bo šlo za dolgotrajne in pa drage postopke in marsikateri izmed navadnih državljanov, individualnih vlagateljev, si tega postopka enostavno ne bo mogel privoščiti. Bodo pa zagotovo šli v te tožbe institucionalni vlagatelji, poučeni vlagatelji, velika podjetja, velike institucije, ki imajo denar, ki imajo tudi možnost in ne nazadnje morda tudi čas, da se spustijo v to pravno bitko. In pozitivna lastnost tega zakona je, da vse stvari, ki jih bodo dosegli ti veliki, bo veljalo tudi za te male oziroma kar bodo dosegli tožniki v okviru ene banke, bo veljalo tudi za male državljane. To je vsekakor pozitivna stvar tudi tega zakona. No, zdaj na koncu pa pridemo do bistva – kdo bo plačal te odškodnine? Kdo bo plačal to, da so bili ti investitorji morda neupravičeno porezani? Da jim je bil odvzet prevelik delež njihovega premoženja? Kdo bo to plačal? V zakonu je predvideno, da bo to plačala Banka Slovenije. Na prvi pogled se zdi to seveda logična določba, ne nazadnje je imela Banka Slovenije precejšnjo vlogo tudi pri tem, kako in na kakšen način se je rezalo te investitorje, in zdi se, da je prav, da tudi prevzame del odgovornosti pri poplačilu škod. Ker če Banka Slovenije tega ne naredi – kdo pa potem naredi? Banka Slovenije predlaga, seveda, da to naredi državni proračun. Kdo pa je državni proračun? To smo pa vsi mi, davkoplačevalci. In v tej točki se mi ne zdi pošteno, da bi morali morda zaradi napak Banke Slovenije, morda tudi zaradi napak takratne Vlade Republike Slovenije, plačevati zdaj vsi državljani in vsi davkoplačevalci. Hkrati pa na tej točki slišim tudi opozorila Banke Slovenije, da gre za neke vrste nedopustno monetizacijo. Ampak, kot jaz razumem ta pojem, gre predvsem za to, da bi bila nedopustna monetizacija, če bi Banka Slovenije financirala naloge, ki jih je dolžna opravljati država. Naloge, torej javne uprave, državne uprave, da je to nedovoljeno. S tem se strinjam in s tem nimam problemov, ampak tukaj, v tej zgodbi gre na nek način za neko drugačno zgodbo, da so bili ti imetniki podrejenih obveznic oškodovani, morda tudi za odločitev Banke Slovenije. Sprašujem se zdaj, kje bo pa Banka Slovenije prevzela odgovornost morda tudi zaradi svojih napačnih odločitev, torej, kdo bo plačal odškodnine. Mislim, da bo najtrši oreh tega zakona –in da se bo tukaj prelilo še ogromno črnila, tudi morda ogromno debat in diskusij bo na to temo, ali je prav, da v prvi vrsti poplačilo teh odškodnin prevzame Banka Slovenije, ali naj se to dejansko prenese na državni proračun. Vmes je bilo danes nekaj razprav v stališčih v smislu, da bi morali del tega bremena prevzeti tudi komercialne banke, ki so te produkte ponujale. Ne nazadnje niso izpolnile vseh svojih dolžnosti, da bi investitorje primerno podučile o vseh tveganjih. Morda je rešitev tega zakona, da se poplačilo odškodnin bolj razdela na različne deležnike, da se v to zgodbo vključi tudi komercialne banke. Zaključek tega zakona in sprejetje tega zakona bo najverjetneje odvisen tudi od tega, kakšno bo pravno tolmačenje, kaj monetizacija je. Ali gre v nekem smislu zgolj za to, da Banka Slovenije ne sme financirati ključnih nalog ali pomembnih nalog države in v ta krog ni zavzeto poplačilo odškodnin tudi zaradi njihovih napačnih odločitev in to bo pokazala razprava in nadaljevanje diskusije o tem zakonu. Kot sem dejal, v tej prvi obravnavi bom sam ta zakon podprl, vendarle je korak nasproti pravne države. Zavrnitev tega zakona na tej točki bi najverjetneje pomenilo, da se ponovno postavljamo na točko nič, kar ni sprejemljivo glede na to, da vemo, da nam je Ustavno sodišče že pred leti naložilo, da ta problem ustrezno rešimo. Končna odločitev, ali bom na koncu razprave oziroma ob končanju procesa v Državnem zboru ta zakon podprl, je pa tudi odvisna od vseh teh dilem, kdo bo odgovoren za poplačilo teh odškodnin, ki se bodo v pravnem postopku ugotovile, da oškodovancem pripadajo.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Franc Kramar, pripravi naj se dr. Anže Logar.
Hvala lepa, podpredsednica. Najprej bi na začetku navedel dejstvo, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije odločilo, da je bil izbris skladen z ustavo. Evropsko je prav tako odločilo, da je bil izbris skladen z evropskim pravnim redom. Edino, kar je dolžna Slovenija sprejeti v obliki zakona, je postopek sodnega varstva razlaščenih. Vsi se spomnimo, da je vlada Alenke Bratušek konec leta 2013 sprejela novelo Zakona o bančništvu. Novela zakona je bila predmet ustavne presoje. Poudariti je treba, da je Ustavno sodišče, še enkrat poudarjam, ugotovilo, da so določila, ki so Banki Slovenije dajala pravno podlago za izrek izrednih ukrepov in ki predstavljajo obliko insolventnega postopka v skladu z Ustavo Republike Slovenije. To dejstvo se mi še posebno zdi pomembno prav zaradi dejstva, da ne moremo spodbijati, da so bili ukrepi leta 2013 protipravni, ampak prav nasprotno, bili so skladni z ustavo, razen izjemoma tega področja, ki ga danes urejamo in seveda popravljamo s Predlogom zakona o postopkih sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Kot sem poudaril, je kot neustavno spoznalo zgolj določilo, ki neustrezno ureja sodno varstvo razlaščenih imetnikov. Če to povem preprosto, predlog zakona ureja posebni sodni postopek, v katerem bo sodišče ugotovilo, ali je Banka Slovenije, ki je kot institucija veljala za največjega strokovnjaka na področju financ, naredila pravilno oceno finančnega stanja posamezne banke, ki jim izrekla izredne ukrepe, in ali je zakonodajno izvrševala pravilno in v interesu vseh državljank in državljanov. Ob vsem tem pa seveda bode dejstvo, ki ga je že povedala naša vodja poslanske skupine, da se pojavljajo od leta 2013 različne zgodbe o sanaciji bank, o tem, ali je bilo preveč vzetih kreditov ali je bilo premalo vzetih kreditov. Pravzaprav tega leta 2013, lahko rečem, da je hrabro, zelo hrabro Alenka Bratušek prevzela vlado v stanju, v državnem finančnem stanju, ki je bilo kolapsno, podrto in seveda bi, če tega ne bi naredila Alenka Bratušek, prišla v Slovenijo trojka in zgodba bi bila bistveno drugačna, kot je bila kasneje. Je pa res, da ob vsej tej zgodbi tisti akterji, ki so pa krivi za bančno luknjo, niso do sedaj še v ničemer bili deležni kakršnihkoli kazenskih pregonov. Sam osebno mislim, da takratni guverner Banke Slovenije, Marko Kranjec, ni prav nič naredil za to, da bi kot regulator pritisnil na banke, da se ne bi poglabljale bančne luknje, da ne bi država posredno izgubljala na finančni boniteti in s tem prišla do stanja, o katerem sem že govoril, ki je leta 2014 pripeljal do vlade Alenke Bratušek in do rešitve, da Slovenija ni bila deležna evropske trojke, da Slovenija ni sledila grškemu scenariju in da je Slovenija ustvarila temelje, na katerih je začela rasti gospodarska rast, na kateri danes lahko rečem, da Slovenija ima svojo finančno stabilno okolje, in v katerem lahko vsi tisti, ki poslujejo preko bank, poslujejo pod okriljem tega, da so te banke danes sanirane in da se lahko tudi zanesejo na to, da jim ne bo nekdo v prihodnosti vzel njihovih vrednostnih papirjev, tako kot je bilo to nujno narediti leta 2013. Moram poudariti, da ta iztek vrednostnih papirjev ni bil kar tako, od boga dano, ampak je bilo to treba nujno narediti, ker bi bila ta bančna luknja v tem primeru še 900 milijonov večja. Zato se mi zdi, da je prav, da se krivice popravijo, bilo je to narejeno, kot je bilo. Ustavno sodišče je naložilo, da je to treba popraviti, in sem prepričan, da se to bo popravilo, in da bodo tudi ti imetniki obveznic in delnic dobili svojo pravico. Skratka, če zaključim, moje osebno prepričanje je, da je veliko k temu pripomogla vlada Alenke Bratušek, ki je tistega leta imela korajžo, zakorakala na trnovo pot in s te trnove poti Slovenijo pripeljala v stabilno in ekonomsko neodvisno gospodarstvo.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Anže Logar, pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Nekateri kolegi pred menoj so že govorili o tem, mislim, da treba samo še enkrat opozoriti na časovno komponento. Ustavno sodišče je odločilo pred tremi leti, rok za odpravo neustavnosti je minil pred dvema letoma. Mi pa danes na podlagi zahteve Poslanske skupine SDS obravnavamo na prvi obravnavi predlog zakona. Zdaj pa mi povejte, ali je to učinkovito delovanje izvršilne veje oblasti, torej predlagatelja zakonov, ali je to ustrezno in pravočasno sledenje odločitvam Ustavnega sodišča o neustavnosti nečesa ali pa je to očitno slabo delovanje organov, ki so na koncu koncev od davkoplačevalcev plačani za to, da zdaj v državi stvari funkcionirajo. Mislim, da v prvi vrsti Ministrstvo za finance, še posebej, ker v glavnem so tam na pomembnih položajih ljudje, ki so bili tudi v prejšnji vladi na teh položajih, zasluži neko zelo močno grajo s strani Državnega zbora, da niso bili sposobni pripraviti predloga zakona, ki bi prišel v Državni zbor, da bi o njem razpravljali. Mislim, da je to prva zadeva, ki jo moramo zelo jasno povedati. Na nek način bi to še sprejel, če bi bil predlagani zakon, ki je danes v prvi obravnavi, takšen, da se skoraj podpišem pod njega. Torej, da sledi ustavni odločbi in da ustrezno urejuje spor, ki je zaradi izbrisa podrejenih obvezniških papirjev in tudi delnic nastal. Pa ne! Na to so kolegi predhodno tudi že večkrat opozorili, celo s strani koalicijskih strank. Torej nekaj močno striže v tej vladi oziroma na finančnem ministrstvu, če tudi po treh letih od odločbe Ustavnega sodišča niso sposobni pripraviti zakonodajne materije, ki bi ustrezno reševala ta problem. Posebej iz Stranke Alenke Bratušek so bili zelo glasni glede tega, kako je Ustavno sodišče določilo, da je bil izbris ustavno skladen, da je vse potekalo tako, kot mora, zgolj nek člen ne zagotavlja ustrezne pravne varnosti. Ampak, bodimo pošteni. Ustavno sodišče je povedalo s tem, da je bil celoten izbris izpeljan diletantsko oziroma da je vse treba postaviti na nov imenovalec in šest let po izbrisu ponovno presoditi, ali je bil izbris ustrezen ali ni bil ustrezen. Bom povedal zelo po domače, kaj je Ustavno sodišče odločilo! S 350.a členom oziroma z neustavnostjo 350.a člena je odločilo, da bo moralo redno sodišče še enkrat odločiti, ali je bila podlaga za izbris sploh prava ali ni bila prava, ali so bile cenitve prave in ali so bile odločitve na podlagi teh cenitev potem tudi prave. In če so bile, potem je torej tudi izbris pravi. Kaj pa, če bo ugotovilo, da niso bile? Bo pa ugotovilo, da je bil cel postopek izbrisa napačen in da tistim, ki so jim izbrisali, jim morajo povrniti stroške. Ni to 600 milijonov, je 930 milijonov. Torej bo v bistvu resetiralo ugotavljanje postopka na točko nič in s točke nič ponovno ugotovilo, ali je bil postopek pravilno voden ali ne. To bo naredilo sodišče na podlagi mnenja strokovnih izvedencev. Torej, sodišče bo najelo strokovne izvedence, ki bodo potem na podlagi vseh dokumentov proučili, ali je bilo v postopku vse v redu ali ni bilo v redu. To se bo zgodilo recimo čez tri, štiri leta. Poglejte, kakšen rok bodo morali izbrisanci čakati, da bo pravici zadoščen! Samo zato, ker predlagatelj zakona in zakonodajalec o tem nista razmislila leta 2013. Ker 350.a člen, ki je bil v ZBan-1L, ni bil v skladu z Ustavo. Poglejte si – tisti, ki ste najbolj glasni pri tem – seznam glasovanja tistega dne potem 14. 11. 2013! Trije vodje poslanskih skupin koalicije so glasovali za ta zakon takrat in so v bistvu naredili pravno podlago za ta problem, ki ga sedaj imamo: Kociper, Jurša, Golubović pa Han – bravo, štiri! Torej, ste si ogledali to! Štirje od šestih ste tisti, ki ste krivi za to. Prevzemite odgovornost za to in pripravite zakon takšen, ki bo upošteval vse, kar mora takšen zakon upoštevati. Ta zakon tega ne upošteva. Da se vrnem k temu ugotavljanju odgovornosti. Koaliciji, pa tudi Ministrstvu za finance je zelo jasno, da gre sedaj v nek postopek kazanja s prstom na tistega, na katerega je, bi rekel, najlažje v tem trenutku kazati. Sedaj ste izbirali Banko Slovenije. Vam povem, da je Banka Slovenije strašansko odgovorna do tistega trenutka, ko se je začela sanacija bančnega sistema. Vsi prejšnji guvernerji so se sončili in niso naredili popolnoma nič oziroma ne dovolj – mislim, da je kolega Kramar to že izpostavil. Redno sodstvo ne ugotavlja njihove odgovornosti, ki je pripeljala do tega problema. Tukaj se strinjam s kolegico Kociprovo, ko je povedala, da gre v bistvu za nekakšno zamegljevanje odgovornosti. Ključni odgovorni so tisti, ki so danes v firmah, nekateri tudi v državnih firmah, in se nikomur nič ne zgodi, na sodišču jih pa naslavljajo z »gospodje«; ne z »obtoženec«, ampak z »gospodje«. Njim se očitno ne bo nič zgodilo. In v času, ko je bila preiskovalna komisija za ugotavljanje zlorab v bančnem sistemu, smo se mi vseskozi srečevali s tem, s to željo preusmeritve pozornosti s tistih, ki so zakuhali bančno luknjo, na tiste, ki so reševali posledice bančne luknje. Zelo lahko je potem na tiste, ki so končno po nekaj časa ukrepali, kazati s prstom, vi ste krivi, da so nas zlorabili iz Bruslja. Danes smo slišali s strani koalicijske oziroma nadkoalicijske stranke, da je bila vlada Alenke Bratušek, ko je te ukrepe sprejela, pod strašnim pritiskom Bruslja, Evropske komisije in Evropske centralne banke. Jaz to želim slišati, ali je to res. Želim slišati, ali je bilo res ukrepano, torej ta neustavni 350.a člen, sprejet s soglasjem vodij poslanskih skupin štirih poslanskih skupin te koalicije, pod pritiskom, supresijo Evropske komisije in Evropske centralne banke. Ker če ni bil, želim slišati zanikanje tega, ker to je pomembno. To je pomembno pri nadaljnji razpravi pri spreminjanju oziroma pri pripravi te zakonodaje, da bo taka, kot bi morala biti. Glejte, saj v vladnem gradivu je napisano, da so stresne teste AQR delale tuje firme: Oliver Wyman, Deloitte Svetovanje – med drugim ta je pripravljala tudi finančno shemo za drugi tir, upam, da bolj verodostojno oziroma kot tu Ministrstvo za finance ali pa tisti, ki želite opozarjati, da so napačno ocenili, želite namigovati – Ernst & Young in Roland Berger. Te cenitve so bile narejene na podlagi stresnih testov, na podlagi metodologije terms and reference in na podlagi makroekonomskih scenarijev. Zdaj pa pridemo do tistega bistva. Vse to, kar sem naštel, na podlagi česar so potem te agencije delale pregled sredstev in stresne teste, je potrdila medresorska komisija o ZUKSB. Ali lahko prosim tam za malo tišine? In glejte – a veste, kdo je vodil to komisijo? Mauko, državni sekretar na Ministrstvu za finance. Oni so določili in to, kdo bo to izvajal, in vso podlago, torej metodološko podlago za opravljanje tega. Zdaj pa v vladnem gradivu preberem, da je Banka Slovenije tista, ki je samostojno in neodvisno izrekla izredne ukrepe in je zato tudi odgovorna. A razumete, kaj hočem povedati? To prevaljevanje odgovornosti z enega na drugega. Jaz sprejmem okvir, v katerem, ne vem, Maša Kociper deluje, potem Maša Kociper na podlagi tega sprejme neko odločitev, potem pa jaz rečem: »Maša Kociper je kriva«. Ne, v izvoru je tukaj krivda tistih odločevalcev, ki so sprejemali odločitev. Leta 2013 ste se hvalili z domačo trojko, slikali ste se po vseh hodnikih – Čufer, guverner banke in predsednica Vlade, torej je odgovornost trojke deljenja: Čufra, Bratuškove in guvernerja Banke Slovenije Jazbeca. Ne zdaj koncentrirati samo na enega. Sprejmite to odgovornost in zakon pripravite tudi v skladu s tem. Moram reči, tako kot je bilo tudi že rečeno predhodno, da v bistvu ste v tem zakonu, čeprav ste ga pacali tri leta, zapisali take stvari, ki v bistvu v ta zakon na koncu koncev niti ne spadajo. Na to so vas opozorili, recimo, tudi na Agenciji za trg vrednostnih papirjev. Vi ste ta zakon njim februarja poslali v obravnavo, oni so vam poslali predloge. Lepo so vam zapisali v dopisu, pa bom prebral, citiram, »predlog zakona daje Agenciji povsem nove pristojnosti, v ničemer povezane z njenimi osnovnimi pristojnostmi«. Namreč, kaj v tem zakonu urejate? Da bo virtualno podatkovno sobo, preko katere naj bi razlaščenci dostopili do teh dokumentov Banke Slovenije, imela čez, torej roko nad njo, Agencija za trg vrednostnih papirjev. Vi ste to zapisali v zakonu, ko so vam na Agenciji za trg vrednostnih papirjev rekli, da tega ne morejo narediti, v dveh, treh dopisih, pa ste kljub temu s tem zakonom prišli pred Državni zbor. Tri leta ste to pacali in še z eno agencijo niste tega uskladili. Državni sekretar, oprostite, kako si upate, kako si upate s takim zakonom priti pred Državni zbor? Glejte, kaj so napisali. Če bo obveljalo to v zakonu in na kar so vas v Agenciji opozorili – torej, da bodo oni odvisni za to, Agencija ne bo sposobna izvajati niti svojih pristojnosti. Kako funkcionira Ministrstvo za finance, če nekomu, ki je institucija, odgovorna za zelo pomembno na koncu koncev nadzorniško delo na področju trga vrednostnih papirjev, naložite nekaj, česar ni sposobna izpeljati in kar naprej vztrajati pri tem; ob tem, da so vas trikrat na to obvestili. Obvestili so vas tudi o diletantstvu v zakonu, da napačno navajate ali pa imenujete posamezne označbe v predlogu zakona. Recimo, tukaj vam pravijo, »nadalje še velja, da pojem trgovalni račun ni pojem, ki bi ga poznalo evropsko pravo, to so le interna pravila KDD [[…]]«. Vi pa to vključite v zakon. Torej niti terminološko niste ustrezno prilagodili te zakonodaje, sploh nisem našel, recimo, revizijske sledi, zahteve po revizijski sledi pri brskanju v virtualni podatkovni sobi, ki je ključna pri tem. Virtualna podatkovna soba zato, ker so to tajni dokumenti, in tistih 105 tisoč, ki je bilo razlaščenih, bo imelo pravico vpogledati v dokumente, ki so označeni z bančno tajnostjo. Če bi mene vprašali, bi te podatke tako ali tako javno objavil, ker smo jih plačali vsi davkoplačevalci s tem, ko smo sanirali bančni sistem. Jaz bi objavil še več, jaz bi objavil vse tiste sporne kredite, recimo, ki smo jih na Preiskovalni komisiji o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu obdelovali, da bi ljudje vedeli, kaj se je v bankah sploh dejansko dogajalo, da bi na konkretnih primerih videli, kako so kriminalne združbe kopale bančno luknjo v slovenskem bančnem sistemu. Ampak, če pa že imate podatkovno virtualno sobo, morate pa zagotoviti ustrezno ravnanje s temi podatki in vsaj revizijska sled je pri tem nujna. Če nadaljujem s tem, kar je Agencija povedala. Agencija vam je jasno povedala z zadnjim dopisom, torej tretjim, ki ga je poslala tudi nam, poslancem: da ne bo zmožna izpolnjevati nalog, ki jih Agenciji nalaga zakon; da niti pravočasno ne bo uspela tega izpeljati; da nima ustrezne IT infrastrukture, da bi vzpostavila tako sobo; da bo morala za namene, ki jih nalaga zakon, sprožiti javno naročilo, ki ne bo zaključeno v času, ko bo že potekel rok za vlaganje tožb; da nima dovolj zaposlenih, da bo kar naenkrat, ker je rok omejen na tri mesece, na ATVP prišlo 20 tisoč prošenj za dovolitev elektronskega potrdila za vstop v to virtualno sobo in enostavno ne bodo tega zmogli. Ampak zakaj vi daste to ATVP? Ali ravno zato, da bi se tu zablokiralo, da bi rok potekel in da razlaščenci ne bi uspeli poiskati pravice na sodiščih, ker bi potekel rok? Ali zato? Veliko je takih določil, ki so neustrezna pri tem zakonu. Veliko je tudi prelaganja odgovornosti, kot sem rekel. Recimo v zvezi s tem, da bo vse te stroške, ki so nastali zaradi neustavnosti zakonskega določila, ki ga je sprejela koalicija, ki je vodila državo novembra 2013 – da mora stroške za to poplačati Banka Slovenije. Pa vas bom vprašal takole, gospod Dragonja, koliko držav pa je še predlagalo enako rešitev, da je tovrstne stroške poravnala centralna banka. Zelo pošteno. Zaradi tega, ker v predlogu zakona niste navedli niti enega takega, ki bi tako reševal bodisi s skladom bodisi z neko drugo varianto. Pa me zanima – glede na to, da ste tri leta to pripravljali –, verjetno zelo dobro veste, kako je s tem. Tako pričakujem tudi ta odgovor. Priznam, da imam težavo ne glasovati proti temu zakonu, ker je slab in ker ne zadosti tistim kriterijem, ki bi jim tak zakon moral zadostiti. Se pa zavedam tega, da je sprejetje tega zakona oziroma vsaj začetek postopka nujen, zato da bo pravici prej ali slej zadoščeno. Na način, kot vi to pripravljate, bom raje rekel slej, ne prej. Ampak, glejte, sprejmite tu roko vseh strank v Državnem zboru, ki bodo spustile ta zakon v drugo branje, in upoštevajte vse te pripombe, ki so danes tu izrečene. Upoštevajte tudi vse pripombe državnih institucij, ki so vas opozorile na to, da je tak zakon, kot je predlagan, neizvedljiv. Upam, da bomo čim prej prišli do nekega predloga zakona, ki bo to poglavje ustrezno saniral in na koncu koncev vsaj vprašanje postopka izbrisa uredil skladno z ustavo. Še enkrat, do tega problema ne bi prišlo, če se Vlada oziroma tedanji parlament ne bi odločil za izbris, ampak bi enostavno porezal; torej, da bi nekaj dela ostalo podrejenim, potem teh težav ne bi bilo. Samo še nekaj, ker se mi zdi, da je tudi dober čas za to razpravo. Nekateri izpostavljate, da je treba ločiti od tistih obvezničarjev, ki so bili nepoučeni, torej, ki so podrejene obvezniške papirje kupili na okencih, tiste, ki so bili dobro obveščeni, pa so lahko tudi špekulirali ali pa so na ta način tudi komu pomagali, da so jim dali dodaten kapital v banki, čeprav so vedeli, da je banka v slabem stanju. Pa vam tu tudi v vladnem gradivu prav lepo piše: »V odškodninskih sporih po 350.a členu ZBan-1«, torej po tem neustavnem določilu zakona, ,so pravice, vezane na vsebino prenehanega vrednostnega papirja, zato v sporih po 350.a členu ZBan-1 tudi ni možno razlikovanje med vlagatelji glede na njihov status.« Torej, ni možno razlikovanje glede na tiste nepoučene in na tiste, ki so institucionarji. Zatorej ne zavajati javnosti, posebej tisti, ki ste ta 350.a člen vnesli v ZBan-1L. Najbolj zanimivo je pa, da ste ravno vi najbolj glasni pri tem, kako je treba te zadeve ločevati. Sprejmite odgovornost, pošteno sprejmite odgovornost in na podlagi tega pripravite zakon, ki bo ustrezno reševal pravno varnost tistih, ki so bili izbrisani. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Horvat, pripravi pa naj se gospod Marko Bandelli.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kako naj razrešimo ta sila kompleksen pravni problem, sila kompleksno pravno vprašanje, ko pa se v Sloveniji, na žalost, ne moremo pohvaliti s pravno državo. Kurji tatovi sedijo – in prav je, da sedijo –, ampak tisti, ki bi pa morali sedeti, tudi na podlagi ali pa predvsem na podlagi poročila in sklepov, ki jih je sprejel Državni zbor, ko je obravnaval poročilo parlamentarne preiskovalne komisije o nepravilnosti v bankah, tako imenovane Logarjeve komisije, tisti pa po moje najbrž nikoli ne bodo sedeli. Zakaj ne? Zato, ker so zaščiteni. Tako pač je to v tej državi, tu pa tam kakšen morda, tisti največji pa gotovo ne. Ko govorimo o odgovornosti, moramo govoriti o imenih in priimkih. Mi, Državni zbor, nismo sodišče, za to imamo sodno vejo oblasti. Težko je, vsaj meni, parlamentarcu je težko govoriti o imenih, ampak vemo, kdo je bil guverner Banke Slovenije takrat, ko se je dejansko spregledalo nepravilnosti, ki jih je parlamentarna preiskovalna komisija ugotovila, nepravilnosti v komercialnih bankah. Moram pa reči, da je pošteno izjavil nekdanji predsednik Vlade, gospod Pahor, ko je rekel, da vprašanje bančništva, vprašanje bank smo zanemarili. Poštenjak. No, ampak, davkoplačevalci pa smo plačali in še bomo plačali in še bomo plačevali. Saj pravzaprav ni pomembno, ali bo plačala, povrnila dejansko v škodo oškodovancem, podrejencem, Banka Slovenije ali pa Vlada. V končni fazi smo samo mi in nihče drug, davkoplačevalci tisti, ki pač plačujemo davke, zato da se, ja, nekateri tudi mastijo. Tukaj nadaljujem z imeni. Ugotavljamo zakasnitev, skoraj tri leta je minilo od odločbe Ustavnega sodišča, ni se zgodilo nič. Cerarjeva vlada, gospe in gospodje, bi morala to vprašanje vsaj začeti reševati, pa se ni zgodilo nič. V Sloveniji imamo tri skupine podrejencev. Danes smo že o tem govorili, pa še enkrat. Eno so investitorji, ki so kupovali podrejene obveznice na okencih bank, se pravi, na nek način na primarnem trgu, potem investitorji, ki so kupovali podrejene obveznice na sekundarnem trgu, in lastniki podrejenih obveznic, ki se skrivajo za skrbniškimi računi v Dublinu in Luksemburgu. Če bi samo prevedli, imam tukaj primer, italijansko zakonodajo, ki ureja pravice izbrisanih podrejencev, bi bila prva skupina izbrisanih podrejencev že zdavnaj poplačana, bi bila že zdavnaj poplačana. Morda pa nikoli druga in tretja, ampak to zdaj pravzaprav ni vprašanje. Lahko pa beremo v časopisnih prispevkih, lahko pa, da ti dve drugi skupini preprečujeta, da bi bila prva skupina dejansko poplačana. Torej skupina teh nepodučenih investitorjev. Kot sem povedal v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije, mi bomo omogočili, da gre ta zakon v drugo branje, da ga tam izboljšamo. Zahtevali bomo, da ob drugem branju sodelujejo tudi predstavniki Banke Slovenije – če jim že nekaj nalagamo, potem najbrž imajo pravico, če smo v pravni državi, da tudi kaj povedo, in poslušali bomo tudi podrejence. Na spletnem portalu podrejenci.si sproti zasledujem njihove pripombe na ta zakon – ne bom jih našteval, vsak si jih lahko do drugega branja sam prebere in jih tudi upošteva. Obžalujem, da zgodba sanacije bank še kar traja in traja in bo najbrž še trajala dolgo v prihodnost. Najbrž bodo z njo obremenjeni tudi naši otroci in otroci naših otrok. Trdno stojim za to izjavo, ker denar, ki smo ga vrgli v bančno luknjo, je denar, ki bi lahko šel v razvoj Slovenije, pa enostavno ni šel in nikoli ne bo šel, ga bo pa šlo veliko v zasebne žepe. Zaradi tega, gospe in gospodje – vem, da morda me že težko poslušate –, zaradi tega imamo situacijo v Sloveniji takšno, kot imamo, kar zadeva stopnje razvoja. Zaradi tega, gospe in gospodje, na vsak prevožen kilometer od Ljubljane do Lendave se bruto povprečna mesečna plača zmanjša za dva evra. Za vsak prevožen kilometer. Zato imamo periferijo, ki se prazni, ljudje zapuščajo Slovenijo, odhajajo. Kdo odhaja? Tisti sposobni, izobraženi, mladi v najboljši kondiciji. Ko sem včeraj na to temo spraševal predsednika Vlade, je enostavno to vprašanje preslišal. Imamo primere državne pomoči tuje države, naše domače ljudi pa preprosto pozabljamo in izgubljajo, permanentno izgubljajo, v konkurenčnem boju in – nikome ništa, kot se to grdo reče. Nič se ne zgodi. Predsednik Vlade preprosto presliši. Očitno pa se bo ta zadeva dogajala še naprej. Spoštovani davkoplačevalke in davkoplačevalci, treba bo ponovno odpreti denarnice in plačati za napake nekaterih. Imena so več ali manj znana oziroma še bodo znana. V razvojnem smislu pa stagniramo. Ne daj bože, da kmalu pride spet nova recesija, nova gospodarska kriza, potem se nam najbrž ne bo dobro pisalo. Mi niso destruktivna opozicija, da bi vladne predloge kar a priori zavračali, podrobno smo preštudirali to besedilo, se posvetovali tudi z ljudmi, ki to področje razumejo. Res pričakujemo najprej mnenje Zakonodajno-pravne službe in potem pričakujemo, da bo Vlada, koalicija, bistveno izboljšala besedilo tega zakona. Kot rečeno, ker takšen, kot ga imamo sedaj na mizi, ni izvedljiv in tudi ne sledi odločbi Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, za njim pa naj se pripravi poslanka Monika Gregorčič. Izvoli.
Hvala za besedo, podpredsednik. Vlada je pripravila ta predlog zakona o tem postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov teh kvalificiranih obveznosti. Dajmo na hitro videti, kako je Ministrstvo za finance že 1. februarja v javno obravnavo predložilo Predlog zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Namen je bil odpraviti ugotovljeno ustavno neskladje v Zakonu o bančništvu. Po javni obravnavi je Vlada v Državni zbor 9. aprila posredovala dopolnjen predlog tega zakona, ki po mojem osebnem mnenju vsebuje veliko pozitivnih vidikov in rešitev, ki so nedvomno boljše od prejšnjih verzij. Če lahko omenim vsaj tri. Prvo kot prvo, izredno dobra je vzpostavitev virtualnih sob, za razliko od kolega, ki vidi v tem neko slabo zadevo. Ampak po mojem mnenju je to dostop informacij imetnikom in da jim je omogočen dostop tudi do dokumentov. Drugo, da je ta dostop omogočen tožnikom do konca postopka pred sodiščem, kar je tudi dobro. Četrto, zakon ureja ustrezno obrnjeno dokazno breme, kar pomeni, da je to dokazno breme na Banki Slovenije. Česar pa ne vidim kot dobro in tu tudi mislim, da se bo treba tukaj še malo pogovoriti, ni smiselno in ni racionalno, da je to vse v pristojnosti Okrožnega sodišča v Mariboru. Kljub vsemu, to ne bo nekdanjim imetnikom v celoti zagotovilo učinkovitega sodnega varstva – po mojem mnenju. Tako menijo predvsem banke, ker ne predvideva posebno hitrih in ekonomičnih postopkov kolektivnega sodnega varstva. Kaj naj bi se zgodilo? Mislim, da glede na to oziroma na podatke, da je bilo oškodovanih sto tisoč imetnikov bančnih delnic in dva tisoč lastnikov podrejenih obveznic, je pričakovati, po mojem mnenju, množične in dolgotrajne postopke. Ampak bistvo tega zakona je prav to, da ureja sodno varstvo za nekdanje imetnike kvalificiranih obveznosti bank. Naj se sedaj za trenutek vrnem in repliciram na zelo trde besede gospoda Logarja, predstavnika SDS. Ja, gospod Logar in predstavniki SDS, ponosni smo, resnično smo ponosni, da smo takrat v vladi Alenke Bratušek odgnali tisto trojko, da ne bi bil scenarij tak, kot je bil v državah, za katere vemo, kakšne so in še danes imajo težave s tem, da je trojka prišla. In ponosni smo na to, da vemo točno, na kakšen način je bil izpeljan proces sanacije. Veste, tukaj imam tabelo, ki je zelo zanimiva – struktura bruto zunanjega dolga Slovenije po sektorjih. 5 milijard dolga smo imeli, preden ste prišli vi na vlado, in zapustili ste nam 42 milijard. To je dober podatek, mislim, da to je zelo jasen podatek in pokaže, kaj pomeni kompetentno in učinkovito vodenje države. Pa še nadaljevalo se je. Toliko samo v spomin, ker morda verjetno vsega se človek ne spomni, ker je šlo mimo toliko let, odkar ste vladali, in upamo, da bo še toliko let, preden boste. Sedaj bomo pa omenili še eno zadevo – komu naj bi bil namenjen ta zakon? Naš predlog, Stranke Alenke Bratušek, in moj osebni predlog je, da se bi ločilo poučene in nepoučene vlagatelje. Ministrstvo za finance temu žal ni prisluhnilo. Menimo, da bi to lahko naredili, saj tudi Zakon o trgu finančnih instrumentov ločuje ti dve kategoriji, tako da bi lahko bilo upoštevano tudi v tem zakonu. Tudi pravilo, da bi stroške, postopke tako imenovanih špekulativnih vlagateljev krili sami. Izjema pa bi bila seveda za nepoučene predlagatelje. Kdo so poučeni vlagatelji, tako imenovani poučeni vlagatelji? To drugega niso, lahko rečemo, kot špekulanti, ki so dobesedno računali na visoke kapitalske donose. To je treba povedati tako, kot je resnica. Na škodo komu? Na škodo državnih bank. Čisti hazard, čisti kazino! Šlo jim je slabo. Nekateri se pa skrivajo, določena imena, za tem. Igrali so slabo in posledice so zgolj zaradi nepremišljenih vlaganj – ali pa zelo premišljenih, morda zelo premišljenih špekulativnih vlaganj, ki jim tokrat ni šlo dobro. Nepoučeni vlagatelji. Ja, ti so morda res bili zavedeni, a od tega, če ne prav od bančnih funkcionarjev ali pa posrednikov. Te moramo mi resnično zaščititi. Tukaj moramo narediti diverzifikacijo. Veste, potem obstaja še ena možnost. Obstajajo še namišljeni nepoučeni, tukaj moramo vedeti, kdo so ti namišljeni nepoučeni. So pa tisti, ki so v kategoriji nepoučenih, ampak so zelo skrbno kredite vzeli, lastne kredite, da so vložili notri in kupovali te vrednostne kredite. To je treba tudi povedati resnično, tako kot je, in tukaj bo problem. Odgovornosti. Veste, tudi ko pride v podjetju do prisilne poravnave, vemo, kje so odgovornosti. Sodnik na sodišču pa ti reče: »Pa si moral premisliti prej, kam si dal in komu si dajal blago.« Edini smo v Sloveniji, kjer obstaja še prisilna poravnava na prisilno poravnavo. Smo edinstven primer – v Sloveniji! To se tudi dogaja na tak način. Pustimo! Ampak, to je v razmislek za drugič. Bom zaključil. Osebno bom ta zakon sigurno podprl, ker bo uzakonil odločbo Ustavnega sodišča in ki bo dal verjetno končno eno luč tej zgodbi triletni, ki je ne vidimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Monika Gregorčič. Oprostite. Gospod Logar, izvoli, replika.
Samo odzval bi se na tisto, ko je bilo rečeno s strani kolega Bandellija, da so nekateri proti virtualni podatkovni sobi. Verjetno je mislil na mene, glede na to, da sem bil kritičen o tej temi, ampak očitno se nisva razumela. Mislim, da moram to obrazložiti. Nisem poti virtualnim podatkovnim sobam, celo rekel sem, da bi vse te dokumente javno objavil, da bi bili javno dostopni, ker mislim, da smo že plačali za njih, za bančno sanacijo in bi jih morali zato javno objaviti. Upam, da bodo v tej podatkovni sobi tudi vsi dopisi ministra Čufra v zvezi z vrednotenem in tako naprej, vsi zapisniki medresorske komisije v zvezi z odločitvami o metodologiji in o teh stvareh. Upam, da bodo vsi dokumenti v tej sobi. Edino, čemur oporekam, pa je, na kar je AVTP opozorila, da je to institucija, ki ne bo sposobna tega izpeljati. To je edina zadeva. In treba je najti drugega, ki bo izpeljal virtualno podatkovno sobo. Drugače, kar se tiče pa ponosa glede te sanacije, je pa treba samo pohvaliti, da ste ponosni, ampak moja poanta pri razpravi je bila v tem, da je treba zato tudi prevzeti odgovornost. Torej odgovornost tistih, ki so se odloči za pot, kakršno so se odločili, in ki so sprejeli tudi neustavni 350.a člen ZBan-1L. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa bo na vrsti poslanka Monika Gregorčič, za njo pa poslanec Jernej Vrtovec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ta zakon je tesno povezan z vprašanjem o velikosti bančne luknje. Že več let se nam poraja vprašanje, ali je bila velikost bančne luknje pravilno ocenjena in ali je bila tudi kakovost premoženja bank pravilno ocenjena. Po šestih letih še vedno nimamo dogovorov na vsa ta kompleksna vprašanja in tudi očitno še nekaj časa odgovorov ne bomo imeli, vemo pa, da se tudi preiskovalna komisija Državnega zbora, ki preiskuje ustanovitev in delovanje Družbe za upravljanje terjatev bank, tudi ukvarja s to tematiko. Vemo, da je bila vložena tudi že ovadba Nacionalnega preiskovalnega urada zoper tedanje vodstvo Banke Slovenije, v katerem so izpostavljeni očitki in vprašanja glede metodologije AQR. Ta ovadba naj ne bi bila javna, pa vendar smo v nekaterih medijih že lahko prebrali, da je med ključnimi očitki tudi očitek, da metodologija AQR oziroma pregled kakovosti aktive bank ni bil v skladju z MSRP, z metodologijo standardov, z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja. S tega vidika se lahko strinjamo z opozorilom Levice, da je to zelo pomemben ključen podatek in da bi o tem veljalo razmisliti glede morebitne vključitve tudi v ta zakon, ki ga danes obravnavamo. Kot ključno pa bi danes izpostavila in se odločno odzvala na očitke kolegov iz SDS in Nove Slovenije, da Vlada v prejšnjem mandatu sploh ni pristopila in začela naslavljati ustavne odločbe iz oktobra leta 2016. To nikakor ne drži. Namreč, Ministrstvo za finance je takoj pristopilo k pripravi zakona in osnutek poslalo v javno razpravo, zbralo pripombe zainteresiranih deležnikov, zainteresirane javnosti in potem glede na samo zahtevnost materije, kolikor hitro se je dalo, seveda tudi izpeljalo vse postopke internih vladnih usklajevanj, medresorskega usklajevanja, tudi političnih, koalicijskih usklajevanj in zakon je bil sprejet na Vladi v novembru 2017 in poslan tudi v parlament, v Državni zbor. Mislim, da ste to nekateri očitno spregledali. Zakaj pa potem v parlamentarnem postopku ni bil naprej procesiran, to pa je potem že drugo vprašanje. Zdaj vemo, parlament je bil nato razpuščen, mislim, da sredi marca 2018, ampak vsekakor en del krivde, da zakon, ki je predvideval malce drugačen koncept naslovitve ustavne odločbe in je vsebinsko tudi se dokaj uspešno ognil nevarnosti prepovedanega monetarnega financiranja, čemur veljajo opozorila v tej različici zakona. Zakaj tedanja verzija ni bila potem procesirana v prejšnjem mandatu do konca, to pa najbrž en del odgovornosti nosi tudi prejšnji sklic Državnega zbora. Kot rečeno, vlada preteklega mandata je s pripravo zakona zamujala nekaj mesecev, nikakor pa ne nekaj let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jernej Vrtovec, za njim bo dobila besedo poslanka mag. Meira Hot. Izvoli.
Dober dan želim vsem skupaj! Pravna država zagotovo mora slediti odločitvam Ustavnega sodišča, ampak, gospe in gospodje, pozor, pravna država poskrbi tudi za to, da pravočasno poskrbi za odločitve Ustavnega sodišča in v najboljši meri čim bolj hitro, ne glede na to, kdo vlada in kdo je na vladi. Zakon absolutno je tukaj na mizi. Ne bom govoril, da je korak v pravo smer, kajti potrebuje ogromno popravkov, še številnih drugih popravkov. Konceptualne razlike med, recimo, mojim stališčem ali pa stališčem Nove Slovenije in tem zakonom, kot ga imamo zdaj na mizi, so še vedno velike, je pa priložnost, da se ta zakon v drugem branju izboljša. Rešitev je zagotovo pomembna za okrog 100 tisoč razlaščencev, zlasti za tiste, okrog 800, ki so vložili tožbe. Ampak en ključen moment, preden se bom odločil, da bom ta zakon podprl, pa je ta, gospod državni sekretar, in sicer glede ločitve med vlagatelji oziroma izbrisanci. Če te ločitve ne bo, tega zakona, državni sekretar, ne bom podprl. Zakaj ne? Zaradi tega, gospod državni sekretar, ker nočem – kajti na koncu, verjemite, bomo davkoplačevalci bili tisti, ki bomo sanirali to zgodbo. Ne si zakrivati oči, kdo bo to saniral, no! Na koncu bo padlo na davkoplačevalce. Zaradi tega, ker nočem sanirati nekaj ljudi iz Luksemburga in iz Dublina ali od kjerkoli drugje po svetu so bili, imeli denar naložen na fiduciarnih računih, pa ena zgodbica. Januarja 2007 je na primer Abanka prek ruske VTB banke izdala za 120 milijonov evrov podrejenih obveznic z zapadlostjo 40 let. 40 let. VTB banka pa jih je takoj začela prodajati na luksemburški borzi, kjer so jih preko skrbniških računov kupovali – pozor! – tudi Slovenci. Obrestna mera je bila 3-mesečni EURIBOR plus 190 bazičnih točk s predvidenim dvigom obrestne mere decembra 2017 na 3-mesečni EURIBOR plus 270 bazičnih točk do leta 2047. Običajna doba – pozor –, običajna doba zapadlosti za podrejene obveznosti bank pa je tam nekje med pet do sedem, nekje do deset let. Kako je mogoče, da je državna banka izdala tak papir leta 2007? Pa pojdite pogledat, kdo so takrat sedeli v nadzornem svetu Abanke – vsi znani obrazi, ki še danes poslujejo z državo, gradijo drugi tir in tako naprej. Isti ljudje. Kako je mogoče? Vedno bolj sem prepričan, da je v podrejenih obveznicah, na primer Abanke – ne trdim, sem pa osebno prepričan, da je v teh podrejenih obveznicah, na primer Abanke, v Luksemburgu skrito morda tudi premoženje slovenskih tajkunov, posameznikov. Ali je? In da je šlo na primer v primeru izdaje podrejenih obveznic Abanke lahko tudi za dobro premišljen načrt, kako nekam parkirati določen znesek denarja. Morda. To sem prepričan, ugotovitve pa, verjamem, da bo lahko nova preiskovalna komisija pripeljala na dan, ki je ustanovljena in bo to tudi ugotavljala. Torej, jaz ne želim sanirati teh ljudi. Ne! Zaradi tega, gospod državni sekretar, to boste ločili, če želite podporo Nove Slovenije. Zagotovo vse davkoplačevalce najbolj zanima, kdo bo to saniral. Na koncu, kot sem že uvodoma dejal, bo to padlo v breme proračuna vseh davkoplačevalcev. Ampak preden se to zgodi, pa želim eno stvar oziroma želim izvedeti, kdo je bil odgovoren za ta izbris. In še pred tem – ampak o tem kasneje –, na primer, kdo je odgovoren za metodologijo, cenitve in vrednotenja višine bančne luknje. Ampak o tem kasneje. Kajti tisti, ki je odločal o izbrisu, in to je ključno vprašanje, ali so morda posamezniki ravnali malomarno ali celo z naklepom, ker ti ljudje morajo potem kazensko in odškodninsko odgovarjati. Šele nato pride ta sanacija. Veste, ne rabimo veliko časa ugotavljati o tem, kdo je o tem odločal. Gospod državni sekretar, vi veste, kdo je o tem odločal. Mi smo imeli ustanovljeno tako rekoč neko medresorsko komisijo, v kateri se je vse odločitve sprejemalo o tem, kako bo potekala sanacija bančnega sistema, koga se bo izbrisalo in na kakšen način. Tej komisiji je predsedoval takrat državni sekretar, gospod Mitja Mauko. V tej komisiji je sedel večinoma prisoten tudi minister Čufer. Ali je bil to morda narek iz Bruslja, da pride do izbrisa? Ne trdim, ampak mislim, da ne. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Kociper, bomo ugotovili zelo hitro na preiskovalni komisiji, od kje je to prišlo, vam zagotavljam, da ni težko tega ugotoviti. In tisti, ki je o tem odločal, ta mora tudi kazensko in odškodninsko za to odgovarjati, sicer davkoplačevalci niso dolžni, da sanirajo to zgodbo. Ponovno. Vprašanje celotnega zakona je zlasti pravno, ne le politično, zelo težko. Pričakujem pred drugim branjem mnenje Zakonodajno-pravne službe o vseh postopkih in tako naprej, kako je to skladno z ustavo in zakonodajo, in tudi od tega bo potem v veliki meri odvisna odločitev Nove Slovenije. Ampak, kot sem že dejal, izvor tega problema izhaja zagotovo iz obdobja posledice nastajanja bančne luknje, to je bila sanacija. Ali se razumemo? Najprej je pač nastala bančna luknja – eni in isti ljudje –, potem smo začeli sanirati bančni sistem, govorimo pa o enih in istih ljudeh. Za predstavo, kdo je odločal o metodologiji, o cenitvah oziroma vrednotenjih, o višini dokapitalizacije bank? Skrbni pregledi – vemo, da je skrbni pregled za Novo Ljubljansko banko delalo – katero podjetje? Deloitte. Mimogrede, taisti Deloitte je bil podizvajalec skrbnega pregleda leta 2012 za ERC; taisti Deloitte, vendar je potem izračunal bančno luknjo za približno milijardo evrov, v najslabšem primeru, več; tak razpon je Deloitte naredil v enem letu. Ampak, kdo je bil takrat zaposlen oziroma kdo je govoril, da mora biti Deloitte, gospod državni sekretar? Kdo je vztrajal na Deloitteu? Je bila to Evropska komisija, Banka Slovenije ali je bilo to Ministrstvo za finance takrat, medresorska komisija? Ne trdim, da je bilo karkoli narobe, lahko pa je bilo. Mimogrede, takrat je bil na Deloitteu zaposlen – kdo? Gospod Janez Škrubej, ki smo ga enkrat videli že v parlamentu, pa ga bomo še kdaj, na eni izmed nočnih sej. Ampak, v kateri funkciji je bil gospod Janez Škrubej potem leta 2015 v Državnem zboru – v funkciji izvršnega direktorja DUTB. Se pravi, v ključnem obdobju je bil na Deloitteu, ko se je gledalo v drobovje bančnega sistema, videlo se je v drobovje slabih terjatev, kakšne so, kje so, kako so. Potem ta ista oseba čez eno leto – kam gre? – na DUTB. Mislim! Ob tem pa vidiš celotno drobovje bančnega sistema, vso zgodbo glede slabih terjatev. Ne trdim, še enkrat ponavljam, da je kaj narobe, ampak je treba preiskati, gospod minister, ali je to normalen sistem. In mnogi opozarjajo, da je bila metodologija napačna, če je sploh bila. Mnogi opozarjajo, da je bilo med drugim tudi Računsko sodišče, da je bilo narejenih vmes mnogo napak pri prenosu slabih terjatev. In preden lahko mi davkoplačevalci nosimo ponovno breme, je prav, da vse te stvari razčistimo.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi tudi spomnil predstavnike Vlade, da imate najavljeno uro časa, pri tej splošni razpravi predvsem za odgovore na vprašanja, ki se postavljajo med razpravo. Mislim, da ni najbolje, da se tisti čas potem koristi samo na koncu in to odpredava s katedra. Smisel časa, ki ga imate za razpravo, je ravno v tem, da se tekoče in sprotno, če se le da, odgovarja na pomisleke, zadržke, vprašanja in kakorkoli na poslanski del [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Če želite, vam jo dam, ampak mislim, da je prav, da tudi kaj odgovorite. Besedo ima državni sekretar gospod Dragonja. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Najbrž je res čas, da se pri taki kompleksni problematiki, kot je ta, oglasimo tudi predstavniki predlagatelja, v tem primeru Vlade, po dilemah in po vprašanjih, ki so bila izpostavljena oziroma predstavljena tako s strani poslanskih skupin kot s strani poslancev. Kot vidim predvsem iz stališč poslanskih skupin, v veliki meri obstoji podpora temu zakonu v prvem branju, tako kot je bil v tem momentu predložen v obravnavo Državnemu zboru. Večkrat je bilo izpostavljeno tudi s strani govorcev, da gre za kompleksno, zahtevno problematiko, in to je delno najbrž tudi razlog za to, da zakon ni bil prve dni ali prve mesece delovanja Vlade pripravljen na Ministrstvu za finance in da imamo dejansko zamudo. Ne gre za to, da bi dodatno opravičevali, vendar če govorimo o delitvah odgovornosti pa o tem, kaj delamo na Ministrstvu za finance, in če smo bili v zvezi s tem karani s strani posameznih poslancev, vseeno velja opozoriti na to, da je zakon kompleksen. Poleg strokovne priprave na ministrstvu so bile dvakrat izvedene javne razprave, v katerih je zainteresirana javnost obseženo sodelovala. Kdo je zainteresirana javnost? To so predvsem izbrisani, nekdanji imetniki teh inštrumentov. Potem so zahtevna medresorska usklajevanja, zakon mora zagotoviti učinkovito pravno varstvo in bo v zvezi s tem pravzaprav velik del izvajanja tega zakona na strani pravosodja, tako da je bilo sodelovanje tako z Ministrstvom za pravosodje po procesnih določbah kot tudi s sodstvom, z Vrhovnim sodiščem obsežno in zahtevno. Treba je opraviti politične konzultacije, politično usklajevanje, vse to je zahtevalo določen čas. Tako kot je bilo med razpravo gospe Gregorčičeve omenjeno, prejšnja vlada je predložila zakon v parlamentarni postopek, vložen je bil 9. 11. 2017 in prejšnja sestava državnega zbora zakonodajnega postopka ni uspela zaključiti. Če se diskutira o odgovornosti predlagatelja pa resorja, ki je pripravljen, je v tem obdobju 7 mesecev tudi odgovornost Državnega zbora, da v predhodnem mandatu ta zakon ni uspel uspešno zaključiti zakonodajnega postopka. Mislim, da če govorimo pošteno, mora pač vsak svoj del odgovornosti prevzeti, na Ministrstvu za finance svojega dela odgovornosti tukaj ne odklanjamo. Jaz na tem zakonu delam od sredine septembra, ko sem prevzel to funkcijo. Na tej problematiki nisem delal, imeli smo vrsto zakonov, kjer so bile zamude s sprejetjem in je šlo za neprenos evropskih direktiv, tako da ti zakoni so dobili prednost pri predlaganju, pri ponovnih predlogih s strani Vlade vzporedno smo pa ves čas delali tudi na obnovi in na izboljšavah zakona, ki bi rešil to problematiko in ki bo odpravil ustavno neskladnost v tistem delu, kjer je to ustavno neskladnost določilo Ustavno sodišče. Velja poudarit tudi to, da smo iz javne razprave dobili večinoma odzive, da je ta zakon boljši, kot je bil predhodni zakon, predvsem tudi s strani tistih, ki bodo uveljavljali svoje pravice, to se pravi s strani nekdanjih imetnikov, ki so v načelu bolj zadovoljni z rešitvami, ki so predvidene tukaj, kot so bili s predhodno varianto zakona. To ne pomeni, da so v celoti zadovoljni, gre za naravo problematike, kjer vseh stališč ne bo možno nikdar ugotoviti in vedno bodo tukaj pogledi, kjer si bodo tisti, ki iščejo učinkovite pravne poti, poskušali čim boljšo pozicijo ustvariti za to. Na drugi strani je pa jasno, da je treba objektivno oceniti situacijo, kako vzpostaviti možnosti, da se bo pravilnost izvedenih ukrepov Banke Slovenije ustrezno lahko preizkusila v teh sodnih postopkih. Naslednje, kar velja zelo poudariti, je to, da je bilo treba pri pripravi zakona zelo dosledno slediti praktično vsako črko odločbe Ustavnega sodišča. Odločba Ustavnega sodišča mislim, da ima okrog 140 točk, vsaka od teh točk rešuje ali pa obravnava eno od problematik, daje pojasnila, tudi oblikuje celo vrsto praks in stališč. Pri pripravi tega zakona je bilo treba zelo dosledno slediti, da je vse to, kar je postavilo Ustavno sodišče kot zahteve, da se ta neustavnost odpravi, dosledno implementirano v zakon. Tukaj smo imeli tudi precej diskusij pri političnih usklajevanjih s koalicijskimi poslanskimi skupinami in tudi z vrhom koalicije, ker so bile takoj, bi rekel, velike diskusije, zakaj pa odpirate možnost tudi delničarjem, saj to ni bilo nikoli predvideno in tako naprej. Ampak če se želi, da bo ta zakon skladen z odločbo Ustavnega sodišča, je enostavno potrebno zelo dosledno slediti odločbo Ustavnega sodišča. Tukaj je tudi po točkah, na primer ta, ki ste jo vi zdaj na koncu, gospod Vrtovec, omenili, ali bomo razlikovali nekdanje vlagatelje, investitorje po nekem statusu. Ustavno sodišče je tukaj zavzelo zelo jasno stališče, ki ga je dr. Logar prebral. Če želimo, da bomo konsistentno zakonsko rešitev našli in dosledno uveljavili odločbo Ustavnega sodišča, ji moramo slediti – kljub temu da je mogoče nekomu bolj všeč pa da je bolj pošteno pa bolj pravično in tako naprej, da bi bilo to urejeno drugače. Nadalje je treba poudariti, osrednje pravno vprašanje je vprašanje, ki se bo med tem sodnim postopkom ugotavljalo – ali je Banka Slovenije pravilno uporabila zakonodajne podlage, ki so bile takrat na razpolago, to se pravi v evropskem pravnem redu in prenesene v slovenski pravni red. S tem zakonom ne moremo posegati nazaj, v določbe ZBan-1. Ne moremo, ker bi v tem delu zakon vzpostavil retroaktivnost in bi bil spet ustavno izpodbijan. V nastopih posameznih poslanskih skupin so ta stališča direktno zastopana. Predstavnik Levice je rekel: »Mi bomo ta zakon podprli v naslednjih etapah, če bo notri pisalo, da osnove za določanje kvalitete bančnih aktiv in za kapitalsko ustreznost bank temeljijo na računovodskih standardih, takrat veljavnih.« Mi se glede tega ne moremo v tem zakonu opredeljevati. Sodišče bo moralo ugotoviti, katere so bile te pravne podlage, in predvsem ugotoviti, ali so bile pravilno uporabljene. Retroaktivnosti ta zakon ne sme dopustiti. In to je zelo važno načelo. Nadalje, iz teh zadnjih diskusij je bilo spet – meša se različne zakonske podlage. To, kar ste vi, gospod Vrtovec, govorili, medresorska delovna skupina, spet kdo jo je vodil, kako je delovala [[…]]Medresorska [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vprašanje je zelo pomembno, ampak samo pravim, da bomo ločili, da segmentiramo problem. Ker če imate opravka z zahtevnim problemom, ga je treba segmentirati na manjše dele, ki bodo obvladljivi. Zelo spoštujem, da se nekateri skozi preiskovalne komisije zelo poglabljate v to problematiko, jo detajlno poznate, tako vi zdaj kot gospod Logar v svoji prejšnji funkciji, ampak treba je ločiti, različni ukrepi so bili vzpostavljeni na različnih pravnih podlagah. Prenos terjatev bank na slabo banko je bil izveden na osnovi zakona o ukrepih za zagotavljanje finančne stabilnosti bank, ki je imel svoj podzakonski akt in ki je imel medresorsko delovno skupino. In to je tako imenovani ZUKSB. Na osnovi tega zakona bo pa potrebno preveriti, ali so bili izredni ukrepi, ki so bili določeni v Zakonu o bančništvu, ZBan-1, pravilno izvedeni. Pravna podlaga za delovanje pri izrednih ukrepih je bil ZBan-1 in Zakon o Banki Slovenije. Tam pa je bil drug organ, ki je to usmerjal. Po teh zakonih je bil pa usmerjevalni odbor, tako imenovani steering committee, med evropskimi inštitucijami in med centralno banko, v katerem je tudi Ministrstvo za finance sodelovalo, ki je določal način, kako se bodo uporabile metodologije za zagotovitev kapitalske neustreznosti bank, in določil potem način sanacije. To se pravi, gre za več različnih pravnih podlag in za mehanizme, ki so bili takrat vzpostavljeni. Kar se tiče izvedbe izrednih ukrepov, med drugimi tudi izbrisa, je imela Banka Slovenije polno pristojnost za izvedbo teh ukrepov. Za izvedbo, to se pravi, da je ocenila kapitalske primanjkljaje, da se je pri tem odločila za metodologije, da je najela neodvisne cenilce, da je usmerjala neodvisne cenilce in da je na tej osnovi izdala odločbe, ki so potem predstavljale podlago za te izbrise. Prosil bi, da se s tega vidika to tudi jasno opredeli. Tretje. Imamo veliko pavšalnih opredelitev: zakon je še vedno slab, je še vedno ustavno neskladen, ne odpravlja se ustavna neskladnost. Če se da, bi želel slišati, v čem menite poslanci, da zakon ni ustavno skladen. Če imate konkretne trditve, prosim, povejte: na tej točki je predlog zakona še vedno ustavno neskladen ali pa v tej točki predlog zakona ne naslavlja pravilno nalog oziroma usmeritev, ki jih je dalo Ustavno sodišče v odločbi, kako naj se ta predmet reši. Na te vidike mislim, da bi bilo v tej točki smiselno opozoriti. Jaz sem tudi gospodu Toninu, ki ga sedaj ni, že vmes, ker je rekel, ja, saj bodo ti nekdanji imetniki v zelo podrejenem položaju v teh sodnih postopkih, ker bodo morali dokazovati in ne bodo ustrezno usposobljeni, da bodo dokazali, v čem je bila ta ocena bančne sanacije ali pa kapitalske neustreznosti neprimerna, povedal: Ustavno sodišče je že določilo v svoji odločbi, da bo šlo za princip obrnjenega dokaznega bremena. To se pravi, Banka Slovenije bo v tem postopku dokazovala, da je pravilno uporabila podlage, da je pravilno izvedla te ukrepe, na njej je dokazno breme. Ni dokazno breme na tožnikih. Obrnjeno dokazno breme pomeni ravno to. Na koncu bi rad povedal še to ključno vprašanje, ki so ga gospod Horvat pa številni drugi diskutanti zastavili o odgovornosti, pravzaprav, oziroma če bo prišlo do ugotovljenih razlik pri vrednotenju bančne aktive, kdo bo plačnik tega računa. Račun bo v obliki odškodnine, ker gre za to, da so nekdanji imetniki potencialno oškodovani. Ali so res oškodovani glede na naravo inštrumentov, glede na prioritetni vrstni red uporabe teh inštrumentov pri pokrivanju kapitalskega primanjkljaja, se bo ugotovilo v teh postopkih. V predlogu, ki ga predlaga ta zakon, je glede na takrat veljavno zakonodajo v letu 2013, ki je določala, da je pritožbe treba vlagati, ali pa pravna sredstva, sodno varstvo proti Banki Slovenije, tudi predvideno, da se ta pravna ureditev, ki je takrat veljala, ohrani. Če povem še bolj direktno, tudi če v tem zakonu ne bo pisalo, tako kot je zdaj v predlogu zakona, da morebitno škodo povrne Banka Slovenije – in o tem resno razmišljamo, da predlagamo amandma, ki bo to določbo črtal – bo še vedno veljala ureditev, ki je bila takrat, ko so bili ti ukrepi izvedeni in se bo samo po sebi razumelo, da je Banka Slovenije sama po sebi na osnovi pravnih argumentacij ta naslov, ki je bil že takrat predviden in ki bo v tem primeru potem tudi naslov za to, da bo morebitno odškodnino izplačal. Izbris je po svoji vsebini dokončen, je nepovraten. To je Ustavno sodišče tudi izrecno napisalo – ni možno vrniti v prejšnjo situacijo celega postopka. Če pa so bile narejene napake v teh postopkih, so nekdanji imetniki upravičeni do odškodnine. Ta odškodnina se bo ugotavljala na osnovi določb takrat veljavnega Zakona o bančništvu in te določbe govorijo o posebni obliki odgovornosti Banke Slovenije. To se pravi, ne gre samo za odškodninsko odgovornost po splošnih pravnih predpisih, če je do oškodovanja prišlo zaradi opustitve dolžnega ravnanja ali pa zaradi neprimernega ravnanja. Ta odgovornost Banke Slovenije je po takratni ureditvi in tudi po tolmačenju, po mnenju Ustavnega sodišča posebna oblika, ker je Banka Slovenije odgovorna tudi za aktivnost in za delovanje vseh inštitucij, ki so pri teh ukrepih sodelovale. To se pravi tudi za ocene, ki so jih izdelali cenilci, čeprav so bili to neodvisni cenilci, ampak je najprej Banka Slovenije imela z njimi pogodbe, podjemna razmerja in jih je Banka Slovenije pri teh aktivnostih usmerjala. Zdaj bi še eno, potem bom pa v nadaljevanju še več. Ključno vprašanje, ki je prišlo s strani Levice, je bilo vprašanje: v zakonu je treba napisati, da bi morala Banka Slovenije to upoštevati, to takrat uporabiti kot podlago za oceno aktive v poslovnih bankah, računovodske standarde in slabitve oziroma to izvesti v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi. Če bomo to napisali v zakon, bomo retroaktivno posegali v takratno ureditev. In tega ne bomo napisali, to je treba zdaj povedati. Tega se ne da napisati. Presojalo se bo takratne podlage, to so pa bili podzakonski akti Zakona o bančništvu in Zakon o Banki Slovenije in pa metodologije, ki so takrat veljale, in navodila in vse ostalo, kar je bilo takrat v veljavi in kar je bilo v zakon [[…]], nekatere pravne podlage direktno, ki izhajajo iz določb takrat amandmiranega Zakona o bančništvu. Vendar je pa pri tej problematiki potrebno posebej opozoriti, da – in tukaj se poenostavlja in tukaj je največji pritisk nekdanjih imetnikov – vse pripombe iz javne razprave izhajajo iz tega: Banka Slovenije ni upoštevala metodologije po računovodskih standardih. Pri tej problematiki je, če se ne loči knjigovodskega kapitala od regulatornega kapitala banke po Zakonu o bančništvu, isto, kot če ne ločiš aktive in pasive v bilanci stanja. Banka Slovenije je izvajala teste, na eni strani preverjala tveganja, ki so izhajala iz poslovanja bank na osnovi pregleda kvalitete aktive, to se pravi naložb, ki so jih takrat banke imele, in pa kvalitete zavarovanj, s katerimi so banke razpolagale. To se pravi, da je ugotavljala na eni strani potencialne izgube pa predvsem sposobnost bank, da te izgube pokrijejo, tako imenovano absorpcijsko sposobnost za izgube na moment, ko so se izvajali izredni ukrepi. Hkrati je bilo po takratni ureditvi treba izvajati tudi že obremenitvene teste in upoštevati tveganja, ki šele prihajajo na osnovi makroekonomskih scenarijev, da pride do poslabšanja scenarijev, in so bili izvedeni obremenitveni testi, ki so morali upoštevati tudi bodoča tveganja za absorpcijo izgub poslovnih bank. In v oceni te situacije bo ta dva pristopa treba zelo jasno sodiščem pojasniti, kaj je absorpcijska sposobnost za tekoče izgube in kaj je bila absorpcijska sposobnost za predvidene izgube, ki bi izhajale iz zaostrenih nadaljnjih makroekonomskih razmer v tem prostoru. Tako da za določene zahteve želim reči, da so s tega vidika visoka pričakovanja nekdanjih imetnikov, predvsem v smislu te – kaj naj rečem? – uporabe računovodskih standardov, ali slovenskih ali mednarodnih računovodskih standardov. Glede tega se Ministrstvo za finance ne bo izrekalo, ali je to primerno ali ne ali pa izključno to, se bodo pa morali glede tega izreči eksperti, ki bodo pomagali sodišču, da bo ocenilo, ali so bili ukrepi pravilno izvedeni oziroma ali so bile pri tej oceni globine kapitalskega kapitala uporabljene pravilne metode. Na koncu je tako pri vsaki sanaciji – in tukaj je šlo za sanacijo – da je ključ sanacij vedno ugotoviti pravilnost luknje, pravilnost globine problema. Ta pravilnost, to je in v realnem sektorju in v finančnem sektorju. Ključno vprašanje bo, ali je bila absorpcijska sposobnost bank za pokrivanje izgube pravilno ugotovljena. Ključne pri tem bodo metode in pa vrednotenja, ki so bila izvedena, zato da so te se kvantifikacije potrdile. Tukaj pa gre za strokovno, metodološko zahtevne metode, ki so bile takrat sicer izvedene, kasnejša ureditev, ki je določala postopke reševanja bank in finančnih inštitucij, je omogočila ali pa danes omogoča potem naknadno vrednotenje, ki se lahko izvede. Treba je pa spet reči, da je bila ta tako imenovana direktiva BRRD uveljavljena šele kasneje, leta 2014. In tudi določbe, ki so v tej direktivi o reševanju finančnih inštitucij in bank, se pri presoji tega problema, kar se tiče naknadnih vrednotenj, ne bodo mogle uporabljati, ker takrat še niso bile veljavne in še niso bile sestavni del pravne ureditve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, poslanec Anže Logar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Odzval bi se na izvajanje državnega sekretarja gospoda Dragonje na to, češ, da razpravljavci ne ločite dobro in mešate med sabo različne osnove, da gre tukaj izključno za Zakon o bančništvu, mi pa govorimo tudi o zakonu o ukrepih za stabilnost bank. Gospod državni sekretar zavaja. Govori nekako, se mi zdi, v duhu člana Stranke Alenke Bratušek, pa mu bom zelo enostavno odgovoril, da bom pokazal to zavajanje, ravno na gradivu, ki ga je predlagala Vlada za to sejo Državnega zbora oziroma za to točko dnevnega reda. Citiram: »Odgovor na vprašanje, ali so nekdanji imetniki morda res bili na slabšem, je odvisen od tega, ali je banka v času izdaje odločbe Banke Slovenije razpolagala z več sredstvi ali manj obveznostmi, kot izhaja iz odločbe Banke Slovenije, to pa je odvisno od pravilnosti vrednotenja sredstev in ocene finančnega položaja banke.« Ta zadnji stavek je bistven! Vrednotenje sredstev je pa odvisno od pogojev in makroekonomskih scenarijev, ki jih je potrdila medresorska komisija o ukrepih za stabilnost v bančnem sistemu, kamor je večkrat hodil minister za finance, ki jo je vodil državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Mavko, kjer je sedela notri generalna sekretarka vlade Alenke Bratušek in kjer so – vam bom pomagal, da vam ne bo treba iskati – 6. 8. 2013 sprejeli to podlago, na podlagi katere so potem izvedli vrednotenja. Torej je to ključni okvir, iz katerega so potem sledila vrednotenja sredstev. In tukaj je tisto jabolko spora, ali so bile te sheme oziroma ti pogoji ustrezni ali niso bili ustrezni. In ne samo to, poglejte, državni sekretar Mavko je celo neposredno, mimo Banke Slovenije komuniciral z Evropsko komisijo o scenarijih oziroma o pogojih, na podlagi katerih je potem Evropska komisija sprejela odločbo v zvezi s sanacijo bančnih sistemov. Neposredno! Torej, državni sekretar neposredno komunicira mimo Banke Slovenije, kriva bo pa samo Banka Slovenije. S prstom pa kažete samo na Banko Slovenije. Ne! Odgovornost tistih, ki so sodelovali pri tem, celotne tako imenovane domače trojke, odgovornost domače trojke, katere odgovornost ste pač v tistem trenutku, gospod Dragonja, malce kasneje, fasali tudi vi. Ampak nalijte si čistega vina, če hočete imeti zakon, ki bo ustavno skladen in boSe opravičujem, predsedujoča, mislim [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Replika, poslanec Vrtovec. Izvolite.
Najlepša hvala. Omenjeno je bilo glede usmerjevalnega odbora, pa podobno. Usmerjevalni odbor je imel določeno težo, zagotovo, ampak pred obravnavanji na usmerjevalnem odboru so se odločitve sprejemale na medresorski komisiji. Od prisotnih jih je gospod Logar že nekaj naštel. Še nekaj več, tam je bila prisotna prek telekonferenc, kakorkoli, tudi Evropska komisija. Gospod državni sekretar, obrnjeno dokazno breme – da, okej, ampak to še ne pomeni, da celotnega postopka glede izbrisanih ne bi smeli utemeljevati. Oni bodo morali dokazovati [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo, besedo dobi poslanka mag. Meira Hot, za njo pa bo dobil besedo poslanec Predrag Baković. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Kakor smo danes že večkrat slišali, je glavni cilj današnjega predloga zakona odpraviti neskladje z ustavo, ki ga je ugotovilo Ustavno sodišče v odločbi z dne 19. oktobra 2016, in sicer protiustavnost nekaterih določb Zakona o bančništvu, ki ureja odgovornost Banke Slovenije za škodo v zvezi z izrednimi ukrepi, ki jih je izrekla. Ustavno sodišče je v predmetni sodbi sicer potrdilo, da je bila pravna podlaga za izredne ukrepe, ki jih je Banka Slovenije izrekla v letih 2013 in 2014 v zvezi s prenehanjem podrejenih instrumentov, dejansko skladna z Ustavo Republike Slovenije. Hkrati pa je odločilo, da je bil protiustaven 350.a člen Zakona o bančništvu, ki je urejal sodno varstvo. Postopek sodnega varstva na podlagi zadevnega člena ni zagotavljal učinkovitega sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, ki so jih prizadeli izredni ukrepi Banke Slovenije. Bistvo zadevne sodbe je torej, da je Ustavno sodišče nedvomno ugotovilo, da sodno varstvo ni bilo učinkovito, ker zakon ni upošteval in ni uravnotežil neenakega položaja vlagateljev podrejene obveznice v primerjavi z Banko Slovenije. Potem je potrebno poudariti, da je Ustavno sodišče de facto presojalo, ali je bil način sanacije bank z izbrisom podrejencev v skladu z ustavo. Bistveno je, da vsebinsko sodba Ustavnega sodišča v večjem delu ugotavlja, da je bil način sanacije bank z izbrisom podrejencev v skladu z ustavo. Prav tako je potrebno poudariti, da Ustavno sodišče ni pritrdilo podrejencem, da je bil izbris nezakonit in da so upravičeni do povračila izgubljenega denarja. Nadalje je Ustavno sodišče nedvoumno ugotovilo, da izbris ni kršil zaupanja v pravo kakor tudi ne načela pravne države, torej ni kršil 2. člena Ustave Republike Slovenije. Zakaj? Ker podrejenci niso bili v slabšem položaju v primerjavi z upniki v stečajnem postopku. Niso torej bili v nobenem primeru diskriminirani in v neenakem položaju v primerjavi z upniki v stečajnem postopku. Izbris je bil namreč mogoč zgolj in samo v primeru, ko je bilo z državno pomočjo mogoče preprečiti stečaj banke in ogroženost finančnega sistema kot celote. Predpis je torej jasno in določno zapisal, kdaj in ob kakšnih pogojih je bilo mogoče izreči zadevni ukrep, kar pomeni, da je bilo v skladu z načelom pravne države. Vendar je pa dejstvo, da je Ustavno sodišče ugotovilo, da je bila podrejencem kršena pravica do učinkovitega pravnega sredstva, ki jim jo zagotavlja drugi odstavek 23. člena Ustave. Kljub temu da je bilo zagotovljeno sodno varstvo, imeli so torej možnost odškodninske tožbe zoper Banko Slovenije, pa zaradi procesnih pomanjkljivosti, kot je odsotnost posebnega, hitrega in ekonomičnega postopka, kolektivnega sodnega varstva, ki bi zagotovilo poenoteno odločanje o sporih med podrejenci in Banko Slovenije, kot so dolgotrajni postopki, nedostopnost informacij v zvezi z oceno sredstev bank in drugih podatkov, ki bi pa omogočili tožnikom sestavo tožbe in vodenja spora, prav tako zaradi odsotnosti posebnih postopkovnih pravil, ki bi odtehtala strokovno in informacijsko neravnovesje med Banko Slovenije in podrejenci, zahtevno sodno varstvo ni bilo učinkovito. Predlagani zakon vse našteto odpravlja, predpisuje posebna postopkovna pravila za sodno varstvo nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, ki se razlikujejo od splošnih pravil in med drugim omogočajo združitev sodnih postopkov, v katerih so potem stranke v podobnem položaju za skupno in enotno obravnavanje tožb, ki se nanašajo na posamezno banko, ki ji je Banka Slovenije izrekla izredne ukrepe. Predlog zakona posebej določa pravila za dvostopenjsko razkritje dokumentov in informacij v zvezi z odločbami o izrednih ukrepih, ki jih je izdala Banka Slovenije. Prav tako smo slišali, da se določa obrnjeno dokazno breme; danes večkrat. Na koncu mislim, da si je vseeno potrebno priznati, da je legitimno, nujno in pa tudi zakonito, da tudi Banka Slovenije prevzame odgovornost in izkaže kot tožena stranka, da je ravnala v skladu s svojimi pristojnostmi, in upravičeno, navsezadnje je bila vsaj le ona tista, ki je bila odškodninsko odgovorna. Ampak poudarjam, da biti tožena stranka na koncu koncev še ne pomeni biti kriv. Na Banki Slovenije je zatorej odgovornost dokazati nasprotno, v kolikor ne, pa povrniti v celoti nastalo škodo. Iz vseh navedenih razlogov bom predlagani zakon podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Predrag Baković, za njim bo dobil besedo poslanec Igor Peček. Izvoli.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Omenjeni predlog zakona rešuje zapletena pravna vprašanja, saj je njegovo sprejetje že v prejšnjem mandatu terjalo Ustavno sodišče in je takrat ugotovilo, da je bila sanacija z izbrisom podrejencev sicer skladna z ustavo, da pa so bile vendarle imetnikom kršene temeljne ustavne pravice s tem, da jim zakon ni omogočil nobenega sodnega varstva. Zakon se je pripravljal in usklajeval že v prejšnjem mandatu, kot že rečeno pa ga kljub nekaj poskusom nekako ni bilo mogoče dokončno uskladiti. Trenutni predlog zakona vzpostavlja sistem za vlaganje tožb oškodovancev v obliki združevanja tožb po načelu ena banka ena tožba, sodišče pa bo presojalo, ali so bili ukrepi za sanacijo bank uporabljeni pravilno, po pravilu, da je škoda tožnikom nastala, če se izkaže, da bi v stečaju banke izgubili manj, kot so izgubili, če do stečaja, ki je bil preprečen z izbrisom obveznic, ni prišlo. V primeru, da bi sodišče ugotovilo nastanek škode, pomeni to tudi upravičenost do odškodnine. Ključna za pripravo tožb in njihovih vložitev pa je ta, da imajo oškodovanci dostop do informacij in podatkov. Na podlagi teh informacij in podatkov bi seveda lahko tudi vložili tožbe, in zato je pomemben del zakona posvečen načinu zagotavljanja dostopa do podatkov ob hkratnem varovanju bančnih, poslovnih in davčnih tajnosti. Seveda je ob tem potrebno zaščititi tudi neodvisnost delovanja Banke Slovenije, ki je delovala v tem primeru tudi kot del Evropske centralne banke. Ta problem se bo reševal z dostopom tožnikov in njihovih pooblaščencev do podatkovnih sob. Predlog predvideva vzpostavitev virtualnih in fizičnih prostorov, v katerih bo omogočen vpogled v podatke in dokumentacijo. Predlog zakona ne dela razlik med velikimi oziroma poučenimi in malimi oziroma nepoučenimi vlagatelji in tudi nima posebnih določil v zvezi s potencialno poravnavo med podrejenci in Banko Slovenije. Omogoča pa sprostitev sodnih taks za primere, kjer se bo v eno tožbo združilo več majhnih zahtevkov. Čeprav Banka Slovenije in Evropska centralna banka zakonu očitata kršitev 123. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki državam prepoveduje monetarno financiranje, kar pomeni, da bi z dobički centralnih bank od izdajanja denarja in upravljanja premoženja financirali obveznosti države, pa je potrebno v zvezi s tem izpostaviti naslednje. Ne gre za monetarno financiranje, ker je Banka Slovenije po Zakonu o bančništvu 1L in Zakonu o Banki Slovenije odškodninsko odgovorna za svoja dejanja v vlogi regulatorja stabilnosti finančnih inštitucij, ukrepe pa je izrekla samostojno in neodvisno v skladu z zakonsko možnostjo, ki ji jo je dal Zakon o bančništvu. In pa, da je Ustavno sodišče potrdilo ustavnost konkretnih ukrepov, zahtevalo pa je, da se imetnikom omogoči možnost sodnega izpodbijanja izrečenih ukrepov, temelječ na dostopu do podatkov za tožbo. Tukaj pa je pomembno izpostaviti še nekaj, in sicer da Evropska centralna banka ni nasprotovala odškodninski odgovornosti Banke Slovenije, ko je dajala mnenje k predlogu spremembe Zakona o bančništvu 1L. Seveda se bodo pri tej obravnavi zakona in tudi v naslednjih pojavljala mnoga pravna vprašanja in pomisleki in tudi konkretna vprašanja. Prav pa je, da se konstruktivno razpravlja o tej temi in da se bodo nejasnosti, ki seveda obstajajo, razčistile in dodelale. Tudi sam menim, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Igor Peček, za njim bo dobil besedo poslanec Jani Prednik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Mimo dejstva, da je bil izbris v letu 2013 skladen z Ustavo Republike Slovenije, ne moremo. Se pa strinjam, da bo potrebna tudi ponovna presoja o tem, ali je bila podlaga, ki je bila uporabljena za to, pravilna. Konec koncev govorimo o 963 milijonih. Danes v razpravi sem slišal vsaj dve različni številki. Ne dvomim tudi v to, da je Ministrstvo za finance predlog zakona pripravilo po temeljitem usklajevanju tako z zainteresirano kakor tudi s strokovno javnostjo in da je bilo opravljenega tudi veliko medresorskega usklajevanja. Splošno mnenje, ki smo ga mi vsi, tudi moji kolegi in kolegice, prejeli v tem času tako od strokovnih kot od ostalih inštitutov, je, da je pripravljen predlog bistveno boljši od prejšnjega. O cilju in namenu predloga zakona tudi ne dvomim. Gre za to, da se zagotovi čim bolj učinkovito sodno varstvo nekdanjim imetnikom kvalificiranih obveznosti, da se jih ne ločuje in da se v čim večji možni meri oziroma v celoti upošteva tudi odločbo Ustavnega sodišča, ki je bila izdana v oktobru 2016. Moram povedati, da tudi sam nisem zasledil – pa to ne pomeni, da tega ni, ker kljub vsemu verjetno nisem dovolj strokoven, da bi lahko presojal o tem – kje predlog zakona ni skladen, zato bom hvaležen, če mi boste tu pomagali. Ali je bila sanacija bank izpeljana na transparenten in dovolj strokoven način, ali je bila preobsežna, ali je bil odpis obveznic neupravičen bo presojalo sodišče, in to se mi zdi edino pravilno. Sam nimam ne znanja ne pristojnosti, da to ocenjujem – lahko povem svoje mnenje – še posebej pa tega ne morem soditi. Dejstvo pa je, da je bil ukrep izrečen s strani Banke Slovenije. Nikakor se ne sme bremena za poplačilo oziroma povračilo, kakorkoli že temu rečemo, prevaliti na breme proračuna oziroma Ministrstva za finance oziroma, če povem bolj enostavno, na breme davkoplačevalcev. S tem se absolutno ne strinjam. Če si sam izposodim denar, zato da vrnem nekomu, ki mu dolgujem, ne more biti tisti, ki mu plačam, odgovoren za to, da sem si jaz izposodil denar od nekoga drugega. Glede na možnosti, ki jih ima Banka Slovenije, mislim, da lahko posledično ukrepa tudi do komercialnih bank, ki so v tistem času ravnale, kot so pač ravnale. Orodij je kar nekaj, med njimi mislim, da so eno bolj učinkovitih tako imenovani regresni zahtevki, ki jih Banka Slovenije lahko uveljavlja. Glede na napisano in povedano danes in tudi v dokumentih, ki smo jih prejeli oziroma s katerimi smo se ukvarjali, bo treba predlog zakona v marsičem dopolniti, tudi z vidika varovanja pravic interesa velikega števila malih nekdanjih vlagateljev, ki so v vrednostne papirje vložili precejšen del svojega premoženja. Verjetno bodo za uveljavljanje svojih pravic porabili precej več časa oziroma ga potrebujejo precej več, kot je pa v predlogu zakona predvideno. Menim, da je sprejetje predloga zakona nujno, zato ga bom seveda podprl. Sem tudi mnenja, da je primeren za nadaljnjo obravnavo in da ga bo treba v naslednjih korakih ustrezno dopolniti. Pomembni pa se mi zdita še dve dejstvi. Prvo je to, da tožbo lahko vloži le in zgolj nekdanji imetnik in da bo sodiščem glede na kompleksnost in zahtevnost postopkov pomagala dejstva razjasnjevati tudi skupina izvedencev z različnih področij. Kdo bo nosil stroške teh sodnih izvedencev, bo verjetno še stvar dogovarjanj v prihodnje, ampak pomembno je, da bo presoja ustrezna. Toliko. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jani Prednik, za njim pa bo dobila besedo poslanka Maša Kociper. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Že nekajkrat je bilo na današnji seji rečeno, da sodba Ustavnega sodišča v večjem delu pritrjuje, da je bil način sanacije bank z izbrisom podrejencev v skladu z ustavo, neskladen je bil samo v enem delu, in sicer je za neustavno razglasilo samo dejstvo, da je prizadetim sicer bila priznana pravica do sodnega varstva, vendar ne v smislu učinkovitosti. Vsebinsko je bila torej odločitev o izbrisu pravilna, procesno pa v enem delu neustrezna, in sicer, kot rečeno, sodno varstvo ni dovolj učinkovito. Bistveno pa je, da Ustavno sodišče vsebinsko ni pritrdilo podrejencem, da je bil izbris nezakonit in da so upravičeni do povračila izgubljenega denarja. Kaj so bile ključne ugotovitve Ustavnega sodišča? Kvalificirane obveznosti, podrejene obveznosti niso bile pravno enakovredne navadnim terjatvam upnikom bank, saj so v večinskem delu tvorile kapital banke, ki je bil namenjen pokrivanju izgub banke in zaščiti drugih upnikov, predvsem deponentov. Izbris oziroma striženje podrejencev nista bila v nasprotju s prepovedjo retroaktivnosti, to se pravi s 155. členom Ustave. Ni bilo kršeno načelo zaupanja v pravo, 2. člen Ustave, saj je bil izbris mogoč samo v primeru, ko je bilo le z državno pomočjo mogoče preprečiti stečaj banke in ogroženost finančnega sistema kot celote. Za Ustavno sodišče odločilno dejstvo je bilo leta 2016, da je izpodbijanje ureditev vsebovalo načelo noben upnik na slabšem. Poenostavljeno, podrejenci niso izgubili nič več, kot bi izgubili v stečaju. Izbris ni posegel v pravico do zasebne lastnine iz 33. člena v povezavi s 67. členom Ustave. Zelo pomemben citat iz sodbe Ustavnega sodišča pa je: »Iz ustave ne izhaja dolžnost države, da je upniku prek državnih pomoči povrnjen denar iz naslova zasebnih investicij, ki so se izkazale za ekonomsko neuspešne.« Torej kot rečeno, edina kršitev je tako kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva iz drugega odstavka 23. člena Ustave. Ni bilo namreč dovolj, da so imeli podrejenci možnost odškodninske tožbe zoper Banko Slovenije. Varstvo bi moralo biti tudi učinkovito. S trenutnim sistemom je torej nekaj narobe. Predvsem, kot prvo, nedostopnost informacij v zvezi z oceno vrednosti sredstev bank in drugih podatkov, ki bi tožnikom omogočili sestavo tožbe in vodenje spora. Drugič, odsotnost posebnih in prilagojenih postopkovnih pravil, ki bi odtehtala siceršnje strokovno in informacijsko neravnovesje med Banko Slovenije in podrejenci. Kot tretje, odsotnost posebnih, hitrih in ekonomičnih postopkov kolektivnega sodnega varstva, ki bi zagotovili kakovostno in poenoteno odločanje v sporih med podrejenci in Banko Slovenije. Kot rečeno, leta je 2016 Ustavno sodišče naložilo Državnemu zboru, da to reši v šestih mesecih. Takrat to ni uspelo in ta zakon sedaj to rešuje, zato ima tudi podporo Socialnih demokratov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi poslanka Maša Kociper, za njo bo razpravljal poslanec mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Hvala lepa. V teh dveh minutah, ki sta mi ostali – upam, da bo potem še možna delitev časa – bi se dotaknila verjetno ključnega političnega vprašanja, ki je vezano na sprejetje tega zakona. To je vprašanje, o katerem se tudi veliko manipulira v zadnjih mesecih in letih, to je, ali je država nezakonito razlastila imetnike obveznic, tako imenovane obvezničarje, in ali je pod pritiskom Evropske unije predokapitalizirala banke, se pravi, vložila preveč davkoplačevalskega denarja v banke. To je verjetno to, kar ljudi ob robu sprejemanja tega zakona najbolj zanima. Zato se mi zdi tukaj bistveno ponoviti, da je bila leta 2013 naša država v situaciji, ko bi zaradi slabega stanja v bankah, ki so bile tik pred stečajem, lahko prišlo do stečaja, če tako rečemo, tudi države, ko bi lahko v nekaj mesecih zmanjkalo denarja za pokojnine, plače državnih uslužbencev, plače zdravnikov, medicinskih sester, policistov, vojakov in tako naprej. Opciji sta bili dve. Ena je bila ta, da pride trojka in da Evropska unija preko trojke stvari uredi za nas na način, kot je to delala v nekaterih drugih državah. Druga pa je, da to storimo sami. Pravila Evropske unije določajo, da davkoplačevalci ne smejo plačati, dokler niso svojega prispevali lastniki bank in obvezničarji, se pravi tisti, ki so bili lastniki podrejenih obveznic. Pravila Evropske unije so se seveda spoštovala. Tisti, ki se čudite – ne vem, katera pravila naj bi se spoštovala, ruska pravila, ameriška? Mi smo pač članica Evropske unije in spoštujemo evropsko zakonodajo. Samo to se je tukaj počelo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Marko Pogačnik, za njim bo dobila besedo poslanka Nina Maurovič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala z dano besedo. Dejstvo je, da je Ustavno sodišče sprejelo neko odločitev in naložilo tudi Državnemu zboru, da ta popravek sprejme v roku 6 mesecev. Danes smo dostikrat slišali tukaj predvsem s strani določenih poslancev Stranke modernega centra, da je prejšnja vlada opravila svojo nalogo. To ni res. To še zdaleč ni res. Glejte, tukaj je kar nekaj člankov. Potrebno je poudariti, da je Ustavno sodišče to sprejelo, mislim da, v mesecu oktobru leta 2016. Rok, do katerega bi ta zakon moral biti sprejet, je 15. maj 2017. Ta vlada oziroma prejšnja vlada tega ni naredila. Razlaščene lastnike delnic in podrejenih obveznic bank mineva potrpljenje. To so, bi rekel, naslovi iz medijev, ki so se pisali v prejšnjem mandatu. Rekli ste: »Zakon smo poslali v Državni zbor.« Res je, zakon ste poslali v Državni zbor, vendar vam ga je Zakonodajno-pravna služba raztrgala. Raztrgala vam ga je v vseh členih, spoštovani državni sekretar in poslanci prejšnje koalicije. Po vseh členih so vam ga raztrgali. In tudi očitki predvsem zainteresirane javnosti in strokovne javnosti pri tem zakonu so šli v smeri, da se ta neustavnost celo poglablja, ne pa, da jo razrešuje. Zato ste odgovorni, takratna koalicija. In ne nazadnje, sklicali ste sejo, Državni zbor je obravnaval prvo obravnavo zakona, zakon pa ni prišel na sejo Odbora za finance. Sklicali ste sejo za 27. februar, potem ste jo pa panično preklicali. In obrazložitev: »Menimo, da si je potrebno vzeti potreben čas, da bo vsebina zakona sledila rešitvam, ki bodo uzakonile postopek sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti in ki bodo upoštevale odločbo Ustavnega sodišča.« Poslanska skupina SMC, Poslanska skupina Desus in pa Poslanska skupina Socialnih demokratov, Matjaž Han je podpisal. Ustrašili ste se, ker vam ga je Zakonodajno-pravna služba raztrgala. In zdaj je skrajni čas, da se odločba Ustavnega sodišča upošteva in implementira, kajti pošteno bi bilo po 3 letih to narediti. Nič drugega jaz tukaj ne bom ponavljal. Jaz osebno bom danes tudi šel ta zakon v prvem branju podpret, enako sem ga tudi po prvem branju prejšnjega mandata podprl. Pričakujem pa od zakonodajalca, da se bo sledilo pripombam tako strokovne kot zainteresirane javnosti in da se bodo ti popravki do Odbora za finance naredili. Jaz ne bom ponavljal zadev, ki so jih že povedali tudi moji predhodniki, v čem je, bi rekel, tukaj problem. Vsaj trije ključni problemi so, dostop do dokumentacije, odškodnine, to je verjetno najbolj pereče vprašanje. Po drugi strani bom pa zdaj zastavil vprašanje državnemu sekretarju in pričakujem odgovor: Kdaj bo drugo branje tega zakona? Kdaj bo ta zakon obravnaval Odbor za finance? To se mi zdi, bi rekel, zdajle ključni odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji in kot zadnji prijavljeni razpravljavec ima besedo gospod Tanko. Izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Mogoče bi za uvod povedal, da imamo pravzaprav v kritičnih trenutkih delovanja Republike Slovenije napačne vlade. Pri ključnih strateških odločitvah, ki so se dogajale v preteklosti, smo vedno prišli do situacije, ko so zadeve končale na Ustavnem sodišču in ko je vsakič koalicija, ki je bila napačna, ampak izvoljena, proces na Ustavnem sodišču izgubila. Lahko se spomnimo recimo davka na nepremičnine, lahko se spomnimo še kakšnih drugih stvari, lahko se spomnimo ustanavljanja SDH, pa tudi DUTB, lahko najdemo še kakšne primere v teh zadnjih, samo v teh zadnjih nekaj letih. Čisto vsakič je šla zadeva na Ustavno sodišče in tam, kjer ste ovirali recimo neko vlado, ki je to predlagala, ste dobili klofuto Ustavnega sodišča, tam, kjer ste bili pa akterji oziroma predlagatelj zakona, pa se je ravno tako zgodilo, da ste dobili klofuto, navsezadnje tudi pri odvzemanju mandata enemu izmed poslancev v prejšnjem sklicu. S tem primerom razlastitve, če lahko kar poenostavim, tako lastnikov podrejencev kot tudi delničarjev v NLB in NKBM se je zgodilo pravzaprav popolnoma enako. Ukrep je bil narejen na način, da v temeljnem delu ni zdržal presoje na Ustavnem sodišču. Moram reči, da to za popotnico za to vlado ni dobro, kajti ključni del akterjev, ki je doživel to ustavno klofuto, klofuto Ustavnega sodišča, sedaj sestavlja točno to vladno koalicijo. Točno to. Predsednica Vlade je bila tedaj Alenka Bratušek, ki je sedaj ministrica za infrastrukturo, minister Dejan Židan je bil minister za kmetijstvo, sedaj predsednik Državnega zbora, predsednik SMC je tudi bil akter, tako ali drugače, kakorkoli to obrnemo. In smo v situaciji, ko se oblast ukvarja sama s sabo in sprejema rešitev in predlaga rešitev, s katero bo sama sebe najbolj pokrila. Ne, da bo popravila krivice ali nedoslednosti, ampak da bo sebe najbolj učinkovito pokrila. Niso zastonj vsi ti pomisleki, ki so jih povedali mnogi poslanci glede načina in sumov, kako naj bi se to zgodilo. Samo da spomnim, mi smo v prejšnjih mandatih po letu 2012 oziroma 2013, ko smo bili v opoziciji, večkrat predlagali popravke Zakona o bančništvu in Zakona o Banki Slovenije, pri katerih bi določene stvari odprli in naredili pregledne in transparentne. Prav vsakič se je zgodilo, da je tedanja koalicija, pa naj jo je vodila Alenka Bratušek ali Miro Cerar, povozila te naše predloge in smo prišli do rešitev, ko se sploh ni dalo niti v primerih, ko je šlo za problem, ali bo mogoče do predvidenih stečajev ali sanacij odpreti in dobiti vpogled v delovanje bančnega sistema. Prav vsakič se je to zgodilo. Tu smo imeli odprte in zaprte seje, na katerih je sodeloval tudi kakšen guverner, recimo gospod Kranjec, in tudi takrat, ko smo to zahtevali, se ni nikoli dalo ne poštenih ne odkritih ne kakršnihkoli informacij glede stanja v bančnem sistemu. Vsi ti, ki so tako ali drugače sodelovali, bodisi kot glavni akterji bodisi kot sodelavci političnih strank, ki so bile v Državnem zboru, ali pa so sedeli v vodstvu Banke Slovenije, še vedno opravljajo pomembne funkcije. Če ne v Republiki Sloveniji, pa na Evropski centralni banki v Frankfurtu ali so pa ministri na nekaterih drugih resorjih. Kako lahko pričakujemo od oseb, ki so sodelovale pri blokadi razkrivanja bančne luknje in bančnega kriminala, neko dobro rešitev, s katero bi bili zadovoljni tisti, ki so bili oškodovani? Ne glede na to, kaj je odločilo Ustavno sodišče, tisti, ki so kupili podrejene inštrumente ali pa sodelovali v nakupu delnic, so bili oškodovani. Njihovo premoženje je na tisti presečni datum ugasnilo. Tako kot bi, ne vem, gospe Kociper odvzeli hišo in jo dali na cesto. Podobno. Ugasnilo. Zgodila se je nacionalizacija, tako ali drugače. In zdaj se ukvarjamo s tem, kako in na kakšen način te zadeve poplačati. Kar zadeva vso to hvalo glede načina reševanja bank, ali je pravilna, boljša domača trojka ali bi bila boljša evropska trojka – veste, dokler niste naredili kakšne primerjalne analize, kateri ukrepi bi prišli po eni varianti ali po drugi, po kateri cenitvi ali pa oceni bi dobili eno vrednost luknje ali drugo vrednost luknje ali po katerih virih bi dobili cenejša sredstva sanacije, do takrat je težko govoriti, da je bila naša, slovenska, trojka uspešna. Najbrž bi se, če bi imeli evropsko trojko, ugotovilo marsikaj, in najbrž bolj odkrito, kot se je ugotovilo s preiskovalno komisijo. Ker bančna luknja ni samo posledica, ne vem, mednarodnih razmer, da je nek balonček nekje počil, ampak je najbrž problem predvsem v tem, da se je izčrpavalo bančni sistem skozi neumne naložbe, recimo na Balkanu, da se je tam nekaj kupilo, pa je tisto izginilo, da se je delalo marsikaj drugega. Skratka, nadzora nad delovanjem v tem primeru, kot se je zgodilo s slovensko trojko, ni bilo. Ni bilo nobene preglednosti, ni se ugotavljala nobena odgovornosti, kar je bil temeljni cilj vzpostavitve tako DUTB kot SDH kot tudi bančne sanacije. Namesto tistih, ki so odgovorni za bančno luknjo in za to, kar se je zgodilo, so odgovorni tisti, ki niso imeli praktično ničesar zraven, to pa je cirka 100 tisoč ali nekaj več tistih, ki so bili lastniki določenih papirjev v tem bančnem sistemu. Ko to gledamo, te stvari, in tudi predlog rešitve – ta rešitev je narejena tako, da se ne bo zgodilo desetletja nič. Najprej bomo tri ali štiri ali pa pet let pripravljali zakon, potem se bo formiralo razne skupine za ocenjevanje, kjer bodo dejansko služili neki sodni izvedenci, potem bodo naprej služili odvetniki in čez kakšnih trideset let, približno, bo prišlo morebiti do kakšnega poplačila odškodnin tistim, ki so bili lastniki vrednostnih papirjev ali pa recimo delnic v bančnem sistemu. S tem, ko ste dali tak postopek, ste zapisali neskončno dolg moratorij. Vmes bo še cel kup tožb in izpodbijalnih tožb na pravilnost ocene stanja in tako naprej in tako naprej. Namesto neke enostavne rešitve, ki bi jo lahko pripravili, ste naredili model, ki se praktično ne bo končal. Podobno, kot se še ni zaključila denacionalizacija razlaščencev po drugi svetovni vojni. In potem bodo prišli spet nekateri, ki bodo govorili, da bomo s tem, ko bomo poplačevali prejšnjim razlaščencem, ustvarjali neke nove krivice. Tako se približno ta zgodba vrti. Jaz sem za to, da se pripravi neka enostavna rešitev, učinkovita rešitev. Tu imamo, če se prav spomnim, primer Nizozemske, kjer se je zgodilo nekaj podobnega, vendar je Nizozemska že v nekaj letih ali pa v nekem kratkem času po tistem, ko je ugotovila, da to ni v redu, poplačala razlaščence z nominalnim zneskom plus z 2-odstotno obrestno mero, vse tisto, kar jim je bilo takrat v teh postopkih vzeto. Mislim, da Slovenija je in bi morala biti tudi neka spodobna družba, ki ščiti zasebno lastnino, ne da se je z državnim ukrepom, ki ga sforsirajo tisti, ki so na dvomljiv način dobili neko oceno vrednosti bančne luknje, ne da bi se posebej poglabljali, vzelo davčnim zavezancem, tako ali drugače, ne vem, 900 milijonov evrov. Zakaj je bilo to potrebno? Če je bilo pa tako uspešno, bi se lahko vlada Alenke Bratušek zadolžila in to sanirala, namesto, ne vem, milijarde in pol dodatne zadolžitve bi vzela, ne vem, dve milijardi 400 pa bi bili na koncu prav na istem. Nič ne bi bilo, nobene škode in noben državljan v teh postopkih ne bi bil nič oškodovan. Tako pa ste pač izbrali metodo, nek revolucionaren ukrep, ki ga v bistvu zdajle s to rešitvijo branite na vse pretege. Če je Vlada v imenu države storila pač neko dejanje, naj poskrbi, da v čim krajšem času te posledice sanirajo. To je osnoven princip delovanja države in katerekoli politike, ki je zastopana v Državnem zboru. Če pa je naloga vas, ki zagovarjate to vladno rešitev, potem pa vemo, da se neke stvari ne bodo nikoli končale, da se bodo krivice vlekle naprej, da bodo iz krivice nastale še večje krivice. In strošek na koncu, morebiti čez mnogo let, bo samo še večji. Čakate najbrž na to, da bodo nekateri tukaj umrli, da bo prišlo do, ne vem, dedovanja in tako naprej, da bodo zneski postali minorni, da se tem ne bo splačalo narediti tega, da bi to uveljavljali. Skratka, imamo primere, ko se je bančno luknjo reševalo učinkovito tako po sodni poti, če vzamete Islandijo, kakor tudi po tem, da se je državljanom vrnilo tisto, kar jim je bilo odvzeto, in to z obrestmi vrnilo. Oba primera imate. Vendar pri nas naj se ne stori nič, ne uspe se niti sprocesirati nikogar, ki je bil v bančni luknji, ki je povzročil bančno luknjo, niti vrniti tistim, ki so bili v tem postopku sanacije oškodovani. To je zanimiva situacija, v kateri smo. Predlagam, da se stvari poenostavijo, bistveno poenostavijo. Predlog ene rešitve sem tudi sam predlagal, je v postopku, predvsem za te male lastnike podrejenih papirjev in pa seveda tudi tiste, ki so plačali delnice. Nobenih težav ne bi bilo, če bi tudi na tak način to reševali. Premoženje država ima, to se pravi, lahko to pokrije iz proračuna, lahko ustanovi kakšen medbančni sklad, ki ga imamo že ustanovljenega za garancije pri poplačilih lastnikov oziroma deponentov in tako naprej. Možnosti je več, samo država se mora odločiti, Vlada se mora odločiti, katero rešitev bo izbrala. Menim pa, da to, kar se dogaja s tem zakonom, ko se pogovarjamo samo o tem, na kakšen način naj bi to naredili, da bi to ostalo tako, kot je, da bi legalizirali še v nadaljevanju vso to zaplembo oziroma razvrednotenje, kakorkoli, to pa mislim, da ni niti primerno niti spodobno za 21. stoletje. Premoženje je bilo nezakonito ali neustavno odvzeto, zakonito je bilo odvzeto, ker je bilo na osnovi zakona, neustavno pa zagotovo ni to bilo. Skratka, predlagam, da sprejmete oziroma proučite tudi kakšne druge možnosti, ne samo teh dolgotrajnih, dragih postopkov, kjer bodo služili samo izvedenci ekonomske, pravne in podobne stroke. To je podobno kot nalepka, ki smo jo včasih plačevali pri registraciji vozila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade. Gospod državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Zdaj so mi dali navodilo, da moram pravilno pozicijo zavzeti, ker drugače ni prav protokolirano, tukaj je sedež ministra za finance. Najprej bi želel poudariti v tej sklepni besedi z moje strani še nekaj vidikov. Mislim, da bi se morali izogibati tudi v Državnem zboru ugotovitev, da je šlo za razlastitev, da je šlo za protipravni poseg v pravico do lastnine, o vsem tem je odločilo in zelo natančno napisalo Ustavno sodišče. Šlo je za izbris inštrumentov, ki so imeli ekonomsko vrednost nič. To je pač ekonomska vsebina, pravno vsebino je pa Ustavno sodišče zelo precizno definiralo, po točkah ste lahko pogledali. Prav tako bi sugeriral, da se izogibamo besedi špekulanti. Investitorje je povsod po svetu treba spoštovati in investitorji so bili investitorji v dobri veri, z določenimi nameni in so tvegali več, kot se tvega na primer pri netveganih naložbah. Računali so tudi na večje donose. Nekaj teh donosov so dobili, posamezni podrejeni inštrumenti, obveznice so imeli tudi 5-, 6-odstotne obrestne mere, tako da donosi so bili. So pa zaradi večje stopnje tveganja prispevali po načelu delitve bremen k temu, da so potem morali prispevati k pokrivanju izgub v bančnem sistemu. Prav tako je treba reči, da s tem, ko ta zakon išče način udejanjanja odločbe Ustavnega sodišča in pravzaprav išče rešitve, kako na učinkovit način zagotoviti pravno varstvo izbrisanim imetnikom, smo morali kljub vsemu izhajati iz usmeritev, ki jih je dalo Ustavno sodišče. Posebej na to zadnjo diskusijo gospoda Tanka je treba še enkrat reči, da je Ustavno sodišče dalo usmeritev, da se morebitna odškodnina ne ugotavlja po tipu vlagateljev, ampak po vrsti finančnih inštrumentov. Ustavno sodišče je ugotovilo, da je bil izredni ukrep, izbris teh inštrumentov, posebna oblika insolvenčnega postopka in da je treba uporabiti prioriteto morebitnih odškodnin oziroma poplačil tako, kot je bil ta vrstni red predpisan v takrat veljavnem Zakonu o bančništvu, in tako, kot je po načelih, ki veljajo za insolvenčno zakonodajo. Možna oblika, kako pospešiti rešitev problema, je poravnava v pravdnem postopku. Če bo za poravnavo pripravljenost na obeh straneh, to Zakon o pravdnem postopku omogoča, lahko sodišče še dodatno k temu prispeva z mediatorji in tako naprej, tako da mislim, da so v tej smeri možnosti odprte. Kar se pa tiče odškodninske sheme, je na žalost – mi smo iskali možnosti, smo zelo preučili vse možne oblike – treba reči, da predvsem zaradi tega napotka Ustavnega sodišča in stališča v tej smeri potem nismo pripravili zakona. Vendar to ne izključuje možnosti nekdanjih imetnikov, teh malih vlagateljev, da v primeru pomanjkanja pojasnilne dolžnosti sprožijo odškodninske tožbe proti bankam, ki so jim te inštrumente prodajale. Teh postopkov je odprtih kar nekaj. Sicer so nekateri postopki kombinirani, nekaterih hkrati tožijo Banko Slovenije in poslovne banke, po podatkih Ministrstva za pravosodje je okrog 200 sodnih postopkov tožb vloženih. Nekatere od teh tožb proti bankam – ena od njih je že bila razsojena na prvi stopnji in zdaj na drugi stopnji in tako naprej. To se pravi, da je učinkovito sodno varstvo malim vlagateljem, ki jim ni bila zagotovljena ustrezna pojasnilna dolžnost v okviru odločitve, da vlagajo, že zdaj zagotovljeno. V 3. členu zakona imamo posebej napisano, da se ta zakon ne nanaša na te primere. Prav tako imamo v predlogu 3. člena posebej napisano, da če bodo ugotovljeni kakršnikoli kazenskopravni vidiki delovanja Banke Slovenije, se tudi v tem primeru ta zakon ne uporablja, ampak se uporabljajo določila splošne odškodninske odgovornosti. To so mogoče še elementi, ki iščejo bolj učinkovito realizacijo odločbe Ustavnega sodišča. Veliko razprave je bilo o tem, ali je bila odgovornost pravilno ugotovljena v okviru postopkov, ki so pripeljali do potrebe, da je prišlo do sanacije bank. Ta zakon išče poti oziroma predlaga rešitve, kako preveriti, ali je bila ta sanacija izvedena pravilno in ali so bili nekdanji imetniki teh podrejenih instrumentov prikrajšani zaradi bodisi nepravilno uporabljenih zakonskih normativnih podlag bodisi nepravilnih izračunov. To je osnovna smer s temi vidiki, ki so bili izpostavljeni odgovornosti javnih funkcionarjev, z njimi se ukvarjajo preiskovalne komisije, delno so se že in se še bodo, potekajo tudi določene predkazenske in kazenske aktivnosti proti odgovornim v Banki Slovenije in tudi odgovornim v poslovnih bankah. Posebej velja poudariti, kar se tiče zamud. Jaz sprejemam tukaj kritiko, da zakon prihaja prepozno, se ne izogibamo tega. Delamo na tem, da to pač čim bolj nadomestimo. Ustavno sodišče je odločalo novembra 2016, zakon je bil vložen maja 2017. Za kompleksen zakon to ni nek pretiran rok, povedali smo že, kako se je naprej odvijal postopek in da se zakonodajni postopek ni zaključil in da je bil zakon 7 mesecev v zakonodajnem postopku v predhodnem sklicu Državnega zbora. To se zdaj ne opravičujemo, ampak samo poudarjam, da ni samo enostranska krivda, problematika je kompleksna in smo jo poskušali zelo odgovorno nadgraditi in iskati rešitve, ki bodo predvsem zagotavljale učinkovitost tega varstva v bodoče. Potem je bila precej velika kritika izrečena proti temu, da nismo upoštevali stališč Agencije za trg vrednostnih papirjev in da se ustvarjajo nastavki, da zakona ne bo možno učinkovito izvrševati. Tukaj je Agencija za trg vrednostnih papirjev nekoliko nervozna. Mi smo se večkrat z njimi sestali na različnih nivojih, na operativnih pa potem na vodstvenih, imeli smo kakšnih 5 sestankov z njimi. Delovali smo v tej smeri, po tem konceptu, da smo čim bolj izločili delovanje inštitucij, ki so bile tako ali drugače vpletene v te postopke ali so – recimo v narekovajih – »kontaminirane« z odločitvami. ATVP je ena od inštitucij, ki vsaj v tem centralnem delu ni neposredno sodelovala pri tem, kako sta se ugotavljala sposobnost bank za absorpcijo izgub in solventnostni prag za banke. Vloga ATVP pri tem ni, da bo s to podatkovno sobo upravljala in da bo vsebinsko peljala zadeve. Tukaj je treba poudariti, da vlogo ATVP vidimo v tem, da bo zagotovila dostop do te podatkovne sobe in da bo zagotovila identifikacijo nekdanjih imetnikov. Naslov, sploh za upravičenost za tožbo, je vezan na nekdanje imetništvo, ki ga bo potrebno dokazati. Dokazati ga bo treba z določenimi dokumenti, bodisi dokumentom o izbrisu bodisi dokumentom o pridobitvi teh vrednostnih papirjev. To je lažje v slovenskem okolju, kjer je centralni register v KDD, medtem ko pa so bili določeni podrejeni inštrumenti izdani tudi v tujini. Obstaja netransparentnost lastništev skozi fiduciarne račune. V tem delu bo vloga ATVP zelo pomembna, da tudi skozi svojo nadzorstveno pristojnost, ki jo ima po svojem izvirnem zakonu, ugotovi končno lastništvo investitorjev, potrdi, da so ti vlagatelji upravičeni do vložitve pravnih sredstev, tožbe in na koncu, če bo tako razsojeno, do odškodnine. Zakon v tej fazi določa še nekaj več – da je tudi za sam dostop do podatkov, do podatkovne sobe že potrebno izkazati lastništvo in pravni interes oziroma pravni naslov. V tem delu se še usklajujemo z različnimi inštitucijami, tako da tukaj bodo še določene korekcije potem v drugem branju. ATVP ne bo skrbnik in ne bo tehnično upravljala s podatkovno sobo, funkcija ATVP je zagotoviti to, kar sem rekel, identifikacijo nekdanjih imetnikov in jim dati ustrezne kode za dostop. Pri tem pa je treba reči, da bo ta dodelitev pooblastil za dostop v podatkovno sobo v velikem delu avtomatska, ker bo bazirala na podatkih, ki jih bo zagotovil KDD v spisek in kjer bodo tehnološke rešitve, ki bodo omogočale v veliki meri avtomatski dostop, avtomatsko dodelitev teh kod, samo v primeru, če bo prišlo do zapletov pri identifikaciji teh oseb, bo potrebna ročna, manualna, obdelava. V tem delu se nadgrajujejo ti argumenti, ki so: nimajo tehnologije, nimajo, ne morejo izvesti javnih razpisov. To se že izvaja, tako da bi vas v tem delu želel umiriti. To bo izvedla Vlada preko svojih resorjev, določene funkcije v tem delu pa bo ATVP morala izvajati. Jaz smatram za neprimerno, da v tej fazi, ko imamo prvo branje, ATVP lobira v tem delu, dokler nismo strokovno usklajeni. Zagotovili bomo to stopnjo skladnosti, ki bo omogočila, da se bo zakon lahko učinkovito izvajal. Poleg tega se tudi ne da reči, da s temi procesi ATVP nima nič, ker ATVP je bila organ, ki je dajal soglasja na izdajo podrejenih obveznic, na izdajo hibridnih kapitalskih inštrumentov, tudi na izdajo delnic. ATVP je v bistvu po svoji pristojnosti potrdila in dala soglasje na vse prospekte za izdajo vrednostnih papirjev, tako kapitalske inštrumente kot hibridne in podrejene inštrumente. ATVP je bila v samem izvoru, ko so bili ti inštrumenti izdani, sestavni del preverbe skladnosti teh inštrumentov s takrat veljavno ureditvijo. Tako da je določen zaplet tukaj, ampak mislim, da je zaplet obvladljiv, da se bomo uskladili. Mogoče bo na to temo potreben še kakšen razjasnitveni amandma. Kar se pa tiče pripombe, kako točno bo podatkovna soba delovala, je pa predviden en podzakonski akt, mislim, ki bo natančneje določil potem tudi še določena tehnološka in izvedbena vprašanja glede tega. Nekdanji imetniki bodo imeli tudi sodno varstvo, če bo dostop do podatkov okrnjen, če bo zavrnjen. O tem bo odločalo sodišče, ki bo vodilo pravdne postopke po teh predmetih. Tako da s tega vidika delamo na tem, da se zagotovi učinkovitost pri izvajanju. Opozoril bi še na to, kar se tiče izvajanja zakona, da smo imeli kar nekaj sestankov tudi z Državnim odvetništvom. Državno odvetništvo bo lahko zelo vključeno v te postopke, če se bo Republika Slovenija prijavila kot stranski intervenient. Zaenkrat so v tem sporu predvidene stranke: Banka Slovenije kot tožena stranka, na kateri bo vloga tožene stranke, na drugi strani nekdanji imetniki kot tožeče stranke. In tukaj je še nekaj izvedbenih postopkov, ki se s strani aktivnosti Republike Slovenije še z Državnim odvetništvom usklajujejo. Treba pa je povedati tudi to, kot je bilo v medijih objavljeno, pa danes tukaj ni bilo rečeno, da so vložene tožbe pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in da bo treba zagotoviti tudi s tega vidika ne samo servisiranje teh tožb in pozicije Republike Slovenije pred Evropskim sodiščem, ampak tudi ob sodelovanju državnega odvetništva zagotoviti, da bomo zagotovili učinkovitost sodnih poti in pravnega varstva in da bodo s tega vidika osnovni napotki in cilji za sprejetje tega zakona doseženi. Zakon bo v veliki meri, jasno, potem nalagal veliko obveznosti tudi pravosodju, sodstvu in vzpostavitvi ustrezne kapacitete, da bodo sodišča lahko sprocesirala te tožbe. Tožbe bodo združevane, tako kot je opisano v predlogu zakona. Odločitev o tem, da se določi eno sodišče, ki bo pristojno za obravnavanje teh tožb, je bila zelo skrbno usklajevana z Ministrstvom za pravosodje, s sodstvom v celoti in na koncu imamo mnenje Vrhovnega sodišča, da smatra odločitev o tem, da je Okrožno sodišče v Mariboru kot izključno pristojno ustrezno, ker je Okrožno sodišče v Ljubljani, ki je bilo prvotno predvideno, preobremenjeno z vrsto izključnih pristojnosti že po dosedanjih določbah drugih zakonov. V tem delu ministrstvo za finance sledi tudi mnenju, ki ga je sodna veja oblasti dala, zato da bo potem tudi sodna veja pri teh nadaljnjih obravnavah, pritožbah lahko ustrezno in učinkovito zapeljala postopke. Zdaj, ali bi bili drugi bolj enostavni, bolj primerni – mi vidimo te možnosti, kot sem rekel, v iskanju kompromisov in poravnav. Pri kompliciranih zadevah so to običajni pristopi tudi drugje po svetu in mislim, da se lahko na ta način zelo pospeši pot do rešitve in do tega, da bo ustavna odločba ustrezno izvedena. Rad bi se zahvalil vsem, ki ste sodelovali. Cenimo to, da ste precejšnjo pozornost namenili različnim vidikom tega zakona. Zahvalil bi se tudi za vse podpore, tam, kjer ste nas kritizirali, smo poslušali, smo si skrbno zapisali, zakon bomo poskušali še izboljšati do naslednjega branja. Moram reči, da koncepta zakona generalno ne nameravamo spreminjati, ga bomo pa izboljševali. Na koncu velja omeniti tudi to, da bo ključno vprašanje, kako uskladiti pozicijo Banke Slovenije in Evropske centralne banke in kako vprašanje monetarnega financiranja, če se ga bo dalo uskladiti, uskladimo. Glede tega je pri obrazložitvi ustreznega člena na štirih straneh detajlna pravna in ekonomska obrazložitev, zakaj smatramo, da ne gre za monetarno financiranje. Ta mnenja imamo na Ministrstvu za finance že potrjena tudi s strani neodvisnih pravnih ekspertov za področje monetarnega prava in Evrosistema, ki jih v zakonodajnih postopkih ne bomo uporabljali, se pa pripravljamo tudi na to, če bi prišlo do eskalacije teh pogledov in bi se ta problem kdajkoli obravnaval tudi na kašnih sodiščih Evropske unije, in so vse odločitve in predlogi, ki se sprejemajo v tej fazi, tudi ustrezno strokovno podprti že v fazi, ko so ti predlogi oblikovani. Tukaj smo dosegli določeno zbližanje z Banko Slovenije in bomo delali na tem še naprej, vsekakor pa od nekih osnovnih načel, ki jih je potrdilo tudi Ustavno sodišče za to posebno obliko odgovornosti Banke Slovenije, ne nameravamo odstopati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Interes je. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade kot predlagatelj zakona, prosim, da se prav tako prijavi s tipko za vklop mikrofona. V tem primeru boste dobili besedo kot zadnji. Prosim za prijavo. Prijavljenih je pet razpravljavcev, vsak dobi pet minut. Najprej je na vrsti poslanec dr. Anže Logar. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Državni sekretar je sicer na daljši način obrazložil videnje Ministrstva za finance, ampak na nekatera vprašanja vendarle ni odgovoril. Jaz sem vprašal državnega sekretarja, katera država je še rešila na podoben način, kot to predlaga Ministrstvo za finance, in sicer poplačilo s strani centrale banke. Vztraja pa pri tem, da bodo to določilo ohranili v zakonu. Prihajamo do neke absurde situacije; bom to povedal glede na besede, s katerimi je zaključil državni sekretar. Mi s tem zakonom rešujemo neko neustavnost, nek spor, ki se vleče kot jara kača in se lomi na plečih v glavnem tistih nepoučenih vlagateljev, ki so na okencih kupovali podrejene obvezniške papirje, na koncu koncev pa tudi na tistih izbrisanih 103 tisočih delničarjih Nove kreditne banke Maribor, ki so kupili delnice te banke. Danes pa državni sekretar pove, da zakon, ki ga predlaga Vlada, zelo verjetno pade v sodni spor na višji, evropski instanci zaradi vztrajanja pri domnevni monetizaciji centralne banke. Sam je povedal, da so zahtevali oziroma že pripravili vnaprej strokovna menja neodvisnih ekspertov. Želel bi državnega sekretarja vprašati, da naj pove točno, kateri so ti eksperti, ime in priimek, in koliko je to stalo Ministrstvo za finance. Kajti to bodo uporabili v prihodnji fazi, v kolikor bo višja instanca, torej Evropska centralna banka, izpodbijala to odločitev. Zdaj pa vi poglejte – rešujete neustavno stanje z zakonom, ki bo šel pred Evropsko sodišče! Torej je vaša intenca res ta spor podaljšati tako daleč, da na koncu pravici ne bo zadoščeno. Kdo bo pa plačal tiste stroške postopka pred Evropsko centralno banko?! Evropska centralna banka je v svojem mnenju k temu zakonu posredno že napovedala, da bo šla v to! Posredno je že napovedala. Tudi zato ste očitno vi že pripravili pravna stališča na zalogo, ki jih pa recimo nam, zakonodajalcem, ne boste predstavili. Zato vas pozivam, da nam predložite ta neodvisna pravna mnenja, in morda nas boste prepričali. Glede na to, da bomo tu, v Državnem zboru, sprejemali ta zakon, ne vidim razloga, zakaj do teh podatkov mi ne bi bili upravičeni. Prav tako niste odgovorili kolegu Pogačniku, kdaj bo drugo branje, kdaj bo seja Odbora za finance, kjer bomo o tem govorili. To je zelo pomemben element, ki govori o tem, kdaj se bodo začeli odvijati postopki za poplačilo tistih, ki so bili morda oškodovani. Za zaključek samo še glede dogovora z ATVP, da je bojda nedopustno lobiranje poslancev v prvem branju, kar počne ATVP. Oni so tri pisma vam poslali, niste jih upoštevali. Ni res, kar pravite – da gre zgolj za vprašanje o tem, ali so oni tisti, ki imajo roko nad virtualno podatkovno sobo, ali pa je to kdo drug. Ne, tudi v konceptu se razlikujete. Tudi v konceptu, kdo ima vstop v to virtualno podatkovno sobo, ali je ta avtomatizirani ali pa po nekem postopku, ki že prejudicira oziroma že igra vlogo sodišča, kdo ima sploh vstop v to sobo. Poleg tega je ATVP pripravil bistveno natančnejši postopkovni procesni vstop v to podatkovno sobo, kot ga imate vi v predlogih zakona. Ne boste me prepričali, da ste se petkrat usklajevali in da ste v bistvu prišli že do konca, ker drugače – to pa verjamem – agencija ne bi napisala črno na belem nam poslancem, da v kolikor bo ta naloga pripadla njim, ne bodo sposobni izvajati svoje osnovne funkcije. Skratka, s tem zakonom, kot vidim, netite požar tako napram Evropski centralni banki kot napram neki instituciji, ki naj to izvaja, rešitve se pa vedno bolj oddaljujejo in pravično zadoščenje tistih, ki so bili odškodovani, se vedno bolj oddaljuje. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik ima naslednji besedo. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, zastavil sem vam zgolj eno vprašanje in nanj nisem dobil odgovora. 15. maja 2017 je potekel rok, do katerega je naložilo Ustavno sodišče Državnemu zboru, da naj obravnava zakon in se popravi ta krivica, in sicer da se omogoči sodno varstvo za vse razlaščence. Spoštovani državni sekretar, kdaj bo ta zakon obravnaval Odbor za finance? Glede na dejstvo in na stališče vseh poslanskih skupin bo danes ta zakon doživel zeleno luč v prvem branju, kdaj ga boste predložili Odboru za finance? Ali se bo ponovila zgodba iz prejšnjega mandata, ko je bila neka časovna razlika med obravnavo v Državnem zboru, prvo branje, drugo branje, približno od štiri do pet mesecev, potem ste pa iz samo vam znanih razlogov celo sejo, ki je že bila sklicana, preklicali? Ne nazadnje, vedno bolj dobivam občutek, kot da nekomu ni v interesu, da razlaščenci dobijo to sodno varstvo, za katerega je ocenilo tudi Ustavno sodišče, da jim ni bilo omogočeno. Spoštovani državni sekretar, pričakujem vaš odgovor.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes razpravljamo o nekih pravnih vidikih za nazaj, za stvari ki so se dogajale, pozabljamo pa na ekonomsko-gospodarski okvir, ki je osnova sploh, da se s tem ukvarjamo. Moram povedati, da s tem, ko smo šli samostojno pot, ko smo vstopili v Evropo, stopili tudi v svet zahodnih standardov, v to denarno gospodarstvo in moramo vedeti, da smo stopili na finančni trg, ki pač dela po svoje. Sicer je ta finančni trg pripeljal do oblik, ko je, kakor se na zahodu znajo izraziti, rep prevagal psa. Torej, finance kot rep so postale težje, kakor je pa realna proizvodnja. Iz tega so se vrstile mnoge in premnoge težave, ki so zrušile tudi svetovni finančni sistem, in tudi k nam je to priletelo. Če pogledamo – bom zopet pokazal, kar je že kolega pokazal – ta graf Umarja, osnovni problem je nastal z zadolževanjem. Največji skok je od 2004 do 2008, s 17 milijard na 42 milijard. Vsesplošno zadolževanje je takrat potekalo, gospod Janša, potekalo je tudi v svetu, boste povedali, normalno, propadali so Lehman Brothers, vsi so šli [[nerazumljivo]], ker je bil to casino kapitalizem. Opravičujem se našemu državnemu sekretarju, ampak šlo je za špekulativni kapitalizem, torej kupuješ poceni, zato da boš dražje prodal [[oglašanje iz dvorane]] Ja, hvala lepa [[smeh]] , gospod Janša. Hvala ti, kolega. V glavnem je tako šlo, in to je pripeljalo do zloma celega gospodarstva, po celem svetu je nastala kriza, tudi pri nas. Američani so imeli tudi menjavo vlade v istem času kot mi, torej z 2008, ko je nastopila kriza jeseni, na 2009. Pri nas ni nihče nič storil, tam sta pa Bush in Obama, torej iz dveh različnih strank, takoj vrgla tisoč 700 milijard v bančni sistem – zakaj? Ker imamo denarni sistem – če ne vržeš noter denarja in če se ti banke sesujejo kot finančni posredniki, se ti sesuje vse. Zopet povem, naj ponovno pokažem tabelo, to ni bil dolg samo finančnih organizacij, ampak celoten dolg, tudi kolikor se je država zadolževala in nefinančne organizacije. Zlom finančnega sistema oziroma denarnega sistema bi pomenil zlom gospodarskega, tudi osebnega – dobro, dolg pravnih oseb, ampak tudi marsikatero stanovanje, hiša bi šla pod zaplembo. Mi smo pa takrat ravnali neodgovorno, guverner banke, Vlada, minister niso opozorili na to prekomerno zadolževanje, ki ga je bilo treba – zopet pravim, od 2008, ko je naraslo, od takrat vzdržujemo ta skupni dolg približno na istem nivoju. To lahko najdete v Umarjevih obrazložitvah. Gospod Logar, ne me motiti. Vi ste tudi opozorili drugega in poslušajte malo. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, kolega, ne biti taki, no! Ima, ima zvezo, zato ker je širši okvir. Zdaj pa je tistega, ki je to saniral v tistem času, začela tudi – hvala bogu, sicer veliko let prepozno, ampak je začela tudi – takratna Janševa vlada [[…]]In vlada Alenke Bratušek je to nadaljevala in dokončala, hvala bogu. Mi smo se vmes morali zadolžiti, kot država smo plačevali skoraj milijardo in pol obresti iz proračuna, govorim o državnem dolgu, ki se zdaj zmanjšuje, predlani je bil pod 900, lani na 700 in toliko in bo počasi padel v teh letih na 400 milijonov, kar je bistveno. Ampak to je to, kar smo dosegli. In zdaj se lahko zadolžujemo po 1 % na finančnem trgu. Toliko se lahko zadolžujemo. Leta 2013 bi se pa morali zadolževati po 7,5 %. Grozovita razlika! Uspela nam je sanacija, leta 2013 raste, dejansko raste gospodarstvo, zmanjšuje se dolg. Mislim, da smo krenili na ta način na pravo pot. In zdaj tistega, ki je saniral, v današnji debati napadate tisti, ki ste bili v vladi NSi in tudi SDS, ki je povzročala to luknjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Nadaljevala bi s svojo razpravo, kjer sem prej končala, in pravzaprav tudi tam, kjer je končal moj kolega Vojko Starović. V situaciji, ki je bila pravkar opisana, ko je ne samo bilo možno, da bodo banke padle v stečaje, ampak tudi celotna država posledično zaradi zloma finančnega sistema, se je vlada pod vodstvom Alenke Bratušek – in res je, mnogi med nami smo takrat stiskali gumbe – odločila, da poskuša sama odgovoriti na ta izziv, in ni klicala trojke. Kolega Tanko je govoril o tem, da mnogi še danes mislijo, da bi bila morda trojka boljša rešitev. Mi smo bili pač prepričani – in smo še vedno – da je bila boljša rešitev za ohranitev suverenosti, za ohranitev pridobljenih pravic socialne države ta, da smo poskušali ta problem rešiti sami. In kot je pokazala prihodnost in današnja gospodarska situacija, je bila takšna odločitev pravilna. V tej situaciji smo morali kot člani Evropske unije spoštovati zakonodajo Evropske unije. Prej sem se vprašala, katero zakonodajo pa naj bi spoštovali. Še enkrat, da bom imela izhodišče: zakonodaja Evropske unije določa, da davkoplačevalci, se pravi naši državljani, ne smejo biti obremenjeni pri sanaciji bančnega sistema, preden niso obremenjeni tisti delničarji in upniki, ki v primeru stečaja banke ne bi prejeli ničesar. In kot je poudaril državni sekretar, ekonomska vrednost posameznih podrejenih obveznic je bila v tistem trenutku nič. Zakaj se tudi nam v SAB zdi razlika med poučenimi in nepoučenimi vlagatelji, tako jih po domače imenujemo, tako zelo pomembna? Eni so bili namreč fizične osebe, državljani Republike Slovenije, ki so morda prišli na okence banke, kjer jim je uslužbenka banke svetovala, da naj namesto depozita vplačajo te finančne inštrumente. To so ena vrsta vlagateljev. Druga vrsta vlagateljev pa so tisti, ki jih imenuje zakon profesionalne stranke ali dobro poučeni vlagatelji, ki pa so se morali ali bi se vsaj morali zavedati tveganja, v katerega gredo. Eden od takratnih vlagateljev mi je pošteno napisal, kakšna je bila takrat situacija med vlagatelji, kaj se je govorilo. Tako je napisal: »Na trgu se je takrat plasiralo podatke o tem, kako odlična naložba so podrejene obveznice v državnih bankah. Torej, danes, ko je vrednost banke izredno slaba, kupiš velike količine podrejenih obveznic po bagatelni ceni, potem pa počakaš, da gospodarska kriza mine, država dokapitalizira banke in čez nekaj časa imaš v rokah ogromno premoženje, ker so se tvoje podrejene obveznice na račun davkoplačevalskega denarja naenkrat podražile in pridobile na vrednosti.« To mi je napisal eden od tistih, ki so takrat vlagali. Takih poučenih, takih, ki so vedeli ali bi morali vedeti, da tveganje pri tem nakupu obstaja, je bilo 90 %. Manj kot 10 % naj bi bilo po podatkih takih, ki so kupovali preko okenca. Nekateri govorijo, da jih je bilo samo 3 %. Tudi sama sem prebrala odločbo Ustavnega sodišča, ki pravi, da razlikovanje posameznih vrst upravičencev glede na to, ali so bili poučeni ali nepoučeni, ni primerno, ampak jih je treba razlikovati glede na to, kakšen finančni inštrument so kupili. S to razlago se pravzaprav strinjam. Strinjam se v smislu, da si vsi zaslužijo sodno varstvo. To sodno varstvo jim ta zakon zagotavlja in pri tem sodnem varstvu je po odločbi Ustavnega sodišča ključno to, da bodo imeli razlaščenci dostop do informacij, ki jim bodo omogočile presojo o tem, ali se jim splača vložiti tožbo ali ne. Zavajajo tisti poslanci, ki pravijo, da so bili vsi oškodovani. Nikakor ne! Morda – in veliko možnosti je za to – se bo v teh postopkih ugotovilo, da nekateri sploh niso bili oškodovani. Ampak njihova pravica, ki jim jo daje Ustavno sodišče, je, da to preverijo v nekem zakonitem postopku, kjer imajo tudi oni dostop do informacij. In to je za nas ključno. Da pa imajo procesne pravice manjši vlagatelji boljše kot drugi, tega ne zanika. Mi pravimo, manjši vlagatelji naj ne zalagajo stroškov za sodne takse, naj ne zalagajo za izvedence, drugi pa naj to storijo. In to je naš poudarek. In še za konec, zakon odlično odgovarja na dileme, ki jih je izpostavilo Ustavno sodišče, ima pa seveda nekaj težkih dilem. Kdo naj odgovarja? Logično in po sistemu pravičnosti je, da odgovarja Banka Slovenije. Od Vlade pa pričakujem, da to rešitev preveri in predlaga rešitev, za katero je najbolj možno, da bo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Kot zadnji dobi besedo predstavnik Vlade. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Poskušal bom biti sistematičen, čeprav je gospod Logar zapustil dvorano. Prvo vprašanje je bilo, katera država je rešila problematiko bančne sanacije oziroma vlagateljev, ki so bili izbrisani, na podoben način kot Slovenija. Tukaj je treba reči, da so se pretežno banke do leta 2013 reševale po načelu bail-out, to se pravi, so se reševale od zunaj, z javnofinančnim denarjem. Načelo delitve bremen bail-in je bilo s strani Evropske komisije kot obvezno načelo pri uporabi javnih sredstev uveljavljeno v avgustu leta 2013, tako da je bila Slovenija ena prvih držav, ki je banke reševala po sistemu bail-in. Mi smo v predlogu zakona nekatere pravne rešitve v drugih državah prikazali, tako kot to zahtevata poslovnik in zakonodaja za predlaganje zakonov, bi pa posebej opozoril, da je v fusnoti številka 32, na 24. strani zakona, še posebej povezava na študijo, ki jo je s tem v zvezi naredila Svetovna banka leta 2016, kjer so te metode in učinki teh metod podrobno obrazloženi. Potem je še ena študija, ki je tudi omenjena v tekstu, naročil jo je Evropski parlament. V tem delu je Evropski parlament potem obravnaval – sicer to ni neka pristojnost parlamenta, ampak so se parlamentarni odbori Evropskega parlamenta s tem seznanili in v glavnem tudi sprejeli stališče iz te študije. V tem delu bi še enkrat posebej poudaril: zakon rešuje vprašanje odškodninske odgovornosti Banke Slovenije. Zakon ne rešuje vprašanja poplačila inštrumentov kar tako, samo po sebi. Na to je zadnja razpravljavka zelo jasno pokazala, kdo naj nosi finančne posledice, če bo ugotovljeno, da so bili ti ukrepi neskladni s takratno ureditvijo. Kdaj bo drugo branje? To ni odvisno samo od Ministrstva za finance, čakamo mnenje Zakonodajno-pravne službe, vsi. Ko bo to mnenje pridobljeno, bo predsednik matičnega delovnega telesa imel možnost, da bo sklical matično delovno telo za drugo obravnavo na odboru. Naš cilj je, da bi bilo drugo branje na plenarni seji Državnega zbora opravljeno najkasneje na julijski seji oziroma na julijski seji je realno glede na kompleksnost. In če bo volja, da se drugo in tretje branje združita, bi potem lahko bil zakonodajni postopek do poletnih počitnic zaključen. Če bo potrebno tretje branje, bo pa pač to jeseni. To je naša zaveza oziroma naš angažma, ki bo vezan na to. Glede stališč in pogledov glede monetarnega financiranja – bomo dali vse nadaljnje informacije potem med nadaljnjo obravnavo zakona, ničesar ne bomo skrivali. Gre za pomembno pravno vprašanje, gre za pomembna vsebinska vprašanja. Vsekakor bomo tukaj delovali odgovorno. V tej fazi smo ocenili, da je potrebno, da imamo neodvisna pravna mnenja že v fazi priprave zakonskega predloga, ker brez tega pravzaprav težko zagovarjaš rešitev, ki je v zakonu predlagana. To bi bili glavni odgovori. Še enkrat, zakon je v prioriteti, kar se tiče strokovne obravnave na Ministrstvu za finance, in bomo namenili vse možne resurse za to, da bo obravnava zakona v nadaljnjem zakonodajnem postopku lahko hitra in učinkovita. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. S tem zaključujemo razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SLOVENSKEM DEMOGRAFSKEM SKLADU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Andreju Širclju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da pripravimo Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, boljše bi lahko bilo tudi rečeno slovenski pokojninski sklad, s katerim bi poskušali razrešiti ali pa bi razrešili eno temeljnih težav Slovenije, to je demografsko težavo. Oziroma z drugimi besedami: v naslednjih desetletjih se bo prebivalstvo v Sloveniji staralo in vedno večji bo delež skupine prebivalstva od 55 do 75 let. Če pogledamo to strukturo, je poponoma jasna, in to dejansko je težava, ki je bila zaznana že pred petimi, šestimi leti. V tem obdobju je nastala tudi pravna podlaga za to, da se ustanovi slovenski demografski sklad. Od tam naprej prejšnja vlada glede tega ni naredila nič. Verjetno so bili poskusi, vendar naredila ni nič, težava ostaja. Z drugimi besedami, gre za to, da se naredijo dodatni viri za financiranje pokojnin. Danes je pokojninska blagajna financirana v pretežni meri iz dveh oziroma treh virov, ki jih bom tudi navedel. Prvi vir so prispevki oziroma davki, to je nekaj čez 78 % celotnega zneska, več kot 5 milijard, 5 milijard 200, je financirano iz prispevkov in davkov, približno milijarda, nekaj več kot milijarda, je financirano iz proračuna. In še en vir je pomemben, 50 milijonov – KAD. KAD je bil pred leti eden izmed, vsaj rečeno je bilo, temeljnih virov. V zadnjem letu je KAD prispeval 50 milijonov. Mimogrede, gospe in gospodje, od prispevkov od študentskega dela je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje dobil v istem obdobju 60 milijonov letno, od KAD pa 50. Zato smo v Slovenski demokratski stranki pripravili zakon, na podlagi katerega bi se celotno državno premoženje združilo v en sklad, in od dobičkov tega bi bilo dejansko financirano pokojninsko in invalidsko zavarovanje, bile bi financirane pokojnine. S tem bi ustvarjali večjo stabilnost, tudi dodaten vir za višje pokojnine, predvsem pa stabilnost, da bi tudi mladi imeli večjo motivacijo, da bi plačevali prispevke od višjih davčnih osnov, da bi bilo manj prekarnega dela in tako naprej, skratka, imel bi tudi multiplikativen učinek. Zakaj celotno državno premoženje? Zato ker smo ne nazadnje vsi mi ustvarjali to premoženje in v bistvu je to premoženje tako od upokojencev kot od zaposlenih in tako naprej in prav je, da se iz tega premoženja napajajo pokojnine, ne nazadnje, vsi bomo enkrat med upokojenci in vsi bomo dejansko koristili ta sredstva. Kaj to pomeni? Po podatkih, ki so na razpolago, bi v letu 2017 iz celotnega premoženja imeli čisti dobiček v obliki dividend, v letu 2017 707 milijonov. V letu 2018 je ocena, da bi imeli tovrstnega dobička 587 milijonov. Če pa govorimo o portfeljskih naložbah – nekateri govorijo o portfeljskih naložbah, da naj bi šle v ta sklad, mislim, da tudi Vlada – potem bi imeli v letu 2017 48 milijonov in v letu 2018 88 milijonov, na podlagi podatkov. Gospe in gospodje, mislim, da si upokojenci zaslužijo dejansko močen vir. To je premoženje v celoti, tudi strateške naložbe, ne samo portfeljske. Od portfeljskih ne bo iz tega nič, samo še velika zmeda. Zato predlagam, spoštovane gospe in gospodje, da odločite, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, v nadaljnji obravnavi smo na razpolago za katerekoli spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa predlagatelju. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer mag. Alojzu Stanu. Izvolite.
Spoštovana predsednica, spoštovane poslanke spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije poudarja zavzemanje za čim prejšnjo realizacijo zakonske določbe v zvezi z ustanovitvijo demografskega rezervnega sklada in se s tem ciljem na Ministrstvu za finance že izvajajo ustrezne aktivnosti. Z demografskim rezervnim skladom se bo zagotovil trajnostni in stabilen vir prihodkov za izplačevanje pokojnin oziroma znižal pritisk na višanje odhodkov državnega proračuna zaradi spreminjanja demografske slike prebivalstva. Slediti je potrebno dobrim praksam mednarodno primerljivih demografskih rezervnih skladov, ki so ustanovljeni za vnaprejšnje zagotavljanje sredstev v pokojninski blagajni po načelih varnosti, likvidnosti, razpršenosti in donosnosti naložb. Po mnenju Vlade Republike Slovenije Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, tem mednarodnim praksam ne sledi. Bom poskušal utemeljiti, zakaj ne. Prenos lastništva vseh strateških naložb države na demografski sklad onemogoča ciljno naložbeno politiko demografskega sklada, ki mora temeljiti na načelih varnosti, razpršenosti, likvidnosti in donosnosti naložb. Teh načel se s strateškimi naložbami države ne more zasledovati, saj se s strateškimi naložbami zasleduje uresničevanje strateških ciljev države in te naložbe zahtevajo aktivno upravljanje v smislu nadzora opravljanja družb, morebitnih dokapitalizacij, reorganizacij in pa prestrukturiranj, kar ni namen demografskega rezervnega sklada. Funkcija demografskega rezervnega sklada je zagotavljanje čim višjih donosov za trajnostno in stabilno sofinanciranje pokojninske blagajne. Predlog zakona določa preoblikovanje Slovenskega državnega holdinga v slovenski demografski sklad, kar je v nasprotju z določbami Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki v povezavi z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju določa preoblikovanje kapitalske družbe v demografski rezervni sklad. Poleg navedenega se dejansko vzpostavlja alternativni sistem upravljanja kapitalskih naložb države in ne demografski sklad. Predlog zakona predpisuje enake cilje, načela, ukrepe in akte upravljanja za zagotavljanje preglednosti in učinkovitosti upravljanja naložb, kot jih predpisuje Zakon o SDH, kar je neprimerljivo za bistveno bolj kompleksen portfelj naložb demografskega sklada, ki vključuje strateško pomembne portfeljske naložbe, nepremičnine, obveznice, terjatve in pa instrumente denarnega trga. Z vidika slovenskega ustavnega oziroma pravnega reda Državni zbor ne more biti skupščina slovenskega demografskega sklada. Predlagana struktura nadzornega sveta je neustrezna, saj predstavlja tveganje političnega in drugega interesnega vplivanja na upravljanje družb, ki uresničujejo strateške cilje države. Ocena finančnih posledic predloga zakona za državni proračun in druga javna finančna sredstva je neustrezna, saj ne vključuje vseh vidikov prihodkov in odhodkov državnega proračuna. Predvidena doba akumulacije sredstev slovenskega demografskega sklada je neustrezna oziroma dejansko ne obstaja, saj se akumulira le polovica sredstev na letnem nivoju, druga polovica pa se takoj vplačuje v pokojninsko blagajno. Predlog zakona ne more vključevati davčnih določb, da slovenski demografski sklad ni zavezanec za davek od dohodkov pravnih oseb, saj mora biti davčna obravnava določena v davčni zakonodaji, vključno z davčno obveznostjo glede dohodkov pravnih oseb. Vlada Republike Slovenije na podlagi zgoraj navedenega predloga zakona ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa, gospod Stana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Robert Polnar, da predstavi stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Gospa podpredsednica Državnega zbora, spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Demografski rezervni sklad je nuja. Na prihodkovni strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v prihodnje ne bo stabilnih virov tako po vsebini kot po višini. Prihodkovna stran s svojo dinamiko ne bo mogla slediti naraščajočim odhodkovnim potrebam. Odločiti moramo o ustrezni institucionalni rešitvi, ki naj uredi zastavitev trajnih virov financiranja, način vodenja in upravljanja ter kakovostno bodoče delovanje. Po določbi Zakona o Slovenskem državnem holdingu bi se morala kapitalska družba preoblikovati v neodvisni avtonomni demografski rezervni sklad 31. decembra 2015. To se ni zgodilo. Poslanska skupina Desus je v prejšnjem mandatu Državnega zbora vložila v zakonodajni postopek zakon o slovenskem rezervnem demografskem skladu 30. januarja 2018. Vlada je mesec in pol kasneje odstopila, zato je bil zakonodajni postopek končan. Razpetost med privatizacijskimi ambicijami in zagotavljanjem socialne države je glavni vzrok za nezmožnost sprejetja odločitve v zvezi s to pomembno inštitucijo. Prevladuje logika državne lastnine in njene donosnosti. Očitno je, da učenje na napakah v slovenski politični in korporativni praksi pomeni njihovo ponavljanje, ne pa njihove odprave. Groteskni politični zapleti, upravljavske farse in tragično padanje upravljavskih kompetenc od Slovenskega državnega holdinga in Družbe za upravljanje terjatev bank pa do nekaj 10 vplivnih družb so stalnica ne glede na politično oblast. V zadnjih 9 letih so 4 vlade ponavljale domala identične napake, zato so problemi očitno širši, sistemski in dolgoročni, povezani s politično kulturo in ekonomskim znanjem. Smo jih sposobni obvladati in uresničiti cilj ustanovitve demografskega rezervnega sklada? Njegov temeljni namen je zagotovitev dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema z zagotavljanjem določenih vnaprej financiranih sredstev za namen izplačevanja pokojnin. Ta sredstva bodo postala del dokladnega sistema pokojninskega zavarovanja po zaključenem obdobju njihove akumulacije. Osnovni smoter je doseči bolj uravnotežene prihodke pokojninske blagajne za obdobja, ko bodo odhodki bistveno presegali prihodke. Način poslovanja tako zasnovanega demografskega sklada zasleduje cilja povečevanja premoženja in zagotovitve čim višjih naložbenih donosov, s katerimi bo omogočeno sofinanciranje bodočih pokojnin. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, ima namen zagotoviti združitev celotnega državnega premoženja, strateškega in portfeljskega, v samo eni statusnopravni obliki. Predpostavka je, da bi se na ta način učinkoviteje zagotovilo financiranje sedanjih in bodočih pokojnin, odplačevanje dolga države, sredstva sklada pa bi se lahko uporabila tudi za financiranje odhodkov državnega proračuna za druge namene. Tako bodo prenesene na sklad strateške naložbe, kjer mora država ohranjati 50 % plus eno delnico, pomembne naložbe države, kjer mora država ohranjati 25 % plus eno delnico, ter portfeljske naložbe države, premoženje kapitalske družbe in družbe za svetovanje in upravljanje. V upravljanje sklada bi se tako preneslo vse državno premoženje ne glede na namen, s katerim država z njim razpolaga in upravlja. Strateške naložbe so tiste naložbe, s katerimi Republika Slovenija poleg gospodarskih dosega tudi strateške cilje. Strateški cilji so povezani z upravljanjem državne infrastrukture, cilji, povezani z opravljanjem javnih služb, varnostni cilji, razvojni cilji in drugi cilji, pri katerih se upoštevajo pomembni družbeni interesi. Pomembne naložbe so tiste, v katerih Republika Slovenija želi ohraniti ključne razvojne dejavnike v državi. Sklad s temi vrstami naložb ne bo aktivno upravljal. To pomeni, da jih ne bo prodajal ali dokupoval, z njimi ne bo mogel dosegati temeljnega cilja demografskega sklada, doseganja čim višjega donosa. Prevzemal pa bo obveznosti za pokrivanje morebitnih izgub ter obveznosti za potencialne dokapitalizacije teh družb. Vse to iz finančnih virov za dodatno polnjenje pokojninske blagajne. Ideja o preoblikovanju Slovenskega državnega holdinga v demografski sklad vsebuje pomembno in težko presegljivo notranje protislovje. Izraža se v navzkrižju med razvojnimi interesi podjetij v lasti sklada in njihovim financiranjem ter zagotavljanjem visokega kapitalskega in dividendnega donosa za financiranje bodočih pokojnin. Vprašanje, ki se nam zastavlja, ni samo hipotetično – ali bo sklad denimo financiral dokapitalizacijo Holdinga slovenske elektrarne, v kolikor bo ta potrebna zavoljo slabega poslovanja, in to dobesedno na plečih upokojencev, njihovih bodočih pokojnin? V Poslanski skupini Desus zagovarjamo preoblikovanje kapitalske družbe v demografski sklad, ker je bila kapitalska družba pokojninskega zavarovanja ustanovljena leta 1996 prav z namenom zagotavljanja dodatnih sredstev za pokojninsko blagajno. Tisto, kar danes manjka, so dodatni, po višini in strukturi stabilni viri. V preteklih letih je Desus poskrbel za enega od virov financiranja. V Zakonu o Slovenskem državnem holdingu iz marca 2014 smo dosegli, da se nameni 10 % kupnin od prodaje državnega premoženja za financiranje demografskega sklada. Do danes je na tem računu zbranih 103 milijone evrov namenskega denarja, namenskih sredstev za prenos na demografski sklad. Zamenjavo premoženja med Slovenskim državnih holdingom, državo in kapitalsko družbo bo vsekakor potrebno opraviti, tako da bo imela kapitalska družba v svojem portfelju vse premoženje, ki ji bo omogočilo doseganje cilja maksimiranje donosov za bodoče sofinanciranje pokojninske blagajne. Obseg premoženja bo potrebno povečevati, kar pomeni, da ga bo potrebno najprej akumulirati v določenem časovnem obdobju brez sprotne uporabe za katerekoli druge namene. V zakonskem predlogu ni predvidene nikakršne dobe akumulacije. Finančna sredstva naj bi se uporabila za financiranje sedanjih potreb pokojninske blagajne, odplačevanje dolga države in tekoče polnjenje sklada. Potencialno bo nastal konflikt med potrebnimi sredstvi države za zniževanje dolga in potrebnimi sredstvi za akumulacijo v skladu na eni strani in financiranjem sprotnih obveznosti pokojninske blagajne ter nevarnostmi za finančno reševanje podjetij v lasti sklada, ki bodo v težavah na drugi strani. Tveganje za doseganje temeljnega smotra čim večjega donosa se tako kaže kot neobvladljivo. Vsekakor pa to ne pomeni, da bi bilo zaradi tega zdaj omogočeno več sredstev za pokojnine, zato ker je višina javne porabe omejena na podlagi fiskalnega pravila. Organi upravljanja in nadzora so zasnovani klasično – skupščina, nadzorni svet in uprava. Precej originalna pa je zamisel, ki daje pri oblikovanju skupščine in nadzornega sveta prevladujočo vlogo zakonodajni veji oblasti v primerjavi z izvršno vejo. Z vidika operativnosti delovanja in sprejemanja odločitev skupščine, še posebej pa z vidika funkcionalnosti delovanja nadzornega sveta predlog pomeni verjetno nezmožnost pravočasnega in pravilnega odločanja in nevarnost iracionalnega birokratskega taktiziranja s škodljivimi posledicami. Izvršna oblast, Vlada, mora imeti v takih konotacijah prevladujočo, odločilno vlogo. Predlagatelji danes obravnavanega zakonskega besedila so približno štiri petine prepisali iz zakona, ki ga je pred dobrimi 15 meseci pripravil in predložil v proceduro Desus. Pričakovali bi, da bo to zadosten razlog, da zakon podpremo, toda poslanci Poslanske skupine Desus tega ne moremo storiti. Konceptualne razlike glede obsega premoženja, ki se prenese na sklad, glede oblikovanja organov upravljanja in glede akumulacijske dobe so preprosto prevelike. Spoštujemo prizadevnost in predvsem cenimo vloženo delo predlagateljev, tudi nismo spregledali njihove tenkočutne skrbi, da so akronim bodočega sklada po svojih zamislih poistovetili z akronimom lastne stranke. To ni ostalo neopaženo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SNS predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V Slovenski nacionalni stranki se popolnoma strinjamo s ciljem predloga zakona – vse državne naložbe bi se morale prenesti na enega upravljavca, vsi prihodki od državnih naložb bi morali biti namenjeni izključno za pokojnine. Vendar je ta predlog malo too late, se pravi prepozen. Leta 1991 je imela Slovenija ogromno premoženja, bilo je tako imenovano družbeno premoženje. Demosovo vlado so motili tako imenovani rdeči direktorji, zato je tedanja vlada Lojzeta Peterleta za gospodarskega svetovalca najela ameriškega ekonomista Jeffreyja Sachsa. Slednji je bil zagovornik kapitala, torej privatizacije. Da bi šlo še lažje, so ukinili še Službo družbenega knjigovodstva. SDK je bila javna služba za finančni nadzor, ki je nadzirala gibanje in pretok kapitala vseh javnih in zasebnih subjektov. Ugotavljali so kdo, kje, kako in zakaj, zato je bil nadzor učinkovit. Od leta 1994, ko so ukinili SDK, ni bilo nobenega nadzora več. Zato tudi ni več kaj dosti premoženja v lasti Republike Slovenije. Vlade, leve in desne, so se tako menjavale, vsem pa je bilo skupno eno – z vsako naslednjo vlado je bilo manj državnega premoženja. Danes naj bi bila vrednost kapitalskih naložb v lasti Republike Slovenije okoli 10 milijard evrov. Ali veste, koliko bi bilo še tega premoženja, če ne bi milijarde odšle v davčne oaze, če ne bi milijarde zakockali z delnicami, z menedžerskimi prevzemi, če ne bi bilo toliko gospodarskega kriminala, goljufij, stečajev? Seveda vse zaradi največje slovenske bolezni, slovenskega pohlepa. Slovenija je imela velik gospodarski potencial, še vedno ga ima, ampak ostajamo pri neizkoriščenem potencialu. V banke smo vložili milijarde, prodajamo pa jih za drobiž. In tukaj se je izgublja denar davkoplačevalcev. V predlogu je omenjeno načelo neodvisnosti. Demografski sklad oziroma njegovi organi naj ne bi bili vezani na navodila državnih organov. Po drugi strani 13 članov nadzornega sveta sklada predlaga poslanske skupine, imenuje jih Državni zbor z dvotretjinsko večino navzočih poslancev. To pomeni, da bo nadzorni svet politično nastavljen. S tem ni nič narobe, je pa politika tista, ki je vse nekdanje družbeno premoženje zapravila. Politika v Sloveniji žal ni zaupanja vredna dejavnost. Tudi v Slovenskem državnem holdingu kadrira politika, pa ni najbolj optimalno upravljanje. Tudi v DUTB, Družbi za upravljanje terjatev bank, kadrira politika, pa vidimo, da moramo poslanci ustanavljati preiskovalne komisije. V nadzorni svet enotnega sklada državnega premoženja bi morali biti imenovani neodvisni strokovnjaki s posameznih strokovnih področij, četudi ta predlaga politika, si lahko strokoven in objektiven. To je odvisno zgolj od osebne integritete posameznika. Naslednja stvar, v katero dvomimo, pa je, da bi takšen demografski sklad res pripomogel k dvigu pokojnin. V Slovenski nacionalni stranki smo dali že nekaj pobud oziroma vprašanj za dvig pokojnin, vendar ni posluha. V Sloveniji imamo 290 tisoč upokojencev, ki ob starostni upokojitvi niso imeli 40 let pokojninske dobe. Ali je to medgeneracijska solidarnost? Danes pa Vlada predlaga še več pokojninske dobe, upokojitev pa še pri višji starosti. Od današnjih upokojencev je imelo ob starostni upokojitvi 40 let pokojninske dobe le 106 tisoč 192 upokojencev. Zagotovljena pokojnina za polno delovno dobo znaša 530,57 evra. Po podatkih Statističnega urada je v letu 2017 mesečni prag tveganja revščine znašal 636 evrov. Prag tveganja revščine predstavlja najnižji razpoložljivi dohodek, ki ga mora imeti enočlansko gospodinjstvo, da ni revno. To pomeni, da imamo v Sloveniji prakso, da je povprečni delavec, ki dela 40 let ali več, obsojen na to, da je kot upokojenec reven, njegova pokojnina je namreč 100 evrov pod pragom tveganja revščine. Malo se bom poigral s številkami, saj smo jih pridobili pred kratkim. Imamo tudi dva upokojenca, ki sta imela ob upokojitvi 76 let pokojninske dobe. Ali sta za toliko delovne dobe prejela plaketo predsednika države? Ne, ker v naši državi že dolgo ne velja več Delu čast in oblast. Pri nas je delavec bedak, ki komaj preživi. Delavec bi moral imeti možnost, da bi nekaj ustvaril, ne pa da životari. Še bolj zanimivi so podatki o starosti upokojencev ob upokojitvi. Ali veste, da med nami živi upokojenec, ki se je – pozor! – starostno upokojil pri 28 letih? Kar 30 tisoč se jih je upokojilo s starostjo, nižjo od 50 let. Imamo pa tudi upokojenca, ki se je upokojil pri 89 letih. Če mu že predsednik Pahor ne čestita, mu pa jaz. Na tem mestu se zahvaljujem vsem Slovenkam in Slovencem, ki imajo več kot 40 let ali vsaj 35 let delovne dobe, oni so največ prispevali k solidarnostnemu pokojninskemu sistemu. Uvodoma je gospod Šircelj dobro povedal, da je to pač prva obravnava predloga zakona, gospodje z vladne strani pa so že direktno povedali, da zakon ni dober za nadaljnjo obravnavo. Mi je zelo žal, da to slišim, ker smatram, da zakon ni tako slab, je pa problem, da je prišel z napačne strani parlamenta. V Slovenski nacionalni stranki bomo vedno vsak predlog zakona, ki zagotavlja višje pokojnine, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SDS predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Več razlogov je, da smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vložili Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu. Prvi je, da je Zakon o Slovenskem državnem holdingu predvidel, da bo demografski sklad ustanovljen najkasneje do 31. 12. 2014. Ponavljam, demografski sklad bi moral biti ustanovljen najkasneje do 31. 12. 2014. Ne vlada Mira Cerarja, njegova koalicija in ne sedanja vlada Marjana Šarca še nista poslali v Državni zbor predloga za ustanovitev slovenskega demografskega sklada, ki bi moral biti ustanovljen že v letu 2015. Demografska slika prebivalstva in ekonomska kriza postavljata izziv vsem generacijam, da se skupaj dogovorijo, na kakšen način lahko država s prerazporeditvijo svojih prihodkov zagotavlja kar najbolj pravično in spodbudno okolje za njihovo sobivanje. Slovenski pokojninski sistem, ki deluje na principu solidarnosti, v razmerah vse manjše aktivne populacije ni več zmožen zagotavljati dolgoročne vzdržnosti. Slovenski pokojninski sistem deluje po principu iz rok v usta. Tudi to je eden izmed razlogov, zakaj smo se v Slovenski demokratski stranki odločili, da vložimo zakon o slovenskem demografskem skladu. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je nujno zagotoviti premoženje oziroma prihodke iz premoženja, ki bodo zagotavljali dodatna sredstva sedanjim in prihodnjim generacijam upokojencev in lajšali pritiske na javne finance. Cilj predlaganega zakona, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, je koncentrirati vse naložbe države pri enem upravljavcu, prihodke iz teh naložb pa nameniti predvsem za sedanje in prihodnje generacije upokojencev. To pomeni naložbe nameniti za sedanje in prihodnje generacije upokojencev, zaradi tega ker ocenjujemo, da v danem trenutku slovenski pokojninski sistem, pokojninska blagajna ni dovolj stabilna in na dolgi rok ne bo vzdržna. Poglavitne rešitve, ki jih predlagamo v predlaganem zakonu o slovenskem demografskem skladu, so preoblikovanje Slovenskega državnega holdinga v novo družbo, to je slovenski demografski sklad, pri katerem je imetništvo in upravljanje naložb Republike Slovenije skoncentrirano na enem mestu, prenos vseh naložb Republike Slovenije in naložb Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v Zavarovalnici Triglav, d. d., na slovenski demografski sklad, pripojitev Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, delniške družbe, in Družbe za svetovanje in upravljanje, d. o. o., k slovenskemu demografskemu skladu ter zagotoviti neodvisnost in avtonomnost slovenskega demografskega sklada pri upravljanju naložb. Predlagana rešitev, ki smo jo predlagali v zakonu glede samega delovanja sklada, je, da sklad vsako leto vplača 50 % prejetih dividend in najemnin ter 10 % kupnin od prodaje naložb v pokojninsko blagajno. Za akumulacijo sklada pa predvidevamo 50 % prihodka od dividend in pa letnih najemnin ter 40 % kupnin, 50 % od kupnin prodaje pa se nameni za zmanjševanje državnega dolga. Ena izmed trditev, ki jo slišimo večkrat v javnosti, je, vsaj po oceni Poslanske skupine SDS, nepravilna, in sicer da je naša pokojninska blagajna uravnotežena, kar večkrat pove tudi direktor Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Ta pokojninska blagajna je uravnotežena samo zato, ker iz proračuna vsako leto doplačamo približno milijardo ali več kot milijardo evrov, ker pokojninski blagajni zmanjka denarja. Demografski sklad, ki ga predlagamo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke – tisto dopolnilno pokojninsko blagajno, ki bo zagotavljala razliko v denarju, lahko nadomestimo predvsem z ustanovitvijo tega demografskega sklada. Bistvena razlika je, ali se denar črpa direktno iz državnega proračuna ali demografskega sklada. Demografski sklad je namreč namensko premoženje in tega denarja ni mogoče porabiti za nič drugega kot za pokojnine. In dejansko lahko tukaj govorimo o varovani kategoriji, varovanemu denarju, ki ga Vlada, ki ga vse preveč rada troši, ne more porabiti za druge namene, to je pa predvsem, po oceni Slovenske demokratske stranke, varovalka za naše upokojence. Vsekakor v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne ocenjujemo, da je ustanovitev demografskega sklada lahko tudi nadomestilo za pokojninsko reformo. Slovenija potrebuje spremembo pokojninske zakonodaje, ki bo omogočila dolgoročno vzdržnost pokojninske blagajne. Na slovenski demografski sklad naj bi se prenesel oziroma oblikoval tako imenovani nacionalni pokojninski sklad in bi se preneslo celotno državno premoženje, na podlagi upravljanja tega sklada pa bi se zagotovila sredstva za dostojne pokojnine in za lepo starost naših in prihodnjih generacij. V danem trenutku imamo v Sloveniji pokojninski sistem, ko gre denar iz prispevkov dobesedno iz rok v usta, kar pomeni, da tisti, ki so aktivni in plačujejo prispevke, polnijo pokojninsko blagajno in se z njo izplačujejo pokojnine. Ne moremo mimo dejstva, da so pokojnine v Sloveniji nizke, veliko jih prejema tako nizko pokojnino, da so na pragu revščine. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predvsem ustanovitev zakona o slovenskem demografskem skladu omogoča tudi višje pokojnine. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Po eni strani nas žalosti, po drugi strani nas pa ne preseneča, da je Vlada že v prvem koraku, vlada Marjana Šarca in koalicija ocenila, da je ta zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. V Slovenski demokratski stranki smo ocenili, da je sedanja vlada le kopija prejšnje vlade, vlade Mirja Cerarja, ki ne bo podprla v Državnem zboru niti enega predloga, ki pride s strani opozicije, in da bo to vlada, ki bo nadaljevala dodatno obremenjevanje gospodarstva in državljank in državljanov Republike Slovenije z novimi trošarinami in novimi davki. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je tej vladi in tej koalicije malo mar za upokojence. Če bi bilo tej vladi in tej koaliciji mar za upokojence, bi danes podprli predlog, ki ga je pripravila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, in sicer ustanovitev demografskega sklada. Demografski sklad je po prepričanju Slovenske demokratske stranke tisti sklad, ki bo omogočal v prihodnosti višje pokojnine. Še enkrat apeliramo na poslanke in poslance, predvsem koalicije, ne glede na stališče, ki ga je dala Vlada, da se predlog, ki smo ga pripravili v Poslanski skupini SDS, podpre v prvem branju. Smo pa že kot predlagatelji tudi povedali, da smo pa pripravljeni prisluhniti vsem predlogom in pripombam, ki bi jih podali kot koalicijske stranke oziroma poslanci. Prepričani smo, da predlog samega zakona ni optimalen, ga pa lahko dejansko s skupnimi močmi v drugem in tretjem branju seveda optimiziramo in dopolnimo predvsem v korist slovenskih upokojencev. Še enkrat ponavljam, v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta zakon pomeni višje pokojnine. Vsem tistim, ki boste ta zakon, ki smo ga predlagali v poslanski skupini, zavrnili, bi prebral samo en podatek. Minimalna pokojnina v Sloveniji za 40 let delovne dobe znaša približno 530 evrov. V Avstriji je na mizi predlog, ki bo upokojencem z minimalno dobo 40 let s 1. 1. leta 2020 omogočil minimalno pokojnino v višini tisoč 200 evrov. Tisoč 200 evrov. V Sloveniji pa je ta pokojnina 530 evrov. Spoštovani, vsi tisti, ki boste danes zavrnili ta naš predlog, predlagam da stopite pred slovensko javnost, pred upokojence in upokojenke in jim obrazložite, zakaj bo v Avstriji minimalna pokojnina od leta 2020 tisoč 200 evrov, v Sloveniji pa danes 530.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober dan vsem skupaj! Jaz že danes lahko stopim pred javnost pa rečem, da ta zakon ne bo vplival niti na dvig pokojnine, ampak predvsem na politizacijo še tistega državnega premoženja, ki je še ostalo. Pred dnevi smo lahko prebrali, da je v Sloveniji vsak četrti prebivalec starejši od 65 let in da bo leta 2020 na svetu več ljudi starejših od 65 let kot otrok do 5 let. V članku so predstavljeni tudi primeri, kako pomembno je, da se države zavedajo pomena starajoče se družbe in na tem področju začnejo s pripravo ukrepov. Eden od ukrepov je reaktivacija upokojenk in upokojencev. Po svetu in Evropi se vedno bolj zavedajo, kako pomembna sta znanje in izkušnje upokojene generacije za razvoj države na eni strani in kako pomembno je delo upokojencev, če si seveda to želijo, za njihovo socialno vključenost, zdravje in gmotni položaj. Pri nas pa o izzivih starajoče se družbe že desetletje potekajo debate, ki še nimajo pravih zaključkov. Včasih človek dobi občutek, da nekateri strokovnjaki, ki na tem področju znotraj državne uprave delajo že deset ali 20 let, vsebino preučujejo, nanjo opozarjajo, svarijo, a ob tem nikoli ne podajo nobenih rešitev, in to kljub temu, da skorajda ni državljana, ki ne bi vedel, da če ne bomo kmalu potegnili pravih potez, bomo v roku dveh desetletij strmoglavili kot svinčen cepelin. Nekatere stvari pa se vseeno premikajo. Leta 2017 se je določila minimalna pokojnina. V pripravi je zakon o dolgotrajni oskrbi, izvajajo se različni pilotni projekti na področju starostnikov, letni dodatek je višji. Na Ekonomsko-socialnem svetu poteka razprava o postopnem podaljšanju upokojitvene starosti s 65 na 67 let do leta 2034, postopno se bo dvigoval tudi odmerni odstotek za izračun pokojnin, upokojenci bodo lahko delali in hkrati pod določenimi pogoji prejemali polno pokojnino. Že vrsto let pa potekajo tudi pogovori o ustanovitvi demografskega sklada, katerega namen je dolgoročno zagotavljanje stabilnosti pokojninskega sistema. Zakonodajni okvir, ki služi kot podlaga za ustanovitev sklada, sega že leta nazaj. Prva zakonska osnova za ustanovitev demografskega sklada je bila sprejeta že leta 2012, a ga vse od takrat na žalost nobeni vladi ni uspelo ustanoviti. Glavna razhajanja so se vedno dotikala dveh temeljnih vprašanj: katero premoženje naj demografski sklad dobi in kakšen naj bo način upravljanja tega premoženja. Torej, ali naj sklad dobi portfeljske ali strateške naložbe ali pač oboje in kako se bo sklad upravljal, ali bo imela odločilno vlogo pri njegovem upravljanju politika prek Državnega zbora ali ne. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca za razliko od predloga SDS, ki ga danes obravnavamo, zagovarjamo ločitev državnih naložb na strateške, ki bi jih upravljal Slovenski državni holding, in na portfeljske, ki bi jih upravljal demografski sklad. Poleg tega smo mnenja, da Državni zbor ne sme biti skupščina demografskega sklada in da se nadzornikov sklada ne more določati glede na volilni rezultat oziroma glede na število poslancev posamezne stranke. Mnenja smo, da morajo biti nadzorniki strokovnjaki, ki jih poleg vlade predlaga tudi civilna družba. To sta tudi dva glavna razloga, da predloga SDS ne moremo potrditi. A ker se zavedamo, da demografski sklad potrebujemo, je Ministrstvo za finance že pred nekaj časa začelo s pripravo zakona o ustanovitvi demografskega sklada, o katerem je koalicija tudi že opravila kar nekaj razprav. V Listi Marjana Šarca verjamemo, da bo vladni zakon usklajen in ga bomo v Državnem zboru sprejeli še letos. Z ustanovitvijo sklada bi ob tem rešili tudi veliko razpršenost državnih naložb, s katerimi upravljajo različni upravljavci, in s tem povečali preglednost upravljanja. Zakaj v LMŠ za razliko od SDS zagovarjamo delitev državnega premoženja na dva stebra: portfeljski in strateški? Portfeljske naložbe so po naši oceni primernejše za demografski sklad, saj omogočajo zasledovanje izključno donosa in ne sledijo izpolnjevanju širših strateških ciljev. Pri strateških naložbah pa se je potrebno zavedati, da z njimi ne zasledujemo zgolj finančnih ciljev, zasledujemo tudi širši družbeni interes in dostop javnosti do storitev pod enakimi pogoji. Ravno zaradi tega strateških naložb država ne prodaja. Naj ponazorim. Brez elektrike si težko predstavljamo življenje. Temu primerno bi bilo neodgovorno, da bi slovensko energetiko privatizirali, torej prodali. Enako je z vodnimi viri in vodooskrbo, državnimi gozdovi, pa Luko Koper kot tudi z železniško ali cestno infrastrukturo ter s komunikacijskim omrežjem Telekoma. Pri portfeljskih naložbah pa je to drugačno. Zasleduje se načelo razpršenosti, zato da bi z njimi lažje maksimizirali donos. To pa je bistvo ustanovitve demografskega sklada oziroma sofinanciranja pokojninske blagajne. Pa še nekaj je. Lastništvo strateških naložb pomeni lastništvo v dobrem in slabem. In v slabem času to hitro lahko postane breme. Zakaj? V primeru, da imamo v enem skladu zbrane skupaj strateške in portfeljske naložbe, to pomeni, da ko se strateško podjetje znajde v težavah in ga ne smemo prodati, se rešuje oziroma dokapitalizira s sredstvi sklada, torej tudi s sredstvi, ki jih plemenitimo za pokojnine. Zakaj v LMŠ ne podpiramo predloga SDS, da bi Državni zbor upravljal z državnim premoženjem? Ker bi to pomenilo vrnitev za nekaj desetletij nazaj v politizacijo upravljanja z državnimi naložbami. Ta princip je za nas v LMŠ nič manj kot ostanek nekih starih časov, časov vezanih uslug, časov t. i. domačijskega kapitalizma, ki je na koncu ravno pod krinko nacionalnega interesa – kot v primeru vezane trgovine pri prodaji Pivovarne Laško – pripeljal do hude erozije državnega lastništva in morda posledično tudi do izgube suverenosti na nekaterih področjih. Upravljanje z državnim premoženjem, kot se je pred nekaj leti vzpostavilo z Zakonom o SDH in Strategijo upravljanja s kapitalskimi naložbami države, je končno postalo bolj strokovno in umaknjeno od vsakodnevne politike. Seveda bi lagali, če bi rekli, da je optimalno, a je bistveno bolje, kot je bilo pred ustanovitvijo SDH in sprejetjem Strategije upravljanja s kapitalskimi naložbami države. Uvodoma sem izpostavil, da bodo starostniki ena največjih družbenih skupin v bližnji prihodnosti, če ne celo največja, ki bo zaradi napredka medicine in načina življenja zdrava in željna biti aktivna v poklicnem in družbenem življenju. Časi se namreč hitro spreminjajo. Včasih so ljudje pri 65 letih umirali, danes jih pa kar nekaj zlahka preteče 21- kilometrski maraton. Zato zgolj ustanovitev demografskega sklada in dvig starostne meje za upokojitev ne bosta rešila zagate, v kateri se lahko znajdemo v dveh desetletjih. Potrebno bo dvigniti produktivnost, kar pomeni tudi več vlaganj v raziskave in razvoj, kar ta vlada seveda dela. Poleg dviga produktivnosti, pa bo potrebno začeti razmišljati tudi izven okvirjev – out of the box, kot se temu zdaj priljubljeno reče, pri vključevanju starostnikov v družbeno in poklicno življenje ter pridobivanju novih virov za pokojnine. Spoštovani! Če kdaj, je zdaj zadnji čas za začetek spremembe v smeri zagotavljanja varne in aktivne starosti v prihodnosti. Ustanovitev demografskega sklada ni edini in najpomembnejši korak v to smer, je pa, in to smo v LMŠ prepričani, zagotovo nujno potreben, a ne na način, kot to predlaga SDS. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane, spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o demografskem skladu, za katerega predlagatelji trdijo, da lahko reši težave slovenskega pokojninskega sistema. Temeljna težava je v tem, s tem se tukaj verjetno vsi strinjamo, da zaradi staranja prebivalstva naraščajo izdatki za pokojnine, ki jih moramo že sedaj vsako leto dopolnjevati z izplačili iz proračuna. Ker se bo ta trend nadaljeval še nadaljnjih 30 let, se bodo obveznosti, s tem pa obremenitve proračuna le še povečevale. Da bi čez 20 let zdržali ta pritisk, je potrebno oblikovati rezervni sklad in z donosi oplemenititi njegovo premoženje, ki ga bo mogoče v času največjih demografskih pritiskov porabiti, saj v proračunu sicer ne bo dovolj sredstev, ki bi zagotavljala dostojne pokojnine. Kot rečeno, se v tej splošni analizi stanja strinjamo vsi v tej dvorani, ne nazadnje pa je to tudi eno od priporočil OECD. Da bi prišli do rešitev, pa je treba preiti od splošnega h konkretnemu. Oblikovati je treba prave rešitve, pri čemer pa malenkosti postanejo mnogo bolj pomembne, kot se zdi na prvi pogled. Ni dovolj samo ustanoviti demografski sklad ali ga tako poimenovati. Če želimo doseči cilje, moramo ravnati premišljeno. Tu ni prostora za populizem, a žal je pred nami populistični predlog, ki ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne podpiramo. Ne zato ker sami ne bi podpirali ustanovitve demografskega rezervnega sklada. Predlogu nasprotujemo, ker z njim ni mogoče doseči zastavljenih ciljev, hkrati pa bi ob njegovem sprejetju naše skupno premoženje izpostavili prevelikim tveganjem. Vsi se vsaj načeloma strinjamo, da je potrebno modro upravljati premoženje in naložbe te države. Strinjamo se tudi s tem, da je treba nekatera podjetja, od katerih imamo neposredno korist vsi, zavarovati in jih razvijati, vendar je zelo nevarno, če bi pomešali cilj dobrega upravljanja državnega premoženja in cilj zagotavljanja dodatnih sredstev za pokojnine. Na ta način bi tvegali, da ne bomo dosegli nobenega od njiju, pri tem pa bi izgubili še premoženje, ki nam je ostalo. In prav to je tisto, kar je narobe s tem zavajajočim predlogom. Namesto da bi ustavil vsakoletna izplačila iz pokojninske blagajne in jih reinvestiral za bodoče donose, še naprej predvideva trošenje tega denarja za tekočo porabo. Namesto da bi sledil Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, po katerem se v demografski sklad preoblikuje Kad, predlaga, da demografski sklad preoblikujemo v Slovenki državni holding. Čeprav smo se ves zadnji mandat trudili da bi popravili napako SDS, ki je leta 2012 zasnoval državni holding kot lastnika vseh državnih naložb, sedaj predlagajo, da to napako ponovimo. Čeprav se ta država že več kot desetletje trudi, da bi omejila politične vplive na upravljanje državnih podjetij, bi s sprejetjem tega zakona široko odprla vrata prav za take vplive. Predlog namreč vsebuje celo neustavne rešitve, ko predvideva, da bi Državni zbor deloval kot skupščina demografskega sklada, politične stranke pa bi imenovale njegov nadzorni svet. S tem, ko bi na demografski sklad prenesli vse naložbe, tudi strateške, kot so na primer Slovenske železnice, bi sklad postavili v položaj, ko bi moral od podjetja zahtevati maksimalne dobičke, namesto da bi jih razvijal. Če bi zašla v težave, bi jih moral braniti z denarjem namenjenim za pokojnine. In na koncu, ko bi potrebovali sredstva za izplačila, bi morali te naložbe prodati. Spoštovane kolegice in kolegi! Na tak način se ne moremo igrati z denarjem, ki ga moramo ustvariti za pokojnine bodočih generacij, zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov nimamo težav z zavrnitvijo tega predloga. Že v letu 2016 smo na svoji konferenci sprejeli deklaracijo, s katero se zavzemamo za drugačen, delujoč demografski rezervni sklad, ki bo dosegel pričakovanja. V njej izpostavljamo, da ima demografski rezervni sklad jasen cilj, to pa je varno oplemenitenje sredstev. V njej opozarjamo, da ni dovolj samo seštevati vrednosti posameznih podjetij v lasti države in predvidevati avtomatične donose. Če naj demografski sklad doseže svoje cilje, mu za vrat ne smemo obesiti mlinskih kamnov. Ne smemo ga postavljati v položaj, ko bi morali izbirati med pomočjo državnemu podjetju in donosi za pokojninska sredstva. Če želimo preprečiti privatizacijo strateških in pomembnih podjetij v državni lasti, jih ne smemo prenesti v lastniško demografskega sklada, saj se bo njegovo premoženje v času trajanja preoblikovalo, plemenitilo in na koncu odprodalo za namen delnega pokrivanja primanjkljaj pokojninske blagajne. Namesto tega Socialni demokrati pozivamo Vlado, da končno pripravi predlog, ki bo preoblikoval Kad v delujoč demografski rezervni sklad, ki bo deloval kot globalni portfeljski vlagatelj. Namesto lastništva posameznih slovenskih podjetij je pomembneje, da demografski sklad dobi stalne in zadostne vire, ki jih bo razpršeno vlagal po vsem svetu, pri tem pa skrbel predvsem za dobičkonosnost in varnost. Pozivamo tudi k odgovorni in strokovni razpravi, katere cilj naj bo oblikovanje konsenza o naši prihodnosti. Današnjega predloga pa v Poslanski skupin Socialnih demokratov ne moremo oceniti kot primernega in iz tega razloga ga tudi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je gospa Monika Gregorič, ki bo predstavila stališče poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu je v zakonodajni postopek vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Očitno se tudi predlagatelji v obdobju pred temi volitvami želijo identificirati kot veliki zagovorniki pravic upokojencev. Ker se tudi v Stranki modernega centra zavedamo, da demografski sklad potrebujemo, in to čim prej, so nas pozitivno presenetile prve napovedi predlagatelja, da bomo vse parlamentarne stranke povabljene k sooblikovanju vsebine zakona, a je očitno ostalo le pri napovedi oziroma piar potezi. Ko smo predlog zakona preučili, smo ugotovili, da je predlagatelj za osnovno vzel kar zakonski predlog, ki ga je koncem prejšnjega mandata v zakonodajni postopek vložila Poslanska skuina DeSUS, a ga je delno modificiral. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se s takšno vsebinsko rešitvijo nikakor ne moremo strinjati. Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu predvideva združitev vsega državnega premoženja pod eno streho, pod eno krovno delniško družbo. Lastniško in nadzorstveno funkcijo bi izvajale oziroma obvladovale parlamentarne politične stranke preko Državnega zbora, kar bi bilo celo v nasprotju s pravnim redom Republike Slovenije. Naj spomnim, da so nekateri pretekli poskusi ustanovitve demografskega sklada obstali že na neformalni ravni prav zaradi nekonsistentnosti rešitev, podobnih, kot jih danes predlagajo tudi poslanci SDS. Nekaterim političnim silam je bil tudi v preteklosti pomemben predvsem čim večji vpliv na upravljanje z državnim premoženjem oziroma na določene strateške naložbe, nad katerimi, kot kaže, politika ni želela izgubiti vpliva, a v Stranki modernega centra na takšno razmišljanje nismo in tudi nikoli ne bomo pristajali. Bistvo demografskega sklada namreč ni v poenotenju upravljanja vseh naložb države pod patronatom politike. Neodvisen in avtonomen rezervni demografski sklad je namenjen prilagajanju oziroma odzivu na predvidene demografske spremembe v prihodnosti. Predlagatelji zagotovo poznate sodobne koncepte demografskih rezervnih skladov, zato so nas, lahko bi rekli, kar preveč po domače oblikovane vsebinske rešitve v vašem predlogu zakona milo rečeno presenetile. Demografski rezervni skladi so praviloma premoženjski skladi, ki jih ustanovi država, da bi vnaprej zagotovila zadosten obseg sredstev v pokojninski blagajni za obdobja, ko bodo zaradi negativnih demografskih trendov njeni odhodki višji od prihodkov. Države kot ustanoviteljice takšnih skladov pri tem sledijo načelom donosnosti, varnosti, razpršenosti, dinamičnosti, likvidnosti in neodvisnosti naložb. V okviru OECD obstajajo celo mednarodna priporočila in načela glede delovanja skladov, ki določajo statusnopravne oblike, upravljavske strukture in naložbene politike. Takšen sodoben koncept rezervnega demografskega sklada vseskozi zagovarjamo tudi v Stranki modernega centra. Zato se zavzemamo, da se ohrani vloga Slovenskega državnega holdinga, ki bi skladno s smernicami dobre prakse korporativnega upravljanja koncentrirano upravljal s strateškimi in pomembnimi kapitalskimi naložbami države. Ob tem menimo, da bi se moral Kad preoblikovati v demografski portfeljski sklad kot samostojni upravljavec lastnega premoženja, saj bi le tako lahko zagotavljal varnost in donosnost premoženja. V Stranki modernega centra obžalujemo, da je prejšnja vlada s pripravo zakona o demografskem skladu obstala nekje na pol poti. Zakonski predlog je bil pripravljen in poslan v javno obravnavo v juniju leta 2017. Do dokončne uskladitve in potrditve na Vladi nato ni prišlo, konceptualne razlike med koalicijskimi strankami so bile prevelike. Že tedaj smo opozarjali, da je cilj neodvisnega demografskega sklada zagotavljanje dolgoročne stabilnosti pokojninskega sistema, vendar to očitno niso sovpadalo s kratkoročnimi cilji nekaterih koalicijskih strank, najverjetneje tudi zaradi bližajočih se državnozborskih volitev. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zato pozdravljamo namero sedanjega ministra za finance in ocenjujemo, da je koncept rezervnega demografskega sklada, kot ga je nedavno predstavil koalicijskim partnerjem, skladen s tistim, za kar smo se v Stranki modernega centra zavzemali že v prejšnjem mandatu. Še posebej pri tem opozarjamo, da je treba k snovanju koncepta demografskega sklada pritegniti vse tiste deležnike, ki jim je oziroma jim bo sklad v prihodnosti pravzaprav namenjen. To niso le današnji upokojenci, ampak predvsem današnja mladina. Vendar ustanovitev demografskega sklada ne sme biti izgovor, da se ne bi čim prej lotili prepotrebnih sprememb pokojninskega sistema. Predloga zakona o slovenskem demografskem skladu zaradi vseh naštetih razlogov v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Primož Siter.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi, pozdravljeni! V Levici se že dalj časa zavzemamo za ustanovitev demografskega sklada, ki bi akumuliral državno premoženje in prihodke potem namenjal zlasti za financiranje pokojnin. Ker na načelni ravni tudi vse druge stranke podpirajo ustanovitev demografskega sklada, danes ni ključno vprašanje, ali želimo demografski sklad ali ne. Ključno vprašanje je, kakšen demografski sklad želimo ustanoviti. V Levici nočemo še enega sklada, ki bo razprodajal državno lastnino, temveč sklad, ki bo dejansko akumuliral državno premoženje in dejansko pridobival nove naložbe. Nočemo še enega sklada, ki bo pod krinko avtonomnosti in neodvisnosti odtegnjen demokratičnemu nadzoru. Prav tako nočemo še enega sklada, ki bo pri upravljanju premoženja zasledoval zgolj in samo cilj donosnosti, ne glede na morebitna socialna ali okoljska tveganja. Demografski sklad, kot ga predlaga SDS, se na prvi pogled kaže kot briljantna rešitev za demografske probleme in kot eno veliko darilo vsem upokojencem. Toda demografski sklad, kateremu bo omogočeno, da brez večjih problemov prodaja državno premoženje, bo upokojencem nazadnje povzročil več škode kot koristi. Zakaj? Kupnine od prodaje državnega premoženja predstavljajo le enkratni proračunski prihodek, donosi od trajnih naložb, v katerih država ohranja svoje lastništvo, pa predstavljajo trajen in dolgoročen vir prihodka. Zato bi moral demografski sklad primarno zasledovati cilj dolgoročnega lastništva ključnih strateških in pomembnih naložb države. V tem oziru je predlog zakona povsem neprimeren. Demografski sklad, kot so si ga zamislili s SDS, bo državno premoženje razprodajal še lažje, kot to počne Slovenski državni holding. Naložbe SDH se delijo na strateške, pri katerih mora država ohraniti 50-odstotni delež plus ena delnica; potem pomembne, kjer mora država ohraniti 25-odstotni delež plus eno delnico, in portfeljske, s katerimi SDH prosto razpolaga. V predlogu zakona o demografskem skladu je sicer določen prag 50 % in ene delnice pri strateških naložbah, ne pa tudi prag 25 % in ene delnice pri pomembnih naložbah. S tem se pomembne naložbe države degradirajo na raven portfeljskih. To pa pomeni, da bo demografski sklad lahko v celoti razprodajal tudi pomembne naložbe države. Namesto brisanja varovalk pred privatizacijo bi morali določiti nove strožje varovalke, ki bi preprečevale razprodajo državnega premoženja. Določitev minimalnih deležev za strateške naložbe ne zadostuje. Državno premoženje v skladu bi bilo treba zakleniti, tako da ga ne bi bilo mogoče odprodati brez soglasja dvotretjinske večine v parlamentu na podlagi resne analize. Če bo demografskemu skladu omogočeno, da brez resnih varovalk razproda državno premoženje, bodo na koncu najbolj nastradali ravno upokojenci. Drugi problem predloga je v organizaciji sklada. Ta naj bi sledila avtonomnosti in neodvisnosti, toda v nadzornem odboru bi sedeli le posamezniki, ki jih bodo predlagale poslanske skupine. Pri tem pa ne bi veljale določbe zakona, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju, če pristanemo na to, da bo demografski sklad postal talec partikularnih interesov vsakokratne oblastne klike. Sporne prakse političnega vpliva je mogoče preprečiti zgolj z demokratizacijo upravljanja sklada, zato je treba v nasprotju s pričujočim predlogom v nadzorni svet vključiti predstavnike delavcev iz Ekonomsko-socialnega sveta. In še tretji problem, ta zadeva cilje upravljanja. Na prvo mesto je postavljeno povečanje vrednosti naložb oziroma zagotavljanje čim višjega donosa za lastnike. Donosnost je vsekakor pomemben kriterij, ki ga je treba pri upravljanju upoštevati, vendar ni edini kriterij. Višjih donosov ne bi smeli dosegati na račun krčenja delavskih pravic ali onesnaževanja okolja. Pri vsaki naložbi je treba upoštevati tudi vidik spoštovanja delavskih pravic ter druga socialna in okoljska tveganja. Predlagana različica demografskega sklada je bleda kopija SDH, ki strateška in pomembna podjetja upravlja kot navaden portfelj delnic, ki jih je v lovu za kratkoročnimi donosi mogoče zlahka razprodati. V Levici ustanovitve takšnega sklada ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče predstavil mag. Matej Tonin v imenu Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Končno se pogovarjamo o pravi temi, to je tema, ki nas bo v prihodnjih letih še kako obremenjevala, zato je nujno, da se začnemo odgovorno in resno pogovarjati tudi danes. Slovenija je zagotovo starajoča družba. Trenutni podatki kažejo, da smo deveta najstarejša država na svetu. Če se demografski trendi v prihodnjih letih ne bodo bistveno spremenili, bo Slovenija postala leta 2050 že peta najstarejša država na svetu, kar za seboj potegne določene konsekvence. Povečal se bo pritisk na naš pokojninski sistem, na zdravstveni sistem in če se želimo že danes tem trendom prilagoditi, potem so potrebni ukrepi danes, ne jutri. Ženske v Sloveniji v povprečju dočakajo 81 let, na drugi strani moški nekoliko manj, 74 let. Je pa razveseljiv podatek, da moški v povprečju od samostojnosti Slovenije dlje v povprečju živijo 10 let. Naš trenutni pokojninski sistem je klasičen pretočni sistem, kar pomeni, da se denar za pokojnine porablja sproti. Ta denar, ki ga danes mi in pri naših plačah plačujemo za pokojnino, gre še isti mesec za pokojnine obstoječim upokojencem. Včasih poslanci hodimo po terenu in nas marsikdo pocuka za rokav in nas vpraša: »Kje je moj denar, ki sem ga 40 let plačeval pri svoji plači, za pokojnino?« Takrat je treba povedat resnico, da tega denarja seveda ni, ker se ta denar ni nikamor nalagal, ampak se je vsak mesec sproti porabljal za pokojnine. Zato je v pokojninskem sistemu, kakršnega ima Slovenija, izjemno pomembno razmerje med upokojenci in zaposlenimi. V prejšnji državi oziroma pred 30 leti, dokler je bilo razmerje med zaposlenim in upokojencem 1 proti 3 – da so za enega upokojenca delali trije zaposleni – je bil takšen sistem morda vzdržen. Danes je to razmerje 1 proti 1,5, v času krize pa je to razmerje padlo celo na 1,3. Če poenostavim, za nekega upokojenca, ki je dobival 600 evrov pokojnine, so v času krize delali kar trije delavci z minimalno plačo. To so dejstva in realnosti v našem pokojninskem sistemu. Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, je šlo v preteklem letu, torej v letu 2018, za vse pokojnine v Sloveniji 5,3 milijarde evrov oziroma 5 tisoč 300 milijonov evrov. Od teh 5 tisoč 300 milijonov evrov se je od naših plač, to je od tistih, ki smo zaposleni, zbralo 4 tisoč 244 milijonov evrov, kar je 80 % tistega, kar se je dalo za pokojnine. Torej manjka petina denarja. In kdo prispeva to petino, kdo prispeva teh 20 % denarja? Država. Država je v lanskem letu prispevala tisoč 56 milijonov evrov za Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Torej za naš pokojninski sistem je eno petino denarja, se pravi za pokojnine, prispevala država. Zakaj je ta denar bilo treba prispevati? Zelo enostavno, ker se iz naših plač ni zbralo dovolj denarja. Da je sedanji sistem nevzdržen in da ga je treba prilagoditi, je jasno, in bo vsako leto bolj nevzdržen, ker bo upokojencev vedno več. Če rečemo čez palec, da država že danes da tisoč milijonov evrov oziroma 1 milijardo evrov vsako leto, vsako leto, poudarjam, za pokojninski sistem to predstavlja desetino proračuna. 10 % proračuna gre vsako leto za pokrivanje tistega, kar zmanjka v pokojninski blagajni. To je reci in piši, približno bi en drugi tir vsako leto z lahkoto zgradili, če tega manka v pokojninski blagajni ne bi bilo. Zaskrbljujoče je to, da v času visoke gospodarske rasti država kljub vsemu v pokojninsko blagajno namenja 20 %, petino država primakne pokojninski blagajni v času največje gospodarske rasti, ko je zaposlenost izjemno visoka, ko je tudi veliko vplačil v pokojninsko blagajno. Če to sliko zavrtite nekoliko nazaj na leto 2013, ugotovite, da je bilo prispevka s strani države v pokojninsko blagajno kar tretjina oziroma 30 %. Kakšne so rešitve, da bo naš pokojninski sistem bolj vzdržen? Lahko rečem, da obstajajo tri rešitve. Prvič, da imamo več zaposlenih, ki vplačujejo v pokojninsko blagajno. Vsekakor je vsak zaposlen dvojna korist za državo, ker vplačuje v pokojninske sisteme, v zdravstvene sisteme, hkrati pa na drugi strani ni prejemnik različnih socialnih pomoči. Torej z več zaposlenimi, ki plačujejo prispevke, bi se bolj polnilna pokojninska blagajna. Ampak seveda je to lahko reči, mnogo težje pa storiti, ker to ni odvisno od nekega administrativnega ukrepa, ampak je to odvisno od gospodarstva, od njegove agilnosti, od delovanja. Bolj kot je uspešno gospodarstvo, več je zaposlenih ljudi in več je vplačil tudi v pokojninsko blagajno. To je ena precej težka rešitev. Druga, precej nepriljubljena, je, da bi morali delati dlje. Živimo dlje in zato se pojavljajo predlogi, da bi se morala tudi zviševati upokojitvena starost. Če danes ljudem, ki delajo 35 in več let, zgolj omenite, da bi se morala dvignit upokojitvena starost, se zelo hitro razjezijo oziroma so slabe volje. Če govorim iz domačih izkušenj, ko se je en starš ravnokar upokojil, drugi pa je tik pred upokojitvijo, potem lahko rečem, da kadarkoli je ob nedeljskem kosilu na dnevnem redu pokojninska reforma ali pa morebitno dviganje starosti za upokojitev, zelo hitro pridemo, da je samo še slika, zvoka pa ni več. Zato je tudi v politiki zelo nepriljubljeno govoriti o tovrstnih rešitvah. In potem pridemo do tretje rešitve, to pa je, da iz obstoječega denarja, ki ga ima država na razpolago, poskušamo ustvariti čim več, da na takšen način pokrivamo tisto petino, ki jo vsako leto potrebuje pokojninski oziroma pokojninski sistem, pokojninski fond. Torej temeljno vprašanje je, kako iz obstoječega premoženja ustvariti več. Najprej glede demografskega sklada. Demografski sklad se sliši zelo lepo, velikokrat smo o njem govorili. Tudi recimo Desus pred volitvami večkrat pride z iniciativo, da je treba ustanoviti demografski sklad. Po domače povedano, naj bi demografski sklad predstavljal nekega upravljavca, ki naj bi plemenitil državno premoženje, zato da bi na takšen način pokrivali luknjo v pokojninskem sistemu. Ampak če pogledamo zelo natančno Desusov predlog, ki pravi, oblikujmo demografski sklad in ta sklad se naj oblikuje tako, da se trenutni Kad preoblikuje v demografski sklad. Ta Kad trenutno reci in piši vsako leto da pokojninski blagajni 50 milijonov evrov. 50 milijonov evrov. Medtem ko samo študenti prek študentskih napotnic vsako leto prispevajo v pokojninsko blagajno 60 milijonov evrov. To je več, kot da Kad. Če se vrnem na začetek, da je v času velike gospodarske rasti pokojninski blagajni zmanjkalo tisoč milijonov evrov, ena milijarda, tisoč milijonov evrov – kaj bomo rešili s 50 milijoni evrov? Vsako leto zmanjka tisoč milijonov evrov, Desus pa pravi, da bi preoblikovali Kad v demografski sklad, ki danes vplačuje 50 milijonov evrov. S 50 milijoni evri se vsekakor ne da rešiti trenutnih težav pokojninskega sistema in je na nek način zavajajoče, če govoriš, da z ustanovitvijo demografskega sklada bodo vsi problemi rešeni, ob tem pa ne poveš, da bi bili morda prihodki iz tega naslova v višini 50 milijonov evrov, kar je manj, kot danes prispevajo študentje. Tudi tiste slavne navedbe, da smo zagotovili, da se da 10 % od prodaje državnega premoženja za pokrivanje izgub v pokojninskem sistemu in iz tega naslova se je doslej zbralo nekaj več kot 100 milijonov evrov. Spet rečem: kaj nam pomaga 100 milijonov evrov, če pa nam vsako leto manjka tisoč milijonov evrov! Torej morajo biti naše rešitve nekoliko bolj ambiciozne, nekoliko bolj drzne, da lahko pokrivamo to izgubo, ki jo naredi pokojninska blagajna. Če vzamemo, da je imela država leta 2017 10 milijard evrov premoženja, potem je zdaj temeljno vprašanje, kako iz teh 10 milijard evrov ustvariti čim več, da se lahko pokriva tista milijarda evrov izgube, ki jo naredi pokojninski sistem vsako leto. Če vse premoženje na enkrat prodamo in smo veseli, kako gre od kupnin pri prodaji premoženja vse za pokrivanje izgub pokojninskega sistema, bo tega veselja kmalu konec. Ko bomo mi prodali vse premoženje, potem enostavno ne bo več česa dajati v pokojninsko blagajno oziroma če zelo poenostavim in se zelo karikiram, bi rekel, če prodamo vse, kar trenutno imamo, in da za to iztržimo neverjetno veliko, 10 milijard evrov, kot so nekatere ocene slovenskega državnega premoženja, bi to zadostovalo v sedanjih trendih tam nekje za slabih 10 let pokrivanj izpada našega pokojninskega sistema. In kaj potem? Potem smo spet na začetku. Potem smo spet v težavah. Zato je treba danes razmišljati, kako iz tistega, kar imamo, ustvariti čim več za naše državljane. Če pogledamo zglede na severu, na primer, če pogledate Norveško, lahko ugotovite, da oni vse prihodke, ki jih ustvarjajo iz naslova nafte, dajejo v en enoten sklad in ta sklad potem investira po celem svetu, da zbere še več sredstev za to, da imajo denar za težke čase, da imajo denar za pokojnine, za morebitne izgube pokojninskega sklada. Zato je ta današnja razprava vsekakor korak v pravo smer, kako iz našega premoženja ustvariti čim več za naše ljudi. Če poslušate Levico, oni bodo rekli, da absolutno ne smemo nič privatizirati in prodati. Ampak država se je doslej izkazala kot slab upravljavec in posledica tega je bila, da so ta podjetja nazadovala, dala v državni proračun vse manj dividend in na koncu zaradi slabega upravljanja lahko pomeni tudi to, da celo na koncu propadejo. Tako da ni vse v tem, da se nasprotuje privatizaciji. Lahko je privatizacija en način, da država proda neko podjetje, ki ga ne zna sama dobro opravljati, in to v kupnino pametno investira, da ta denar ne porabi vsega na enkrat, ampak da ga oplemeniti in da iz tega denarja na koncu koncev več dobi. Vsaj tako bi moralo biti v idealnih razmerah. Zakon, ki pa je danes pred nami, kot sem rekel, je lahko korak v pravo smer, da odpira prave teme, da odpira teme, o katerih ta parlament mora govoriti na dolgi rok. Seveda pa tudi v tem zakonu jaz vidim eno veliko tveganje, in to je upravljanje tega slovenskega demografskega sklada. Če imamo vse zbrano na enem mestu in če je to zelo dobro upravljano, potem so lahko donosi izjemno veliki. Na drugi strani pa, če je slabo upravljanje in imamo vse na enem mestu, lahko pomeni tudi velike izgube. Pri upravljanju z državnim premoženjem se Slovenija v preteklosti ni izkazala, veliko je bilo političnega kadrovanja, političnega kupčkanja, kjer se ni izbiralo najboljšega upravljavca, ampak se je izbiralo najbolj našega upravljavca. Posledica tega so številne napačne odločitve. Zato bi Nova Slovenija podprla takšno rešitev, če bi šli že v zbiranje vsega državnega premoženja pod eno streho, da tega premoženja ne bi upravljala politika, ampak da bi po zgledu nekaterih drugih držav pripravili mednarodni razpis in za upravljanje tega premoženja dobili kar se da dobrega, po možnosti najboljšega, upravljavca in ga tudi po učinkovitosti plačali. Če malo poguglate, potem lahko najdete nekaj člankov o upravljanju državnega premoženja v Romuniji. Dokler je vilo to državno politično upravljanje, je to državno premoženje ves čas ustvarjalo izgube. Ko so pa naredili mednarodni razpis in k upravljanju tega premoženja povabili najboljše tuje upravljavce ter postavili cilj, pa je kar naenkrat to državno premoženje začelo ustvarjati zanimive in koristne prihodke. Torej ključ vsega je upravljanje. Temeljna stvar, na katero se bomo v Novi Sloveniji v prihodnosti osredotočili, je, kako zagotoviti učinkovito upravljanje našega državnega premoženja. Predstavljam si, da bo v tem parlamentu težko zbrati neko resno večino za to, da bi naredili en takšen vseobsegajoči demografski sklad, ker so politične razlike zelo vsak sebi, zato se nam zdi morda še najboljša rešitev, da sedanji pokojninski sistem spremenimo in ga prilagodimo v smeri, reci in piši Avstralije, kar bi pomenilo, da bi bila država in njen sistem odgovoren za to, da bi vsem upokojencem zagotovila enako pokojnino, vsaj na nivoju praga revščine. Če to povem v znesku, bi to recimo danes zneslo okrog 620 evrov, od tega zneska dalje je pa vsak svoje sreče kovač. To pomeni, da bi imeli nekoliko višje neto prihodke, ki bi jih lahko vlagali v takšne ali drugačne pokojninske sklade in si potem zagotavljali za svojo starost višje pokojnine, kot so teh 617 evrov. V danih okoliščinah in v danih političnih razmerjih se nam morda to zdi na dolgi rok še najbolj pametna in pa še najbolj možna rešitev. Ker ukrepati je treba danes, demografija je neizprosna. Veseli pa nas, da smo končno začeli odpirati te teme, ki so teme prihodnosti in ki že danes potrebujejo rešitev.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče predstavil gospod Franc Kramar, in sicer v imenu Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani kolegice, kolegi! 29. avgusta lani smo se s sklenitvijo koalicijske pogodbe zavezali, da bomo poskrbeli za realizacijo 79. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu. V skladu s tem členom, bi se moral Kad do 31. decembra leta 2015 preoblikovati v neodvisen in avtonomni demografski sklad, ki bo v prihodnje zagotavljal dodano pokojninsko varnost. Naj dodam, da smo se s sklenitvijo prav te koalicijske pogodbe zavezali, da bo vlada s 1. januarjem letos odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe postopno dvignila na najmanj 63 %. Prav tako naj bi vlada priznala višji odmerni odstotek za skrb za otroke in določila letni dodatek v dveh višinah. Demografski rezervni sklad bo predstavljal jamstvo pokojnin prihodnosti, z njim pa bomo mladim jasno pokazali, da naš pokojninski sistem ni v nevarnosti. Dvig odmernega odstotka in izplačilo letnega dodatka upokojenci potrebujejo že danes, a se tega očitno ne zavedamo in se za slednje aktivno zavzemamo le v Stranki Alenke Bratušek. Višina pokojnin in vsakršno odlašanje s tem vprašanjem je sramotno, je nedopustno za upokojence, ki so vrsto let opravljali svoje delo, vplačevali v pokojninsko blagajno, si trgali od ust, danes pa nekateri med njimi na ulicah prosijo za pomoč in živijo pod pragom revščine. Je to prav? Vsi, ki danes tukaj sedimo se lahko nad tem globoko zamislimo. Koliko časa bomo še upokojencem jemali dostojanstvo, kaj se mora zgoditi, da nam bo mar, nam podatki o socialnih stiskah mnogih niso dovolj? Državljanke in državljani Republike Slovenije so Stranki Alenke Bratušek na zadnjih državnozborskih volitvah izkazali zaupanje, ker so prepoznali, da smo v njej tisti, ki se borimo do konca. Poslanke in poslanci Stranke Alenke Bratušek ne odnehamo, dvigujemo glas, opozarjamo in izpolnjujemo svoje obljube. Zato danes ponovno pozivamo Vlado, da uresniči prioritetno zavezo v koalicijski pogodbi: dvig odstotka za odmero pokojnin in izplačilo letnega dodatka v dveh višinah. Demografski rezervni sklad, o katerem govorimo danes, je prav tako izjemnega pomena za stabilnost pokojninskega sistema in četudi ga predolgo čakamo, menim, da imajo prednost zdajšnji upokojenci. Ne zanikamo dejstva, da v naši pokojninski blagajni primanjkuje sredstev za dostojne pokojnine. Če k temu dodamo, da se prebivalstvo Republike Slovenije stara in je delež tistih, ki vplačujejo v pokojninsko blagajno, vedno manjši, ni dvoma, da moramo ustvariti in oplemenititi vir sredstev za vedno večje pokojninske izdatke. Ti bodo sicer bremenili državni proračun ali zahtevali varčevalne ukrepe pri obstoječih pokojninah. S pobudo predlagateljev o ustanovitvi demografskega rezervnega sklada se strinjamo in jo podpiramo. Obžalujemo pa, da predlagatelj poslancem in poslankam predstavlja zakon v nasprotju z zakonodajo. Rešitve o naložbah države so neustrezne in tvegane in odpirajo pot privatizaciji državnega premoženja. Povedano drugače, SDS želi celotno državno premoženje preusmeriti v roke politike. Predlagana združitev SDH in Kada je v nasprotju z zakonodajo Republike Slovenije, ki predvideva preoblikovanje Kada v slovenski demografski sklad. Združitev SDH in Kada bi prav tako pomenila, da bi se demografski sklad upravljal s strateškimi in portfeljskimi naložbami države. To pa je v diametralnem nasprotju z namenom in ciljem demografskega sklada. Strateške naložbe so namreč tudi tvegane naložbe in zahtevajo aktivno upravljanje, denimo dokapitalizacije in prestrukturiranje. Kot take ne sodijo v demografski sklad, katerega cilj je čim višji donos državnega premoženja. Sredstva za pokojninsko blagajno se akumulirajo, zato nikakor ne smemo dopustiti sprejetja zakona, ki bi omogočil, da sredstva namenjamo dokapitalizaciji strateškega državnega podjetja. Cilja demografskega sklada in strateških naložb sta si v nasprotju, zato se v Stranki Alenke Bratušek zavzemamo za ločeno upravljanje. Po vzoru drugih primerljivih držav, na primer Norveške, menimo, da moramo demografskemu skladu poleg portfeljskih naložb omogočiti tudi financiranje iz naravnih virov, en lep primer je iz naslova pitne vode. Z vidika slovenskega pravnega reda Državni zbor ne more biti skupščina sklada, saj bi to pomenilo pretiran vpliv politike na upravljanje državnega premoženja. Temu se že leta izmikamo. Drugi pretiran vpliv politike, ki ga predlagatelj želi uzakoniti, izhaja iz predlagane sestave nadzornega sveta. Njegove člane bi imenovale kar poslanske skupine. Tozadevne rešitve so nesmiselne in v nasprotju z vsemi sprejetimi koraki za boljše upravljanja premoženja države. V nasprotju s tem bi Slovenskega demokratska stranka državno premoženje ponovno vrnila v roke politike. Razlogov, zaradi katerih smatramo, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, je še veliko več, a menimo, da so že izpostavljeni vidiki dovolj tehtni. Je pa v današnji razpravi pozitivno to, da bomo vsi poslanke in poslanci soglasni, da moramo položaj upokojencev končno izboljšati. To pomeni uresničitev zavez, ki so bile prav na pobudo Stranke Alenke Bratušek zapisane v koalicijsko pogodbo: dvig odmernega odstotka, izplačilo letnega dodatka v dveh višinah in omogočanje dela tudi tistim upokojencem, ki si to želijo. Vsi koalicijski partnerji smo se pod te zaveze podpisali, uresničeni pa bi morali biti že s 1. januarjem letos. Ker za nas sprejete zaveze in obljube volivcem niso le mrtve črke na papirju, pričakujemo, da bodo predlogi rešitev s strani predsednika Vlade kmalu na mizi.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. K besedi se je najprej prijavil predlagatelj, potem pa naj se pripravi Jožef Lenart. Gospod Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica! Jaz se vsem zahvaljujem za vaša izražena stališča na ta zakon. Moram reči, ko sem poslušal ta stališča, sem ugotovil naslednje. Prvo, večina stališč se veže na stališče Vlade, ki ga je tukaj dala. In drugo, kar je bolj zaskrbljujoče, je, da se mi zdi, da morda niste vsi prebrali vseh določb zakona. Ker tiste zadeve, ki jih naslavljate, da so za vas nesprejemljive, ta zakon drugače ureja vsaj z nekaterimi določbami, na katere bom tudi opozoril. Prvo, kar bi rad rekel, je, da smo mi v splošni razpravi. Splošna razprava pomeni, da se na nak način tudi določi smer, v katero naj bi šel ta zakon. To, da zavrnete že to splošno razpravo v bistvu že na začetku v vaših stališčih, ne kaže na neko veliko demokratičnost oziroma na to, da si dejansko želite urediti financiranje pokojnin. Predolgo časa že traja, da bi se to zgodilo. Res je, v Slovenski demokratski stranki smo upoštevali Desusov zakon. Pravilno je bilo rečeno, štiri petine zakona smo prepisali, morda celo več. Ravno tako SMC je že razpravljal o tem zakonu in ravno tako so rekli, da večina teh določb je prepisanih. Sedaj se jaz sprašujem, gospe in gospodje, ob tem, da smo na začetku povedali, da smo sprejemljivi za katerekoli spremembe in tako naprej, da vi ta zakon zavračate. Ampak saj je vaš prepisan, štiri petine. In na razpolago smo vam, da sprejmemo vse tisto, kar bi dejansko želeli. Sedaj vas jaz dejansko ne razumem, da zavračate v bistvu svoje rešitve, tiste, o katerih ste se že pogovarjali, večino njih. Jaz bi vas rad opozoril, da v tem času smo še vedno pripravljeni za predloge, dogovor, razpravo in tako naprej. Ampak poglejte, najprej je treba zakon sprejeti oziroma reči, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. In potem se pogovarjamo o tem, kakšne rešitve vi predlagate. Tukaj nikoli nismo rekli, da bi vnaprej katerokoli rešitev zavrnili. Vi ste zavrnili tukaj vse rešitve. To je prva zadeva. V tem vmesnem času smo pa opravili tudi za nas zelo pomemben posvet z enim civilnim združenjem, in sicer z Združenjem upokojencem Slovenije, in sicer danes dopoldan v Državnem svetu. Civilno Združenje upokojencev Slovenije je tudi na svojih organih obravnavalo ta zakon. Dovolite, da vam preberem en del stališča, ki ga ima, citiram: »Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, ki ga je predložila SDS, je primerna podlaga, torej izhodišče za nadaljnje obravnavo. To je pri nas sklep komisije.« Združenje upokojencev Slovenije, ki mislim da združuje več kot 200 tisoč upokojencev, pravi kot civilno združenje – in naloga predlagatelja je, da se pri vsaki zakonodaji posvetuje tudi s civilnimi združenji – da je ta zakon tako dober, da se lahko obravnava naprej in da ga bomo lahko tudi popravili. Zdaj bi nekoliko povzel vsa ta stališča, ki jih dejansko imate. Prva zadeva je, kako se bo vse sprivatiziralo, kako se bo vse prodalo, kako Slovenska demokratska stranka želi prodat celotno državno premoženje. Nič od tega ni res, in to govori 31. člen. 31. člen zakona govori o strategiji upravljanja naložb sklada. Z drugimi besedami – ta zakon določa, da bo demografski sklad pripravil osnutek strategije, ki ga bo poslal Ministrstvu za finance, tudi to piše, Ministrstvo za finance na Vlado in Vlada v Državni zbor in Državni zbor bo sprejel to strategijo. Upravljanje naložb. v tej strategiji bo napisano, katere so strateške naložbe. Državni zbor, vi, gospe in gospodje, boste povedali, katera je strateška naložba, katera naložba se lahko proda, katero naložbo je treba dokapitalizirati in tako naprej. Tako da ta strah, ki ga vi tukaj sejete glede tega zakona, glejte, gospe in gospodje, jaz se bojim, da res niste prebrali vseh določb. Drugo je, kako bo cilj tega demografskega sklada čim večja donosnost tudi na račun varnosti, na račun tega, da bo dejansko prišlo do tega, da se bo vse prodalo in da je to v nasprotju s samim pokojninskim skladom. 16. člen zakona ravno tako govori o strateških naložbah sklada in da se tudi zasledujejo strateški cilji, ki jih bo določil. Še več, ta zakon govori o določenih načelih, kako se upravlja z naložbami. 8. člen določa načelo preglednosti, 9. člen načelo gospodarnosti, 10. člen načelo varnosti, razpršenosti, likvidnosti in donosnosti. Vsa ta načela, ki so določena v teh določbah, bodo morali nadzorni svet, uprava in skupščina dejansko upoštevati. Ampak v vaših mnenjih in tudi mnenju Vlade, ki je s tega zornega kota precej površno in ga potem poslanske skupine ponavljajo na takšen ali drugačen način, tega vi sploh niste upoštevali. Vi ste izvzeli samo nekaj členov in na teh temelji mnenje. Glejte, jaz si sploh ne zamišljam, da je to možno. Druga zadeva je politizacija. Se strinjam, osebno se strinjam, da je lahko to tudi nenavadna določba. Ampak tukaj imamo dejansko rezerve pri tej politizaciji, kajti v zakonu točno piše, da niti uprava niti nadzorni svet nista vezana na kakršnokoli odločitev državnih organov. Še več, imamo posebno določbo, ki določa, kakšen je pretok informacij med člani nadzornega sveta, med državnimi organi in med upravo. Ta pretok informacij, komunikacijski kanali morajo biti transparentni. Jaz odgovarjam na ta stališča, ki jih vi tukaj poudarjate in pri teh stališčih enostavno niso upoštevani ti členi zakona, oprostite. Oprostite, niso upoštevani. Poleg tega govorimo tudi o politiki upravljanja naložb in kodeksu upravljanja naložb. Pri kodeksu govorimo o pravilih korporativnega upravljanja, ki ga sprejme nadzorni svet. Kot da tega ni v vaših stališčih. Jaz sem pravzaprav razočaran, da se o teh stališčih ponavlja na takšen ali drugačen način modificirano mnenje Vlade, ki je površno in je necelovito, ker tega dejansko ne upošteva. Da neka poslanska skupina reče, da je nekaj neustavno, glejte, to je za moje pojme precedens, ker samo Ustavno sodišče lahko govori, kaj je neustavno. Samo Ustavno sodišče. Ampak zgleda, da tukaj lahko vsak poveže, kaj je ustavno, je tak ustavni specialist, da lahko pove, kaj je ustavno in kaj ni ustavno. Zaradi tega me tudi dejansko to preseneča. Ampak večina upokojencev – in to je zame pomembno – preko svoje civilne organizacije ta zakon podpira, podpira in pravi, naj gre v nadaljnjo obravnavo. Slovenska demokratska stranka je rekla, ja, pridite s predlogi, prav, bomo spremenili določbo, da sklad ni zavezanec za davek od dohodkov pravnih oseb. Mimogrede, financiranje sklada je 0,05 %, toliko naj bi se porabljalo za njegove stroške in iz tega bo nastal tisti dobiček. V redu, črtamo to določbo. Bo zavezanec za davek od dohodkov pravnih oseb. Pravite, naj predlaga nadzorni svet nekdo drug. Kdo? Vlada? Dajte predlog. Pravite, da je treba narediti dodatne zavore, da ne bo prišlo do dodatne prodaje. Prav, dajmo noter dodatni člen za ne vem kakšne naložbe, ki jih boste zbrali, in dodatno omejitev. Ampak vi na podlagi tega lahko ugotovite, da gre tukaj v takšnem primeru, če se o tem pogovarjamo, in povabljeni ste k pogovoru, ampak takrat, ko se bo ta zakon dejansko sprejel. Lahko spremenite te člene zakona, teh 20 %, kajti ostalo je itak vaš zakon. Zdaj zavračate svoj zakon, Desusov, pa vi ste ga že sprejeli, pa o njem ste že govorili. Tukaj sami s seboj dejansko prihajate v nasprotje. Če imate težave s tem, kako se bo delil dobiček tega sklada, povejte. Mi smo rekli 50 % direktno v ZPIZ, nekaj ga bo šlo za odplačilo dolga, nekaj ga bo šlo za nadaljnje investicije. Če vam ti odstotki niso všeč, pridite s svojimi. Nekaj pa je res, Če gledate donosnost portfeljskih podjetij v letu 2017, potem so podatki, da so ta portfeljska podjetja v Sloveniji ustvarila 4,2 % čiste donosnosti na kapital oziroma 48 milijonov. Kad je dal 50 milijonov v letu 2018 v ZPIZ. Študentje so od svojega dela plačali 60 milijonov v ZPIZ. Tukaj boste od portfeljskih naložb dobili še 48 milijonov in hkrati ustvarili še eno družbo, ki se bo ukvarjala z državnim premoženjem. Glejte, to ne gre! Saj jih bomo imeli zmeraj več, saj imamo že zdaj Kad, pa imamo družbo za svetovanje, pa imamo SDH, pa imamo DUTB, pa verjetno imamo še kakšno družbo od te družbe. In potem ima vsaka od teh družb po nekaj odstotni delež in potem pridejo podjetja na neko skupščino in so med seboj neusklajeni, vsi pa predstavljajo državno premoženje. To se danes dogaja. Če boste imeli vi centralizirano, potem bo to centralizirano. Vi pravite, da obstajajo tveganja pri strateških naložbah. Glejte, jaz ne vem, kakšna tveganja obstajajo, ampak ta strateška podjetja so v letu 2017 ob donosnosti 6,5 % prispevala 707 milijonov. Tukaj vas opozarjam, da nismo šli gledat vseh dobičkov, ki so jih ta podjetja ustvarila, ampak je to na podlagi celotnega podatka. In zdaj mi povejte, na eni strani boste imeli 48 milijonov portfeljskih, to predlaga vlada Marjana Šarca – in kaj si boste s tem pomagali? To je manj, kot da študentski servis. Na drugi strani pa rečete ne, strateška podjetja, ki so kapitalsko bogata podjetja, ne, to pa ni za upokojence. Ne, tukaj so pa prevelika tveganja. Poglejte, gospe in gospodje, ne rečem, da je ta zakon perfekten, ne rečem, da se ne da popraviti, da se ne da izboljšati. In tukaj smo pripravljeni za to, da se izboljša. In tukaj smo pripravljeni, da se razrešijo tista vprašanja, ki vas najbolj mučijo. Prvič glede donosnosti, kjer že imamo notri člene ki omejujejo tveganja. Drugič glede upravljanja, kjer smo odprti. Tretjič glede davka od dohodkov pravnih oseb, zaradi mene je lahko to davčni zavezanec za davek od dohodkov pravnih oseb, ni nobenih težav. Ampak vi ne morete na nekih nepopolnih informacijah postaviti neko mnenje in tak zakon zaradi tega zavrniti. Ker to delate na račun upokojencev, ne na račun SDS, niti ne na moj račun, ampak na račun upokojencev, ki so kot največje civilno združenje ta zakon podprli. Jaz ne vem več kaj in kako, ampak jaz mislim, da bi bilo morda treba še enkrat premisliti o tem zakonu ali morda ne bi spremenili vaše odločitve in reči, saj morda pa je SDS tudi pripravila tukaj nekaj dobrega pa morda se da še malo popraviti, pa dajmo to narediti. Ne verjamem namreč, da tisto, kar pravi Vlada, da se boste vi zedinili, katere naložbe bodo šle v demografski sklad. Štiri leta se niste, pet let se niste. In zdaj bo prišlo čudežno razsvetljenje in se boste odločali, da zavarovalnica Triglav ja, železnice ne, energetika morda pol pol itn., in šli preko vseh družb SDH, ki jih imate v letnem poročilu, ki jih ni toliko malo, in za vsako povedali, kaj ja pa kaj ne. In minilo bo eno leto, pa dve leti, pa tri leta, pa štiri leta, pa nova vlada, četrto leto ne boste nič naredili, ker bodo nove volitve. Karavana bo šla dalje, demografske težave ljudi in finančne težave upokojencev pa se bodo nadaljevale. Zato apeliram na premislek, na ponoven premislek, gospe in gospodje.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Lenart, za njim poslanec Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim gostom iz ministrstva, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! S pričujočim Predlogom zakona o slovenskem demografskem skladu ali z drugimi besedami o nacionalnem pokojninskem skladu, ki ga Poslanska skupina SDS vlaga v proceduro, se sledi dvema ciljema: izboljšati želimo položaj upokojencev, saj je ta na izredno nizki, zaskrbljujoči ravni. Drugi cilj, ki bi ga želeli doseči dolgoročno, pa je ta, da razbremenimo delodajalce in zaposlene. Znano je, da je na delodajalcih vedno večji pritisk, saj je treba za pokojnine namenjati vedno več sredstev. Vzroki za nastalo nevzdržno pokojninsko blagajno so približno takšni: trenutne in tudi v naprej predvidene demografske spremembe, hitro starajoča se slovenska družba, kjer žal spet prednjačimo pred večino članic Evropske unije. Kot je kolega že prej omenil, ki je imel kar dobro razpravo, je dejstvo, da nekje leta 2025 bo za enega upokojenca delalo samo še 1, 3 delavca, okrog leta 2040, če se tako nadaljuje, pa potem pridemo na razmerje 1 : 1 in dejansko ne moremo več računati s tem, da bo naš pokojninski sistem imel denar, da ga izplačuje. Kot za Finance priznava tudi gospod Vojmir Urlep, sekretar v kabinetu predsednika, so demografski trendi za Slovenijo izrazito neugodni ter kažejo na to, da se bodo potrebe na odhodkovni strani v naslednjih letih naglo povečevale, zaradi česar bo treba povečati tudi prihodke. Seveda se zavedamo tudi tega, da demografski sklad ne bo mogel v celoti razbremeniti proračuna, ampak bo pokojnine še naprej treba plačevati prav iz proračuna. Se pa hkrati zavedamo tudi tega, kaj lahko doleti naslednjo generacijo upokojencev, morda že nas, ki danes tukaj razpravljamo. Po statusu upokojencev v Sloveniji je treba znova poudariti, da je naša država do svojih zaslužnih državljanov, torej penzionistov, skopa kot mačeha. Prišleke in tiste prebivalce, ki niso v proračun vplačali še niti enega evra, pa običajno kar dobro zalaga s sredstvi za preživljanje. V tem predvolilnem času, ko se radi podamo po mestih in vaseh nagovarjati naše državljane in volivce, je, verjemite mi, iz izkušenj govorim, najtežje stopiti prav pred naše obubožane upokojence. Država njihove stiske rešuje, to reševanje traja in traja, in kot je prej omenil tudi kolega iz SAB, nekje smo se dogovorili, da bo nekaj spet narejeno januarja, in spet ni. Kaj zdaj čakajo naši upokojenci? Ali bomo mi konkretno začeli reševati stvari? Zagotoviti dovolj močan finančno stabilen pokojninski sklad in pokojninski sistem je naš cilj. Zakaj se danes z njim spet zavlačuje, mi ni popolnoma jasno. Nekako logično sklepanje je, da tokratna kot že prejšnja oblast zaradi lastne popularnosti zagovarja kratkoročno fiskalno stabilnost, pa četudi na račun premoženja, ki bi lahko bilo namenjeno pokojninam. Torej imamo, pa ne damo. Večje pokojnine bi lahko bile, če bi delali bolj preudarno. Nekaj je tudi na tem, da smo z državnim premoženjem v preteklosti katastrofalno gospodarili ter da imamo med našimi upokojenci tudi nekatere neupravičene, t. i. starosistemske penzionerje, ki so odjemalci deleža za pokojnine tistih, ki so si pravično in s trdim delom zaslužili svoje pokojnine, svoje višje pokojnine, kot jih imajo danes. S tem, ko smo v Slovenski demokratski stranki v skrbi za prihodnost in vzdržanost nacionalnega pokojninskega sklada ter v skrbi za naše prihodnje rodove upokojencev vložili ta predlog zakona, podajamo jasen signal, da nam ni vseeno in verjamemo, da ni popoln predlog, ampak skupno bi lahko šli naprej na naslednje stopničke. Spoštovane kolegice in kolegi poslanci, vsi tukaj prisotni imate dve možnosti danes: ali gremo naprej, ga spustimo v nadaljnjo proceduro, ali pa spet čakamo. Ali zavlačevanje ali akcija? Mi smo za akcijo. Glede na podana stališča in mnenja do sedaj predstavljenih koalicijskih poslanskih skupin, seveda spet ne bo dovoljeno, da bi Slovenska demokratska stranka prehitevala vladne stranke pri tako pomembnih področjih, kot so pokojnine naših upokojencev in morda tudi nas samih. Kot je na naši tiskovni konferenci, ob napovedi vlaganja pričujočega zakona, rekel gospod Erjavec dobro jutro!, tako sedaj jaz tudi njemu nazaj pravim dobro jutro!, pa tudi vsem prisotnim, čeprav je popoldan. In to zaradi tega, ker imamo dejansko neko namensko zaviranje, da ne bo kdo bolj zaslužen. Kaj zdaj dejansko kopiramo v Slovenski demokratski stranki, kaj zdaj kopiramo? Z našim predlogom se skoraj v celoti strinja tudi Komisija za pokojninsko politiko pri Zvezi društev upokojencev Slovenije, da je treba to premoženje v celoti dati pod okrilje demografskega sklada. Današnji in še posebej prihodnji upokojenci nimajo časa čakati še nadaljnjih pet let, da se bomo mi ali pa, recimo raje, da se boste vi dogovorili, kateri del premoženja bomo dali v upravljanje demografskemu skladu. Zato je naš predlog tak, kot je, in gremo notri z vsem državnim premoženjem. Upokojenci, si le želijo, da ne pozabimo, da so le ljudje, ki morajo prav tako kot naši delavci preživeti. To pa je zanje iz dneva v dan bolj težko in ponižujoče. Če ne bomo hitro ukrepali bo za naslednje generacije in za nas ter naše otroke gotovo še težje. Še enkrat, dajmo torej stopiti vsi skupaj, premaknimo to zadevo v nadaljnjo obravnavo, uskladimo jo in iz nje naredimo dobre rešitve za vse. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jože Lenart, za njim bo na vrsti poslanec dr. Franc Trček. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Nedvomno je, da je skrajni čas, da Slovenija oziroma ta državni zbor ustanovi oziroma uzakoni demografski sklad, ki bo dolgoročno reševal tudi varnost in vzdržnost pokojnin ene najhitreje se starajoče družbe v Evropi in v svetu. V preteklosti smo žal stihijsko reševali to področje. Tu mislim predvsem na zniževanje odmerne stopnje. In prav tu smo naredili nepopravljivo krivico med generacijami, saj smo odmerno stopnjo pokojnin znižali na 57 %. Res je, da je predlog te vlade ponovni dvig na 63 %, vendar naj bi ta predlog začel veljati postopoma po sprejetju. Žal smo tako prikrajšali celo generacijo, za katero v tem obdobju velja najnižja odmerna stopnja. Uporabljali smo celo valorizacijski količnik, ki je prešel v neto odmerni odstotek. Eden od znanih slovenskih ekonomistov se je na tako sprejete spremembe zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju slikovito izrazil: »Takšen sistem izračunov povzroča na tisoče infarktov, ko se posamezniki soočajo s konkretnim izračunom, koliko pokojnine bodo prejemali ob upokojitvi.« Iz vsega navedenega je pomembno, da v tej vladi čim prej pripravimo usklajen predlog zakona slovenskega demografskega sklada, ki bo temeljil na strokovnih podlagah za dolgoročno vzdržnost in pravičnost za vse generacije. Seveda smo pred veliko odgovornostjo, da bomo s premoženjem v tem skladu lahko zadostili vračanje dolga te države in reševanje stabilnega pokojninskega sistema, torej naši finančni varnosti v tretjem življenjskem obdobju. Tako je pomembno, da razdelimo obstoječe premoženje v dva dela, dva stebra, ki bosta zagotavljala vsak svojo pomembno vlogo. Spoštovani kolegice in kolegi! Veliko premoženja v tej državi smo po nepotrebnem zapravili, kar spolzelo nam je iz rok. Zato je toliko bolj pomembno, da bomo s preostankom premoženja znali dobro gospodariti za reševanje starih napak na eni strani in zagotovitvijo dostojnemu preživetju na drugi strani. Želim si, da bomo z združitvijo strokovnosti in modrosti znali postaviti dva trdna stebra slovenskega demografskega sklada za našo vzdržno prihodnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec dr. Franc Trček, pripravi naj se poslanka Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Za uvod. Če govorimo o demografskem skladu, govorimo potem verjetno o celih starostnih kohortah, ne samo upokojencih, k temu se vrnem nekoliko pozneje. Poslanec SDS je zelo lepo rekel, citiram: »Katastrofalno smo gospodarili.« Ja, cela stara politika v 25 letih. Jaz ne bom sedaj ropotal, kako je bilo za nazaj, a neki ključni problem Slovenije je politična demenca. Jaz ti nekaj prodajam, ampak pri tem ne glej, kaj sem jaz prej delal. Jaz nisem karierni politik, politik sem šele peto leto. Potem imam tukaj neko težavo – nekdo je napisal nekaj, Desus, nekdo potem pobere 85 % tega, nekaj dodaja, kakor mu paše, prodaja to kot svojo zgodbo in zdaj smo mi proti upokojencem, če se ne strinjamo s tem. In zdaj nek blazni predvolilni patos. Že peto leto tulim, da je treba gledati tudi odhodkovno stran. Velika večina upokojencev nima penezov, da si kupi avto, štiri petine, če gledamo, kakšne so pokojnine. Pa si ga morajo kupiti, ker smo razsuli javni potniški promet. V Estoniji so uvedli brezplačni medregionalni avtobusni promet. Pika. Tudi tako je nekako treba misliti. Spoštovani kolega predlagatelj pozablja, da nek predlog daješ v neke izkušnje, v neko družbo, ki ima 30 let preveč nekih slabih izkušenj. Še blazno netalentirana SMC za politiko je hitro posvojila tisto lajno iz naših kvot. Omenjate Norveško, ko smo bili mag. Rajić, takrat še mag. Logar, pa jaz pri državni sekretarki, ki se s tem ukvarja, sta po dveh tretjinah pogovora oba magistra šla, pa sem ostal sam. Ta Levica nič pojma nima, ne?! So jih neke druge teme bolj zanimale kot neka ta ključna tema. Ključno vprašanje vsake družbe je, kaj in kako dela ter komu, kako in kdaj prerazporeja. Od pamtiveka, če hočete, od Sumercev. In pri nas se je to delalo na način, kako si bo kdo pajsnil svoj kos, če rečem metaforično, torte, vmes se je pozabljalo, ali je to sploh še torta. Jaz bom tako rekel, da najboljši demografski sklad je investicija v znanje in v mlade. To je najboljši demografski sklad. če gledamo mi ta krizna leta, nekdo je cinično duhovito pripomnil, da od vseh držav EU je med krizo Slovenija najbolj hujšala v glavo. Pa še med časom SMC se to odhujšanje nekako ni odpravljalo. Ne delam si iluzij, da ne bo treba iz državnega proračuna fugirati pokojninskega, če se tako izrazim. Ampak če nekdo ne bi tako katastrofalno gospodaril, bi mogoče dandanes zgolj pol milijarde dajali v pokojninski, pa bi imeli pol milijarde za celo vrsto politik: stanovanjsko, za mlade, javni potniški promet, znanost in tako naprej. Neko drugo ključno vprašanje, praktično je vprašanje, ki ga jaz imenujem vprašanje imenovalcev. Osnovna šola, nek peti razred, četrti bivši, ulomki, imenovalec, števec – mi moramo seveda krepiti imenovalec, da bomo imeli več v vseh proračunih. Ko se pa pogovarjam zdaj z drugi mandat resornim ministrom o strategiji pametne specializacije, se pogovarjam sam s sabo. Jaz sem že večkrat rekel pa tudi gospod Urlep v nekem zadnjem intervjuju nekako malo po ovinkih tako pravi, da neke dejavnosti, kjer je problem jurja tristo, jurja petsto bruto, je treba zapreti. Pika. S tem se ne bomo ukvarjali. Razen s tem, kar so neki servisi, ki jih ne moremo v bistvu delati profitno. To so neke zadeve, drugače bo to nek na pol šalabajzeraj kakorkoli se obrne. Izhajajoč iz 30 let politične kulture ali stare nekulture, ne preseneča me, da so si to prisvojili iz SDS, saj na nek kolokvij nemščine celo pošljejo koga drugega, pa so ljudje pri nas, ne morem drugače reči, tako neumni, da celo takega človeka izvolijo za župana, pa isto bi govoril, kolega predsedujoči, če bi ta človek prihajal iz Levice, je takšen predlog zakona, kot je, politično prenevaren. Ker ta predlog zakona se da tudi tako brati – če bi mi imeli nafto, pa bi prišli do korita, se bomo odločali, koliko te nafte bomo privatizirali pa prodal. To moja desetletna hčerka ne kupi, pa je ne indoktriniram v smeri Levice, da ne bo pomote. Potem poslušamo tu neko stranko, ki se ima za krščanskodemokratsko, ki hoče na glavo obrniti solidarnostno načelo, kar v bistvu pokojninska blagajna je, in vpeljevati nek avstralski sistem. In ja, Luka ima v bistvu prav, čeprav je to ukradel od mene, Levica zastopa neke krščanske vrednote, če resno berete Biblijo. Dalje. Pred kratkim je bil intervju z bivšim finančnim ministrom, bivšim guvernerjem Banke Slovenija gospodom Gasparijem. Mi smo v letih 1996 in 2006 dali odpustek delodajalcem glede obremenitev in naivno se je takrat mislilo, da se bo to prelilo v nek razvoj. Pa se ni. Prelilo se je v dobičke ali se je zašalabajzeriralo, če se tako izrazim. Verjetno rabimo tudi neko dosti drugačno davčno politiko. Jaz vedno rečem, da bom najbolj srečen v Sloveniji, če v bistvu enega centa iz dobička ne bomo dobili direktno v proračun, če bo to šlo za razvoj, za tehnične izboljšave, za rezervacije, za prevzeme, za delavska solastništva. Meni se zdi, da moramo mi tudi na glavo obrniti to našo davčno politiko, če se tako izrazim. In to, kar se zdaj nekako vrti že nekaj časa v stališču Desusa, kot je bilo rečeno, v vseh zadnjih štirih vladah je bil Desus, to je res. Iz tega, kako se je katastrofalno gospodarilo, veste, spoštovana gospoda, če se vam gre tako blazno za upokojence, če se vam gre tako blazno za bodoče upokojence, bi bilo najbolj odgovorno, da spokate iz politike. To resno mislim. Ker ljudje, ki pripeljejo v neko stanje, nas iz tega stanja ne bodo odpeljali, ker ste dejansko preveč marinirani v takšnem načinu mišljenja. To seveda ne pomeni, da imam jaz ali Levica ali LMŠ ali kdorkoli odgovore na vsa vprašanja, ampak ključ ni zgolj neko upravljanje, kot je rekel karierni politik Tonin, ključ je odgovorno mišljenje in delovanje na nek način, ne, kako si bom jaz nekaj pajsnil pa odrezal, pa kje bom svoje kadroval in tako naprej. Številčno majhne družbe morajo biti še dosti bolj pozorne do vsakega talenta, ki ga imajo. Morajo imeti relativno visoko stopnjo egalitarnosti, seveda ne na način, da bomo vse s pegleznom isto povozili, in morajo biti izrazito vključujoče. To slovenska družba v zadnjih 30 letih ni bila, in to je v bistvu pot do demografskega sklada, ki mora bit mišljen kot sklad za vse generacije. Če bi mojih pet otrok to sejo poslušalo, bi rekli: »Ata, čao, malo se še izšolamo, pa bomo šli kam drugam.« In tega si ne želim. Pa čas bi že bil, da daste v bistvu upokojencem mir, če jim že ne morete bolj kvalitetno življenje zagotoviti, ker očitno ga ne znate. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Iva Dimic, za njo bo dobil besedo poslanec Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa in lepo pozdravljeni. Te dni, ko hodim po Sloveniji, srečujem veliko upokojencev, razočaranih nad državo, razočaranih nad tem, koliko dobijo po končanih 40 letih dela. So zelo razočarani. Pravijo, sobote smo dajali, solidarno smo gradili šole, vrtce, infrastrukturo v državi, sedaj pa prejemamo teh mizernih 500 evrov. Pa vam povem, da še 500 evrov ne prejema marsikdo. Kmetje prejemajo kmečko pokojnino 240 evrov, invalidnine 240 evrov. Kdo lahko preživi z 240 evri? Želim si, da bi država znala upravljati s svojim premoženjem dobro. To si želim že zadnjih sedem let, že vse od ustanovitve Slovenskega državnega holdinga, ko smo rekli, da bomo skrbeli za državno srebrnino. Pa vendarle sem razočarana nad tem, kako se je pod vlado Alenke Bratušek vendarle upravljalo z državno srebrnino. Šlo je za prehrambno podjetje Žito, ki se je prodalo hrvaški Podravki. Kam je šel denar od kupnine? Jaz sem pričakovala neko vizijo takrat in zdaj leve vlade, ki bo rekla, res, za Slovenijo je to strateško, tam bomo vložili denar, iz katerega bomo potem črpali, da bomo dobili denar za upokojence, za dostojno življenje invalidov, vdov, vseh teh, ki dejansko prejemajo manj kot 500 evrov v tej državi. Kam je šel denar? V proračun in za odplačilo dolgov je šel denar. Kje je kakšna strategija, da bomo rekli, to je pa za Slovenijo strateško. Poglejte, jaz še zdaj ne vem, kaj je za Slovenijo strateško. Podjetje Žito je bilo za Hrvaško strateško. Tam so vložili, iz upokojenskega sklada Hrvaške so naložili in kupili prehrambno industrijo. V Državnem zboru vse prevečkrat slišimo, kako pomembna je hrana, ki jo jemo, kako pomembna je samooskrba. Očitno se naši sosedje Hrvatje tega zavedajo, mi pa se tega ne zavedamo. Nimamo vizije, kaj je za nas strateško in se ves čas vrtimo, da je za nas strateška infrastruktura, luka Koper. Če je za nas strateška Luka Koper, potem moramo razmišljati, ali je za nas strateška luka Reka, luka Split. Ali bomo šli tako kot pri igrah Monopolija? Ampak jaz žal ne od vlade Alenke Bratušek, ne od vlade Mira Cerarja in ne od vlade Marjana Šarca tega ne slišim. Slišim pa razočarane ljudi na terenu, ko rečejo, niti na volitve ne grem, ker Slovenije ni več, ker ne morem pristati na to, da sem si v štiridesetih letih zaslužil 500 evrov pokojnine. Tudi ta vlada in vlada Mira Cerarja nista razumeli, kaj pomeni demografija za državo. Ne razumejo, da če želimo imeti vzdržno pokojninsko blagajno, potrebujemo tudi rešitev na demografskem področju, potrebujemo ljudi, ki bodo imeli dobre službe, potrebujemo močno gospodarstvo, ki bo omogočilo mladim delo, ki bo omogočilo mladim stanovanja, ki bo omogočilo mladim izobraževanje, in posledično bo več tudi vplačil v pokojninsko blagajno. Želim, da bi Vlada razumela, da je potrebno razmišljati o usklajevanju poklicnega in družinskega življenja za ženske in za očete. Želim, da bi vendarle razumeli, da na slovenskem podeželju še vedno živi približno 13 tisoč kmečkih žensk, ki nič ne prejemajo, ker jih je sistem enostavno izbrisal. Želim, da bi sistem prepoznal, kaj pomeni biti v tej državi invalid z 240. evri. Kje je vizija Slovenije? S strani kolega je bilo rečeno, da krščanski demokrati bi na glavo obrnili ta solidarnostni sistem. Ja, ker ta sistem, ki je zdaj, povzroča in proizvaja reveže. Treba je razmišljati, kako bomo zagotovili dostojne pokojnine čez 40 let, ker ta sistem, kot kaže, je preživet na ta način. Želim, da bi vsi tukaj razmišljali samo o eni stvari: biti človek človeku. Če bomo to znali prebiti, dojeti, kaj to pomeni, potem bomo lahko imeli slovenski demografski sklad, potem bomo lahko imeli slovenski državni holding, kakršnokoli obliko, ampak od tega bomo lahko vsi živeli: invalidi, upokojenci, vdove, mladi, izobraževanje bo teklo, zdravstvena blagajna. Če ne bomo razumeli, da so potrebne neke spremembe, lahko imamo tukaj še 20 sej ali pa 30 še nadaljnje tri leta, kolikor je mandat te vlade, pa ne bo nobenih sprememb, ker ni želje, ker ni želje po spremembah. In če bi bili človek človeku človek, potem bi bilo v tej državi drugače. In jaz upam, da bo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franc Kramar, za njim bo dobil besedo poslanec Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Veste, vedno ko se pogovarjamo o upokojencih, vzplamtijo čustva, vzplamti skrb za upokojence. Ko bomo končali to razpravo, bo gotovo vse po starem, tako kot je bilo prej. Meni je žal, pravzaprav ne žal, jaz moram reči, da je v poslanskem stališču gospod Tonin zelo dobro navedel tri možnosti, ki bi jih bilo dobro prediskutirati, kako bi polnili pokojninsko blagajno. Ena izmed njih je bila tudi ta, da bi se morala prispevna stopnja, ki je sedaj trenutno v veljavi, spremeniti. In s tem se globoko strinjam. Pozabljamo pa še na eno občutljivo skupino ljudi, to so delavci. Če bi delavci prejemali evropske plače, potem bi bili prispevki iz teh plač višji in s tem bi bil prispevek v pokojninsko blagajno višji. Tako da so poleg upokojencev tudi delavci tisti, veliko njih, ki so na robu preživetja in ki iščejo opcije, kako iz te krize. Vsi vemo, da država ni dober gospodar, to čivkajo že ptiči na vejah, in prav zanimivo bi bilo videti, kako bi ta demografski sklad funkcioniral, če bi prišlo do gospodarske krize, ko podjetja ne bi več imela dividend, ko ne bi imela donosa, ali bi potem država zopet dokapitalizirala ta podjetja, ker sredstev iz tega naslova ne bi bilo, ker gospodarska kriza, ki se nam tudi obljublja in baje nekoč pride, bi osiromašila tudi podjetja, ki bi bila v demografskem skladu. Zato se mi zdi dobra rešitev na Norveškem, kjer imajo nafto, mi nafte nimamo, imamo pa vodo in jaz sem prepričan, da v prihodnosti bo voda začela dosegati cene, ne take kot nafta ali pa celo take kot nafta in iz teh naravni virov bi morali črpati sredstva, da bi se polnil sklad, ker se mi zdi, da je to bolj sistemsko in bolj stabilno. Je pa res, da večina upokojencev danes živi, kar precejšen delež jih je tudi na robu eksistence in zato bo treba rešiti ta problem. Dr. Trček je dobro rekel, da si težko predstavlja rešitev od ljudi, ki sedimo tukaj, da je treba ljudi zamenjati, da bodo prišli novi, ker bodo imeli nove ideje, bodo probleme tudi rešil., Jaz pa mislim, da se ta problem da rešiti tudi z nami. Je pa res treba, in tukaj pozivam vlado, da začne resno razmišljati o statusu upokojencev v državi, ker v nasprotnem primeru bomo imeli številčno iz dneva v dan več revežev. In to je tisto, kar mislim, da ni prav. Še enkrat bi na koncu rekel to, da je treba gledati stvar celovito, ne samo upokojence, tudi delavce, tudi ostale, tudi mlade in da je treba poiskati sistemske možnosti, ki bodo trajen vir ne glede na ekonomska gibanja, ki bodo v svetu, ampak bodo trajen vir dohodka, zato da se bo polnil demografski sklad, da se bodo dale poštene plače delavcem in da bodo vsi ljudje v tej državi dobro živeli.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Ivan Hršak. Za njim bo dobila besedo poslanka Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Veliko je bilo že rečenega o potrebi po demografskem skladu, veliko bodo še kolegi in kolegice za mano povedali. Dejstvo je, da demografski sklad mora biti ustanovljen. Škoda je, da ni bil že zdavnaj. Vemo, da demografski sklad, ko bo ustanovljen, jaz verjamem, da bo v letošnjem oziroma najkasneje v naslednjem letu, je namenjen za prihodnje generacije, za nas starejše ni. Stanje je takšno, kakršno je, ampak mi bomo poskrbeli za kasnejše generacije, da bodo imeli zagotovljene dostojne pokojnine. Zakaj je sploh demografski sklad potreben? Vemo, da država že kar dosti let vplačuje določen del, to se pravi manjkajoči del, da se lahko pokojnine redno izplačujejo, ker ni zadosti prihodkov, to se pravi večji so odhodki za pokojnine, kot je prihodkov v pokojninsko blagajno. Desus se že več mandatov trudi, resnično trudi, da bi bil ta demografski sklad ustanovljen, ampak do sedaj nismo imeli tega posluha pri največjih koalicijskih strankah. Vemo pa, ker velikokrat slišimo, Desus je bil v toliko vladah, da ima Desus tolikšno moč, kolikšno število poslancev ima. Desus ima sedaj 5 poslancev v 90 članskem državnem zboru, in vemo kolikšno moč imamo. Tudi v prejšnjem mandatu, ko smo jih imeli 11, pa smo videli, kaj je delala SMC s 36 poslanci. Takšno moč imaš, kolikor imaš poslancev. Odvisno je od posluha koalicijskih partnerjev, vedno pa od največjega koalicijskega partnerja. Jaz predlog SDS v osnovi podpiram, da so vložili svoj predlog. Vsebina tega predloga je takšna, kakršen pogled imajo na ustanovitev oziroma delovanje tega demografskega sklada v Slovenski demokratski stranki. Ampak rečeno je bilo, precejšen del tega predloga je čisto identičen tistemu našemu predlogu, ki smo ga v lanskem letu na koncu mandata vložili sami. Ker prej pri največji koalicijski stranki nismo imeli podpre v vseh štirih letih, smo ga vložili mi. Ampak na koncu vemo, kakšna je bila zgodba, da je vlada odstopila in potem iz tega ni bilo nič. Sedaj smo pa v novem mandatu z isto nalogo. Že prej je bilo nekaj rečeno, v čem se razlikujemo, kaj SDS misli, kaj vidi Desus. Preoblikovanje Kada v demografski sklad, to vidimo mi, SDH pa ostaja centralni upravljavec državnega premoženja. Medtem ko pri vas ni tako. In za nas to ni sprejemljivo. Razlikujemo se tudi glede prenosa naložb v demografski sklad in pa pri zagotavljanju dodatnih virov v ta sklad. Razlikujemo se tudi glede časa, kdaj lahko začnemo črpati ta sredstva iz demografskega sklada. Po vašem kar takoj, po našem pa ne. Najmanj 20-letni moratorij mora biti, da se bodo ta sredstva plemenitila, da bo potem po 20 letih teh sredstev čim več. Če jih začneš jemati takoj ven, potem iz tega nisi naredil pravzaprav nič. Po našem predlogu bi šele leta 2039 začeli črpati potrebna sredstva za pokojnine. Razen v izjemnem primeru, to smo pa tudi že v preteklih mandatih, da izključno za usklajevanje pokojnin bi se pa lahko vzelo iz tega demografskega sklada. Potem bistvene razlike, ki so za nas nesprejemljive, so pri organih tega demografskega sklada. Po našem mora biti skupščina Vlada, ne Državni zbor, ki bi odločal z dvotretjinsko večino. Kdaj pa v Državnem zboru dobimo dve tretjini? Kdaj jih pa? In to bi bila pat pozicija. Ko bi o nečem odločali, ne bi mogli odločiti, ker dvotretjinske večine pravzaprav ne bi mogli doseči. Razlike so glede števila članov nadzornega sveta in pa od kod bodo ti člani prihajali. Namen tega demografskega sklada je zagotavljanje rednega izplačevanja pokojnin. Potrebno je zagotoviti čim bolj uravnotežene redne prihodke in čim višje naložbene donose. To se pravi, da bomo osnovo, ki jo bomo imeli v demografskem skladu, čim bolj oplemenitili, da bo čim bolj narasla. Če bo več denarja, bomo na drugi strani državo razbremenili tistega dela, ki ga mora kljub temu še vplačevati. Mi si ne delamo utvar, da bomo s tem demografskim skladom rešili vse probleme. Tisto, kar je rekel prej Matej Tonin, Desus nikoli ni rekel, nikoli ni rekel, da bo demografski sklad rešil vse probleme. Ne. Ampak deloma jih bo pa rešil. Deloma jih bo rešil in s tem razbremenil, da bo država vsak mesec iz proračuna dajala določen denar. Dajala ga je že bistveno več v prejšnjih letih, ko je bila tista kriza, takrat je bilo najhuje. Zdaj so seveda, hvala bogu, boljši časi, gospodarska rast, zaposlovanje je bistveno večje, na podlagi tega zaposlovanja so tudi bistveno večji prihodki v blagajno ZPIZ in se na ta račun kar dosti zmanjša, kar za nekaj sto milijonov, delež države, ki ga vlaga za pokojnine. V čem je tudi en problem iz preteklosti in zakaj je pravzaprav do tega problema prišlo. Nekje v letu 1998, kakšno leto gor, dol, je takratna vlada znižala prispevno stopnjo za delodajalce kar za 40– 50 %. Na ta račun je v pokojninsko blagajno prihajalo in še prihaja bistveno manj prihodkov, kot bi jih moralo. In to pravijo, da ni nikjer, da zdaj delojemalec, delavec daje, ne vem 100 %, delodajalci pa recimo okvirno 50 %. Jaz mislim, da bomo morali v prihodnosti to popraviti, postopoma ta procent povečevati, da se mogoče nekje izenači, čeprav vemo, da ko boš delodajalcem to omenil, bodo vsi skočili in vse bo šlo v stečaj, delavci bodo brezposelni in tako naprej, kar pa ne drži. Seveda se bo mogoče na ta račun malo dobiček zmanjšal, ampak dejansko pa bomo s tem dosegli tisto, kar je tudi treba. Bi mogoče vprašal Ministrstvo za finance. Imam eno idejo, ker vedno imamo probleme, katere naložbe bomo mi dali v ta demografski sklad. S koalicijo bomo imeli sestanke, pa bo, tega ne bomo dali, onega ne bomo dali, to ne more iti. Na drugi strani smo imeli tudi Ministrstvo za finance, češ, ja, to pa ne more iti notri. In tukaj smo se v začaranem krogu vedno pogovarjali in se nismo morali nič dogovoriti. Ali je tehnično izvedljivo, da se ta osnova za demografski sklad napolni tako, da določen procent bruto družbenega proizvoda Slovenije gre tukaj notri, pa se ne bomo nič kregali, nas pravzaprav čisto nič ne zanima, od kod bo država to vzela, ali bodo vzeli te portfeljske ali ne vem katere druge naložbe. Tako bi se tega problema rešili, samo ne vem, če je to tehnično izvedljivo. Na koncu bi se še ustavil pri tem – mogoče kdo tudi ne ve, da se je pred kar dosti leti, mogoče 20 leti govorilo o treh stebrih upokojevanja v Sloveniji. Prvi steber so te državne pokojnine, ne državne, ampak te pokojnine, ki jih mi dobimo. Takrat je bilo rečeno, se dobro spomnim, da te pokojnine bodo tako nizke, da samo s temi osnovnimi pokojninami ljudje potem v pokoju ne bodo mogli preživeti. Zato je bil predviden drugi steber – dodatno pokojninsko zavarovanje, ki je v praksi. To drugo dodatno pokojninsko zavarovanje se lahko plačuje na dva načina – ali delodajalci ali pa delavci sami. Če bi podjetja to vplačevala, bi to bilo kar v redu. Ampak teh podjetij v Sloveniji je zelo zelo malo. Mogoče tista res najkvalitetnejša podjetja dajejo, medtem ko druga pa ne in potem ostane, da delavci vlagajo sami. Problem pri tem pa je, vemo, da v Sloveniji imamo nizke plače, marsikdo ima prenizko plačo in komaj preživi. Kako bi potem lahko en delež svoje plače dajal v ta drugi steber? No, tretji steber je pa še poleg tega, da bi pa ljudje sami varčevali, recimo pri bankah. Ko bi vse te tri zneske skupaj dal, je bilo rečeno, bodo pa ljudje lahko nekako dostojno uživali v pokoju. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej bo dobil besedo predlagatelj, mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Jaz se moram vseeno odzvati, predvsem zaradi tega ker gre za vsebinske zadeve, kar pravi gospod Hršak. Ste za to, da se preoblikuje Kad. Glejte, Kad je dal v pokojninsko blagajno 50 milijonov Študentje so dali 60 milijonov s svojimi prispevki. Jaz bi vam predlagal, da malo pogledate, koliko denarja rabi pokojninska blagajna iz tega naslova. Odgovor, ki ga postavljate Ministrstvu za finance, v svojem mnenju so ga dali, kaj bi oni prenesli na Kad ali na demografski sklad. Portfeljske naložbe. Preberite si odgovor. Portfeljske naložbe. In poglejte, koliko prinesejo portfeljske naložbe. Donos je bil v letu 2017 48 milijonov, v letu 2018 88 milijonov. O teh številkah govorite, gospod Hršak. To ne bo rešilo pokojninske blagajne, to ne bo rešilo izplačila pokojnin, to ne bo rešilo stabilnosti pokojnin. Govorite tudi, da bi vi začeli leta 2039 to plačevati. To letnico ste omenili. Ja, do takrat bi miroval, leta 2039 bi prišlo do prvega izplačila. Ampak če vi pogledate, kaj se bo zgodilo na demografiji leta 2039, prebivalcev, starejših od 65 let, bo glede na leto 2019, 2020 za 150 tisoč več. In zdaj vi mi povejte, kako boste s temi portfeljskimi naložbami oziroma donosom iz tega financirali 150 tisoč ljudi več v pokojninskem skladu, iz pokojnine. Glejte, tu se ne izide. To bi vam rad rekel. Ne izide se matematika, ne bo šlo tako. Malo premislite, ko boste koncipirali, če boste zavrnili ta predlog, ki rešuje vse te zadeve, ki ste jih zdaj vi povedali, imejte pred sabo staranje prebivalstva in da bo leta 2040 150 tisoč ljudi več, ki bodo starejši od 65 let, kot leta 2020, to se pravi danes. Malo si te številke poglejte, ker potem ne boste takih predlogov verjetno predlagali, ker ne bodo dosegali svojega cilja.
Hvala lepa! Preden nadaljujemo, bi še spomnil predstavnike Vlade, imate najavljen čas in da se lahko kadarkoli vključite v razpravo, ko ocenite, da je potrebno komurkoli kaj pojasniti ali pa odgovoriti na kakšno dilemo. Predlagam, da to tudi izkoristite. Sedaj pa dobi besedo poslanka Andreja Zabret. Za njo pa bo dobil besedo poslanec Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala za besedo! Nedvomno je, da je demografski sklad potreben zaradi negativnih demografskih projekcij in starajočega prebivalstva. Ideja o demografskem skladu ni nova, ampak je bil predviden že z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju konec leta 2012. Takrat je bilo določeno, da se s posebnim zakonom v roku dveh let uredi delovanje in financiranje demografskega rezervnega sklada. Na žalost prejšnja vlada ni našla skupnega jezika in zakon ni bil obravnavan v Državnem zboru zaradi temeljnega vprašanja, katero premoženje naj demografski sklad dobi in kakšen naj bo način upravljanja tega sklada. Namen demografskega sklada je sofinanciranje vedno večjih izdatkov pokojninske blagajne za čas, ko bodo ti v vse večji meri bremenili državni proračun. Večina sredstev za pokojnino se zbere preko prispevkov, kar je trenutno dobre 4 milijarde, del – približno milijardo – pa prispeva državna blagajna iz svojega proračuna. Ker niti povečanje prispevnih stopenj zaradi konkurenčnosti gospodarstva in niti povečanje deleža proračuna zaradi javnofinančne stabilnosti nista trenutno mogoča, je ena izmed pozitivnih rešitev demografski sklad. Demografski sklad prvenstveno ni namenjen višjim pokojninam, ampak pomeni le nižje odhodke državnega proračuna za izplačevanje razlik med prihodki ZPIZ ter njegovimi odhodki za izplačevanje pokojnin. Prenos vseh kapitalskih naložb v lasti Republike Slovenije brez izjem na demografski sklad, kot predlaga SDS v predlogu zakona, je nesprejemljivo, ker se s tem načinom ne vzpostavlja demografski sklad, temveč alternativni sistem upravljanja kapitalskih naložb države, kar pa ni namen sklada. Demografski skladi morajo poleg donosnosti upoštevati tudi varnost naložb, likvidnost, razpršenost in neodvisnost. Vsa ta načela morajo biti upoštevana, če želimo, da bo sklad služil svojemu namenu. Ob tem, da bi bile vse naložbe, portfeljske in strateške, pod isto streho, sklad postavljamo v zelo tvegan položaj. Zato bi morali imeti v skladu le portfeljske naložbe, pri katerih lahko zasledujemo načelo razpršenosti in pa donosnost naložb, ne pa tudi strateške, s katerimi lastništvom moramo upravljati aktivno. V primeru, da bi se strateško podjetje pojavilo v težavah, bi jo morali dokapitalizirati, in to iz denarja demografskega sklada. Zato, če želimo, da bo demografski sklad služil svojemu namenu, mora imeti pametno naložbeno politiko. Poleg drugih razlogov, ki jih je navedla Vlada v svojem mnenju, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je vprašanje tudi glede upravljanja premoženja, kjer z vidika ustavnega oziroma pravnega reda Državni zbor ne more biti skupščina slovenskega demografskega sklada, kot predlaga predlagatelj. Ker Vlada že pripravlja predlog, ki bo sledil osnovnemu poslanstvu sklada in bo v kratkem tudi predstavljen Državnemu zboru, predloga zakona danes ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Soniboj Knežak, za njim bo dobil besedo poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta zgodba o ustanovitvi demografskega sklada se vleče kot zgodba o tisti jari kači. Leta in leta se o tem razpravlja, kljub temu da nam demografski kazalci jasno kažejo, da se nadaljuje trend, da se veča število starejših na eni strani in na drugi strani imamo manjše število delovnosposobnih prebivalcev. Ta trend bo v naslednjih letih še bistveno bolj neugoden. Nismo edini s tem problemom. Te probleme imajo tudi ostale države, vendar so se tega problema resneje lotile oziroma so se tega zavedale že kar nekaj let pred nami. Zato imajo številne različne sklade, ki naj bi zagotavljali v bodočnosti neke dodatne vire za izplačevanje dostojnih pokojnin. Jaz sam se zavedam resnosti tega problema. Ob nastopu funkcije, ko imaš kot novopečeni poslanec sto vprašanj, je bilo eno izmed mojih vprašanj, kaj je razlog, da se o tem zakonu o demografskem skladu že leta in leta pogovarjajo, stvari se pa nič ne premaknejo. Zdaj moram reči, da nekega pravega odgovora nisem dobil oziroma še najbolj bi ta odgovor lahko strnil v to razlago, da eden od teh razlogov je, da gre v bistvu za nek prestiž, se pravi, kdo je pravi zastopnik upokojencev, in v končni fazi kdo si bo tudi pripel neko medaljo za sprejetje tega zakona. Moram reči, da je to zame absurd, ki ga še tudi danes, pa bom že skoraj leto dni v tem parlamentu, zelo težko sprejmem. Se pa z njim sedaj srečujem tudi v praksi tukaj pri delu v samem Državnem zboru predvsem v tem smislu, ko gledam, ko se nekatere posamezne stranke med sabo deklarirajo in se imajo za edine, ne vem, prave borce, zastopnike populacije upokojencev. Tukaj naj samo spomnim na še nekaj mesecev nazaj zgodbo o tem, kdo bo lovil v bazenu 620 tisočih upokojencev. Upokojenci niso, spoštovani, kolegice in kolegi, od nikogar. To so naši starši, naši stari starši, svojci, sosedje, znanci, ki pa od nas pričakuje, da jim bomo omogočili sistem pokojnin, ki jim bo omogočil dostojno življenje tudi v starosti. Lanske volitve so jasno pokazale, da ima tudi populacija upokojencev nek zgodovinski spomin. Obljube nekaterih, ki so leta v tem hramu, pa so obljubljali tudi tisoč evrov pokojnine, so žal danes za večino upokojencev le znanstvena fantastika. Lani se je tudi izkazalo, da tudi zvezdniška ekipa nekih košarkaških strokovnjakov ni garant, da se bo upokojencem godilo kaj bolje. Račun so izstavili lansko leto na volitvah. Tudi v SD se tedensko srečujemo s številnimi interesnimi skupinami, ki kljukajo na naša vrata, želijo nam predstaviti svoje probleme, od nas pa pričakujejo, da jim bomo pomagali pri odpravi takšnih ali drugačnih krivic, pričakujejo, da jim omogočimo tudi skozi zakonodajne postopke, da pridejo do nekega poplačila za te njihove krivice. Žal med temi, spoštovane kolegice in kolegi, ni upokojencev, ki z bornimi pokojninami ne zmorejo več sestavljati kraja s krajem. Jih je pa po ocenah, mislim, da sem tudi v Državnem zboru že večkrat slišal, cca 280 tisoč takih, ki živijo na pragu revščine. Govorim, spoštovane kolegice in kolegi, o generaciji, ki je v končni fazi to družbo zgradila, ki se ni pogovarjala 20 let ali pa 25 let o tem ali bo naredila 20 kilometrov železniških tirov, ampak je zavihala rokave in naredila kompletno infrastrukturo, ki jo imamo veliko večino še danes v uporabi, spoštovane kolegice in kolegi. Pa najsi bo s področja cest, najsi bo s področja zdravstvenih domov, bolnic, šol. Velika večina tega, kar imamo pa še danes uporabljamo, je bila zgrajena tudi z odrekanjem te generacije, o kateri se danes pogovarjamo. Predlagatelj je danes že večkrat omenil in se med drugim hvalil: »Naš predlog pa podpira ZDUS.« Kdo pa je danes ZDUS, spoštovane kolegice in kolegi? Od 620 tisoč upokojencev jih je 200 tisoč članov. Predsednika ZDUS, z vsem dolžnim spoštovanjem, Jožeta Sušnika bolj skrbi njegov stolček kot pa neki resni problemi, ki jih imajo upokojenci. To opažam in on ima probleme, pa spet banaliziram, o tem, kdo bo ustanovil pa kje se bo odvijal festival za tretje življenjsko obdobje ali bo na tej lokaciji ali bo na tisti ali se bo on podpisal kot ustanovitelj. To je tisto, to so generacije, ki že leta sedijo tam, ki jih mora biti sram, vključno z nami, ki sedimo tu notri, da smo pripeljali to generacijo upokojencev na tak nivo pa na to bedo, da morajo iskati na Karitasu in na Rdečem križu, pa še kje, da se preživljajo To nam sigurno ni v ponos. Zadnje pokojninske reforme. Kaj smo pa delali z zadnjimi pokojninskimi reformami? Z reformo ZPIZ 2 smo posegli predvsem v pogoje, dvignili smo količnike na 24 let, včasih je bilo na 10 let, z 80 % smo šli zdaj na 57 %. Super ukrep. Zniževali smo že tako nizke plače. Nismo se pa nič pogovarjali o novih virih, o stabilnosti teh virov in tistem, o čemer so se tudi že nekateri kolegi in kolegice danes že opredelili. Minister za finance je mislim, da kakšen mesec nazaj tudi v Državnem zboru omenil, ko je ocenjeval vzdržnost tega pokojninskega sistema, da ocenjuje, da so te omenjene spremembe ZPIZ 2 in vse ostalo, kar se je dogajalo, pripeljalo tudi do tega, da imamo danes en sistem, ki je vzdržen in ki bo vzdržen še nekaj časa. Verjamem, morebiti skozi finančne kazalce, ne vem, se pa vprašam vključno z vami, ali je ta sistem vzdržen za upokojence. Koliko časa ga bodo še zdržali? Z vsakim nadaljnjim letom bolj tonemo v neko brezno, pa morebiti še ne toliko z vidika upokojencev, ampak tudi mladih generacij. Tisto, o čemer se danes pogovarjamo, je predvsem stvar, ki bo zadevala tudi naše otroke, naše vnuke. Kakšno pa je mnenje o tem naše mlade generacije? Zaupanje mladih v ta sistem upokojevanja je na izredno nizki ravni. Če jih boste vprašali, velika večina jih meni, da tako ali tako nikoli ne bodo dočakali penzije. Halo? Mlada generacija, ko se pogovarja na tak način o sistemu, ki naj bi temeljil na medgeneracijski solidarnosti?! To nas mora, spoštovane kolegice in kolegi, res zaskrbeti. Pa jim verjamem in jih tudi razumem. Če samo skozi številke pogledaš – ali je zdajšnji sistem vzdržen? Če bi bil vzdržen in če bi se financiral samo iz svojih virov, bi imeli danes upokojenci že tako nizke pokojnine znižane še za 20 %. 20 % namreč dajemo iz državnega proračuna. To je daleč od nekega vzdržnega in dobrega sistema. Jaz sem bil tudi sam vesel, da smo v našo koalicijsko pogodbo vnesli sprejetje zakona o demografskem skladu. Če bo sprejet, sem trdno prepričan, da bo to eden izmed pomembnejših projektov te koalicije. Pred časom nam je bil prikazan tudi časovni okvir. Mislim, da je bila časovnica, da se v jesenskem delu leta predstavi osnutek in naj bi ta zakon šel v sprejetje v začetku naslednjega leta. Kaj jaz pričakujem od tega novega zakona? Tu je v prvi vrsti zagotovitev neki trdnih trajnih virov financiranja, za katere sem trdno prepričan, da imamo tudi danes kljub temu, da smo že večji del, včasih družbenega, premoženja sprivatizirali, da imamo še dovolj resursov, da tudi lahko tu uspešno pokrijemo. Seveda je ta vir financiranja v bistvu samo en del tega zakona, tisto, kar sam ugotavljam tudi glede na katastrofalne prakse upravljanja v tej naši državi, so za mene izredno pomembni vzvodi tega upravljanja in nadzor nad delovanjem tega sklada. Preglednost, varnost, stabilnost, ki naj bi zagotavljala neko kompetentno vodenje, seveda ne tistega, da bomo spet gledali, ali bo naš ali bo vaš, ampak da bo, kar je bilo tukaj že danes nekajkrat omenjeno, človek, ki bo kompetenten, da bo nadzor nad tem jasen, transparenten, da ne bo dvoma v delo tega sklada. Jaz upam, seveda sem večni optimist, da bomo do tega prišli, saj ne nazadnje drugega izhoda, spoštovani kolegice in kolegi, tudi nimamo. Večkrat je bilo tudi danes s strani opozicije rečeno, da Vlada zamuja s to zakonodajo. Tudi sam se strinjam, da zadnji dve seji nista bili ravno vsebinsko polni nekih zakonov. Ampak kolegice, kolegi, vprašajte tudi malo sami sebe, ali ste pripomogli kaj k temu, da bo kaj več časa. Nekaj mesecev smo tukaj, 23 izrednih sej je bilo v tem državnem zboru, dobronamernih. Ne vem, bi se verjetno pridružil mnenju o dobronamernosti, kar je rekel premier Šarec, tisto pa ravna zemlja in te zadeve. Kot sem že omenil, so aktivnosti koalicije na to temo zakona o demografskem skladu stekle, vidim tudi neke časovne okvire. Iz vsega tega, kar sem predstavil tudi v stališču poslanske skupine, se vidi, da jaz tega zakona danes ne bom podprl. Pričakujem pa korekten predlog s strani Vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Horvat, za njim bo dobil besedo poslanec Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Vesel sem, da se ukvarjamo tudi na nek način s posnetkom stanja oziroma da, kot nas je spomnil spoštovani kolega Soniboj Knežak, z zgodovinskim spominom. Jaz verjamem, da mu je zelo težko spomniti vse nas na nekdanje obljube koalicijskega partnerja o tisočih evrih. To smo si vsi zapomnili in vsi čakamo, čakamo. In še nismo dočakali. Jaz vem, da ne bom dočakal, da bi Slovenija imela neko povprečje tisoč evrov. Večkrat, ker se pač ukvarjam s številkami, tudi zelo jasno postrežem s tako imenovanim pravilom dveh devetk. Od leta 2008 do leta 2017 je devet let. To je prva devetka. Druga devetka pa je, če pogledamo odmerni količnik povprečne starostne pokojnine, merjene z neto plačo. Leta 2008 je bila povprečna neto pokojnina 67,1 % povprečne neto plače, čez 9 let, torej 2017 pa 58,4. Razlika je 9 odstotnih točk. To je pa ta druga devetka. Od tod sledi pravilo dveh devetk. Kdo je bil v tem obdobju v Vladi? Odgovor je na dlani. Res je, tista naša mini pokojninska reforma leta 2012, ampak ne pozabiti, soglasno je bila sprejeta. Je pa zagotovila, da smo vsaj zagotovili neko vsej približno vzdržnost pokojninske blagajne. Saj če bi penzije dobivali res samo iz pokojninske blagajne, bi bile bistveno bistveno nižje, ampak pri nas v zakonu piše, kako se penzije izplačujejo, da je tukaj zraven ne samo pokojninska blagajna, ampak da je zraven vedno tudi državni proračun. To je vsem jasno in smo tudi že povedali, kakšni so zneski – približno 1 milijarda, včasih milijarda in pol, včasih manj od milijarde gre za penzije. In prav je, da gre, gre za naše ljudi. Gre pa zato, kar sistem ne deluje, preprosto ne deluje. V vseh teh letih enostavno nismo uspeli vzpostaviti nekega pokojninskega sistema. Za tiste starejše bi bila rešitev gotovo prepozna, moramo pa računati na mlajše generacije, ki prihajajo za nami. Če pogledamo finančni načrt Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za letošnje leto, je kar zajeten obseg. Mi potrebujemo 5 tisoč 522 milijonov evrov na odhodkovni strani in enak znesek na prihodkovni strani. 5 tisoč 522 milijonov evrov ali okroglo, po domače, 5 in pol milijard. Kolega Hršak pravi in se mu nekako toži po tistih časih, ko so bili višji prispevki s strani delodajalcev. Glejte, imate večino, pa jih dvignite, če mislite, da je to rešitev. Obstaja pa tudi en pojem, ki se mu reče konkurenčnost, in obstaja tudi enotni evropski trg. In potem ne vem, kaj bo – a bo to bolje delovalo na pokojninsko blagajno ali pa slabše, če bodo naši gospodarski subjekti izgubljali v konkurenčnem boju? In še naprej o številkah. Predlagatelj, enkrat SDS, enkrat Nova Slovenija, ampak nikoli ni prav. Vlada ima ogromno strokovnjakov, pa če jih je premalo, najemite jih zunaj in pridite z rešitvijo. Ampak nikoli ni dobro, kar mi predlagamo. Mi smo v predvolilnem programu matematično zmodelirali tristebrni pokojninski sistem, ne pravim, da je idealen, ampak gotovo pa je – s tem ste se mnogi strinjali – dobra osnova za nadaljnjo razpravo. Ampak ker ne prihaja s prave strani, ga je treba takoj na začetku zatreti, zatreti. In mi zdaj čakamo – dobro, če opozicijski predlogi niso dobri, čakamo, da pridejo vladni. Absolutno se strinjam, da demografski sklad ne more rešiti pokojninske blagajne. To je, gospe in gospodje, kapljica v morje, kapljica v morje. Primer. predlagatelj korektno navaja: Republika Slovenija je dobila iz naslova dividend premoženja Republike Slovenije v letu 2018, na podlagi poslovanja teh podjetij v letu 2017, 446 milijonov evrov dividend. Ampak leta 2018 je bil še en specialni priliv – dividenda Nove Ljubljanske banke, 270 milijonov. Te zdaj ne bo. Če to odštejemo, dobimo 176 milijonov. Ob tem, hvala bogu, nam gospodarstvo dobro cveti in dejansko se iz naslova prispevkov kar lep denar steka v pokojninsko blagajno in tudi v državni proračun. Ampak 176 milijonov je, kolegice in kolegi, 3 % od tega, kar je finančni načrt ZPIZ za letošnje leto. Ne rečem, da ni nič, 176 milijonov je lep denar, samo je pa res, še enkrat, kapljica v morje. Tako da smo spet pri debati, kaj je boljše. Ali je boljša privatizacija, to pomeni umik politike iz gospodarstva. Bolj kot je politika v gospodarstvu, v državnem gospodarstvu, več imamo preiskovalnih komisij v parlamentu. A ni to čudno? A bomo mi ravnali tako, da bomo generirali parlamentarne preiskovalne komisije, ali bomo ravnali tako, da bomo generirali denar, denar iz naslova davkov na dohodek pravnih oseb in tako dalje in tako dalje. Umaknimo politiko iz gospodarstva. Lansko leto smo na Odboru za finance in potem tudi na Odboru za zadeve Evropske unije obravnavali uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o vseevropskem osebnem pokojninskem produktu. Takrat sem predlagal, da bi, čeprav razumemo vsi, kako deluje uredba in sem spraševal, kateri zakoni se bodo spremenili, da bi dejansko zaživelo tudi v Sloveniji to, kar ta uredba prinaša. Ampak neki mlačni odgovori so bili, nič točnega, je pa dejstvo, da so starostne pokojnine bistveni del prihodkov upokojencev in za mnogo ljudi ustrezno pokojninsko zavarovanje pomeni razliko med dostojno starostjo in revščino. To je osnovni pogoj za uveljavljenje temeljnih pravic iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, vključno s členom 25., o pravicah starejših, ki navaja, citiram: »Unija priznava in spoštuje pravico starejših do dostojnega in samostojnega življenja ter sodelovanja v družbenem in kulturnem življenju.« Jaz zdaj ne vem, sprašujem Vlado, kako je zdaj s to uredbo. Vedno, ko imamo to tematiko na mizi, sprašujem tudi, kako je naša davčna politika stimulativna, da bi mladi, seveda tisti, ki lahko takoj, ko vstopijo na trg, ne vsi, vsi ne morejo, tisti, ki lahko, da bi vsaj kakšen krajcar pa dali na stran za stara leta, kot se reče Tega preprosto pri nas ni. To pri nas ne zaživi. Seveda če ni davčnih stimulacij, in te stimulacije bi se gotovo državi na dolgo rok povrnile, potem tudi ljudje ne vidijo te motivacije, da bi šparali, in to na pravem mestu, ne da je recimo denar mrtev na bankah, da bi šparali za kvalitetno tretje življenjsko obdobje. Kot smo povedali v stališču poslanske skupine, tudi sam osebno bom glasoval tako, da bom omogočil, da bo zakon šel v drugo branje, potem pa tam, da vidimo, strokovne predloge, takšne, ki bodo resnično zakon izboljšali in ga naredili še učinkovitejšega, pa da gremo naprej. Ne da samo kritiziramo, češ, opozicija spet izsiljuje, spet zakon opozicije, spet nujna seja opozicije [[…]]Glejte, če pa ni »štofa« s strani Vlade, če pa s strani vlade ni zakonov! Mi delamo, mi delamo in imamo bistveno manjšo mašinerijo za pripravo zakonov kot koalicija, vlada. Enkrat bi pa le želeli, da bi se pa tudi naše ideje vsaj majčkeno spoštovale. Hvala lepa.
Hvala lepa! Besedo ima poslanec Vojko Starović. Za njim bo razpravljala poslanka, mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo, pozdravljeni vsi! Glavni problem je preveliko število prenizkih pokojnin, smo danes poslušali. Ljudem, ki so delali celo življenje, ne omogočamo dostojnega življenja. Odmerni odstotek je prenizek. Tudi invalidske pokojnine ne omogočajo dostojnega življenja. Demografske spremembe zahtevajo bolj stabilne vire. Glede tega sem poslušal stvari z desne in z leve. Bi rekli, tu se strinjam. Ena od rešitev je gotovo tudi oblikovanje demografskega sklada. Samo da vas spomnim malce zgodovinsko. Ko smo preoblikovali družbeno lastnino oziroma, ko smo jo nacionalizirali, ko smo jo naredil državno, je dr. Ribnikar, drugače tvorec in soustvarjalec osamosvojitve, uspešne in finančne osamosvojitve Slovenije, predlagal drugače. Naredimo iz vse družbene lastnine demografski sklad. Ne vem, če se boste spomnili, ampak takrat sem jaz pač aktivno delal, spremljal zadeve, in to je bil predlog. Ne. Odločili so se, ker to je bila Peterletova vlada, za nek drugačen sistem. V glavnem, šlo je za privatizacijo družbene lastnine, vprašanje, če je bilo to ustavno ali neustavno. Bil je sicer ustavni spor sprožen, pa nikoli ni bilo odločeno o njem. Ampak ne glede na to, so se odločili, zato ker privatna lastnina, kakor pravita moja kolega Horvat ali pa Tonin, kot so prepričani, da privatna lastnina vse rešuje, so se odločili, da bo privatizacija speljana preko certifikatov. Naredili smo neke privatne finančne družbe za upravljanje. Kje so končale? Na smetišču zgodovine. Oblikovali so neke holdinge, ki so se sesuli, firme, ki so jih upravljali, so se v glavnem sesule. Prodali smo jih za dva bela in dali za dva rdeča. Mnogi ti upravljavci, privatni, ker so to bile privatne družbe za upravljanje, so nekateri že zaprti drugi pa v postopkih. Dobro poznam te ljudi, ker so pri meni licitirali Metropol hotel, kdo bo za te certifikate in vem, kakšni so bili pogovori in kako je vse to klavrno končalo. Ko se pogovarjamo o pokojninskem sistemu, danes mogoče malo zmotno, pokojninska blagajna ima pretočni sistem. Splošni prispevki, ki jih plačujejo delavci, tudi študentje, kar pride notri, se pretakajo v pokojnine. Če je dela več, ko je malo konjunkture, gospodična, bi prosil za posluh, jaz tudi vas poslušam, se tudi naredijo zadeve, da so boljše. V sedanji ekonomski situaciji smo zmanjšali prispevek iz proračuna, ker iz proračuna smo dolžni zagotavljali polnjenje pokojninske blagajne, se je ta prispevek bistveno zmanjšal z lanskega leta na letošnje leto, kar prispeva država iz integralnega proračuna. Ne pozabiti. Na drugi strani pa poslušamo tiste, ki so tako za privatizacijo, da bo ta vse rešila, pa smo videli koliko je rešila, kaj smo naredili z družbeno lastnino, ki je bila prej zgrajena, znane firme, od Metalke do pri nas Cimosa, Droge, banke, zavarovalnice, vse je končalo v tujih rokah skozi ta privatizacijski način, skozi družbe za upravljanje, kar je bila taka velika pogruntacija, ker država je pač slab upravljavec. Sedaj imamo pritisk s strani obrtnikov, da država reši sklad za penzije obrtnikov. S skladom pa ne more država nič delati, ker je to čisto privatni sklad in se očitno tudi kot takšen ni obnesel. So neki problemi torej s to privatizacijo. Ne bi jaz rekel, da je to rešitev, ampak je kvečjemu problem, če to naredimo in bi ta demografski sklad šel v tej smeri. Kot je bilo že rečeno, naša stranka ne bo to podprla tega zakona. Zakaj ne? No, bom povedal. Če mi dovolite, moji dragi kolegi, zahrbtni tukaj SNS – ker se oglašajo za hrbtom. Poglejte, zakoni so tista podlaga delovanja družbe, skozi katero je določen pravni red urejanja delovanja državnih organov, ravnanje pravnih subjektov in njihova medsebojna pravna razmerja. Vsebinsko ustrezni, pravno pravilni in nomotehnično urejeni, skratka dobri predpisi so nepogrešljiv pogoj za dobro delovanje države. Družbena razmerja se v pravni državi urejajo s predpisi in s pravili ravnanja. Priprava predpisov pa je poglavitna naloga državne uprave. Torej ministrstev. Pri tem ravnanju jim je vsekakor dobrodošla pomoč javnosti, civilne družbe ali posameznih strokovnjakov izven uprave, vendar ti ne morejo in ne smejo opravljati nalog namesto njih. Kakovost predpisa je v prvi vrsti odvisna od njegove vsebine, od tega, ali predpis normira prava vprašanja ali država s predpisovanjem različnih ravnanj uspešno usmerja družbeni razvoj in določa pravila poštenega in pravičnega sožitja med ljudmi. Pripravo predpisov je treba zaupati javnim uslužbencem, ki morajo imeti najboljši pregled nad stanjem na svojem področju, znati predlagati primerne strokovno utemeljene rešitve, obvladati pravila nomotehnike in skrbeti za uspešno izvedbo in spremljanje sprejetih predpisov. Za vso to dejavnost je treba dati primeren čas, za proučevanje in analiziranje problemov, pripravo medsektorsko in medresorsko usklajenih rešitev ter njihovo preverjanje in usklajevanje s strokovno in z drugo zainteresirano javnostjo. Veljavna ureditev priprave predpisov zahteva od pripravljavcev, predlagateljev predloga zakona, da ocenijo stanje na področju urejanja in razloge za sprejetje predpisov, cilje, načela, poglavitne rešitve, predlagano oceno finančnih posledic in tako dalje. Te zahteve so v veliki večini primerov zagotovljene bolj formalno, kar ima gotovo za posledico sprejemanje ne dovolj kakovostnih predpisov, ki jih je treba zelo hitro in pogosto spreminjati in dopolnjevati. Cilj, h kateremu je treba stremeti, je dosledno izvajanje veljavnih zahtev za pripravo predpisov in njihovo nadgradnjo s čim bolj kvantificiranimi presojami v smeri zmanjšanja ali odpravljanja administrativnih obremenitev in poenostavitev postopkov. Poglavitni cilj je zagotoviti čim večjo legitimnost sprejetega predpisa, tudi s sodelovanjem strokovne in druge javnosti v postopku njegovega sprejemanja in kasnejšega izvajanja. Ta parlament sprejel to resolucijo, to resolucijo o normativni ureditvi, ki je bila sprejeta 2009 in velja. Če imamo danes pred seboj zakon, ki je delno prepisan od zakonskega predloga Desusa izpred let, nekaj dodano, nekaj na hitro, hkrati da vsi vemo, da je vlada že pripravila zakon. To je prehitevanje po levi, po desni [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, govorili ste pa, jaz ne vem. Vladni zakon ni dober, ste govorili prej. Ne vem, ali sem narobe slišal ali karkoli. Se opravičujem, ampak mislim, da bi bilo treba prebrati dele te resolucije, da vemo, o čem govorimo. In tudi hkrati povedati, da dejansko je treba zakon malce drugače pripraviti, malce bolj konsistentno in takrat dodajati notri spremembe, kar boste vsekakor imeli priliko. Mi imamo pač vlado in mi se zanašamo na vlado, da bo te predpise pravočasno predložila nam, hkrati pa se vam zahvaljujem za pritisk tudi z vaše strani. Kar se tega tiče, se absolutno strinjam, da smo že precej pozni; in naj vlada ta zakon čim prej pripravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej je prosil za besedo predlagatelj, poslanec mag. Andrej Šircelj. Izvoli.
Hvala lepa. Imam eno pojasnilo kolegu Staroviću. Mi nič ne prehitevamo. Mi smo v tem trenutku prvi, ker še nihče ni naredil zakona o demografskem skladu; in morali bi ga narediti že pred, ne vem, štirimi, petimi leti. In tudi vaša vlada ga ni naredila, nič ni naredila. Dala je samo mnenje na naš zakon, samo to. Pa še le-to je pavšalno in ni celovito in lahko rečem, da je enostransko in malo zavajajoče, in vi pač ponavljate to mnenje. Tako da, žal.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka mag. Karmen Furman. Za njo bo dobil besedo poslanec Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dejstvo je, da slovenski pokojninski sistem danes očitno dolgoročno ni več vzdržen. In to dejstvo danes priznavamo vsi. Je pa res, da pa vsaj eni situacijo rešujemo ali pa vsaj skušamo reševati. Vemo, kakšne so danes zgodbe upokojencev in tistih, ki so s svojim delom vplačevali v to blagajno, a danes si ne morejo privoščiti nekega dostojnega življenja. Danes ti isti slovenski upokojenci hodijo po hrano na Karitas, ker jim po plačilu položnic v žepu ne ostane dovolj oziroma vsaj ne kaj dosti, da bi si lahko kupili hrano. Statistika kaže, da danes polovica upokojencev živi pod pragom revščine, četrtina ima manj kot 500 evrov na mesec, okrog 26 tisoč upokojencev pa prejema pokojnino manj kot 300 evrov. Pravite, da gre v tem sistemu za solidarnostno načelo. Mene zanima, kaj je solidarnostnega v tem, da si očitno nekdo, ki je 40 let delal in vplačeval v to pokojninsko blagajno, danes ne zasluži dostojnega življenja, medtem ko se drugi, ki v ta sistem niso nikoli vplačevali, napajajo z raznimi privilegiranimi pokojninami. Veste, to je kruto dejstvo, ki danes kaže na to, kako je v Sloveniji biti star. In zato smo v Slovenski demokratski stranki pripravili Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, ker v naši stranki iščemo in predlagamo rešitve, kako bi te probleme reševali; in treba jih je reševati čim prej. Zato s tem zakonom predlagamo, da se vse državno premoženje združi v demografskem skladu, iz katerega se bo nato črpalo za zapolnitev te pokojninske blagajne. Navsezadnje gre tukaj za premoženje, ki je bilo zgrajeno na žuljih tistih, ki so delali v preteklosti, in danes je naša dolžnost, da jim zagotovimo dostojno starost. Na ta način bi tako prišlo tudi do združitve namenskih sredstev za poplačilo pokojnin in predvsem tudi do transparentne porabe, saj se ta sredstva ne bi mogla porabiti za druge namene. Je pa po drugi strani ta zakon tudi varovalka, da vladna koalicija ne bi mogla več prevarati slovenskih upokojencev. Govorim o tem, ko vi nekaj zapišete v koalicijski sporazum, ko pa je treba za te vaše zaveze zagotoviti denar, pa tega ne storite. Verjetno se spomnite, kako bi morali z januarjem letošnjega leta odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe postopno določiti v višini 63 %, letni dodatek v dveh različnih višinah in še kaj. Konec lanskega leta smo v naši stranki pripravili konkretne predloge zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ker se zavedamo, v kakšnih stiskah danes živijo slovenski upokojenci. In to ni bilo v času volilne kampanje, kajne. Predlagali smo dvig odmernega odstotka, dvig minimalne starostne in invalidske pokojnine, pravzaprav smo vam šli naproti z vašimi zavezami iz koalicijske pogodbe. Takrat smo prosili oziroma želeli vašo podporo, pa ne naši stranki, ampak zakonu, s katerim bi upokojencem z najnižjimi pokojninami zagotovili dostojno starost. Predlog ste seveda zavrnili, a rečeno je bilo s strani takrat državnega generalnega sekretarja, da boste pripravili in predložili bolj sistemske rešitve, in to v prvi polovici tega leta. Danes smo 21. maja in na te rešitve še vedno čakamo – mi v opoziciji in slovenski upokojenci. Vse, kar ste v tem času uspeli narediti, pa je dvig minimalne plače in socialne pomoči. A posledice teh vaših ukrepov so višje položnice vrtcev, nižji otroški dodatki, upokojencem pa ste povišali oskrbnine v domovih za starostnike. Pred dnevi smo lahko zasledili tudi, kako vam je zmanjkalo denarja za poklicne pokojnine. Tako bodo tudi vsi obrtniki, podjetniki in drugi, ki so vlagali v Sklad podjetnikov in obrtnikov, preprosto ostali brez tretjine svojega privarčevanega denarja. In to so tiste prevare, o katerih govorim in ki bi jih bilo treba odpraviti. Razumem tudi, da vam ni všeč, da je ZDUS kot civilno združenje upokojencev podprl naš predlog zakona. Ni vam všeč, ker oni celo menijo, da je ta naš predlog boljši kot dosedanji ministrov ali pa Desusov predlog, ki je bil vložen tik pred koncem vaše prejšnje vlade. ZDUS je organizacija, ki vendarle pokriva 230 tisoč upokojencev; in to je mnogo mnogo več, kot pa imajo nekateri poslanci, ki danes sedite tukaj, prejetih glasov volivcev na zadnjih parlamentarnih volitvah. In seveda je bilo danes tudi za pričakovati, da bo koalicija natolcevala o naši volilni propagandi, ker drugega očitno več ne znate. Je pa res, da ko mi nekaj predlagamo, vi ravno v tem iščete bolj sistemske rešitve, ki jih pa kasneje nikoli ne predlagate. Rečeno je bilo, da imamo danes problem politične demence. Sama menim, da je ključni problem vaše koalicije v tem, da gledate zgolj to, kdo zakon pripravi, ne pa tega, kaj bi ta zakon dobrega storil za naše državljane. Deset let vladate, pa niste naredili praktično nič, prav nasprotno, prav zaradi vas je položaj upokojencev iz leto v leto slabši. S tem zakonom, ki ga danes predlagamo, pa bi se zagotovo uresničile bolj varne in stabilne pokojnine vsem upokojencem. Izboljšal bi se navsezadnje tudi finančni in socialni položaj upokojencev, kajti vsi demografski skladi, ki jih imamo po svetu, imajo en sam namen – in to je izboljšanje finančnega položaja upokojencev. Zato resnično upam, da se enkrat presežejo vaši strankarski interesi in podprete tisto, kar je dobro za naše ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Robert Pavšič. Za njim pa bo dobila besedo poslanka Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej en medklic, Sklad obrtnikov in podjetnikov je zasebni sklad, država s tem nima nič, razen da vsako leto doda zraven 600 tisoč evrov, pred nekaj leti pa je dodajala 6 milijonov evrov. Drugače pa odlično izhodišče in hvala zanj ter hvala tudi za vse odlične dokaze vaše besedne manipulacije. O čem mi sploh govorimo danes – o demografskem skladu ali o višini pokojnin? Ti dve zadevi namreč nimata prav nobene povezave. Eno je sistem, ki vzdržuje vzdržnost pokojninske blagajne, drugo pa je določanje višine pokojnin. Ja, vem, bolečina ljudi je ogromna; pa ne samo zaradi pokojnin, ogromna je zaradi tega, ker vidi, kako se je v zadnjih sedemdesetih letih ustvarjeno premoženje v zadnjih petindvajsetih letih razblinilo z žegnom politike. 50 let se je ustvarjalo to državo, postavljajo tovarne, železnice, to sta povedala že moja dva kolega, pa bom še enkrat ponovil, ceste, celotno infrastrukturo, šolalo se je ljudi, vzpostavljal se je sistem, pokojnine so bile dobe. Potem pa kar naenkrat, po prestopu v nov milenij oziroma še prej s privatizacijo pa certifikati javnega premoženja se je zgodil rop tisočletja. In tista revščina babičine srebrnine, državne srebrnine, ki je zdaj ostala, zdaj bomo pa mi to vse vzeli, dali v demografski slad in s tem bo upravljala politika. Ne, politika je dokazala, da nima pojma pri upravljanju premoženja. In zdaj govoriti o tem – jaz vem, da vaše rešitve ne bodo dobre –, je popolnoma zaman, ker vaše rešitve so pa dokazano zanič, ker so pripeljale do tega sistema, ki ga imamo danes tukaj, da ne samo pokojninska blagajna, tudi zdravstvena, šolska, varnostno; vse je tik pred razsulom. In kaj bomo naredili? Vse skupaj, kar je ostalo, bomo združili pod eno politično-gospodarsko organizacijo in bomo spet vse to rešili. Rešitev ni ne politika ne privatizacija. Treba je malo možgane vklopiti pa kaj narediti, ampak zgleda, da to pač tukaj ne bo šlo. Mi delamo, ste rekli. Kako? Po vaših lastnih besedah ste skopirali 85 % zakona, ki ni bil usklajen; in zdaj se čudite, kako ne bo sprejet. Kako naj bo sprejet?! Saj ne more biti. In hvala lepa tudi obema kolegoma poslancema za odlično manipulacijo vsega tistega, kar izrečem v zadnjih štirinajstih dnevih. Zgleda, da sem vam res postal malo nevaren. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Mateja Udovč. Za njo bo dobil besedo poslanec dr. Anže Logar.
Hvala lepa za besedo. Danes obravnavamo zelo pomembno temo, ki ni nova, dotika pa se vseh ali pa se še bo vsakega državljana oziroma vsakega od nas. Tako kot vse državljane tudi mene zelo skrbi, kako bomo uredili to problematiko. Ko razpravljavci danes razpravljajo, da vlada Mira Cerarja ni uspela najti ustrezne rešitve za demografski sklad, naj ponovim besede gospoda Širclja, ki je lepo povedal, da bi moral biti demografski sklad sprejet že pred več kot štirimi leti, se pravi že pred Cerarjevo vlado. Vse to kaže, da je to tema, kjer je zelo težko uskladiti različne poglede in interese, zato so očitki prejšnji vladi neutemeljeni. V tem času so se zamenjale že tri vlade, ta vlada je že četrta, ki rešuje demografski sklad. Danes pa je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke vložila Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, po katerem bi se celotno državno premoženje preneslo v ta sklad. In bi se tudi večina prihodkov od tega premoženja namenila za pokojnine. V izhodišču vztrajajo, da se celotno državno premoženje prenese v demografski sklad. S to zakonsko rešitvijo naj bi izboljšali položaj upokojencev, po drugi strani pa bi razbremenili delodajalce in zaposlene pritiska, da je treba velik del zaslužka nameniti za pokojnine. Predlagajo nacionalni pokojninski sklad, ki bi ga prevzel Državni zbor, z njim pa bi upravljala vladajoča koalicija. S tem bi se zagotovil večji nadzor in bolj transparentno poslovanje. Pri tem pa je treba ugotoviti, da je SDS za osnovo svojega predloga vzel predlog zakona, ki ga je v prejšnjem mandatu vložila Poslanska skupina Desus, slednjemu pa je SMC nasprotoval. Do bistvenih razhajanj je prihajalo zaradi vprašanja upravljanja in strukture naložb, ki bi jih moral imeti v lasti sklad. Za Stranko modernega centra je namreč sprejemljiv zgolj predlog, ki ga je v tem mandatu pripravilo Ministrstvo za finance in je sledilo predlogu ministrstva iz prejšnjega mandata. Rešitev glede prevzema in upravljanja, ki jo predlaga SDS, pa ni korektna in ne zagotavlja dolgoročne stabilnosti sklada. Vsak nov sklic Državnega zbora in vsaka nova vlada bi lahko namreč po svojih programih zastavila politiko delovanja demografskega sklada. Neodvisni, avtonomni rezervni demografski skladi, ki jih poznamo tudi v drugih državah, so namenjeni prilagajanju oziroma odzivu na predvidene demografske spremembe v prihodnosti. Zagotavljajo oblikovanje potrebnih socialnih in ekonomskih dinamik v hitro starajoči se družbi. Hkrati predstavljajo jamstvo zagotavljanja sredstev za čase visokih pokojninskih potreb. Pravno ureditev tega področja je pri nas določil že Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ), in sicer da se s posebnim zakonom v roku dveh let uredi delovanje in financiranje tega sklada. Zakon o Slovenskem državnem holdingu ureja to materijo. Po določilih tega zakona se mora Kad preoblikovati v rezervni demografski sklad, kot ga predvideva ZPIZ. Tudi Odlok o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države določa, da je za dolgoročno in uravnoteženo vzdržnost pokojninske blagajne in javnih financ potrebna zagotovitev oblikovanja, delovanja in financiranja demografskega rezervnega sklada. Prilivi v pokojninsko blagajno so v času gospodarske rasti padali, povečuje pa se število upokojencev. Cilj strategije je tudi preoblikovanje Kada v neodvisen in avtonomen demografski rezervni sklad, kot ga opredeljuje ta zakon, ki ureja pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter Zakon o Slovenskem državnem holdingu. V bistvu so demografski rezervni skladi vrsta državnih premoženjskih skladov, ki so namenjeni za vnaprejšnje zagotavljanje sredstev pokojninskih blagajn v obdobju, ko bodo njeni odhodki višji od prihodkov. Pokojninsko in invalidsko zavarovanje sta področji, ki v svetu in tudi pri nas postajata vse pomembnejši. Krize državnih sistemov pokojninskih zavarovanj se poglabljajo že od začetka sedemdesetih let. V Sloveniji se sredstva za izplačevanje pokojnin zagotavljajo sproti iz prispevkov aktivnih zavarovancev, kar pomeni, da naš pokojninski sistem še vedno v pretežni meri temelji na medgeneracijski solidarnosti. Pri reševanju te problematike pa moramo upoštevati dva glavna vidika omejitev, ki vplivata na pokojninske sisteme v večini držav članic Evropske unije. To sta: demografski dejavnik, povezan z učinkom padanja rodnosti in starajočega se prebivalstva v Evropi, in gospodarski dejavnik, povezan z učinkom stopnje brezposelnosti in stopnje gospodarske rasti. V SDS so ob vložitvi predloga povabili vse parlamentarne stranke k skupnemu oblikovanju končnega besedila. Večina strank je napovedala, da bo predlog preučila in se odzvala povabilu na pogovor. Tudi v Stranki modernega centra smo ravnali podobno, a do slednjega ne bo prišlo. Koalicija se je v tem času že uskladila v konceptu demografskega sklada in sklenila, da bo vložila svoj predlog. Ker mi je mar za starejše ljudi, našo generacijo, naše otroke, se bom osebno še naprej aktivno zavzemala za čimprejšnjo realizacijo navedenih zakonskih določb v zvezi z ustanovitvijo demografskega rezervnega sklada in njegovega delovanja. Postaviti moramo sistem, ki bo vsem upokojencem dolgoročno in pravično zagotavljal sredstva za človeka vredno življenje. Namen rezervnega demografskega sklada je zgolj finančno razbremeniti obstoječi pokojninski sistem; nikakor pa ne sme biti izgovor za nespreminjanje pokojninskega sistema v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi spomnil vladne predstavnike, da imate najavljen čas. Mislim, da se je že večkrat pojavila potreba, da bi tudi kaj pokomentirali. Postavljena so bila tudi nekatera vprašanja. Mislim, da ni prav, da se Vlada v tako pomembno diskusijo, kot je diskusija o demografskem skladu, v razpravi ne vključuje. Sedaj pa dajem besedo predlagatelju, poslancu mag. Andreju Širclju. Izvoli.
Ja, dve stvari imam v zvezi z razpravo kolegice Mateje Udovč. Prvo je omenila, da sem jaz rekel, da je bilo že pred štirimi leti dejansko treba narediti ta zakon o demografskem skladu. Stranka modernega centra je bila štiri leta na vladi, pa ni nič naredila, zaradi tega je odgovorna za to, da ni nič naredila. Zaradi tega je odgovorna za manko pokojninskega sistema. To je prvo. Drugo, omenjali ste na začetku tudi nek zakon, ki ga ima Ministrstvo za finance ali ne vem kdo. Na koncu ste pa rekli, da naj bi ta zakon pripravilo Ministrstvo za finance. Jaz bi res prosil predstavnike ministrstva oziroma državnega sekretarja, da pove, kje ima kakšen zakon o demografskem skladu. Tu govorijo, če ste slišali, da je nek zakon, vi ste dali samo neko mnenje na ta zakon. Skratka, pogovarjamo se o nečem, česar ni, mogoče imate v predalih, na ministrstvu je veliko v predalih. Prosim, povejte, kje je ta zakon.
Hvala lepa. Izvolite, gospod državni sekretar mag. Stana.
Hvala. Moj namen je bil, da se odzovem na današnjo razpravo v zaključni fazi. Rad bi izpostavil pa poudaril, da Ministrstvo za finance zelo aktivno dela na pripravi zakona, vezanega na demografski sklad; in tudi je predstavilo koalicijskim strankam časovnico. Zaradi tega je bilo kar precej manj težav, ko smo obravnavali in se opredelili do predloga, ki je bil vložen v proceduro razpravljanja. Iz tega je bilo tudi trikrat danes povedano, da ga nismo celovito prečitali, da smo bili nenatančni; in to bi rad kategorično tudi zanikal, temu ni tako. Vsebinsko, kar je v predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo oziroma o njem razpravljamo, je glavna težava v tem, da je treba vsebinsko ločiti strateške naložbe in portfeljske naložbe. Bom razložil to tezo; če pa pogledamo, o čem danes govorimo, je približno 10 milijard premoženja, katerega upravlja SDH, in približno milijarda premoženja, katerega opravlja Kad. Vprašanje, ki se pojavi, je, kako lahko z vrednostjo, ki jo danes imamo kot državno premoženje, s spremenjenim načinom upravljanja v določenem času dosežemo boljše rezultate, kot pa jih dosegamo danes. In predlog zakona, ki je bil dan, je povedal – vse ostane primerljivo, dano združimo in upravljamo na podobnih osnovah oziroma predpostavkah, ki danes veljajo za SDH. Tole je strokovno zelo težko razumeti, še težje pa je po tem principu upravljati te naložbe. Če argumentiram, kje so te velike razlike. Ko imaš ti strateško naložbo, takrat mora lastnik, se pojavi v obliki skupščine in lastnik v principu išče nadzorni svet, išče upravo. Lastnik spremlja cilje, ki jih ima to podjetje, in lastnik takrat, ko to podjetje deluje pozitivno, ko je gospodarsko okolje prijazno do teh podjetij, tudi razpolaga z dobički, ki jih to podjetje ustvarja. Vendar se mora pri izplačilu teh dobičkov vprašati, ali to podjetje potrebuje sredstva, ki jih je ustvarilo, za nadaljnji razvoj, za nadaljnje investicije ali ne. Če pa je poslovno okolje, v katerem podjetje deluje, neugodno za podjetja, je pa lahko slika tudi drugačna; in se je treba vprašati, ali je treba podjetje s finančnimi vzvodi reševati, ga okrepiti, zato da bo lahko svojo strateško funkcijo, ki jo opravlja, opravljalo tudi v prihodnje. Če pogledamo investicije, ki nimajo tega pomena, v teh investicijah se pa sledi samo maksimalnemu oziroma optimalnemu donosu. In takrat, ko ti deinvesticije oziroma določene investicije ne prinašajo tega donosa, je naloga upravljavca teh investicij, da se te investicije znebi oziroma jo odproda in ta denar, ki ga je pridobil, veže v drugo investicijo. Da se to doseže, da bi premoženje, ki ga imamo danes v upravljanju, doseglo ciljne vrednosti, ki smo jih tudi pri nas v idejnih izhodiščih, ki so bila narejena, preden smo začeli pisati zakon, tudi definirali, je pa treba imeti stroko, ki zna upravljati investicije, ki so strateške, in investicije, katere upravljaš po principu maksimalnega donosa. In te stvari ne pašejo v isti model vodenja. To je zelo velika zadrega, ki ni dala v tem predlogu dejansko strokovnih podlag, na podlagi katerih bi lahko dajali drugačne pripombe, kot smo jih dali. Če pogledamo naslednji korak, kateri je, ta sklad, zato da postane močnejši, kot je danes, mora biti določeno obdobje zaprt. Pomeni, da denarni tok, katerega ustvarja, ostane njemu in ga financira v nove naložbe. Lahko je seveda takšen sklad tudi polnjen iz drugih prihodkov, ne samo iz teh, katere sam ustvarja. To je stvar, katero bomo predstavili, ko bomo predstavljali predlog našega zakona. In v tem trenutku mora imeti ta sklad zelo strokovno vodenje, kajti ne sme se zgoditi, da v določenem časovnem obdobju niso doseženi cilji, katere je imel. Kajti če ne nismo dosegli osnovnega namena, da s premoženjem, ki ga imamo – in sem na začetku povedal, da je približno 11 milijard, dosežemo te cilje, da bo to premoženje raslo. To je osnovni pristop, katerega moramo zagotoviti. Drug del, ki ni tako pomemben, ampak vsebinsko ga pa zelo težko upravičimo oziroma bi ga zagovarjali, je pa način, kako bi se ta sklad, ki je bil predlagan, vodil. Nikakor, tudi po zakonu, skupščina ne more opravljati vloge, ki ji je bila predvidena. Prav tako ni bil predviden čas akumulacije tega sklada. S tem, kako je bilo predstavljeno vodenje tega predloga sklada, kako bi se ustanovil in kako bi se vodil, je veliko vprašanje, ali bi cilji, ki so pred takšnim skladom, bili doseženi. Ena izjava, ki je bila tudi podana, moramo pa vedeti, da ta sklad, ki bo nastal, je samo del financiranja pokojninske blagajne. Vedeti moramo, da danes kompleten denar, katerega naredijo državne naložbe, gre v proračun. Nikamor drugam kot v proračun. Iz proračuna se razdeli na posamezne porabnike, ki ga porabijo. In edino strokovno vprašanje danes je, ali znamo s premoženjem, ki ga imamo, gospodariti tako, da z delom premoženja ustvarimo več, kot pa če ne bi nič naredili. To je temeljno vprašanje, o katerem danes razpravljamo. In je bilo razbrati iz večine debat oziroma mnenj, ki so bila posredovana, tole razmišljanje. Nikakor pa – ne spomnim se, kdo je rekel – demografski sklad ni sklad, ki bo povišal penzije. To ni naloga in tudi ne namen demografskega sklada. Edini namen demografskega sklada je razbremenitev državnega proračuna za določen znesek, ki gre v pokojninsko blagajno, in da se te naložbe, ki jih ima, upravljajo po principu maksimalnega donosa. To je naše stališče. Bi pa nekaj časa pustil še za konec, ko bom zbral še ostala vaša mnenja, da lahko dopolnim svoje stališče. Pardon, še glede časovnice. Časovnica je bila prezentirana. Princip dela, katerega smo si zamislili v tem kontekstu, da mi bomo v najkrajšem času, govorim o dnevih, imeli predlog zakona pripravljen v tem smislu, da ga bomo lahko usklajevali s koalicijskimi partnerji, ki sodelujejo. Imamo tudi termin narejen, da s temi aktivnostmi začnemo kar na začetku naslednjega meseca. Predlog zakona je zelo daleč. Ne bi pa želel sedaj o njegovih podrobnostih govoriti, ker za to bo čas v naslednjem obdobju.
Hvala lepa. Prosim, če se izklopite. Besedo ima poslanec dr. Anže Logar. Za njim bo dobila besedo poslanka mag. Bojana Muršič. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Vidim, da v Slovenski demokratski stranki odpiramo prave teme, ker toliko gneva, kot sem ga s strani nekaterih poslancev slišal o eni od osnovni življenjskih tem, torej demografski sklad, pokojninski sklad, redko slišiš pri kateri razpravi v Državnem zboru. Očitno gre za veliko zadrego, kjer mora koalicija očitno najti razloge, zakaj ne podpre dobre rešitve in zakaj se raje odloči za neko bistveno slabšo variantno shemo pokojninskega sklada. Na nekaj opozarjam. Nekateri poslanci, tudi koalicije, ste že izpostavili, da gre v bistvu za predlog Desusa z določenimi spremembami. Vsa kritika, ki je bila danes usmerjena v predlog Poslanske skupine SDS, je na nek način usmerjena v Desus. Ampak tukaj jaz Desus opozarjam, da so v tej koaliciji. To, kar vi zagovarjate, to, kar vi zagovarjate, kar je eden vaših temeljnih točk programa kot stranke, v bistvu raison d'ętre Desusa, vam ostali koalicijski partnerji nasprotujejo. S strani poslanke Udovč je bilo celo rečeno, da je SMC nasprotoval predlogu Desusa, zato tudi nasprotuje temu predlogu, ki rešuje povzema bistvene rešitve, ki jih je Desus predlagal. Ampak zdaj ni stvar SMC, ni stvar ostalih koalicijskih partnerjev – no, še ene je –, ampak zdaj je stvar Desusa, kaj bo naredil. To je zdaj ključno vprašanje. Gospod Hršak je rekel, da ima Desus tolikšno moč, kolikor jih je v Državnem zboru. To drži. Če se dve stranki, ki sta v tem državnem zboru, ki na veliko govorita o zadevah, ki so pomembne za upokojenca, združita in podpreta ta zakon, je točno 46 glasov za to, da se demografski sklad sprejme. Da se vaš predlog zakona sprejme in gre v drugo branje, je dovolj, da vas pet glasuje za in da poslanci Stranke Alenke Bratušek, ki na veliko opeva in se, kot ste vi rekli, rine v vaš zelnik, podprejo ta zakon. V bistvu imate tisto dilemo, zdaj ni dilema vrabec v roki ali pa golob na strehi, ampak je golob v roki in vrabec na strehi. Vi imate predlog, ki ga je predlagala SDS, ki vam daje 10 enot; imate pa predlog, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance – zdaj zdaj bo, naslednji mesec ali pa naslednji ali pa naslednji –, pa vam da samo 1 enoto. Za kaj se boste vi odločili? Za kaj se boste vi odločili? Kaj se boste vi odločili? Za 10 enot ali za 1 enoto? Desetkrat več enot za upokojence da ta zakon kot zakon, ki ga pripravlja Ministrstvo za finance. Ali če povem z odstotki, 1 % vam namenjajo v demografski sklad na Ministrstvu za finance, mi pa 10 % tega, kar se letno potrebuje za pokojnine. Vi se morate odločiti glede na vašo težo. Bela knjiga o pokojninah pravi, da ustanovitev rezervnega sklada ne sme biti izgovor za nespreminjanje pokojninskega sistema v prihodnje, treba je opozoriti, da je namen rezervnega demografskega sklada le v tem, da poskuša sistem zgolj finančno razbremeniti. Zdaj pa mi vi povejte, ali finančno razbremenite sistem, če vam nekdo da 1 % ali če vam da 10 %. 1 % je statistična napaka, 10 % pa je rezervni demografski sklad. Še enkrat, vi o tem odločate. Vlada v svojem predlogu našteje devet predlogov, zakaj tega ne more podpreti. Oprostite, potegnjeni so iz petnih žil. Noben od teh predlogov ne zdrži resne razprave. Predlog, zakaj ne podpreti, številka ena: ker ni v skladu z ZPIZ-2 in 79. členom zakon o SDH. Če ste dobro prebrali ta zakon, ukinjamo zakon o SDH, ker ga ta zakon nadomešča. Torej to ni razlog. Pravite, da ne boste sprejeli zato, ker se vzpostavlja alternativni sistem upravljanja, delniško pravno osebo zasebnega prava, kar povzroča tveganje privatizacije celotnega portfelja kapitalskih naložb države in odstop od veljavne zakonodaje. Kje ste pa to potegnili? Nič takega ta predlog ne zahteva. In vsa ta vaša obrazložitev, da ne morete enako usmerjati portfeljskih in strateških naložb, je spet za lase prevlečena in ne zdrži realne vsebinske presoje. Pravite, da ne podrete tega predloga zato, ker se s predlogom zakona želi izboljšati preglednost upravljanja in donosnost kapitalskih naložb države. Jaz ne vem, zakaj je to razlog, da ne podprete. Potem pa še dodate – vendar predlog zakona dejansko predpisuje enake cilje, načela, ukrepe in akte kot aktualni zakon o SDH. In kaj? Zaradi tega vi ne morete sprejeti tega predloga zakona, ker ima enake cilje kot zakon o SDH?! Torej tudi zakona o SDH ne morete sprejeti pod temi razlogi, če imate enake vatle za vse. Pravite, da strateške naložbe onemogočajo naložbeno politiko demografskega sklada, to ste prej razlagali. Mislim, da je razlog predvsem v eni drugi zadevi. Če bodo tudi strateške naložbe v demografskem skladu, bo treba biti bolj pazljiv in ne boste mogli reševati tajkunov z nakupom posameznih naložb, zato da rešujete kakšno Savo ali pa koga drugega; ker boste imeli drugačne vatle in drugačen nadzor kot trenutno pred SDH. In se bojite, da si ne bi mogla politika več popolnoma podrediti upravljanja skladov, kot si ga trenutno s SDH. Gospod Hršak je rekel, da bi dvotretjinska večina paralizirala delo demografskega sklada, kjer ne bi mogli najti soglasja in tako naprej. Resnica je ravno obratna, ravno obratna. Spomnite se recimo imenovanja varuha človekovih pravic. Vedno smo ga imenovali, ker je bila dvotretjinska večina. Ali veste, zakaj? Ker je bil tak predlog, ki bi dobil dvotretjinsko večino. Ker mora biti tak predlog, da je splošno soglasje o tem, v tem primeru, kdo naj nadzoruje SDH. Zdaj je pa res politika, ki nadzoruje SDH. Gospod Pavšič je v žaru svojega gneva rekel, da je politika dokazala, da nima pojma o upravljanju s premoženjem. Ampak zakaj pa ravno aktualna koalicija zdaj lomasti po državnih podjetjih in po upravi ter nadzornem svetu SDH? Zakaj pa menjate predsednike uprav SDH in tako naprej, zakaj? Če politika dokazano nima pojma o upravljanju s premoženjem. Te zadeve ne gredo skupaj. Navajate še več razlogov, zakaj se to ne more sprejeti; ampak bom osrednje povedal zgolj to, kako ta vlada oziroma ta koalicija v tem državnem zboru sprejema predloge, ki jih daje opozicija. Žal moram svojo razpravo opreti ali pa zaključiti ravno na razpravo nekoga, za katerega sem upal, da se bo boril za upokojence – kolega Starovića. Ali ste ga vi dobro poslušali, kaj je rekel? A ste ga vi dobro poslušali, zakaj je rekel – zaradi neke resolucije, ki je bila sprejeta v Državnem zboru, on ne bo podprl tega zakona. On ne bo podprl tega zakona, ker on pravi, da je treba pripravo predpisov poveriti javnim uslužbencem, ker se je tako v resoluciji reklo. Torej ne poslanske skupine, ampak javni uslužbenci; in po njegovem mnenju je to samo ministrstvo. Samo Ministrstvo za finance je dovolj dobro, da pripravi ta zakon. Gospod Starović, naj vas pomirim, naj vas pomirim. Ta zakon so pripravili javni uslužbenci, ker strokovci v poslanskih skupinah so javni uslužbenci. Torej izpolnjuje ta vaš pogoj in tudi pogoj iz resolucije, da ta zakon lahko podprete. Ne spodbuja pa tega vašega predloga, zaradi katerega sem bil pa šokiran in sem rekel, da je to pa sramota, ko ste rekli: »Mi imamo vlado in čakamo na vlado, da bo pripravila predpise.« A si vi to predstavljate?! Poslanec, ki naj bi zastopal upokojence, ki ima na mizi predlog, ki mu daje točno to rešitev, za kar se zavzema Desus – imate lahko kompetenčno tekmovanje, kdo se bolj zavzema za višje pokojnine oziroma za boljši položaj upokojencev –, ampak ne; oni ne bojo, ker bodo sedeli in čakali, da jim vlada pripravi predlog, ki jim pa pripravlja samo statistično napako – 1 %. 1 % tega, kar se zahteva. Ne 10 %; 1 %. In na vas dveh, na Desusu in SAB, je danes ključna odgovornost, na vas dveh. Glede ostalih je vseeno, ker oni so že povedali, v SMC, da bodo kontrirali Desusu, njihovih argumentov ne bodo upoštevali. Vi pa pravite, da se borite za upokojence, in vi pravite, da se borite za upokojence. In ravno dovolj ste, da se dobi 46 glasov za naslednjo proceduro. In vse, kar oporeka vlada, se lahko spremeni v nadaljnji proceduri. Vse, kar oporeka vlada, se lahko spremeni. Tu boste pokazali, ali se res zavzemate za upokojence, ali je to vaša prva skrb; in drugič, ali ste samostojna poslanska skupina, ali ste izvoljenci ljudstva, ali ste pa res izključno navaden glasovalni stroj, kjer ste pripravljeni sprejeti, kot sem rekel, vrabca v roki, zato da vam lep golob na strehi odleti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Gospod Starović, imate repliko. Izvolite.
Spoštovani kolega! Jaz sem samo prebral, kar v resoluciji piše, in sem samo povedal, da je treba zakone normativno pripravljati na pravi način, da je potreben čas; ne pa na hitro pa nekaj sprejeti. Hkrati bi še to povedal, tudi mojemu kolegu Širclju odgovor; zakon o SDH je sprejela vlada Alenke Bratušek. Ta v 79. členu določa, da se Kad do 31. 12. 2015 preoblikuje v demografski sklad. Citiram 79. člen, »Preoblikovanje Kad v demografski rezervni sklad. Prvič, Kad se najkasneje do 31. decembra 2019 preoblikuje v neodvisni avtonomni demografski rezervni sklad, kot ga opredeljuje zakon, ki ureja pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Drugič, delovanje demografskega rezervnega sklada ter dodatni stalni viri financiranja demografskega rezervnega sklada se opredelijo s posebnim zakonom. Tretjič, v skladu s 1. točko drugega odstavka 74. člena Zakona o javnih financah se 10 % kupnine od prodaj kapitalskih naložb v lasti Republike Slovenije nakaže na poseben račun pri Ministrstvu za finance. Sredstva se lahko porabijo izključno za financiranje demografskega rezervnega sklada.« Toliko. 79. člen zakona o SDH, sprejet za časa Alenke Bratušek. Mi smo naredili svoje, smo povedali in še vedno podpiramo demografski sklad; ne pa da smo proti. To si ne dam dopovedati.
Besedo ima kot predlagatelj gospod Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, gospod Starović. 31. 12. 2015, takrat se je sprejel ta zakon o SDH. In od takrat naprej se ni zgodilo nič, od leta 2016, 2017, 2018, 2019. Niste bili v vladi, ampak zdaj imate možnost, da podprete ta zakon in da se bo nekaj zgodilo, tisto, kar je naredila takrat vlada Alenke Bratušek. To vam je tudi kolega Logar rekel. In Desus isto hoče. Zdaj imate idealno možnost in povabilo, da boste uveljavili svoje argumente, svoje predloge. Vi ste tisti, ki ste za upokojence in potem naredite to za upokojence, kajti demografija gre svojo pot, ne glede na to, ali mi tukaj sprejemamo ta zakon ali ne. In ta demografija je zaskrbljujoča za slovenske upokojence. Če se zavzemate za njih, naredite to, podprite zakon in boste naredili še naslednji korak.
Najlepša hvala. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se gospa Alenka Jeraj. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Ob današnji razpravi, sicer ne zadnjega kolega, sem imela nekajkrat občutek, da poslušam predlog zakona o spremembah zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ne pa zakon o demografskem skladu. Zakaj to navajam? Ničkolikokrat je bilo omenjeno, kako nizke pokojnine imamo, kakšen je odmerni odstotek, da imamo revne upokojence, vse to enostavno drži; vendar smo na temi – zakon o demografskem skladu. Treba je izpostaviti to, da je Slovenija po 2. členu Ustave socialna država, kar pomeni, da mora zagotavljati izvrševanje socialnih pravic, da skrbimo za starejše in šibkejše med nami. Na tem mestu so šibkejši med nami seveda upokojenci. Prav tako posledično to pomeni, da velja medgeneracijski sistem solidarnosti. Demografske projekcije in z njimi povezani izzivi predstavljajo ključni element nadaljnjega razvoja in dolgoročne finančne vzdržnosti, število starejših se bo glede na delovno sposobnost do leta 2060 več kot podvojilo, za kar nam jasno morajo zagoreti vse lučke, da je treba avtomatsko nekaj spremeniti, saj se bo število starejših prebivalcev povečalo. Razmerje med upokojenimi in delovno aktivnimi je že danes porušeno. Upadalo bo pa kljub temu tudi število delovno aktivnega prebivalstva, saj naj bi bilo po projekcijah za desetino manj zavarovancev, ki bodo prispevali v pokojninsko blagajno. Žal pač nismo bili babyboom generacija. S tem se bo povečalo tveganje nezadostnih virov pokojninske blagajne, to pomeni, da obstajata dva razloga za oblikovanje demografskega sklada. Prvi je, kar sem navedla, demografija, razmerje med aktivnimi in upokojenimi je porušeno. Drugo, povečano je tveganje nezadostnih virov pokojninske blagajne. Da bi čez 20 let, govorim zgolj o dvajsetih letih, zadržali ta pritisk, ki se nam napoveduje in se pričakuje, je nujno potrebno, da se oblikuje rezervni sklad in z donosi tudi oplemeniti njegovo premoženje. Ocenjuje se, da v proračunu ne bo dovolj sredstev, ki bi zagotavljala dostojne pokojnine, zato je na tem mestu absolutno pomembno govoriti o demografskem skladu in je le-ta nujen. Seveda, vsi si želimo varno starost, še bolj kot varno pa tudi kakovostno življenje. Bilo je sicer v prejšnjem mandatu že nekaj poskusov po oblikovanju, vendar ne dovolj. Oblikovati se morajo prave rešitve; zelo nevarno pa je, če bi pomešali cilje dobrega upravljanja državnega premoženja in cilje zagotavljanja dodatnih sredstev za pokojnine. Problemov demografije so se zavedali pripravljavci Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je pričel veljati 1. januarja 2013. Določa pa, da se bo obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje financiralo tudi iz demografskega sklada. Določil je tudi, da se s posebnim zakonom v roku dveh let po uveljavitvi tega zakona, to se pravi konec leta 2014, kar smo že danes tudi slišali, uredi delovanje in financiranje tega sklada. Žal v vseh teh letih, in od tega je minilo že dobra štiri leta, še vedno nismo našli skupnega konsenza. Imamo pa na mizi današnji zakon, ki ga predlaga predlagatelj SDS. Ta zakon bi na široko odprl vrata političnim vplivom na upravljanje državnih podjetij, čeprav si država že več let oziroma že kar desetletje trudi, da bi se vpliv politike omejil; mislim, da to tudi vi zagovarjate. A ta zakon, ki ste ga predložili, gre ravno v tej smeri. S prenosom vseh naložb, tudi strateških, kot so Slovenske železnice, energetika, bi sklad postavili v položaj, ko bi moral od podjetja zahtevati maksimalne dobičke, namesto da bi jih razvijal. Od demografskega sklada moramo pričakovati, da se sredstva upravljajo modro, preudarno in brez vsakokratnega vpliva politike. Demografski sklad mora postati družbeni konsenz in dogovor. Če lahko uporabim prispodobo: demografski sklad je lahko sadno drevo, ki ga posadi oče, da bodo v njegovih sadovih uživali njegovi otroci in vnuki. Če ga oče poseka, obreže ali pa preveč obremeni v mladosti, drevo ne bo preživelo. Demografski sklad je torej preizkus zrelosti naše družbe in preizkus naše družbene solidarnosti ter test, s katerim lahko dokažemo, da smo res sposobni danes storiti nekaj za prihodnje generacije. Demografski sklad je torej prihodnost, je naložba za prihodnost za naše vnuke, otroke. tej smeri tudi mora ta demografski skladi iti. Vlada je pripravila osnutek, o katerem že potekajo pogovori. Pričakujem, da bo ta zakon šel v pravo smer; in upam, da bo temu tudi tako. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate, gospa Alenka Jeraj. Pripravi naj se gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo. Zelo na kratko gospodu Staroviću. Zakon o SDH je sprejela naša vlada leta 2012. Vaša predsednica Alenka Bratušek ga je poslala na Ustavno sodišče, dobila zavrnitev, potem ga je pa deformirala. To imamo danes. In to, kar ste rekli, da predlagamo zakone na hitro. Pri nas strokovni svet za vsa področja deluje ves čas in sestankujejo naši člani ter pripravljajo zakone in predloge, ki jih potem tudi tukajle vložimo. Naredijo, lahko rečemo, več kot državni aparat z nekaj tisoč zaposlenimi, ki so vsak dan plačani, oni pa to delajo brezplačno. Kolega Pavšič je rekel, da smo v petindvajsetih letih vse zapravili. Gledal je seveda nas, namesto da bi pogledal na svojo desno; vlade, v katerih so bili SD in Desus, so trajale mnogo dlje kot pa vlada, ki smo jo vodili mi. Pred petnajstimi leti smo imeli štiri leta vlado in pred sedmimi leti eno leto vlade. Torej šest let v vseh teh letih. In rekel je, da naj malo vklopimo možgane. Mi imamo ves čas vklopljene možgane, zato tudi kaj predlagamo in kaj pripravimo. In smo v tistem letu, ko smo bili na vladi, pripravili več kot vse naslednje vlade, dve oziroma sedaj že tretja. Predlagamo ustanovitev slovenskega demografskega sklada, kar je zaveza iz ZPIZ-2, kot je bilo že nekajkrat povedano. Kolega Trček je rekel, da nismo nič naredili, oziroma malo je manjkalo, da bi nas obtožil, da smo kakšno škodo naredili. Poglejte, ZPIZ-2 je bil zelo pomemben. Do takrat se je na letni ravni upokojevalo od 14 do 18 tisoč ljudi. Ko je ZPIZ začel veljati s 1. 1. 2013, se je to znižalo in se letno danes upokoji približno 4 tisoč ljudi. Če se to ne bi zgodilo, bi imeli danes 60 tisoč upokojencev več. Če to ni nek dosežek, potem pa res ne vem, kaj je. Zato ker smo vedeli, kakšna je demografska slika; in to je bil samo prvi korak. V nadaljevanju bi morali narediti resno pokojninsko reformo, ki so jo potem napovedovale vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja, pokojninska reforma, pripravite okvir za novo pokojninsko reformo. V štirih letih nismo videli nič od tega. Sedaj pa nas obtožujete, ko nekaj predlagamo, ko pač delamo, ne pa čakamo, da bo čas minil. Še to, nekateri ste rekli, da bi demografski sklad pomenil vzdržnost pokojninskega sistema. Zagotovo ne, ker to je samo eden od ukrepov, ki sodi v ta pokojninski sklop. Narediti je pa treba mnogo več. Mi predlagamo zakon, deset stvari v zakonu na primer vam je všeč, pet vam ni, dajmo zakonu priložnost. Sprejmimo, da gre v naslednjo obravnavo, da se obravnava nadaljuje; in se bomo o tem pogovarjali, o rešitvah, ki so ali pa niso. Samo en primer, zadnjič smo se na Odboru za kulturo pogovarjali o petodstotnem davku na knjigo. Vsi navdušeni, vsi za, koalicija navdušena. In potem jim jaz rečem, da pred enim letom in pol smo tak zakon v SDS predlagali. Sploh niso vedeli, da je kdaj bil tak zakon predlagan. Ali veste zakaj? Ker imate vedno samo: zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Cel dan smo takole razpravljali o znižanju davka na knjigo, ampak noben o tem ni vedel nič. Predsednica Odbora za kulturo gospa Violeta Tomić ni vedela nič o tem, Levica ni vedela nič o tem, ampak zavrnili so pa naš zakon. Enako kolegi in kolegice iz SD. Dajte vsaj poslušati in prebrati, kar napišemo, pa se boste mogoče lažje in bolj pametno odločili. Slaba demografska slika, to smo vsi ugotovili, zahteva neke ukrepe. V koalicijski pogodbi prejšnje vlade SMC je bilo – Demografski rezervni sklad: Koalicijski partnerji se strinjajo, da bodo v skladu z določbami ZPIZ-2 do 30. junija 2015 pripravili, sprejeli zakon o ustanovitvi in delovanju demografskega rezervnega sklada. Torej junija 2015 bi že moral biti. Kolegica iz SMC je rekla, da nič ne ve o tem. V koalicijsko pogodbo ste to dali, tako kot pokojninska reforma. In se v štirih letih ni zgodilo nič. Sedajle imamo osem mesecev naslednje vlade, ki je prav tako dala to vse v koalicijsko pogodbo; nič. Potem pa mi prinesemo predlog, se pa naenkrat zbudi vlada in zdaj pripravlja zakon. Kolega Starović, tisto bo zakon na hitro; ne pa tole, kar smo mi pripravili, ker smo se s tem ukvarjali resno nekaj časa. Kolega iz Desusa je rekel, da so bili osamljeni pri predlogu demografskega sklada, SMC jih ni podprl pri njihovem predlogu, dali so ga pa dva meseca pred volitvami; seveda, ker niso imeli kaj pokazat iz tiste vlade in bi zelo težko nagovarjali svoje volivce. Mi ne delamo tega pred volitvami, ampak delamo zdaj, ker je skrajni čas, ker že zamujamo. Povedala sem vam podatke, kaj se je zgodilo, kaj bi se moralo, do kdaj bi morali sprejet; en kup zavez, ki ste si jih sami zadali, pa jih ves čas kršite. Ugotovili smo že, da pokojninska blagajna potrebuje na letni ravni 5 milijard, eno milijardo od tega prispeva proračun. Z našim predlogom zakona bi demografski sklad dobil 707 milijonov evrov, zato ker predlagamo, da bi vključili strateške in manj pomembne naložbe. Tisto, kar pravi, da bo pa vlada predlagala, manj pomembne naložbe, portfeljske naložbe, v letu 2017 je bilo to 48 milijonov. Torej, 1 milijarda, ki jo rabimo, in vlada bi dala 48 milijonov. Ocena za leto 2018 je 88 milijonov. Morda bo ali ne, bomo videli. Danes dobi pokojninska blagajna od Kada 50 milijonov. To je drobiž pri 5 milijardah. Skratka, vlada pripravlja nekaj, samo vtis, da se bo nekaj naredilo, od tega pa v resnici na koncu ne bo nič. Ali veste, koliko prispevajo v pokojninsko blagajno na letni ravni samo dijaki in študenti, ki delajo prek študentskega dela? 60 milijonov. Več, kakor bo zdaj vlada dala s tem svojim predlogom demografskega sklada. Ali se vam to zdi v redu? Danes dopoldne je bil v Državnem svetu posvet na temo tega našega zakona. Gospod Sušnik iz ZDUS-a je povedal, da predlog podpira, da so se o njem pogovarjali. Vem, da je to nekaterim težko spet poslušati, on je povedal natančno takole: »Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, ki ga je predložila SDS, je primerna podlaga, torej izhodišče za nadaljnjo obravnavo. To je pri nas sklep komisije.« In sicer Komisije za standarde in pokojninsko politiko ZDUS, ki so preštudiral, kar smo jim poslal, drugi še niste uspeli, čeprav ste tudi dobil. »Ta sklep potem obravnava še strokovni svet, upravni odbor in druge komisije. Z naše strani so določene stvari izredno pozitivne, posebno kar se tiče virov financiranja; ker če virov ne bo,« in pove, »iz portfeljskih naložb, to so tiste, ki jih bo predlagala vlada, ne bo dosti bistvenega učinka.« To je to. In je tudi predlagal, ker vse kaže, da bo zakon zavrnjen, čeprav, kot rečeno, je v prvem branju, lahko bi mu prižgali zeleno luč in se potem v nadaljevanju pogovarjal o rešitvah. Mi ne trdimo, da je vse, kar smo mi predlagal ali kar damo v zakon, stoodstotno in najboljše; ampak nas boste morali seveda prepričati z argumenti. ZDUS naš predlog podpira in tudi ne verjame, da bo z vladne strani prišel nek pameten predlog, vsaj glede na ta izhodišča, ki so bila do zdaj povedana in dana. Mogoče sem prej pozabila povedati pri ZPIZ-2; takratno glasovanje, 76 poslancev je bilo v dvorani in 76 jih je glasovalo za ZPIZ-2. In kdo ga je pripravil, katera vlada? Druga Janševa vlada, ki je imela samo eno leto mandata, pa smo naredil več stvari, kot potem vse naslednje vlade. In samo še to, ker smo govorili tudi o valorizacijskem količniku oziroma vrednost odmere pokojnine, do takrat, do ZPIZ-2, do leta 2013 je vsako leto za 0,5 % padel ta količnik, iz katerega smo potem izračunali pokojnine. Takrat smo potem to upadanje zaustavili in se je ohranila realna vrednost odmere pokojnine z uveljavitvijo ZPIZ-2. To je za kolega Trčka, ki je rekel, da nismo nič pametnega naredil. V nadaljevanjih bi morali priti na to, da se bo za 40 let pokojninske dobe postopno odmerni odstotek dvignil na 63 %. Lani jeseni oziroma pozimi smo vam predlagali, ker imate to tudi v koalicijski pogodbi. Kolegica Jerca je zadnjič rekla, da že osem mesecev garate kot ne vem kaj, da ste rešili državo ali kako že. Tega se niste lotili, čeprav ste obljubili in da imate v koalicijski pogodbi. Ko smo pa to predlagali mi, ste pa zavrnili, čeprav je vaš predlog oziroma bi moral biti naš skupni za naše upokojence. Jaz bom seveda glasovala za naš predlog. Predlagam, da resno razmislite o tem, mogoče bi moralo biti glasovanje naslednji torek, da bi imeli malo več časa, da bi razmislili o tem. Pa predvsem vas prosim, da preberete, kaj sploh predlagamo, da ne bo kolegica Tomić ali pa kolega Trček čez eno leto, ali pa recimo Han, ki je takrat pri knjigi glasoval proti, rekel, da sploh ne ve, da je kdaj bil tak predlog na dnevnem redu.
Hvala, gospa poslanka. Imamo repliko. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nekajkrat sem bil omenjen, zopet bom ponovil. Mi smo za demografski sklad in demografski sklad bi že imeli, če bi takrat vlada Alenke Bratušek nadaljevala mandat. Ne pustim si pa očitati, da imamo absolutno narobe, ker nismo za ta predlog; ampak pričakujemo od vlade, kakor je tudi vladni predstavnik povedal, da je časovnica tu, da bo v nekaj dneh predlog vlade pred nami. Tako smo si zapisali v koalicijski sporazum. Vem, da je pozno, mi tudi terjamo to, ampak v nekaj dneh si bomo raje pogledali predlog vlade. Imamo pač drugačno mišljenje in to ni nič narobe. Hvala lepa.
Hvala za vašo repliko. Preden dam besedo gospodu mag. Andreju Rajhu, bom sedaj prebral dva naslednja, ker je kar nekaj odjavljenih, da se lahko pripravite. Za vami, mag. Andrej Rajh, je gospa Monika Gregorčič, za njo pa gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj povem, da imam kar nekaj pomislekov glede predlaganega zakona, še posebej glede prenosa premoženja iz SDH na demografski sklad. Sam izhajam poklicno s področja energetike in bom navedel dva primera, ki me skrbita, da bi lahko imela za demografski sklad za upokojence zelo negativne posledice. Spomnimo se, da so Eles pa distribucijska podjetja del premoženja, ki bi se na ta sklad preneslo. In spomnimo se žledoloma, ki se je zgodil. Škoda je bila astronomska in vse to bi plačali naši upokojenci. Drugi primer je tudi zahteva iz določene politične opcije po predčasnem zaprtju TEŠ. To bi lahko imelo tudi za posledico unovčitev državnega poroštva, izgubo več tisoč delovnih mest, podražitev električne energije in potrebo po dodatnih vložkih v nadgradnjo električnega sistema. In tudi to bi morali v tem primeru potencialno plačati upokojenci. Za mene je zelo pomembno, da se ta podjetja razvijajo, da se digitalizirajo, da se informatizirajo in da počrpajo za razvoj evropska sredstva. Le tako bodo dosegla tudi ustrezne donose in zato je tudi potrebno, da imamo v Bruslju ustrezne in izkušene ljudi, kot je dr. Angelika Mlinar, ki lahko pri razvoju teh podjetij, pri razvoju tudi prihodnje blaginje za financiranje potreb demografskega sklada ustrezno sodeluje. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, gospa Monika Gregorčič. Za vami pa gospod Zvonko Černač, za njim pa gospod Jurij Lep. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Jaz se bom v razpravi odzvala predvsem na očitke svojih poslanskih kolegov z desne in leve strani dvorane, da vlada v prejšnjem mandatu ni imela posluha za upokojence in za demografske probleme naše družbe, ker da ni ustanovila demografskega sklada, čeprav je bila k temu zakonsko zavezana. Prejšnja vlada se je še kako dobro zavedala te problematike. Tudi sama, ker sem bila zaposlena v kabinetu predsednika Vlade, vam zagotavljam, da je bilo na to temo sklicanih in opravljenih kar veliko število sestankov. Konec koncev je bil tudi pripravljen osnutek zakona o demografskem skladu, ki ga je vlada poslala v javno obravnavo v juniju 2017; je pa res, da potem rezultatov na koncu ni bilo. Zakaj? Ker v SMC nismo pristali na neko domačijsko rešitev za vsako ceno, če se izrazim malce po domače. Nismo pristali na to, da bi politika kar povprek v ta sklad nametala neke strateške naložbe po izboru oziroma po okusu določenih strank. V SMC smo in še vedno sledimo sodobnim smernicam, da mora biti demografski sklad, da je lahko demografski sklad, le portfeljski sklad, ki svoje razpršeno premoženje upravlja dinamično. To pomeni, da se promptno odziva na tržna dogajanja, da lahko kupuje in prodaja naložbe in pri tem zasleduje predvsem cilja donosnosti in varnosti. Kot vemo, sta si ta dva cilja v medsebojnem nasprotju, torej višja, kot je donosnost, manjša je varnost naložbe; in obratno, višja, kot je varnost, manjša je donosnost. Zato je potrebno nenehno iskanje ravnovesja med tema dvema ciljema, to se pravi, da je nujno odgovorno in strokovno upravljanje naložb. In zaradi tako zelo različnega pojmovanja koncepta so se v prejšnjem mandatu tudi končali pogovori o ustanovitvi demografskega sklada. Očitno je pa predlagatelj današnjega zakona tudi pomešal vse vrste naložb, torej strateške, pomembne in portfeljske, in bi jih ne glede na sodobne mednarodne smernice vse uvrstil v demografski sklad. Poudarjam, da se v Stranki modernega centra s takšnim konceptom oziroma s takšno vsebinsko rešitvijo ne moremo strinjati. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate, gospod Zvonko Černač. Za vami pa gospod Jurij Lep, ki mu sledi gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav sem! Mogoče za začetek tistim, ki verjamete v to, da ko se v štirih letih niste uspeli dogovoriti glede tega zakona, da se bo zdaj to čudežno zgodilo v desetih dneh; kajti gre za isto koalicijo pa še dve stranki sta zraven. Ta reciklirana vlada s Šarcem na čelu in pod dirigentsko palico Levice bo v desetih dneh storila tisto, česar ni bilo mogoče storiti prej v štirih letih. Če res v to verjamete, potem je to prav; ampak jaz mislim, da temu ne verjamete. Da je glavni problem v tem, da je ta zakon vložila Slovenska demokratska stranka, pri čemer je kar nekaj vsebinskih težav. Gre za zakon, ki očitno ustreza enemu velikemu delu populacije in tej populaciji je tudi namenjen, torej upokojencem. In tukaj se vsaj dve stranki, ki se tepeta med seboj za interese upokojencev, ne moreta zmeniti oziroma ne vidita možnosti, da bi ta zakon podprli, kar je slabo. Če bi bilo treba koga poslušati pri tem, je za ta državni zbor in tudi za poslance Desusa ter poslance Stranke Alenke Bratušek, ki nekako bijeta konkurenčni boj za naklonjenost upokojencev, mnenje Zveze društev upokojencev Slovenije, kajti ta organizacija nekako formalno predstavlja vse upokojence v tej državi, nobena politična stranka nima tako široke zaslombe. In ta organizacija, Zveza društev upokojencev Slovenije, ta zakon, ki ga danes obravnavamo, podpira. Gospod Sušnik je danes na posvetu v Državnem svetu to zelo jasno večkrat povedal. Med drugim je tudi povedal, da tisto, kar namerava storiti vlada, ni tisto, kar upokojenci pričakujejo. In zdaj res ne razumem, kje je tukaj zavora pri tistih poslancih Državnega zbora, ki se sklicujete na upokojence, da ne morete danes tega zakona podpreti pri glasovanju in tudi njegove nadaljnje procedure, ki jo je še mogoče spremeniti, vendar ne na tak način, kot to napoveduje vlada. Kajti to, kar napoveduje vlada, je preslepitev upokojencev, to je goljufija. Desetino tistega, kar se predlaga s tem zakonom, je vladni zakon oziroma nekaj, kar še niti nismo videli. Prej je poslanka Bojana Muršič dejala, da v njihovi stranki gledajo na demografski sklad kot na sadno drevo, ki ga posadi oče, da bodo plodove lahko uživali otroci in vnuki. Točno to je ta zakon. To je ta zakon. Socialni demokrati, zakaj ga torej ne podprete? Ta zakon govori o tem, da naj bi te plodove iz tega drevesa uživali otroci in vnuki, demografski sklad to pomeni; ne pa samo desetine teh plodov in ponavadi tisto, kar je najslabše, kar pade po tleh, kar predlaga vladni zakon. Se pravi, da debele bogate sadeže si bodo še naprej delili gospodje, pač tisti, ki bodo trenutno na oblasti, in z njimi mešetarili; tisto, kar bo pa ostalo, bo pa vlada namenjala upokojencem. S tega stališča ne razumem, zakaj ni podpore njene stranke pri tem. Zanimivo je bilo tudi stališče gospoda Starovića iz Stranke Alenke Bratušek, ki je govoril nekako o tem, da bolj verjame vrabcu na strehi kot golobu v žepu. Namenoma sem obrnil ta pregovor, ker on bolj verjame temu drobižu, ki naj bi ga namenil vladni zakon, ko bo, če bo, in glede katerega bodo verjetno nekajletna usklajevanja, preden se boste dogovorili, kot pa temu, kar je ponujeno sedaj s strani Slovenske demokratske stranke. Pod črto moram reči, da na tej točki, ko gre za zagotovitev stabilnega vira financiranja za prihodnje rodove, ko gre za to, da se enkrat končno preneha z mešetarjenjem z državnim premoženjem, ko gre za to, da se enkrat končno nalije čistega vina, ko gre za to, da generacije, ki so to premoženje ustvarjale, potem tudi nekaj od tega končno imajo. Ne razumem strank, ki se najbolj zavzamete za socialno pravičnost, za to, da se med ljudi, ki so ustvarjali, deli tisto, kar so ustvarili, da tega zakona ne morete podpreti. Mislim, da bi na tej točki morali preseči te strankarske okvire in danes pritisniti zeleno tipko in dati zeleno luč za nadaljnjo proceduro tega zakona.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev stališča. Besedo imate, gospod Jurij Lep. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec in zatem še gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsi bi želeli, da imamo v starosti sigurno in varno življenje. Jasno pa je, da nimajo vsi takšne sreče. Ker smo tudi socialna država, moramo za to poskrbeti, da se čim bolj približamo zastavljenim ciljem ter s tem omogočimo starejši populaciji normalno in mirno preživljanje jesen življenja. Namen ustanovitve demografskega rezervnega sklada je predvsem olajšanje financiranja prvega pokojninskega stebra. V prihodnosti se bomo tako sigurno soočili z demografski izzivi staranja prebivalcev. Poiskati bo treba nove dodatne vire, s katerimi bomo lahko financirali pokojninsko blagajno. Poskrbeti moramo tudi za čim večji donos s pomočjo pametnega in poštenega vlaganja skupnega državnega premoženja. V naši stranki Desus smo se ves čas trudili in vztrajali, da je treba ustanoviti demografski rezervni sklad. To nam je po eni strani prišlo prav, po drugi strani pa smo bili deležni kritik, ker ga ne uspemo uskladiti in pripeljati skozi postopek v Državnem zboru. Prepričan sem, da mora biti ta projekt napor vseh strank, ki so v Državnem zboru in o tem odločajo. Mlajšim je treba nujno zagotoviti garancijo, da se splača vlagati v starost. V naši družbi je vse preveč črnogledosti in negativne energije. Verjamem pa, da bomo z večjim optimizmom pri mladih dosegli prepričanje, da imajo in imamo prihodnost. Z ustanovitvijo demografskega sklada želimo doseči, da bomo v prihodnje imeli trden finančni vir, ki bo namenjen samo za pokojnine. Predlog zakona o demografskem skladu, ki je danes v obravnavi, je vsekakor dobrodošel. Za mene ni pomembno, ali je bil vložen dobronamerno ali s figo v žepu. Korak, ki so ga storili v Slovenski demokratski stranki je trenutno in sigurno dosegel pravi cilj. Motiviral je stranke koalicije, predvsem pa vlado. Tudi v koalicijski pogodbi in v dogovoru z Levico je zapisano, da bomo ustanovili demografski rezervni sklad. Treba je še enkrat povedati, da je predlog opozicije najmanj v treh četrtinah popolnoma enak, kot ga je predlagala naša stranka v prejšnjem mandatu; kljub temu pa so v predlogu opozicije nekatere rešitve, ki jih ne moremo podpreti. Predlagani zakon gre v smeri združevanja vsega premoženja države, medtem ko mi podpiramo v bistvu dva dela. Prvi del bi bil združen pod Slovenskim državnim holdingom, v katerem bi bile strateške naložbe; v drugem delu pa bi bilo preoblikovanje Kada v demografski rezervni sklad. Potem naslednje. Predlagatelj bi sproti oziroma takoj pričel s koriščenjem finančnih virov za pokojnine in tudi druge obveznosti države. V Desusu pa podpiramo akumulacijo virov za 20 let in šele potem koriščenje teh sredstev za pokojnine. In še tretja razlika, zaradi katere bomo težko podprli vaš predlog, je razlika med predlogom opozicije in predlogom Desusa, da predlagatelj predlaga, da je skupščina Državni zbor z glasovi večine poslancev, v nadzorni svet pa bi predlagale poslanske skupine, odvisno od velikosti poslanske skupine. Pri našem predlogu, predlogu Desusa pa predlagamo: skupščina bi bila vlada, nadzorni svet pa bi bil sestavljen iz predstavnikov Vlade, trije ljudje, in potem po dva predstavnika iz Ekonomsko-socialnega sveta, delojemalci in delodajalci, potem en predstavnik upokojencev in potem en predstavnik mladinskih organizacij. Iz povedanega lahko zaključim, da pričakujem planirane korake z vladne strani v smeri prestavljenega rokovnika. Želim pa vse dobro novemu demografskemu skladu!
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, gospod Tomaž Lisec. Pripravi naj se gospod Branko Simonovič. [[Oglašanje iz dvorane]] Kako? Potem pa, gospod poslanec, ne bi bil rad v vaši koži, ko bo podpredsednik Državnega zbora z vami o tej zadevi debatiral, da ste mu pokurili čas. Seda, pa vidim, da je na vrsti gospod Nik Prebil, potem pa mag. Marko Pogačnik, za njim pa gospod Igor Zorčič. Gospod Nik Prebil, izvolite. Tomaž Lisec, se opravičujem.
Lep pozdrav, gospod predsednik. Upam, da ste z mislimi v tej dvorani Državnega zbora in ne pri kakšnem koalicijskem usklajevanju o ustanovitvi demografskega sklada. V bistvu danes iz razprav, čeprav so črpale svoje navdušenje iz mnenja Vlade, razumem stranke levega političnega pola, zakaj so proti ustanovitvi demografskega sklada, ker bi bilo potem konec mešetarjenja in kadrovanja v tiste firme, ki jih sedaj želite 110-odstotno zadržati pod svojim kadrovskim dežnikom. In sam sem ravno toliko časa v tem državnem zboru, da se spomnim, kaj vse je vlada Alenke Bratušek počela na področju strategije upravljanja z državnim premoženjem, kaj je počel gospod Miro Cerar s strategijo upravljanja državnega premoženja. Tukaj imam članek – Privatizacija 2019: kaj bo na novo strateško, iz katerih družb se bo država sploh umaknila? »Vlada Marjana Šarca bo spreminjala strategijo upravljanja kapitalskih naložb.« Samo parkiranje svojih kadrov na račun državljanov. In pri tem zakonu govorimo o dveh ključnih momentih oziroma skupinah državljanov. Prvi so upokojenci, za katere se nekateri zavzemate samo zadnji mesec pred volitvami, in drugi so oziroma smo vsi tisti, ki bomo nekoč ne člani stranke Desus, da ne bo pomote, ampak upokojenci, ki bi radi dočakali pokojnino. Ta zakon je bolj kot upokojencem namenjen tistim, ki še upamo, da bo pokojnina tudi naš blagoslov po koncu delovne dobe. Leve stranke se imajo za socialo čuteče, v svoji maniri pa so ultrakapitalisti, ki ne želijo, da se karkoli umakne iz njihovih krempljev, ampak da z imenom in priimkom nastavljajo kadre, ki so njim predvsem po politični, veliko manj pa po strokovni volji. In danes imamo paradoks v tem državnem zboru. Imamo dve stranki, SAB in Desus, ki se, kot rečeno, mesec pred volitvami borita za blagoslov upokojencev in predvsem za njihove glasove; ko pa imamo pred sabo zakon, ki je celo v pretežni meri osnutek zakona ene od teh strank, pa so proti. Na drugi strani so proti tudi stranke, ki se imajo za socialno čuteče. Verjamem, da so Socialni demokrati še vedno veliko bolj socialno čuteči, kot so socialisti. Ampak bodo danes proti. Imamo predstavnike LMŠ in SMC, ki so socialno-liberalne stranke, ampak so proti zakonu, ki bi poskrbel, da bi bila prihodnost boljša. Danes ne razumem vseh tistih, ki govorijo, tukaj je predvsem prednjačil gospod državni sekretar, ki je rekel, da ni nobenega problema, da ta zakon nima nobenega vpliva na aktualne upokojence. Tako je bilo rečeno. Tudi mnenje Vlade je, da ta zakon nima nobenega vpliva na aktualne upokojence. Skratka, mi želimo razbremeniti pokojninsko blagajno, da bi bilo več denarja za tiste, ki so že upokojenci. Vi pa ste proti in trdite, da se za aktualne upokojence ne bo nič spremenilo. Če bi že sedaj po tistem, kar smo že enkrat v SDS predlagali spremembo pokojninske zakonodaje, vrgli iz pokojninske blagajne vso tisto navlako, ki ste jo predvsem v zadnjih petindvajsetih letih leve vlade spravili v pokojninsko blagajno, torej da ni pokojninska blagajna namenjena tistim, ki so s svojo delovno ali pa zavarovalno dobo vplačevali v to blagajno; ne, vi ste delili bombončke pred volitvami vsem. In sedaj iz pokojninske blagajne črpajo tudi tisti, ki nimajo blage povezave s pokojninsko blagajno. Ta zakon bi izkazal, da ima pomemben vpliv tudi na sedanje upokojence. Na kaj pa bi imel ta zakon ključen preboj, če želite, je pa na to, kar nas je tudi večina v tem državnem zboru, ki še nismo videli prve pokojnine na našem transakcijskem računu, ampak upamo, da jo bomo, nekateri čez 5, 10, 15, 20, 25, 30 oziroma koliko let, dočakali. Za tiste je to. Da se ne bo moja in mlajša generacija spraševala, kateri butelj, si upam reči, nam dopoveduje, da naj vlagamo v pokojnino, da naj razmišljamo o pokojnini, če pa tega ne bo. Ta zakon bi z državnim premoženjem garantiral, da je še upanje za tiste, ki sanjamo o pokojninah. In danes je bilo rečeno, da so mednarodni skladi čisto drugačni, kot pa je vaš predlog zakona. In tukaj je vprašanje za predstavnike Vlade: Kateri je po vašem mnenju pravi primer, ki bi ga bilo treba narediti v Sloveniji, torej iz kje črpati copy, da naredimo naš paste in da naredimo naš primerljiv demografski sklad? Kajti danes smo slišali samo tri zadeve, ki so sporne – katere naložbe, kdo naj bi bil skupščina in kdo naj bi bil nadzornik. Ampak kolega Andrej Šircelj je cel čas govoril: spravimo zakon čez prvo obravnavo, potem naj pridejo na odbor strokovnjaki, pa naj se skupaj z njimi politika odloči, kdo naj bo skupščina oziroma kdo naj sedi v nadzornem svetu in točno katere naložbe so tiste prave. Ampak, glej ga zlomka, štiri leta tako imenovane Cerarjeve vlade, 3,6 leta, se niste znali v identični koaliciji zmeniti. Od leta 2013, 2014 podobna vlada pod vodstvom Alenke Bratušek, pa se niste znali zmeniti. In danes poslušamo podobno, kar je tudi v mnenju Vlade. Citiram: »Vlada poudarja zavzemanje, da se čim prej,« baje v roku 10 dni ali enega meseca, »realizirajo zakonske določbe v zvezi z ustanovitvijo demografskega rezervnega sklada.« Šest let se niste mogli zmeniti, sedaj se boste pa v enem mesecu?! Za norca nas imate oziroma rad bi bil tista miška na vaših koalicijskih usklajevanjih, ki se vam bo smejala, kako se boste skregali, ko se boste tako kot včasih ukvarjali s strategijami, kdo bo kaj predlagal, kdo bo kaj dal v demografski sklad in kdo česa ne bi dal; ker za temi določenimi naložbami sedijo v upravah ali nadzornih svetih ljudje, ki imajo politični predznak – SD, Desus, SMC, občasno pa tudi že čedalje več LMŠ. In celo Vlada zapiše: »Namen tega sklada mora biti v pokrivanju vedno večjih izdatkov pokojninske blagajne v prihodnje.« To, kar pa danes poslušamo na podlagi tega, ker smo mi vložili zakon, je pa tisto, kar je govoril prej kolega Anže Logar. Vi bi dali eno mrvico v ta demografski sklad, potem pa se hvalili pred kamerami: Mi smo ustanovili demografski sklad, v katerem je le ena desetina tistega, kar predlaga Poslanska skupina SDS. Skratka, ponavlja se zgodba. Poslanska skupina SDS predlaga zelo dober zakon v prvi obravnavi. Upam, da poslanci še veste, da imamo poslovnik in kaj poslovnik omogoča do sprejetja zakona, koliko obravnav, javnih razprav ali še česa drugega. Ampak ne, zakon ni dober, ker je napačen predlagatelj. Taista oziroma podobna koalicija, ki se šest let ne more zmeniti glede demografskega sklada, ki zamuja od leta 2014, ker je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju konec leta 2012 opredelil, da se mora v roku dveh letih nekaj realizirati, ni naredila nič. In sedaj bo taista oziroma podobna koalicija v roku enega meseca naredila, ampak naredila bo samo kaj?! En piar dogodek in bodo rekli, da analize se še delajo, po teh analizah pa bo prišlo do političnega kupčkanja in bo zadeva pristala v košu; prva verzija, druga verzija, tretja verzija. Verjetno se bomo slej ko prej srečali s podobnim zakonskim osnutkom SDS, pa bo koalicija rekla – Ne, ne, spet niste dobri, mi še vedno iščemo sistemske rešitve. In še enkrat, te sistemske rešitve iščejo isti ljudje na ministrstvih od leta 2014 naprej in o teh sistemskih rešitvah bojo odločali podobni ljudje v Državnem zboru, kot so odločali v prejšnjih levih vladah in se niso znali zmeniti. Skratka, namesto da bi razbremenili pokojninski sklad, dali premoženje v demografski sklad, ste proti. In kaj s tem sporočate ljudem? Za upokojence vam ni veliko mar, razen mesec dni pred volitvami; za vse tiste, ki pa upajo oziroma upamo, da bomo nekoč imeli status upokojenca, vam je pa še veliko manj mar. Kajti vam je mar, kot že rečeno, samo za tisti zadnji mesec pred volitvami, da potem pridete zopet na oblast, potem pa se ponavlja zgodba zadnjih treh mandatov – predlogi Slovenske demokratske stranke so slabi, svoje pa samo pripravljamo, analiziramo, ampak na žalost nič ne naredimo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Doživeli boste repliko s strani dr. Franca Trčka. Izvolite.
Hvala. Poslušal sem te, kolega Lisec, v pisarni. Govoril si o socialni čutečnosti socialistov in še koga. Dajte se vi raje ukvarjati z vašo socialno čutečnostjo, pa malo tudi logično razmišljati, kaj govorimo. Razbremenili bomo pokojninski sklad. Nič ga ne bomo razbremenili, ne moremo ga fugirati. Neki vaš kolega je na začetku očital, kako vlada in koalicija skrbi za kratkoročno fiskalno stabilnost, ne pa za upokojence; sočasno daste pa na ustavca – kaj? Osnovne logične operacije. Hvala.
To je bila replika. Besedo pa ima predstavnik Vlade, državni sekretar. Izvolite.
Prvo kot prvo bi rad pojasnil, ker očitno nisem bil dobro razumljen, kam so namenjene dividende, katere bo ustvaril demografski sklad. Dividende so namenjene upokojencem, se pravi ZPIZ-u, niso pa namenjene za dvig pokojnin. Samo pojasnitev. Hvala.
Besedo imate, gospod Nik Prebil. Pripravi pa naj se mag. Marko Pogačnik, ki mu sledi gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa. Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu, ki ga imamo pred seboj, kot rešitev problematike starajoče se družbe predvideva koncentracijo vseh naložb države pri enem upravljavcu, prihodke teh naložb pa nameniti predvsem za sedanje in prihodnje generacije upokojencev. Predlog zakona predvideva tudi preoblikovanje Slovenskega državnega holdinga v slovenski demografski sklad, nanj pa bi se prenesle še naložbe Republike Slovenije, kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, Družbe za svetovanje in upravljanje in Zavoda za invalidsko in pokojninsko zavarovanje. Pa da ne ponavljam vsega, kar je bilo že povedano, moram opozoriti zgolj na naslednje. V primeru, ko bi bil demografski sklad lastnik strateških naložb, bi moral morebitne dokapitalizacije le-teh, če seveda zasledujemo samostojnost in neodvisnost pri upravljanju, izvesti sklad sam, to pomeni s sredstvi bodočih upokojencev oziroma tistimi sredstvi, ki naj bi jih akumuliral za sofinanciranje pokojninske blagajne. Seveda bi se s tem zmanjšala sredstva, ki bi jih sklad želel oplemenititi in dosegli bi ravno kontra učinek tega, čemur naj bi bil sklad namenjen. Še nekaj o finančnih posledicah predlaganega zakona. Po uveljavitvi tega zakona se vrednost kapitalskih naložb v lasti Republike Slovenije zmanjša na nič. Konec leta 2017 je vrednost naložb Republike Slovenije znašala 10,2 milijarde evrov. V prvem letu po uveljavitvi zakona se znižajo letni prihodki proračuna iz naslova prejetih dividend, v naslednjih letih pa teh prihodkov ni več. V letu 2018 je Republika Slovenija prejela 446 milijonov evrov dividend za poslovno leto 2017. Od uveljavitve zakona dalje pa proračun države prejme 50 % kupnin iz naslova prodaje naložb slovenskega demografskega sklada za namen odplačila dolgov in tako dalje in tako dalje. V Slovenski demokratski stranki pravite, da je namen zakona poenostavitev upravljanja celotnega državnega premoženja, ki je zdaj razdeljeno na več upravljavcev, zaradi česar nastanejo problemi pri nadzoru in zagotavljanju transparentnosti. S tem se seveda strinjam, a v nadaljevanju tega bi po predlogu Slovenske demokratske stranke Državni zbor prevzel vlogo skupščine demografskega sklada in torej prevzel upravljanje s premoženjem. Tu se pa spet zatakne, saj bi bila takšna ureditev z vidika slovenskega ustavnega oziroma raje pravnega reda v nasprotju z načelom delitve oblasti, saj Državni zbor ne more biti skupščina slovenskega demografskega sklada, saj morajo biti med posameznimi vejami oblasti razmerja takšna, da nobena oblast ne more dobiti prevlade oziroma monopola nad drugimi. In še marsikaj drugega je zame v tem predlogu moteče. Res je, da je to prva obravnava, a ne, prosim, mi tu razlagati in govoriti, koliko časa ste to pripravljali in čudežno je bil ta zakon pripravljen ravno pred volitvami. Prosim, nehajte nam tukaj razlagati, kako se lahko z vami pogovarjamo, nekaj usklajujemo in pijemo kavo in ne vem kaj še vse, ker se to pač z vami ne da. To ste dokazali že neštetokrat in še dokazujete naprej s svojimi dejanji. Ne strinjam se velikokrat z dr. Trčkom, ampak danes se strinjam s tem, kar je povedal. [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko, predsednik, prosim, zagotovite mir, da dokončam.
Jaz vam seveda dovolim, da govorite naprej, časa imate še 8 minut. Izvolite.
In demografski sklad bi moral biti ne samo štiri leta nazaj, ampak že dvajset let nazaj aktiven, da bi lahko služil svojemu namenu. Demografske težave ne nastanejo iz danes na jutri. Stara oziroma bivša politika – in tukaj ne govorim samo o Slovenski demokratski stranki, ampak tudi o ostalih –, ki je ustvarila to brozgo, v kateri smo danes, pač ne more govoriti in tudi ni verodostojna, da govori o nekih novih in boljših ukrepih za upokojence, saj je sama odgovorna za stanje, ki ga imamo danes. Strinjam se, da je treba položaj upokojenih izboljšati in da je to nujno za dostojno življenje, ampak demografski sklad kot tak v prvi vrsti ne more biti namenjen trenutnim upokojenim, ampak tistim, ki se bodo upokojevali čez 10, 20, 30 let in tako naprej. In glede na pomisleke, ki sem jih predstavil, in tudi glede na to, da je vlada že v pripravi predloga demografskega sklada, ki naj bi ga predstavila v kratkem, bom glasoval proti predlogu zakona. Hvala lepa.
Ne bom se odzval na to, kdo lahko govori, kdo pa ne sme govoriti; mogoče kdaj drugič. Besedo pa imate, mag. Marko Pogačnik. Pripravi naj se gospod Danijel Krivec, potem pa gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Žal, bi rekel, zgodovina se ponavlja. Tisto, kar predlaga opozicija, vladna koalicija in vladni poslanci potem zavračajo. To se zdaj konstantno ponavlja že približno 8 let. Potem zdaj poslanec, ki je v parlamentu 2 meseca, govori, da je SDS tisti, ki zavrača predloge. Spoštovani, predlagam, da si malo preberete magnetograme za nazaj, da vidite, kdo je kaj zavračal. Edinkrat v Državnem zboru, recimo ko se je pripravljal Zakon o Slovenskem državnem holdingu in zakon o upravljanju slabih terjatev bank v času vlade Janeza Janše, se je ta vlada zavedala, da premoženje in ta dva zakona, ki bosta povezana, nista samo stvar vlade, ampak da gre tukaj za državljanke in državljane Republike Slovenije in premoženje vseh Slovenk in Slovencev. In smo k oblikovanju tega zakona povabil tudi takratno opozicijo. In zakoni so tudi zaradi predlogov opozicije na koncu nastali boljši. Vi zavračate vse predloge, ki jih damo v opoziciji oziroma v SDS, Ne zavajati javnost. Predsednik, predlagam, da v prihodnje na takšne laži opozorite kot predsednik. Vi to veste. V prejšnjem mandatu, prvikrat v zgodovini, v štirih letih pri sprejemanju proračuna vlada Mira Cerarja in koalicija ni sprejela niti enega amandmaja opozicije. Niti enega amandmaja opozicije v štirih letih. To se je naredilo prvikrat v zgodovini. Naj se vrnem k današnjemu predlogu. Slovenska demokratska stranka kot resna stranka, ki se zaveda problema, ki ga imamo danes, je predlagala zakon o ustanovitvi demografskega sklada. Dejstvo je, da vse zastavice so že padle. Štiri leta, pred štirimi leti bi moral biti demografski sklad ustanovljen. Zakaj ga niste? Vlada Mira Cerarja ga ni ustanovila, izključno zaradi tega, ker se koalicijsko niste mogli dogovoriti. In danes tukaj potem opozarjate na to, da boste vložili ali da vlada že ima predlog o demografskem skladu; adekvatna koalicija, kot je bila prejšnja, in ne boste se zmenili. Ključna zadeva tudi pri današnji vaši razpravi, kjer ste pokazali tisti pravi obraz, kaj je za vas problematično pri demografskem skladu. Jaz sem si nekaj stvari zapisal – kaj bomo dali notri, kdo bo zadevo upravljal. To je za vas ključna zadeva. Zaradi tega demografski sklad tudi že štiri leta zamuja, ker se ne morete zmeniti, katere naložbe bodo v demografskem skladu in kdo bo upravljal z državnim premoženjem. To je pa ključno. In tisti, ki upravlja z državnim premoženjem, postavlja nadzorne svete v državnih družbah, nadzorni sveti pa postavljajo uprave; in to je za vas ključno. Niti z eno besedo se pa niste vprašali, kaj bomo iz demografskega sklada dobili. To smo se pa vprašali v Slovenski demokratski stranki in to je ključno za demografski sklad, kaj bo iz njega ven prišlo. Državni sekretar Ministrstva za finance je rekel, da višanje pokojnin in demografski sklad nimata nobene povezave. Spoštovani državni sekretar, potem sporočate slovenskim upokojencem, državljanom in državljankam Republike Slovenije, da bodo pri 40 letih delovne dobe minimalne pokojnine za večno 530 evrov?! To je bilo vaše sporočilo. Na kakšen način boste dvignili pokojnine? Mi smo prepričani, da s kvalitetnim demografskim skladom, ki bo lahko generiral v pokojninsko blagajno, lahko dvignemo tudi pokojnine. Ali boste ponovno za dvig pokojnin uporabili zviševanje davkov, zviševanje prispevkov delodajalcev in delojemalcev? Povejte mi rešitev, na kakšen način boste pokojnine dvignili, in Desus. 40 let delovne dobe, minimalna penzija 530 evrov. V Avstriji bo od 1. 1. 2020 po vsej verjetnosti minimalna pokojnina tisoč 200 evrov. Tisoč 200 evrov, v Sloveniji pa 530 evrov. Zakaj? Pričakujem odgovor. Da ne razvijem teze še naprej, da v Avstriji bo pokojnina tisoč 200 evrov, v Sloveniji 530 evrov, v Avstriji je liter nafte 20 centov cenejši kot v Sloveniji, tisoč litrov kurilnega olja za 200 evrov ceneje kot v Sloveniji. Ali vi vidite tukaj kakšno povezavo? Jaz je ne. In tukaj notri se je treba zamisliti. Koalicijski poslanci ste brali neke teze, ki vam jih je pripravila vlada, ki pa dejansko ne držijo. Glavni argument, kot ste ga navajali, strateške naložbe, portfeljske naložbe. Zakaj strateške naložbe ne morejo iti v demografski sklad? Ker ponavadi je strateške naložbe treba dokapitalizirati. Ali ste vi mogoče kje našli v tem našem predlogu, da bo demografski sklad tudi lastnik naložbe. Lastnik naložbe bo ostala Republika Slovenija in ponavadi dokapitalizira družbo lastnik, ne tisti, ki upravlja. In če bo potrebna dokapitalizacija, bo Republika Slovenija dokapitalizirala, tako kot zdaj. Jaz ne vem, da bi zdajle SDH kakšno družbo dokapitaliziral. In vi ste kot po vrsti brali, tudi poslanci Desusa, poslanci LMŠ, poslanci SMC, da strateške naložbe zaradi tega ne morejo iti notri, ker če slučajno pride do neke dokapitalizacije. Povejte mi, kdaj upravljavci dokapitalizirajo družbe. Ponavadi jo lastniki. In tukaj lastnik še vedno ostane Republika Slovenija. Argument, ki ste ga brali, ne drži. Potem smo slišali s strani poslanca Socialnih demokratov, da ga veseli, da so v koalicijsko pogodbo vključili oblikovanje demografskega sklada. In to je izjava poslanca Socialnih demokratov, ki bi moral že v prejšnjem mandatu, v letu 2015 realizirati ustanovitev demografskega sklada. Tukaj pa sedaj navajajo, da so veseli, da so dali sploh v koalicijsko pogodbo. Jaz vam ne verjamem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je to edini zakon, edini vzvod, da se v Sloveniji lahko pokojnine zvišajo. Jaz sem prepričan, da so pokojnine v Sloveniji prenizke in da jih veliko prejema takšno pokojnino, da so na pragu revščine. Potrebujemo sklad, ki bo lahko imel en vzvod in bomo generirali dovolj denarja v ta sklad, da bomo lahko na eni strani razbremenili proračun. In da bomo namesto iz proračuna pokojninsko blagajno financirali iz demografskega sklada in da bomo proračun mogoče uporabili za javno zdravstvo, javno šolstvo ali za štipendije, za skrajševanje čakalnih vrst in vsega tega. Ampak ne, koalicija striktno zavrača predloge, ki pridejo s strani Slovenske demokratske stranke, potem pa vedno na koncu vsak drug poslanec izjavi, da je Slovenska demokratska stranka tista, ki je razdiralna. Jaz sem prepričan, da ne in da tudi volivke in volivci to vedo. Če ne drugače, se bo v nedeljo na volitvah videlo, kdo je tisti, ki skrbi za upokojence in ki mu je mar za upokojence. En mesec pred volitvami je nastal ribnik, tako ga je imenoval gospod Jurša, ribnik upokojencev je velik, skoraj vojne ladje so notri pripeljali, da ste se s Stranko Alenke Bratušek pred kamerami en mesec pred volitvami, kdo bo več naredil za upokojence. Kaj ste naredili v zadnjem letu za upokojence? Pa v prejšnjem mandatu? Predsednik Desusa Karl Erjavec je obljubil pred devetimi leti tisoč evrov pokojnine. Danes jih je 530. Jaz sem vedno rekel, največja cokla razvoja v Sloveniji je stranka Desus. Največja cokla razvoja v Sloveniji je stranka Desus. Vse vlade ste omejevali. In kaj vam je glavni cilj sedaj? Ne demografski sklad, ampak kdo bo upravljal z Zavarovalnico Triglav. To vam je ključ. In ključ vam bo ostal in to si koalicijski partnerji lahko zapomnite, ko boste ta zakon usklajevali. Desus bo zanimala izključno Zavarovalnica Triglav. Oni pa naj povedo razlog, zakaj je tako.
Izvolite, imate repliko, gospod Kramar.
Ja, imam repliko na izvajanje gospoda Pogačnika. Vedno znova poslušam, da Alenka Bratušek ni naredila v tej državi nič. V tistem letu in nekaj mesecev, ko je bila predsednica Vlade, je rešila Slovenijo trojke in rešila posredno tudi upokojence, da so dobivali svoje pokojnine. Se pa sprašujem, kaj je naredil gospod Janez Janša, ki je bil prvi slovenski vladni minister, ko je taista vlada vso družbeno premoženje namenila kraji, ki se je zgodila v naslednjih letih.
Že prej ste me spraševali, spoštovani poslanke in poslanci, zakaj ne omejujem, zakaj ne komentiram. Dokler mi poslovnika ne spremenite, nimam pravice komentirati. Ker pa se poslovnik sedaj spreminja, mi lahko to pravico tudi vpišete v poslovnik. Hkrati pa vas, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, obveščam o naslednjem, samo toliko mi prosim prisluhnite. Na listi napisanih sta samo še dva, in to ste vi, gospod Danijel Krivec, in za vami gospod Jani Ivanuša, ostali pa ste odjavljeni. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, predstavnikom Ministrstva za finance! Kar zanimiva razprava glede na to, da je bilo po tistem, ko smo mi ta zakon o demografskem skladu dali v neko proceduro, veliko strinjanja s tem, da to potrebujemo; in so vse poslanske skupine načeloma stvari podpirale. Mi smo takrat tudi jasno povedali, da gre zakon po normalnem postopku, kar pomeni, da imamo več branj in da bo možno v nadaljevanju zakon tudi dopolniti z vsemi boljšimi rešitvami, ki bodo prišle s strani vseh ostalih poslanskih skupin, ne samo opozicije, ampak tudi koalicije. Ker imate to zavezo že več let v koalicijskih pogodbah, prejšnja koalicija in zdajšnja, je bilo pričakovati, da se na tem ključnem problemu, ki ga nihče od vas ne zanika in vsi ocenjujete, da bo to v nadaljevanju celo večji problem in da se bodo problemi na področju pokojninske blagajne stopnjevali, da bomo pa to vseeno poskusili s skupnimi močni spraviti do neke primerne oblike. Vendar, kot kaže, smo bili mogoče preveliki optimisti, tako kot očitno vedno, kadar predlagamo nekatere stvari, ki jih imate zapisane v koalicijskih pogodbah. Veliko je bilo očitanja, da mi ne znamo sodelovati. Kolegi so že povedali nekaj primerov iz preteklosti, tudi kakšen primer iz tako imenovane sedanjosti, Zakon o voznikih smo skupno pripravili. Čeprav smo ga mi predhodno že vložili kot sami, pa smo poslušali dobre predloge, ki so prišli s strani koalicije, zakon v proceduri zaustavili, kot omogoča poslovnik, ga dopolnili s predlogi koalicije in ga nato skupno vložili. Upam, da bo v naslednjem branju tudi dobil podporo, kot jo je na prvem branju. Se pravi, da je mogoče. Kadarkoli smo mi na potezi, da se na nek način uklonimo in prisluhnemo nekim dobrim rešitvam, smo to vedno pripravljeni narediti. V obratni smeri pa očitno zadeva ne funkcionira. Dokaz temu je bil celotni prejšnji mandat, zdajšnji mandat pa očitno ni nič boljši. Zdaj smo že eno leto v tem državnem zboru, pa se praksa ni čisto nič spremenila. S kar nekaj poslanci sem na hodniku govoril, pa so rekli: Saj bo vlada prinesla nov predlog zakona, in to zelo v kratkem. Po enem letu ni bilo nič storjenega. Ko mi nekaj vložimo, vlada vedno reče: Bomo prinesli sistemsko rešitev, bomo prinesli neko drugo rešitev, ki bo to reševala. Vsi poslanci ste bili v Državnem zboru, ko smo sprejemali proračun. Takrat vlada ni prisluhnila lokalnim skupnostim po povečanju glavarine, na drugi strani se je pa zavezala do novega leta pripraviti ukrepe, ki bodo zmanjšali pritisk na stroške občin. Pa sprašujem zdaj ministrstvo, ki je tudi pristojno, ne samo ministrstvo za okolje in vse ostale, tudi ministrstvo za finance, kateri ukrepi so šli nasproti temu, da se občinam znižajo obremenitve. Jaz ne poznam nobenega. Koalicijski poslanci so to zahtevali, vlada se je zavezala – nič. Nihče nič ne vpraša in enako bo tudi s tem zakonom. To, da poslušamo, da je zakon neprimeren zato, ker je naslovnik, ki ga je napisal, neprimeren, smo se naposlušali zadnjih pet, šest let. To, da bo zakon vlada pripravila v zelo kratkem času, enako, ampak nikoli do zdaj do realizacije tega ni prišlo, pa približno isti ljudje sedijo na ministrstvih. Nekateri ministri so se sicer zarotirali, nekatera ministrstva vodijo zdaj drugi ministri, vendar je večina osebja na teh resorjih je enaka. In kako naj mi zdaj verjamemo, ki smo že dlje časa v parlamentu, da se bo pa zdaj nekaj korenitega spremenilo in boste vi to zadevo pospešili in pripravili zakonske predloge? Že to, da na zadnjih sejah praktično nimamo zakonov, ko jih vlada predlaga, je že nek signal, da hudo pospešenega dela pa res ni za pričakovati od te strukture na posameznih ministrstvih. Očitno tudi predsednik Vlade nima časa, da bi se ukvarjal z vodenjem države, ampak hodi večinoma po raznoraznih proslavah, raznorazna društva, kjer ima govore. To je bolj stvar za kakšen protokol, ne pa za predsednika Vlade, ki bi moral koordinirati ravno take službe, kot ste vi, ki obljubljate pripravo nekih zakonskih rešitev za dobrobit državljanov; na koncu pa ničesar od tega. Še več. Operativnost se praktično iz meseca v mesec slabša, še nekateri ministri, ki so bili mogoče malo operativni, pa ste jih zdaj odstrelili, poslabšujejo stanje na posameznih resorjih, konkretno na Ministrstvu za okolje in prostor. Nekateri, ki najbolj zagovarjajo nekatere zakonske rešitve, se v roku 14 dni sami ujamejo v neko past, ki so jo nastavljali državljanu; kar je današnji primer nekega uradnika, ki je vehementno nekatere stvari za medije predstavljal. In zdaj naj mi verjamemo, da boste vi v roku šestih mesecev pripeljali pred nas usklajen predlog demografskega sklada, ki ga prej v štirih letih niste uskladili. Struktura je pa približno skoraj enaka. V prejšnjem mandatu je imela največja stranka 36 poslancev, pa enega reformnega predloga ni spravila skozi in enega resnega zakona ni uspela speljati. Zato se ne čudim ZDUS-u, predsednik Sušnik je rekel danes na jutranji razpravi, ki je bila v Državnem svetu, ga bom citiral: »Če bo vlada prišla z drugo varianto, naj se dobre stvari potegnejo ven in naj tudi vlada reče temu predlogu Slovenske demokratske stranke, da je primeren za nadaljnjo obravnavo.« Potem je pa rekel naprej: »Če bodo pa takoj na začetku rekli – ne, to gre stran; potem bomo pa tam, kjer smo bili, potem bomo pa spet šteli, katere firme gredo notri, katere ven; in nič ne bo iz tega.« Zdaj lahko rečemo, da nekdo, ki je upokojenec, nima pravice, da razmišlja, ampak on je jasno povedal to, kar danes mi vsi razlagamo – če ne gre zadeva vsaj v prvo branje in s tem izvedemo nek pritisk na vlado, da res pospeši oziroma pripravi neke svoje rešitve, potem ne bo nič. Če danes zavrnete v prvem branju demografski sklad, ste razvezali vse obveze vladi in vlada v roku enega leta ne bo prinesla nič v Državni zbor. Taka je bila praksa do zdaj in to vidi očitno tudi predsednik ZDUS-a, ki je to izjavo dal v jutranji razpravi v Državnem svetu. Oni so tudi sprejeli v okviru svojih organizacij, da je ta zakon ena primerna podlaga in izhodišče za to, da se ta problematika na dolgi rok razreši. Vi imate kot poslanci še vedno možnost v drugem branju in celo v tretjem branju, da se zadevo zavrne, če ne bo v skladu z vašimi pričakovanji. Če pa to na prvem branju zavrnete, se pa zavedajte glede na izkušnje, glede na strukturo, ki zdaj vlada in ki vam je že ves čas obljubljala, da bodo zakonske rešitve v parlamentu, pa jih ni, da tudi tega zakona ne bo do naslednjih volitev, ko bo Desus tik pred volitvami spet vložil neko varianto, zato da bo pred volitvami lahko mahal s tem.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. In kot zadnji imate besedo, gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Gospod predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! [[oglašanje iz dvorane]]
Predlagatelj? Tako ali tako imate besedo, ampak od poslank in poslancev, ki ste prijavljeni na listi. Izvolite, gospod poslanec, ne želimo vas motiti.
Hvala. Saj imam samo tri minute, tako da ne vem, kaj pametnega naj še dodam danes, kar smo vse slišali tukaj; da o tem, da so že zopet tu predvolilno, pa sem pa tja. Dejstvo pa je, da upokojenci v Sloveniji živijo slabo. Morali boste iti na teren. Ne vem, koliko vas hodi na teren med ljudi, da bi lahko sodili in cenili, kaj se dogaja sploh na terenu, česa vsega se morajo ljudje posluževati, da preživijo iz meseca v mesec. Pri stališču sem takoj na začetku že napovedal, mogoče bi že tam moral točno povedati, kakšno bo izhodišče današnjih stališč, točno vse od tukaj desno naprej takšna stališča, tukaj levo od mene pa vse taka. In točno vem, kakšni izgovori bodo, se pravi sistemska rešitev, ne vem kakšna. Danes ta ni v redu, čeprav slišimo gospoda Širclja, da so priznali, da je štiri petine prepisanega zakona od Desusa. To je zanimivo, da priznajo, da pač so se poslužili tega momenta od Desusa. Enostavno se ne primejo tega njihovega predloga oziroma predlaganega, kar so pač ponudili danes tukaj pred nas. Vse sem poslušal, vsemogoče, tudi gospoda Vojka Starovića, ki je govoril o zakonu, ki je bil o strategiji in tako dalje, na koncu je pa le priznal, da prehitevajo po levi in po desni. Na koncu je priznal tudi, da je prav, da dela se pritisk, da se vseeno nekaj spremeni na tem področju. Tako da deluje malo kontradiktorno. V LMŠ gospoda Roberta, ni Pavšiča, ne vem, zakaj se je tako obnašal, rekel je, da bo do novega leta zakon pripravljen. To ga je treba držati za besedo, sicer njega težko, imamo tu vladne predstavnike, tisto njegovo mukanje na koncu pa mi nič ni najbolj pasalo. Takšnega obnašanje do opozicije enostavno tudi jaz ne prenašam. Bil je celo očitek, da sem imel socialistični nastop danes v stališču, jaz pa sem samo to kronologijo ali terminologijo, terminsko, kako se je dogajalo od SDH, od vsega naprej, kako so se stvari odvijale. Imeli smo zlatnino, zdaj imamo še samo srebrnino v cirka 10 milijardah. In nekako bi bilo to treba obdržati, nadzorovati, da ne bo potem kaj pobegnilo. Imamo predsednika, naš predsednik je pred kratkim rekel celo na televizijskem nastopu, da bi kar 3 tam pred zid dal in postrelil. Jaz nisem takšen, nimam takega pristopa, sem bolj milejše oblike. Jaz, če bi bil na oblasti, bi vzel Goli otok od Hrvatov v najem, pa da vse te naše obsojence prepeljemo tja, da se ne bi mogli čez vikend s temi luksuznimi vozili domov voziti. To bi bilo edino dobro. Drugače je pa gospod Pogačnik točno opozoril na to, kaj pomeni to demografski sklad, kaj dati in kdo ga bo upravljal. Saj to so tisti interesi, ki se vrtijo cel čas in cel dan. Tako da mi je, da se koalicija zopet tako obnaša, se pravi sistemske rešitve. Gospod državni sekretar je rekel, da se ne bodo s tem nič dvignile pokojnine [[izklop mikrofona]]
Prekoračili ste svoj čas. Prosim pa vas vse skupaj, tudi vas, gospod poslanec, kakor vse poslanke in poslance, da govorimo tisto, kar je dopustno. V vsakem primeru to ni streljanje. S tem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, ugotavljam, da je lista zaključena. V tem krogu, saj potem predvidevam, da bo še delitev glasov, ima besedo, seveda, če želi, predstavnik Vlade. Želite besedo? Izvolite, gospod državni sekretar.
Hvala. Na začetku bi se rad odzval na izvajanje gospoda Pogačnika, omenil je, da država v svojem predlogu ne omenja dviga pokojnin. Mi smo predlog zakona temeljito prečitali, o katerem se danes pogovarjamo, in nisem v nobeni točki zasledil nobenega govora o dvigu pokojnin. Govorimo enak jezik, da je demografski sklad sklad, ki ustvarja določene donose, ki gredo direktno v ZPIZ za izplačilo pokojnin. S tem razbremeni državno blagajno oziroma integralni proračun za plačevanje v ZPIZ. Se pravi, da tudi teze, ki ste jo vi navedli, v vašem predlogu zakona nisem zasledil. Enako bi se pa naslonil na izvajanje gospod Logarja, ki je rekel, o vsem, čemur oporeka Vlada, smo pripravljeni diskutirati. To pomenim, da je Vlada zelo strokovno pristopila in analizirala predlog, o katerem danes diskutiramo, in spoznala nedorečenosti. Teh nedorečenosti je 9. In isto je bilo eno izvajanje, ki ne drži, ni bilo pravilno povedano. Strateške naložbe tudi v vašem predlogu se prenašajo na demografski sklad, kar pomeni, da takrat, če pride do določenih potrebnih ukrepov, jih mora demografski sklad sprovesti, in to z denarjem, ki ni za to namenjen, ampak je namenjen za doplačilo v ZPIZ oziroma za razbremenitev proračuna. Vsi pa vemo, da je cilj, višine pokojnin, da jih razumno spremljamo, dvigujemo, vendar ne z Zakonom o demografskem skladu. Jaz bi rad še enkrat izpostavil, da se država zaveda odgovornosti, ki jo je sprejela s tem, ko je podala svoje zaveze, da bo zakon v kratkem v koalicijskem usklajevanju in potem v nadaljnji obravnavi. Vsi pomisleki, ki so bili povedani danes, bodo v določenem času tudi vam posredovani v izdelek, o katerem bomo diskutirali in boste lahko o njem sodili. Mislim, da je danes preuranjeno soditi o tem, o čemer še niste bili v popolnosti seznanjeni. Če pa pogledamo predlog, ki smo ga obravnavali, smo ugotovili, bom poskusil povzeti, devet odstopanj od tega, čemur bi morali, če strokovno pristopimo, slediti. Prvo izhodišče, ki je zelo pomembno, je, da ima Republika Slovenija premoženja toliko, kot ga ima. To premoženje je razdeljeno danes v glavnem na SDH in pa na KAD. In vprašanje, ki je bistveno in strokovno, je, kako s tem premoženjem gospodariti v naslednjih dvajsetih letih, da bomo povečali maksimalno, kar je v teh časih, ki jih danes ne znamo napovedati, naslednjih deset, petnajst in pa dvajset let, da bo takrat rezultat takšen, kot si ga želimo in ga pričakujemo. To je osnovno izhodišče, o katerem se pogovarjamo. Da tole naredimo, moramo v demografski sklad dati takšne investicije oziroma naložbe, ki to omogočajo. Seveda so dovoljene izjeme, vendar morajo biti izjeme premišljene in tudi morajo imeti razlog, za kaj vse dajo, ne pa vse v en koš. Drugi del, kateremu moramo slediti, imamo obstoječo zakonodajo in če sledimo obstoječi zakonodaji, ni predvideno, da se SDH transformira v demografski sklad, ampak KAD. Trenutna zakonodaja, ki jo imamo, če ji sledimo. Vendar poanta v tem je, da lahko z odločitvami, ki jih bomo sprejemali v prihodnje, temu sledimo, sledimo pa tudi stroki, da v principu zagotovimo upravljanje na enem delu premoženja strokovno, takšno kot mora biti, in na drugem delu premoženja enako strokovno, ta dva načina opravljanja nista enaka. Enako naslednje spoznanje, katero je, ne more biti Državni zbor skupščina. Dejansko je odgovornost Vlade, da upravlja in mora tudi odločati o določenih stvareh. Temu je tako. Prav tako je z delom razprave, ki je bila vodena glede davčne politike. Ni zakon o demografskem skladu primeren, da se razpravlja o davkih. Tudi je imel predlog pomanjkljivosti glede opredelitve na proračun. Tudi tam manjkajo določene pojasnitve. In istočasno, kar pa je ena izmed zelo pomembnih stvari, demografski sklad ni imel predvidene dobe akumulacije, ki pa jo mora imeti zaradi tega, da postane močnejši kot pa je danes. Ko to pogledamo in strnemo te misli skupaj, kar je bilo povedano, da se je o pripombah, ki so bile dane, predlagatelj pripravljen pogovarjati oziroma upoštevati drugačna mnenja. Mi smo ta mnenja že povedali. In v osnutku, ki ga pripravljamo, ki ga delamo, bodo tudi upoštevana. Tako da jaz smatram, da predlog, o katerem smo danes razpravljali, ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga kot Vlada ne podpiramo. Hvala.
Hvala, gospod državni sekretar. Mag. Andrej Šircelj želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Mi smo ta zakon predložili z dobrim namenom, predvsem s tem, da zagotovimo stabilnost pokojninske blagajne in da tej pokojninski blagajni zagotovimo določen donos, donos bi predstavljal v letu 2017 700 milijonov. Tisto, kar bo predlagala Vlada in je tudi napisala v svojem mnenju, bo zagotovil donos 48 milijonov, to je za 12 milijonov manj, kot plačajo študentje v pokojninsko blagajno s študentskim delom. Predlagali smo zato, ker je skrajni čas, glede na demografsko sliko Slovenije, da se na področju pokojnin nekaj naredi. Skrajni čas je zaradi tega, ker pokojninska blagajna, in o tem govori in Evropska komisija in OECD in tako naprej, predstavlja veliko tveganje za Slovenijo in za javne finance. To lahko berete v vsakem sporočilu. Ko smo dali ta zakon v prvo branje, smo ga dali s sporočilom, da smo se o vseh rešitvah pripravljeni pogovarjati. O vseh rešitvah smo se pripravljeni pogovarjati še danes, vendar seveda pod predpostavko, da koalicija ta zakon sprejme oziroma stranke iz posamezne stranke iz koalicije. Če ga ne sprejme, se verjetno nimamo o čem pogovarjati, kajti potem bo zakon končan oziroma njegova predstavitev in delo na tem bo končano. Tisto, kar Vlada predlaga, pomeni znatno manjša finančna sredstva za pokojninsko blagajno in na nek način, če govorimo o teh finančnih sredstvih, pomeni prevaro. Pomeni prevaro zaradi tega, ker ta demografski sklad, ki ga Vlada predlaga, ne bo dosegel cilja, to je večjo stabilnost pokojninske reforme. Veliko je bilo povedanega o teh devetih točkah, ki jih je Vlada dala in ki ste jih tudi koalicijske stranke ponavljale. Poglejte, žal so te točke vsebinsko nepopolne. Vsebinsko toliko nepopolne, da sam zakon omejuje tveganja, omejuje tveganja z določbami, ki jih Vlada v svojem mnenju in posledično tudi vi v svojih mnenjih niste upoštevali. Ni samo največja donosnost temeljni cilj, ampak tudi varnost naložb, in to dejansko piše. Omejitev velja tudi glede morebitnega političnega vpliva na nadzorni svet ali na vlado. Zagotovljena je transparentnost vseh komunikacij med člani uprave, med upravo, nadzornim svetom in državnimi organi. Preberite si člene, ki so v tem zakonu. In res je, kot eno izmed osnov smo uporabili že obstoječo zakonodajo, tudi obstoječo zakonodajo Desusa. In vsi, ki prisegate na to, da je treba razrešiti vprašanje upokojencev, mislim, da je tukaj idealna priložnost, da se to naredi danes, da sprejmete to odločitev, sprejmete ta zakon v prvem branju, da se usedemo v nadaljnjem postopku, sprejmemo skupne amandmaje in zakon bo šel lahko naprej. Če vam ne bodo všeč, boste to lahko naredili v drugem branju [[izklop mikrofon]]
Hvala, gospod poslanec, gospod predlagatelj. S tem ugotavljam, da ste vsi prijavljeni razpravljavci, dobili možnost govoriti. Zanima me, ali obstaja na podlagi 71. člena Poslovnika želja po dodatni delitvi? Obstaja. Zato ugotavljam, da interes je. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja mag. Andrej Šircelj ter predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Začenjamo postopek prijave. Prijavljenih je 15 razpravljavcev. Slišali ste, da je to 2 minuti in 38 sekund na posamezno razpravo. Kot prvi imate besedo Jani Prednik. Se odpovedujete. Kot drugi imate besedo gospod Janez Ivan Janša. Izvolite.
Hvala lepa! Veliko je bilo govora o pokojninah v mandatu 2004–2008. Takrat so se realno povečale za več kot 20 %. In nobenega drugega mandata ni bilo, kjer bi pokojnine in plače realno toliko zrasle. Takrat smo tudi omogočili opoziciji, da je predlagala nadzornike v nadzorne svete državnih podjetij, in zaradi tega je bila transparentnost večja, manj se je pokradlo, več denarja je bilo za pokojnine in plače. Zakon o demografskem skladu, kot ga predlagamo, sledi temu modelu. Zdaj bo očitno predlog zavrnjen. Ko bomo mi dobili naslednjo priložnost, ga bomo ponovili in takrat bomo mi, za razliko od vas, povabili opozicijo zraven. Ker gre za nacionalni pokojninski sklad in upokojenci, ki glasujejo za različne stranke, imajo pravico, da so v celoti tukaj zraven. Glede na to, da je v državnem premoženju v glavnem premoženje, ki ga je ustvarila generacija, ki je danes upokojena, je pravično, da gre vse premoženje v ta pokojninski sklad - nacionalni pokojninski sklad. Edino tako je tudi možno zagotovit zadosten vir sredstev za stabilne in dostojne pokojnine. To, kar predlaga Vlada v teh izhodiščih, je približno ena sedmina tega, kar je možno dobiti iz dohodkov, iz vsega državnega premoženja – nič. Torej gre za čisto sprenevedanje. In glede na to, da imamo reciklirano vlado, sestavljeno iz strank, ki se doslej niso mogle zmeniti, katere naložbe bi sploh šle v demografski sklad, je jasno, da se tudi v prihodnosti ne boste mogli zmeniti. Če bo ostalo pa pri tem, kar je Ministrstvo za finance predlagalo, je pa to posmeh slovenskim upokojencem. Nekaj drobiža bi se jim dalo, to se ne bo nič poznalo. V vsakem primeru bo prišel čas, v katerem bo Slovenija dobila nacionalni pokojninski sklad, ki bo zagotavljal stabilnost pokojnini in tudi večjo dostojnost tega zasluženega prihodka. S tem, ko ta čas oddaljujete, delate škodo stotisočim upokojencem.
Hvala, gospod poslanec! Besedo imate gospod Žan Mahnič, pripravite se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala predsednik! Danes je v Državnem svetu potekal odličen posvet ravno na temo demografskega sklada oziroma bolje rečeno, nacionalnega pokojninskega sklada, ki ga je organizirala naša evropska poslanka Romana Tomc, kjer je zanimivo tudi predsednik Zveze društev upokojencev Slovenije, gospod Franc Sušnik dejal, da podpira predlog zakona, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki in da je edino logično, transparentno in pa seveda tudi primerno, da se celotno državno premoženje prenese na ta sklad. Kaj je bolj transparentno kot to, kar smo mi predlagali, da politične stranke, ki so prisotne in pa predstavljene v Državnem zboru, vsaka predlaga svojega predstavnika, seveda pod strogimi kriteriji tako glede na izobrazbo, izkušnje in ostalo kot tudi z jasnimi omejitvami, da gre v smeri transparentnosti, ko govorimo o tem, da se skušamo izogibati raznoraznim takšnim ali drugačnim pritiskom na te, ki bodo s tem skladom upravljali? Da je predlog podoben tistemu, ki ga je predlagal Desus, je priznal Desus sam, vendar pa za razliko od nas Desus na ponuja možnosti, da bi imela tudi opozicija predstavnika. Skratka, določen del tistih, ki imajo pravico do nadzora, ki imajo pravico do vpogleda, na ta način želite prikrajšati za to – zakaj, si naj odgovori vsak sam. Tisti, ki ima namen delati transparentno, pošteno in pa zakonito, je pripravljen vpogled v delovanje podjetja oziroma v tem primeru tega sklada podpreti kar najširše možno. S tem, ko daš tako predstavnike koalicije kot tudi predstavnike opozicije, da s tem skladom upravljajo, narediš točno to. In zakaj bi se še naprej prerekali o tem, koga bomo v kakšno firmo imenovali ? To kar počnete s Telekomom Slovenije, to kar se pripravlja na Petrolu, to kar se dogaja na Triglavu – te firme so poligon za nastavljanje kadrov, za donacije, za pogodbe. Nismo naivni, lahko govorite o novi politiki, lahko govorite o novih obrazih, ampak točno to se počne. In povejte, da ne želite prestaviti vseh firm oziroma vsega državnega premoženja na ta sklad, ravno zaradi tega, ker želite imeti še naprej nekaj podjetij, kjer se bo lahko kradlo.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo imate gospod Vojko Starović, pripravite se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi poudaril, da stranka SAB si prizadeva in si bo prizadevala za rast pokojnin, za izplačilo regresov in tudi odmernega odstotka, kar smo napovedali in na tem bomo naprej delali. Demografski sklad s tem nima neposredne veze. Mi imamo pokojninsko blagajno, če tej zmanjka, moramo iz proračuna. Ali se zdaj od posameznega sklada ali SHD, ali ni važno s katerega, ali s KAD, LIV najprej v proračun, potem iz proračuna v pokojninsko blagajno. Torej samo druga pot je, tako, da se razumemo. To ni neposredno v povezavi. V stranki SAB si bomo prizadevali za normalno rast pokojnin, popravo krivic. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Marko Bandelli, imate besedo. Pripravite se gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala, predsednik. Jaz bom tukaj samo dve besedi, glede na to, kar sem danes slišal. Je jasno, da SDS bi rad pripravil kakšen zakon in dal naprej neko dobro zadevo, ampak je tudi jasno z naše strani, da ne moramo kar tako sprejeti vse zadeve vaše. Prvo kot prvo ste točno ugotovili, da je to neustrezna zadeva. Zakon ne ustrezna, je v nasprotju z določbami ZPIZ in Zakona o SDH, je v direktnem nasprotju z delitvijo oblasti – parlament ne more biti v skupščini SDH. Člane bi predlagale poslanske skupine, kar je direktno politično upravljanje – ne gre. Je dosti reči, ki ne gredo in zaradi tega, dajte si umiriti vašo dušo in recite: »Tokrat ne bo šlo«. Zelo enostavno povedano in mislim, da dajte to enkrat razumeti, da ne gre vse tako, da se kar čez noč pripravi en zakon, se ga potem predstavi in se potem zahteva in se obtožuje koalicijo, da vedno glasuje proti temu, kar delate. Ni res. Dosti reči smo podprli, še bomo – zakaj da ne dobre reči? Sigurno, ampak to danes ne gre. Pa veliko hudih besed sem slišal na račun naše stranke, jaz mislim, da ni bilo tako pošteno z vaše strani toliko hudega povedano. Jaz mislim, da mi resnično delamo za upokojence, resnično delamo, saj smo tudi zahtevali, da je tudi to v koalicijski pogodbi in zaradi tega se tudi borimo naprej zelo dobro, zelo dobro za to. Toliko z moje strani, hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Igor Zorčič, imate besedo. Pripravite se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz verjamem, da obstaja nekakšno soglasje glede tega, da en sklad potrebno ustanoviti. Seveda to ni edini ukrep, ki bo odgovoril na negativne demografske trende. Vendarle moram spomniti na nekatere zadeve, ki so se dogajale v preteklosti, sploh v preteklem mandatu, na katerega se danes nekateri sklicujete. Naša stranka SMC, ki je vodila prejšnjo vlado, je bila trdno zavezana k temu, da vendarle sprejmemo zakon o slovenskem demografskem skladu. V zvezi s tem je bil tudi pripravljen osnutek zakona. Vlada se je takrat odzvala tudi na predlog zakona, ki ga je v Državni zbor v proceduro vložila stranka Desus. Če potegnem nek skupni imenovalec vseh teh stališč takratne vlade in tudi današnje naše razprave, našega stališča in nasploh SMC, lahko še enkrat povem in izpostavim to, da smo mi za takšno rešitev slovenskega demografskega sklada, ki bo delil naložbe na tiste, ki so strateške in ne bodo v tem skladu, in na portfeljske in drugo premoženje, ki bodo v skladu, in bo ob tem zakon sledil načelom neodvisnosti, samostojnosti, varnosti, razpršenosti, donosnosti in likvidnosti upravljanja naložb. Kaj se je zataknilo v prejšnjem mandatu in upam, da se ne bo v tem, je to, da so si nekatere stranke pač predstavljale, da bo v tem demografskem skladu tudi premoženje, ki tja ne sodi. Nekateri odzivi na osnutek, ki ga je pripravila Vlada, kaže na to, da gremo po poti, ki je bila začrtana v prejšnjem mandatu, kar se pa tiče današnjega predloga, bi pa rekel tako. Kolegi iz vrst SDS, jaz bom to mogoče malo bolj plastično ponazoril, kot da ste nam želeli predstaviti nov avto karavan, ko smo ga šli ogledati, je bila limuzina in zdaj nam trdite, da lahko požagamo tisti zadnji del in naredimo limuzino. Skratka, jaz sem prepričan, da gre za tako pomemben zakon, da ga ne morem zdaj tu spreminjati, amandmirati in brusiti v Državnem zboru. Gre za tako pomemben zakon, da ga mora pripraviti Vlada, ki ima največ resursov, največ podatkov glede samega Državnega premoženja in bo ob tem, ob sestavi besedila tega zakona, nosila tudi ustrezno odgovornost. Tako da mi pričakujemo vladni zakon v najkrajšem času. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate dr. Franc Trček. Pripravite se gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala. Da zdaj po petih urah in pol nekaj razjasnimo, če to slučajno upokojenke in upokojenci poslušajo, gledajo. Ne pogovarjamo se o današnjih upokojencih, pogovarjamo se, kaj bo čez 20 let, pika. Tako, ker eni kupujete, kako vse rešujete. Če bi se pogovarjali o današnjih upokojencih, bi se pogovarjali o minimalni državni pokojnini in sorodnih zadevah. Druga zgodba, neka lahkotnost predlagatelja, veste, vi se o teh milijonih pogovarjate kot frnikola, kakšne bodo donosnosti čez 10 let, pa to še tisti Maručini kristali ne vedo, kaj šele kdo drug. Dajte neko osnovno resnost za skoraj 3 tisoč plač. Mogoče je ves problem v tem, če parafraziram poslanca Mahniča, »kdo bo kradel Telekom«, konec citata. Glejte, z izjemo LMŠ in Levice ste vsi kadrovali, vsi tako nekaj nabijate čez birokrate, zdaj še LMŠ kadruje in verjetno je to večji problem kot Levica, veste, Han ima slab dan ne zaradi Levice, Han ima slab dan pa še kdo, ko Šarec kaj pokadruje. Ne da se jaz strinjam s Šarčevim kadrovanjem, jaz sem rekel: »Glej, ne moreš ravno na način gasilskega društva kadrovati.« Pa mi je malo zameril. Ko sem bil že pri tisti omenjeni norveški državni sekretarki za državno lastnino, gospe mojih sedanjih let, odgovorno za čez 900 milijard evrov dolarjev, kakorkoli hočete, prvič je rekla: »Noben si ne upa predlagati slabega kandidata. 14 dni pred vami so bili tukaj Američani pa so se čudili – a vi se držite tistega, kaj zapišete?« Mogoče bi morali prej premisliti, kaj bomo zapisali. Kar gre meni peto leto najbolj na jetra, pa mi smo slabši kot Sumerci, živimo v 21. stoletju, Dani kimaš, 25 poslanskih mandatov imate, lahko bi imeli 20 strokovcev, lahko bi imeli 3 strokovce, ki bi se samo s tem ukvarjali pa bi računali. Tudi ministrstva – tako malo nekaj v zraku se pogovarjamo. Pa mi se doma bolj resno finančno pogovarjamo, če kam za vikend gremo. To ni smešno, to je žalobno. Jaz pričakujem od Vlade res v pol leta, da imamo nek rep in glavo in vmes seveda neke izračune in scenarije, da vidimo, kje smo, ne pa da se gremo tukaj neke nerodne frnikole in se delamo kretene iz samih sebe pa iz tiste tretjine ljudi, ki težko živijo v Sloveniji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Beseda je vaša, gospod Branko Simonovič. Pripravite se, gospod Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Ne bi rad ponavljal za nekaterimi razpravljavci, vendar naj povem, da če gremo delati temeljito analizo razlik med zakonom, ki ga je Desus vložil v proceduro – vemo, zakaj ni šel skozi – in današnjim predlogom zakona, je nekaj ključnih in bistvenih razlik. Seveda se tukaj nanašajo na preoblikovanje SDH in pripojitvi KAD in družbe za soupravljanje. Gre za akumulacijo, gre za upravljanje, najbolj ključno pa je, da predlog, ki ga predlagajo, tudi ni konsistenten z 79. členom Zakona o SDH, ki govori, da bomo KAD preoblikovali k temu. Naj povem še to, da tudi v koalicijski pogodbi smo pripravljavci le-te sledili predlogu zakona, posameznim rešitvam, ki jih je pripravil Desus. In tako, dragi moji, naj povem, nikakor ne morem pristati na očitke, da ne znamo izračunati donosa, v našem predlogu je ta bil izračunan in po akumulaciji naj bi se iz tega naslova v blagajno ZPIZ natekalo od 650, 700 milijonov. Kako pa vi veste, da je zakon, ki ga pripravlja Vlada, ena sama goljufija? Res ne vem, ker ga niti v koaliciji še nismo videli. Da je Desus največja cokla razvoja – si ne znam odgovoriti. Pa bi predlagatelja vprašal, samo škoda, zakaj ste prepisali samo 75 ali 80 % našega zakona, zakaj niste še tisto razliko in danes bi z veseljem dal glas za vaš zakon. Žal, ko nas pa okarakterizirate, da smo največja cokla razvoja, da je goljufija, vašega zakona ne morem podpreti.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo imate, gospod Franc Kramar. Pripravite se, gospa Karla Urh. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Rekel bi, da je v bistvu na zavidljivi ravni, kako si vsi prizadevamo za upokojence, levo ali desno. Mislim, da kadarkoli v preteklosti je bila odprta razprava o upokojencih, so se vsi, levi in desni, prizadevali za to, da se upokojencem dvigne standard. Žal se do zdaj ni zgodilo prav veliko oziroma današnja seja je po moji oceni pripomogla k temu, da so se odprla neka odprta vprašanja, na katere bo pa v prihodnosti potrebno najti odgovore. Ne glede na to, iz katere strani prihajajo, dejstvo je, da upokojenci živijo slabo. Velik del upokojencev živi slabo. Letno država nameni iz proračuna več kot milijardo sredstev, da se lahko normalno izplačujejo te pokojnine. Ne predstavljam si, koliko sredstev bi mogel imeti demografski sklad, da bi lahko izplačevali višje pokojnine. Če danes plačamo milijardo in nekaj za to, da imamo, rekel bi, slabe pokojnine, koliko sredstev bi še potrebovali za to, da bi imeli človeka dostojne pokojnine. Zanimivo je tudi to, da se radi primerjamo z Evropo, da smo evropska država. In v svoji razpravi sem omenil že, da je veliko odvisno tudi od delodajalcev, ki lahko svojim zaposlenim izplačujejo večje plače in posredno večje prispevke in ti prihajajo v ZPIZ. Se pravi, kolikor smo evropska država, potem bi človek pričakoval tudi evropske plače in pa posredno evropske pokojnine. Vemo pa, da se delodajalci sklicujejo na nekonkurenčnost trga in da, če bi povečali plače, niso konkurenčni na trgu. Jaz temu ne verjamem, kajti večina teh novodobnih lastnikov ne živi z minimalno plačo, ampak živijo bogato, nekateri se vozijo z jahtami, najnovejšimi avtomobili, na drugi strani pa delavci prejemajo minimalno plačo. Minimalno, poudarjam, pa še ta je predpisana, če ne bi država tega predpisala, še te minimalne plače ne bi dobili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Karla Urh. Izvolite.
Hvala za besedo in prav lep pozdrav vsem. Veste, preprosto ne vem, kje začeti, ker sem toliko stvari že slišala. Ampak moje prvo vprašanje je: Kako veste kakšen je zakon, ki ga pripravlja Vlada, če še ni na mizi? Srečala sem se z upokojenci in so nam predlagali določene rešitve in se strinjali, da se zakon pripravi. Verjamem, da se pripravlja v smer, ki bo pozitivna in dobra za vse naše upokojence. Tudi sama bom kmalu upokojenka, verjetno nas je kar nekaj takih. Verjamem v to, da se bo demografski sklad, ki se ustanavlja, ki še ne bo prišel za nas v poštev, ustanovil in sprejel takšen, da bo zadostil vsaj osnovne pogoje dostojnega življenja naših upokojencev. Gospod na moji levi je že nekako opozoril na varnost naložb, ki bodo v tem demografskem skladu, na likvidnost, razpršenost, neodvisnost in še marsikaj bi lahko povedali, tudi sama sem nekoč delovala na malo ekonomski smeri ne samo na glasbeni, in dejansko je problem, ki se je porajal v tem, da mogoče ne gre zaupati oziroma ne zaupati Vladi, da bo to naredila na tak način. Nonstop nam oporekate, jaz se prav slabo počutim, reciklirana vlada, poslanci, ki nič ne znajo oziroma ne vedo. Jaz vam povem, da težko vse te stvari poslušam. Moram pa povedati, da več kot pol svojega življenja delujem na področju z upokojenci. Ravno tako sem se priključila Marjanu Šarcu zaradi tega, ker verjamem, da bo LMŠ iz tega potegnila najbolje in pomagala vsem upokojencem z novim zakonom in ga tudi nekako naravnavala, da se bo naložba mogoče uvrščala tudi v tujino ne samo na domači trg, ki je premajhen, ki ni sposoben tega prenesti in oplemenititi. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Pričakoval sem, da bom najavljen tako, kot so bili vsi ostali, ampak ni neka posebna potreba. Moram priznati, da tudi sam osebno nisem zadovoljen s tem, da neodvisnega demografskega sklada še nimamo. Veseli pa me predvsem to, da pred nami tukaj v vladnih vrstah sedijo trije člani pripravljene komisije Ministrstva za finance, ki bodo o tej zadevi največ vedeli oziroma največ bodo s to zadevo tudi delali. Jaz pa moram reči, da sem bil na štirih sestankih, na katerih je sodeloval tudi njihov minister, minister za finance, in smo se o teh vprašanjih temeljito pogovarjali. Stranka Desus, kateri pripadam, veste, da ima že vrsto let cilj, eno od glavnih točk, da pride do realizacije sprejema neodvisnega demografskega rezervnega sklada. Želimo si, da se to zgodi v letošnjem letu. Če bodo gospodje spoštovali rok, za katerega smo se dogovorili, to pomeni, da bi bil junija v Državnem zboru in da bi stopil v veljavo s 1. 1. naslednje leto. Glede ribnika moram na nekaj stvari odgovoriti. Mogoče se včasih kaj pozabi, pa ne obsojam zdaj tega, ampak jaz sem govoril o nekem ribniku, prispodobi. Govoril sem o nekih ribah in govoril o nekem številu rib in tako dalje. In sem tudi rekel, da lahko gremo mi vsi v ribnik pa lovimo tiste ribe, ker te ribe niso dodeljene niti enemu niti drugemu, tudi ne tretjemu. In tako tudi verjetno počnemo. O tisočih evrih, dragi moji, pa ne lagati pa delati iz laži resnico. Karl Viktor Erjavec je takrat, ko je to povedal, povedal približno takole: Če imajo tajkuni toliko premoženja in so se ga dokopali na nepošten in nekorekten način, potem je prav, da imajo upokojenci tudi tisoč evrov penzije. To je bil ključ tistega, kar je on povedal. Zato prosim, bodite korektni pa teh laži več ne ponavljate. Bilo bi pošteno in prav. Kakšna cokla pa smo mi v razvoju v vsaki vladi? Dragi moji, če ne bi bili v neki vladi od leta 2004 do 2008, mogoče še pozneje – ja, saj pa slasti oblasti ne bi probali. In kakšna cokla smo mi bili, vprašajte tistega, ki je vodil to vlado v letih 2004–2008.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Poglejte kolega Jurša, 67 % povprečne plače je znašala minimalna pokojnina leta 2008. Danes znaša pa 58 %. Desus je bil pa skozi takrat v vladi. To pomeni, da ste cokla nekega razvoja, saj na osnovi pokojnin. To pomeni, da so se pokojnine znižale, odkar ste vi v vladi, v obdobju zadnjih desetih let. Demografski sklad. Vlada Mira Cerarja ni opravila svoje naloge. Tudi sedanja ne. Demografski sklad bi moral biti ustanovljen že leta 2015. Danes se piše leto 2019. Nekdo ni opravil svoje naloge. In zaradi tega, ker nekdo ni opravil svoje naloge, smo v Slovenski demokratski stranki vložili svoj predlog zakona. In vso to napadanje, vse te vaše argumente bi jaz mogoče še razumel v primeru, da bi danes imeli drugo branje, ko ne bi bilo zakona možno več spremeniti. Ampak danes smo v prvem branju in pričakoval bi, da prižgemo skupaj zeleno luč temu zakonu in se potem odločimo, da stopimo skupaj in skupaj oblikujemo zakon, ki bo primeren potem tudi za sprejem v Državnem zboru. Vendar ne, vi ponovno zavračate predlog, ki ga je pripravila Slovenska demokratska stranka. Nihče še ni danes odgovoril tudi na to vprašanje, zakaj bo od 1. 1. 2020 v Avstriji minimalna pokojnin tisoč 200 evrov. V Sloveniji je danes za 40 let delovne dobe 530 evrov. Jaz en razlog mogoče poznam. Kaj vse se izplačuje iz pokojninske blagajne? Jaz sem prepričan, da bi bile lahko pokojnine bistveno višje, če bi se iz pokojninske blagajne izplačevalo samo tisto, kar je bilo notri vplačano, in bi bili upravičenci za izplačilo iz pokojninske blagajne samo tisti, ki so v pokojninsko blagajno tudi vplačevali. Kako komentiramo ta vaš zakon? Pojavil se je v medijih. Strateške naložbe ne, portfeljske da. Poglejte, spoštovani, takšnega demografskega sklada mi ne potrebujemo, ko bodo študenti s svojim delom več prispevali v pokojninsko blagajno kot demografski sklad. S tem, kar ste sedaj napovedali, odpirate samo nov vrtiček, nov vrtiček približno za 50 zaposlenih ljudi in s tričlansko upravo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa. Iz te razprave je vidna sporočilnost. Sporočilnost za vse tiste, ki jim je ta zakon namenjen. To je upokojencem. 600 tisoč jih je. In ta sporočilnost je, da pač stranke Levica, Socialni demokrati, Demokratična stranka upokojencev, Lista Marjana Šarca, Stranka Mira Cerarja, Stranka Alenke Bratušek ne podpira rešitev, ki bi zagotovile večjo stabilnost pokojninske blagajne. Zadeva je popolnoma jasna. In tukaj je Slovenska demokratska stranka prišla odprtih rok in pripravljena na to, da se ta zakon v prvem branju sprejme in popravi in naredi takšnega, da bo sprejet z določeno mero konsenza, da bo lahko sprejet v tem Državnem zboru. Rešitve, ki so tukaj dane, zagotavljajo tako donosnost, zagotavljajo tako varnost naložb in zagotavljajo stabilnost. Težko je najti neke racionalne razloge za to, da se tak zakon dejansko zavrne. Tukaj so možne tudi drugačne rešitve glede upravljanja – to smo povedali – in jaz mislim, da je čas tisti, ki dejansko dela danes škodo upokojencem, kajti vse nadaljnje rešitve bodo dražje in zaradi tega bo seveda tudi pokojninska blagajna revnejša in s tem seveda tudi upokojenci.
Hvala lepa! S tem zaključujem. Gospod Jurša, postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik! Kljub postopkovnemu je vseeno treba nekaj povedat še. Od leta 2004 do 2008 so bile debele krave. Leta 2008, ko se je formirala nova vlada, ste govorili, da ni recesije, ni gospodarske krize. Bila je gospodarska kriza, bila je recesija in ni moč bilo pričakovati, da bi se lahko pokojnine dvigovale s takim tempom, kot je to bilo v obdobju bolj debelih krav. Mi želimo v demografskem skladu [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Saj še nisem nič povedal, bodite mirni. Nervozni ste, nervozni ste [[…]]
Spoštovani gospod poslanec [[…]]
[[…]]Moti vas, ker vam govorim resnico. Bo kakšna strateška v demografskem skladu, bo tudi kakšna pomembna in imamo spisek, kar vrsto dodatnih virov, katere bomo predlagali, da jih uvrstimo v demografski sklad. Trudili se bomo in jaz mislim, da bomo pripravili dober zakon o demografskem skladu.
Hvala lepa, gospod Jurša, ampak vas moram opozorit, ne vidim iz vaše razprave, kje je tu neki postopkovni predlog. V bodoče bi prosil, da spoštujemo naš poslovnik in 69. člen Poslovnika Državnega zbora. Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBI ZAKONA O PRAZNIKIH IN DELA PROSTIH DNEVIH V REPUBLIKI SLOVENIJI. Državni svet je na 4. izredni seji 23. aprila 2019 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta Branko Tomažiču. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, dame in gospodje! Državni svet je na 4. izredni seji 23. aprila letos obravnaval spremembo Zakona o praznikih in dela protih dnevih v Republiki Sloveniji, sprejel zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o spremembi zakona. V Državnem svetu smo do potrebe odločanja pridobili citate originalnih tekstov, mednarodne pogodbe ter tolmačenje pomenov posameznih pojmov, zato smatramo, da sprememba imena praznika in vrnitev v priključitev, ni primerna in daje pomenu vrnitve ali združitve Primorske k matični domovini čisto drugi pomen. Po končani prvi svetovni vojni in razpadu avstro-ogrskega cesarstva prebivalcem tega dela slovenskega etičnega ozemlja zaradi tajnega in sramotnega londonskega sporazuma ni bila omogočena pravica do samoodločbe, ampak je to ozemlje kot vojni plen pripadlo Italiji, je bilo priključeno. Ob koncu druge svetovne vojne je Primorska s pariško mednarodno pogodbo postala del Republike Slovenije v takratni Jugoslaviji. V tekstu pogodbe ni nikjer uporabljena beseda »priključitev«. Rabo pojma priključitev ali aneksija – v evropski in svetovni zgodovini poznamo kar nekaj primerov – rabimo v primerih, ko se določno ozemlje priključi neki državi na osnovi zasedbe: Alzacija, Nemčija, Francija, Izrael, Goranska planota. V primeru italijanske aneksije primorske Istre, Dalmacije in otokov na osnovi londonskega tajnega sporazuma iz leta 2015 zato ne moremo in ne smemo uporabljati pojma priključitev, ampak vrnitev ali združitev Primorske. Vrnitev pomeni nekaj vrniti, kar si ukradel ali na silo odvzel, si prilastil. Primorska je bila ukradena, priključena, nato z mednarodno pogodbo odstopljena, vrnjena. Na simpoziju leta 1997 na Mednarodni konferenci zgodovinarjev o obletnici Pariške mirovne pogodbe je hrvaški zgodovinar Petar Strčić opozoril slovenske zgodovinarje, da uporabljajo napačen pojem priključitev, ki pomeni aneksijo, kar pa v tem primeru Pariške pogodbe ne velja, ker ta govori o vrnitvi, odstopu. Predlagatelj zakona o preimenovanju praznika se sklicuje na rabo termina priključitev pri slovenskih zgodovinarjih, vendar se s tem ne strinjamo. Kako zelo občutljivo in odgovorno je poimenovanje praznikov, s katerimi ohranjamo spomin na dogodke, ki so vitalnega pomena za večino državljanov naše države, smo bili priča ob dogodkih na Bazovici v letošnjem februarju. Izjave Tajanija vsi poznate in veste, kakšna je bila pri nas reakcija. V Državnem svetu menimo, da uveljavitvi zakona v takšni obliki, lahko sledijo neugodne mednarodnopravne posledice. Primorska je bila vedno del slovenskega etičnega ozemlja, s to razliko, da prebivalcem tega dela sedanje države po končani prvi svetovni vojni ni bila omogočena pravica do samoodločbe iz že navedenih, znanih razlogov. Prizadevanje Primorcev, da z matičnim narodom zaživimo skupaj v državi, se je po prvi svetovni vojni nadaljevalo – upor proti nasilni germanizaciji, fašizmu ter vsej krutosti režima do avtohtonega prebivalstva, ki je dosegel svoj vrh v letih druge svetovne vojne, do kapitalizacije Italije je ohranjal narodno zavest. Primorsko so osvobodili primorski domoljubi in primorski partizani. Dom boj se ni začel s sklepom Osvobodilne fronte ob vključitvi Primorske, ampak že od leta 1920 s požigom narodnega doma v Trstu, naprej s TIGR-ovci, s ČEKO, kaplani martini čedermaci, Terčeljem, Dragom Bajcem, Alojzem Bratužem, bazoviške žrtve in vsemi, ki so ohranjali slovenski jezik, slovensko pesem in kulturo. Primorsko so osvobodili primorski domoljubi in primorski partizani. Zato govoriti, da je Slovenija priključila Primorsko, je nepošteno in tudi neodgovorno dejanje. Predlog spremembe zakona se je pojavil obakrat tik pred volitvami, kar za tako občutljivo temo ni najbolj primeren čas. Zaradi nepremišljenih dejanj in izjav posameznikov, smo v zgodovini izgubili preveč ozemlja. Predloga zakona ni predlagal nekdo, ampak predsednik Odbora za zunanjo politiko, zato imajo njegove politične poteze še večjo mednarodno težo. Bodimo državljani in ne politiki, teh je v Sloveniji vse preveč. Predlagatelji veta smo prepričani, da si Primorska zasluži praznik z imenom, ki povezuje in priznava željo po samoodločbi prebivalstva in ne deli. Državni svet predlaga Državnemu zboru, da zakona ne podpre. Danes smo prejeli izjavo velikega slovenskega domoljuba, tržaškega pisatelja, borca za pravice Slovencev, ki vas nagovarja, da ne podprete zakona in spremembe imena. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevo je kot matično telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev mnenja dajem besedo podpredsednici Mojci Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je obravnaval zahtevo Državnega sveta za ponovno odločanje Državnega zbora o Zakonu o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Nemcem in ga je ta sprejel na 7. seji 16. aprila 2019. Odboru je bilo posredovano naslednje gradivo: zahteva Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade. Predstavnik Državnega sveta je v uvodni obrazložitvi podrobneje predstavil razloge za zahtevo za ponovno odločanje o Zakonu o spremembi Zakon o praznikih in dela prostih dnevih. Predstavnik predlagateljev zakona je spremembo utemeljeval tako z zgodovinskega kot mednarodnopravnega vidika in zavrnil primerjave z nasilno priključitvijo. Predstavnica Vlade je predstavila mnenje Vlade. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da se navedbe Državnega sveta o zahtevi za ponovno odločanje nanašajo na vprašanja, povezana s presojo primernosti zakonske ureditve, ki so vsebinske narave. Ker tako opredeljena vprašanja presegajo okvir nalog Zakonodajno-pravne službe, se do navedenih utemeljitev in s tem tudi zahteve Državnega sveta Zakonodajno-pravna služba ne opredeljuje. V okviru razprave je bilo s strani zagovornikov zahteve za ponovno odločanje izpostavljeno stališče, da beseda priključitev res ni primerna in da se mnogi ne strinjajo s takim preimenovanjem. Beseda vrnitev po njihovem mnenju nakazuje, da je bila Primorska prej del slovenskega ozemlja, beseda priključitev pa dopušča razumevanje, da ni bila. Po mnenju razpravljavke je beseda vrnitev najbolj primerna tudi zato, ker naj bi jo Primorci ponotranjili. Po njeni oceni je ta veto ena izmed bolj modrih in pomembnih potez Državnega sveta. Menila je, da predlog za spremembo preimenovanja kaže na pomanjkanje občutka za skrb za povezanost naroda in da se s to spremembo po nepotrebnem Primorce razdvaja. Vse od leta 2005, ko je bila novela zakona sprejeta, namreč praznik Primorce povezuje, medtem ko jih danes razdvaja. Poudarjeno je bilo, da tudi predsednik Vlade meni, da sprememba ni potrebna. Odločno proti preimenovanju pa je tudi gospod Boris Pahor. Predstavnik predlagateljev zakona je poudaril, da je beseda priključitev skladna tako z zgodovinskega kot mednarodnopravnega in tudi identitetnega vidika. Navedel je nekaj argumentov eminentnih strokovnjakov na tem področju, ki zagovarjajo besedo priključitev. Praznik priključitev Primorske k matični domovini je zlasti na Primorskem tradicionalni praznik, globoko zasidran v zavest ljudi, zato je drugačno poimenovanje praznika za Primorce neustrezno in nesprejemljivo. Na Primorskem se je namreč vedno praznovalo priključitev Primorske in nikoli vrnitev Primorske. Kot zanimivost je bilo v razpravi omenjeno tudi, da lahko v sistemu strokovne knjižnične baze Cobiss najdemo besedi vrnitev Primorske in priključitev Primorske v razmerju 7 proti 1 v prid besedi priključitev. Po razpravi odbor 8 za in 2 proti ni sprejel mnenja, da je Zakon o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji ustrezen. Odbor mnenja ni sprejel, ker zanj ni glasovala večina vseh članov in članic odbora.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku predlagatelja zakona Matjažu Nemcu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice, dragi kolegi! Prav neverjetna je pot spremembe Zakona o praznikih in dela prostih dnevih. Začela se je v januarju 2018. Takrat je izgledalo, da bo ta zakon, in jo je dobil, izjemno široko podporo brez glasu proti. Žal se je čas, ki je bil namenjen takratni vladi, vladi Mira Cerarja, iztekel in ta tematika ni prišla na dnevni red. Potem, ko se je koalicija homogenizirala, smo se dogovorili, da bomo iz predala vrnili na dan tiste zakone, ki so ostali v njih v prejšnjem mandatu. Torej ponovili smo vse tisto, kar je bilo strojeno že v prejšnjem mandatu, ko je predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez sklical posvet v parlamentu z eminentnimi zgodovinarji, mednarodnimi pravniki ter seveda predstavniki političnih strank, vsaj nekaterih, tiste, ki so bile voljne razumevanja naše preteklosti, primorske preteklosti. Takrat smo se z vsemi možnostmi, ki so bile na mizi, odločili za tisto, katero so predvsem zagovarjali v prvi vrsti zgodovinarji, mednarodni pravniki, in tisto, kar smo mi Primorci v resnici čutili v srcu, vsaj večina od nas. Vselej smo uporabljali »priključitev Primorske k matični domovini«. Dokazano je bilo, da zgodovinska dejstva pričajo o tem, da je to najprimernejše poimenovanje tega praznika. Mednarodni pravniki pritrjujejo, nobenega vpliva ni in gospod Tomažič je po dejansko enakem prebranem tekstu, kot je to storil na Državnem svetu, lahko že razumel, kakšne so dimenzije mednarodnega prava. Ter seveda tisto, kar je ključno, to, kar večina Primorcev čuti, ta identistični pristop oziroma razumevanje tistega praznika, ki nas dela Slovence po 25-letnem jarjenju fašizma, ter seveda od 1848. leta prisotni želji, da Primorsko priključimo, in smo jo priključevali. To je osnovna razlaga dr. Branka Marušiča, zakaj smo jo »priključili«, ker smo jo priključevali. Dejansko smo jo priključili šele s podpisom Ozimskega sporazuma v 70. letih prejšnjega stoletja. Torej, trije stebri, ki izpolnjujejo pogoji za to, da se danes ta visoki zbor odloči po želji večine Primork in Primorcev. Žal mi je, da se Državni svet prvič v zgodovini obregne celo ob zakon, ki se dotika praznikov, to je sila nenavadno, in to sredi praznikov med 27. aprilom in 1. majem smo zasedali, ko je Državni svet odločil, da je ponovno potrebno obravnavati to vsebino v Državnem zboru, kjer je ta zakon že bil z večino, 38 proti 32, potrjen. Torej gre za prestiž, gre za anomalije, razkriti so bili tisti, naj ga poimenujem gospoda Zmaga Jelinčiča, ki je celo Nemca poimenoval za fašista, pa dejansko ugotovljeno, da je leta 2004 on sam predlagal enako poimenovaje. Slišali bomo mnenje Slovenske demokratske stranke in tudi oni se bodo čez nekaj minut znašli v enakem položaju, govorim o politični načelnosti, ne glede na politične kalkulacije. To je tisto kar čutimo Primorci, vsaj večina od nas. Torej, spoštovana koalicija in Levica, v naslednji uri, uri in pol bomo odločali o tistem, kar je bilo že odločeno, pa ne v parlamentu, ampak vsako leto tistega 15. septembra, ko vedno od leta 2005 praznujemo priključitev Primorske k matični domovini. Primorci smo spregledali uradno dikcijo tega zakona, ker smo vselej v srcu čutili, da je priključitev tisto, kar nas dela Slovence. Spoštovani, v nedeljo sem bil priča izjemno globokim in iskrenim besedam predsednika Vlade v Renčah, v enemu od žarišč borbe proti fašizmu, kasneje tudi proti nacizmu. Požel je izjemne aplavze. Predsednica Zveze borcev Nova Gorica Katjuša Žigon ga je poimenovala za tovariša, ker je razumel, kaj Primorci dejansko čutimo. Moj apel gre pa koaliciji z vso odgovornostjo in upanjem, da tiste besede v Renčah v nedeljo ne bodo ostale prazne tako kot mnoge, ki so bile in danes še bodo razkrinkane. Spoštovani, prosim vas, da oddate glas, pa ne zaradi sebe ali 38 oddanih podpisov s strani kolegic in kolegov, ampak zaradi večine Primorcev. In vabljeni, da se 14. septembra udeležite praznika v Ajdovščini – praznika priključitve Primorske k matični domovini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo še predstavnici Vlade gospe Bredi Božnik, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Področje praznikov in dela prostih dni je urejeno z Zakonom o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji. Cilj tega zakona je določitev prazničnih in dela prostih dni, ki imajo splošen pomen ali pomen za vse ali večino državljanov, zato mora ureditev praznikov vsekakor ustrezati dejanskemu odnosu državljanov glede pomembnosti določenih datumov, ki se jih posebej obeležuje. Od sprejetja zakona je bilo predlaganih že več dopolnil, pri čemer so bile tri realizirane, in sicer v letih 2005, 2010 in 2015, nekaj pa jih Državni zbor ni sprejel v obravnavo. Leta 2005 so bili določeni trije dodatni prazniki, vezani na zgodovino in državotvornost naše države, ki pa niso dela prosti dnevi. Eden od njih je tudi 15. september, vrnitev primorske k matični domovini, saj je Državni zbor potrdil, da slovenska Primorska zaradi zvestobe slovenstvu in najstarejšemu antifašizmu v Evropi zasluži poseben spominski dan, pri čemer je 15. september spomin na uveljavitev mirovne pogodbe iz leta 1947. Državni zbor Republike Slovenije je na 7. seji dne 16. 4. 2019, na predlog skupine poslank in poslancev sprejel Zakon o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, ki pri obstoječem prazniku 15. september, vrnitev primorske k matični domovini, termin »vrnitev« nadomešča s terminom »priključitev«. Predlagatelji so predlagano terminološko preimenovanje praznika utemeljevali tako z natančnim navajanjem zgodovinskih dejstev kot tudi dokazi tradicije praznovanja tega praznika na Primorskem, saj so Primorci o svojem prazniku vedno govorili kot o priključitvi. Državni svet Republike Slovenije pa je na 4. izredni seji 23. 4. 2019 izglasoval zahtevo, da mora Državni zbor Republike Slovenije ponovno odločati o Zakonu o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji. Državni svet ob utemeljevanju zgodovinskih dejstev med drugim navaja, da je bila odločitev o poimenovanju praznika, ki je namenjen spominu na vrnitev Primorske v sestavo matične domovine, v letu 2005 sprejeta brez nasprotovanj in da poimenovanje praznika ni bilo problematizirano do lani, ko je bil vložen predlog spremembe s predvolilnim motivom, pri čemer med Primorci ni bil izveden noben referendum ali morebitna raziskava. Nekateri zgodovinarji, ki spremembo podpirajo, pa to počnejo predvsem zaradi njihovih ideoloških vzrokov. Vlada v svojem mnenju ugotavlja, da Zakon o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji ne povečuje števila prazničnih dela prostih dni, ampak določa le terminološko preimenovanje praznika, kar sledi tako tradiciji njegovega praznovanja kot tudi zgodovinskim obrazložitvam predlagatelja zakona, pri čemer se Vlada v oceno zgodovinske utemeljenosti predloga v svojem mnenju ni spuščala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovani prisotni, še enkrat lep pozdrav! Tovariš Nemec, skoraj sem se razjokal ob vašem nagovoru. Toliko. Gospod Tomažič, Državnemu svetu čestitam, da ste dali pogoje, da se je stvar vrnila z vetom, da se je vrnila v Državni zbor na ponovno odločanje. Sramotno je, da je kandidat za Evropskega poslanca vložil tak zakon. Tukaj ne gre za spremembo dikcije, ampak gre za spremembo zgodovinskega stališča. To je o vseh tistih, ki so se borili za slovenski narod. Primorska je bila dežela v okviru avstro-ogrske monarhije. Ta dežela je imela status države in ta status je po prvi svetovni vojni samo potihnil, ni izginil, kakor tudi ni zamrl. Leta 1920 so po Rapalski pogodbi ta del dobili Italijani. Leta 1941 je Hrvaška podpisala sporazum o mejah med Italijo in med NDH na meji dežele Primorske. V letu 1943 po kapitulaciji Italije, Nemci Primorske niso dodelili NDH, kakor lažejo Hrvatje danes, ampak so Nemci iz te pokrajine naredili enoto Adriatisches Küstenland. Skratka, noben od okupatorjev ni spreminjal tega, kar hoče zdaj poslanec Socialnih demokratov in kandidat za evropskega poslanca gospod Nemec. Pomembna je internacionalna pravna terminologija, zato je treba obdržati besedo vrnitev, kajti Rapalski sporazum iz leta 1920 je priključil Primorsko Italiji. Tako je Hitler priključil Avstrijo Velikemu rajhu, pa tudi Sodete, to je bil anšlus, in po vojni je bilo to vrnjeno državam, ki jim je bilo tudi odvzeto. To možnost hoče predlagatelj omogočiti Italijanom, ko govori, da večina Primorcev to podpira. Moram poudariti, da laže. Vnovič poudarjam, da ni vseeno, priključitev ali vrnitev. Če nekaj priključiš, lahko nekdo nekaj zahteva nazaj. In Italijani bodo kot dobri pravniki to zahtevali nazaj. Ali lahko pričakujemo podobne predloge kandidata za evropskega poslanca tudi kar se tiče meje z Madžarsko pa z Avstrijo in nato še s Hrvaško? Glede na ta vloženi zakon lahko tudi to pričakujemo. Prepričan sem, da ste kolegi poslanci že sprevideli, da gre za nevaren prejudic, ki ga od stranke Socialnih demokratov, ki naj bi temeljila na borbi slovenskega naroda za svobodo, ne bi pričakovali, zato je nujno, da to zavajanje kandidata za evropskega poslanca Nemcu zavrnemo in ne odpiramo vrat italijanskemu iredentizmu, ki se kaže tudi v izjavah njihovega politika Tajanija. V Slovenski nacionalni stranki smo proti italijanskemu iredentizmu in kakršnikoli pomoči v tej smeri. Na koncu naj še enkrat poudarim, kakor je gospod iz Državnega sveta, da smo danes vsi ob 14. uri dobili elektronsko pošto, na vse poslance in poslanke se je obrnil velik domoljub, tržaški pisatelj Boris Pahor. Pozval je, naj ohranimo dosedanjo dikcijo. Toliko v vednost. Hvala lepa!
Hvala lepa! Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Tudi zaradi mojih dosedanjih razprav, v katerih sem ves čas podprto z argumenti opozarjala, da je uporaba termina »vrnitev« najustreznejši izraz za počastitev primorskega praznika, je Državni svet dal veto na spremembo, ki povsem brez potrebe spreminja nekaj, kar smo Primorci ponotranjili in želimo, da tako tudi ostane. Torej, vrnitev Primorske k matični domovini in ne priključitev Primorske k matični domovini. Spreminjati ime praznika samo zaradi ideoloških razlogov kaže tudi na izrazito umanjkanje občutka za povezanost naroda in delo za skupno dobro. Termin vrnitev je namreč vse od leta 2005, ko ga je predlagala vlada Janeza Janše, povezoval Primorce. Danes, leta 2019, pa se zaradi predlagane spremembe skuša Primorce razdvajati. Predsednik Vlade Marjan Šarec je povedal, da je dobil precej pisem ljudi, ki so proti preimenovanju praznika, in tudi sam ni našel dobrega razloga, zakaj bi bilo potrebno to kakorkoli spreminjati. Kar nekaj poslancev koalicije se je ob zadnjem glasovanju v Državnem zboru te spremembe bodisi vzdržalo ali pa so glasovali proti spremembi. Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide sprememba ni dobila podpore oziroma je matično delovno telo z glasovanjem podprlo veto Državnega sveta. Tudi že prej omenjeni tržaški pisatelj, domoljub Boris Pahor je odločno proti preimenovanju praznika in želi, da ostane »vrnitev« Primorske k matični domovini in danes nas je vse poslance na to še posebej opozoril. In tako se zdi, da so za preimenovanje, torej za »priključitev«, izključno predlagatelji. Iz uvoda zakona izhaja, da predlagatelji zakon spreminjajo iz ideoloških razlogov, saj je termin priključitev, uporabljal v odloku izključno Vrhovni plenum OF, in sicer 16. septembra 1943 leta, zaradi tega naj bi se po predlagateljevo moral praznik imenovati »priključitev«. Vendar pa je potrebno tukaj vedeti, da odlok Vrhovnega plenuma OF nikoli ni imel nikakršnega pomena v mednarodnem pravu, kot so to na primer imeli Mirovna pogodba, Londonski memorandum ali pa Osimski sporazumi. Gre torej, spoštovani kolegice in kolegi, za povsem neprimeren in škodljiv izraz, ki ima lahko tudi mednarodnopravne posledice v našo škodo, saj nakazuje na to, da Primorska nikoli ni bila del matične domovine in da jo je zato torej potrebno priključiti. S terminom »priključitev« predlagatelji tudi na nek način uzakonjajo nedavno izrečene besede Tajanija, ki pa jih sama v celoti zavračam. Za razliko od termina »vrnitev«, ki pa jasno izkazuje, da je bila Primorska pred tem del matične domovine oziroma da so v tem delu vedno živeli Slovenci, termin »vrnitev« pomeni, da se vrneš domov, torej tja, kjer že stoletja živi in diha slovenstvo. Če pa si nekaj priključiš pa priznaš, da ta dom nikoli ni bil tvoj in da tu nikoli ni živelo in dihalo slovenstvo. S priključitvijo poudarjate ideološkost. Mi pa z vrnitvijo poudarjamo ljubezen do domovine. Torej, tisto ljubezen, ki je bila vedno naravno dana primorskemu narodu, ki je prav zaradi nje lahko zdržal vse grozote in trpljenje. Da se vrača nekdo domov pomeni, da je bil zaradi okoliščin samo začasno razmejen. In prav to se je zgodilo Primorski in prav to se je zgodilo Primorcem. Zato je, spoštovani kolegice in kolegi, možna samo uporaba termina »vrnitev«. Vrnitev povezuje, priključitev pa razdvaja. Verjamem, da bomo poslanke in poslanci danes na strani povezovanja, tako kot smo bili že na matičnem delovnem telesu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ne strinjamo se z argumenti, ki jih je podal Državni svet v svoji obrazložitvi odložilnega veta na Zakon o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji. Državni svet v svoji obrazložitvi zapiše, da z uzakonitvijo poimenovanja zgodovinskega dogodka s terminom »priključitev« zakonodajalec implicitno dopušča možnost, da slovensko Primorsko ozemlje pred združitvijo ni bilo del slovenskega narodnega prostora. Prepričani so, da lahko uveljavitvi zakona v takšni obliki sledijo neugodne mednarodne pravne in politične posledice. Pravniki so bili tukaj jasni, da sprememba imena praznika nima nikakršnih posledic v mednarodnih pravnih pogodbah. Kar pa se tiče zgodovinskih dejstev, moram povedati, da so tu jasna. Kljub temu, da smo jih v svojem stališče predstavili že ob prvem glasovanju o tem predlogu novele zakona, bom ta zgodovinska dejstva danes ponovil. Prvič, zgodovinsko gledano ne gre za vrnitev ozemlja k matični domovini. Tisto ozemlje, ki je bilo priključeno Jugoslaviji, je pred tem pripadalo Italiji, ki pa ga je osvojila ob koncu prve svetovne vojne in potrdila z Rapalsko pogodbo leta 1920 na osnovi Londonskega sporazuma iz leta 1915. Šlo je za področje Avstro-Ogrske, konkretno za ozemlje Kranjske in za ozemlje avstrijskega primorja. Drugič. Kaj to pomeni? Da je Italija zasedla avstro-ogrsko ozemlje. Če bi šlo za vrnitev Primorske k matični domovini, bi šlo za vrnitev k Avstro-Ogrski. Tretjič, nič nam ni bilo vrnjeno. Primorska nam ni bila vrnjena. Nič nam ni bilo vrnjeno zato, ker nam Italija ni ničesar dala nazaj. Primorsko smo si Slovenci priborili in si jo vzeli v času druge svetovne vojne z narodnoosvobodilnim bojem, ki je potekal proti fašističnem italijanskemu in po propadu Mussolinijeve Italije v boju proti nacističnemu okupacijskemu režimu, ki je zasedal to področje današnje zahodne Slovenije. Četrtič, Slovenci smo zasedli in si vzeli tisto ozemlje, ki nam je pripadalo. Vzeli smo si skratka tisto, kar je bilo naše, namreč ozemlje, kjer je živelo slovensko prebivalstvo, ki se je v obdobju med obema vojnama dejansko znašlo pod strašnim pritiskom italijanske države, ki je to ozemlje dobilo po razpadu Avstro-Ogrske. In petič, priključili smo ga k preostalim predelom pod slovensko oblastjo v okviru povojne komunistične socialistične Jugoslavije. Zato ne gre za vrnitev, ampak dejansko za priključitev. Mirovna pogodba z Italijo iz leta 1947 in praznik, ki ga obeležuje začetek uveljavitve te pogodbe, je samo potrdila tisto, kar je že veljalo na terenu. To je bilo slovensko ozemlje. Omenjeni argumenti govorijo, zakaj je zgodovinsko pravilen izraz »priključitev«. Dejstvo pa je, da bo danes odločitev, ki bo sprejeta, politična. Vsekakor pa ima vsakdo pravico, da svojo politično odločitev argumentira na različen način in ne izhaja izključno iz zgodovinskih dejstev. Lahko rečemo, da je nekomu vrnitev ljubša beseda, ker definira to besedo kot vrnitev nečesa, kar je v preteklosti izgubil. Prav tako bi lahko kdo uporabil besedo združitev na način, da združimo, kar je bilo dolga leta razdeljeno. Skratka, če se ne upošteva izključno zgodovinskih dejstev, lahko vsak svojo terminologijo argumentira na svoj način. In če povzamem besede iz prejšnjega stališča, prazniki so dnevi, ki imajo za nas poseben pomen ali so posvečeni kakemu posebnemu dogodku. Nekateri prazniki so pomembni le posamezniku, druge praznujemo vsi. Včasih pa razlog za praznovanje najde tudi vsak sam, in to je bistvo praznika in vsakega posameznika. Mogoče bi bilo boljše, da bi ure, ki smo jih namenili razpravam o imenu tega praznika, namenili temu, kako v naš šolski sistem oziroma nasploh v našo družbo umestiti več narodne zavesti ter zavedanja, kaj pri posameznem prazniku sploh slavimo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Na zahtevo Državnega sveta ponovno odločamo o predlogu spremembe Zakona o praznikih, ki bi v imenu praznika nadomestil besedo vrnitev za termin priključitev Primorske k matični domovini. Socialni demokrati razumemo izjemen pomen tega praznika za Primorsko in Slovenijo in trdno stojimo za preimenovanjem praznika priključitev Primorske k matični domovini iz najmanj 3 razlogov, narodno-identitetnega, zgodovinskega in pravnega. Predlog za spremembo imena praznika priključitev Primorske izhaja iz ljudi in tega, kako Primorci čutimo ta praznik. Dejstvo je, da termin priključitev predstavlja naš boj za svobodo, ponos, našo tradicijo, našo kolektivno identiteto. O priključitvi Primorske govorijo ljudje, ko se pogovarjajo o prazniku ob vsakdanjih opravkih in druženjih. Isti izraz uporabljajo tudi vsi, ki ob prazniku prirejajo spominske slovesnosti in praznovanja priključitve Primorske k matični domovini. Med njimi so primorske občine, številna društva, različna združenja, mnoge zveze. Termin »praznik priključitve Primorske matični domovini« uporabljajo tudi mediji, ko poročajo o slavnostnih prireditvah, ki so namenjene praznovanju praznika. Primorci namreč vemo, da se nikoli nismo vrnili, ker nismo nikoli odšli. Priključitev Primorske je izid dolgoletnega, mukotrpnega in požrtvovalnega boja Primorcev za svoje narodne pravice, da lahko govorimo svoj jezik in gojimo svojo kulturo, hkrati pa smo uspeli oblikovati skupen življenjski prostor medsebojnega spoštovanja, razumevanja in prijateljstva za obe naciji, ki sta tradicionalno živeli na Primorskem. Da je poimenovanje »priključitev« edino pravilno ter tako rekoč naravno, potrjuje dejstvo, da je obeležitev 15. septembra kot dneva priključitve Primorske k Sloveniji že 2004 predlagala skupina poslank in poslancev. Prav tako je zgovorno, da je leta 2011 Mestni odbor SDS Koper v poslanici, objavljeni na uradni spletni strani stranke, čestital ob priključitvi Primorske k matični domovini in med drugim v zapisu navajajo: »Priključitev Primorske je za Slovenijo pomenila in še danes pomeni ponovno oblast nad lastnim etičnim ozemljem ter dostop do odprtega morja in s tem okno v svet, ki omogoča večji gospodarski, kulturni in socialni razvoj. Izredne teže, ki jo daje takrat izražena enotnost Primorcev, pa ni moč opisati z besedami.« Tem besedam lahko samo pritrdimo. In vsekakor izkazujejo in potrjujejo, kar Socialni demokrati ves čas navajamo, da je termin priključitev ponotranjen prav pri vseh Primorcih, ne glede na politično prepričanje. Predlog zakona sledi mnenju zgodovinarjev, ki so že v prejšnjem mandatu na posvetu pri takratnem predsedniku Državnega zbora utemeljili, zakaj je uporaba termina priključitev z vidika zgodovine kot vede ustreznejša kot vrnitev. Zgodovinski argument je v veliki meri povezan z mednarodnopravnim vidikom. Priključitev Primorske je rezultat Pariške mirovne pogodbe, s katero je Italija to ozemlje odstopila nekdanji Jugoslaviji, slednja je pa dobila pravico, da si ozemlje priključi. To je mednarodnopravno dejstvo, ki sega v obdobje po drugi svetovni vojni in ki ga sprejemata ne le Slovenija in Italija, ampak velja za celotno mednarodnopravno skupnost. Tega dejstva ne more nič spremeniti. Poimenovanje priključitev Primorske je tudi z vidika mednarodnega prava ustreznejša kot vrnitev in prej služi kot varovalka in ne alibi za različne politične in tudi ozemeljske pretenzije na naši zahodni meji. In ne nazadnje je tudi iniciativni odbor za obeležitev 100. obletnice združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom pred nekaj dnevi predlagal dopolnitev imena tega praznika s terminom priključitev, da bi se tako kot v primeru Primorske ustrezneje izrazilo ne le kolektivno zavedanje ljudi, temveč tudi zgodovinska in pravna dejstva, nastala s Trianonsko mirovno pogodbo. Za Primorsko smo se borili v preteklosti in zanjo smo se pripravljeni boriti še naprej. S spremembo imena bomo Primorcem priznali in potrdili njihov zgodovinski spomin in identiteto, ki je zvesta svobodi in slovenskemu narodu. Zato bomo Socialni demokrati vnovič soglasno glasovali za predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani! V Poslanski skupini SMC bomo novelo Zakona o praznikih in dela protih dnevih, na katero je Državni svet nedavno nazaj izglasoval predlog odložilnega veta, ponovno podprli. Večkrat smo že poudarili, da je bila odločitev o tem, da si slovensko primorje zaradi zvestobe slovenstvu in najstarejšemu antifašizmu v Evropi zasluži poseben spominski dan, pravilna. Vsakega 15. septembra tako izrekamo spoštovanje vsem Primorcem, ki so se borili za enotnost ozemlja slovenskega naroda. Zato so danes nepotrebna prerekanja o tem, kdo je prvi zaslužen, da Primorke in Primorci, ki so hkrati državljanke in državljani Republike Slovenije, vsako leto na dostojen in spoštljiv način obeležujejo vstajo primorskega naroda. In enako nepotrebna so prerekanja o tem, kdo bo zaslužen, da ga bomo na primeren način obeleževali tudi v prihodnje. Prestiž je nepomemben, ker vsi sobivamo na enem prostoru in na eni in edini slovenski zemlji. Ponovno ponavljamo, da je za nas merodajno predvsem to, da je pobuda za preimenovanje praznika prišla od lokalnega prebivalstva in da je zgodovinsko ter mednarodnopravno utemeljena. V vmesnem času na naših mizah ni bilo dovolj tehtnih argumentov, ki bi nas prepričali v nasprotno. Sprememba poimenovanja praznika tako nikakor ne pomeni spremembe mednarodnopravno določenih terminov v Pariški pogodbi na škodo Republike Slovenije. Mednarodni akti bodo ostali enaki, saj jih ni mogoče enostransko spreminjati. Da o neumnosti enačenja spremembe poimenovanja praznika z anšlusom niti ne govorimo. In ne nazadnje, ureditev praznikov mora ustrezati dejanskemu odnosu naših državljanov do določenih datumov in jim je potrebno dati posebno obeležje. Zato je prav, da je državni praznik, ki simbolizira vstajo primorskega in s tem slovenskega naroda, v skladu z zgodovinskimi in mednarodnopravnimi dejstvi ustrezno poimenovan in vsakič znova obeležen. Zavest Primork in Primorcev, Slovenk in Slovencev bo tudi po današnjem glasovanju ostala enaka. V njej je namreč globoko zasidrano, da je Primorska vedno bila del slovenske zelje ter njenih prebivalk in prebivalcev. V njej je globoko zasidran duh uporništva in borbe. In popolnoma nič drugače ne bo, če bomo letošnji 15. september tudi uradno praznovali kot priključitev Primorske k matični domovini.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Po razpravah okoli tega zakona in tudi po današnjih stališčih lahko sklenemo eno stvar, med drugim, da očitno obstajata dve vrsti Primorcev – tisti, ki jih srečujejo predvsem na desnici, in tisti, ki jih srečujemo vsi ostali. O čem govorim? Govora je bilo o tem, da smo se Primorci privadili na to, da se ta praznik imenuje vrnitev. Jaz se sprašujem, glede na to, da se v bistvu že 14 let – čeprav so to tudi včasih državne proslave – vedno praznuje priključitev, tudi na panojih, na prikazih, ki so na samem kraju prizorišča. Ali je bil kateri od teh poslancev kdaj na kateri od teh državnih ali pa tista tri leta, ko ni državna proslava, na teh proslavah? To je ena stvar. Druga stvar, kar se tiče nekih pravnih proceduralij ali pa nekih pravnih procesov, ki bi lahko izvirali iz preimenovanja enega praznika, mislim, da to govori zelo jasno o tem, da tisti, ki na tej podlagi napadajo samo preimenovanje, verjetno nimajo ravno prav veliko znanja iz mednarodnega prava. Sprašujem se namreč, kako lahko s spremembo imena praznika vplivamo na veljavno mednarodno pogodbo, ki med drugim seveda govori o tem, da je ena država odstopila ozemlje, ki je bilo seveda v preteklosti izborjeno oziroma priborjeno. Pogodba je bila podpisana šele leta 1947, dve leti po zaključku druge svetovne vojne. Tisto, kar pa je ključno in kar seveda moramo tudi priznati, je to, da, ja, seveda gre za ideološko vprašanje. Zakaj? Zato, ker od tistega dne, ko je bil ta zakon uveljavljen, od leta 2005, si desnica na vse pretege prizadeva za to, da bi seveda ideološko ta zakon tudi prikrojila neki določeni reviziji zgodovine, ki se jo gre že ves čas. Zakaj? Smo slišali že večkrat danes – Primorska je prostor, kjer se je začel dogajati protifašistični boj. Ravno prejšnji teden smo v občini Koper praznovali občinski praznik 15. maj, ki obeležuje marežganski upor, prvi zabeležen upor proti fašizmu na kontinentu. Se pravi, gre po prvi vrsti za protifašistični boj in v tisto, kar je prerasel kasneje, se pravi, tudi za narodnoosvobodilni boj, in to je tisto, kar verjetno najbolj teži desnico. Gre za neko priključitev, ki se je dogajala v nekem daljšem časovnem obdobju, kot že rečeno, po dolgem protifašističnem boju in v zadnjih letih druge svetovne vojne tudi v okviru narodnoosvobodilnega boja, ko je že Vrhovni plenum OF in potem kasneje tudi AVNOJ sklenil, da se bo Primorska priključila, in to se je potem tudi zgodilo. Verjetno v prid tem argumentu govori tudi to, da recimo, ko je bilo prvič praznovanje priključitve Primorske k matični domovini, takratna vlada, vlada Janeza Janše ni na proslavo povabila Zveze združenj borcev, kar zelo jasno govori o tem, kam gredo te intence. Tako da ne verjamem v to iskrenost teh nasprotovanj pri imenovanju zakona. V Levici je vseh devet poslancev dalo podpise pod ta zakon in ga tudi še vedno podpiramo, namreč nismo slišali niti enega prepričljivega argumenta, da tega ne bi storili. Tisto, kar je bolj zaskrbljujoče, pa je to, da tudi če zakona ne preimenujemo, ne si delati utvar, težnja, ki jih skrajno desne vlade tako na zahodu kot na vzhodu trenutno vršijo nad Slovenijo in predvsem nad to revizijo zgodovine oziroma ozemeljskimi težnjami, ki se pojavljajo, od izjav gospoda Tajanija, predvsem, kar je pomembneje in kar vsi pozabljate, pa tudi predsednika Mattarelle, ki je predsednik republike in je tudi izjavil zelo podobne stvari kot gospod Tajani v svojih javnih sporočilih, ali pa to, da se seveda tudi dogajajo stvari, kakršne se na vzhodu, kjer se recimo ob praznovanju združitve Prekmurja s Slovenijo tudi odpirajo resna in nedostojna vprašanja v tem trenutku. Dajmo kot država raje reagirati na te provokacije te skrajne desnice, ki prihajajo tako s strani gospoda Salvinija, recimo, ali pa s strani gospoda Orbana, in se ukvarjati s temi bistveno bolj resnimi in konkretnimi zadevami. Ta praznik pa je že teh štirinajst let praznik priključitve oziroma je že verjetno več kot 70 let praznik priključitve in dajmo ga tako tudi preimenovati, kot mu je zares ime. V Levica bomo to podprli.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati bo predstavil Jernej Vrtovec. Izvolite.
Lep dober večer vsem skupaj! Spoštovani Matjaž Nemec in vsi ostali kolegi, kar je odvzeto – kaj naredimo s tem, kar nam nekdo odvzame, kar se je zgodilo leta 1918 pa potem naprej 1921? Kaj naredimo? Ja vrnemo nazaj. Je tako? Da, vrnemo nazaj. In zato praznujemo vrnitev primorske k matični domovini in ne priključitve, kar je v samem predlogu. Predlagatelj namreč namesto besede »vrnitve« želi uveljaviti besedo »priključitev«. Malce skregano pa je, da se to utemeljuje z zgodovinskimi dejstvi. Jaz obžalujem, da se spet odpirajo ideološke zgodbe, ne govoriti, da se ideološke zgodbe odpirajo na tej strani, vidim, da se večkrat na tej strani po nepotrebnem, v času, ko bi se lahko tudi s kakšno drugo stvarjo ukvarjali. Pa tudi glede zgodovinskih dejstev sem prepričan, da temu ni tako. To ni zgodovinsko dejstvo, da gre za priključitev. Če bi bilo temu tako, bi bili po mojem mnenju priča tudi revidiranju zgodovine. Primorska je bila z Rapalsko pogodbo namreč odvzeta, dejansko je bila izpuljena zaradi določenih dogovorov od matice ne od države, kar je bilo prej omenjeno, od matice, od narodnega ozemlja. In posledica tega žal je bilo 20-letno trpljenje Primorcev, mojih prednikov pod jarmom fašizma. Ampak po drugi svetovni vojni je pa bila Primorska – kaj? Nazaj vrnjena in ne priključena, kar je bila prej, je bila nazaj vrnjena. Torej Primorska nikoli ni bila anektirana, ampak nazaj združena, če želite, z matico. In te dni so mi tudi nekateri primorski rojaki pisali številna pisma in to utemeljevali, da glasujemo proti preimenovanju, vsem pa je skupna ta neprimernost predlagane besede priključitev in utemeljujejo to že jezikovno, v nadaljevanju pa navedejo še dobre vsebinske razloge. Citiram gospoda Marka Bidovca, njegov prednik je bil gospod Bidovec, bazoviški junak, ki pravi: »Našo sveto primorsko zemljo smeš zgolj in samo vrniti, jo spojiti z matico, z domovino, ne pa priključiti. Enako si je našo Primorsko priključila na osnovi meddržavne pogodbe iz Rapalla leta 1921 h kraljevini Italiji takrat še demokratična italijanska oblast, kasneje ji je sledila takrat že črna fašistična Italija, spet protipravno, saj je 3. maja 1941 priključila h kraljevini Italiji še tako imenovano ljubljansko pokrajino.« Naj ob tem omenim še pisatelja, zavednega Slovenca gospoda Borisa Pahorja, ki se je postavil na stališče, da ostanemo pri vrniti ne pri priključitvi. Gospe in gospodje v Novi Sloveniji bomo glasovali ponovno proti preimenovanju. Zakaj? Preprosto zaradi tega, ker imamo Primorsko radi, ker jo nosimo v srcu, ker je Primorska okno Slovenije v svet. In naj tako tudi ostane naprej. In tudi zaradi tega, ker ne moremo pristati na potvarjanje zgodovinskih dejstev, na malenkosti, ampak te malenkosti so pomembne. In Primorci, veste, smo do teh vprašanj zlasti občutljivi. S to spremembo bi namreč naredili tudi del krivice našim prednikom, tistim zavednim Primorcem, ki so pod jarmom fašizma uspeli ohraniti slovensko kulturo, jezik in besedo, nenazadnje organizirali upor ter pripomogli, da je bila Primorska potem vrnjena k matici in z njo združena. Zato kolegi, tega nikar, ker njihova žrtev zagotovo ne sme biti zaman. Vse dobro in srečno, Matjaž, tudi tebi na volitvah.
Hvala lepa. Stališče Poslanke skupine stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! O zakonu pred nami odločamo že drugič. Državni svet se je namreč kljub temu, da je med obravnavo novele tej izrazil podporo, na koncu odločil za veto. Vložitev veta so podkrepili z argumentom, da se je predlagatelj za spremembo imena odločil iz ideoloških razlogov. Glede na to, kako hitro Državni svet spreminja svoje stališče, se lahko upravičeno vprašamo, kdo se v resnici poslužuje ideoloških potez. V Poslanski skupini SAB smo že pred mesecem dni jasno izrazili stališče o predlagani spremembi Zakona o praznikih. 16. septembra leta 1943 je Vrhovni plenum Osvobodilne fronte slovenskega naroda proglasil priključitev slovenskega Primorja k svobodni in združeni Sloveniji v svobodni in združeni Jugoslaviji. Beseda priključitev, ki je bila glede na tedanje stanje skrbno izbrana, je odmevala v partizanskem boju in na zborovanjih. To je dejstvo in tako bo ostalo kljub temu, da želijo nekateri zgodovino ponovno zapisati in potvarjati. Ne glede na to, kako ta praznik poimenujemo, ta praznik je in bo ostal simbol primorske vstaje, ki se je s trdno narodno zavestjo in upornim duhom zoperstavila fašističnemu režimu. Gre za obeležitev dneva, ko je po treh desetletjih nasilne razklanosti, trpljenja in potujčevanja, slovenski narod ponovno zaživel skupaj. Zato naj bo ta praznik večni opomin na to, kaj so ljudje na tem območju prestali. To je tisto, kar moramo stalno imeti pred očmi – hrabra in smela dejanja partizanov za našo domovino. Ta zavest mora ostati močna in trdna, vanjo moramo verjeti. Le tako se bomo zoperstavili poskusom relativizacije in potvarjanja zgodovinskih dejstev, kot smo jim bili priča v Bazovici. Medtem ko se že drugič pregovarjamo o dveh besedah in ukvarjamo s preteklostjo, se državljani in državljanke ukvarjamo s prihodnostjo, ki je za nekatere, kljub temu da beležimo gospodarsko rast, zelo negotova. Upokojenci se sprašujejo, kako bodo z mizernimi pokojninami preživeli mesec. Mladi čakajo na priložnost, ko bodo končno lahko zapustili domače gnezdo in postali popolnoma samostojni. Zdravstvo poka po šivih. V nestanovitne vode nas vodijo podnebne spremembe. Priča smo nezakonitemu nadzoru na meji z Avstrijo. In še bi lahko naštevali. Negotovi časi, ko prihodnost ni povsem jasna, so za mnoge politike odlična priložnost za ribarjenje v kalnem. Nič jih ne stane govoriti, da so za visoko stopnjo brezposelnosti krivi nezakoniti migranti, nič jih ne stanejo prizadevanja po odpravi že pridobljenih pravic in svoboščin, za katere se sami nikoli niso borili in nič jih ne stanejo za družbo škodljive lažne novice, ki med ljudi vnašajo nemir in nestrpnost. Kar danes potrebujemo, je politika pravih odgovorov, pravih informacij in pravih ukrepov. Potrebujemo, da tudi volivce, ki bodo tako, kot ustanovitelji Osvobodilne fronte, znali ločevati med tistim, kar je prav, in tistim, kar je škodljivo. Želim si, da se volivci odločijo za dobro, ki pa ni nujno tudi všečno. In naj se da za dobro zavzamejo tako odločno, kot so se za slovenski narod partizani pred več kot 70. leti. V Poslanski skupini SAB bomo zakon ponovno soglasno podprli. Primorska za vedno!
Hvala lepa! Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes se ponovno odločamo o Zakonu o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, ki že od lanskega leta sproža različne odzive v politiki in predvsem med našimi državljankami in državljani. Govorimo o priključitvi ali vrnitvi Primorske k matični domovini. 15. september leta 1947 je bil ne samo za Primorce, temveč za vse Slovence pomemben mejnik v zgodovini. Ozemlje, ki so desetletja oziroma stoletja poprej poseljevali Slovenci, je znova postalo del naše države. V Poslanski skupini Desus razumemo obe strani, ki vsaka s svojimi argumenti zagovarjata poimenovanje tega praznika. Razumemo državljanke in državljane, Primorke in Primorce, ki so na dan, ko je Primorska znova postala del Slovenije, še posebej ponosni, saj so bili težke in krvave bitke, da niso ostali del zavojevalske fašistične države. Na to moramo biti ponosni vsi Slovenci in vse Slovenske. Na drugi strani je potrebno prisluhniti argumentom drugače mislečih, ki v svojih argumentih izhajajo iz drugačnih stališč, konkretno lingvističnih, ki termin priključitev v tem kontekstu razlagajo drugače in ga povezujejo z drugimi totalitarnimi režimi. Ko je Državni zbor leta 2005 sprejemal ta zakon, so pripravljavci in določevalci izhajali iz podobnih utemeljitev, pa vendar smo se v poslanski skupini vprašali, kako to, da že takrat ni bilo obširne razprave o argumentih, ki jih navaja predlagatelj v želji po preimenovanju praznika. Nehote se pri razpravi o preimenovanju praznika, ki je za Primorce izredno pomemben, poraja misel o nevarnosti poglabljanja razdvojenosti v drugi svetovni vojni, ki je med Slovenci vse prevečkrat jabolko spora. Prav zaradi razumevanja obeh plati medalje bo glasovanje v Poslanski skupini Desus večinsko za. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ponovno odločanje o zakonu bomo opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 8. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 20.40. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 20.10 in se je nadaljevala ob 20.40.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden pridemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 9., 12., 14., 19. in 1. točka dnevnega reda. S tem prehajamo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, na glasovanje zbora o predlogih odločitev in vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Prekinjam. Obrazložitev v imenu poslanske skupine, ali osebna? V imenu poslanske skupine. Gospa Maša Kociper, izvolite.
Hvala lepa. V poslanski skupini SAB bomo zakon v prvem branju potrdili, soglasno potrdili, kajti menimo, da predstavlja ustrezno podlago za nadaljnjo obravnavo. Želela bi še enkrat ponoviti, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije v svoji odločbi jasno zapisalo, da sam izbris tako imenovanih obvezničarjev ni bil protiustaven ali protizakonit, obratno, ugotovilo je, da je bil izbris skladen z ustavo in zakoni. Hkrati pa je zakon razveljavilo v delu, ki je določal sodno varstvo razlaščencev, in sicer je bilo Ustavno sodišče mnenja, da mora imeti razlaščenci več informacij, informacije, ki jih je imela na razpolago tudi Banka Slovenije, da se bodo lahko utemeljeno odločili, ali bodo zahtevali sodno varstvo. Tisti poslanci, ki govorijo o razlaščencih, kot da so dejansko vsi oškodovanci, zavajajo. Po tem postopku se bo morda pokazalo v postopku, ki ga predvideva ta zakon, da niso bili oškodovani. Knjigovodska vrednost je bila namreč v času, ko se jih je razlastilo nič. Ta postopek bo tudi njim pokazal, ali so bili v smislu odškodnine oškodovani ali ne. To je za nas ključno, da se uresniči ustavna odločba v tem delu, da imajo vsi enako ustavno varstvo in da lahko vsi uveljavljajo svoje pravice. Zavajajo tudi tisti, ki pravijo, da so končno dobili pravno varstvo mali vlagatelji, tako imenovani nepoučeni vlagatelji. Ti so že do zdaj imeli možnost, da so pravno varstvo uveljavljali po drugem zakonu, v pravzaprav mnogo lažjem postopku, kjer bi lahko zahtevali odškodnino od poslovnih bank, ki niso opravile svoje obveznosti, ki jih niso obvestile, v kakšno tveganje se spuščajo. Tudi za našo Poslansko skupino je namreč ključno, da ločujemo med tako imenovanimi poučenimi in nepoučenimi vlagatelji, se pravi, med fizičnimi osebami, ki so prišle na okence in so jih morda na okencu banke prepričali, da je to dobra naložba, in med tistimi, ki se z investiranjem ukvarjajo profesionalno in bi morali tveganja takšne investicije poznati. In še enkrat – teh prvih, se pravi fizičnih oseb, ki so obveznice kupovale na okencih bank, je bilo kar se zneska denarnih terjatev tiče, manj kot 10 %, nekateri govorijo o 3 %. Vsi ostali so bili tako imenovani poučeni, informirani vlagatelji. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, začenjamo glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 1. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor sprejel sklep, da bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za finance kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o slovenskem demografskem skladu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu je primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu poslanske skupine? Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog zakona podprli. Vložili smo ga zato, da bi zagotovili stabilne, pravične in dostojne pokojnine za vse upokojence. Vložili smo ga zato, ker menimo, da demografski sklad omogoča večjo stabilnost, omogoča seveda tudi potencialno večje pokojnine, predvsem zaradi tega, ker je to dodaten vir ne neposredno, vendar posredno vsekakor. V tem zakonu smo upoštevali vsa načela tako glede skrbnosti, donosnosti, varnosti, gospodarnosti, tako da zaradi tega ne bi smelo biti tveganje za pokojninsko blagajno veliko, primerno. V ta zakon smo dejansko vključili vse slovensko državno premoženje. Glavni razlog je ta, da so ga ustvarjali sedanji in tudi prihodnji upokojenci. Zakon predstavlja tudi večjo motivacijo za mlade, večjo motivacijo, ker zagotavlja večjo stabilnost, da bodo mladi vplačevali prispevke od višjih davčnih oziroma prispevnih osnov ter si s tem seveda zagotovili dostojno pokojnino in predvsem stabilno pokojnino v svojem življenju. Mi menimo, da je nujno sprejeti ta zakon danes, predvsem zaradi tega, ker od leta 2015 se ni naredilo nič. Demografske težave so velike. Slovenija je država, katere prebivalstvo se stara, kar z drugimi besedami pomeni, da bo vedno več upokojencev in vedno manj delovno aktivnih ter da bo to razmerje vedno slabše in seveda zaradi tega pokojninska blagajna potrebuje nove vire. Seveda vabimo vse stranke, politične stranke, da se nam priključijo zato, da bomo v naslednji obravnavi upoštevali nekatere določbe, predloge, ki jih imajo, in da bomo dejansko lahko skupaj zagotovili stabilnejši in varnejši pokojninski sistem. Hvala lepa!
Hvala, gospod poslanec! S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 49. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Zato je zakonodajni postopek o predlogu tega zakona končan. Zaključujemo to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda – ponovno odločanje o Zakonu o spremembi Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v republiki Sloveniji. Prehajamo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, na ponovno odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju v skladu z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 32. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA – MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniških mestih okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Mariboru. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloga za izvolitev gospe Maše Blažeka in mag. Mateje Kamenšek Gornik v sodniški funkciji na sodniški mesti okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Mariboru. Za dopolnilno obrazložitev predlogov dajem besedo predstavnici Sodnega sveta gospe Alenki Klemenčič. Izvolite, gospa.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Po novem sistemu organizacije dela na Okrožnem sodišču v Mariboru bodo sodniki specializiranega kazenskega oddelka reševali izključno specializirane zadeve, kar pomeni, da Oddelek za kazensko in mladoletniško sodstvo z obstoječim številom sodnikov ne bo več zmogel obvladovati pripada kazenskih zadev, zato je kadrovska okrepitev dveh novih sodniški mest nujna. Na javni razpis se je prijavilo 10 kandidatov, en kandidat pa je med postopkom kandidaturo umaknil. Sodni svet je pri oceni primernosti kandidatov upošteval dokončno mnenje predsednice Okrožnega sodišča v Mariboru, doseženo povprečje ocen na dodiplomske študiju in na pravniškem državnem izpitu ter delovne izkušnje. Na ustni razgovor je povabil pet kandidatov, po opravljenih razgovorih pa je izbral kandidatki Mašo Blažeka in mag. Matejo Kamenškem Gornik. Maša Blažeka je diplomirala na Pravni fakulteti v Mariboru leta 2001, nato pa se je zaposlila v gospodarstvu. Po opravljenem pravniškem državnem izpitu se je v letu 2010 zaposlila kot strokovna sodelavka na kazenskem in preiskovalnem oddelku Okrožnega sodišča v Mariboru. Mag. Mateja Kamenšek Gornik je diplomirala na pravni fakulteti v Mariboru leta 2003, pravniški državni izpit je opravila v letu 2007, nato pa se je zaposlila kot strokovna sodelavka na kazenskem oddelku višjega sodišča v Mariboru. Iz mnenja vodij oddelkov, na katerih kandidatki opravljata delo strokovnih sodelavk, in mnenja predsednice Okrožnega sodišča v Mariboru izhaja, da obe kandidatki svoje delo opravljata na nadpovprečnem nivoju in pri tem izkazujeta zelo dobro poznavanje kazenskopravnega področja. Sodni svet je ob upoštevanju celotne dokumentacije in po opravljenem razgovoru s kandidatkama ocenil, da gre za široko razgledani in nadpovprečno strokovno usposobljeni kandidatki z dolgoletnimi izkušnjami na kazenskopravnem področju, z zelo dobrimi sposobnostmi analitičnega razmišljanja in ustnega izražanja, zato ju predlaga Državnemu zboru v izvolitev v sodniško funkcijo okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Mariboru. Hvala.
Spoštovana, hvala za obrazložitev. Predloga je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki pa je zboru poročala pisno. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Mariboru izvoli gospa Maša Blažeka. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Mariboru izvoli mag. Mateja Kamenšek Gornik. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 2. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto Okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospe Branke Gale v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Ponovno za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Sodnega sveta gospe Alenki Klemenčič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, še enkrat hvala za besedo. Na javni razpis prostega mesta okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju s predvideno razporeditvijo na prekrškovno področje se je prijavilo 10 kandidatov. Razlogi za razpis so v večletnem naraščanju pripada prekrškovnih zadev, ki jih za celotno gorenjsko okrožje rešujeta okrajni sodišči na Jesenicah in v Kranju. Na Jesenicah rešuje prekrškovne zadeve ena sodnica, na Okrajnem sodišču v Kranju pa dve, pri čemer se bo ena sodnica v letu 2019 upokojila, zato je bil razlog novega sodniškega mesta utemeljen. Tudi pri tem razpisu je Sodni svet v izbirnem postopku upošteval dokončno mnenje predsednice Okrožnega sodišča v Kranju, dosežen uspeh v času študija na pravni fakulteti in na pravniškem državnem izpitu ter obseg delovnih izkušenj. Na ustni razgovor je povabil 4 kandidatke ter med njimi izbral Branko Gale. Branka Gale je diplomirala na Pravni fakulteti v Ljubljani leta 2001, pravniški državni izpit je opravila leta 2005, nato pa se je zaposlila kot strokovna sodelavka na Okrožnem sodišču v Kranju, kjer od leta 2011 opravlja delo na kazensko-preiskovalnem oddelku. Iz mnenja vodje preiskovalnega oddelka Okrožnega sodišča v Kranju in predsednice Okrožnega sodišča v Kranju izhaja, da kandidatko odlikuje nadpovprečno strokovno znanje s področja kaznovalnega prava. Osnutki njenih odločb so zelo dobro argumentirani ter strokovno in jezikovno dovršeni. V primerjavi z ostalimi strokovnimi sodelavci je nadpovprečno učinkovita. V zadnjih 3 letih je bilo njeno delo vselej ocenjeno odlično. Kandidatka Branka Gale se je tudi na razgovoru s člani Sodnega sveta izkazala s širokim strokovnim znanjem s kazenskopravnega področja in komunikacijskimi sposobnostmi, zato je po mnenju Sodnega sveta najprimernejša kandidatka in jo predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Hvala.
Najlepša hvala za dopolnilno obrazložitev. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju izvoli Branka Gale. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev treh članov Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je 10. maja 2019 Državnemu zboru predlagal, da za tri mesta članov Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu izvoli dr. Verico Trstenjak, gospoda Jureta Vidmarja in gospo Ano Stanič. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo gospe Nataši Kovač, generalni sekretarki Urada predsednika Republike Slovenije. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, dober večer! Predsednik republike je po prejemu treh kandidatur s strani Ministrstva za pravosodje pridobil tudi mnenje Vlade in mnenje Sodnega sveta o kandidaturah. Tako Vlada kot Sodni svet menita, da vsi trije kandidati, obe kandidatki in kandidat, izpolnjujejo formalne pogoje in so primerni za opravljanje te funkcije. Predsednik republike je po preučitvi kandidatur in po opravljenih posvetovanjih z vodji poslanskih skupin odločil, da Državnemu zboru v imenovanje predlaga obe kandidatki in kandidata, torej gospo Ano Stanič, prof. dr. Verico Trstenjak in prof. Jureta Vidmarja. Ana Stanič je slovenska državljanka, sicer pa angleška in avstralska odvetnica, ki je bila že pri nekaj arbitražah imenovana za arbitra. Ima več kot 24 let pravniških delovnih izkušenj na področju mednarodnega prava, evropskega prava, mednarodne arbitraže. Več kot 7 let je v Veliki Britaniji uvrščena med vodilne strokovnjakinje za mednarodno pravo. Več kot 5 let je prepoznana kot ena vodilnih strokovnjakinj za mednarodno komercialno arbitražo, investicijsko arbitražo in energetiko. Pred 11 leti je po raziskovalnem delu na Univerzi Cambridge in Britanskem inštitutu za mednarodno in komparativno pravo in po delu v nekaterih svetovno najbolj priznanih odvetniških pisarnah ustanovila lastno odvetniško pisarno, da bi s tem lažje zagotovila pogoje za svoj neodvisen položaj, integriteto in profesionalen pristop do strank. Med pravniki v različnih delih sveta uživa visok moralni ugled. Prof. dr. Jure Vidmar je od leta 2014 redni profesor in predstojnik katedre za mednarodno javno pravo na Pravni fakulteti Univerze Maastricht na Nizozemskem. Doktoriral je najprej na Univerzi Salzburg v Avstriji, nato še iz prava na pravni šoli Univerze Nottingham v Veliki Britaniji. Trenutno je gostujoči profesor na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani in od letos tudi sodnik ad hoc Evropskega sodišča za človekove pravice. Bil je predavatelj na Pravni fakulteti univerze Oxford v Veliki Britaniji, kjer je poučeval med drugim pravo Evropske unije, mednarodno javno pravo, pravno filozofijo. V tem času je eno leto preživel kot gostujoči član harvardske pravne šole. Kot član skupin različnih strokovnjakov je sodeloval pri nekaterih aktualnih mednarodnopravnih vprašanjih. Pri obravnavi položaja Katalonije, o brexitu, o škotskem referendumu o neodvisnosti. Od leta 2012 dalje vsako leto opravi serijo predavanj na Pravni fakulteti Univerze Pretoria, Južnoafriški republiki. Prof. dr. Verica Trstenjak, doktorica pravnih znanosti, profesorica za evropsko pravo na Pravni fakulteti Univerze na Dunaju, bivša generalna pravobranilka na Sodišču Evropske unije, bivša sodnica na Splošnem sodišču Evropske unije. Kot generalna pravobranilka je pomembno soustvarjala evropsko pravo na različnih področjih. Od leta 2012 dalje je zunanja znanstvena članica na Max Planck inštitutu v Luksemburgu, članica vodstvenih organov Agencije Evropske unije za temeljne pravice na Dunaju. Evropsko pravo predava na Pravni fakulteti v Mariboru, na Evropski pravni fakulteti v Ljubljani in na Univerzi Sigmunda Freuda na Dunaju. Opravljala je številne specializacije in kot gostujoča predavateljica predavala na številnih evropskih, ameriških, kanadskih in avstralskih univerzah. Je nosilka predmetov na magistrskih študijih na univerzah v Luksemburgu, Avstriji, Kanadi in Sloveniji. Težišče njenega raziskovalnega dela je pravo Evropske unije na različnih področjih. Predsednik republike presoja, da so obe kandidatki in kandidat visoko strokovno usposobljeni za predlagano funkcijo, da so priznani mednarodnopravni strokovnjaki z obsežno strokovno bibliografijo, ki s svojim ugledom in dosedanjim delom upravičujejo zaupanje za opravljene funkcije članice oziroma člana Stalnega arbitražnega sodišča v Haagu. Hvala lepa.
Hvala za vašo dopolnilo obrazložitev. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki nam je pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na izvedbo glasovanja o Predlogu za izvolitev treh članov Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. V skladu s prvim odstavkom 7. člena Zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč o izvolitvi članov Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih je izvolil Državni zbor. Predstavniki poslanskih skupin so mi že posredovali predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so gospod Franc Breznik, gospa Andreja Zabret, gospa Mateja Udovč in gospod Aleksander Reberšek. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takšnemu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, nihče proti. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bodo poslankam in poslancem vročene tri glasovnice tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda za ali proti. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi tista glasovnica, iz katere volja poslank oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 7. člena Zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč bo vsak predlagani kandidat izvoljen, če bo zanj ali zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Preden pridemo na izvedbo tajnega glasovanja, opozarjam na določbo drugega odstavka 92. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da med tajnim glasovanjem v dvorano nimajo dostopa osebe, ki niso udeležene pri glasovanju. Zato pozivam vse predstavnike Vlade in strokovne sodelavce poslanskih skupin, da dvorano v tem času zapustijo. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 21.15, torej čez 10 minut, in bo trajalo do 21.30. Po končanem glasovanju prosim poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberemo v sobi 217. S tem, spoštovane in spoštovani, prekinjam to točko dnevnega reda in sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 21.50. (Seja je bila prekinjena ob 21.07 in se je nadaljevala ob 21.50.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo prekinjeno sejo in prehajamo na obravnavo prekinjene 19.c točke, to je naPredlog za izvolitev treh članov Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Zdajprebiram vse tri zapisnike. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za izvolite dr. Verice Trstenjak za članico Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 21. maja 2019. Razdeljenih je bilo 81 glasovnic, oddanih je bilo 81 glasovnic. Neveljavna je bila 1, veljavnih je bilo 80. Za je glasovalo 65 poslancev, proti je glasovalo 15 poslancev. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 15.]] Na podlagi izida glasovanja je dr. Verica Trstenjak z večino glasov vseh poslancev izvoljena za članico Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Prebiram zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za izvolitev gospe Ane Stanič za članico Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 21. maja 2019. Razdeljenih je bilo 81 glasovnic, oddanih je bilo 81 glasovnic. Neveljavne so bile 3, veljavnih je bilo 78. Za je glasovalo 51 poslancev, proti je glasovalo 27 poslancev. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 27.]] Na podlagi izida glasovanja je gospa Ana Stanič z večino glasov vseh poslancev izvoljena za članico Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. In kot zadnji je zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za izvolitev gospoda Jureta Vidmarja za člana Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora 21. maja 2019. Razdeljenih je bilo 81 glasovnic, oddanih 81 glasovnic. Neveljavnih je bilo 7, veljavnih je bilo 74. Za je glasovalo 69 poslancev, proti je glasovalo 5 poslancev. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 5.]] Na podlagi izida glasovanja je gospod Jure Vidmar z večino glasov vseh poslancev izvoljen za člana Stalnega arbitražnega sodišča s sedežem v Haagu. Vsem trem seveda iskreno čestitam! Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju predsednika Državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednika Državne revizijske komisije za dobo 8 let imenuje gospod Samo Červek. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Zahteve Okrožnega državnega tožilstva v Novem mestu za pridobitev dovoljenja za kazenski pregon zoper sodnico Vesno Pavlič Pivk. Zahtevo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno državno tožilstvo v Novem mestu. Zahtevo je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: »Državni zbor na podlagi drugega odstavka 134. člena Ustave Republike Slovenije ter 212. in 214. člena Poslovnika Državnega zbora v zvezi z zahtevo Okrožnega državnega tožilstva v Novem mestu, št. Novo mesto, KT-651/2018/BZP, z dne 6. 1. 2019, za pridobitev dovoljenja za kazenski pregon zoper sodnico gospod Vesno Pavlič Pivk, zaradi očitanega kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravnic v prvem odstavku 257. člena Kazenskega zakonika ne prizna imunitete sodnici Vesni Pavlič Pivk in dovoli vodenje kazenskega postopka.« Na podlagi 212. in 214. člena v zvezi s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave in obrazložitve glasu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Zahteve Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, o začetku kazenskega postopka zoper poslanca Luka Mesca. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, kazenski oddelek. Obvestilo je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: »Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije in tretjega odstavka 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek št. 7 K2053/2019, z dne 11. aprila 2019, o začetku kazenskega postopka zoper poslanca gospoda Luko Mesca, ki se mu očita storitev dveh kaznivih dejanj, razžalitve po drugem in prvem odstavku 158. člena Kazenskega zakonika, ne prizna imunitete poslancu Luku Mescu.« Na podlagi prvega odstavka 207. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave in obrazložitve glasu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju domnevnega pranja denarja v NKBM, domnevnega nezakonitega financiranja politične stranke SDS in domnevnega nezakonitega financiranja volilne kampanje SDS za predčasne volitve poslancev v Državni zbor 2018. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepov o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju podpredsednika Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Predlog sklepa je pripravljen na podlagi predloga Poslanske skupine Lista Marjana Šarca z dne 10. maja 2019. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo razreši podpredsednik gospod Igor Peček in se za podpredsednika imenuje gospod Nik Prebil. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 21. maja 2019, ki so objavljeni na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Černača v zvezi z nezakonitimi prehodi meje. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Drugi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi z razvojnim zaostankom Pomurja. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 41. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 41.]] Sklep ni sprejet. Tretji predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s pozicioniranjem Slovenije v balkanski problematiki. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 48. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Četrti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade,gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi z ukrepi Vlade Republike Slovenije na področju podnebnih sprememb. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 45. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Peti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi s problematiko lokalnih radijskih postaj. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 43. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šesti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer ter ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje mag. Karmen Furman v zvezi s prijavljenimi prebivališči in socialnimi pomočmi. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 49. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedmi predlog: »Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneja Pikala na poslansko vprašanje gospe Lidije Ivanuša v zvezi z otroki s posebnimi potrebami.« Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osmi predlog:»Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje gospoda Mihe Kordiša v zvezi z izsledki kriminalistične preiskave Nacionalnega preiskovalnega urada o sanaciji slovenskih bank leta 2013. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 40. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deveti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospe Alenke Jeraj v zvezi s problematiko posledic neplačevanja prispevkov za socialno varnost. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 41. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Francija Kepe v zvezi z načrti za 3.a razvojno os. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 41. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na enajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča na poslansko vprašanje Boštjana Koražije v zvezi z zmanjševanjem sredstev za nakup knjižničnega gradiva za splošne knjižnice. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 43. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvanajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje Borisa Doblekarja v zvezi s socialnimi podjetji. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 42. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Trinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje Janija Ivanuše v zvezi s presežki proračunskih uporabnikov. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 49. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Štirinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje Aleksandra Reberška v zvezi z neupravičenim izkoriščanjem ugodnosti zdravstva in sociale v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 49. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 8. sejo Državnega zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob 9. uri. Lep večer!