Spoštovane poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 18. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jelko Kacin, Roman Jakič, Dorijan Maršič, Rudolf Moge od 17.00 ure dalje, Ciril Pucko od 16.00 ure dalje, Stana Stopar, Jaša Zlobec Lukič, Bogomir Zamernik, Vili Trofenik, Silva Črnugelj, Bogdan Barovič, Janko Veber, Jožef Bernik, Vojko Čeligoj, Andrej Fabjan, Alojz Peterle, Leopold Kremžar, Dušan Vučko, Sašo Peče od 15.00 ure dalje, Roberto Battelli od 16.00 ure dalje, Matjaž Švagan in Franc Čebulj. Na današnjo sejo smo povabili tudi predstavnike vlade Republike Slovenije; gospoda ministra med nami prav lepo pozdravljam. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OPRAVLJANJU ZDRAVSTVENIH POKLICEV V REPUBLIKI SLOVENIJI ZA DRŽAVLJANE DRUGIH DRŽAV ČLANIC EVROPSKE UNIJE, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide predlaga državnemu zboru, da odloči, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V skladu s poslovnikom se o predlogu matičnega delovnega telesa ne razpravlja, lahko pa poda dopolnilno obrazložitevpredlagatelj, v tem primeru vlada Republike Slovenije, in slišali bomo tudi stališča poslanskih skupin. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku vlade kot predlagateljice zakona, da poda dopolnilno obrazložitev k predlogu matičnega delovnega telesa. Minister za zdravje dr. Dušan Keber, imate na voljo pet minut, da podaste dopolnilno obrazložitev. Izvolite.
Hvala lepa. Dobro jutro, spoštovane poslanke in poslanci! Na kratko želimo predstaviti mnenje, s katerim želimo predlagati državnemu zboru, da nadaljuje postopek v zvezi z zakonom, ki je pred vami. Razlogi za nadaljevanje postopka kljub mnenju matičnega odbora so naslednji: Ta zakon v vsakem primeru pomeni področje, ki je v našem okolju posebno občutljivo za vsako določilo v zvezi z našim jezikom in kjer je lažje nasprotovati, kot pa iskati ustrezne rešitve. V skoraj leto dni trajajočem postopku so zlasti eksperti, manj področno ministrstvo, ki je tu nastopalo zgolj kot nosilec oziroma tisti, ki je moral izvesti določilo o uporabi slovenskega jezika zaradi dejstva, ker je uporaba slovenskega jezika v zdravstveni zakonodaji, drugače od številnih drugih poklicev, zapisana podrobno. Kot veste, je prišlo v zvezi s tem zakonom do zelo utemeljene, včasih tudi kritične in polemične razprave. Na koncu je pri predlogu zakona, kot je objavljen v skupščinskem gradivu, prišlo tudi do zelo utemeljenih pripomb zakonodajne službe tega državnega zbora. Zato je skupina poslancev, tudi v sodelovanju s samim predlagateljem zakona, pripravila pomembne spremembe različice, ki je še vedno pred vami; amandmaji so tokrat tudi vloženi v tem državnem zboru. In želim povedati, da je naš vtis, da smo dosegli sprejemljivo rešitev, ki pokriva tako potrebo, da bo slovenski državljan, slovenski pacient govoril s svojim zdravstvenim delavcem in se sporazumeval tudi v drugih oblikah, ne samo govoril, ampak celotno sporazumevanje v slovenskem jeziku. Da se bo to dogajalo tudi državljanom na področju italijanske in madžarske manjšine v njihovem jeziku. In da omogočamo tudi možnost, da se tuji državljan, kadar sporoča svoje zdravstvene probleme in ima pri tem na voljo zgolj znanje svojega jezika, da se mu po možnosti omogoči sporazumevanje v njegovem jeziku. Temeljno vprašanje je seveda bilo raven zaščite, raven zaščite jezika, raven znanja, ki ga mora tujec, ki bo iskal zaposlitev pri nas, pokazati. In zato bi vas opozoril oziroma prebral amandma k 3. členu, ker je ključni. Ta amandma pravi, da sporazumevanje med tujim zdravstvenim delavcem in uporabnikom zdravstvene storitve poteka v slovenskem jeziku, na območju italijanske ali madžarske narodne skupine pa tudi v italijanskem in madžarskem jeziku. Da delodajalec v svojih aktih določi stopnjo znanja jezika iz prejšnjega odstavka in da vlada pripravi standarde o stopnji potrebnega znanja slovenskega jezika za orientacijska delovna mesta. S tem smo se na eni strani izognili za Evropsko unijo najbolj sporni določbi o diplomi, o stopnji znanja, načinu preverjanja in lokacij preverjanja znanja, ampak smo pa določili dosti jasno opredelitve oziroma način, kako bo lahko delodajalec predpisoval stopnje znanja jezika, pa kljub vsemu s tem ne omejeval pretoka delovne sile, kar je bila pripomba Evrope. Ostali členi so bolj ali manj tehnične narave in mi za to primanjkuje časa. Dovolite pa, da rečem še to. Vlada, ministrstvo za zdravje, bo spremenilo tudi tri druge zakone, s čimer bo izenačilo položaj slovenskih zdravstvenih delavcev s položajem teh delavcev, ki bi morda prišli k nam iztujine. V mislih imam zakon o lekarniški dejavnosti, o zdravstveni dejavnosti in o zdravniški službi, ki jih bomo predložili vladi najkasneje do konca tega leta. Vsekakor bodo te spremembe tudi za slovenske zdravstvene delavce enake in bodo veljale z dnemvključitve v Evropsko unijo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Do predloga matičnega delovnega telesa se bodo zdaj opredelile poslanske skupine. Stališča bodo predstavili predstavniki poslanskih skupin po vrstnem redu prijav. Ta je tudi na mizi pred vami, tako da se lahko razpravljalci pripravijo. Vsaka poslanska skupina ima na voljo 5 minut. Prva bo predstavila mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov gospa Danica Simšič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister in drugi navzoči! Predlog zakona, ki ga pravkar obravnavamo in ki ga je v parlamentarno proceduro konec maja letošnjega leta vložila vlada, pripravilo pa ministrstvo za zdravje, je resda kratek. Ima samo šest členov in njegova objava v Poročevalcu oziroma kasneje v Uradnem listu ne potrebuje niti polovičke strani. Pa vendar gre za zakon, ki je dodobra razburkal slovensko javnost, tako politično kot tudi strokovno. Saj opredeljuje oziroma obravnava pomen slovenskega jezika pri izvajanju zdravstvene dejavnosti v naši državi, sedaj kot samostojni in kasneje kot polnopravni članici Evropske unije. Na občutljivost tega harmonizacijskega zakona so že junija opozorili tako zdravniška zbornica kot tudi nekatera druga združenja zaposlenih v zdravstveni dejavnosti. Izrazito ostro pa je bilo stališče delovne skupine za področje jezikovnega načrtovanja in jezikovne politike pri našem parlamentarnem odboru za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, ki je v svoje mnenje med drugim zapisala, navajam: "Predlog zakona zavračamo zaradi spodkopavanja statusa slovenskega jezika kot državnega in uradnega jezika v zdravstveni dejavnosti. Utemeljitev olajšav glede znanja slovenskega jezika za tuje zdravstvene delavce pomeni diskriminacijo zdravstvenega osebja, obenem pa tudi kršitev slovenske ustave in zakonodaje s tega področja. Da bi zakonodajalec zagotovil slovenskemu jeziku status, kakršnega imajo drugi suvereni jeziki, bi moral pri odločitvah vseskozi upoštevati specifičnost države Slovenije, kjer se v dobrem desetletju samostojnosti šele oblikuje zavest in vzpostavlja izročilo, kakršnega države oziroma narodi z drugačno zgodovinsko usodo že imajo." Tako je torej junija menila delovna skupina, ki je opozorila še na izjemno zahtevno in občutljivo komunikacijo med zdravnikom oziroma zdravstvenim osebjem na eni strani in bolnikom ter njegovimi svojci na drugi strani. Če ta komunikacija ni dobra, praviloma ne more priti do uspešnega zdravljenja, še opozarja skupina in dodaja, da je sporazumevanje na tem področju resnično izjemno občutljivo in je takoj za sporazumevanjem med starši in otroki. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo ta opozorila ter mnenje sekretariata za zakonodajo in pa tudi mnenja urada Republike Slovenije za slovenski jezik vzeli resno in po številnih posvetovanjih ter usklajevanjih sooblikovali predloge amandmajev, ki zakon v bistvenih točkah dograjujejo in tako postavljajo po našem mnenju v sprejemljive okvire. Gre predvsem za dopolnitve, ki decidirano navajajo, da sporazumevanje med tujim, tu so seveda mišljeni državljani držav članic Evropske unije, zdravstvenim delavcem in uporabnikom zdravstvenih storitev, torej gre tudi za razširitev pojma, ne več samo bolnik, ampak uporabnik zdravstvenih storitev, poteka v slovenskem jeziku, na območju narodnosti pa seveda v italijanskem ali madžarskem jeziku. In kar je še pomembno, da mora delodajalec na osnovi standardov, po stopnji potrebnega znanja slovenskega jezika, za orientacijska delovna mesta, ki jih pripravi vlada, določiti tako stopnjo znanja kot tudi način preverjanja tega znanja. In glede na navedeno v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ne bomo podprli stališča matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Bomo pa v nadaljevanju parlamentarne procedure podprli amandmaje tako k 1., 2., 3. in 4. ter 5. členu in seveda tudi amandma za nov 4.a člen, katerih sopodpisniki smo. Menimo, da bo zakon v tako dopolnjeni obliki sprejemljiv. Kot rečeno, spoštovane kolegice in kolegi, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predloga matičnega delovnega telesa ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Gotovo moramo glede tega tudi upoštevati zahteve Evropske unije in olajšati pretok delovne sile. Vendar, slovenščina je za nas izredno pomembna, saj nas je komaj 2 milijona, niti ne. Zagotovo je treba vzeti v obzir, kako so drugi narodi zaščitili v takih primerih svoj jezik. Samo za primer bom prebral iz Aertzegesetz, avstrijskega zakona o zdravnikih glede vprašanja jezika. In sicer, tam piše, da med splošne pogoje za delovanje zdravniške službe na področju Avstrije, za tiste zdravnike, ki prihajajo iz drugih držav Evropske unije, se zahteva med ostalim tudi »ausreichende Kennten der deutsche Sprache«. Dobesedeni prevod pomeni zadostno. Ampak to ni v našem pomenu z dvojko. »Ausreichend« v tem smislu in v nadaljnjem besedilu bi morali prevesti z »izdatnim znanjem«, z »bogatim znanjem« nemškega jezika. In seveda, tudi Avstrijci ne morejo predpisati spričeval in načina dokazovanja, izpitov za nemščino, to so prepustili zbornici, ki seveda med ostalim nadzira sposobnost jemanja anamneze, sposobnost komuniciranja s pacientom, kajti to je izredno pomembno in v tem smislu so zapisali samo »izdatno«, to se pravi »ausreichende Kennten der deutschen Sprache«. Pa vendar, nemščina ni tako ogrožena, saj jo govori 100 milijonov Evropejcev. Dileme, ki so tu nastale, pri tem zakonu, seveda tudi druge dileme, v prvotnem smislu, v besedilu, ki je v Poročevalcu, celo razveljavlja za Evropejce, ki prihajajo iz drugih dežel Evropske unije, tudi nekatere določbe iz zakonov, po nepotrebnem razveljavlja, jih oprošča dolžnosti in obveznosti, ki jih zakon nalaga našim zdravstvenim delavcem po nepotrebnem in še nekaj spodrsljajev je bilo v prvotnembesedilu. Seveda, te spodrsljaje je med počitnicami ministrstvo očitno ugotovilo in je predlagalo k vsem členom amandmaje, praktično k svojemu besedilu nov zakon. Ker pa po novem poslovniku vlada kot predlagateljica zakona ne more predlagati amandmajev, je na odboru naša stranka predlagala, da se to besedilo umakne in da vlada novo besedilo, ki ga ima, takoj vloži, in se potem začnemo pogovarjati o novem zakonu, ki je pripravljen; pripravljeni so namreč vsi novi členi oziroma vsi členi s spremembami. Pri tem je morda pohvalno to, da je ministrstvo vendarle prisluhnilo upravičenim zahtevam tudi zdravniških organizacij. Čeprav je bila pri sprejemanju zakona o zdravniški službi, kot je predlagala zbornica, tudi zasnovana sprememba člena o zagotavljanju znanja slovenskega jezika, pa je to bilo zavrženo, vendarle je sedaj opaziti bolj kvaliteten pristop do tega vprašanja. Vendar, kot menimo, je bolj enostavno, da kratko malo to besedilo vlada zamenja z novim predlogom, ki ga ima pripravljenega. Hvala lepa.
Hvala vam. Mnenje poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Ivan Kebrič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V naši poslanski skupini menimo, da je potrebno, in ne samo potrebno, temveč tudi za Slovenijo koristno, da ta zakon sprejmemo. Zato ne soglašamo s sklepom matičnega delovnega telesa, da se naj o tem zakonu ne razpravlja. Tako menimo zato, da ko bo Slovenija v Evropski uniji, želimo ne samo, da bomo nekaj tja dajali, ampak tudi, da bomo od Unije nekaj dobivali. Ko se zavzemamo za enakopravnost v Uniji, je bistven prosti pretok ne samo materiala in kapitala, pač pa tudi kadrov, se pravi ljudi, delovne sile. V naši poslanski skupini posebej poudarjamo, da je nujno, da zaščitimo s tem zakonom pravico v Sloveniji govoriti slovensko. Vsak ima to pravico in na določenih delovnih mestih mu mora biti to tudi dolžnost. Zato se zavzemamo, da ta zakon sprejmemo, vendar ne v taki obliki, kot je tu predlagan, pač pa z določenimi dopolnili, ki smo jih sooblikovali, da zaščitimo slovenski jezik v naši državi. Menimo celo to, da bi morali v zakonu zagotoviti določeno stopnjo znanja slovenskega jezika za zdravnike in zobozdravnike ter osebje, ki služi in prihaja v neposreden stik z uporabniki zdravstvenega varstva oziroma zdravstvenih storitev, uslug. Menimo, da je nujno, da je to sporazumevanje takšno, da ne bo dvoumnosti, da ne bo nesporazumov, da ne bo ob pomanjkljivem znanju slovenskega jezika ogroženo zdravje na račun nesporazuma. Zato se zavzemamo, da mora biti urejena z zakonom določena stopnja znanja slovenščine, pri čemer vemo, da ni za vsak poklic, delovno mesto in opravila, ki se tam opravljajo, enaka nujnost znanja slovenskega jezika, ampak imamo za to tri stopnje. Menimo, da nekdo, ki dela na primer v laboratoriju ali na nekih drugih preiskavah in nima neposrednega stika z uporabnikom zdravstvene usluge ali po domače rečeno z bolnikom, da tam ni nujna taka stopnja znanja slovenskega jezika, kot je potrebna za tistega, ki ima neposreden osebni kontakt in ki mu v pogovoru s pacientom in zdravnikom oziroma tem osebjem nujno služi za to, da ne bo nesporazumov. Mi bomo podprli ne samo ta zakon kot tak, predvsem zaradi dopolnil, ki so oblikovana, in tudi ta člen, to je 3. člen, ki zagotavlja znanje in sporazumevanje v slovenščini na taki stopnji, da ne bo nesporazumov. Hvala za vašo pozornost.
Hvala vam. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Prav lep dober dan vsem skupaj! Predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije je pravzaprav pisan na kožo ravno tem zdravstvenim delavcem, ki prihajajo iz Evropske unije in nikakor ni pisan za slovenske državljane in državljanke. Vsak bolnik, vsak pacient ima pravico, ne samo pravico, celo mora imeti omogočeno, da se zdravstveni delavec z njim pogovori odkrito, odprto, jasno in razumljivo. Brez dobrega poznavanja in znanja slovenskega jezika to zagotovo ni mogoče. Že pri kemijskemu poimenovanju določenih substanc lahko pride do fatalnih, to se pravi do smrtnih posledic, ko kdo zamenja sulfit in sulfat. To se navezuje na to, da nekateri govorijo, da v laboratorijih ni potrebno znati slovenskega jezika. V Sloveniji prav gotovo. In povsod je treba znati slovenski jezik, še toliko bolj pa v kontaktih s pacienti,kar je zelo pomembno. Zavedati se moramo, da celo v državah, ki so že v Evropski uniji, so močne polemike o tem, ali morajo zdravstveni delavci govoriti jezik, kamor pridejo na službovanje, ali ne. Angleški časopis Daily Express, ki je svetovni največji časopis - imel je tako naslovnico, da ne bi odpiral znotraj – na dveh straneh tega velikega formata govori o sestrah, medicinskih sestrah, ki prihajajo v Anglijo in ne znajo angleškega jezika oziroma ne znajo dobro angleškega jezika. Zaradi tega je bilo tudi nekaj smrtnih slučajev. Kdo je kriv? Zagotovo v tem primeru lahko krivdo obesimo zakonodajalcu, tako kot jo obešajo zakonodajalcu na hrbet tudi Angleži. In zato pri nas nisem zasledil, da bi katerikoli časopis, katerikoli mediji tako na široko zapisali o zadevi, ki je zelo pomembna in zelo smiselna. Zato sodim, da moramo to narediti tukaj v državnem zboru. Zato je potrebno zakon vrniti ministrstvu za zdravje, naj ga predela in naj v okviru tistih dveh členov, predvsem 2. in 3. člena, delno tudi 4., popravi te zadeve tako, da bodo tisti, ki bodo prišli na službovanje v zdravstvene ustanove v Republiko Slovenijo, govorili in poznali slovenski jezik. Osebni kontakt s pacientom je izredno pomembna zadeva in sodi v terapevtski sklop. Brez osebnega kontakta, brez dobrega osebnega kontakta tudi ni dobrih rezultatov pri zdravljenju patoloških stanj. Mislim, da so te zadeve preveč pomembne, da bi jih lahko prepuščali birokratom, ki bi se radi priliznili Evropski uniji tudi na ta način, da bi lahko recimo neki Portugalec v portugalščini spraševal o ginekoloških težavah eno mamco s Kozjanskega. To pač ne gre. In mislim, to tudi ne sme iti. Zato bo Slovenska nacionalna stranka glasovala proti sprejemu tega zakona. Smo pa za to, da se zakon popravi, uredi v tem segmentu in se ponovno vrne v proceduro. Ravno tako tudi sodimo, da vstopanje tujih zdravstvenih delavcev v Republiko Slovenijo in njihovo vstopanje v zdravniško zbornico ne more biti tako poenostavljeno, kajti v tem primeru so deprivilegirani oziroma zapostavljeni oziroma imajo neenakomerne zahteve slovenski zdravniki oziroma imajo zdravstvene ustanove do slovenskih zdravnikov pretirane zahteve. Tukaj gre za hudo neenakoopravnost, ki je ne smemo dovoliti. Gospodje, ki nas hočejo stlačiti v Evropsko unijo, stalno govore o tem, da je potrebno biti enakopraven, da se je treba boriti za enakopravnost. In zakaj potem ne bi tudi [[...]] [[opozorilni znak za konec.]] [[...]]slovenski zdravniki imeli enakopravnosti? Hvala lepa. Še enkrat, zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Igor Štemberger. Izvolite.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije kot nedopusten poseg v smeri zmanjševanja kakovosti zdravstvene dejavnosti v Republiki Sloveniji in spodkopavanje statusa slovenskega jezika. Zdravstveni delavec, ki opravlja svoje delo v neposrednem stiku z bolniki, mora obvladati slovenski jezik, na dvojezičnih območjih pa tudi jezik narodnosti, svoje znanje jezika pa mora dokazati s spričevalom oziroma potrdilom izobraževalnega zavoda. Na ta način se bolniku omogoča, da se z zdravniškim osebjem lahko sporazumeva v slovenščini, kar je za kvalitetno opravljanje zdravstvene dejavnosti ključnega pomena. V Stranki mladih Slovenije na širokem področju prilagajanja slovenske zakonodaje evropski podpiramo napore, da to obsežno nalogo opravimo pravočasno in celovito, vendar pa ne moremo sprejeti takih sprememb, ki pomenijo nedopustno znižanje kvalitete zdravstvenih storitev našim državljanom le zato, da bomo uslišali interese Evropske unijeo prostem pretoku delovne sile. V določbah, ki zagotavljajo temeljito znanje slovenščine, ne vidimo omejevanja pretoka delovne sile, saj ima le-ta, če ji je to v interesu, vso možnost potrebna znanja tudi pridobiti. Uporaba ohlapnejših določb o potrebnem znanju slovenskega jezika lahko v praksi pomeni velike diagnostične napake zdravnikov in v najhujših primerih tudi smrtne žrtve, kot posledico pomanjkljive komunikacije, in zato jim v Stranki mladih Slovenije odločno nasprotujemo. Ne nazadnje močno dvomimo, da bi slovenski zdravniki lahko nastopili službo v Avstriji, Nemčiji ali katerikoli drugi članici Evropske unije, ne da bi obvladali tamkajšnji jezik. Če k predlogu zakona ne bodo sprejeta dopolnila, ki bodo jasno določala, da mora zdravstveno osebje temeljito obvladati znanje slovenskega jezika, predloga zakona v poslanski skupini Stranke mladih Slovenije ne bomo podprli.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Najprej želim reči pa ne zato, ker sem bil osebno jaz kot poslanec proti poslovniku, na neko nelogičnost v poslovniku. V današnji prvi vsebinski točki, ki jo delamo po novem poslovniku, ima v tem primeru pravico, da dodatno obrazloži, predlagatelj, imamo pravico poslanske skupine, nima pa te možnosti matično delovno telo, ki je predmetnost sklepa najavilo na plenarno odločanje, niti ni priloženo poročilo matičnega odbora kot sestavni del gradiva. Mislim, da je to nelogično, ampak tako pač je. Zdaj pa, kaj želimo kot poslanska skupina reči. Prvič to, da je to prva resna preizkušnja ali prva dejanska potrditev, kako bo še dominantna slovenščina kot naš materin jezik v skupni druščini evropskih narodov v bodoče, v Evropski uniji. In tokrat smo na stopnici na področju, ki je izredno občutljivo. Kaj je hujšega za bolnega, betežnega človeka, pa če je še star povrhu, da ne more v lastnem jeziku svojih upov, svojih pričakovanj podati osebi, kot je zdravnik, v katerem vidi neko rešilno bilko. To je prvi resen preizkus, kaj bomo mi s svojo slovenščino v Evropski uniji. Zato je povsem razumljiv odnos zakonodajno-pravne službe, ki je do predloga zakona utemeljila argumente, ki jih ni bilo mogoče spodbijati, nikakor ne, predvsem v ustavni presoji vsebine zakona, v odnosu členov do ustave. In v tem kontekstu je treba razumeti tudi sklep, ki ga je sprejelo matično delovno telo. V gradivu, ki je bilo predmetno, tisto minuto na seji, je bilo to, kar je bilo. Edini resen argument za vsebino zakona v poročilu ali mnenju zakonodajno-pravne službe. Nobenih, kljub temu, da je 14 dni časa praktično minilo od sklica do dne obravnave, nobenih bistvenih vsebinskih predlogov ni bilo, po katerih bi lahko matično delovno telo normalno, v skladu s poslovnikom, pripravilo zakon. En sam amandma je bil od kolega Cukjatija. In v takem kontekstu je edino, kar je bilo v tem smislu mogoče napraviti, uporabiti 128. člen poslovnika kot temeljno poslanstvo poslovnika za delo poslancev v takih primerih, če hočemo doseči to, da se bodo predlogi zakona vlagali v proceduro takšni, kot jih pričakujemo. Da bo ta hiša, ta državni zbor imel neko lastno moralno in drugačno poslanstvo. To, kar mi danes delamo, je daleč od namena poslovnika. Ne želim komentirati tega, da 14 dni po sprejemu tega sklepa danes prihaja minister z nekimi rešitvami, katerih ne poznamo. V takem kontekstu je edino smiselno in dobra popotnica poslovniku, da sprejmemo sklep matičnega delovnega telesa. In da se zavrne ta zakon. V tem kontekstu, kar želi ministrstvo in kar mora predlagatelj, v tem primeru vlada, v skladu s tem, kar je že danes govoril minister in kar je nekje v nekih amandmajih, ki jih ne poznamo, da predlagatelj brez posmehovanja želim to povedati, jaz teh amandmajev, o katerih je danes minister govoril, ne poznam. Naša poslanska skupina tega ne pozna. In to je potrebno vgraditi v nadomestni tekst, ki se bo obravnaval oktobra. Tako kot so pričakovana pravila igre v poslovniku. In pravgotovo, da bomo poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podprli tako vsebino v novem predlogu. Danes bomo pa podprli, tako kot tudi veleva, ako želimo dobro pot poslovniku, sklep, ki ga je sprejelo matično delovno telo. Še nekaj: malo nazaj je gospod minister povedal, »kar ni v zakonu zapisano, se lahko v praksi izvaja tako ali tako«. To, kar je bilo v tem zakonu zapisano in se je potem želelo, da to z levo roko damo kar na predstojnike zavodov, bi se res po domače izvajalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Naj tudi jaz poudarim, da predlog zakona govori predvsem o tem, kaj morajo izpolnjevati zdravstveni delavci, torej tisti, ki opravljajo zdravstveno dejavnost, pa tudi njihovi sodelavci, če hočejo delati v Sloveniji. Razlog, da imamo pred seboj ta zakon, je evropski sporazum o pridružitvi in posledično seveda tudi dejstvo, da bi ob vstopu v zvezoevropskih držav obstoječa slovenska zakonodaja otežila prosti pretok oseb in storitev. Naj poudarim, da bo zakon začel veljati z dnem vstopa v Evropsko unijo. Poudarjam pa zato, ker je marsikdo to določilo zakona spregledal in zaradi tega tudi prehitro sklepal v napačni smeri. Do takrat pač mora Slovenija enotno urediti nediskriminatoren dostop do opravljanja poklicev in šele, ko bo začel veljati ta zakon, bodo ugasnila tista določila v drugih zakonih, mislim da treh s področja zdravstva, ki govorijo o pogojih po preverjanju znanja slovenskega jezika, licencah in tako naprej. Po evropski zakonodaji države članice ne smejo zahtevati znanja jezika za opravljanja večine, ne pa vseh poklicev. Določene izjeme od pravila se določajo od primera do primera. Tako se na primer v pedagoških poklicih znanje nacionalnega jezika lahko zahteva striktno, se pravi zavezujoče, v primeru zdravstvenih delavcev pa ne. Lahko pa se, in to je zelo pomembno, veže zahteva znanja nacionalnega jezika na specifično delovno mesto oziroma tudi na določene pogoje. Naj vas spomnim, da recimo zakon o medijih določa, da odgovorni urednik medija mora imeti potrdilo o znanju slovenskega jezika, če ni državljan Republike Slovenije. Izjeme, o katerih govorim, pa lahko zahteva delodajalec, oziroma ne samo te, ampak splošno, ki se vežejo na določeno delovno mesto v okviru sistemizacije. In prav v tem smislu je potrebno dopolniti vladni predlog, torej tisti, o katerem bomo danes glasovali. To se pravi, še posebej 3. člen, ki se v predlogu zakona omeji zgolj na sporazumevanje zdravstvenih delavcev z bolniki v slovenskem jeziku, ne določa pa možnosti, ki bi delodajalca zavezala k izvajanju tega sporazumevanja. Liberalna demokracija, pa tudi druge koalicijske stranke podpirajo torej tiste poglobitve tega najbolj spornega člena, ki bodo nadgradile obveznost uporabe slovenskega jezika oziroma sporazumevanje med uporabnikom in zdravstvenim osebjem v širšem smislu, se pravi ne samo med zdravnikom in pacientom, ampak tudi znotraj lekarniških poklicev, znotraj dela medicinskih bratov in sester in tako naprej. Ti predlogi so bili dani in o teh predlogih in dopolnitvah smo v koaliciji izčrpno govorili in so vsem znani. Predlagani zakon bo zagotovo bolj popoln, če bodo delodajalci, ki naj bi v svojih aktih, kot prinašajo dopolnitve, sami določili stopnjo znanja jezika in način preverjanja tega znanja, če bo nad vsem tem bedela vlada. Zato je smiselno, da se 3. člen dopolni v takem smislu, da naj bi vlada pripravila predloge in podlage, to se pravi standarde ki bi bile delodajalcu v oporo oziroma neke vrste zaveza pri pripravi svojih internih aktov. Na ta način bi bili potrošniki - govorim na način, če bi vzela v obzir tudi predlagane dopolnitve in amandmaje - na ta način bi bili potrošniki zaščiteni pred morebitnim nerazumevanjem zdravstvenega osebja iz tujine. Tujci bodo morali, vsi, tudi vrhunski, nepogrešljivi specialisti, najprej znati slovenski jezik, koliko in kje bo znanje preverjal in kdo bo znanje preverjal, pa naj bi določil delodajalec po navodilih, ki jih bo dajala vlada. Evropska unija pri [[...]] [[Opozorilni pisk.]]
Hvala lepa, gospa Širca za predstavitev mnenja.
Bi samo dopolnila, da bo predlog zakona LDS podprla.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Marija Ana Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Pozdravljeni vsi prisotni! Kot vidimo zakonodajno proceduro, je ministrstvo za zdravje vložilo predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih članov Evropske skupnosti. Zakon naj bi obravnavali po nujnem postopku, ker gre za zakon, ki upošteva zahteve EU na področju opravljanja zdravstvenih poklicev. K zakonskemu predlogu, ki ga je pripravila vlada, je že zakonodajno-pravna služba državnega zbora imela vrsto tehtnih pripomb. Med drugim tudi to, da zakon ni v skladu z določbami v ustavi in s pravnim redom Republike Slovenije. Za našo poslansko skupino sta predvsem sporna 3. in 4. člen predloga zakona. 3. člen govori o sporazumevanju bolnika z zdravstvenim osebjem. To je zelo občutljivo področje, tudi za vsakega izmed nas. Dialog med bolnikom in zdravnikom je zaupen in bistvenega pomena za postavljanje pravilne diagnoze in zdravljenja. Prav tako je dialog med zdravnikom in sorodniki včasih nujno potreben. Tudi za druge zdravstvene poklice je potrebno dobro razumevanje med seboj. Zaradi nerazumevanja ali napačnega razumevanja lahko pride doslabših rezultatov pri zdravljenju, kar pa je še hujše, do tragičnih zmot. Naši zdravniki morajo sedaj izkazovati znanje slovenščine z ustreznim spričevalom. Zdravniki, ki pa delajo na področju, kjer je italijanska in madžarska manjšina, pa morajo obvladati tudi jezik manjšine. Tu že lahko govorimo o diskriminaciji naših zdravstvenih delavcev. Prav tako se diskriminacija pojavlja pri pridobivanju licence in članstvu v zdravniški zbornici. Kritične pripombe smo dobili na matični odbor tudi iz zdravniške zbornice Slovenije, komisije državnega zbora Republike Slovenije za družbene dejavnosti in mnenje delovne skupine za področje jezikovnega načrtovanja in jezikovne politike, ki deluje v okviru odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport. Predstavniki vlade in gospod minister so želeli v matičnem odboru zakon dopolnjevati in popravljati v taki obliki, da bi to delo prevzel matični odbor. Praktično bi moral odbor oblikovati nov zakon. Ker bi morali sprejeti več vsebinskih sprememb, je odbor odločal o tem, ali je predlog tega zakona sploh primeren za nadaljnjo obravnavo. Predstavnika naše poslanske skupine Nove Slovenije sta glasovala, da zakon v tej obliki ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Naša poslanska skupina Nove Slovenije bo podprla mnenje matičnega odbora, med drugim tudi zato, ker v poslanski skupini Nove Slovenije odločno nasprotujemo popuščanju Evropski uniji, kar se tiče slovenskega jezika. Še posebno, če Evropska unija eksplicitno ne zahteva tega od nas. Sprašujemo se, kako je vlada sploh lahko tako nepripravljen zakon dala v proceduro. Še posebej pa zato, ker ima vlada možnost že do naslednje seje zakon ponovno napisati in ga vložiti v proceduro. Hvala lepa.
Hvala vam. S tem je končana predstavitev stališč poslanskih skupin. Proceduralni predlog. Razlago poslovnika želite? Izvolite, gospod.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Želim predlagati, da komisija za poslovnik prouči 134. člen poslovnika, po katerega tretjem odstavku bi morala danes teči razprava. Razprava danes teče povsem o nečem drugem kot o namenu, o katerem govori prav za to točko tretji odstavek 134. člena. O vsem drugem govorimo, v smislu drugega odstavku 125. člena, kot da je splošna razprava, ne govorimo pa, tako kot pravi poslovnik: do predloga matičnega delovnega telesa se opredeljujejo razpravljavci. Mislim, da je današnja razprava povsem čista kršitev poslovnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vaš predlog, da boste naslovili to vprašanje in razlago na poslovniško komisijo, je vaša pravica. Dovolite, da v tem trenutku pojasnim. To točko dnevnega reda obravnavamo, po moji oceni, popolnoma v skladu z določili poslovnika, in sicer 134. člena. Mislim, da so se tudi predstavniki poslanskih skupin opredeljevali do predloga matičnega delovnega telesa in torej so sporočili poslankam in poslancem, ali ga bodo podprli ali ga ne bodo. Ampak opredelili so se tudi do stališča matičnega delovnega telesa. O predlogu matičnega delovnega telesa bo zbor odločal v skladu s časovnim potekom seje, v sklopu glasovanj danes ob 17.35 uri in bo imel dve možnosti: da potrdi predlog matičnega delovnega telesa - v tem primeru bo zakonodajni postopek končan. Če ne bo potrdil predloga matičnega delovnega telesa, bo predsednik državnega zbora takoj poslal predlog matičnemu delovnemu telesu ponovno v obravnavo. Tako govori poslovnik državnega zbora in tudi točko smo korektno opravili, glasovanje pa, kot sem že povedala, zvečer v sklopu glasovanj ob 17.35 uri in prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavniku vlade najlepša hvala za sodelovanje. Mi pa prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Kot so vam predstavniki poslanskih skupin verjetno pojasnili, v tem delu se bomo srečali s predstavitvami mnenj, stališč poslanskih skupin, s predstavitvami poslank in poslancev v okviru razprave poslancev v nadaljevanju in seveda to je tisti čas, kjer bomo seveda morali biti pozorni na čas, ki ga imajo na voljo poslanske skupine in so ga tudi vodje priglasili kot potrebnega in zadostnega za razpravo poslank in poslancev posamezne poslanske skupine. Tu nam bodo iz služb državnega zbora pomagali čas, ki ste ga prijavili, ocenjevati in tudi sporočiti, ko bo posamezna poslanska skupina čas porabila. V čas poslanske skupine, ki ga imate tudi na klopi, se všteva: predstavitev stališča poslanske skupine, razprava posamezne poslanke in poslanca poslanske skupine in tudi morebitna replika. Tako da,upam, da bomo to točko lahko korektno izpeljali. Najprej seveda dajem besedo predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, ministrici za šolstvo, znanost in šport. Dr. Lucija Čok, na voljo imate pet minut za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, poslanci in poslanke, gospa podpredsednica! Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je bil sprejet 1996. leta, ureja pogoje in določa načine opravljanja in financiranja vzgoje in izobraževanja v Sloveniji. Navedeni zakon torej opredeljuje temeljne okvire sistema vzgoje in izobraževanja, s predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja odpravljamo, v skladu z odločbo ustavnega sodišča neskladnost tretjega odstavka 72. člena zakona. Odpravljamo napako, ki se je zgodila ob sprejemanju zakona o javnih skladih, opredeljujemo čas uvedbe šolskih uprav, usklajujemo določbe o delovnih razmerjih z novim zakonom o delovnih razmerjih ter pri temupoštevamo specifiko delovanja učiteljev v vzgoji in izobraževanju. S predlogom 1. člena odpravljamo napako, ki je nastala ob sprejemanju zakona o javnih skladih 2002, ko je bila razveljavljena napačna alinea 31. člena zakona, in jo nadomeščamo z ustrezno S predlogom 2. člena zakona odpravljamo ugotovljeno neskladnost tretjega odstavka 72. člena zakona o vzgoji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Gre za člen, ki govori o avtonomiji šolskega prostora in je bil predmet presoje ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je 22. novembra 2001 odločilo, da je z ustavo neskladen le tretji odstavek 72. člena in v tistem delu, ki se nanaša na konfesionalno dejavnost v šolah in vrtcih s koncesijo. Ustavno sodišče je državnemu zboru naložilo, da odpravi ugotovljeno neskladnost. Ustavno sodišče je glede izključitve konfesionalne dejavnosti iz prostorov javnih in koncesioniranih vrtcev in šol poseglo v 41. člen, pozitivni in negativni vidik svobode, ter v 7. člen ustave, ločitev države in verske skupnosti, in presodilo z vidika nujnosti, primernosti in sorazmernosti. Ustavno sodišče torej ugotavlja nujnost in primernosti določb 72. člena za javne in za koncesionirane vrtce v tistem delu, ki ga koncesionar opravlja kot javno službo, torej ko izvaja javno veljavni program V delu, ki ga koncesionar izvaja izven javno veljavnega programa, pa je izključitev konfesionalne dejavnosti v neskladju z 41. členom ustave. Hkrati je ustavno sodišče opozorilo, da mora biti v tem delu zavarovan negativni vidik verske svobode. Izvajanje konfesionalne dejavnosti ne sme ovirati programa, ki se izvaja kot javna služba, kar pomeni tako časovno kot tudi prostorsko. Z upoštevanji ustavne določbe postane odvečen del besedila, ki izjemoma dopušča izvajanje konfesionalne dejavnosti v prostorih šol in vrtcev s koncesijo. Poudarim naj, da zasebne šole že sedaj lahko po programu izvajajo tudi konfesionalno dejavnost in v skladu s petim odstavkom 72. člena, na osnovi vloge ravnatelja, ministrstvo vsako leto odobri okoli 10 vlog za izvajanje veroukav prostorih javnih šol izven časa, ki se opravlja kot javna služba. Z uskladitvijo tega člena z ustavno odločbo pa bodo vrtci in šole s koncesijo lahko izvajali konfesionalno dejavnost, ne da bi časovno prekinjali in prostorsko ovirali izvajanje programa, ki se izvaja kot javna služba. V vzgoji in izobraževanju za vsa sistemizirana delovna mesta še vedno ni dovolj strokovnih delavcev, ki izpolnjujejo vso zakonsko določbo za zasedbo delovnega mesta. Sprememba predlaganega 3. člena omogoča sklenitev delovnega razmerja tudi kandidatom, ki nimajo ustrezne izobrazbe, vendar največ za eno leto, če je taka zaposlitev zaradi nemotenega opravljanja dela nujna. Dopolnitev zakona je nujna, da z zaposlitvami za določen čas zagotovimo strokovne delavce za vsa delovna mesta. V nasprotnem bi ob doslednem spoštovanju zakona o delovnih razmerjih te delavce morali zaposliti za nedoločen čas, s tem pa bi se postopoma slabšala izobrazbena struktura zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. Podatki, ki jih imamo, na vse to kažejo. 4. člen predlaganega zakona pa se nanaša na šolske uprave. Z navedenim členom opredeljujemo skrajni rok, do katerega je treba ustanoviti uprave, in hkrati odpiramo možnost za čim bolj racionalno izkoriščanje kadrovskih in prostorskih virov, ki jih imamo na področju vzgoje in izobraževanja. Pri tem imam v mislih konkretno kadrovski in prostorski potencial, ki ga bomo ob ustanavljanju šolskih uprav skušali izkoristiti tudi v okviru javnih služb. Na primer zavoda za šolstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica. Zdaj bomo slišali predstavitve stališč poslanskih skupin. In sicer upoštevaje vrstni red, kakor so se le-te prijavile. Omejitve seveda tu ni, razen skupne omejitve, ki jo je prijavila poslanska skupina. Najprej bo mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov predstavila gospa Majda Potrata. Izvolite. Se opravičujem, samo še pojasnilo. Za informacijo posameznemu poslancu: Tako kot je bilo dogovorjeno na kolegiju, se bo odšteval, prikazal na zaslonu čas 10 minut. To ni čas, ki ga ima posameznik na razpolago za razpravo, ampak gre za okvirni čas, za orientacijo, koliko časa je nekdo porabil. Če se je morebiti v poslanski skupini dogovoril, da bo razpravljal 2 minuti, je to njemu za orientacijo,da se giblje v okviru tega časa. Teh 10 minut se bo vsakemu poslancu začelo odštevati na novo, to je samo orientacijski čas, ki ga ima poslanka ali poslanec pred sabo za čas za svojo razpravo. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsednica. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da vam predstavim mnenje poslanske skupine. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je za predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja uporabila določilo novega poslovnika in po 122. členu zahtevala splošno razpravo o predlogu zakona. Vlada je kot vzrok za predlagane spremembe in dopolnitve temeljnega zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja po skrajšanem postopku navedla troje neskladij, nastalih zaradi sprememb zakonodaje in odločbe ustavnega sodišča, po kateri mora državni zbor v enem letu odpraviti neskladnost tretjega odstavka 72. člena zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja z ustavo v delu, ki se nanaša na konfesionalno dejavnost v vrtcih in šolah s koncesijo ter omogočanje prenosa nekaterih pristojnosti šolskih uprav do njihove ustanovitve v letu 2005 na enote zavoda Republike Slovenije za šolstvo. V splošni razpravi se želimo osrediščiti predvsem na tisti cilj predlaganega zakona, s katerim skuša vlada slediti odločbi ustavnega sodišča, ker so druge predlagane spremembe in dopolnitve že v sedanji obliki take, da je zakon primerna podlaga za drugo obravnavo. Ustavno sodišče je v svoji odločbi pobudnikom za presojo ustavnosti določb 3. in 4. odstavka 72. člena omenjenega zakona, po katerih je v javnih vrtcih in šolah ter v vrtcih in šolah s koncesijo prepovedana konfesionalna dejavnost, pritrdilo samo v enem delu. Tudi ni upoštevalo želja pobudnikov, naj presodi ustavnost glede določbe, kaj se šteje za konfesionalno dejavnost. Poleg tega je treba opozoriti na to, da se v javnosti, kadarkoli je govora o konfesionalni dejavnosti v javnih vrtcih in šolah, pogosto slišijo nezadovoljne besede predstavnikov uradne Rimskokatoliške cerkve na Slovenskem, ki državi zaradi dosedanje ureditve tega področja očitajo nedemokratičnost in neprimerljivost z drugimi evropskimi državami. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je že ob predlogu zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložila poslanka Ana Marija Tisovic in s katerim naj bi bila odpravljena ugotovljena neskladnost zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja z ustavo Republike Slovenije, opozorila, da v odločbi ustavnega sodišča ni podlage za spreminjanje sedanje zakonske ureditve glede javnih vrtcev in šol ter v njih ni dovoljena nikakršna konfesionalna dejavnost, izjemoma je dovoljena le v primerih iz petega odstavkasedaj veljavnega 72. člena. Tudi predlagana sprememba tretjega odstavka istega člena za poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov ni bila sprejemljiva, zato je vložila dva amandmaja, s katerima je sledila potrebnosti in ustavnopravni utemeljenosti, izhajajoči iz odločbe ustavnega sodišča. Ta pa v 32. točki obrazložitve zakonodajalcu nalaga, da bo moral, navajam, "sprejeti ustrezne zakonodajne ukrepe za zagotovitev negativnega vidika svobode vesti tistih posameznikov, ki svoje vere ne bi želeli izpovedati", in v 13. točki obrazložitve, kjer je rečeno, "v primerjalnem šolskem pravu so prepovedana dejanska, vzporedno učinkujoča ravnanja, ki za posameznika predstavljajo prisilo glede svobode izražanja oziroma neizražanja ver oziroma svetovnega nazora". Predlagali smo, da se v tretjem odstavku doda nov stavek, s katerim se ureja konfesionalna dejavnost v vrtcih in šolah s koncesijo, in sicer v naslednji obliki - navajam: "Konfesionalna dejavnost je dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, kadar se izvaja izven programa, ki se opravlja kot javna služba, vendar zaradi varstva ustavnih pravic neverujočih ali drugače verujočih konfesionalna dejavnost ne sme časovno prekinjati programa, ki se izvaja kot javna služba, ali se nanj časovno in prostorsko navezovati tako tesno, da bi to lahko pomenilo indirekten pritisk na neverujoče ali drugače verujoče." Ustavno sodišče je namreč med drugim tudi zapisalo, da, navajam, "načelo demokratičnosti, svobode delovanja verskih skupnosti, pozitivni vidik svobode vere in pravice staršev do vzgoje svojih otrok v skladu z lastnim prepričanjem državi nalagajo, da dopusti, ne pa vsiljuje, pospešuje, podpira ali celo predpiše za obvezno konfesionalno dejavnost v prostorih vrtcev in šol s koncesijo zunaj izvajanja javno veljavnega programa, ki je financiran s sredstvi države«. To pa je smiselno povzeto iz obrazložitve takrat, kadar se zaradi varstva pravic neverujočih ali drugače verujočih zahteva prijavljanje k takemu pouku, ne pa odvajanje od njega, in kadar se konfesionalnadejavnost opravlja tako, da časovno ne prekinja programa rednega pouka, niti se nanj časovno in prostorsko ne navezuje, saj bi sicer lahko šlo za indirekten pritisk na neverujoče ali drugače verujoče, kar bi bilo v nasprotju s pravico neverujočih ali drugače verujočih, da jih kdorkoli prisiljuje k izpovedovanju vere. Ustavno sodišče je v delu, ki omejeno omogoča konfesionalno dejavnost v vrtcih in šolah s koncesijo zunaj javnega programa, tudi odločilo, da se veljavne določbe ne razveljavijo, da pa jih mora državni zbor prilagoditi odločbi ustavnega sodišča do 13. decembra letošnjega leta. Prav zaradi tega je poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov vložena amandmaja zagovarjala tudi na koalicijskem usklajevanju pred odločanjem o noveli zakona na vladi. Predlagala je nekoliko modificirano besedilo, ki naj ga navedem: »Konfesionalna dejavnost je dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, kadar se izvaja zunaj programa, ki se opravlja kot javna služba, ga časovno ne prekinja ali se časovno in prostorsko ne navezuje nanj« Vendar koalicijski partnerici s predlaganim amandmajem nista soglašali in na vladi je bilo sprejeto besedilo v sedanji obliki. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov meni, da je predlagani drugi stavek tretjega odstavka 72. člena zakona preohlapen in ne sledi smislu odločbe ustavnega sodišča. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov tako predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v tem delune podpira in namerava v nadaljevanju zakonodajnega postopka z amandmajem doseči takšno dikcijo, ki ne bo presegla okvirov odločbe ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala vam. Naslednji bo predstavil stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani. V gradivu, v Poročevalcu je v uvodu pod 2. točko lepo zapisano: Ustava v 7. členu določa svobodo delovanja verskih skupnosti, ki se navezuje na splošno načelo demokratičnih držav, 1. člen ustave, in izhaja iz svobode vesti, iz svobode vere. Po 41. členu ustave izhaja, da lahko posameznik svojo vero prosto izpoveduje sam ali skupaj z drugimi, javno ali zasebno. Dodal bi, tudi v šolah. Dalje, v okviru svobode vere ustava staršem zagotavlja pravico, da svojim otrokom zagotavljajo versko vzgojo, ki je v skladu z njihovim prepričanjem. Ta ustavna pravica staršev državo zavezuje, da spoštujejo njihova verska prepričanja tudi na področju vzgoje in izobraževanja. Tako lepo se tolmači ustava v uvodu k tej noveli zakona. Novela zakona je seveda posledica zahteve ustavnega sodišča. Vendar tako pri sklepu ustavnega sodišča kot pri spremembi naše zakonodaje človek ne more prezreti nekega čudnega stališča našega šolstva, ki v pogledu koncesije še vedno izraža, na nek način dokazuje neko fobijo, pataloški strah našega šolstva pred verskimi vrednotami. Glejte, argumentira se, nikakor se ne sme opravljati konfesionalna dejavnost v šolskih prostorih tudi izven časa rednega dela, rednega pouka, da ja ne bi kdo od ostalih neverujočih začutil nek pritisk na svojo vest, ki je morda ateistična. Nikjer v Evropi ni tega strahu in nikjer v Evropi se ateistični otroci ne čutijo depremirane ali kakorkoli zapostavljene, če tudi se pojavi kakšen drobec, kakšen element konfesionalnosti v teh prostorih. Neka sproščenost, nek duh svobode veje po šolskih prostorih v drugih državah, pri nas pa neka pataloška, ozka zaprtost, da ja ne bi slučajno kdo, kakšen otrok, morda tudi od znotraj videl baročnih biserov, ki so posejani po naših cerkvah, ali kaj drugega slišal s strani vere. Imamo vse mogoče dejavnosti v šolah, tudi borilne veščine izven rednega šolskega programa ali ekološke sekcije, ljubitelji barjanskih ptic in podobno, pa nihče od otrok, ki ga to ne zanima, se ne čuti zaradi tega prizadetega. In nihče od vas tudi ne bo argumentiral, da takih dejavnosti ne sme biti, dejavnosti, ki širijo obzorja otrokom, ki vnašajo neko sproščenost v že itak tesno šolsko okolje. Nihče ne bo rekel, da to ostale, ki jih to ne zanima, moti. Tako zelo moti, da bi prepovedali tako dejavnost. Zagotovo novela pomeni neko sprostitev ali, bi rekel, po kapljicah dozirano spoštovanje te ustavne pravice, ki smo jo tukaj navedli, vendar še vedno po kapljicah. Bojim se, da v tem okolju, ki sedaj vlada, v tem političnem vzdušju, ki vlada v Sloveniji, pač ne bomo mogli doseči nekega širšega, sproščenega vzdušja, kar zadeva konfesionalnost. Ker je predlog v oziru konfesionalnosti predlagan tako, da izpolnjuje naloge, ki jih daje ustavno sodišče, bomo novelo podprli.
Hvala, gospod Cukjati. Naslednji ima besedo predstavnik poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ga ni.]] Dajem besedo naslednjemu razpravljavcu, Petru Leviču, predstavniku Stranke mladih Slovenije. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni zbor, kolegice in kolegi! Ustavno sodišče nam je naložilo spremembo oziroma nas zavezalo k spremembi obstoječega zakona o organizaciji, financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se tiče konfesionalne dejavnosti v šolah s koncesijo. Hkrati je ustavno sodišče jasno povedalo, da v javnih šolskih programih ni prostora za konfesionalno vzgojo, ne glede na vrsto šole. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da je določena sprememba zakona potrebna. Odločbe ustavnega sodišča je potrebno brezpogojno spoštovati. Predlog zakona je sicer kratek, a dejstvo je, da danes govorimo o zelo občutljivem področju, ki zahteva temeljito obravnavo, premislek in predvsem jasno z namenom preprečitve nesoglasij in prepirov v bodočnosti. Po dosedanjih izkušnjah v Stranki mladih Slovenije ugotavljamo, da jasnost glede konfesionalne vzgoje ni ravno odlika sedanje vlade.
Prosim za mir v dvorani! Hvala lepa. Gospod Levič, izvolite.
Tako imenovani Vatikanski sporazum čaka na presojo na ustavnem sodišču, posredno tudi zaradi konfesionalne vzgoje in odnosa države do nje oziroma odnosa država – katoliška cerkev. Zdi se, da predlagatelj – vlada, ostaja nejasna tudi v predlogu tega zakona. Nasprotno pa ta zakon terja jasna stališča, saj ustava jasno določa oziroma zapoveduje ločitev države in vseh verskih skupnosti. Na področju šolstva to pomeni, da verska vsebina ne more biti del javnega pouka nikjer, niti v javni šoli, niti v šoli s koncesijo. Ustavno sodišče je potrdilo to načelo kot prepoved z možnostjo, da v privatnih šolah z javno koncesijo ta prepoved velja le pri izvajanju javnega programa, ki ga plačuje država, ne pa tudi zunaj tega pouka. V Stranki mladih Slovenije ugotavljamo, da predlagatelj zakona tu ni bil dosleden oziroma dovolj jasen, saj dikcija iz 2. člena predloga zakona glede neoviranja javnega programa, ne dosega tistega, kar po našem mnenju zahteva ustavno sodišče, torej nevtralnosti, ki se kaže v upoštevanju tako pozitivnega kot negativnega vidika svobode vesti. Takšna dikcija lahko po nekaterih razlagah pomeni uvedbo verouka in verskega pouka skozi zadnja vrata. Prepričan pa sem, da to ni bil namen predlagatelja in da lahko to nejasno dikcijo zapiše jasneje oziroma bolje. Zato tudi v stranki mladih Slovenije načeloma ne nasprotujemo predlogu zakona in se strinjamo, da je primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Bomo pa po potrebi o nadaljnjem postopku predlagali konkretne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Jožef Kavtičnik, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, gospa ministrica, spoštovani zbor, gospe in gospodje! Leta 1996 je bil sprejet zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki predstavlja temelj za sistemsko ureditev vzgoje in izobraževanja. Ureja pogoje za upravljanje ter določa način financiranja vzgoje in izobraževanja. V veljavnem zakonu je tudi določba, ki prepoveduje opravljanje konfesionalne dejavnosti v javnih vrtcih, šolah ter tudi v vrtcih in šolah s koncesijo. Ustavno sodišče je leta 2001 z ustavno odločbo ugotovilo, da vsebina izpodbijanih določb ni sporna. Izpodbijani določbi torej prepovedujeta, da bi bile oblike konfesionalne dejavnosti del programa, ki se opravlja kot javna služba v prostorih javnih vrtcev in šolah s koncesijo in seveda tudi javnih šol, da bi se v prostorih javnih in koncesioniranih vrtcev in šol opravljale izven tega programa. Ustava koncesionirane dejavnosti v vrtcih in šolah s koncesijo posebej ne ureja, kar pomeni, da jih niti ne prepoveduje, niti ne zapoveduje. Na področju šolstva to pomeni, da verske vsebine ne morejo biti del javnega pouka, torej niti del pouka v javni šoli, niti del poučevanja v okviru javne šole, ki ji je država podelila koncesijo. Zato morajo biti za njeno upravljanje, veljati enaki pogoji, kot če jo upravlja neposredno od države oziroma lokalne skupnosti ali mestne občine ustanovljena javna šola. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije spoštujemo odločbo ustavnega sodišča, ki ugotavlja neskladje tretjega odstavka 72. člena Zofi, torej zakona o organiziranju in financiranju izobraževanja z ustavo, ki v vrtcih in šolah s koncesijo prepoveduje opravljanje konfesionalne dejavnosti. Prepričani smo, da je zaradi potreb po izvajanju konfesionalne dejavnosti v šolah in vrtcih potrebno zavzeti jasno stališče. Menimo, da bi bilo potrebno dikcijo spremembe zakona, ki govori o uvajanju programa, ki se izvaja kot javna služba, še bolj pojasniti in se tako izogniti različnim interpretacijam, ki se lahko pojavljajo. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije je tako, da naj bo konfesionalna dejavnost dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, kadar se izvaja izven programa, ki se opravlja kot javna služba, vendar ne sme časovno in prostorsko prekinjati programa. Podprli bomo tudi spremembe urejanja delovnih razmerij, ki omogočajo, da javni zavodi lahko sklenejo delovno razmerje s strokovnim delavcem, ki nima ustrezne izobrazbe, vendar največ za eno leto, če nihče od prijavljenih kandidatov ne ustreza razpisnim pogojem. Predlagane spremembe omogočajo izvajanje izobraževalnega programa brez večjih motenj, saj se v šolah še vedno srečujemo s problemom deficitarnih poklicev. Zaradi upada števila otrok v vrtcih in šolah se zmanjšuje tudi število oddelkov oziroma skupin. Strokovnim delavcem na šolah in vrtcih se tako zmanjšuje delovna obveza, zato je smiselno, da jo lahko dopolnjujejo tudi v drugem zavodu oziroma v drugem vrtcu in šoli. Zaradi poenostavitve poslovanja, določanja pravic in obveznosti je smotrno, da se jim omogoči tudi slednje. Zato bomopodprli predlog, da lahko strokovni delavec svojo delovno oziroma učno obvezo dopolnjuje v več vrtcih oziroma šolah, delovno razmerje pa sklene v vrtcu ali šoli, kjer ima večji obseg dela. Zaradi težav z organizacijo in financiranjem šolskih uprav je smiselno, da je predlagatelj časovno premaknil in uvedel postopno ustanavljanje šolskih uprav do 1. septembra leta 2005. V vmesnem času se izvajanje nalog šolskih uprav deloma prenese na ministrstvo, deloma na upravne enote občin, izjemoma pa lahko tudi na organizacijske enote Zavoda Republike Slovenije za šolstvo. Tudi ta sprememba zakona je za poslansko skupino Liberalne demokracije Slovenije sprejemljiva, zato jo bomo podprli. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije stojimo za predlogom vlade in bomo podprli predlagane spremembe zakona, vendar bomo pri uskladitvi predlogov zakona z odločbo ustavnega sodišča, kot sem že omenil, v izogib različnim interpretacijam v obliki amandmaja vložili amandma, ki ga bomo seveda tudi vložili. Odločitev ustavnega sodišča deluje v prid logike zakona. Menimo, da tako ostaja situacija v javnih šolah in vrtcih nespremenjena. V javnih šolah in vrtcih konfesionalne dejavnosti ne bo. Skladno z odločbo ustavnega sodišča in odločbo zakona bo v času izvajanja javnega pouka enako tudi v šolah in vrtcih s koncesijo. Zunaj časa javnega pouka pa bo v teh, sicer zasebnih ustanovah, konfesionalna dejavnost dovoljena. Omenjena sprememba tako dopušča staršem in otrokom možnost izbire, kar pomeni spoštovanje temeljnih načel ustave Republike Slovenije.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, bo predstavil gospod Janez Podobnik. Na seznamu razpravljavcev ga ni, ker je prijava prišla malo čez 12. uro in seveda izjemoma prvič smo uvrstili tudi te razpravljavce. Za naslednjo sejo to ne bo veljalo. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Včeraj popoldne sem se pisno obrnil na predsednika državnega zbora in ga zaprosil, da ob dejstvu, da je naša poslanska skupina prijavila 20-minutno razpravo, je bilo razumljivo, da smo razumeli, da sem se avtomatsko kot vodja poslanske skupine prijavil k razpravi. Hvala podpredsednica, ker je danes prvič, da ste nam omogočili, da sem nastopil kot vodja poslanske skupine. Če pa ne bi, bi seveda nastopil v razpravi poslank in poslancev. Namen splošne razprave je ta, da državni zbor opravi razpravo o razlogih, ki zahtevajo sprejem zakon, ter o načelih, ciljih in poglavitnih rešitvah predloga zakona. Ker so predlog za to razpravo posredovali naši spoštovani koalicijski partnerji v Združeni listi socialnih demokratov, smo bili zelo pozorni, kakšen bo njihov predlog. In če smo vas pravilno razumeli, spoštovani kolegi v Združeni listi, ne boste nasprotovali, torej boste podprli, da zakon nadaljuje svojo pot, boste pa aktivni v amandmajski obliki. Danes se je tudi zgodil zanimiv presedan, ki se mi zdi pozitiven. Naša kolegica v Združeni listi je tudi povedala, kako so potekala koalicijska usklajevanja. Če bo to praksa za naprej, bomo z veseljem tudi mi seveda naša stališča povedali. Mislim, da to lahko tudi dvigne politično kulturo v državi. Mislim, da je to neka pozitivna praksa. Naša poslanska skupina bo sledila tej praksi. Mislim, da je dobra. Glede samih vsebin zakona, bi najprej rad povedal, da je razumljivo, da je osnovni razlog za zakon odločba ustavnega sodišča. Vsi razpravljavci ste podprli odločitev, da je pač državni zbor dolžan, da odreagira v letu dni. Potem je pa še vprašanje o načelih, ciljih in poglavitnih rešitvah. Mislim, da je vlada zelo dobro povzela osnovne cilje in načela, ko je pač citirala določbe ustave, ki govorijo o svobodi vesti in pa tudi iz svobode vere. Bi pa rad uvodoma najprej poudaril še dve rešitvi v zakonu, ki nista v ničemer vezani na odločbo ustavnega sodišča, in se je predlagatelj, vlada, odločila, da jo s to novelo zakona poskuša sanirati. To je vprašanje šolskih uprav, njihovega delovanja in pa tudi prenosa del nalog na različne institucije. Kolegice in kolege, bi rad spomnil na čas v letu 1996, ko je bilo proučeno in realno tudi opredeljeno, kakšno je področje šolskih uprav. Takrat smo v zakonu določili vsebino in obseg nalog. Žal pa takrat nismo točno določili roka ustanovitve šolskih uprav in začetka njihovega delovanja. In bi vas rad spomnil, da 6 let po sprejemu zakona je bila žal ustanovljena samo ena uprava, pa še ta ni začela s svojim delom. Rešitev, ki jo predlaga vlada, je možna. Bi pa opozoril, da z žalostjo ugotavljamo, da se s tem proces decentralizacije državne uprave v šolstvu ustavlja, kajti rešitev je taka, da bo seveda prehodno naloge prevzelo ali ministrstvo ali pa urad, Zavod Republike Slovenije za šolstvo in nekaj malega občinske uprave, torej občinske izpostave državnih uprav natem področju. Mislim, da bi bila boljša druga pot. V poslanski skupini smo v zadnjih letih večkrat v poslanskih vprašanjih odpirali vprašanje, kdaj bodo zaživele šolske uprave, ali so torej tujek v sistemu ali realno računamo, da bodo sooblikovale politiko na področju šolstva. Postavlja se nam vprašanje, ki je bolj pravne narave. Sprašujemo se, kje je pravna podlaga, da bi se od zakonitih upravljavcev zbirk osebnih podatkov le-te lahko preneslo tudi na druge zavode in institucije zunaj resornega ministrstva. Ocenjujemo, da je Zavod Republike Slovenije za šolstvo zunaj tega resorja in tu se nam odpira to pravno vprašanje. Še nekaj bi rad opozoril. Zakon o otrocih s posebnimi potrebami je v prehodnih in končnih določbah v 40. členu opredeljeval, da se do začetka delovanja šolskih uprav izvajajo naloge šolskih uprav lahko na upravnih enotah, enotah Zavoda Republike Slovenije za šolstvo, zavodih za vzgojo in izobraževanje ali na pristojnih centrih za socialno delo. Podrobnejša navodila za izvajanje teh nalog ter krajevno pristojnost organov oziroma organizacij iz prejšnjega odstavka pa določi pristojni minister. V skladu z določbami tega zakona, torej zakona o otrocih s posebnimi potrebami, so bila centrom za socialno delo že dana navodila in je bila tudi izdana odredba ministrice za šolstvo za začasno izvajanje nalog šolskih uprav, ki jih določa zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Po našem mnenju bi bila lahko to dobra rešitev in ne bi bilo potrebno, da se spreminja zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Bomo pa med sprejemanjem zakona pri tej rešitvi sodelovali in bi prosili, da bi do druge obravnave zakona pridobili tudi pravno mnenje, ali lahko institucija zunaj ministrstva izvaja naloge s področja upravnih zadev, ki so v izključni pristojnosti resornega ministrstva - po našem mnenju gre za dosti resno pravno vprašanje - in, seveda, ali se lahko izvajanje nalog šolskih uprav prenese na enote Zavoda Republike Slovenije za šolstvo. Predlagamo tudi, da bi čim prej ustanovili šolske uprave. Sedaj bi se pa rad še dotaknil rešitve v zakonu, o kateri so poslanski kolegi razpravljali, praktično večinoma gre za reakcijo vlade na odločitev ustavnega sodišča. Po našem mnenju je vlada poskušala v okviru odločbe ustavnega sodišča, ki je zahtevna strokovna materija - če bi pozorno brali odločbo ustavnega sodišča, bi tudi videli, da je kot strokovni podstat tej odločbi citirana različna literatura, v domači in tudi tuji primerjalni literaturi - torej ugotavljamo, da je vlada poskušalaz vso potrebno občutljivostjo tega vprašanja predlagati solucijo, ki bi bila korektna. Res je, potekala so intenzivna koalicijska usklajevanja, tudi s strani Slovenske ljudske stranke so pri tem sodelovali kompetentni strokovnjaki, ki se vrsto let ukvarjajo s temi vprašanji. Poglejte, mi smo bili v celoti usklajeni, čeprav, kot imam podatek, mislim, da potem noben minister ni nasprotoval rešitvami, ki so predlagane v predlaganem zakonu. V poslanski skupini tudi predlagamo, da bi bile rešitve take, da bi sledile praksi, ki velja za tolmačenje človekovih pravic. Evropska konvencija o človekovih pravicah in kadarkoli se tolmači vsebina te konvencije, je vedno taka, da se jo razlaga pozitivno, to se pravi, da se je ne razlaga omejevalno, če se seveda dotika neke človekove pravice. Po našem mnenju bi lahko to paralelo uporabili tudi pri interpretaciji in razlagi odločbe ustavnega sodišča. Razlagajmo jo na način, da ne bomo v ničemer omejevali človekovih pravic, da ne bomo z eno človekovo pravico omejevali druge. Zato se nam je zdela rešitev, ki jo je predlagala vlada, v tem smislu odprta, široka, liberalna, v najbolj žlahtnem pomenu te besede. Po našem mnenju bi bilo dobro, da jo ohranimo. Slišali smo, sedaj lahko samo komentiram, ker nismo pač v pisni obliki do danes ničesar videli, pravzaprav napoved, v kakšno smer naj bi šla rešitev, predvsem s strani kolegov iz Združene liste in, če sem prav razumel, tudi s strani kolegov Liberalne demokracije Slovenije. Prav zato nas ta rešitev preseneča, ker je mnogo manj liberalna, in tudi na nek način mnogo bolj omejevalna. Rešitev, ki jo predlaga vlada, je v smislu konteksta razprave s strani poslanskih kolegov, ki so govorili pred menoj, boljša. Rešitev, ki je predlagana, bo po našem mnenju lahko bolj zlorabljena in napačno interpretirana. Ampak kakorkoli že, v okviru razprave v nadaljnji proceduri bomo pri tem sodelovali. Rad bi vas samo še nekako obvestil, da se nam zdi pomembno, da bi si vzeli dovolj časa, ko bomo nadaljevali z razpravo o tem zakonu. Naša poslanska skupina bo podprla, da je zakon primerna podlaga, da nadaljuje svojo razpravo, da se poslanci, ki jih zanimajo ta vprašanja, ponovno morda seznanijo z nekaterimi rešitvami, ki so v tuji ustavnopravni praksi brez dvoma nekakšen temeljni kamen teh rešitev. Tukaj bi bilo potrebno opozoriti na nekatere zelo odmevne odločbe vrhovnega sodišča v ZDA, ki ima tudi status ustavnega sodišča. Primer Vidmar je, kjer je bila vsebina o osnovi svobode govora, je razveljavil prepoved uporabe univerzitetnih zmogljivosti za molitev in religiozne razprave študentskih skupin. Prepoved je določila univerza. Leta 1984, tri leta po tem zelo znanem primeru Vidmar pa je nato kongres-zakonodajalec sprejel zakon, ki se je imenoval zakon o enakem dostopu. In zanimiva je vsebina tega zakona. Zakon je razširil pravice do dostopa, ki jih je primer Vidmar priznal univerzitetnim študentom, tudi na učence srednjih šol. Zakon med drugim določa, citiram - "Protipravno je dejanje katerekoli javne srednje šole, ki dobiva zvezno finančno pomoč in ki ima omejeno odprt forum, s katerim bi šola omejevala odprt forum tako, da bi odrekla enak dostop katerimkoli učencem, ki želijo imeti srečanje znotraj tega omejenega odprtega foruma na temelju religiozne, politične, filozofske ali druge vsebine govora na takih sestankih". Mi smo pozorno proučili tudi to vsebino neposredno iz zakona in se nam zdi, da bi lahko bila zelo dobra podlaga za iskanje dobrih rešitev v zakonu, ki je pred nami. Nekaj kasneje se je zgodila podobna rešitev. Šlo je za odločbo enega od šolskih uradnikov, ki je zavrnil prošnjo za formiranje študentskega krščanskega kluba in se je ugotovilo, da je bil kršen zakon ter da uporaba zakona v tem primeru ni kršila ustave. Prav tako je zelo zanimiv primer, in tudi zelo odmevna je bila praksa, šlo je za vprašanje priznanja skupine oziroma kluba s strani šole. In to je pomenilo dodelitev dovoljenja za sestajanje v šolskih prostorih v času, ko ni pouka. To se mi zdi zelo, zelo primerljiva situacija, v kateri se sedaj mi gibamo v okviru tega zakona Tako priznanje so morale dobiti izvenkurikularne študentske skupine, na primer šahovski klub ali potapljaški klub, za razliko od latinskega kluba ali matematičnega kluba. Sporni klub v tem primeru je bil krščanski klub, katerega namen je bil brati Biblijo in razpravljati o njej, imeti bratovščino in skupaj moliti. Bolj detajljno o teh vprašanjih, to gradivo imam pri sebi in bi ga vam, kolegice in kolegi, če vas bo zanimalo, z veseljem pokazal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti in za njim še mag. Janez Drobnič, ki je z najavo ravno tako zamudil, kot nekateri, ampak na tej seji, kot sem povedala, izjemoma je to dovoljeno. Izvolite, gospod Jelinčič.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Jaz se ne bom spuščal na področje zakonodaje Združenih držav Amerike, tudi ne bom jemal kakšnih paralel z ameriškimi sodišči, ne vrhovnimi, ne drugimi. Tudi ne bom jemal paralel s kakšnimi drugimi sodišči, ravno tako tudi ne z našimi, razen morda z ustavnim sodiščem. In ravno vprašanje ustavnega sodišča in njegova odločitev je tukaj v tem zakonu oziroma predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organiziciji in financiranju vzgoje in izobraževanja napačno razumljena. Gre za 72. člen originalnega zakona, tretji odstavek oziroma za 2. člen predloga tega zakona, ki ga imamo pred seboj, in sicer v tistem delu, ko govori: »Doda se nov drugi stavek, ki se glasi: Konfesionalna dejavnost je dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, če ne ovira programa, ki se izvaja kot javna služba.« Gre za zelo ohlapno dikcijo, ki jo je predlagatelj tega predloga zakona napisal. Ni definirano, kaj to pomeni »oviranje programa«. Smiselno in razumljivo bi bilo, če bi dodali stavek, da če časovno in prostorsko ne ovira programa, ki se izvaja kot javna služba, ne pa tako na splošno. V tem splošnem sistemu ima pravzaprav ravnatelj diskrecijsko pravico, da po svojem razmisleku določa in odloča,ali ovira program ali ne ovira program. Kajti prostorsko oviranje programa se lahko šteje tudi tako, da nekdo mora izvajati javno službo. To se pravi, učno javno službo v prostorih, ki so namenjeni za to, to se pravi v razredih, če pa tega ni in če nimamo definirane prostorskega oviranja tega pouka, potem lahko ta pouk damo pod kozolec, v razrede pa damo konfesionalno vzgojo. Tudi kar se časovnega oviranja tiče. Vemo, da dan ima 24 ur in glede na določene intence nekaterih ravnateljev je zelo možno oziroma je zaenkrat omogočeno, da lahko konfesionalno dejavnost izvajajo ob, recimo, najbolj ugodnih urah, recimo ob desetih dopoldne do dvanajstih dopoldne, normalni pouk pa bodo postavili v čas opoldanskega kosila in s tem pravzaprav de facto oziroma de iure program ne bo oviran, de facto pa program bo oviran. Zaradi tega sodim, da je smiselno, da se podpre amandma, ki mislim, da ga že nekateri kolegi poslanci pripravljajo, in da se ga vgradi v ta 2. člen. Drugače pa mislim, da se slovenski parlament bistveno bolj ukvarja s konfesionalno dejavnostjo, kot se ukvarja s problematiko preživetja slovenskega naroda, in ne samo preživetja slovenskega naroda, tudi z vprašanjem preživetja slovenskih državljank in državljanov se ta parlament hudičevo malo ukvarja. Na filozofskem nivoju smo pripravljeni tukaj notri sprejemati in delati ne vem, kaj še vse. Na dejanskem stanju ureditve določenih žgočih in pa nevarnih razmer in razmerij v slovenski družbi izven tega steklenega zvona, ki se mu reče državni zbor Republike Slovenije, in izven še enega drugega zvona, ki je še bolj odmaknjen od tal in od realnosti, ki se mu reče slovenska vlada, tam notri pa nekako nočemo posegati. Izgleda, da nekaterih ne briga kaj bo s slovenskimi državljani in državljankami in slovenskim narodom, le da bodo zadoščene določene pravice, ki se v tem primeru tičejo rimokatoliške cerkve. Dejstvo je, da je 2. člen pravzaprav pripravljen na zahtevo rimokatoliške cerkve. V Sloveniji pa imamo poleg te sekte še drugih 32 sekt, ki imajo enake pravice. In le kam bo potem lahko ravnatelj vtaknil še konfesionalni pouk za vse ostale sekte, tako da ne bo časovno in prostorsko oviral programa. Zelo zanimivo. V primeru, da imamo notri dikcijo, če časovno in prostorsko ne ovira programa, v tem primeru se bo treba nekako prilagoditi in urediti zadeve. V primeru, če ne ovira programa, potem lahko računamo, da si bodo ves dnevni čas razdelile verske sekte, kar bo ostalo, bo imela javna šola. In vendar se mi zdi, da v Evropi, izgleda, da razen v Sloveniji, vendarle gremo v smeri laične javne šole, to že ni doseženo. V večini evropskih držav je to doseženo. V nekaterih državah še ni in v kratkem bo, v nekaterih, kot na primer Slovenija, gremo pa korak za korakom nazaj. Sodim, da konfesionalna dejavnost sodi v druge prostore, in tako sodi Slovenska nacionalna stranka, ne v šolo. Šola naj bo laična in naj pušča ljudem oziroma mladim ljudem možnost razmisleka, premisleka in izbire. Nekoč smo imeli indoktrinacijo z marksizmom in leninizmom in socializmom in ne vem, kaj še, in s samoupravljanjem. Zdaj isti predmet nadomeščamo s to konfesionalno dejavnostjo. Mislim, da se bo tudi rimokatoliška cerkev sčasoma zavedla, da je naredila napako. Ravno tako kot smo pred časom zasovražili tisti predmet o samoupravljanju s temelji marksizma, ravno tako bodo mladi ljudje zasovražili konfesionalni pouk. Mislim, da to ni dobro. Ni dobro zaradi tega, ker se tukaj oži razmišljanski krog mladih ljudi. In v ta krog moramo poseči mi, dokler ta krog še ni popolnjen in zaprt. Posežemo pa lahko samo na ta način, da jim odpremo glavo in da jim dovolimo prosto razmišljati. Prosto razmišljati pa pomeni, da jim damo smernice, da jim damo usmeritve, v svojem prostem času pa jim omogočimo tisto, kar zdaj hočemo uzakoniti v šolskem programu. Slovenska nacionalna stranka ne podpira tega predloga, razen če bo sprejet amandma, ki bo vnesel notri dikcijo o časovni in prostorski oviri programa, ki se izvaja kot javna služba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo predstavil stališče poslanske skupine [[...]]Proceduralni predlog. Razlaga poslovnika ob tem vprašanju. Gospod Sok, izvolite.
Gospa predsedujoča! Mislim, da se je gospod Jelinčič žaljivo obnašal pri svoji predstavitvi, ko je predstavnike rimokatoliške cerkve in cerkev imenoval za sekto. Kot predsedujoča bi mu morala v skladu s poslovnikom izreči vsaj opomin. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Poslanke in poslanci s polno odgovornostjo odgovarjamo sami. Polemike o tem, kaj govorimo na govornici, je polna odgovornost posameznika. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije. Gospod mag. Janez Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa, da sem lahko prišel do besede, da v imenu poslanske skupine Nove Slovenije sporočim mnenje o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Da je prišlo sploh do te spremembe, se je treba zavedati tega, da so naši kolegi vložili ustavni spor na očitno ustavno kršitev temeljne svobode zasebne pobude, ki je bila kršena s tem zakonom. To je ustavno sodišče tudi ugotovilo in potrdilo. Na osnovi tega je naša poslanska kolegica, gospa Tisovic, vložila predlog, prvi predlog sprememb in dopolnitev tega zakona, vendar smo ga mi potemprepustili, da vloži namesto našega vlada. Zakaj smo to storili? Zaradi dveh razlogov. Prvič, ker, žalibog, imate, vladajoča koalicija, tak sporazum, da ste se dogovorili, da nobeden od zakonov iz opozicije ne bo sprejet. Da se to ne bi zgodilo, smo rekli da je bolje, da to prepustimo vladi ali pa vladajoči koaliciji. Drugo pa je bilo to, da je imela vlada namen popraviti še nekatere druge napake iz prejšnjih procedur sprejemanja zakonov. Tudi to smo upoštevali, ker je treba to področje zagotoviti v korist državljanov, ne pa v korist političnih točk posameznih strank. Iz tega lahko ugotavljamo, da Nova Slovenija goji ustrezno toleranco do drugačnosti in do dobrobiti te države. Najbolj smo se v poslanski skupini Nove Slovenije dotaknili tega konfesionalnega pouka. Gre za preprosto stvar. V obstoječem zakonu, ki ga ustavno sodišče razveljavlja, je zapisano, po domače povedano, takole: Nekdo, ki je zgradil s svojimi lastnimi sredstvi, s svojimi privatnimi sredstvi zgradbo, v kateri opravlja neko dejavnost,potem pa je na ponudbi in povpraševanju, na razpisu dobil možnost, da izvaja tudi program javne šole skozi koncesijo. In ta zakon, ki ga ustavno sodišče razveljavlja, je prepovedoval temu zasebnemu izvajalcu, da izvaja katerokoli dejavnost izven programa javne šole v svojih lastnih prostorih. To je pravzaprav kršitev osnovne zasebne pobude - prepovedovalo se mu je, seveda ob dovoljenju, da me ne boste napačno razumeli, ob dovoljenju ministra. To ne more biti, s tem se seveda ne moremo meriti v evropskem prostoru. Zato je ta pobuda povsem smotrna in potrebna. Ni pa naključno takšna ureditev prišla leta 1996. V ihtavosti, da se zaščiti šola pred kakršnimkoli, ne vem kakšnim naukom, konfesionalnim poukom ali vzgojnimi elementi, se je zaščitilo s filigransko tehtnico, da se karkoli ne dotakne ljudi. V poslanski skupini Nove Slovenije zavračamo vsakršna tolmačenja in podtikanja, da si prizadevamo za uvedbo verouka v obvezni program javne šole. Nobenemu ne vsiljujemo tega. To naj bo jasno. Zagovarjamo pa svobodo osebnih izvajalcev, da lahko začnejo počnejo kar hočejo. Naš šolski sistem kaže premajhno toleranco in pluralnost glede vsebine programskih vsebin in izvajalcev. Zato smo seveda v Evropi ena takih držav, ki ima malo zasebnih šol. Naša ustava zagotavlja, da se tudi ustanavljajo zasebne šole. Tudi ustavno sodišče je jasno povedalo, kako je z zasebnimi šolami. Naslednje vprašanje je, ali mora država zagotoviti tudi za zasebne šole sofinanciranje. Ob upoštevanju ustavne zahteve, da mora biti zagotovljena možnost učinkovitega in dejanskega izvrševanja človekovih pravic, je odgovor pritrdilen. Če naj bo ustavno zagotovljena pluraliteta nosilcev izobraževanja dejansko uresničena, je država dolžna ustvariti tudi finančne možnosti za to. Njen prispevek je sicer odvisen od tega, koliko zmore, vendar pa mora biti podpora taka, da omogoča dejanski razvoj zasebnega šolstva. Ravno to je bilo kršeno z obstoječim zakonom glede koncesioniranih izvajalcev, poleg tega pa so v obstoječem sistemu privatni izvajalci plačani 85% glede na stroške programa. V naši družbi se moramo vprašati, kakšno je stanje z dejanskim izvajanjem ustavne določitve glede pluralizacije. Očitno tega še ni. Drugo pa je glede konfesionalnega pouka v šolah. Ustavno sodišče se je držalo pri tolmačenju predvsem negativnega vidika svobode izpovedovanja vere. Lahko bi se odločilo za uravnoteženo. Če bi bilo ustavno sodišče uravnoteženo, potem bi se verjetno za uravnoteženo odločilo. Vendar v poslanski skupini Nove Slovenije spoštujemo odločitev ustavnega sodišča. Vendar iz tega izhaja, da je ohranilo nekakšen etatističen model šole, ki ga je uveljavil šolski zakon iz leta 1996 v pojmu avtonomija šolskega prostora. V tej državi se že nekaj let bije primat med človekovimi pravicami nad državo in državo nad človekovimi pravicami. V tem primeru tudi predlagateljstvo takšnega zakona je možno razumeti, da si nekateri lastijo državo in s to lastnino bi radi ujeli človekove pravice in svoboščine. Tudi pravico in temeljno svoboščino, v našem primeru pravico staršev,da v skladu s svojim prepričanjem zagotavljajo svojim otrokom versko in moralno vzgojo. Torej dalo je prednost temu negativnemu vidiku. V poslanski skupini Nove Slovenije se seveda z enako mero simetričnosti, tega simetričnega pogleda, sprašujemo, kako bodo pravzaprav zaščiteni tudi otroci, recimo temu vernih staršev, pred dotaknitvijo ateističnega duha. To je enako relevantno vprašanje. Ja, točno tako je. To sprašujem tudi ministrstvo za šolstvo in šport, kako nam lahko to pojasni. Naloga je tudi, da je treba šolo braniti pred katerimikoli ideološkimi posegi enakovredno. V našem sistemu bi se lahko odločili za pozitivni vidik izražanja svobode in ne bi to nikogar motilo. Tako je urejeno tudi v drugih evropskih državah. Spoštujemo pa to načelo, da nobenemu ne smemo vsiljevati teh obveznosti poučevanja verouka ali konfesionalnega pouka. Na ta način, kot je sedaj, kot je bilo v obstoječem zakonu, je ta pravica, temeljna svoboščina kršena. Zato v poslanski skupini seveda podpiramo spremembo tega zakona, ker bo obstoječo nedemokratično ureditev, neprimerljivo z evropsko ureditvijo, odpravil. Ob tem se pa seveda sprašujemo, kaj je s programskimi vsebinami, ki prispevajo k vzgoji in izobraževanju, k vrednotam v javni šoli. Kaže se v sedanji generaciji, v brezciljnosti, asocialnem vedenju, uživanju drog ter alkohola. Kdaj bo šola še vključila tudi ta element v prakso? Naša šola je torej potrebna sprememb, z dobro vzgojno vsebino. Zakaj ne bi dali možnost tudi tistim civilnim pobudam, da bi vplivali na našo mladino? Naslednje vprašanje je glede brezplačne javne šole. To, kar se zdaj dogaja v slovenskem prostoru, je onemogočanje enakih možnosti, tako da socialno šibki ne morejo vstopati enakovredno z ostalimi do poklicev. Ta selekcija, segregacija, se vse bolj uveljavlja. Visoke vpisnine, šolnine in dragi prevozi. Tu sedanja vlada koplje grob slovenski naciji. Besedilo tega zakona bomo podprli, ker izboljšuje, popravlja notorično ustavnosporno besedilo. To je potrebno narediti zato, da se bomo lahko primerjali v evropskem prostoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo predstavitve stališč poslanskih skupin in zdaj prehajamo na razpravo v naprej priglašenih poslank in poslancev, seveda v okviru preostalega časa, ki ga še ima posamezna poslanska skupina. Ker je prišlo do nekaj najav sprememb, vam samo po vrstnem redu povem še enkrat - najprej gospa Simšič, potem gospod Podobnik, gospod Drobnič, Potrč, Rupar in Plemeniti. Gospa Danica Simšič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Najprej bi v svojem imenu rada rekla, da predloga zakona, tako, kot je ta trenutek predlagan in zapisan, ne morem podpreti. Pa ne zavoljo tega, ker bi me preganjala kakšna fobija ali verski strah, kot je bilo slišati iz ust nekaterih prejšnjih razpravljavcev, ampak zaradi nekaj preprostih dejstev. Skladno z odločbo ustavnega sodišča se mi zdi seveda popolnoma razumljivo tudi to, kar se že dogaja, in sicer, da posamezne šole, javne šole ali šole s koncesijo zaprosijo za opravljanje verskega pouka oziroma konfesionalne dejavnosti v nekaterih izjemnih primerih. Slišali smo, da je takih prošenj deset ali dvanajst na leto. Seveda morajo biti pri tem vse verske skupnosti enakopravne po mojem mnenju. Hkrati bi pa vendarle kolegice in kolege rada opozorila na nekaj stvari, ki jih doslej nismo dovolj jasno slišali. V Sloveniji imamo javne šole in vrtce, imamo javne šole in vrtce s koncesijo in imamo zasebne vrtce in šole s koncesijo. Pri javnih s koncesijo se dejavnost financira 100%-no, pri zasebnih s koncesijo 85%-no, pa če bi hotela povedati vso resnico,celo pri zasebnih se je lep del časa to financiranje s strani davkoplačevalcev odvijalo v znesku 100%-nega nadomestila. Slovenija je v primerjavi z vsemi evropskimi državami država, ki daje največji odstotek davkoplačevalskega denarja za šole s koncesijo.Niti ena država v Evropi ne daje 85%. To je treba posebej poudariti. Zato se mi zdi rešitev, ki je predlagana, da je konfesionalna dejavnost dovoljena, če ni oviran program, ko se izvaja javna služba, preveč ohlapna. Me zanima, kdo bo pravzaprav ta program preverjal oziroma ugotavljal, kdaj je ta progam oviran in kdaj ni. Zanima me, v kolikšni meri bo konfesionalna dejavnost posegala v vsebine nekaterih drugih predmetov. Nadzor ne nazadnje predvideva tudi odločitev ustavnega sodišča. Hkrati bi rada rekla tudi to, da me pravzaprav preseneča nenehna želja ene same verske skupnosti, da za vsako ceno želi opravljati konfesionalno dejavnost v šolskih prostorih, tako tistih javnih šolskih prostorih, kot tistih prostorih s koncesijo. Čeprav moram reči, da iz pogovorov s številnimi, iskreno vernimi starši vem, da si ti želijo, da bi njihovi otroci sprejemali katehezo v cerkvenih prostorih, ki so v ta namen opremljeni tudi z vsemi potrebnimi atributi. In ko sem prej rekla in govorila o znesku in odstotku koncesije oziroma denarju davkoplačevalcev, ki gre za šole in vrtce s koncesijo in za zasebne verske šole, torej v znesku 85%, potem moram reči, da bi v nadaljevanju, če pri tej dopolnitvi in spremembi zakona ne bomo našli ustrezne rešitve, predlagala, da gremo po evropski poti, denimo italijanski poti, ki zasebnih verskih šol ne financira niti z enim samim evrom, tako kot je za razliko pri nas, 85%-no financiranje iz proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa. V svoji poslanski razpravi ne bom porabil vsega časa, 7,30 minute. Rad bi kolegice in kolege nekako obvestil, da ne bo kakšna beseda, ki pade v ta prostor odzvenela napačno. Ni mi poznana nobena zahteva s strani rimokatoliške cerkve, da mora biti ravno taka in taka rešitev v tem zakonu. Jaz poznam samo strokovno delo resorja za šolstvo in drugih vladnih služb in nato tudi seveda politična odgovornost vladnih strank, ki so pripravile ta zakon. Živimo pa v času in prostoru, ki se mu reče leto 2002, torej splošni, kulturni, civilizacijski utrip je pa tisti, ki nas pač določa, ko predlagamo neko rešitev. Tudi poudarjena beseda »sekta« v povezavi s katoliško cerkvijo je taka, da lahko pri nekaterih upravičeno sproža reakcijo in bi rad poudaril, da v trenutku, ko se država trudi, Republika Slovenija, da bi podpisala sporazum s Svetim sedežem, je pač tak, jaz bi rekel nestrpen odnos do katoliške cerkve, nenavaden. Z moje strani, naše stranke, naše poslanske skupine ga ne boste slišali oziroma obratno. Plediramo za kulturnost, ki je lastna krogu, v katerega prihajamo. V Evropski uniji takih besed ne boste slišali, v evropskem parlamentu ne več. Pri nas jih pa še slišimo, žal. Glede samih rešitev, ki so predlagane v zakonu, je morda sedaj priložnost, da bi povedali javnosti in vsem nam, da v okviru veljavnega zakona, veljavnega zakona, še posebej seveda to velja za srednje šole, obstaja zakonska možnost, ki se ji reče, obvezne izbirne vsebine. Ta možnost je premalo izkoriščena. Žal je temu tako. Gre za to, da sedanja zakonodaja omogoča, da dijak sam, poudarjam, dijak sam izbira iz kataloga, ki ga pripravi Zavod za šolstvo. Tudi na podlagi, lahko rečemo javnega povabila, javnega razpisa, vsem možnim izvajalcem. Tukaj je prisotna vsa možna mavrica tistih, ki bi želeli ponujati take obvezne izbirne vsebine. Morda bi v zaključku, ko ima možnost po poslovniku, da nastopi vlada, lahko slišali, če imate podatke, na kakšen način, v katerih primerih, v katerih področjih so te obvezne izbirne vsebine uporabljene na podlagi veljavnega zakona. Ker bo očitno, da bo sama vsebinska razprava tekla potem v drugi obravnavi, se ne bi želel več spuščati v konkretne rešitve, ko ga mi zdaj že anticipiramo nek amandma, ki ga še nimamo. Vsi trdite tisti, ki pravite, v zaključnem elementu zakona pa vlada ni pripravila najbolj čudovite rešitve in bomo predlagali amandma. To je pravzaprav praksa, ki je predvsem za opozicijo nerodna. Oni ne poznajo ne vsebine amandmaja in potem ne morejo enakovredno sodelovati v taki splošni razpravi. Ampak ne glede na to: zaključil bi s prepričanjem, da je Sloveniji lahko v čast, da imamo pri deležu sofinanciranja javnih vrtcev in šol s strani državnega denarja, da je 85 procentov. To mislim, da nam je lahko v čast in na to smo lahko ponosni. Hvala lepa. Seveda, s koncesijo.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janez Drobnič. Izvolite. Če dovolite samo pojasnilo, gospa ministrica se je odločila, da bo po razpravah vseh poslancev v okviru še dovoljenih 5 minut časa odgovorila po koncu vnaprej priglašenih razpravljavcev. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi se najprej dotaknil sploh osrednje drže medijev, vsega, kar se pojavlja na pisano v besedni obliki do tistih ljudi, ki pač izražajo vero. Znano je in povsem jasno, da ta odnos v naši državi ni toleranten. Nismo prava pluralna družba, s spoštovanjem človekovega izražanja vere, duhovnosti in drugega. To je osnovna težava v tej naši družbi. To se pač kaže. Če pregledate medije v zahodnoevropskih državah, spoštujejo prepričanje, spoštujejo civilno družbo, ji dajo podporo. Konec koncev tudi naša ustava govori v smislu pozitivne naravnanosti do izražanja vere, ker je to temeljna svoboščina, ne samo kot izbira, ampak tisto pozitivno, ki prispeva k socialni kohabitaciji državljanov. To je težava. Mi - ne vem, javnost je preveč nestrpno razpoložena do tega. Zato izhaja iz tega tudi toliko nerazumevanja. Zato se tudi pojavljajo takšna razmišljanja. Zato gre do takšna razmišljanja v smer čez rob, da se v okviru avtonomije šolskega prostora prodaja še kaj drugega, da se ne krši samo teh reči, kot sem jih omenjal - svoboščin in izpovedovanja vere - ampak celo zasebna pobuda, zasebna dejavnost v zasebni sferi. Ne slučajno. To je tisto, kar nas seveda vznemirja. In še enkrat poudarjam: po načelu enakosti in simetričnosti bi se moralo na enak način boriti prostorsko, časovno, da otroci ne pridejo v stik z agresivnim ateističnim duhom, da ni prostorsko, da ni časovno povezano. Kam bomo pa na tak način prišli? Izhaja iz temeljnega nezaupanja. Sodišče torej - žalibog se je odločilo, da preferira negativne oblike svobode, da se, kakorkoli je možno, opravi, onemogoči kakršnakoli konfesija, da ne pride v stik. S tem se seveda postavlja vse te vsebine v podrejen položaj; kot nekaj slabega, kot nekaj negativnega, kot nekaj, kar ne prispeva k pluralnosti. To je tisto, kar nas posebej, mene tudi posebno, iritira. In zato je treba to določilo sprejeti. V določilu je tudi, da se ugotavlja - oziroma poskusi nekaterih, da se to prostorsko in časovno loči. To bo izredno težko, to je težko razumeti, spet pa iz tega prihaja na dan ta nestrpnost, ta težava, da je to nekaj nezaželenega. Škoda, takšne razprave neprispevajo k umiritvi. V zahodnih državah je izredno malo razprav. Tam so stvari že uredili. In če pogledate nemški sistem, nemški sistem ima celo verouk v okviru javne šole, vendar na način izbirnih vsebin. In to ne predstavlja nobene ovire za nemško javnost. Svoboda izbire. In ne samo to; država financira to, država financira ta pouk, zato da zagotavlja temeljne človekove pravice, ki izhajajo iz ustave, in pravice državljanov iz odnosa do davkoplačevalskega denarja. Mi se ne približujemo s takimi rešitvami, kot so bile, v evropski prostor. Mi se od tega prostora oddaljujemo. Oddaljujemo se tudi od tistih podlag, ki so konstituirale evropske države in zahodno civilizacijo. V imenu ne vem česa, v imenu nevarnosti. Vendar, da ne bomo narobe razumljeni ali jaz narobe razumljen: nobenemu vsiljevati v okviru obveznega šolskega programa in pouka. To naj bo svoboda izbire. Tako mora tudi biti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. V Združeni listi socialnih demokratov smo za toleranco; ampak enako mero tolerance do verujočih in enako mero tolerance do neverujočih. Glede pritiskov na ene in druge smo na žalost še vedno prisotni v družbi z obojimi pritiski in prav bi bilo, da nobenih ni. Drugo. Mislim, da je prav poudariti, da želimo slediti odločbi ustavnega sodišča tako, kot je bila po svoji vsebini sprejeta, pri čemer je zahteva za ustavno odločbo bila postavljena tako, da je neustaven člen zato, ker v javnih šolah ne dovoljuje konfesionalnega pouka. In prav je povedati, da je glede na to, da je šol s koncesijo in vrtcev s koncesijo relativno malo, odločba ustavnega sodišča pravzaprav v 99 in več odstotkov primerih potrdila ustreznost sedanjih rešitev v zakonu, ker v javnihšolah cerkvena konfesionalna dejavnost - pouk ni dovoljen. Res pa je dopolnila del, ki govori o tem, kako se lahko verski pouk uresničuje v šolah in vrtcih s koncesijo z določenimi omejitvami. In vprašanje teh omejitev je tisto, kar mi mislimo, da je treba v zakonu še jasneje opredeliti, kot je to naredila sama vlada, in v tem delu se bomo - tako glede časovne in prostorske ureditve tega vprašanja kot tudi glede prijavljanja ali odjavljanja - potrudili, da bodo rešitve nesporno jasne, da jih ne bi praksa kasneje na neustrezen način urejala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rupar. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča! Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Sam sem se prijavil k tej razpravi zato, ker menim, da moram povedati tisto, kar me teži. Na začetku povem, da sem vernik, kristjan, da pa ne govorim na podlagi svoje veroizpovedi, niti ne o sugestiji katerekoli verske skupnosti, pač pa iz svojega prepričanja. Delno sem zadovoljen z obliko zakona oziroma spremembe zakona, ki jih imamo pred seboj, zato ker ocenjujem, da je to po osamosvojitvi Slovenije prvi korak približevanju na tem področju tudi v približevanju Evropski uniji. Vendar je to le prvi korak. Še veliko jih bo, preden bomo lahko govorili o enakopravnosti vernikov v Sloveniji z enakopravnostjo vernikov v drugih evropskih državah. Zakaj? Zato, ker v teh spremembah manjka konfesionalna vzgoja tudi v javnih vrtcih in javnih zavodih. Da to drži, se ozrimo samo po sosednjih državah. To velja v Italiji, velja v Avstriji, velja na Madžarskem, morda, pa ne, bom rekel, po moji oceni, celo morda pretirano, na Hrvaškem. Ampak to je tudi v Franciji, to isto imajo v Nemčiji. Skratka, lahko ocenjujem, da je po odpravi Miloševičevega sistema v Srbiji Slovenija še edina država v Evropi, ki tega predmeta nima v javnih vrtcih in šolah. Vem, da je miselnost tudi v tem državnem zboru morda ta trenutek povsem nenaklonjena in da bo treba več korakov, da se prepričamo, da je to prav. Ocenjujem pa, da bo prišel čas, kobomo spoznali tudi to resnico. Osebno se ne zavzemam, da bi bil edini in zveličavni predmet v javnih zavodih, šolah in vrtcih, pa tudi tistih, ki imajo koncesijo, zgolj krščanska vzgoja. Nihče od nas tega ne zagovarja. Se pa sprašujemo, kako to, da se v desetih letih samostojne Slovenije na vseh, ali pa pod vsemi ministri, v vseh teh ministrstvih, kjer se je zamenjalo že ničkoliko strokovnjakov, ni našlo skupnega jezika, da bi pripravili predmet o religijah. Osebno nimam nič proti, če bi moj otrok v osnovni šoli izvedel tudi kaj o muslimanski veri, o evangeličanski veri. Osebno nimam prav čisto nič proti, če bi, tako kot je rekel Jelinčič, govorili pri tem predmetu, seveda sorazmerno z zastopanjem vernikov v slovenskem prostoru, tudi o drugih religijah. Sprašujem se pa, zakaj smo tako nesposobni, da v desetih letih nismo uspeli pripraviti takega predmeta za poučevanje otrok. Slovenci smo v tem pogledu res unikatni. Bi se pa poleg tega rad dotaknil še tretjega člena - torej, naj povem, da bom vložil amandma, v katerem bom skušal doseči spremembo, da bi tudi v javnih vrtcih in šolah imeli to vzgojo, torej konfesionalno dejavnost. Moti me pa še 3. člen, ki je kot predlog za spremembo, in sicer v 109. členu, kjer govorimo o zaposlovanju ljudi, ki morda glede na razpis nimajo primerne izobrazbe, da bi vendar našli zagotovilo, da predmet oziroma delo, za katero je razpisan, torej narejen razpis, da bi se na to lahko prijavili tudi tisti, ki ne izpolnjujejo vseh pogojev. Tu bom pa dodal, da se s tem strinjam, vendar pod pogojem, da gre za osebo, ki je že prej opravljala to dejavnost oziroma ima prakso; zdaj pa tega nimamo napisanega, torej se lahko na to delovno mesto prijavi kdorkoli in nikjer nimamo opredeljeno, da je to osebo treba preveriti, da bo zagotovila vsaj tisto leto minimalne pogoje za izobraževanje oziroma za delo tistega delovnega mesta, za katero je razpis opravljen. Upam, da ste me razumeli. Zahvaljujem se za posluh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Priglašen k razpravi kot zadnji je bil še gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Ker ga ni, dajem besedo gospe ministrici, da pojasni poslankam in poslancem. V okviru petih minut, gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Najprej se zahvaljujem vsem poslankam in poslancem ter poslanskim skupinam, ki so podprle zakon. Verjamem, da bomo amandmaje, ki jih boste predlagali, skrbno pregledali. Odgovorila bi na nekaj vprašanj, ki so morda ostala nekoliko v zraku, kot na primer, kaj se šteje za konfesionalno dejavnost. To točno vemo, v četrtem odstavku 72. člena je opisana. Da pa elementi konfesionalne dejavnosti ne zaidejo v vsebine predmetov, skrbi filter, to je strokovni svet za splošno izobraževanje, ki odobrava vsebine. Naslednja stvar, da ukrepi, ki zagotavljajo negativno izbiro verske svobode, so vključeni v zakon. Jaz bi le trdila, da beseda, recimo, "ne ovira" pa "ni dovoljeno" - gre za konfesionalno dejavnost -, pomeni, da je ta beseda prepovedno zaznamovana, ni nevtralna, torej zagotavlja negativni vidik verske svobode. Tu gre za materialne in nematerialne ovire, in verjemite, da nematerialne je težko opredeliti, vemo pa, da materialne so časovne in prostorske, vplivnostne bi težko dali v zakon, kot smo to razmišljali. Izvajanje predmetnika pa ugotavlja inšpektorat za šolstvo, torej je za to poskrbljeno. O pluralizaciji v šolstvu bi rekla le, da ima zakonske osnove, razvija se skladno s finančnimi možnostmi izvajalcev in le pod pogojem, da zagotavlja kvalitetno izobraževanje. Rekla bi še to, da ko primerjamo med seboj primerljivost tega predloga z ostalimi, moramo biti natančnejši. Na primer, v Združenih državah in v Franciji zaradi striktnega izvajanja načela laičnosti in konfesionalnosti javne šole je popolnoma ločenost šole od cerkve oziroma države od cerkve, medtem ko v Angliji, na Švedskem, Norveškem poskušajo obstoječi prej konfesionalni, verski pouk, zasnovati in izvajati na nekonfesionalen ali vsaj interkonfesionalen način. Torej, to ni posebnost Slovenije. V tem primeru bi še potrdila, da je vlada oziroma ministrstvo, zadolženo za šolstvo, dolžno izvrševati določila ustave Republike Slovenije, šolsko zakonodajo, ki zagotavlja razvoj laičnega javnega šolstva ob privatnem šolstvu in koncesijskem šolstvu, torej ob vsem tem vendar izpolnjuje nacionalni program, ki ga dopolnjuje v tem primeru šolstva, kot je privaten, usmerjenost - npr. verska ali druga - v programe šol pa je dolžno v duhu humanizma in demokratičnega pluralizma vnašati vsebine, ki razvijajo tudi versko strpnost in spoštovanje drugačnosti. Tu bi še odgovorila, da izbirne vsebine v srednji šoli pa obsegajo vendar štirikrat po šestindevetdeset ur, v teh so državljanska kultura, metodologija raziskovanja, zdravstvena vzgoja ter priporočena verstva in etika, medtem kot verstva in etika so v osnovni šoli obvezni izbirni predmet. Zahvaljujem se tudi za vse pripombe, ki ste jih dali na račun šolskih uprav. Ravnamo racionalno in smotrno. Verjemite, da nam je žal za zamudo, ki je nastala na tem področju, zato bomo v prehodnem tempu to tudi uredili. Nastaja v Sloveniji regionalna struktura Slovenije, organiziranost upravnega vodenja, okolje, zdravstvo, sociala prinaša tako različno število enot in geografske razdelitve, da povzroča kar določene težave v upravi. Zakon o šolanju otrok s posebnimi potrebami nam je posebej pri srcu, zato tudi izvajamo uredbo, ki se zdaj v tem vmesnem obdobju uresničuje, nastajajo podzakonski akti, v letu 2003 in 2004 bomo uredili to področje in znotraj tega predvsem postopke za usmerjanje otrok s posebnimi potrebami ter podprli regionalizacijo. Mislim, da sem na grobo odgovorila na nekatera bolj, bi rekla, odprta vprašanja, drugače pa mislim, da je bila ta diskusija izredno koristna za nas in da jo bomo upoštevali. Hvala.
Gospa ministrica, hvala lepa. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci. Predvidevali smo oziroma določili, da se ta točka konča ob 12.50 uri. To se nam bo zgodilo še večkrat. Poslovnik omogoča in določa v 71. členu, narekuje torej predsedujočemu določen način ravnanja. Ugotavljam seveda najprej, da je vrstni red vnaprej priglašenih razpravljavcev izčrpan. Sprašujem poslanke in poslance, ali v razpoložljivem času, to je še 24 minut, želi kdo razpravljati? Moja dolžnost je, da, ko bom videla, koliko vas še želi, da ta čas po določenih merilih razdelim pravično, tako da vsi, ki bi še želeli razpravljati, dobijo besedo. Tako vam želim sporočiti tudi merila, ki jih bom uporabila ob tem; torej, prednost bodo imeli poslanci, ki še niso razpravljali, potem lahko se k besedi javi tudi vlada. Če se bo javilo več poslank in poslancev iz različnih poslanskih skupin, bom tu upoštevala tudi velikost poslanskih skupin. Tako sprašujem, ali kdo v okviru razpoložljivega časa še želi razpravljati. V tem trenutku prosim, da vsi, ki bi še želeli, dvignete roko, da lahko v okviru razpoložljivega časa ta čas tudi razporedim, če pa ne, bomo zaključili z razpravo. Glasovanje bo zvečer in naredili odmor do začetka naslednje točke dnevnega reda. Sprašujem, kdo želi še razpravljati v okviru razpoložljivega časa? K besedi se želi v nadaljevanju priglasiti samo gospod Podobnik. Še kdo drug? [[Ne.]] Hvala lepa. Kar nekaj časa je pred vami. Izvolite, gospod Podobnik.
Hvala lepa. Po zraku sem bil seznanjen, da imam še 3 minute. Tema, ki je bila dotaknjena s strani gospe ministrice [[...]]
Gospod Podobnik, samo da ne bo nesporazuma. Tisti čas, ki je bil do zdaj merjen, ne velja več. Ni ostankov.
Koliko mi date?
Mi imamo zdaj čas do 12.50 ure. Zato ste se smeli v okviru tega časa javiti, kdorkoli bi se želel in bi se razporedil, da bi razpravljali še tisti, ki se niso pisno priglasili. Izvolite, beseda je vaša [[...]]
Jaz sem sposoben kompleten čas porabiti, ampak ga ne bom. Tema, ki je bila, ni bila v fokusu razprav, je bila dotaknjena z moje strani - in hvala gospe ministrici za odgovor - šolska uprava in decentralizacija. Ne vem, če vam je poznano bolj detajlno. Jaz se bojim, da ste naredili križ čez šolske uprave. Ali realno računate, da bodo šolske uprave zaživele? Kdaj bodo zaživele? Slišal sem v vaših besedah "regionalizacijo". Kaj ste s tem mislila, gospa ministrica? To ni neposredno povezano z veljavnim zakonom in tudi nobenega konsenza še ni, v kateri sklop sistema na drugi ravni bi eventualno padle šolske uprave. Ali imate že kakšne podatke o tem? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, boste odgovorili na vprašanje? Izvolite.
Mi načrtujemo v letu 2003 postavitev od petih do osmih šolskih uprav. Predvsem regionalizacijo bomo upoštevali, da bi v te predvidene regije najprej postavili šolske uprave, ali pa blizu tega, kar bo zakon o regionalni ureditvi Slovenije urejal, če ga bomo imeli. Nato v naslednjem letu, 2004, pa še vse ostale, tako do septembra 2005 naj bi bile ustanovljene vse.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bo zbor glasoval v popoldanskem nadaljevanju v okviru točke glasovanje, po 17.35 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo ob 12.50 uri s prvo obravnavo 5. točke dnevnega reda, to je predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Do takrat prekinjam zasedanje državnega zbora. Hvala lepa. Hvala lepa predstavnicam vlade Republike Slovenije.
Kolegice in kolegi! Gospod minister! Gospe in gospodje! Nadaljujemo s sejo. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVLJANSTVU REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev in poslank s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno obravnavo v skladu z 22. členom poslovnika. To splošno obravnavo bomo zdaj tudi opravili. Dajem besedo predstavniku vlade, ministru za notranje zadeve, gospodu Radu Bohincu. Dr. Bohinc, na voljo imate 5 minut. Imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane gospe in gospodje poslanke in poslanci! Cilji zakona oziroma novele zakona o državljanstvu so predvsem naslednji. Prvič, poenostavitev postopkov v zvezi s pridobitvijo državljanstva in pa racionalizacije ter nekatere olajšave v tej zvezi. Drug cilj je preprečevanje zlorab v tej zvezi in tretji - želimo besedilo zakona o državljanstvu uskladiti s konvencijo o državljanstvu Sveta Evrope. Kar zadeva prvi cilj, morda samo nekaj opor iz zakonskega besedila. Najprej je racionalizacija predvidena na področju naturalizacije. Opušča se pogoj zagotavljanja stanovanja in učinkovitejši način ugotavljanja pogoja znanja slovenskega jezika. Poleg tega poskušamo upoštevati izhodišča, opredeljena v resoluciji o odnosih s Slovenci po svetu na ta način, da lahko pridobijo državljanstvo na podlagi gole izjave o registraciji vse osebe, ki so rojene v tujini v mešanih zakonih, kjer je ob rojstvu eden od staršev slovenski državljan, če se priglasijo do 30. leta starosti, doslej samo do 23. leta starosti. Nadalje, uvajamo olajšave za pridobitev državljanstva z naturalizacijo za zdomce, ki so bili zaradi ekonomskih razlogov prisiljeni zaprositi za prenehanje slovenskega državljanstva in tedaj še jugoslovanskega državljanstva. Čas, potreben za bivanje v državi je, v teh primerih skrajšan na šest mesecev. In pa še, z 18. členom omogočamo naturalizacijo pod olajšanimi pogoji za tiste osebe, ki so stalno prebivale v Sloveniji na dan 23.12.1990, pa so bili takrat državljani bodisi tretjih držav ali pa državljani nekdanje republik tedanje SFRJ. Gre za možnost pridobitve državljanstva predvsem za osebe, ki so sicer želele postati slovenski državljani pod pogoji iz 40. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Drug sklop vprašanj se nanaša na preprečevanje zlorab. Tu gre za naslednje spremembe. V vse naturalizacijske podlage sta vključena dva nova pogoja, in sicer da morajo vsi prosilci imeti urejen zakonit status tujca v Republiki Sloveniji in pred tem podati izjavo o sprejemanju slovenskega pravnega reda. Uveden je tudi dodatni pogoj poravnave davčnih obveznosti in zaostren je režim pridobitve državljanstva po izredni naturalizaciji, s tem da mora prosilec živeti v Sloveniji najmanj leto dni, kar pa ne velja za osebe slovenskega porekla. V določbi o naturalizaciji mladoletnih oseb pa se zaostruje pogoj z obveznim enoletnim bivanjem otroka v Republiki Sloveniji. V določbi, namenjeni za razveljavitev naturalizacije zaradi goljufije, pa je ta triletni rok opuščen. No, in še tretji sklop vprašanj, kjer gre za uskladitev s konvencijo o državljanstvu Sveta Evrope. Tu vpeljujemo dodatne skupine prosilcev, ki imajo olajšave. To so polnoletne osebe, rojene v Sloveniji, to so begunci in pa apatridi. Osebam, rojenim v Sloveniji, se opusti izpolnjevanje pogoja odpusta, vira preživljanja, stanovanja in slovenskega jezika, beguncem in apatridom pa se dolžina prebivanja, predpisana za ostale tujce, skrajša z 10 na 5 let. To so najbolj bistvene novosti predlagane novele. Predlagamo, da jih državni zbor podpre oziroma da podpre zakon za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod minister. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Imamo pet prijavljenih poslanskih skupin. Najprej dajem besedo mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pozdravljam gospoda ministra in druge predstavnike vlade, spoštovane poslanke in poslance! Poslanska skupina Združene liste podpira predloženo besedilo sprememb in dopolnitev zakona o državljanstvu Republike Slovenije, kot je bil vložen v zakonodajni postopek. Pri tem izhajamo iz pojasnila predlagatelja, da predlog sprememb zakona ne pomeni večjih vsebinskih posegov v veljavni zakon o državljanstvu Republike Slovenije in ne posega v njegova načela, med katerimi naj omenim vsaj načelo prostovoljne pridobitve in izgube državljanstva, pa načelo enakopravnosti zakonskih in nezakonskih otrok ter enakopravnosti moškega in ženske. Kljub vsemu pa bo sprejetje sprememb in dopolnitev tega zakona pomenilo poenostavitev postopka pri pridobivanju državljanstva, hkrati pa so predvideni tudi ukrepi za preprečevanje zlorab; ne nazadnje pa gre tudi za uskladitev zakona z olajšavami, opredeljeni v evropski konvenciji Sveta Evrope o državljanstvu, pri nastajanju katerih je sodelovala tudi Slovenija. Dovolite mi, da opozorim samo na nekatere predlagane spremembe in stališče poslanske skupine do njih. Menimo namreč, da je predlagatelj v polni meri sledil tistemu načelu, ki je zadnje čase v slovenski javnosti pogosto poudarjeno. In sicer, da je pri pridobivanju državljanstva z naturalizacijo treba dosledno izpolnjevati 5. točko 10. člena obstoječega zakona o državljanstvu, ki nalaga prosilcem za vstop v državljanstvo obvladanje slovenskega jezika. Kljub temu pa je predlagatelj z novelo upošteval načelo enakih možnosti za tiste skupine prosilcev, ki zaradi resnih okvar zdravja ne morejo opraviti preizkusa znanja slovenskega jezika na doslej ustaljen in predpisan način, pač pa se za vse te primere predlagajo drugačni postopki. Prav tako zakon prinaša izjemo za tiste prosilce za vstop v državljanstvo, ki slovenski jezik aktivno obvladajo, pa tega zdaj, ker so se slovenskega jezika naučili v okviru rednega izobraževanja, pa doslej ta možnost ni bila predvidena, ker ni bila upoštevana možnost, da lahko z veljavnimi šolskimi listinami, bodisi na osnovni ali višji ravni, dokazujejo znanje slovenskega jezika. Prav tako pomenijo spremembe olajšanje za vstop v državljanstvo v skladu z resolucijo za Slovence po svetu. Mislimo pa tudi, da vsaj v 18. členu predlaga vlada ustrezno rešitev za vse tiste prosilce za vstop v državljanstvo, ki so na datum 23. december 1990 prebivali v Republiki Sloveniji, pa doslej niso imeli možnosti pridobiti državljanstvo. Hkrati so seveda v noveli olajšane tudi nekatere možnosti za pridobitev državljanstva za tiste, ki bi to državljanstvo pridobili zaradi osebnega nacionalnega interesa. Naj nazadnje omenim vendar tudi to, da je za vstop v državljanstvo Republike Slovenije treba izpolnjevati tudi davčne obveznosti za vse polnoletne prosilce za naturalizacijo, hkrati pa tudi izjaviti, da sprejemajo prosilci pravni red Republike Slovenije. Zaradi teh in v tem stališču neomenjenih predlaganih sprememb pa bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predlagano novelo zakona podprla. Hvala.
Hvala, gospa Majda Potrata. Na vrsti je predstavitev stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke, ki ga bo podal gospod Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, člani vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Ta zakon obravnava področje pridobitve, prenehanja in pa evidentiranja državljanstva. Na osnovi tega bi lahko rekli, da ta zakon spada med osamosvojitvene zakone in je z vidika suverenosti Republike Slovenije pomemben, ker je takrat vzpostavil tudi začetno državljansko telo Republike Slovenije, postavil pa je tudi pravno podlago za pridobitev državljanstva tistim stalnim prebivalcem države, ki ob razpaduprejšnje države niso imeli državljanstva Republike Slovenije. Na osnovi tega zakona je v 11 letih pridobilo slovensko državljanstvo na podlagi naturalizacije skoraj 200 tisoč prebivalcev. Večina oseb, večina teh na podlagi 40. člena zakona, ostali pa na podlagi drugih podlag. Kot vidimo, je bil omenjen zakon podlaga za pridobitev državljanstva skoraj desetine sedanjih državljanov Republike Slovenije. S predlaganimi spremembami pa se širi možnost pridobivanja slovenskega državljanstva tudi na druge kroge oseb. To pomeni, da je treba resno razmisliti o tem zakonu, kajti 10 procentov državljanstev, pridobljenih državljanstev ni tako enostavna zadeva in zato je treba problem osvetliti z vseh zornih kotov. Predlagatelj navaja, da je poleg racionalizacije posameznih naturalizacijskih postopkov kot poglavitni temelj za sprejem tega zakona omogočiti pridobitev državljanstva osebam, ki imajo pristno in učinkovito vez z Republiko Slovenijo, z namenom, da se vzpostavi pravna vez med državo in posameznikom, ne glede na etično poreklo posameznika. Omenjeno načelo res velja kot temeljno načelo evropske konvencije o državljanstvu, vendar pa bi se postavilo vprašanje, ali ni mogoče v kakšnem segmentu omenjeno načelo razlagano pri nas preveč liberalno ali - če gledamo na število - preveč ekstenzivno. Zavedamo se, da so določene rešitve, ki jih ponuja zakon potrebne, tako da v Socialdemokratski stranki pozdravljamo nekatere rešitve, ki jih ponuja zakon, kot: opredelitev natančnejših kriterijev za določene skupine zaprosilcev, potem tudi razveljavitev naturalizacije, če je ta dosežena z goljufivim ravnanjem, potem se lahko samo vprašamo pri tem, zakaj to nismo že sedaj uredili. In pa seveda tudi o tem, da je izjava o sprejemanju pravnega reda Republike Slovenije, ki lepoudarja pomen prostovoljne odločitve tujca, ki prosi za sprejem v slovensko državljanstvo; in pa olajšan je način pridobitve državljanstva za slovenske zdomce, ki se po upokojitvi vračajo v Slovenijo, pred pridobitvijo državljanstva pa dejansko že živijo v Sloveniji. Po drugi strani pa v Socialdemokratski stranki Slovenije ne vidimo razlogov za bistvene olajšave za pridobitev državljanstva z naturalizacijo oseb, ki imajo status begunca, in pa oseb v bistvu brez državljanstva. Posebej pa bi želeli poudariti, da tudi poskus predlagatelja, da dvigne starostno mejo za tiste kategorije oseb, ki imajo slovenske korenine, vsaj enega od staršev, da še lahko zahtevajo priglasitev za državljanstvo Republike Slovenije, da se zviša ta meja od 23 do 30 let. Vendar menimo, da ta poskus ni najbolj posrečen. Gre predvsem za to, da se razlikovanje, recimo, tudi v isti družini prenese na višji nivo, na višji starostni nivo, s 23 na 30 let. Kajti tisti otrok, ki je - recimo - star 30 let, še ne 30, ima to možnost, njegov bližnji član, brat ali sestra, ki pa je eno leto starejša - se pravi, nad 30 let, 31 - pa te možnosti več nima. Zato poudarjamo, da bi bilo treba razmisliti o ustreznejši rešitvi, ki bi omogočila vsem, ki imajo korenine v slovenstvu, da pridobijo državljanstvo, če želijo - torej, odpraviti starostno omejitev. O tem govori predlog komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu, o katerem bo verjetno tudi predsednik komisije kaj povedal, tako da ne bi izgubljal časa. Želel bi spomniti, da če smo bili tako velikodušni, da smo podelili na podlagi naturalizacije 10% državljanstev ljudem, ki nimajo slovenskih korenin, pa ni bilo starostnih omejitev, potem bi morali to omogočiti tudi našim ljudem. Mi nismo proti temu, kar se je dogajalo prej, vendar želimo, da Slovenija, ki je verjetno edina država, ki tako mačehovsko obravnava naše ljudi po svetu, da to nekako izgleda, da imamo dvojne kriterije, dvojna merila, da razlikujemo ljudi, vendar v škodo naših; tega verjetno ni nikjer v svetu, in to bi želeli popraviti. Zato v Socialdemokratski stranki podpiramo ta zakon, vendar v nadaljnjem postopku z rešitvijo, ki olajšuje pridobivanje državljanstva Slovencev po svetu, vendar brez starostne omejitve. V tem kontekstu zakon podpiramo, v primeru, da bodo te rešitve vnesene, sicer pa bomo razmislili, kako bomo glasovali pri tem. Hvala lepa.
Hvala, gospod Rudolf Petan. Na vrsti je predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo podal gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. V Slovenski nacionalni stranki smo ob spremembah oziroma ob predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije imeli kar nekaj razmislekov. Najprej so nam dvome vzbudile spremembe v 3. členu, kjer se je govorilo "v 4. točki se črtajo besede, da ima zagotovljeno stanovanje" in tako naprej. Mislili smo, da v tem primeru bodo ti državljani z nanovo pridobljenimi pravicami postali socialni problemi, ki bodo na grbi države. Vendar po pogovorih in po razmisleku s strokovnjaki se je ugotovilo, da to enostavno ne bo držalo in da zadevo urejajo že drugi zakoni, ki onemogočajo takšne primere. Potem nam je v oči padla alinea, ko piše »za 9. točko se doda nova 10. točka, ki se glasi: da poda izjavo, da s pridobitvijo državljanstva Republike Slovenije soglaša s pravnim redom Republike Slovenije«. Zadeva je pravzaprav vzeta iz ameriške zakonodaje in po ameriškem vzoru. Je pa močan instrument, ki lahko čez določen čas, ko nek človek, ki je dobil državljanstvo na osnovi tega zakona, da se mu državljanstvo lahko tudi odvzame, če ne spoštuje te odločitve, ki je prostovoljna. Hkrati: če te prostovoljne odločitve ne sprejme, v tem primeru ne more dobiti državljanstva. To se pravi, če te izjave ne poda, mu državljanstva upravni organ ne more izdati. To se nam zdi smiselno in zelo oportuno s stališča države. Potem smo imeli tudi pomisleke z 18. členom, kjer se govori, da "za sprejem v državljanstvo lahko zaprosi polnoletna oseba, ki je imela na dan 23.12.1990 stalno prebivališče v Sloveniji". Mislili smo, da bo v tem primeru prišlo za zlorabo s strani tistih ljudi, ki so špekulativno odklanjali slovensko državljanstvo, ker so čakali v primeru, če bo slovenska teritorialna obramba poražena, da v tem primeru - in slovenska policija, skratka Slovenija, kot država poražena - da bodo v tem primeru pridobili bonitetni položaj, glede na Slovence in na državljane, ki so se odločili za slovensko državljanstvo. Po pogovorih s strokovnjaki, strokovnimi službami smo tudi tukaj dobili zagotovilo, da v tem primeru ne bo tako enostavno in da v primeru nekdanjih oficirjev JNA zadeva ne bo na ta način izpeljana. Zagotovo nas pa skrbijo določeni ljudje, še predvsem v Mariboru, kjer jih je kar nekaj takšnih, ki so špekulativno odklonili slovensko državljanstvo in vendar so ostali v Sloveniji, zdaj pa želijo našo knjižico, naš potni list, naše državljanstvo zaradi vključevanja v Evropsko unijo in zaradi tega, da bodo lažje popotovali po Evropi. Zagotovilo s strani vladnih ustanov je bilo, da je teh ljudi morda 40 ali kakšen več. Skratka, številka, ki verjetno ne bo ogrožala slovenskega državnega in nacionalnega interesa, še posebej, ker imamo tukaj ta dodatni varnostni ventil s to novo 10. točko o soglašanju s pravnim redom Republike Slovenije. Dvom nam je dalo v 18. členu tudi zapis, da zavrnitev prošnje za sprejem v državljanstvo ne sme osebi povzročati določene socialne, gospodarske in pa druge - ne sme povzročati posledic; ker smo mislili, da gre tukaj za preferiranje osebnega interesa nad državnimi interesi. Tudi tukaj so nam pojasnili, da gre za norme, ustaljene norme iz listine o človekovih pravicah, evropske listine o človekovih pravicah, ki je pravzaprav že sprejeta in že velja, v skladu z njeno veljavnostjo, ki jo je ratificiral državni zbor Republike Slovenije, pa je zadeva pravzaprav že delujoča in veljavna. Vprašanje je bilo tudi zaradi pretoka beguncev oziroma pretoka novih ljudi v Slovenijo s področja Kosova, kajti UNMIK daje žige zelo neselektivno, po mojih podatkih so nekateri dobili tudi te žige apostil, po katerih so lahko odšli v Slovenijo tudi za plačilo, po domače rečeno, da so jih kupili - podkupili so uradnike UNMIK-a, vendar je bilo tudi tukaj zagotovilo s strani vladnih ustanov takšno, da je kontrola v Sloveniji tudi na tem področju bistveno večja kot v katerikoli drugi evropski državi. Lahko rečem, da v tem primeru v Slovenski nacionalni stranki zaupamo zagotovilom državnega organa, to se pravi ministrstva za notranje zadeve in bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod Zmago Jelinčič. Na vrsti je poslanska skupina Stranka mladih Slovenije. Stališče bo podal gospod Bogomir Vnučec.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, državni sekretar. Kot je mogoče razbrati iz obrazložitve zakona, je predlagatelj sprememb in dopolnitev veljavnega zakona sledil predvsem težnjam po racionalizaciji postopkov ter preprečevanju zlorab samega zakona. Hkrati pa je mogoče ugotoviti, da je predlagatelj želel uskladiti zdaj veljavni zakon z določbami evropske konvencije o državljanstvu. V Stranki mladih Slovenije zato predlog in njegove razlage za sprejem kot celoto pozdravljamo, imamo pa določene pomisleke ob nekaterih rešitvah. Kot pozitivno rešitev je mogoče označiti namero predlagatelja po lažji pridobitvi slovenskega državljanstva za določene kategorije oseb, predvsem tiste, ki se nahajajo na območju Republike Slovenije od rojstvadalje. Verjetno se vsi strinjamo, da gre za osebe, ki so popolnoma vključene v naš prostor in morajo biti tako deležne posebnih olajšav v primerjavi z ostalimi osebami, ki prosijo za državljanstvo Republike Slovenije. Nedvomno je tudi v interesu Republike Slovenije, da se vrnejo nazaj vsi tisti in njihovi potomci, ki so to državo zapustili zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Zato v Stranki mladih pozdravljamo tudi rešitve, ki omogočajo lažjo pridobitev slovenskega državljanstva za vse te osebe. Se pa v poslanski skupini porajajo nekateri pomisleki, ki zadevajo naturalizacijo mladoletnih oseb v zvezi z njihovimi starši v okviru izredne naturalizacije. Z zaostritvijo oziroma določitvijo novega pogoja, to je enoletnega neprekinjenega bivanja v Republiki Sloveniji v okviru 13. člena zakona, je predlagatelj očitno želel vzpostaviti neko dejansko vez med prosilcem in Republiko Slovenije, ni pa potrebno tega pogoja izpolnjevati prosilcem slovenskega porekla. Že sedaj veljavni zakon ne omogoča pridobitve slovenskega državljanstva za tiste mladoletne osebe, ki živijo v tujini in od katerih je le eden od staršev pridobil slovensko državljanstvo. S tem, da morajo tudi osebe, ki prosijo za sprejem v slovensko državljanstvo, v postopku izredne naturalizacije vsaj eno leto neprekinjeno živeti v Republiki Sloveniji, lahko tudi njihovi mladoletni otroci pridobijo slovensko državljanstvo, če seveda predvidevamo, da živijo skupaj. Kaj pa tisti otroci nekaterih oseb slovenskega porekla, ki živijo v tujini in nameravajo tamtudi ostati? Zakaj ne bi tudi tem osebam, tem otrokom omogočili pridobitev slovenskega državljanstva, če ga je pridobil že eden od staršev - če seveda ta roditelj izkaže, da je v interesu te države, da se ga sprejme v slovensko državljanstvo, je seveda prav tako v interesu države, da sprejme med svojo državljane tudi osebo, ki je že na tak ali drugačen način povezana s Slovenijo in bo to ostala vse svoje življenje. Menimo, da je tu zakon pomanjkljiv in bi ga bilo treba dopolniti. Prav tako se v Stranki mladih ne strinjamo, da s preveč široko zastavljeno rešitvijo državljanskega statusa za vse tiste osebe, ki so imele na dan plebiscita o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije na območju Slovenije prijavljeno stalno bivališče, pa takrat niso želeli dobiti državljanstva z enoletno novo dobo. Zavedamo se, da se v naši državi nahaja določeno število oseb, ki si vse do danes tega problema statusa državljanstva niso uredile. Mi se seveda strinjamo načelno z rešitvijo, da se omogoči lažja pridobitev slovenskega državljanstva za to kategorijo oseb. Moti nas pa predvsem to, da če je bil leta 1991 ta rok po 40. členu zakona pol leta, zakaj tudi sedaj ne bi bilo to obdobje pol leta dovolj dolgo, saj bodo vsi tisti, ki bi radi postali državljani, nedvoumno vložili vloge izjemno hitro in ne bodo potrebovali enega leta za razmislek. Naslednja stvar, ki nas moti in ji tudi nasprotujemo pri predlagani rešitvi, je olajšava, da je oseba oproščena plačila vseh stroškov postopka. Tudi leta 1991 je bilo treba plačati nek znesek, res da majhen, vendar, če si želel postati državljan, si pač ta znesek mogel plačati. In ne vidimo razloga, zakaj ne bi oseba tudi danes poravnala predpisano takso in morebitne druge stroške, ki so nastali med postopkom, če moramo pri vseh ostalih zadevah, ki jih pač urejamo na upravnih in drugih državnih institucijah, plačevati. Zato jo tudi ne bi, zakaj jo tudi ne bi osebe, ki [[...]]
Prosim, da končate.
[[...]]jo bodo pod lažjimi pogoji pač to državljanstvo pridobile.
Hvala lepa, gospod Vnučec. In še stališče poslanske skupine Liberalnih demokratov Slovenije, ki ga bo podala gospa Lidija Majnik. Prosim.
Gospod minister, spoštovani zbor. Poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije podpira poenostavitev in racionalizacijo postopkov pridobivanja državljanstva ter olajšanje pogojev za določene skupine oseb, kar prinaša predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Ker se zavzemamo za liberalno, odprto in vsem prebivalcem prijazno državo, podpiramo predlagane spremembe in sicer: poenostavitev postopka z opustitvijo pogoja zagotovljenega stanovanja, obvladanje slovenskega jezika na osnovni ravni - zajete bodo osebe, ki so se v Sloveniji šolale in osebe z različnimi okvarami znanja - lažjo pridobitev državljanstva v primerih, ko gre za nacionalni interes, pridobitev državljanstva z naturalizacijo mladoletnih oseb, ko eden od staršev živi v tujini. Strinjamo se s predlagano olajšano pridobitvijo državljanstva z naturalizacijo za osebe, ki so tu rojene, osebe s statusom begunca in apatridom, ki živijo v naši državi 5 let pred oddano vlogo. S spremembami zakona bomo rešili tudi probleme oseb, ki so državljanstvo izgubile zaradi odpusta ali odreka, torej tudi naših upokojenih zdomcev, ki se vračajo. Posebej pa podpiramo tudi rešitve, ki jih prinaša 18. člena predlaganega zakona, ki pa bi ga v drugi obravnavi še dopolnili. Predvideva namreč poseben, olajšan način pridobitve državljanstva za osebe, ki so imele 23.12. v Republiki Sloveniji stalno bivališče in v Sloveniji od takrat dalje tudi živijo neprekinjeno. Zakon predvideva razumen rok za vložitev vloge - eno leto, postopek pa ne bo podvržen plačilu upravne takse. O tem, kolikšno je število oseb, ki jih prizadeva omenjeni člen, obstajajo različne ocene, vsekakor pa jih je nekaj tisoč. Problem tako imenovanih izbrisanih prebivalcev Slovenije se je začel pravzaprav z nastankom naše države. Z zakonom o državljanstvu je Republika Slovenija omogočila pridobitev slovenskega državljanstva vsem tistim državljanom drugih republik nekdanje SFRJ, ki so imeli na dan plebiscita prijavljeno stalno prebivališče v Sloveniji in so pri nas dejansko tudi prebivali. V tistih prelomnih mesecih, ko smo imeli vsi republiško in jugoslovansko državljanstvo - republiško je bilo dodeljeno skoraj avtomatsko, glede na stalno bivališče - veliko prebivalcev Slovenije iz najrazličnejših vzrokov in razlogov ni izkoristilo kratkega 6-mesečnega roka, da bi si uredili državljanstvo nove države. Tako so postali tujci. Vendar pa je zakon o tujcih iz leta 1991 te prebivalce postavil v nemogoč pravni položaj, saj jim ni avtomatično priznal pravice do stalnega bivanja, za pridobitev novega dovoljenja za stalno bivanje pa niso izpolnjevali pogojev, saj bi morali pred tem prebivati na območju Republike Slovenije neprekinjeno vsaj tri leta na podlagi dovoljenja za začasno prebivanje. Tako je bilo takrat veliko število ljudi, po nekaterih podatkih celo 80.000, izbrisanih iz registra stalnega prebivalstva in prepisanih v register tujcev z odvzetim stalnim bivališčem. S tem pa so ostali brez dokumentov, zdravstvenega varstva, pokojnine. Šele leta 1999 je sprejeti zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ, v Republiki Sloveniji skušal popraviti napake iz leta 1991. V zakonu je bila z zelo kratkim rokom 3 mesece dana možnost za ponovno pridobitev stalnega bivališča, pri čemer so bili ponovno postavljeni omejitveni pogoji: prijavljeno stalno bivališče na dan 23.12.1990 ali pa dejansko, vendar neprekinjeno bivanje v Sloveniji od 25. junija 1991 dalje. S tem zakonom se je na nek način legaliziralo prebivanje omenjenih, tako imenovanih tujcev. Ker pa zakon iz leta 1999 ne odpravlja dileme, ali naj ureditev statusa velja upravičenim za nazaj, to je od izgube statusa, ali samo naprej, in ker je Društvo izbrisanih prebivalcev Slovenije podalo pobudo za oceno njegove ustavnosti, bi veljalo do druge obravnave sedaj obravnavani zakon v tem omenjenem 18. členu izčistiti in dopolniti. Razmisliti pa bi morali tudi o pogoju neprekinjenega bivanja od 23. decembra 1990 dalje, saj ta pogoj odpira vprašanje tistih, ki bi pred leti sicer imeli pravico do stalnega prebivanja in državljanstva, vendar so državo zaradi izgube statusa zapustili. Ker je eden od ciljev sprejetja zakona tudi podpisana ratifikacija evropske konvencije o državljanstvu Sveta Evrope iz leta 1997 -, pri nastajanju je Slovenija sodelovala od leta 1993 dalje - želimo tudi odgovor, kako in v kolikšnem obsegu so določila konvencije v svojo zakonodajo vgradile članice Evropske unije. V poslanski skupini LDS menimo, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in ga podpiramo. Hvala lepa.
Hvala, gospa Lidija Majnik. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej dajem besedo gospodu Miranu Potrču.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospa Majda Potrata je predstavila stališče poslanske skupine k temu zakonu, zato bi povedal samo nekaj besed in pogledov poslanske skupine k vprašanju sprememb in dopolnitev k 18. členu zakona. Prvo, naše prepričanje je, da je prvi in najpomembnejši interes države, da ima vprašanje statusa v državi urejen vsak, ki tukaj prebiva: ali da je to državljan, ali da ima urejen tujski status, ali da ima urejen begunski status in podobno. In če se zavedamo, mislim pa, da je prav, da vemo, da prebiva v Republiki Sloveniji toliko in toliko ljudi - govori se tudi o tisočih - ki nimajo zaenkrat jasno urejenega statusa po nobeni od teh osnov, da je prav to priliko izkoristiti za to, da se najdejo pametne rešitve, da se ta status uredi. Drugo: mislim, da ko ocenjujemo, na kakšen način z dopolnitvijo 18. člena omogočiti določen rok za poenostavljeno pridobitev državljanstva tistih, ki so to pravico formalno imeli na dan 23. decembra 1990, da je prav - vsaj po našem mnenju - izhajati iz nekaterih predpostavk. Ena od teh predpostavk je bila dejstvo, da smo se takrat pripravljali za osamosvojitev in da smo bili takrat trdno prepričani, da moramo, da bi bili verodostojni v svetu, zagotoviti, da bomo imeli plebiscit, da bo na tem plebiscitu zagotovljena potrebna večina, najmanj nadpolovična absolutna večina in da bodo imeli na plebiscitu pravico sodelovati in glasovati vsi takrat stalno prebivajoči v državi, ne glede na to, ali bi formalno kasneje imeli ali ne slovensko državljanstvo. Mi smo vse te pogoje izpolnili in danes ocenjujemo, da je bil to pomemben razlog za priznanje Slovenije za to, da je bila sprejeta odločitev, da gre za razdružitev, da je bila Slovenija priznana kot naslednica poleg drugih, nekdanje SFRJ, in vse, kar je pozitivnega bilo s tem povezanega. Zato mislim, da ne bi bilo prav, da tudi kar zadeva državljanstvo, razmišljamo o tem, ali je bila naša odločitev, da se za pol leta vsem zagotovi možnost pridobitve državljanstva, velikodušna ali ne. Sledila je realnosti v tistem obdobju in naši želji po osamosvojitvi in naši želji po verodostojnosti v svetu. To je pač naše izhodišče. Tretje: mislim, da je prav povedati, da je bilo to na nek način zgodovinsko, prelomno obdobje za vse nas izjemnega pomena in da ni mogoče predpostaviti, da je slehernik takrat vedel, kaj se sprejema in kakšne so odločitve in kakšni so formalni pogoji. Vemo, da je šlo tudi za otroke, ki jim starši niso tega uredili; vemo, da je šlo za ljudi, katerih, bi rekel, sposobnost branja pravnih predpisov in njihovega razumevanja je lahko dvomljiva. Vemo, in to je res, da je šlo pa tudi za ljudi, ki se takrat niso želeli, znali ali mogli odločiti. Med njimi so posamezniki lahko to delali iz špekulativnih razlogov, mnogi med njimi so pa lahko delali to tudi iz enostavno nepoznavanja razmer in nezmnožnosti ocene, kaj bo ena ali druga odločitev pomenila in potem negotovosti. In reči, da tisti čas ni bil na nek način negotov, je težko. Za vse nas, ki smo bili Slovenke in Slovenci, za vse nas, ki smo tukaj živeli, za vse nas, ki smo si želeli osamosvojitev in za njo tudi kaj naredili, je bila taodločitev enostavna. Za mnogokoga najbrž ni bila in ni mogoče, bi rekel, reči, da je vsak tisti, ki se takrat v roku pol leta, kar je bil relativno ugoden in hkrati po mnogih odločbah ustavnega sodišča kljub vsemu kratek rok, da se kdo v tem času ni mogelodločiti. Zato se nam zdi pametno da se določen nov rok odpre. Rok enega leta je realen in mislim, da je prav, da ga takšnega tudi sprejmemo. Hvala.
Hvala, gospod Potrč. Besedo dajem gospodu Francu Pukšiču. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru in predstavnikom vlade. Kolegice in kolegi! Resolucija o odnosih s Slovenci po svetu, ki jo je sprejel ta državni zbor 23. januarja 2002, je v svojem četrtem poglavju 4.5. zapisala tudi: »Repatriacija državljanstva in status brez državljanstva«. Eden od teh segmentov se s spremembo zakona o državljanstvu vendar spreminja in dopolnjuje. Vladni predlogi spremembe tega zakona, gledano v luči Slovencev po svetu in v zamejstvu, so dobrodošli. Komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu je obravnavala na svoji zadnji seji spremembe tega zakona. Glede na funkcioniranje po novem poslovniku je, bom rekel, celo na zalogo pripravila štiri dopolnila. Zato bom nekoliko besed spregovoril o teh štirih dopolnilih, čeprav bo vsebinsko o amandmajih govor pač na matičnem delovnem telesu, kateremu bomo to tudi posredovali, in potem ob drugem branju zakona. Ker so bila vsa ta dopolnila sprejeta na komisiji za Slovence v zamejstvu in po svetu soglasno, je seveda pričakovati, da bo tudi vlada do obravnave na matičnem delovnem telesu dala pozitivna stališča k tem dopolnilom in da bo s spremembo tega zakona in s temi dopolnili zakon z zornega kota Slovencev v zamejstvu in po svetu dobil tisto, na kar so nas, nas opozarjajo Slovenci v zamejstvu in po svetu, ali na obiskih v državah ali na obiskih, ko pridejo oni sami v domovino - skratka, na konkretne probleme. Vesel sem, da se po sprejeti resoluciji o odnosih s Slovenci po svetu in resoluciji o Slovencih v zamejstvu že iz leta 1996 tudi širša slovenska javnost, slovenski mediji in prebivalci Republike Slovenije nekako postali pozorni in bolj ozaveščeni, da je del slovenskega naroda, ki je razpršen po celem svetu, tudi del slovenskega narodnega telesa. Da pa je seveda treba še marsikaj narediti za uresničitev resolucije, pa je tudi nam vsem znano. Najprej nekaj stavkov v zvezi s tem, kar predlagamo, da bi bilo ob drugem branju treba dodati. Komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu je ob obravnavi tega dopolnilo, ki predvideva, da bi se v zakonu kot upravičence do slovenskega državljanstva po rodu posebej omenilo tudi slovenske zamejce in njihove potomce. To bi bilo v skladu tudi z našo resolucijo oziroma že z resolucijo iz leta 1996. No, kar nekaj razprave je bilo in tudi mnenj ob spremembi člena, ki govori, da je možno pridobiti - torej oseba, ki je upravičena do državljanstva po rodu, tista, ki je pred letom 1991 torej dopolnila 23 let oziroma sedaj ob spremembi 30 let. Tu enostavno predlagamo, da ta omejitve ne bibilo. Namreč iz enega preprostega razloga: če pogledamo zelo mikro, kaj to določilo pomeni. Konkretno pomeni to, da v eni družini, kjer je eden od staršev slovenskega porekla, lahko ima po sedaj veljavnem zakonu, mlajši otrok, ki je bil rojen od leta 1969navzgor, lahko dobi državljanstvo po rodu. Tisti, ki je bil rojen pa nekaj pred 1968., pa po rodu ne more dobiti. To pomeni ločevanje državljanstva na takšen način, v isti družini, pri istem očetu in materi - menimo je neprimerno, celo mislimo, osebno celo mislim, da ni v skladu s človekovimi pravicami, in celo mislim, da ni v skladu s temeljnimi načeli evropske konvencije o državljanstvu Sveta Evrope. Torej, ne glede na to, da če bi se ta letnica spreminjala: 23, 30, 35, kakorkoli, je najbolj smiselno to,kar predlaga tudi komisija, da se to dopolnilo črta oziroma da se črta letnica, leto, in je potem zadeva urejena. Naslednji del, o katerem smo govorili, je tudi predlog, da bi državljanu Republike Slovenije, ki živi v tujini in ki bi iz čisto ekonomskih ali socialnih razlogov zaprosil za negativni odpust iz državljanstva Republike Slovenije, takšni prošnji ugodilo. To pa pomeni, da takšen državljan, torej s to možnostjo, še vedno ostane slovenski državljan, in seveda s to možnostjo bi razbremenili nekatere primere Slovencev, ki živijo v tujini izključno iz ekonomskega in socialnega razloga - torej za zaprosilo v tej smeri. Tako kot sem že na začetku rekel, ob spremembi zakona o državljanstvu se v tem poglavju 4.5 spreminja in dopolnjuje v pozitivni smeri, gledano s stališča Slovencev v zamejstvu in po svetu. S temi dopolnitvami bodo te spremembe imele konkretno vsebino, in to je tista vsebina, na kar so Slovenci iz zamejstva in sveta ob sedaj že dvakratnem srečanju v parlamentu, torej vsi Slovenci sveta v našem parlamentu, tudi opozarjali in povedali dovolj argumentov, da bi lahko temu bilo tako. Obstaja še, bom rekel, veliko nerazrešenih področij, predvsem s področja repatriacije, kot so: stalno bivališče, štipendije, stanovanja, zdravstveno zavarovanje, na primer vozniško dovoljenje, nostrifikacija diplom [[...]]
Prosim, da končate.
Torej, konkretne stvari, cena potnih listov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem gospodu Franciju Rokavcu, ki bo naslednji razpravljavec. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister! Spoštovane poslanke in poslanci! Na kratko bi se dotaknil mogoče samo dveh vprašanj. Enega je že predgovornik dovolj na široko, gospod Pukšič, obrazložil. Gre dejansko za vprašanje, kakšna je strateška usmeritev države Slovenije glede odpiranja možnosti pridobitve državljanstva Slovenkam in Slovencem, živečih po svetu. Verjetno je to eno od temeljnih vprašanj, ki bi se jih predlagatelj oziroma tudi državni zbor kot zakonodajalec moral vprašati. Namreč, dejstvo je, da so mnoge uspešne države to vprašanje reševalo zelo tenkočutno in zelo tudi liberalno. Liberalno predvsem v tem pogledu, ker dejansko odpiranje možnosti pridobitve državljanstva živečim svojim sonarodnjakom po svetu pomeni dejansko eno od najboljših možnosti promocije lastne države v svetu, pa seveda tudi enega od najboljših načinov ozaveščanja svetovne javnosti, kot o vprašanjih svoje lastne države, kakor tudi o vprašanjih, ki se tičejo celotne svetovne politike. Tukaj imamo vrsto zelo zgovornih in jasnih primerov, ki so nam dobro poznani. Zato dejansko mislim, da bi bilo treba v nadaljnjem postopku tega predloga zakona še kako poglobljeno prisluhniti pripombam, ki jih je na sam zakon naslovilo izseljeniško društvo Slovenija v svetu, ki dejansko nudi tukaj celo paleto možnih rešitev, na katere dejansko opozarjajo Slovenci, živeči po svetu. Namreč, jaz moram opozoriti še na dva momenta. Prvi moment, s katerim se konkretno soočajo Slovenci, živeči po svetu, je postopek pridobitve državljanstva. Ta večinoma traja prek diplomatsko-konzularnih predstavništev, običajno vedno več let. To mislim, da je postopek, ki je dejansko neprimerljiv in ki ga je potrebno zelo hitro in učinkovito poenostaviti. Drugo je pa vprašanje tudi pristojbine oziroma takse, ki jo je treba plačati pri vložitvi vloge za pridobitev državljanstva. Ta taksa je v svetu v višini okoli 270 dolarjev - namreč, neprimerno višja kot taksa pri nas doma. To sta, recimo, samo dva primera, s katerima dejansko Slovencem, živečim po svetu, dajemo bistveno težji položaj, poleg še vseh ostalih, ki jih ne bom našteval, saj so posredovali vsem poslankam in poslancem oziroma smo jih dobili prek izseljeniškega društva Slovenija v svetu. Zato pričakujem, da bo v pripravi predloga zakona za drugo obravnavo predlagatelj dejansko temeljito proučil te pripombe, za katere mislim, da so še kako umestne. In drugo vprašanje je vprašanje zbiranja oziroma vlaganja prošenj za pridobitev državljanstva doma. V vrsti evropskih držav te vloge zbirajo občine. Seveda je potem procedura v sodelovanju z državo, prek nižje stopnje državne uprave se ta postopek rešuje vzporedno. Mislim, da je postopek pridobivanja državljanstva v matični državi pa dejansko postopek, kjer bi bilo primerno, da bi bila vključena tako lokalna skupnost na eni strani kakor tudi država. Zato bi bilo smiselno, da bi tudi predlagatelj za pripravo predloga zakona proučil tudi to možnost. Hvala lepa.
Hvala vam za razpravo. Sledi razprava gospoda Jože Avšiča. Prosim.
Lep pozdrav in hvala za besedo. Verjetno ne bom potreboval toliko časa, kot je na volj za to, kar mislim povedati še ob tem zakonu. Pridružujem se seveda vsem tistim, ki ocenjujejo, da je zelo dobro, da s tem zakonom po skoraj 10 letih skušamo razrešiti tista odprta vprašanja, ki so se nakopičila v zvezi s pridobivanjem ali pa tudi izgubljanjem državljanstva Republike Slovenije. In se strinjam s trudom vlade, da skuša to področje racionalizirati. Seveda razumem tudi vse tiste, ki so morda od tega zakona pričakovali več, več odprtih vrat, morda tudi kompleksno razrešitev problematike Slovencev izven meja naše države, kar pa verjetno le ni mogoče storiti z aktom, ki obravnava možnost pridobitve državljanstva za vse kategorije ljudi, ki so za to zainteresirani, tako Slovencev, državljanov oziroma prebivalcev slovenskega porekla kot tudi seveda tujcem, ki niso po poreklu Slovenci. In ravno tu je tista past, ki verjetno jo bo treba zelo natančno v nadaljnji obravnavi tega zakona opredeliti. Kajti tudi amandma, ki smo ga sicer oblikovali v komisiji za Slovence po svetu, je bil verjetno dokaj enostransko obravnavan, s pogledom na to, kako razrešiti problematiko Slovencev; se pravi, prosilcev za državljanstvo slovenskega porekla. Ker pa se ta 2. člen novele zakona nanaša na 6. člen obstoječega zakona, ta pa na 5. člen obstoječega zakona, pa je nedvomno jasno, da gre pri vseh, ki so imeli na dan državljanstvo Slovenije - in njihove potomce, za pravico, ki jo potem ta zakon prenaša na, po starem zakonu na otroke do 18. leta, po predlogu pa do 23. oziroma po 30. oziroma po predlogu komisije za popolno črtanje te kategorije. Jaz pričakujem, da bo vlada, to področje temeljito strokovno obdelala, pripravila po možnosti še kakšno dopolnilno rešitev in seveda tudi obrazložila svoj pogled na to vprašanje, ki bo morda celo najbolj odprto v nadaljnjih obravnavah. Zavedati se namreč moramo, da je tudi po teh desetih in več letih slovenske samostojnosti Slovenija tudi v povsem drugačnem položaju, glede na to, da smo tik pred vstopom v Evropsko unijo, da imamo izredno veliko število bilateralnih sporazumov o odpravi vizumov za potovanje med posameznimi državami in da zlorabe, ki lahko vodijo, in pa možne zlorabe, ki so lahko pogoj za to, da nekdo sploh zaprosi za državljanstvo, gredo tudi v to smer, da seveda naš potni list omogoča že danes, v prihodnosti pa še veliko boljšo pot v države Evropske unije in tudi druge države,zlasti ZDA. To smo tudi nekajkrat slišali med našim obiskom v Južni Ameriki, ko nekatere zanima državljanstvo Republike Slovenije samo zato, da bi se zaradi ekonomskih in socialnih pogojev lahko selili; pa ne v Slovenijo, pač pa predvsem v ZDA ali pa morda v nekatere države Evropske unije. Tako iz vseh teh vidikov je treba ob sprejemanju tega zakona in novih zahtev, kako ga razširiti in katera področja še pokriti, treba seveda silno previdno - in jaz podpiram seveda v prvi vrsti to, ta cilj zakona, da se postopek racionalizira, da se roki v upravičenih zahtevah skrajšajo in da se odpravijo tiste krivice, ki so bile doslej morda storjene tistim, ki si niso pravočasno uredili tega statusa. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod Avšič. Besedo dajem gospe Majdi Zupan, prosim.
Hvala lepa za besedo. Sama menim, da zakon o državljanstvu iz časov nastajanja države pomeni pomembno ločnico na področju, kjer vsaka država dejansko suvereno odloča o pridobitvi, prenehanju in evidentiranju državljanov. Je pa eden redkih zakonov, za katerega ne velja uskladitev s pravnim redom Evropske zveze, gre pa vsekakor za uskladitev z določili evropske konvencije sveta Evrope o državljanstvu. Prav posebej pa se mi zdi pomembno, da gre tudi za olajšanje načina pridobitve državljanstva za slovenske zdomce, ki pred pridobitvijo niso živeli v Sloveniji, pa se vračajo nazaj. Predlagana sprememba glede pridobitve državljanstva, ko se starostna meja za priglasitev državljanstva zvišuje s 23 na 30 let,je treba vsekakor pozdraviti, vendar menim, da bodo tako imeli ljudje lahko daljše časovno obdobje, v katerem bodo lahko zahtevali državljanstvo. Menim pa, da bi kazalo za Slovence po svetu mogoče celo to mejo zbrisati oziroma da meje sploh ne bi bilo. Dodani pogoji v zvezi s sprejemom državljanstva slovenskega izseljenca in njegovega potomca dejansko dajejo možnost in razširjajo pogoje, prav tako tudi dodatni pogoj za pridobitev državljanstvo otroka, katerega eden od staršev je že pridobil državljanstvo, otrok pa še ni izpolnil 18 let. Pri spremenjenih pogojih za naturalizacijo v smeri lažje pridobitve državljanstva pa mislim, da ni odveč določena previdnost in da bo vlada oziroma predlagatelj našel tisto pravo mejo, ki bo najbolj optimalna. Spremembe in dopolnitve zakona vsekakor pomenijo dograditev prvotnega zakona iz časa osamosvojitve in spremembe nekaterih določil, ki povzročajo težave v praksi pri postopkih naturalizacije. Namen poenostavitve in racionalizacija postopka, ki pa mora biti razumna, v celoti najbrž še ne bo dosežena, vsekakor pa pričakujem, da bodo nova določila pomenila večjo učinkovitost v primeru zlorab zakona. Zato spremembe in dopolnitve, ki gredo v smeri dobrih rešitev na področju državljanstva, podpiram. Hvala lepa.
Hvala, gospa Majda Zupan. Zdaj bi bil na vrsti še gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, ki se je prijavil tudi kot poslanec, vendar ga ni tu. Zato bom sledil vrstnemu redu in dajem besedo gospodu Jožefu Školču.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Tisto, kar bi rad ob tej razpravi rekel, je v enem delu pravzaprav povezano s kontekstom razprave, ki se je bistveno bolj burno razvijala deset let nazaj. Pozdravljam ta umirjeni ton, v katerem rešujemo probleme ljudi, ki so tako takrat kot danes živeli skupaj z nami in so pač v nekem spletu okoliščin prišli v situacijo, da so ostali praktično brez svojih državljanskih in tudi političnih pravic, kar je marsikomu verjetno v tem parlamentu lahko težko pojmljivo, glede na to, da se Slovenija poskuša uveljaviti kot tista država, ki, bom rekel, z veliko občutljivostjo ureja težave, ki jih imajo ljudje, ki se znajdejo na njenem teritoriju. Gospod Potrč je tu govoril o nekih okoliščinah, v katerih je zakon takrat nastajal. Sam bi rekel, da je bila predpostavka takratnega zakona, da bo Jugoslavija razpadla oziroma se razformirala, bolj natančno rečeno, da se bo razformirala na miren način. Kot veste, ta predpostavka ni vzdržala in zadeve, ki so se dogajale v bivših republikah bivše Jugoslavije,so marsikoga, ki je mogoče mislil, da ima izbiro, gledano z vidika prebivanja v Sloveniji, potisnile kasneje v situacijo, da te izbire dejansko ni imel. To se mi zdi tudi pomembna okoliščina za novelacijo tega zakona. Zato se mi zdi, da lahko rečemo, da pri tem ne gre samo za neko velikodušnost, kot bi se zmeraj radi pokazali v Sloveniji, ampak za pospravljanje svojih problemov v še, recimo, razumnem roku. Če vlečemo paralelo z drugimi zakoni, ko ne znamo popraviti krivic, ki so se zgodile pred 50 in več leti, se mi zdi, da če teh stvari v tem trenutku ne uredimo s tistimi ljudmi, ki so skupaj z nami živeli, da bo to bistveno težje čez leto, dve ali deset. V tem smislu je zakon dober in dobrodošel in v tem smislu so smiselne tudi pobude, ki govorijo mimo te osnove. Se pravi, pridobivanja državljanstva z vidika tistih ljudi, ki bi lahko postali državljani po rodu. Če se bo v drugi obravnavi zakon širil tudi v to smer, potem bi pričakoval od kolegov več konkretnih pobud, da jih bo mogoče tudi podpreti. Zastavlja se mi pa vprašanje pri teh zaostritvah pogojev dejanskega bivanja in nadomeščanju, če prav razumem, z nekim terminom zakonitega bivanja. Vse to je v konceptu zakona smiselno in logično in tudi konsekventno, ampak spustili pa bomo spet nekaj primerov, lahko da nisem bil dovolj natančen pri tem branju, ko bo prišlo do situacij, ko je nekdo dejansko v času, ko ni mogel urediti teh svojih vprašanj, zapustil Slovenijo, njegova družina pa je ostala tukaj. Teh primerov je kar nekaj. In v tem primeru seveda je nekdo, recimo, v tem trenutku na Hrvaškem, pa želi biti slovenski državljan, ali je v Srbiji - želi biti slovenski državljan, ne bo pa izpolnjeval pogojev zakonitega bivanja. Družina, ki si jo je ustvaril, pa bodisi živi tukaj ali ima urejene vse te papirje. Zavedam se, da gre v tem smislu za širitev, da ne gre za tiste ljudi, ki so ostali na tak ali drugačen način tukaj, so pa iz praktično iste populacije. In sprašujem, ali je mogoče narediti kaj tudi v njihovo korist, s to kumulativo seveda, da imajo to povezavo z družino, brez da se izkorišča neka diskrecija, ki je po tem zakonu mogoča v posebnih okoliščinah. Skratka, želim, da bi državni zbor čim prej imel tudi drugo in zadnjo obravnavo in da bi ne glede na to, da to ni zakon, ki je potreben uskladitve z zunanjimi predpisi, je pa zagotovo tisti zakon, ki mora urediti te stvari, preden bomo postali člani družine evropskih narodov, ker se mi zdi, da je to nekaj, kar je treba pospraviti za sabo na absolutno dostojen način, in v tem smislu in pomenu je to še kako evropski zakon. Hvala lepa.
Hvala, gospod Školč. Zdaj bi lahko razpravljal še gospod Jaša Zlobec Lukič, vendar ga ni v dvorani. Besedo dajem še zadnjemu prijavljenemu za razpravo, predstavniku vlade oziroma ministru za notranje zadeve. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej bi rekel, da se zahvaljujem za zelo poglobljeno, koristno in angažirano razpravo, od katere bo večino moč upoštevati pri nadaljnjem dograjevanju zakona, in ki je tudi potrdila nekako koncept, ki smo si ga zastavili tudi pri tej noveli. Koncept pa je bil uravnotežiti na eni strani do poenostavitve, olajšave za vse tiste, za katere smo se zavezali z našimi lastnimi ali resolucijami mednarodnih asociacij, na drugi strani pa vendar tudi zaostriti določene pogoje oziroma obveznosti za državljanstvo. Kar zadeva prvo kategorijo, imam v mislih predvsem že večkrat omenjeno konvencijo Sveta Evrope, ki zavezuje 44 članic Sveta Evrope in ne zgolj članic Evropske unije, in pa danes že nekajkrat, predvsem s strani poslancev, citirano resolucijo o Slovencih po svetu, sprejeto v lanskem decembru. Kar zadeva ta dva dokumenta, iz teh smo pravzaprav črpali naše zamisli glede olajšave in poenostavitve. Omenil bi le to, da smo posebej favorizirano obravnavali, izhajajoč iz teh dokumentov, Slovence, živeče v tujini, ki imajo pristno in učinkovito zvezo z državo, kar izrecno pravi resolucija o Slovencih po svetu, predvsem pa, seveda, tu živeče Slovence, tu rojene Slovence in pa Slovence oziroma ljudi, ki so slovenske narodnosti in živijo po svetu, skratka - etnično poreklo. Kar pa zadeva resolucijo Sveta Evrope, pa imam v mislih predvsem begunce, apatride. Tu bi dodal še vprašanje tako imenovanih "izbrisancev" - sami so si nadeli to ime oziroma mediji so jim ga dali, sicer ni formalne opore za takšno poimenovanje v nobenem od naših predpisov. Ker je več razprav omenjalo to vprašanje, bi rekel, da deloma 18. člen rešuje tudi to kategorijo, kar za ljudi, živeče na tisti datum olajšuje postopek, in drugim – odgovarjam tu kolegu Školču, zadnjemu razpravljavcu – tudi, kar zadeva zakoniti status. Ta pogoj za "izbrisance" je izrecno izključen, kar pomeni, da lahko kandidirajo na državljanstvo tudi, če nimajo dovoljenja za stalno prebivanje. V zvezi z "izbrisanci" bi rekel le to še, da menimo, da je s tem en del vprašanja razrešen, ne pa problem še v celoti. Mi pripravljamo ponovno novelo zakona o zatečenih tujcih in štejemo, da bo tedaj rešena še preostala problematika v zvezi s tem. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. S tem je izčrpana razprava tistih poslancev in poslank in drugih prisotnih, ki so se vnaprej prijavili k razpravi. Ostalo nam je še nekaj časa, ki ga lahko v skladu z 71. členom še uporabimo za razpravo. Jaz bi ga skušal razporediti tako: najprej bi dal možnost, če se bodo prijavili, tistim, ki jim je čas nekako odrezal zaključno misel če pa ne, pa ostalim razpravljavcem. Prosim za prijave v tem trenutku, nato pa bom, če ne, točkozaključil. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bo zbor glasoval v popoldanskem času v okviru glasovanj zbora o vseh točkah, ki smo jih doslej opravili. Zato prekinjam to točko dnevnega reda. Sejo bomo nadaljevali ob 14.30. Do ta čas pa odrejam odmor. Hvala lepa.
Prehajamo na drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev in prosim ministra za notranje zadeve, gospoda Rada Bohinca, da prevzame besedo.
Spoštovani. Pred vami je drugo branje zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih. Rad bi vam kratko osvežil spomin glede ciljev te novele. Najprej je to uskladitev zakona s pravnim redom Evropske unije nadalje, poenostavitev postopkov v delih, ki ne zadevajo varovanje javnega interesa, in pa preprečevanje zlorab v teh postopkih. Novosti se nanašajo na več področij. Zelo kratko. Prvo je področje vstopa in nadzora nad prebivanjem tujcev v državi. Tu bi vas opozoril na novosti v zvezi z upoštevanjem načela "non reformo" nevračanja v državo, kjer bi bil tujec ogrožen. In pa na večja pooblastila policije na področju pristojnosti, ki jih ima le-ta v zvezi z vstopom tujcev. Drugo veliko področje je področje vizumske politike. Tu gre za uskladitev poimenovanja viznih režimov s schengenskim aquisomin pa za posebne postopke na diplomatskih-konzularnih predstavništvih v zvezi z izdajo dovoljenj za prebivanje in vizumom. Novost, ki je v dodatnih amandmajih vredna omemba, je, da se bo na vizumu, poleg ostalih podatkov, poslej po zakonu dodala tudi fotografija. Tu smo se naslonili na kasneje sprejeto pravno ureditev Evropske unije s področja varstva osebnih podatkov. Posebno področje je dovoljenje za prebivanje, kjer dajemo podlago enotno vodenje migracijske politike. Dajemo možnost vsem kategorijam tujcev, razen sezoncem, pravice do združitve družine z ožjimi družinskimi člani. In pa naslednje področje, preprečevanje zlorab zakona. Tu gre za vprašanja, povezana s povrnitvijoškode in stroškov in tudi za sankcioniranje prevoznikov, ki so pripeljali ilegalno tujce čez državno mejo. In pa tudi glede tega vprašanja so dana večja pooblastila organom za zavrnitev dovoljenja za prebivanje tudi v primerih, ko obstajajo resni razlogi za sum, da utegne prebivanje tujca pomeniti nevarnost za javni red in mir, za varnost, za mednarodne odnose oziroma če je povezano z izvajanjem terorističnih ali drugih nasilnih dejanj. No, in še peti sklop teh sprememb. Ta se nanaša na poenostavitev postopkov pri izdaji dovoljenja. Želel bi dodati, glede na to, da gre za drugo obravnavo, da smo v pretežni meri upoštevali pri oblikovanju amandmajev za drugo branje razpravo iz državnega zbora, da pa je šlo za dodatne amandmaje predvsem zaradi naknadne uskladitve z zakonom o zaposlovanju tujcev in pa tudi zaradi kasneje sprejetih predpisov, konkretno direktive s področja varstva osebnih podatkov v Evropski uniji. Sicer pa besedilo za drugo branje predstavlja nomotehnične izboljšave, redakcijske izboljšave. In naš predlog je, da amandmaje odbora za notranjo politiko podprete. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. V skladu z drugim odstavkom 125. člena bom kasneje dal besedo predstavnikom poslanskih skupin, pred tem pa še dajem besedo gospodu Maksimiljanu Lavrincu, da predstavi poročilo odbora kot matičnega delovnega telesa. Prosim. Imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kot ste lahko razbrali iz samega poročila, se je naša beseda vrtela predvsem okoli tistih nedorečenih vprašanj, o katerih je menil sekretariat oziroma – se popravljam – zakonodajno - pravna služba, da še ni v redu tekst v predlaganem zakonu. To sta bila 11. člen in 25. člen. Poleg tega smo opravili razpravo posebej, tudi o 55. členu, kjer je bila diskusija o tem, torej ali je zakon v redu ali ne. Diskusija pa je bila, da tako rečem, sprovocirana s strani predstavnice UNHCR in pa seveda tudi k 70. členu, kjer so predstavniki UNHCR menili, da bi bilo treba izključiti penalizacijo tistih, ki vozijo tujce k nam, seveda v primeru, če se v postopku ugotovi, da je tak tujec zares bežal pred političnim ali drugačnim nasiljem; skratka ima pravice za pridobitev azila. Vendar je splošno mnenje v razpravi bilo naslednje, da vsak, ki topočne, počne pravzaprav za denar in zato, če je slučajno prišlo do tega, da je v neki skupini tudi nekdo, ki je upravičen do azila, takšnemu kazni ne bi bilo spregledati. Torej, na osnovi tega je odbor oblikoval neke svoje amandmaje, na osnovi tega, kar je bilo pripravljeno kot [[...]]Še to moram povedati; to, da gre za zakon, ki je bil v prvem branju še po starem poslovniku. Tako smo sprejeli svoje amandmaje, ki so pravzaprav plod skupnega dela, tako vlade kot naše zakonodajno pravne službe in pa strokovne službe našega odbora in podprli amandmaje, ki so jih predlagale poslanske skupine. Toliko.
Hvala predsedniku odbora za podano poročilo. V skladu z drugim odstavkom 125. člena poslovnika državnega zbora dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za obrazložitev stališča o predlogu zakona in torej tistim poslanskim skupinam, ki so svojo razpravo najavile. Najprej besedo Miranu Potrču, Združena lista socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Predlagani zakon o tujcih v Združeni listi socialnih demokratov podpiramo. Temeljni cilj zakona je uskladitev s pravnim redom Evropske unije, posebej še v delu, ki se nanaša na schengenski pravni red, z najboljšimi praksami izvajanja v državah članicah Evropske unije, zaradi česar je bil opravljen tudi posebni pregled; in končno tudi racionalizacija nekaterih določb zakona o tujcih, tako da se odpravijo pomanjkljivosti in neustreznosti, ki so nastajale doslej pri njegovem izvajanju. Menimo, da je ta cilj zakona dosežen. Dosežen tako s kvalitetno pripravo, prav je, da tudi jaz poudarim, da ob sodelovanju nevladnih organizacij, posebej Amnesty International Slovenije in visokega komisariata Združenih narodov za begunce, pa tudi skrbne in temeljite obravnave zakona v matičnem delovnem telesu. Vprašanja urejanja pravic in problematike tujcev postajajo z našim vstopom v Evropsko unijo in uveljavljanjem schengenskega pravnega reda, posebej pa tudi zaradi splošnih trendov globalizacije, ki poleg pretoka informacij blaga in kapitala vključuje tudi inteziven pretok ljudi, vse bolj vprašanja, ki jih je treba urejati s skrajno občutljivostjo. Po eni strani z občutljivostjo za varovanje človekovih pravic in načel svobodnega gibanja, iskanjazaposlitve in nastanitve, hkrati pa tudi z občutljivostjo do varovanja nacionalnih interesov, zaposlovanja, materialnih obveznosti, proračuna, varstvene politike in podobno. In končno, tudi zaradi preprečevanja nevarnosti nedovoljenih dejavnosti, kot je trgovina z mamili, ljudmi, pranje denarja in druge oblike organiziranega kriminala, seveda, in posebej vključno s preprečevanjem mednarodnega terorizma. In prav zato nas veseli, da smo v matičnem delovnem telesu tudi v drugi obravnavi uspeli zagotoviti tako uskladitev zakona, da za državni zbor ni vložen na dopolnjeni predlog zakona noben amandma. Naj zato ob tem zakonu in glede na razpoložljivi čas, ki mi še ostaja, ter posebej prve začetke uveljavljanja novega poslovnika, o katerem se na žalost raje govori negativno kot objektivno, povem še naslednje. Prav pri tem zakonu smo z novim poslovnikom zagotovili, da smo vso razpravo opravili v matičnem delovnem telesu; da smo v matičnem delovnem telesu dosegli potrebno uskladitev in oblikovali - mislim, da 23 amandmajev - in, kar je najpomembnejše, da so ti amandmaji postali sestavni del dopolnjenega predloga zakona in da nam o njih, tako kot pri prejšnjem postopku, ni treba še enkrat glasovati v državnem zboru. To je primer in dokaz, da je brez škode za kvaliteto odločanja in omejevanja razprav mogoče doseči bistveno racionalizacijo dela v državnem zboru. Ker k predlogu zakona v tretji obravnavi ne bo mogoče vložiti amandmajev, pričakujemo, da bo na tej seji zakon v celoti sprejet, zanj bomo glasovali, ponovno pa se ne bomo oglašali. Hvala.
Hvala gospod Potrč. Besedo dajem Rudolfu Petanu, da predstavi stališče poslanske skupine socialdemokratov Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Predlagani zakon o tujcih je že tretji zakon s tega področja, saj so bile predhodne predlagane spremembe marsikdaj kot novi zakon. To kaže tudi na to, da zakon iz leta 1999, ob katerem je bilo seveda rečeno, da bi naj bil usklajen z evropskim pravnim redom, očitno pa to ni bilo tako ali pa je bil pripravljen slabo, mogoče zgolj zaradi formalnosti, ali pa, kar je še slabše, da je bil pripravljen čisto z ozkim specifičnim interesom. Ta naš predlog pa kaže še nekaj drugega. Skoraj je že postalo pravilo, predvsem na nekaterih področjih, da vsak novi zakon prinese kakšen nov državni organ, novo institucijo, novo delovno telo, novi oddelek ali kaj podobnega, kar pa največkrat vnese zmedo in pa dodatno administriranje ne pa, da bi učinkovito posegal na to področje. Zato je predlagana rešitev v 54. členu, ki določa, da se pri ministrstvu za notranje zadeve ustanovi skupno delovno telo, pomeni ali pa bi lahko pomenilo novo multipliciranje institucij ravno s tega področja. To velja ob dejstvu, da imamo pri nas že kup institucij, ki obravnavajo to področje, od sektorja za migracijo, naturalizacijo, za azil, v okviru informirane policije pa deluje sektor za državno mejo, tujce, center za tujce in verjetno še kaj. Torej, če ugotavljamo, da je toliko teh institucij, ki pokrivajo to področje, mogoče na prvi pogled, da bi naj bilo neko skupno delovno telo, zveni zelo pozitivno, vendar pa samo na prvi pogled. Dejstvo je, da to pomeni kopičenje novih institucij, tu pa velja pravilo, da to ni dobro. Velja tudi tisti pregovor, da veliko babic, pa en kup problemov, ki jih mogoče drugače ne bi bilo. Menimo, da bi lahko tudi kateri že od obstoječih organov, od katerih obstoječih institucij opravljal funkcijo koordinacije. Seveda priznavamo v Socialdemokratski stranki, da nikjer ne piše, da tako ne bi bilo mogoče. Vendar pa izkušnje kažejo, da običajno ni tako in da ustanovimo rajši kakšno novo institucijo, ki bi naj koordinirala in - dobro, to ni dobro. Institucij je že dovolj, ki lahkoopravijo to koordinacijo. Da pa je koordinacija potrebna, s tem pa se tudi mi strinjamo. Namreč, zgledi so slabi in zato ne moremo verjeti, da se to ne bi zgodilo, da ne bi dobili nove institucije. Zakonodajno-pravna služba opozarja, da je vlaganje novih amandmajev s strani vlade sicer nedopustno, res pa je, da priznava, da so nekateri vsebinsko nujni. Kar pa zopet kaže, da mogoče ali zakon ni bil pripravljen v pravem času ali nismo upoštevali vsega že sprejetega. Tako bi to tudi bila mogoče majhna šola za naprej, da je v bodoče treba zadeve bolj strokovno ali bolj časovno uskladiti. Pomisleki, da utegne biti določba, na podlagi katere mora tujec v 15 dneh po vročitvi dokončne odločbe ali sklepa o zavrnitvi, zavrženju ali ustavitvi postopka za podaljšanje dovoljenja za bivanje, zapustiti državo, pri tem pa ima še možnost vložitve pravnega sredstva. Menimo, da ne bi smelo pripeljati do tega, da se celoten zakon obravnava samo na tem določilu. Zastopamo stališče, da vsaka država ima pravico urediti to področje tako, da sicer ni v neskladju s splošnimi pravnimi mednarodnimi normami, da pa v prvi vrsti mora ščititi svoje interese. To se pravi, interese države Republike Slovenije. V Socialdemokratski stranki tudi menimo, da bi morali sprejeti take rešitve, ki v prvi vrsti ščitijo interese naše države. Pri tem sicer rešitve ne kršijo nekih splošno sprejetih pravil, ampak pravil, ki so uveljavljena. Ne samo tiste, ki so v Evropi na papirju, pa jih tudi Evropejci nekako obravnavajo bolj z rezervo ali bolj v rokavicah pri nas pa se je v zadnjem času uveljavila praksa, da skušamo dodati tisto, kar je nekje bilo sicer zapisano, vendar v praksi nikjer izvedeno. Takoj zaključim.
Prosim za zaključitev misli.
Takoj zaključim, samo dodam še, da bomo podprli ta zakon, glede amandmajev, ki jih bomo tudi večinsko podprli, pa se bomo odločali selektivno. Hvala.
Hvala vam. Besedo dajem gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu za predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz sem prepričan, da bo pri meni samo 5 minut trajala obrazložitev, ne zaradi tega, ker bom počakal, da se bo gospod predsedujoči spomnil, da je v tem primeru samo 5 minut dovoljenih, ampak zato, ker bom govoril krajše. Skratka, v skladu s 125. členom, točko 2 novega poslovnika državnega zbora. Današnji dopolnjeni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih je evidenten dokaz, kako parlamentarizem v Sloveniji izginja. Medtem ko smo pred časom na tem forumu razpravljali o rešitvah na najširšem forumu, na državnem zboru, kjer je 90 poslancev, se je zdaj vse skupaj preneslo na odbor za notranjo politiko, kjer Slovensko nacionalna stranko predstavlja en sam predstavnik. Ravno tako vsaj 37 odstotkov slovenskega volilnega telesa predstavlja, glede na opcije, po eden, največ dva poslanca. Sprašujem se, kje je zdaj tukaj ta demokratičnost in demokracija in kje je možnost tistega demokratičnega razpravljanja, ko se pove tisto, kar se misli, ko se misli krešejo, ko se najdejo nove rešitve, ki so boljše od predlaganih. Res je, da vladajoča konstitucija zahteva in bi najraje ukinila državni zbor, morda to tudi je ena od naslednjih variant, vendar pa zagotovo v drugačni politični konstalaciji in pa z drugimi strankami na vrhu. Samo gospodje iz sedanje vladajoče združbe, da ne boste potem jokali in cvilili, kako hudo vam je, ko vam kratijo tiste pravice, ki ste jih danes odvzeli drugim. Kar se zakona tiče, je zakon v principu dovolj dober, da ga lahko podpremo. Dovolj dober je zaradi tega, ker na marsikaterih področjih usklajuje slovenske tendence s tendencami ostalih držav in nas pravzaprav bliža shengenskim pogojem. Navkljub temu da smo sprejeli nek bedasti Sops, da smo sprejeli kopico neumnih zakonov in navkljub temu da nas bo Shengen "koštal" približno 70 milijard slovenskih tolarjev samo naslednje leto. Dejstvo je, da je nekaj rešitev tudi celo zelo dobrih, ki so nastale v ministrstvu za notranje zadeve in jih pravzaprav v Slovenski nacionalni stranki pozdravljamo. Nikakor pa ne moremo soglašati in pozdravljati način, kako se je obravnaval ta zakon. Obravnaval se je nedemokratično, obravnaval se je pravzaprav v podaljšani obliki kolegija predsednika državnega zbora, na katerem samo dva človeka odločata o tem, kako, kaj in zakaj. To sta šefa koalicijskih strank, šefa Združene liste in pa Liberalne demokracije, ki se odločita, kaj bomo delali, kako bomo delali in tako naprej. Zato mislim, da bo vedno manj teh pogovorov izza tega pulta in vedno manj bo besed v državnem zboru in vedno več se bo, na žalost, besed nosilo na cesto, kjer se bodo pa besede kmalu zamenjale za kakšne druge, bolj konkretne argumente. Še enkrat, navkljub temu da je bil ta predlog zakona sprejet tam, kjer pravzaprav majhne stranke nimajo kaj reči, nimajo kaj delati, kajti vladajoča skupina, vladajoča druščina jim tega ne dovoli, navkljub temu bomo zakon podprli.
Hvala za podano stališče. Ker k dopolnilnemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi 2. točko dnevnega reda, torej predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 27.9.2002. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 15. uri bomo nadaljevali s 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o nadzoru državne meje. Do tedaj pa odrejam odmor. Hvala lepa.
Spoštovane gospe in gospodje, lepo pozdravljeni z moje strani! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O NADZORU DRŽAVNE MEJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister, izvolite prosim. 5 minut.
Spoštovani! Rad bi vam predstavil nekaj ciljev, ki jih sledimo s tem zakonom o nadzoru državne meje. Poglavitni cilj, vam dobro znan, je uskladitev s pravnim redom Evropske unije na eni strani, na drugi strani pa s pravnim redom schengenske skupine držav članic. To je zakon iz državnega programa. Po državnem programu prilagajanja Evropski uniji naj bi bil sprejet do konca leta 2002. Kot veste, je s protokolom k Amsterdamski pogodbi določeno, da morajo vse bodoče članice Evropske unije v celoti prevzeti schengenski pravni red. Ta pa poenostavljeno pomeni, da lahko vsi, tako državljani držav članic, kot tudi državljani tretjih držav, prehajajo notranje meje med državami članicami kadarkoli, kjerkoli brez mejne kontrole. Celotna mejna kontrola ob vstopu v schengenske države se opravlja na zunanjih mejah, in to v imenu in za vse države članice. Poleg tega pa so določeni izravnalni ukrepi, kamor sodijo enotna vizna politika, enoten informacijski sistem, tako imenovani schengenski informativni sistem in pa intenzivno prekomejno policijsko sodelovanje. To je bistvena vsebina oziroma funkcija zakona, o katerem danes govorimo, o nadzoru državne meje, polet tega pa seveda še preprečevanje in odkrivanje kaznivih dejanj in prekrškov ter nedovoljenih prehodov meje, vse povezano z državno mejo, ter preprečevanje in odkrivanje nedovoljenih migracij na območju celotne države ter tudi zagotavljanje ustreznosti in sorazmernosti policijskih pooblastil, upoštevajoč tako nujnost izvajanja ukrepov, na eni strani pa seveda interese posameznikov, človekove pravice in svoboščine ter zahteve po prostem pretoku oseb. Morda samo za ilustracijo nekaj podatkov v zvezi s prehodi državne meje. Kot verjetno veste, imamo v Sloveniji 165 mejnih prehodov. Od tega je 36 mejnih prehodov z Republiko Hrvaško. Na 43 mejnih prehodih opravljajo mejno in carinsko kontrolo samo carinski delavci. Zdi se mi pa pomembno seznaniti vas s podatkom o pretoku na naših mejah. V letu 2001 je preko mejnih prehodov potovalo 186.722.763 potnikov. Zanimiv je še podatek o tako imenovanih ilegalnih prehodih državne meje, predvsem zaradi tega, ker kot ste verjetno spremljali, se je bistveno znižal podatek oziroma število kar za 72% v letošnjem letu, glede na leto 2001, in kar za 42% iz leta 2001 na leto 2000. Konkretne številke so naslednje. V letu 2000 smo beležili blizu 36.000 ilegalnih prehodov ali natančno 35.914. V letu 2002 nekaj čez 20.000 in v prvih osmih mesecih letošnjega leta vsega 4.646. To pravzaprav kaže na dovolj učinkovito bitko zoper ilegalne migracije, ne samo slovenske vlade, ampak v povezavi z državami v tej regiji oziroma v mednarodni skupnosti nasploh. Za drugo branje so pripravljeni nekateri amandmaji, ki jih je povzel odbor za notranjo politiko. Povem naj, da gre v večini primerov za upoštevanje pretežno redakcijskih popravkov, ki smo jih zasledili ob prvem branju, predvsem pa jasneje določajo vsebino nove zakonske ureditve nadzora državne meje. Predlagam vam, spoštovane poslanke in poslanci, da amandmaje odbora za notranjo politiko podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika, gospoda Lavrinca, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gre za zakon, ki je bil vložen po starem poslovniku in ga je odbor tudi v drugem branju že obravnaval. Tako smo imeli na odboru tokrat lahko delo, saj je razprava tekla zgolj o amandmaju, ki ga je predlagal kolega Vučko k 12. členu. 12. člen, če na kratko povem, ureja posege v prostor na obmejnem področju, prav tik ob meji. Po mnenju kolega Vučka bi bilo nesmortno, da bi za vsako posamezno lokacijo oziroma za gradbeno dovoljenje izdajal soglasje tudi po eni verziji policijski direktor, po drugi verziji pa minister, pristojen za notranje zadeve. Tako smo po mojem skupaj pravzaprav v razpravi oblikovali amandma, ki je sozvočen tudi z zakonodajo, ki na področju prostora nastaja. Vučko je potem popravil tako amandma in amandma je dobil podporo. Tako smo v paketu, kar omogoča novi poslovnik, glasovali o vseh ostalih amandmajih, ki so bili do takrat pripravljeni, ne glede na to, kdo jih pripravil, ali je bil to odbor ali je bila predlagatelj vlada. Rezultat je sedaj narejen tekst zakona, ki je po moje v redu. Hvala lepa.
Hvala lepa. V skladu z drugim odstavkom 125. člena poslovnika državnega zbora, dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Potrč, Združena lista. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predlog zakona podpira. Podpiramo ga zato, ker verjamemo, da predlagani zakon zagotavlja uveljavljanje interesov Republike Slovenije za varno mejo. S predlaganim zakonom pa našo ureditev nadzora državne meje usklajujemo tudi s schengenskim pravnim redom, ki je v skladu s protokolom k Amsterdamski pogodbi sestavni del pravne ureditve vseh polnopravnih članic Evropske zveze in tja si želi čimprej tudi Republika Slovenija. Ureditev obeh navedenih vprašanj in ciljev je zelo pomembna. Prvič, zakon naj bo usklajen s schengenskim pravnim redom, kar je za naše polnopravno članstvo pogoj in pomemben razlog. Bistvo schengenskega pravnega reda je, da lahko notranje meje med državami članicami vsi, tako državljani članic, kot tudi tretjih držav, prehajajo kadarkoli in kjerkoli brez mejne kontrole. Celotna mejna kontrola ob vstopu v schengenske države pa se opravlja na zunanjih mejah, in to v imenu vseh in za vse države članice. Da je to sploh možno in da se ne bi poslabšalevarnostne razmere v državah članicah, schengenski pravni red določa številne tako imenovane izravnalne ukrepe, kamor sodijo enotna vizna politika, enotni informacijski sistem in intenzivno prekomejno policijsko delovanje in sodelovanje, vključno z možnostjo za izvajanje nekaterih policijskih pooblastil preko meje na ozemlju druge države pogodbenice, seveda v natančno določenih primerih. Vse to nam po našem razumevanju in zagotovilih vlade zagotavlja tudi predlagani zakon. In drugič, kar je za državljanke in državljane Slovenije še pomembnejše, politične in ekonomske razmere v svetu, pa tudi razmere v državah, nastalih na ozemlju bivše SFRJ, so povzročile, da je v zadnjih letih tudi slovensko mejo nedovoljeno prestopalo veliko število tujcev. Gospod minister je že omenil, v letu 2000 skoraj 36.000. Zato je tudi državni zbor obravnaval to problematiko in tudi vlada je sprejela ukrepe, tako da smo v letu 2001 zagotovili bistveno zmanjšanje, vendar je bil obseg nedovoljenih prehodov še vedno skoraj 21.000. Takšen obseg povzroča državi materialne probleme, pa tudi varnostne probleme. Zaradi tega je ureditev potrebnih ukrepov za nadzor državne meje tudi s tega razloga bistvena. Verjamemo, da je predlagana ureditev primerna in da rešuje navedena vprašanja, zato jo podpiramo. In končno, naj tudi ob tem zakonu poudarim, da je predlog zakona v celoti usklajen na matičnem delovnem telesu, zato k dopolnjenemu predlogu ni vložen noben amandma. Tudi v tretji obravnavi ni mogoč in pričakujemo, da bo zakon na tej seji dokončno sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Sušnik, Socialdemokratska stranka. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane gospe in gospodje. V poslanski skupini Socialdemokratske stranke podpiramo sprejem zakona o nadzoru državne meje. Od uveljavitve omenjenega zakona pričakujemo učinkovit in evropsko primerljiv nadzor državne meje, skladu evropskemu pravnemu redu. Sprejem zakona o nadzoru državne meje je tudi ena od obvez schengenskega sporazuma, s katerim smo se zavezali k sprejemu omenjenega zakona, ki bo urejal nadzor državne meje. Sprejem tega zakona pa je tudi pogoj za skorajšnjo in pričakovano uveljavitev zunanje schengenske meje ter ukinitev notranjih mej, ki omogočajo prost pretok blaga in storitev, zato je omenjeni zakonski predlog deležen naše posebne podpore. Vseeno pa bi želel opozoriti na nekatere posebnosti in tudi pomanjkljivosti zakonskega predloga, ki pa jih je možno odpraviti v nadaljevanju zakonodajnega postopka. V poslanski skupini Socialdemokratske stranke pozdravljamo in v celoti soglašamo z zapisano razširitvijo nadzora državne meje na področje cele države oziroma celotne države, kot je predvidena v tekstu zakonskega predloga za drugo obravnavo v 1. členu. Opozarjamo na nujnost izvajanja mejne kontrole v notranjosti države z jasnim ciljem, preprečiti čimveč ilegalnih migracij in preprečiti kriminalna dejanja vseh vrst in oblik in tako posredno zagotoviti večjo varnost naših državljank in državljanov. Posebej bi želel opozoriti na vsebino 12. člena zakonskega predloga za drugo obravnavo, ki je nastal z že omenjeno uveljavitvijo amandmaja gospoda Vučka. Po mnenju naše poslanske skupine je predlagana rešitev sicer boljša, vendar še vedno v nasprotju s prizadevanji za odpravo birokratskih ovir in kot taka še vedno predstavlja dodatno težavo oziroma še eno nepotrebno soglasje v množici soglasij pri sprejemanju prostorskega plana obmejne občine, točneje pri sprejemanju prostorskega plana občine, ki planira posege znotraj 50-metrskega mejnega pasu. Menimo, da morajo biti način gradnje in posegi v tem pasu urejeni in zajeti v obveznih izhodiščih državnega plana, ki so obvezno sestavina vseh prostorskih planov občin. Na ta način bi se izognili pridobivanju soglasja, kot je razvidno iz zakonskega predloga. Rad bi opozoril tudi na določilo 28. in 32. člena, na predlagano pooblastilo policije pri izvajanju mejne kontrole, med katerimi je še vedno ohranjena in po našem mnenju nezadostno definirana pravica po zadržanju osebe za nujno potreben čas, kot stoji v zakonskem predlogu. Takšen ukrep zadržanja ima za nujno posledico odvzem prostosti, zato opozarjamo, da morajo biti zagotovljena vsa potrebna jamstva, ki jih ustava predvideva v 19. členu, ki opredeljuje varstvo osebne svobode. Ne glede na navedene pomisleke, v poslanski skupini socialdemokratske stranke, podpiramo sprejem zakona o nadzoru državne meje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim. Slovenska nacionalna stranka.
Hvala lepa. Dopolnjen predlog zakona o nadzoru državne meje je popravil tisto, kar je bilo v začetku pravzaprav narobe. In navkljub vsemu, nekaterih zadev le ni zajel v teh popravkih. Da ne bi izgubljal preveč časa, se bom takoj obrnil na 18. in na 19. člen, ki govorita, prvi o določitvi mejnih prehodov za določen krog oseb in slednji za določitev začasnih mejnih prehodov. Povedal bom primer, kako lahko ministri za notranje zadeve v zahodnoevropski uniji določajo določena letališča, civilna in športna letališča, za prehod določenega kroga oseb, da ni potrebno vstopati v državo na glavnih mejnih prehodih, ampak da se to lahko organizira na manjših športnih in turističnih letališčih. Slovenska nacionalna stranka je že poslala predlog ureditve takšnega sistema v Republiki Sloveniji. Ne bom govoril o tem. Povedal bom to, da gre za precejšnja finančna sredstva, ki se na ta način, ob takšni ureditvi, stekajo v državo. Nekaj podobnega je že uredila Hrvaška, Slovenija tega eksplicitno ni navedla niti v 18., niti v 19. členu, vendar pa mislim, da se bo zadeva lahko v skladu z obema členoma urejala. Morda je za kolege poslance in poslanke moje razglabljanje malo bolj nerazumljivo, vendar mislim, da gospod minister in njegovi sodelavci vedo, za kaj gre in razumejo poanto mojega govora. Zagotovo, še zaradi tega, ker v skladu s šesto alineo 19. člena obstaja določen širši javni interes, da se te zadeve izpeljejo. Naprej, ravno tako v zvezi s to idejo se moram obrniti tudi na 26. člen, ki govori o obveznosti poveljnika plovila, kjer pa mi nekaj ni jasno, ravno tako Slovenski nacionalni stranki. Ali plovilo v tem primeru pomeni tudi zračno plovilo ali pomeni samo vodno plovilo. Kajti kasneje imamo poveljnik ladje ali zastopnik ladjarja. V drugih primerih pa imamo poveljnika plovila. Tukaj mislim, da bi moral zakon v kakšnih podzakonskih odredbah pojasniti to distinkcijo in jo razdelati, tako da se ve, zakaj to velja. Sodim in mislim, prepričan sem, da bi bilo smiselno, dav 26. členu poveljnik plovila pomeni tako poveljnika letala, kot tudi kapitana ladje, ne pa da bi to omejevali. Ravno 26. člen povzema rešitve zahodnoevropske unije na tem področju, to se pravi na prehajanju meje z manjšimi turističnimi in športnimi letali, ki prečkajo državno mejo izven poti glavnih letalskih smeri in pa izven glavnih carinskih izpostav, to se pravi Ljubljane, Portoroža in pa Maribora v primeru letalskega prometa. V 32. členu, ki govori o zadržanju osebe, tudi mi sodimo, da je vprašljiv ta nujno potreben čas. Zelo dolg se nam zdi – 48 ur. To je zelo dolg čas, vendar pa mislim, da bodo o tem razpravljale kakšne druge institucije in kakšni drugi ljudje. Čisto na kratko še morda o 36. členu, ki govori o tujih varnostnih organih, bi bilo smiselno definirati, kaj zakonodajalec oziroma predlagalec zakona meni z dikcijo kratkocevnega orožja. Kratkocevno orožje je glede na definicijo po zakonu o orožju lahko marsikaj, konec koncev, tudi ročne bombe, za katere pa sem prepričan, da jih minister ne bo dovolil vnašati v Republiko Slovenijo, pa četudi bi šlo za varnostne organe Združenih držav Amerike. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Majda Zupan, Nova Slovenija.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Dovolite, da v imenu poslanske skupine Nove Slovenije podam mnenje k predlogu tega zakona. Vlada, kot predlagateljica, nam je poslala v drugo obravnavo tako imenovani tehnični zakon, lahko bi temu tako rekli, ki določa organizacijo in način izvajanja nadzora državne meje, pri čemer je mišljeno varovanje meje in mejna kontrola, izvajanje policijskih ukrepov v notranjosti in mednarodno sodelovanje. Nadzor državne meje naj bi opravljala tako policija, kot tudi carina do uveljavitve schengenskega sporazuma v Republiki Sloveniji. Sporna določba v 8. členu, ki govori o tem, da policisti lahko vstopajo na zemljišče in vozijo po zemljišču, ne glede na lastništvo, je spremenjena v tem smislu, da je izpuščeno določilo glede zahteve za odškodnino. Dopolnjena je tudi določba glede označitve mejne črte, prepoved dejavnosti ob njej in gradnja objektov ob mejni črti. Glede mejnih incidentov pa določa, da v primerih, ko policija ugotovi ravnanje tujih državnih organov na ozemlju Slovenije, ki ni dovoljeno z mednarodnimi pogodbami ali z našimi predpisi, pravzaprav pomeni poseganje v okolje in prostor ob mejni črti, da policija v tem primeru obvesti pristojno ministrstvo za zunanje zadeve, pri čemer pa naj bi podrobnejša navodila za izvajanje te določbe, uredilo ministrstvo za notranje zadeve s pravilnikom. Predlog zakona vsebuje tudi določila glede prestopa državne meje in tranzitni promet ter mejne prehode. Mejni prehod za poimensko določene osebe lahko z odločbo ustanovi direktor policijske uprave, v soglasju z direktorjem carinskega urada, največ za tri leta. Prav tako lahko direktor policijske uprave ustanovi tudi začasni mejni prehod, če se uporablja za vaje, za primer naravnih nesreč, za športne prireditve, za preusmerjanje prometa in podobno. Predlog zakona ureja tudi mejno kontrolo, ukrepe na mednarodnih prometnih povezavah in objektih, ki so pomembni za čezmejni promet ter mednarodno sodelovanje. Zakon je vsekakor aktualen, saj je pretok naše meje zelo velik. Ilegalnih prehodov je sicer vsako leto manj, vendar vemo, kriminal ne pozna meja, zato bomo v naši poslanski skupini podprli vsa tista določila, ki bodo prispevala k učinkovitejšemu in evropskemu pravnemu redu, primerljivemu nadzoru državne meje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker k dopolnilnemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo k 8. TOČKI, TO JE PREDLOG STVARNO - PRAVNEGA ZAKONIKA. Naredili bomo kratek odmor. Torej začenjamo ob 15.30, kot je po razporedu. Hvala. Zahvaljujem se predstavnikom vlade.
Predlog zakonika je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ne vidim predstavnikov vlade. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ga ni.]] Ker so ta hip prišli predstavniki vlade, jih lepo pozdravljam. Sprašujem, če želijo besedo? Kratko. Izvolite. 5 minut. Gospod državni sekretar Jenull.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada predlaga v sprejem stvarnopravni zakonik v tretji obravnavi. Samo na kratko naj vas seznanim, da je po drugi obravnavi vlada kot predlagatelj vključila v besedilo zakona 49 sprejetih amandmajev in opravila redakcijske popravke. K temu dodaja vlada dodaja predlog 6 amandmajev, pri čemer gre za amandmaje, ki so potrebni zaradi upoštevanja pripomb sekretariata oziroma sedanje službe za zakonodajo in pravne zadeve in vsebinsko ne posegajo v materijo zakona. Vlada pa potem, če bi bili ti amandmaji sprejeti, kot predlaga, napoveduje tudi tri uskladitvene amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu zakonika v celoti sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Sonja Areh Lavrič, Slovenska nacionalna stranka. Se odpoveduje. Hvala. Gospod Trofenik se tudi odpoveduje. Gospod Jelinčič. Ga ni v dvorani. Razprava vlade ni potrebna. Zaključujem razpravo k predlogu zakonika v celoti in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 18.9.2002. Torej, pregled amandmajev z dne 18.9.2002. Začenjamo s 171. členom. V razpravo dajem 171. člen in amandma vlade. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 177. člen in amandma vlade. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 201. člen in amandma vlade. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 222. člen in amandma vlade. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 270. člen, amandma vlade. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 271. člen. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 274. člen. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 276. člen. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o vloženih amandmajih. Zbor bo glasovanja o posameznih amandmajih in o predlogu zakonika v celoti opravil v popoldanskem nadaljevanju seje v okviru glasovanj zbora. Veste, da se začnejo ob 17.35 in s tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo ob 16. in 10 minut in sicer s predlogom zakona o subvencioniranju študentske prehrane, tretja obravnava. Torej prekinitev zasedanja do 16. in 10 minut. Zahvaljujem se predstavnikom vlade.
Prehajamo k 9. točki dnevnega reda, to je na TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU ŠTUDENTSKE PREHRANE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Markom Diacijem. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, prosim. 5 minut.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Državni zbor Republike Slovenije je na svoji 10. seji dne 22.11.2001 obravnaval predlog zakona o subvencioniranju študentske prehrane v prvi obravnavi. Drugo obravnavo zakona o subvencioniranju študentske prehrane je Državni zbor Republike Slovenije opravil dne 14.maja 2002. Pri tem je sprejel amandmaje matičnega delovnega telesa, odbora za zdravstvo, delo, družino, socialnopolitiko in invalide k 1., 3., 6. členu in amandma za nov A9. člen. Hkrati je sprejel tudi amandmaje vlade k 4. členu in 6. členu ter amandma na amandma vlade k 4. členu, ki ga je predlagala skupina poslancev s prvopodpisano mojo malenkostjo. Predlagatelji so pri pripravi predloga zakona za tretjo obravnavo v besedilo predloga vključili sprejete amandmaje. Nekateri členi so zaradi tega ustrezno preštevilčeni. Preostali členi so bili sprejeti v nespremenjeni vsebini. Na podlagi sklepa predlog zakona o subvencioniranju študentske prehrane za tretjo obravnavo pripravijo predlagatelji, to je skupina poslancev s prvopodpisanim Markom Diacijem, ki ga je 14. maja 2002 sprejel Državni zbor Republike Slovenije ob drugi obravnavi zakona, tako je le-ta s sprejetimi amandmaji v drugi obravnavi pripravljen za tretjo obravnavo. Zakonodajno pravna služba je v skladu s prvim odstavkom 27. člena poslovnika državnega zbora proučila navedeni predlog zakona in v skladu s svojimi nalogami v tretji obravnavi predlagala možne smeri za odpravo notranjih neskladij zakonskega besedila. Tako so bile v mnenju zakonodajno pravne službe vložene pripombe redakcijske narave, in sicer k 2. in 5. členu, ki v ničemer ne posegajo v vsebino zakona in naj jih zato pristojna služba upošteva pri pripravi izvirnika zakona. Poleg tega pa so ti členi v tretji obravnavi zaprti. Poslanska skupina Stranke mladih Slovenije, ki je po poslovniku možen predlagatelj amandmajev, je na člene 3 in 9 vložila amandmaja, ki sledita pripombam zakonodajno pravne službe. V zvezi z 8. členom pa posebej poudarjam, da so upravičenci do petih dodatnih subvencioniranih obrokov nedvomno starši, upravičenci, in je tudi namen dela besedila, zato menimo, da je pripomba zakonodajno pravne službe nepotrebna. Predlagam, da vložene amandmaje poslanske skupine sprejmete, kakor tudi zakon v celoti. Hvala.
Hvala lepa. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima gospa Danica Simšič, Združena lista.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana gospa državna sekretarka in drugi navzoči! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo zakonsko ureditev subvencioniranja študentske prehrane. Zakon pravzaprav razumemo predvsem kot varovalko oziroma garancijo dolgoročne ureditve tega vprašanja, ki ga sicer Vlada Republike Slovenije že nekaj let ureja z uredbo in opredelitvijo denarja v vsakoletnem proračunu. Zakon torej pravzaprav pomeni samo zakonsko potrditev dosedanje desetletne dobre prakse. Zakon danes, po dobrem letu dni in pol, ko je bil vložen v parlamentarno proceduro, vložilo pa ga je 13 poslancev iz različnih poslanskih skupin, sprejemamo s komaj omembe vrednimi popravki. In če smem reči, številka trinajst torej tokrat ne prinaša nesreče, ampak pravzaprav precej nasprotno, prinaša z zakonom opredeljeno obveznost države, da iz denarja dvkoplačevalcev zagotovi subvencioniranje okoli 3,5 milijone obrokov letno, kar letos pomeni že 2 milijardi tolarjev iz državnega proračuna. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo tudi, da je rešitev, ki jo z višino subvencije opredeljuje zakon, dobra. Zakon namreč v svojem 4. členu določa, da višina subvencije za obrok študentske prehrane iz proračunskih sredstev znaša najmanj 75% zneska regresa za prehrano delavcem med delom, določenega s kolektivno pogodbo za negospodarstvo. Taka rešitev po našem mnenju zagotavlja tako stabilnost dolgoročnega subvencioniranja kot tudi vzpostavitev ali bolje rečeno nadaljevanje socialnega partnerstva med vlado in študenti, posredno seveda tudi z delavci glede na kolektivno pogodbo. Besedica "najmanj" pred 75% pa je tista potrebna varovalka, ki študentom omogoča pogajanja in usklajevanja z vlado v primeru, če bi prišlo do nesorazmernega realnega povečanja cen gostinskih storitev. Taka rešitev torej pomeni, da bo subvencija znašala najmanj 75% stroškov, lahko pa, kot rečeno, v primeru utemeljene potrebe, tudi več. In če to prevedemo v tolarje - od 1. julija letos regres za prehrano delavcev znaša 690,00 tolarjev na dan, kar pomeni, da država pri vsakem obroku študentom iz proračuna zagotavlja 520,00 tolarjev, to je tistih najmanj 75% na dan. V poslanski skupini združene liste socialnih demokratov se strinjamo tudi z rešitvijo, da zakon omogoča subvencioniranje študentske prehrane ne le vsak delovni dan študentom, ampak tudi ob sobotah in nedeljah, če tako terja študijski program. Prav tako podpiramo rešitev, da imajo študentje-starši pravico do dodatnih petih bonov za svoje otroke. In naj končam. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo predlog zakona o subvencioniranju študentske prehrane skupaj s predlaganimi amandmaji, ki so pravzaprav tehnične narave, v celoti podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak iz socialdemokratske stranke, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi. V Socialdemokratski stranki prav tako podpiramo predlog zakona o subvencioniranju študentske prehrane, saj je ne nazadnje več kot polovica oziroma če prav navajam, sedem podpisnikov oziroma predlagateljev prav iz naše poslanske skupine. Temeljni razlog, zakaj dejansko podpiramo in zakaj smo nekako tudi z veseljem šli v to sopredlagateljstvo, je predvsem v tem, da doslej ni bilo ustrezne zakonske podlage in so se sredstva za subvencioniranje študentske prehrane dodeljevala na podlagi vsakoletnega zakona o izvrševanju proračuna in seveda gre pa za znatna sredstva. Gre za, v letu 2000 za milijardo petsto in gre za znaten dvig in rast teh sredstev vsa leta tako, da je že približno 2 milijardi v letošnjem letu. Zakon je sedaj nova, bistveno drugačno pravna podlaga in seveda s tem tudi zanesljivost in neka varnost ohranitvi tega prepomembnega instituta pomoči študentom. Tu ne gre za socialni ukrep, saj je osnovni namen omogočiti študentom ustrezno prehrano kot del zagotavljanja celovitih pogojev za uspešen študij. Dokaj nov je tudi koncept primerjave med študentsko prehrano in prehranjevanjem delavcev. Tako je ne nazadnje vezana tudi višina subvencije, glede na višino stroška prehrane delavcev po kolektivni pogodbi za negospodarstvo, prav tako je tudi vezava te prehrane na delovne dni. Menimo, da gre tu za eno dobro povezavo. Poudaril bi pa tudi pomembno stvar, ki jo zajema 3. člen, to je drugi odstavek, da minister, pristojen za delo, v 30 dneh po uveljavitvi zakona izda navodilo, ki določa podrobneje način izvajanja subvencioniranja prehrane, način obračunavanja in plačevanja subvencij in vodenje evidenc in poročanje ter izvajanje nadzora nad delom izvajalca in ponudnikov subvencioniranja študentske prehrane. Mislim, da gre za izjemno pomemben dokument. V nadaljevanju te razprave bo prav gotovo imela predstavnica vlade oziroma ministrstva tudi besedo. Zato bi na tem mestu želel od nje pojasnilo, v kateri fazi je priprava tega navodila, ali zajema to navodilo tudi po moji oceni ključne ukrepe, da se subvencionirana prehrana pri teh koncesionarjih, ki bodo dobili to koncesijo ne bo zaradi tega dražila, kar bo pomenilo, da bo prehrana za bone bistveno odstopala od prehrane za normalne plačnike. Zanima me tudi in predvsem imam tu določene pomisleke nadzora nad izvajanjem študentske prehrane med poletnimi počitnicami. Kajti osnova je, da je študentska prehrana namenjena študentom. Zelo bi bil razočaran, če bi prihajalo tudi v bodoče, vem, da je nekaj prakse že na tem področju, da prihaja do zlorab tega instituta, da se s študentskimi boni oziroma s študentsko prehrano, sedaj gre to preko črtnih kod, prehranjujejo tudi ljudje, ki nimajo statusa študentov oziroma do teh subvencioniranj niso upravičeni. Pomembno pa se mi tudi zdi to, da pokrivamo to študentsko prehrano tudi v dneh, ko potekajo študijski programi, pa to niso delovni dnevi. V Socialdemokratski stranki bomo rešitve, ki jih je predlagala Stranka mladih v okviru amandmajev v tretji obravnavi podprli, ker gredo v smislu teksta in pripomb službe za zakonodajo. Upam pa, da bodo navodila, ki jih bo izdal minister, šla v smeri transparentnosti, pravičnosti tega ukrepa in da bodo preprečevala zlorabe, ki so se že v preteklosti dogajale. Upam, da jih bodo ta zakon in ta navodila nekako preprečila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka. [[Ga ni.]] Naslednji je gospod Igor Štemberger, stranka mladih. Prosim.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije podpiramo zakonsko ureditev subvencioniranja študentske prehrane, ker se je subvencioniranje študentske prehrane v zadnjih letih izkazalo za izredno potrebno in koristno pomoč študentom, saj jim poleg socialne komponente omogoča tudi bolj zdravo prehrano, kot bi si jo sicer lahko privoščili. Zavedati se je treba, da stroški študija iz leta v leto naraščajo, kapacitete študentskih domov so veliko premajhne, drastično se je zmanjšalo število kadrovskih štipendij. Zaradi vsega tega pa so finančni kriteriji tisti, ki pogojujejo mladim, ali se lahko odločijo za študij ali ne. Upravičenost zakona vidimo predvsem v tem, da je do sedaj to področje urejala uredba o subvencioniranju študentske prehrane, in to celih devet let. V tem času se je večkrat spreminjala, in to skoraj vsako leto, kar je seveda pomenilo, da je bila višina sredstev, ki jih država namenja za subvencioniranje prehrane, vsako leto pod vprašajem. V praksi se je sistem subvencioniranja študentske prehrane izkazal za učinkovitega in potrebnega. Zato po mnenju Stranke mladih Slovenije instrument dviga standarda študija v obliki subvencioniranja študentske prehrane zasluži trajno pravno formalno sistemsko ureditev. To pa je prav gotovo ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj v tretji obravnavi. Z dvigom ureditve tega področja z ravni uredbe ministra na zakonsko raven dobivamo zakonsko podlago za črpanje potrebnih sredstev iz državnega proračuna, brez vsakoletnega amandmiranja zakona o izvrševanju proračuna. Skratka, v Stranki mladih Slovenije bomo zakon o subvencioniranju študentske prehrane z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič, Slovenska ljudska stranka.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Čeravno bi bilo sistemsko tako namen kot celovitost vsebine, ki jo ta predlog prinaša, bolj smiselno reševati v bolj krovnem zakonu, kot je to predvsem zakon o zavarovanju in zaposlovanju, pa smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vseskozi vsebino in namen zakona podpirali. Lahko rečem, da je zakon predvsem skozi prvo in drugo obravnavo namatičnem delovnem telesu ob konstruktivnem sodelovanju vlade, v tem primeru gospe državne sekretarke, dobil potrebno vsebino. Zgledno bi bilo tudi v bodoče ali za kakšen drug predlog zakona, ki ga ne predlaga vlada, da bi se morda vladni predstavniki vključili tako primerno v obravnavo zakona, kot se je to zgodilo v tem primeru. Zato je navsezadnje zakon tudi danes v tretjem branju in kot takšen prijetna in potrebna vsebina za tiste, ki jo pričakujejo. Mi bomo seveda zakon podprli, vključno z amandmajema, ki nekako tudi v tretji obravnavi sledita argumentom zakonodajnopravne službe, če nič drugega, zaradi tega, ker smo s tem dobili neodvisen in stabilen vir za financiranje študentske prehrane, neodvisen od trenutnih akterjev državnega proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu zakona v celoti sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, socialdemokratska stranka. Prosim.
Hvala lepa. Ker sem med podpisniki predloga zakona, seveda podpiram rešitve v tem zakonu, ker smatram, da je zakon, ki vlado dolgoročno zavezuje na izvajanje tega pomembnega instrumenta, subvencioniranja študentske prehrane nujen. To je še posebej nujno in potrebno, ker obstaja v javnosti upravičena bojazen, da bi vlada v primežu javnofinančnih težav postregla po restrikcijah pri interesih študentske populacije. Tu je bilo s strani kolegice, ki je nosilka resorja za to področje stranke, ugotovljeno, da je potrebna varovalka. Jaz se globoko strinjam in prav gotovoje vednost v njeni stranki večja, kaj in kakšna so razmišljanja, kje se da zavezati proračunska mošnja. Ena od nevarnosti je ta, kot sem že omenil, da bi to storili na ramenih študentske populacije. Seveda bi bilo to izredno krivično, ker mlada generacija študentska generacija ni kriva za nepravilnosti vladne politike in netransparentno trošenje proračunskega denarja, kot to ugotavlja računsko sodišče v številnih ministrstvih. Posledice v državni blagajni pa seveda zaradi tega so in prav lahko se bi zgodilo, da če ne bi vladi s tem zakonom naložili, da je to ena od prioritetnih skrbi, obveznosti državnega proračuna, da bi se zgodilo tudi kaj podobnega. Pri tem je še izredno pomembno navesti, da bomo morali biti posebno pozorni, kako se bodo izvajala ta navodila in pa tudi delitev koncesij koncesionarjev za ponudnike subvencioniranja študentske prehrane. Tukaj je že bilo omenjeno, da tudi pri tem je že prihajalo do nepravilnosti, do zlorab. Seveda to je neko področje, kjer se vrtijo relativno visoka sredstva in je tudi možno, da bi koga zasrbeli prsti, da bi se poslužil netransparentnih odločitev na javnem razpisu. Tu bi želel še reči, da bo v okviru tega, kar sicer zakon predvideva v 3. členu, s kakšnim načinom se zagotavlja delitev teh dovoljenj, da sem zaznal med študentsko populacijo, da je distribucija tega na nek način slabo organizirana, da študentom jemlje veliko časa, ki je drugače namenjen študiju ali tudi rekreaciji oziroma prostemu času. V današnjem času, kjer so tudi vse te institucije bogato opremljene s sodobno tehniko, da pravzaprav je potreben najbolj transparentem način, ki omogoča najbolj transparentno in hitro distribucijo teh dovolilnic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Sonja Areh Lavrič. [[Je ni.]] Gospod Brenčič, kot posameznik? [[Ne.]] Gospod Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini, pa tudi sam, ne nasprotujemo vsebini tega zakona, ker je ta vsebina pravilna, prava, adekvatna. Vendarle se pa na podlagi transparentnosti zakonodaje, preglednosti, pravic študentov, sprašujemo, ali je to pravi način urejanja. Mi bi morali urejati vse, kar je v zvezi s šolanjem, prehrano, prevozi študentov, v enem zakonu. Zakaj to? Zato, ker potem nastajajo pravne praznine, prekrivanja pravic. To je pogosta praksa v naši zakonodaji. Takega načina pa seveda ne podpiramo. Najbolj je pa seveda enostavno napisati kratek zakon v 5 členih, neko parcialno stvar urediti in pokazati državljanom, da je neka politična opcija zelo zagreta za takšno reševanje. Glede na vse perepetije, ki se odvijajo v okviru študentske organizacije, ni nobenih garancij, da ne bi prihajalo do zlorab, zlasti ko se takim organizacijam nalagajo določene obveznosti, ki sodijo v resor državne uprave. Nadzor mora vršiti državna uprava. V zakonu piše, da ministrstvo opravlja nadzor, razdeljevanje, kontrolo in ne vem kaj še vse, pri čemer pa lahko samo presodi, ali bo te stvari preložilo na organizacijo. Torej to je tisto, kar je za nas vprašljivo, da se razdeljevanje socialnih transferjev preloži na tistega, ki sam pretendira oziroma njegovi predstavniki. Da se to vpletanje pojavlja še kje drugje, imamo videti v zakonu, kjer se tudi pri razpisih pojavlja študentska organizacija. Torej razdeljevanje, kontrola, razpisi [[...]]To je ena čudna praksa v naši državi. Ni samo tukaj, tudi v drugih zakonih ugotavljam to. Zdaj ne vem, ali je to praksa zato, ker smatramo, da je slovenski narod premajhen, premalo številčen, da ne bi mogel teh funkcij porazdeliti, ker so nezdružljive. Potem se pa sprašujemo, zakaj ljudje sami sebi odobravajo pravice. Jaz imam te žalostne izkušnje tudi v eni drugi fundaciji, dobrodelni, ravno to poudarjam, da se ne sme dogajati. S posebnimi pogodbami, ne vem, kakšen je termin posebnih pogodb, zadostovalo bi seveda tudi pogodbe, računalnik bo očitno zagotavljal nadzor, iz teh členov je razbrati, ker je pa kompjutersko zagotovljeno, pa dragi državljani, dragi študentje, bo pa to zelo dobro teklo. Veste, kompjuter ne bo zagotavljal nadzora, človeški faktor je tisti in pa pravilna razmejitev kontrolnih in izvajalskih funkcij. Še en razlog, da bi bilo treba to materijo urediti celovito in jo morda vključiti, ne vem, v celovit drug zakon. To so te ključne pripombe. Glede vsebinskega vidika pa ne nasprotujem. Morda še fiksen znesek. Zdaj 70% odvisno od urejanja prehrane delojemalcev oziroma delavcev. Mislim, da je to nesiguren parameter. Če zagotavljamo neko sigurno stabilno financiranje, potem bi morali tudi bolj stabilen parameter. To je pač pripomba. Zakonodajalec oziroma predlagatelj zakona se je pač za to odločil, to je njegova volja. Vendar vam zagotavljam, v času izvajanja boste imeli težave kot izvršni del oblasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič - ga ni, nato sledi gospod Pavel Rupar - ga tudi ni. S tem smo izčrpali seznam prijavljenih razpravljavk in razpravljavcev. Sprašujem gospo državno sekretarko, če želi besedo? Izvolite prosim.
Hvala. Dovolite mi, da v uvodnem delu mogoče kar odgovorim na nekatera vprašanja, ki so se sedaj pojavila ob razpravah posameznih poslancev oziroma poslanskih skupin. Subvencionirana študentska prehrana po sedanji ureditvi ni bila predmet zakonske regulative, to, kar je bilo že predhodno večkrat omenjeno, temveč smo urejali vsako leto preko posebnega zakona o izvrševanju proračuna. Do sedaj veljavna uredba je določala krog upravičencev, pri čemer pa je med upravičence poleg rednih in izrednih študentov ter absolventov in študentov podiplomskega študija uvrščala tudi otroke padlih v vojni iz leta 1991, ki imajo status dijaka, vajenca ali učenca. Višina subvencij je tudi doslej po uredbi, ki je bila v veljavi, znašala 75% zneska regresa za prehrano med delom delavcev v negospodarstvu. Številosubvencioniranih obrokov pa je bilo vezano, tako kot pri višini subvencije, na prehrano zaposlenih, tako da študentom pripada en subvencioniran obrok za vsak delovni dan. Uredba je določala tudi, da se subvencioniranje študentske prehrane izvaja z računalniško podprtim sistemom identifikacijskih kartic in je vsebovala še druga določila. Vendar ta sistem identifikacijskih kartic zaenkrat ni uveljavljen, temveč je uveljavljen sistem razbiranja uveljavitve prek črtne kode. Subvencioniranje študentske prehrane, katere začetki segajo že v leto 1992, se izvaja v študijskih središčih po vsej Sloveniji. V letu 2002 se izvaja subvencionirana prehrana v Ljubljani, Mariboru, Piranu, Kopru, Novem mestu, Novi Gorici, Radovljici, Brežicah, Kranju, Celju, Velenju, Murski Soboti in Slovenj Gradcu. Izbor ponudnikov študentske prehrane pa temelji na javnem razpisu, ki ga na vsaki dve leti [[doslej je bilo tako]] pripravi in objavi ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve v sodelovanju s študentsko organizacijo Slovenije. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da subvencioniranje študentske prehrane po sedanji ureditvi ne predstavlja državne pomoči študentom iz socialnih razlogov, saj bi v tem primeru krog upravičencev bil omejen z materialnim cenzusom. Gre za dejanske razloge, to je, omogočiti študentom ustrezno prehrano kot del zagotavljanja celovitih pogojev za uspešen študij. Pravica do subvencionirane prehrane je povezana tako s statusom upravičenca kot tudi s časom, v katerem se izvajajo študijske obveznosti. To želim poudariti zato, ker to ni socialni transfer po namenu, tako kot je bilo nekje prej opredeljeno. Vlada Republike Slovenije je ocenila, da je bilo subvencioniranje prehrane primerno tudi normativno urediti, zato je dala k obravnavi tega zakona pozitivno mnenje. Tekom zakonodaje je vlada tudi predlagala nekaj amandmajev in pripomb, s katerimi želi dodatno izboljšati oziroma aktivno sodelovati pri pripravi zakona in predvsem zagotoviti tudi v izvedbenem smislu ureditev, ki bo zagotavljala čim bolj učinkovito in transparentno razdeljevanje bonov. No, in pa glede na to, da je bilo že omenjeno, da je bilo subvencioniranje študentske prehrane že od leta 1992 primerno urejeno v samem proračunu, naj omenim, da obseg sredstev, kar je bilo že nekje omenjeno, okrog 2 milijardi tolarjev in okrog 3 milijone prodanih oziroma izdanih bonov in uveljavljenih bonov vendarle pomeni, da to je sistem, ki je uveljavljen in ki študentom dejansko zagotavlja neko dodatno stimulacijo lahko tudi pri študiju. In še posebej bi želela poudariti, da ne glede na to, da nismo imeli posebnega zakona, da smo v letošnjem letu, ko se je v nekaterih obdobjih pojavilo večje število vnovčenih bonov, da je vlada prek rebalansa proračuna dodatno povečala ta obseg sredstev in s tem brez kakršnegakoli dodatnega argumentiranja oziroma usklajevanja zagotovila obseg sredstev, ki zagotavlja pravice, ki so sicer že izhajale iz zakona o izvrševanju proračuna. No, in pa glede nadzora. Želela bi poudariti, da je ministrstvo za delo v letu 2001 pripravilo novo navodilo za izvajanje študentske prehrane. In sicer, v lanskem letu smo uvedli sistem, po katerem ponudnikom študentske prehrane plačamo le dejansko vnovčene bone za pretekli mesec. In to je tisto, o čemer govorimo, vgrajena varovalka oziroma sistemska rešitev, preko katere seveda zagotavljamo, da so ti boni tudi dejansko uporabljeni.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 18. septembra 2002. Gre za dva amandmaja, to je k 3. in 9. členu. V razpravo dajem 3. člen in amandma poslanske skupine SMS. Kdo želi besedo? Prosim, gospod Diaci.
Hvala za besedo. Jaz bi samo omenil, da sta oba amandmaja redakcijske narave in izhajata iz mnenja zakonodajno - pravne službe.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo k 3. členu. Prehajamo na 9. člen. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o vloženih amandmajih. Zbor bo glasovanje o obeh amandmajih in o predlogu zakona v celoti opravil v popoldanskem nadaljevanju seje v okviru glasovanj zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. S tem je današnji program, dnevni red, razenglasovanja izčrpan. Kot vemo, nadaljujemo z glasovanjem, in to ob 17.35. Do takrat je seveda prekinjena seja. Hvala. Zahvaljujem se državni sekretarki za prisotnost.
Spoštovane kolegice in kolegi! Ura je 17.35. Prešli bomo na glasovanje ob 17.36 uri, na glasovanje o predlogih odločitev današnjega dne. Kolegice in kolege vabim, da pridejo v dvorano. Naj najprej pojasnim, da bomo pred odločitvami, ki zadevajo razprave današnjega dne, glasovali o predlogu sklepa kolega Bajuka, ki ga je predlagal na včerajšnji seji zbora v zvezi z vprašanji poslank in poslancev. Kolegice in kolegi, prehajamo torej na glasovanje o predlogih odločitev včerajšnjega in današnjega dne. Najprej bomo glasovali o predlogu sklepa poslanca, kolega dr. Andreja Bajuka, ki ga je predlagal na včerajšnji seji zbora v zvezi z vprašanji poslank in poslancev. Gre za odločanje o predlogu naslednjega sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade dr. Janeza Drnovška na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka glede lastninskega preoblikovanja nekdanjih družbenih podjetij, s poudarkom na vlogi pooblaščenih investicijskih družb." To je torej predlog sklepa, ki ga bom sedaj dal v odločanje. Želite obrazložitev glasu? Kot poslanska skupina ali vi osebno? [[Osebno.]] Torej, dve minuti. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Rad bi obrazložil svoj glas, in sicer na naslednji način. Vprašanje preoblikovanja lastninjenja tako imenovane družbene lastnine je za Slovenijo bilo usodno in je še usodno. Kako se bo to končno reševalo, ima velik vpliv na to, kar vsi vemo, da se dogaja, in to so naraščajoče velike razlike v naši družbi, katerih pa resničnoSlovenija ni bila vajena. Stvari, ki se dogajajo na tem področju, so ključnega pomena, in mislim, da mora priti do takšne razprave, da se nam ne bo zgodilo, državnemu zboru v tej sestavi, v tem mandatu, isto, kar se je zgodilo v prejšnjem. In sicer, da soto vprašanje obravnavali, da so se zavzeli, naši kolegi v prejšnjem mandatu, za to, ravno zato, da bi preprečili, in so dosegli, da se je zamrznil proces preoblikovanja pidov v delniške družbe. Potem pa so sprejeli nek drug zakon, ki ni imel s tem vprašanjem nobene povezave; tam pa je bila skrita neka določba, ki je dokončno dovolila. Javne debate pa o tem ni bilo, samo zato, ker je pač bilo narejeno po hitrem postopku, ne da bi se vsi zavzeli, da bi prišlo do takšne razprave, kot v demokratični družbi in prav gotovo v nekem parlamentu mora priti. Vprašanja, ki sem jih zastavil gospodu predsedniku vlade, niso dobila dokončnih odgovorov, in menim, da je ključnega pomena, da ta državni zbor, preden bo šel naprej, obravnava to vprašanje, in prav gotovo bo do tega prišlo, če ne na naslednji seji, pa potem na novembrski, da imamo neko širšo razpravo, kaj se je zgodilo in kam gremo. Zato bom glasoval za to. Hvala, gospod predsednik.
Najbrž mi ni treba ponavljati vsebine sklepa; sedaj bomo glasovali o njem. Prekinjam glasovanje. Kolega Jerovšek, morate tudi vi malo pomagati k temu, da bo lažje voditi sejo, s tem, da pravočasno dvignete roko. Obrazložitev, v imenu poslanske skupine ali vas osebno?
Osebno.
Prosim, 2 minuti.
Hvala lepa. Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam se strinjam s tem, da odgovor predsednika vlade na tako pomembno vprašanje, ki se tiče tisoč slovenskih državljanov, 10 tisoč slovenskih državljanov, ni bil primeren in ne zadovoljiv. Namreč dejansko gre pri tej tihi spremembi pidov v družbe za upravljanje za divjo privatizacijo, drugi val divje privatizacije, kot je pravilno ugotovil kolega Bajuk. In da se seveda vse to dogaja s tihim soglasjem vlade in finančne oligarhije, ki je pri nas vseodločujoča. Še posebej me preseneča, da predsednik vlade v tem trenutku, ko figurira tudi kot bodoči kandidat za predsednika države, ni šel v srečanje s svojimi državljani s transparentno, jasno, odločno besedo, da bo zavrl te procese, ki so proti interesom velikega dela slovenskega prebivalstva. Ne razumem, da smo pravzaprav tako netransparentna družba, da tega ni izrabil za nastop, da bi državljanom zagotovil, da bo preprečil to divjo privatizacijo, da bo skušal izničiti učinke te divje privatizacije. Odgovor je bil v vsakem slučaju medel. Govoril je o neidealnih modelih, državljani pa si želijo vsaj soliden model. In vprašujem se, kaj lahko državljani pričakujejo od nadaljevanja take politike. Hvala lepa.
Preveč nemira je v dvorani. Hvala lepa. Kolega Jelinčič, za vami kolega Pucko. V imenu poslanske ali vas osebno? V imenu poslanske, 3 minute.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lastninjenje družbenega premoženja [[...]]
Mir v dvorani. Prosim.
[[...]]v Republiki Sloveniji lahko imenujemo kar tatvina tisočletja. Ali pa vsaj tatvina stoletja. Kajti tisto, kar so ljudje v 50 letih, od leta 1945 do 1990 in malo dlje, spravili skupaj, Slovenci in Slovenke, slovenski državljani, jim je, gospodom določenih oligarhij uspelo pokrasti in strpati v svoje žepe.
Mir v dvorani.
V privatne žepe naj bi šlo po nekaterih izračunih kar nekaj milijard nemških mark vrednega premoženja. To je strahotna vsota. In zaradi te tatvine tisočletja imamo danes tako veliko število brezposelnih, zato imamo socialne probleme, ki rastejo, ki jih je vedno več, zato imamo šolstvo, ki ga je treba plačevati, zato imamo zdravstvo, ki ga je treba plačevati in nič več tistega, kar so ljudje ustvarili za boljše življenje, tudi za njih. Politične stranke in vlada so uspele stisniti v kot tudi ljudi pri upokojevanju in jim še tam obesiti okoli vratu kamen, ki jih vleče [[...]]
Mir v dvorani.
[[...]]pod vodo. Divja privatizacija, ki jo je dopustila sedanja oblast, z gospodom Drnovškom na čelu, je grozljiva stvar in edino, kar jo lahko do neke mere razkrinka, je javna razprava. Javna razprava, v kateri je treba povedati vsa dejstva in zahtevati odgovore na vsa vprašanja. Res, da se bo gospod Drnovšek in njegova vladajoča okolica izmotavala z lažnivimi podatki, z izvijanji, z ne vem čem še vse, toda dejstvo je, da slovenski narod in slovenske državljanke in državljani imajo pravico vsaj izvedeti, kam je šel njihov denar, ki so ga najmanj 45 oziroma 50 let dajali za blagor domovine na njen oltar, zato da so potem nekateri novodobni carji, cesarji in pa sultani vse to pobrali v svoje žepe. Zato tudi mi absolutno podpiramo javno razpravo o tem vprašanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo kolegu Cirilu Pucku, za njim bom dal besedo kolegu Potrču, prosim pa kolegice in kolege za mir v dvorani, da ne motite razprav. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Liberalna demokracija Slovenije tega predloga ne bo podprla iz več razlogov, in sicer prvič iz razloga, ker je na naslednji seji predvidena obravnava zakona o investicijskih skladih in družb za upravljanje v okviru nujnega postopka in iz tega razloga ne vidimo nobenih pametnih razlogov za to, da bi odpirali posebno točko v razpravi oziroma o odgovoru vlade na zastavljena vprašanja s strani poslanske skupine Nove Slovenije. Še posebej zato, ker so bila vsa vprašanja, ki jih je spoštovani kolega Bajuk naslovil na odbor za finance in monetarno politiko, pravočasno naslovljena na vlado in pričakujemo, da bo vlada imela možnost,da v okviru točke, o kateri sem prej govoril, poda tudi vse odgovore, ki v tem trenutku še niso na voljo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Potrč, v svojem imenu ali v imenu poslanske skupine?
V imenu poslanske skupine.
Prosim.
Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predloga gospoda Bajuka ne bo podprla. Prepričani smo, da ta predlog danes [[...]]
Mir v dvorani.
[[...]]ne more doseči nič drugega kot medsebojno obtoževanje in tudi neresnice o tem, kaj se je dogajalo v zadnjih desetih letih na tem področju. Gospod Bajuk, morali bi vedeti, da smo v teh letih najmanj štiri, petkrat sprejemali in spreminjali zakon in da so tudi slovenskikrščanski demokrati, gospod Rejc jih je takrat vodil v odboru za privatizacijo, bili ves čas za to, da se privatizacija v zvezi s certifikati ne ureja na način, ki bi zagotavljal, da bi država zagotovila vsem vlagateljem potrebna sredstva in da bi se opravljala potrebna kontrola nad poslovanjem pooblaščenih investicijskih družb. Nekajkrat smo sprejemali odločitve. Vedno je bilo ugotovljeno, da res zamujamo, da to res ni korektno, da res okoli prinašamo ljudi, ampak vedno je bilo tako tudi izglasovano. Skratka, govoriti o tem, da bomo danes to stvar rešiti in govoriti o tem, da je za to kriva eventualno sedanja vlada - krive so vlade in tudi ta državni zbor, v katerem so bili tudi krščanski demokrati in tudi Slovenska ljudska stranka. Torej, zdaj bi to pomenilo samo pred državljankami in državljani neposredno pred volitvami govoriti zaradi volivcev. Takrat, ko je bil čas in ko bi se dale stvari urejati, jih gospe in gospodje nismo želeli urediti. Če je treba, najdimo drug način in korektno povejmo prizadevanja vseh strank za korektno lastninjenje v zvezi s certifikati v zadnjih desetih letih, da se bodo videla tudi konkretna glasovanja, ne pa na ta način zdaj, neposredno pred volitvami oblikovati neko tribuno za medsebojno obtoževanje in obljube. Rešiti - na žalost se je dalo marsikaj pred letom, dvema, petimi, desetimi, danes nič več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem kolegu Janezu Janši. V imenu poslanske ali vas osebno, kolega Janša? Boste govorili v svojem imenu ali v imenu poslanske skupine? Prosim.
V imenu poslanske skupine. Najprej bi pa dejal to, da po tej logiki, ki smo jo zdaj slišali od gospoda Potrča, bi morali tudi sodišče ukiniti, ker tam se tudi medsebojno obtožujejo. Drugače pa bo naša poslanska skupina podprla ta predlog. Predvsem zaradi utemeljitev, ki smo jih že slišali, pa tudi zaradi odgovora, ki se mu je predsednik vlade včeraj izognil. Zame je bilo naravnost šokantno, da je dejal, da ne bo komentiral, mislim da najhujše izjave leta 2002, ki jo je dal visok vladni funkcionar gospod Borak, ki je novi šef agencije za trg vrednostnih papirjev, ki bi moral nadzirati te stvari. In on je dejal, da on ne bo iskal nobenih grešnih kozlov in da je bitka proti zlorabi insajderstva že vnaprej izgubljena Zato je seveda ne bo vodil, čeprav za to dobiva plačo. In seveda, dejal je tudi: »Živimo v obdobju konsolidacije lastništva, ta pa ne more potekati brez kraje.« Človek, ki bi moral nadzirati te stvari, boriti se proti kraji, visok vladni funkcionar, ravnokar imenovan od te vlade, vnaprej pove vsem, ki bodo kradli, da je to normalno in da jih on ne bo preganjal. Predsednik vlade pa je včeraj dejal, da tega ne bo komentiral. To lahko razumemo, kot da se strinja s tem - kot da vlada to podpira, zagovarja in da ta funkcionar zaradi teh svojih izjav, ki odmevajo tudi v Bruslju - ravno danes sem bil vprašan za mnenje v zvezi s tem - da se ne bo nič zgodilo, da bo šel ta signal po Sloveniji in da se bo vnaprej dogajalo tisto, o čemer je prej gospod Potrč govoril, da naj bi bil predmet razgovora za nazaj. O tem smo veliko razpravljali. Verjetno bi bilo še kaj treba narediti. Pristojni organi tega niso v tem času, ampak mene skrbi tisto, kar se bo še dogajalo in kar je možno preprečiti. Zagotovo pa tega ne bodo preprečili vladni funkcionarji, ki so zadolženi za to, da bi stvari potekale fer in pošteno, pa pravijo, da to ni mogoče in da oni za to že ne bodo skrbeli. Če hočete, vam še enkrat citiram gospoda Boraka. Zanimivo je to, da ko je bil naslednji dan še enkrat vprašan, je to isto še enkrat potrdil, da so ga ja vsi slišali, in predsednik vlade tega enostavno niti ni želel komentirati. Če ne bo razprave tukaj, bo najbrž v nekem drugem parlamentu, žal, ker gre za resno stvar.
Hvala lepa. Kolega Cukjati, za vami kolega Pukšič [[dve minuti oba]] .
Hvala za besedo. Naj obrazložim svoj glas, in sicer, nisem samo jaz bil nezadovoljen z odgovorom predsednika vlade, nezadovoljni so tudi vsi tisti državljani, ki so spremljali vprašanja, ki so spremljali tudi odgovor na tak ali drugačen način. Gre za izredno občutljivo in pomembno vprašanje, morda ne za nekatere, ki tu sedimo oziroma sedijo, predvsem je to pomembno vprašanje za tiste državljane, ki jih je vse več, in sicer, ki padajo pod prag revščine. Ker gre za tako pomembno vprašanje, bi moral državni zbor o tem razpravljati, zahtevati jasen odgovor. Mislim, da ima vlada dovolj časa, da problem resnično predebatira, da pripravi ustrezne odgovore, vendar zahteva je usmerjena le v to, da vlada oziroma predsednik vlade obrazloži svoje stališče, svoje videnje tega problema, da sploh odkrije oziroma pove, ali vlada registrira ta problem in kako ga namerava rešiti. Če seveda večina poslancev, vladnih poslancev, se te razprave boji, bodo, jasno, glasovali proti. Upam pa, da bo teh malo.
Prosim za potreben mir v dvorani, ker je očitno, da nekatere govornike to moti in imajo pravico, da zahtevajo mir v dvorani. Prosim, kolega Pukšič, dve minuti.
Hvala lepa, gospod predsednik. Obrazložil bom svoj glas, in sicer podprl bom predlog o razpravi. Vsekakor bi se takšna razprava v državnem zboru morala zgoditi že davno prej. Če že ne prej, vsaj tri leta nazaj, ko sem postavil poslansko vprašanje ministrstvu za gospodarstvo oziroma takrat vladi, konkretno, ko so delavke prodajale, morale prodajati certifikate Laboda, Delte Ptuj za 15 do 20%. Takšen način privatizacije se je dogajal, odkup certifikatov na sivem trgu, prav v tistem času, ko so mamice potrebovale sredstva za nakup šolskih torb in zvezkov, pri plači, seveda, 30, 35 tisoč tolarjev. O tem se v tem državnem zboru ni razpravljalo. Nekateri so seveda omogočili, da do te razprave ni prišlo in to je krivično do teh ljudi. Včeraj so me klicali po telefonu, klicali, kaj se dogaja in seveda opozorili prav tisti. Okoli dvestot delavk je, gospe in gospodje, danes na borzi, brez služb, brez Delte Ptuj, je več ni. O tem bi morali razpravljati v prejšnjem mandatu, ko je komisija oškodovanja družbenega premoženja obravnavala kršitve oškodovanja družbenega premoženja in sprejela dvanajst sklepov, in liberalna demokracija, združena lista sta preprečili razpravo v parlamentu. Zato je skrajni čas, se strinjam z gospodom Potrčem, da je že pozno, da je prepozno, ampak skrajni čas, da o tem razpravljamo. Zato bom seveda takšen sklep tudi podprl.
Hvala lepa, kolega Pukšič. Kolega Drobnič, za vami kolega Podobnik.
Razprava o tem vprašanju je potrebna in koristna zato, ker državljani niso dobili odgovora, državljani, nekaj sto tisoč, jih ni dobilo odgovora, kaj se je zgodilo z njihovimi certifikati, ki so jih dobili svečano domov, s posvetilom gospoda Drnovška. Pojasniti bi moral, in mora pojasniti, kaj se je zgodilo z njihovim premoženjem. Takrat, ko so dobili, se je glasilo na približno deset njihovih plač, sedaj ne dobijo niti polovice. Mislim, da je to dostojno. Če včeraj ni uspel pojasniti, kam je to šlo, da se bo odločil in bo pojasnil na tej razpravi. To državljani očitno in upravičeno pričakujejo. Zakaj je to potrebno? Zato, ker ta dejanja niso posledica transparentnih tržnih pogojev, ampak namernega delovanja ali pa opuščanja dejanj, ki bi morala biti storjena. Seveda ni potrebno razpravljati k liberalni misli ali pa ni potrebno razpravljati zato, ker nekateri iz združene liste že vnaprej vejo, da bomo govorili neresnice. Imajo pač nekateri zelo daljnosežne uvide, da bomo mi govorili neresnico. Jaz mislim, da moramo podati pravo resnico. V snegu se bodo pokazale sledi in se kažejo sledi teh dejanj in državljani so jih že prepoznali. Ravno zaradi teh razlogov, da se to razčisti, se strinjam s predlogom in bom podprl predlog poslanskega kolega, gospoda dr. Bajuka.
Hvala lepa. Kolega Podobnik. V vašem imenu ali v imenu poslanske?
Govoril bom v svojem imenu. Kolegice in kolegi, sprašujem se, kakšen je lahko izplen, če državni zbor podpre predlog dr. Bajuka. Jaz sem se sam v zadnjem letu, dveh zelo veliko ukvarjal s to problematiko. Nikakor ne trdim, da se ni zgodila marsikatera nepravilnost na področju delovanja pidov. Če se je zgodila, potem predlagam kolegicam in kolegom, da v skladu z veljavno zakonodajo predlagajo parlamentarno preiskovalno komisijo in naj ta ugotovi zlorabe ali karkoli. Toda dejstvo je, da na podlagi dejstev, da smo prvi zakon sprejeli leta 1994, smo imeli novelo leta 97, drugo novelo 98 in sedaj zadnjo novelo, letošnje leto in ta zadnja novela je zelo obsežen tekst in rešuje nekatera vprašanja na način, tudi v smislu razprave kolega Bajuka izpred enega meseca in pol. Ocenjujem, da bi bila ta razprava v smislu zakonodajalca korektna. Torej, da se odprejo vprašanja, ki so vezana na zakon, ki je pred nami. Jaz se bojim še ene stvari. Jaz se bojim, da naše razprave problematizirajo to pomembno vejo finančne industrije, ki se ji reče vzajemni skladi in družbe za upravljanje oziroma investicijske družbe. V normalnih državah je to zelo pomemben segment kapitalskega trga. Poslanke in poslanci moramo ravnati na način, da ljudje verjamejo v to in zaupajo. Da zaupajo v njihove lastnike in njihove upravljavce. Če je bilo karkoli narobe, naj organi pregona stopijo v akcijo, naj odreagira agencija, o kateri je bilo prej govora. Zato sam predlaganega sklepa ne bom podprl, bom pa zelo aktiven razpravljavec o zakonu, ki nas čaka prihodnji mesec in vsa vprašanja, ki so tukaj odprta ob tem zakonu, bodo prišla na plan. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Prosim, kolega Kelemina.
Hvala lepa za besedo. Čisto na kratko. Sicer je že naš predstavnik v imenu poslanske skupine povedal, kako bo glasoval, ampak samo da dodam nekaj majhnega zraven. Namreč, ne vem, če ste zasledili te dni, da so tudi sindikati končno enkrat opozorili na to - mi smo pa seveda socialdemokratska stranka in to moramo podpreti - da je bogastvo v Sloveniji nepravično razdeljeno. To je pomembna odločitev pomembnega sindikata v tej državi. Torej so ugotovili, da bogastvo v Sloveniji ni pravično razdeljeno. In dejansko se je zgodilo to, da majhni delničarji oziroma lastniki certifikatov niso bili zaščiteni. In ta oblast, ki jo je imela v rokah liberalna demokracija tako rekoč več kot 10 let, ni poskrbela za to, da bi zaščitila te majhne lastnike in da njihovo premoženje ne bi propadlo. Zato imamo danes tako velike razlike in take velike socialne razlike in prepade, ki so se zaradi tega zgodili in se še bodo zgodili v prihodnosti. To so pomembne zadeve, niso nepomembne. Ko bojo enkrat tudi sindikati in vsi ostali neuki ljudje v tej državi ugotovili, da so bili dejansko oguljufani in da bi lahko bilo popolnoma drugače, kot je, takrat bodo stvari seveda drugačne. Jaz sem trdno prepričan, da ne pričakujete, da bi se moglo zgoditi zaradi nepravično razporejenega bogastva v državi nekaj takega, kot se je zgodilo leta 1941, ko je prišlo do revolucije, kjer so seveda zapostavljene množice zahtevale novo prerazporeditev bogastva v državi. Če mislite na to, mogoče boste tudi to dočakali. Jaz si tega ne želim. Skratka mislim, da je ta razprava izredno potrebna, zato jo tudi podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Ali želi še kdo? [[Želi.]] Prosim, kolega Rupar, 2 minuti.
Hvala lepa. Seveda bom predlog podprl tudi zato, ker ga, torej za tisto, kar so rekli vsi tisti, ki so za to, da se obravnava začne. Zelo je nizko in sramotno, da se te razprave tako zelo bojite. Da pa že vnaprej jasno veste, da je ne bo, pa kaže odsotnost gospoda predsednika vlade in vseh ostalih, kjer je bila domena pač taka, da se pod preprogo še vedno skriva in drži tisto, kar zanima večino ljudi, ki čakajo, še vedno upajo, pa so še zdaleč zdaleč okradeni. Vedel sem, da te razprave ne boste podprli, tudi zato, ker so vam ti isti, ki so se s temi gromozanskimi lopovščinami bavili, obljubili finančno podporo za letošnje volitve. Povsem mi je bilo to jasno in točno gospod, račun imate rešen. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Sicer bomo prešli na glasovanje. Kolega Anderlič. Dve minuti.
Seveda bi bil naiven, če bi pričakoval drugačno razpravo ob tem predlogu sklepa. Gre preprosto za to, da moram sprejeti razmišljanja, da je državni zbor samo zato, da razpravlja, da tekmujemo, kdo bo bolj demagoško razlagal, kaj je prav in kaj je narobe, kje so bile napake, kdo vse je sodeloval, predvsem pa kazal s prstom drugam, ne pa tudi videl, kje je sam sodeloval in katere stvari so se v zadnjih 10, 12 letih v državi dogajale. Gospod Podobnik je že navedel nekatere faze sprejemanja zakonodaje v tem državnem zboru in poskusil, kako bi normalno najbolj pravično uredili to vprašanje. Državni zbor je za to, in to sem trdno prepričan, poklican, da sprejema odločitve, da sprejema odločitve, ki bodo v korist državljanov in državljank in zato ima na dnevnem redu tudi zakon, ki bo ravno o vprašanjih, o katerih je gospod Bajuk decidirano govoril, razpravljal na oktobrski seji. Vsa vprašanja, ki sem jih iz magnetogramov včerajšnje seje oziroma poteka te seje včeraj in pa danes zaznal, se nanašajo na zakon, ki bo v obravnavi prihodnji teden na odboru za finance in v oktobru mesecu na seji državnega zbora. In jaz sem za to, da se mi v državnem zboru resnično soočimo s problemom in da tudi sprejmemo odločitve, ki bodo v korist državljanov in državljank, ne pa da samo obtožujemo drug drugega, kajti tukaj bomo zelo zelo na kratko z argumenti, ko bo potrebno določiti, kdo je sodeloval pri kakšnih odločitvah in kdo jim je nasprotoval oziroma kdo jim je pritegnil. Pa če gremo na začetek privatizacije od Demosove vlade pa do zadnje vlade dr. Drnovška.
Želi še kdo besedo, da bi obrazložil svoj glas? Ugotavljam, da ne. Tako bomo prešli na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo o predlogu sklepa. 72 navzočih, 28 za, 43 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem 2. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije, ki ga obravnavamo po nujnem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije po nujnem postopku ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. 75 navzočih, 32 za, 42 proti. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Prosim, kolega Brenčič, predsednik odbora.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, pričakujem, da boste v skladu z drugim odstavkom 134. člena takoj dodelili predlog zakona v obravnavo matičnemu delovnemu telesu, to je odboru za zdravstvo, delo, družino in tako naprej, in ker smo v časovni stiski, če želimo ta zakon pripraviti do plenarnega odločanja v četrtek, sklicujem izredno sejo odbora jutri zjutraj ob 8.00 uri. Prosim članice in člane odbora, da smo točni, da takoj začnemo z delom. Hvala.
Torej, zakon bo dodeljen odboru. Ta se bo sestal jutri in vsebinsko pripravil za obravnavo to točko za četrtek popoldne. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Smo sredi glasovanja, mir v dvorani. 77 navzočih, 71 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko, 4. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Mir v dvorani! Smo sredi glasovanja. 77 navzočih, vsi za, nihče proti. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega. 6. in 7. točka. Ker v zvezi s tema točkama, to je k predlogoma zakonov ni bilo vloženih amandmajev, zbor o teh dveh točkah v okviru druge obravnave ne bo opravil glasovanja. 8. točka. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga stvarnopravnega zakonika. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Glasujemo o amandmaju k 171. členu. Glasujemo. Glasujemo o amandmaju k 171. členu 73 navzočih, 58 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Mir v dvorani, da bomo lahko vsi zbrani in da bomo odločali brez težav. Vedno, ko bom povedal, da bomo o nečem glasovali, bom za nekaj sekund počakal, da ugotovim, ali bi kdo želel obrazložiti svoj glas. Glasujemo o amandmaju k 177. členu. Glasujmo. Amandma je sprejet. Od 76 navzočih je bilo 57 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločali bomo o amandmaju k 201. členu. Glasujemo. Mir v dvorani! 74 navzočih, 56 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma k 201. členu sprejet. Odločali bomo o amandmaju k 222. členu. Glasujemo. Smo pri glasovanju o amandmaju k 222. členu. 73 navzočih, 57 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo ta amandma sprejeli. Odločali bomo o amandmaju k 270. členu. Glasujemo. Mir v dvorani! Glasujemo o amandmaju k 270. členu. Amandma je sprejet s 56 glasovi za in nobenem proti od 75. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločali bomo o amandmaju k 271. členu. Glasujmo! Smo sredi glasovanja o amandmaju k 271. členu. Amandma je sprejet. 57 za od 73, nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Odločali bomo o amandmaju k 274. členu. Glasujemo. Odločamo o amandmaju k 274. členu. 73 navzočih, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sprejet. In končno bomo odločali še o amandmaju k 276. členu. Glasujemo. 70 navzočih, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Vlada želi besedo? Prosim
Hvala lepa. Ugotavljamo, da je zaradi sprejetih amandmajev potrebno sprejeti uskladitveni amandma k trem členom, 33., 274. in 277. in prosim, da kot predsedujoči po 140. členu poslovnika določite rok za vložitev uskladitvenega amandmaja. Hvala.
Prav. Vlada torej opozarja, da je potrebno pripraviti uskladitvene amandmaje. Prekinjam to točko dnevnega reda. Zbor bo to točko dokončal v petek. Vlada naj, prosim, pripravi amandmaje, prosim, da so ti v hiši v četrtek, da bo dovolj časa za premislek o njih. S tem torej prekinjam to točko dnevnega reda. dokončali jo bomo v petek. Smo pri 9. točki, nadaljujemo s prekinjeno 9. točko, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Prešli bomo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo prešli k amandmaju k 3. členu. Glasujemo. Glasujemo o amandmaju k 3. členu predloga zakona o subvencioniranju študentske prehrane. 72 navzočih, 70 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Amandma k 3. členu je sprejet. Odločali bomo o amandmaju k 9. členu. Glasujemo. Amandma k 9. členu je sprejet. 72 navzočih, 70 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] S tem smo glasovanje o amandmajih končali. Pristojna služba in vlada nista opozorili, da je zaradi sprejetih amandmajev zakon neusklajen, zato lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Mir v dvorani, smo sredi glasovanja o zakonu v celoti. 74 navzočih, 73 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 18. sejo državnega zbora in opozarjam, da se bo jutri državni zbor sestal s pričetkom točno ob 10. uri. Do takrat na svidenje in lahko noč.