Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci! Lep pozdrav tudi predstavnikom Vlade! Začenjam z nadaljevanjem 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Maša Kociper, Ferenc Horváth, Franc Trček od 12. ure dalje, Igor Zorčič od 16. ure dalje, Mateja Udovč do 10. ure in Aljaž Kovačič. Prehajamo na 2. IN 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DOPOLNJEN PREDLOG PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2020 IN DOPOLNJEN PREDLOG PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2021. Državni zbor bo v okviru 2. in 3. točke dnevnega reda najprej opravil skupne uvodne predstavitve in skupne predstavitve stališč poslanskih skupin. Dopolnjena predloga proračuna je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo ministru. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je obravnava in sprejemanje enega najpomembnejših dokumentov te države, državnih proračunov za leti 2020 in 2021. Z njima boste določili obseg in strukturo uporabe več kot 10 milijard evrov. In ne le to, določili boste smeri razvoja te države ter začrtali pot za vzdržnost javnih financ. Pri proračunih ne gre le za to, koliko lahko država da in kaj komu pripada, ampak gre za gospodarjenje z javnim denarjem in za odgovornost, ki mora upoštevati tako razvojno kot socialno komponento ob zavedanju in skrbi za dolgoročno vzdržnost javnih financ. Predloga proračunov za leti 2020 in 2021 potrjujeta, da bo Slovenija ob dvakrat višji gospodarski rasti od držav v evroobmočju tudi po šestletnem obdobju gospodarske rasti ohranila visoko raven socialne varnosti in še okrepila razvejan sistem socialne in družinske politike. Ukrepi so usmerjeni tudi k hitrejši aktivaciji delovno aktivnega prebivalstva in k daljši delovni aktivnosti, kar prav tako prispeva k ugodnejšemu socialnemu statusu. Ob aktivnem vodenju socialne in družinske politike bosta k izboljšanju socialnega položaja posameznikov prispevala tudi dvig minimalne plače in usklajevanje pokojnin. V obeh proračunih je vidna in umeščena tudi razvojna komponenta, saj se zvišujejo sredstva, namenjena investicijam tako na nacionalni kot na lokalni ravni. Povečujejo se tudi vlaganja v mehke vsebine s področja znanosti, podpore tehnološkim razvojnim projektom, digitalizacije, vlaganj v gospodarsko infrastrukturo in razvojne centre, spodbude za novo nastala podjetja in njihovo rast ter razvoj. Pomembna razvojna sredstva za lokalno raven predstavljajo sredstva iz dogovora za razvoj regij in investicijski transferji občinam nasploh. Ta sredstva bodo namenjena vlaganjem v vodni sektor, projekte trajnostne mobilnosti, energetsko prenovo stavb za programe razvoja podeželja in za sofinanciranje investicijskih projektov občin. Posebej bi poudaril, da proračun poleg integralnih sredstev omogoča še dodatne vire skozi posebne proračunske instrumente, ustanovljene na podlagi Zakona o javnih financah. Tako se proračunski programi sofinancirajo tudi s sredstvi zunaj proračunskih skladov, kot na primer podnebni sklad, sklad za vode, gozdni sklad, sklad za investicije v zdravstvu, sklad koncesijskih dajatev študentov. Proračuna sta pripravljena na osnovi sprejetega okvira za pripravo proračunov sektorja država 2020–2022, ki ga je Državni zbor potrdil letos aprila, in na podlagi Zakona o fiskalnem pravilu. Poleg tega proračuna upoštevata tudi aktualne razmere v mednarodnem in domačem poslovnem okolju, ki kažejo na upočasnitev gospodarske rasti tako lani kot letos ter na povečana tveganja za rast v prihodnjih dveh letih. Za leto 2019 je s strani Umarja ocenjena 2,8-odstotna gospodarska rast, za leto 2020 pa 3-odstotna gospodarska rast. Podobno upočasnitev napovedujejo tudi mednarodne institucije in Evropska komisija. Vlada se na aktualne razmere odziva hitro in z veliko mero previdnosti ob upoštevanju tveganj, ki jih zaznavamo v domačem in predvsem tujem poslovnem okolju. V tej luči je Vlada v dopolnjenem predlogu državnih proračunov za leti 2020 in 2021 smiselno upoštevala opozorila, izražena na sejah delovnih teles Državnega zbora in Državnega sveta, ter opozorila Fiskalnega sveta glede upoštevanja finančnih učinkov posameznih ukrepov, ki so bili sprejeti po posredovanju predlogov proračunov v Državni zbor. Dopolnjen predlog proračunov tako upošteva paket davčnih sprememb oziroma tako imenovane davčne optimizacije, ki jih je Državni zbor sprejel 23. oktobra 2019. Te spremembe pomenijo sicer znižanje davčnih prihodkov iz naslova dohodnine, ki pa se uravnotežijo s povečanjem obremenitve kapitala, delno pa z ukrepi za povečanje učinkovitosti pobiranja javnih dajatev. Razbremenitev dela pa hkrati pomeni tudi krepitev kupne moči preko višjih neto prejemkov prebivalstva s pozitivnim učinkom na domačo potrošnjo. Prav tako je v dopolnjenem predlogu proračunov smiselno upoštevan sklep, ki sta ga parlamentarna odbora za infrastrukturo in okolje ter za gospodarstvo sprejela 18. oktobra 2019. Vladi sta predlagala, da zagotovi zadostna sredstva za gradnjo zahodne obvoznice Slovenska Bistrica. Investicija v gradnjo zahodne obvoznice v Slovenski Bistrici je namreč ena izmed investicij, ki ima multiplikator za gospodarsko rast. Dopolnjen predlog proračunov upošteva tudi določbe Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki ste ga sprejeli 29. oktobra letos, zato se predlagajo dodatna sredstva za povečanje števila mest v programih javnih del. Državni proračun za leto 2020 načrtuje porabo 10,358 milijarde evrov, za leto 2021 pa je ta številka 10 milijard 455 milijonov evrov. Proračunski presežek, torej presežek prihodkov nad odhodki po denarnem toku, bo leta 2020 po načrtih tako dosegel 415 milijonov evrov oziroma 0,8 % bruto domačega proizvoda. Leta 2021 pa je še naprej načrtovan v višini 657 milijonov evrov oziroma 1,2 % bruto domačega proizvoda. Državni proračun s tem pomembno prispeva k doseganju javnofinančnih ciljev za celoten sektor država, ki je predmet ocene Evropske komisije. Fiskalni svet je konec oktobra objavil oceno skladnosti predloga proračunov za leti 2020 in 2021 z obstoječimi domačimi fiskalnimi pravili. Kot smo na Ministrstvu za finance pričakovali, ocena Fiskalnega sveta Republike Slovenije potrjuje, da sta predloga proračunov s pravili skladna. Poudarjam, predloga proračunov za leti 2020 in 2021 sta skladna z domačim fiskalnim pravilom. Naj poudarim še naslednje. Raven izdatkov predlogov državnega proračuna ne presega mej, ki smo jih določili v tej hiši, določenih spomladi z odlokom. Raven izdatkov za sektor država pa te meje presega zgolj zaradi statistične prilagoditve, ki jo je Statistični urad objavil konec septembra, torej po roku za pripravo sprememb odloka. Nadalje. Ocenjeni strukturni saldo je skladen z določbami Zakona o fiskalnem pravilu in je skladen z zahtevami Pakta za stabilnost in rast. Nadalje. Rast izdatkov, od katerih se odštejejo nekatere ciklične kategorije v letu 2020, ne presega dolgoročnega povprečja potencialne gospodarske rasti, kar je ponovno skladno, poudarjam, skladno z izdatkovnim pravilom Evropske unije. In nadalje. Dolg sektorja država se postopno znižuje proti meji 60 % bruto domačega proizvoda, kar izhaja iz Pakta za stabilnost in rast. Skratka, imamo, to lahko rečemo po primerjavi, enega najboljših proračunov, tako v smislu izkazanih presežkov kot zniževanja javnega dolga, med evrskimi državami. Fiskalni svet v svoji oceni opozarja na določena tveganja pri izvajanju fiskalne politike in opozarja na nekatere neskladnosti pri ocenah. Teh tveganj se na Ministrstvu za finance v celoti zavedamo. Tveganja namreč spremljajo vsakokratno pripravo proračunskih dokumentov, saj priprava temelji na napovedih in ocenah gospodarskih gibanj in proračunskih tokov. Kot veste, pa oceno gospodarske rasti podaja neodvisna strokovna inštitucija Umar. Še posebej negotova je ocena položaja gospodarstva v ciklu, kar je osnova, na kateri temeljijo fiskalna pravila, zato na Ministrstvu za finance stanje sproti spremljamo in po potrebi ukrepamo, kar nam omogočajo določbe Zakona o javnih financah. Ukrepamo lahko oziroma ukrepati moramo tudi v primeru sprejetja proračunov s finančnimi učinki, ki bi ogrozili izpolnjevanje pravil. To se navezuje na ugotovitev Fiskalnega sveta, da proračunski dokumenti ne vsebujejo učinkov vseh predlaganih oziroma veljavnih ukrepov. Dejstvo je namreč, da je ob pripravi proračunskih dokumentov potrebno določiti presečni datum za upoštevanje njihovih učinkov. Jasno pa je, da tako Vlada kot Državni zbor v času med predložitvijo proračunskih dokumentov Državnemu zboru in njihovo obravnavo ne počivata in lahko na različnih področjih sprejemata ukrepe, katerih finančnega učinka s pripravo proračunskih dokumentov ni mogoče z natančnostjo vključiti. Dovolite mi, da se dotaknem še bolj neoprijemljivih spremenljivk vodenja ekonomske politike in izpeljave fiskalnega pravila v trikotniku, razvoj, ohlajanje gospodarske rasti in matematično izpolnjevanje formul. Kdo ima prav ali ne, bo pokazal čas in ex post, ne ex ante analiza. Prehitro zaviranje z restriktivno fiskalno politiko ali obratno, sproščanje z ekspanzivno pa lahko ima posledice v prihodnosti. Kot povsod in vedno v življenju je treba tudi pri vodenju fiskalne politike iskati pravo ravnotežje. Pomembno je najti nek interval zaupanja, neko mejo, ki tako spoštuje domače fiskalno pravilo kot tudi upošteva predpostavke spreminjajočega se in ohlajajočega se mednarodnega okolja. Zagotovo je ob omejitvah osrednji cilj Vlade ohranjanje gospodarske rasti in dvig produktivnosti. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, na tak način Vlada predlaga proračun, ki po strukturi in obsegu odraža realne možnosti in zmožnosti izvajanja zakonskih obveznosti in prioritet in hkrati ostaja pomemben dejavnik stabilnosti celotnih javnih financ oziroma sektorja država. Naj na tem mestu ponovno poudarim, da je velika večina obveznosti, ki so vključene v državni proračun, pogojena z zakoni, ki jih sprejme Državni zbor, ki s tem v veliki meri določa oziroma omejuje manevrski prostor za dodatne potrebe, ki nedvomno obstajajo na številnih področjih. V svojem uvodu ne morem mimo dogajanja na petkovem Odboru za finance in tam podprtih dopolnil. Dve na odboru sprejeti dopolnili sta gorenjski železniški progi namenili dodatnih 90 milijonov evrov v letu 2020, ob tem pa je eno dopolnilo vzelo 60 milijonov evrov tam, kjer jih ni. Hkrati pa absorpcijska sposobnost gorenjske železniške proge, pripravljenost terena in investicijske dokumentacije niso takšne, da bi v prihodnjem letu lahko zanjo porabili toliko denarja. Prav tako želim poudariti, da sta proračuna pripravljena ob predpostavki, da občinam pripada povprečnina, kot jo je določal vladni predlog zakona o izvrševanju proračunov, torej 589,11 evra v letu 2020 in 588,30 evra v letu 2021, in je bila izračunana na podlagi veljavne, torej obstoječe, sprejete metodologije za izračun povprečnine ter je najvišja povprečnina do sedaj sploh. Prvič sploh je njena višina enaka stroškom občin, izračunanim po metodologiji. Če boste, spoštovane poslanke in poslanci, najprej potrdili predloga proračunov v predlagani ali celo rahlo spremenjeni obliki, nato pa v ZIPRS, torej v zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije, izglasovali povprečnino, ki bo drugačna, potem bodo predloga proračunov in spremljajoči zakon o izvrševanju proračunov neusklajeni, kar pomeni, da proračunov za leti 2020 in 2021 ne bomo imeli, pri čemer ne rabim posebej omenjati, kakšen signal bi bil to tako za ljudi doma kot za Slovenijo v mednarodnem okolju. Želim si, da bi poslanke in poslanci delovali na dolgi rok, da bi pustili ob strani osebne in parcialne interese in delovali v dobro naše domovine, vseh naših državljank in državljanov. Ne pozabimo, da smo vsi tukaj odgovorni volivkam in volivcem, torej našim prebivalcem, ki si želijo stabilno makroekonomsko okolje in dolgoročno vzdržne javne finance. To pa oba predloga proračunov zagotavljata. In še, ne pozabimo, eno so besede, drugo so dejanja. Verjamem, da boste v svojih razpravah skrbno pretehtali vse argumente in v svojih odločitvah prednostno upoštevali koristi in razvojne možnosti te naše države, njenih državljanov in tudi mnenje Fiskalnega sveta, ki je rekel, da so priporočila Fiskalnega sveta usmerjena v smer sprejemanja modrih odločitev Vlade, v teh dneh pa predvsem Državnega zbora. Naj na koncu še enkrat poudarim, da je ocena Fiskalnega sveta za oba proračuna, 2020 in 2021, da sta skladna s fiskalnim pravilom. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister, za dopolnilno obrazložitev. Pristojni odbor je Odbor za finance, zato predajam besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 25. nujni seji 15. novembra letos kot matično delovno telo obravnaval dopolnjena predloga proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in 2021, ki ju je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovanih 64 amandmajev, ki so jih k dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2020 v roku vložile poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske nacionalne stranke in Levice. Odboru je bil posredovan tudi predlog za amandma odbora Poslanske skupine Nove Slovenije pri uporabniku Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo ter sprememba amandmaja Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k proračunskemu uporabniku Ministrstvo za kulturo. Ravno tako je bilo odboru posredovanih 55 predlogov amandmajev kvalificiranih predlagateljev k dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2021 in k letu 2021 je bila odboru posredovana tudi sprememba amandmaja Poslanske skupine SNS k proračunskemu uporabniku Ministrstvo za kulturo. V skupni uvodni predstavitvi dopolnjenih proračunskih predlogov za obe leti je minister za finance predstavil novosti v dopolnjenih predlogih, kjer so upoštevana opozorila delovnih teles Državnega zbora, Državnega sveta, Fiskalnega sveta ter paket davčnih sprememb. Prav tako je v dopolnjenem predlogu proračuna smiselno upoštevan sklep glede zagotovitve zadostnih sredstev za gradnjo zahodne obvoznice Slovenska Bistrica ter določbe Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki ga je sprejel Državni zbor. V nadaljevanju je minister predstavil prihodke in odhodke obeh proračunov in posebej izpostavil, da je v obeh letih načrtovan proračunski presežek, in sicer za leto 2020 415 milijonov evrov in za leto 2021 657 milijonov evrov. Glede ocene Fiskalnega sveta je povedal, da sta predloga proračuna skladna s fiskalnim pravilom, ter glede morebitnih tveganj izpostavil, da se jih na ministrstvu zavedajo. Dolg sektorja država se znižuje proti meji 60 % bruto domačega proizvoda, ki izhaja iz Pakta za stabilnost in rast in pomeni izpolnjevanje tako imenovanega maastrichtskega kriterija. V zvezi z oceno Fiskalnega sveta je povedal, da se Vlada zaveda negotovosti, in pojasnil, da je glede Umarjeve napovedi za leto 2020 takoj znižala izdatke proračuna za 100 milijonov evrov. Direktorica Urada za makroekonomske analize in razvoj je v uvodni predstavitvi povedala, da pričakovanja glede gospodarske rasti za leti 2020 in 2021 ostajajo v okvirih jesenske napovedi. Opozorila je še na negotove razmere v mednarodnem okolju ter ocenila, da je v tem trenutku najbolj verjeten scenarij ta, ki ga je Umar objavil kot osrednji scenarij jesenske napovedi. To je 3-odstotna rast v letu 2020 in 2,7-odstotna rast v letu 2021. Predsednik Fiskalnega sveta je predstavil oceno dopolnjenih predlogov proračunov za naslednji dve leti, kjer je ugotovil, da formalno ustrezata fiskalnemu pravilu, ter ob tem opozoril na znatna tveganja, še posebej ob povezavi z napovedano gospodarsko rastjo ter vključenostjo postavk s pozitivnim vplivom na saldo javnih financ, ki pa še nimajo ustrezne podlage v veljavni zakonodaji. Opozoril je na nekatere ukrepe, ki utegnejo imeti vpliv na izvajanje proračunov, kot je denimo izredna uskladitev pokojnin, nekatere zakonodajne spremembe pa bi lahko vplivale ter na daljši rok poslabšale vzdržnost javnih financ. Pozitivno je ocenil zmanjšanje deleža javnega dolga v bruto domačem proizvodu, ki je bolj intenzivno, kakor to predvideva Pakt za stabilnost in rast. V nadaljevanju je opozoril tudi na negotove mednarodne razmere, ki na Slovenijo kot izvozno usmerjeno gospodarstvo močno vplivajo, ter povedal, da še ni ustreznega nabora politik, zlasti demografske in okoljske, ki bi zagotavljale dolgoročno vzdržnost javnih financ. V skupni razpravi o dopolnjenih proračunskih predlogih za obe leti so nekatere članice in člani odbora povedali, da sta proračuna nerazvojna in nesocialna, saj premalo sredstev namenjata za področja, kot so dolgotrajna oskrba, investicije, osnovno šolstvo, štipendije, zdravstvo, kultura, bistveno preveč sredstev pa namenjata za področja obrambe, varnosti, predsedovanje Svetu Evropske unije in nasploh krepitvi represivnega aparata države. Opozorili so, da je potrebno zagotoviti sredstva za diplomatsko-konzularna predstavništva, saj jih Slovenija kot izvozno usmerjeno gospodarstvo nujno potrebuje. Izpostavili so ukrepe Banke Slovenije na področju kreditiranja zasebne potrošnje ter stanovanjsko problematiko. Poudarjena je bila tudi pomembnost ugodnega poslovnega ter davčnega okolja. Povedali so, da z amandmaji želijo spremeniti prioritete na nekaterih področjih. Nasprotno so nekatere druge članice in člani odbora menili, da sta predloga proračunov rekordna, prikazane prioritete prave, da sta predloga proračunov usklajena z restriktivnim fiskalnim pravilom ter za obe leti prinašata presežek. Prav tako se zaradi obeh predlogov znižuje oziroma je načrtovano zniževanje javnega dolga ter se Slovenija približuje maastrichtskemu kriteriju in je pri tem med prvimi v Evropski uniji in s tem primer dobre prakse. Menili so, da sta oba dopolnjena predloga proračunov v okviru finančnih zmožnosti Slovenije ter da zagotavljata srednjeročno vzdržnost javnih financ. Pohvalili so, kajpada, tudi hiter odziv Vlade na Umarjevo napoved gospodarske rasti, saj je Vlada znižala izdatke za leto 2020 za 100 milijonov evrov. Med razpravo so minister za finance ter ostali predstavniki Vlade izčrpno odgovorili na vprašanja in podali dodatna pojasnila. Po zaključeni razpravi o dopolnjenem predlogu državnega proračuna za leto 2020 se je odbor opredelil do vloženih amandmajev in do predloga za amandma odbora Poslanske skupine Nova Slovenija. Odbor je podprl naslednje vložene amandmaje: amandma Poslanske skupine SDS pri uporabniku Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo za povečanje podprograma Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi za 60 milijonov evrov, amandma Poslanske skupine Levica k uporabniku Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo za povečanje podprograma Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi za 30 milijonov evrov in spremenjeni amandma Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k uporabniku Ministrstvo za kulturo za povečanje podprograma Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost za 1 milijon evrov. Vseh ostalih vloženih amandmajev posameznih poslanskih skupin odbor ni podprl. Odbor tudi ni podprl predloga za amandma odbora Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati pri uporabniku Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo. Po razpravi o amandmajih je odbor sprejel naslednji sklep: »Odbor za finance podpira Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2020.« Pri razpravi o amandmajih k Dopolnjenemu predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2021 se je odbor opredelil do vseh vloženih amandmajev in podprl spremenjeni amandma Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k proračunskemu uporabniku Ministrstvo za kulturo, in sicer tako, da se pri uporabniku Ministrstvo za kulturo poveča podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost za 1 milijon evrov. Vse ostale predložene amandmaje k predlogu proračuna za leto 2021 odbor ni podprl. Po razpravi o amandmajih k vloženemu in dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2021 pa je Odbor za finance sprejel naslednji sklep: »Odbor za finance podpira Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2021.« Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev dogajanj na odboru. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljam, kljub temu da odhaja, gospoda predsednika Vlade, ministrski zbor in predvsem vas, kolegice in kolegi! Proračun je akt države, s katerim so predvideni prihodki in drugi prejemki ter odhodki in drugi izdatki države za časovno obdobje enega oziroma dveh let. Gre za ekonomsko-politični akt, s katerim so določeni programi in pravice porabe neposrednih uporabnikov proračuna za izvedbo njihovih nalog in aktivnosti v obliki projektov in ukrepov. V letni proračun bi tako morali biti prevedeni cilji fiskalne politike, razvojni cilji države, prednostna področja ter politične in strateške prioritete Vlade, torej vsebina koalicijske pogodbe, če jo koalicijski partnerji spoštujejo, beri, če podpisniki koalicijske pogodbe uresničujejo svoje zaveze in obljube ljudem državljanom. Mark Tulij Cicero, rimski državnik in najspretnejši um takratne rimske kulture, je leta 55 pred našim štetjem o proračunu zapisal: »Proračun mora biti usklajen, zakladnica znova napolnjena, javni dolg je treba zmanjšati, aroganco uradnikov je nujno obrzdati in pomoč tujim deželam zmanjšati, sicer bo Rim bankrotiral. Ljudje se morajo spet naučiti delati namesto živeti od državne podpore.« Konec citata. Tudi v letu 2019 Mark Tulij Cicero zveni zelo aktualno. Ob izmerjenem in napovedanem umirjanju gospodarske rasti v Sloveniji in v državah naših najpomembnejših gospodarskih partneric je na mestu aktualna ugotovitev profesorja Mojmirja Mraka, ki pravi: »Če bi prišlo do večje krize, bi bili danes v bistveno slabšem položaju kot na koncu leta 2008.« Konec citata. Proračuna Republike Slovenije za leti 2020 in 2021 sta prva celostna proračuna te koalicije in hkrati proračuna za obdobje, pred katerim bi Vlada že morala doseči delovno temperaturo za prepotrebno modernizacijo družbenih podsistemov, predvsem zdravstva, vzpostavitev učinkovitih politik, predvsem ekonomske in socialne, in vzpostavitev učinkovitih funkcij države, zaradi katerih državo sploh imamo, predvsem varnosti. Gre za dvoletno obdobje, v katerem bi Vlada morala realizirati vse svoje obljube, saj je leto po tem odboju, torej leto 2022, volilno leto, pa še to bo zelo kratko. Proračunski dokumenti pa kažejo, da reformnih ukrepov ne bo, torej bo Vlada tudi v obdobju 2020 in 2021 po naši oceni opravljala zgolj tekoče posle. V zvezi s proračunskimi prihodki je potrebno poudariti, da se je slovensko gospodarstvo po krizi, hvala bogu, dobro pobralo. In izključno slovenskemu gospodarstvu, torej delodajalcem in delojemalcem, moramo biti hvaležni, da lahko financiramo na primer socialno državo, družbene podsisteme in izvajanje funkcij države. V Novi Sloveniji zadnjih šest let pogrešamo ukrepe slovenske politike, ki bi spodbujali podjetništvo, dodajali kisik za dvig produktivnosti slovenskega gospodarstva, ki je 19 % pod evropskim povprečjem. Politika bi to morala narediti z vzpostavitvijo konkurenčnega poslovnega okolja, predvsem z davčno politiko in z odpravo administrativnih ovir, na primer s poenostavitvijo in informatizacijo procesov. Davčna politika bi morala stimulirati podjetne in delovne, pa jih žal ne. Dokaz so mnogi mladi, izobraženi, pa tudi ne ravno mladi, ki zapuščajo državo in se trajno preselijo v druge države, prijaznejše za ustvarjalne in delavne. Če bomo izgubili možgane, bomo izgubili razvoj, če bomo izgubili razvoj, bomo stagnirali, in če bomo stagnirali, bomo nazadovali. Ne smemo mimo izmerjenega dejstva, da se je v času te vlade gospodarska rast razpolovila. Poglejmo tretji kvartal 2018, ko ta vlada nastopi, beležimo gospodarsko rast 4,7 %, in drugi kvartal leta 2019 je realizirana gospodarska rast 2,4 %. Razlika je torej 2,3 odstotne točke oziroma 49-odstotni padec. Ne pravim, da je to krivda te vlade, ampak vlada se mora na to dinamiko, na to ohlajanje gospodarstva pravočasno in učinkovito odzvati. V Novi Sloveniji pozdravljamo zahtevo ministra za finance dr. Bertonclja, da se zaradi zadnje napovedi znižane gospodarske rasti zmanjšajo tudi proračunski odhodki, pogrešamo pa napore v smeri racionalizacije države. Če to ilustriram z izjavo enega od znanih slovenskih podjetnikov, ki pravi: »Država naj omeji svoj aparat, imamo nepošteno socialo, neracionalni državni aparat, kopico agencij.« Konec navedka. Z dosedanjim davčnim sistemom smo v Sloveniji dosegli, da je slovenska družba zelo egalitarna. V končni fazi to ni problem, če je družba egalitarna v blagostanju, ne pa egalitarna v revščini. Država mora za financiranje zagotavljanja svoboščin, dobrin in storitev oblikovati mehanizem, preko katerega državljani določen del svojega dohodka prispevamo v skupni državni proračun. Koncept davkov sam po sebi torej pomeni poseg v lastninsko pravico posameznika, ki pa je utemeljen in upravičen v nujnosti delovanja države in njenih sistemov. Ker gre pri določanju davkov za sicer upravičen poseg v lastninsko pravico posameznika, je pri vzpostavitvi davčnega sistema potrebna velika mera racionalnosti in previdnosti. Neutemeljeno visoka raven davčne obremenitve bi namreč pomenila neupravičen poseg v lastnino posameznika in bi negativno vplivala na motivacijo za njegovo poslovanje in delo. Preveliko davčno breme je v nasprotju s krščanskodemokratskim načelom subsidiarnosti, po katerem naj se vsi družbeni procesi, pri katerih je to mogoče, opravijo na najosnovnejši družbeni ravni. Zato smo podprli dvig povprečnine na petkovem Odboru za finance, zato ker pač spoštujemo princip subsidiarnosti. Država naj v te procese vstopi le takrat, ko se na nižji ravni ne bi mogli več optimalno izvajati. Krščanski demokrati verjamemo, da je posameznik pri ravnanju s finančnimi sredstvi veliko bolj odgovoren in racionalen kot država, zato naj se na državo preko davkov prenese le omejen obseg sredstev, ki so nujno potrebna za njeno delovanje. Na drugi strani pa naj državljani obdržijo večji delež sredstev, ki so jih sami ustvarili s svojimi sposobnostmi in delom. Prekomerne davčne obremenitve ter financiranje preobsežnih in neutemeljenih državnih transferjev uničujejo produktivnost ter zmanjšujejo motivacijo za razvoj sposobnosti posameznika, ljudi delajo odvisne od države ter med njimi ustvarjajo prepričanja, da so do državnih ugodnosti upravičeni brez svojega dela. Taka pričakovanja ljudi naučijo čakati na državno pomoč ter jih naredijo manj zainteresirane za samoiniciativo in razvoj lastnih talentov. Politika previsokih davkov izkazuje nezaupanje do sposobnosti državljanov za upravljanje z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Le politika, ki ne zaupa svojim državljanom, od njih zahteva plačevanje previsokih davkov, da bi namesto njih s temi sredstvi upravljala. Krščanski demokrati tako politiko zavračamo. Podpiramo davčno politiko, ki je oblikovana z namenom zagotavljanja potrebnih javnih dobrin in storitev racionalne socialne države ter za delovanje potrebnih državnih mehanizmov. Hkrati pa nasprotujemo davčni politiki, katere namen in posledice so neutemeljeno prerazdeljevanje, zagotavljanje prihodkov izbranim interesnim skupinam, zmanjšanje motiviranosti za delo in investiranje, nerazumna širitev sistema javne uprave, vpletanje države v gospodarstvo in popačenje trga. Zagovarjamo pošteno obdavčenje. Obdavčenje mora slediti osnovam socialno tržnega gospodarstva, mora biti prijazno do delavcev in investicij ter čim bolj enostavno. Zagovarjamo obdavčenje po delni sposobnosti. Ljudje z višjimi prihodki lahko skupnosti prispevajo več kot ljudje z manjšimi prihodki. Vendar velja tudi obratno – kdor več dela, mora na koncu dneva imeti več. Živimo v času hitrega tehnološkega razvoja, ki ga poganjajo visoko kvalificirani posamezniki ter podjetja. Če bo Slovenija s svojo davčno politiko te ljudi še naprej podila k uresničevanju njihovih sposobnosti in idej v tuje države, ne bomo nikoli med najuspešnejšimi državami ter bomo celo nazadovali, saj nas bodo drugi prehiteli. Sposobni posamezniki so največ, kar Slovenija ima. Krščanski demokrati želimo tudi za te posameznike ustvariti bolj prijazno okolje za razvoj njihovih idej ter njihovo poslovno delovanje, zato pa potrebujemo ugoden davčni sistem, kar poleg splošnega nižanja davčnih obremenitev vključuje tudi zmanjševanje strmosti progresivne obdavčitve ter omejitev strme rasti obsega plačevanja socialnih prispevkov. Država, ki z davčnim sistemom zatira najbolj produktivne in ustvarjalne posameznike, s tem zatira tudi svoj lastni razvoj ter svojo lastno prihodnost. Zaradi tega smo v Novi Sloveniji pričakovali odločnejše spremembe davčne politike, dobili smo zgolj kozmetične. Če se za trenutek ozremo na sprejete proračunske okvire, natančneje na izdatkovno stran državnih blagajn, lahko v zadnjih letih opazimo precej veliko povečanje trošenja države. Vlada v svojih proračunskih okvirih med letoma 2018 in 2022 izdatke sektorja država povečuje za kar 3 milijarde 710 milijonov evrov. Glede na ambicioznost številk pri povečevanju državne porabe bi lahko pričakovali tudi nekoliko več poguma pri razbremenitvi tistih, ki ta sredstva ustvarjajo. Prav zaradi davkoplačevalcev, ki redno plačujejo davke, si namreč vsakokratna oblast lahko privošči vedno obsežnejše deljenje sredstev, ki pa so zbrana z davki. Predlog dopolnjenega proračuna sicer v primerjavi s prvotnim predlogom upošteva učinke zadnjih sprememb davčne zakonodaje in proračunske prihodke oziroma oceno obremenitve davkoplačevalcev za leto 2020 zmanjšuje za 44,7 milijona evrov, za leto 2021 pa proračun skupnega obsega prihodkov oziroma obremenitve davkoplačevalcev po upoštevanju davčnih sprememb sploh ne znižuje. Če bi izračunali povprečje obeh proračunov, se torej znižanje obremenitve davkoplačevalcev po upoštevanju tako imenovane davčne reforme – ki pa žal to ni – pozna za dobrih 20 milijonov evrov na proračun. Torej, lahko bi rekli res zgolj za vzorec. Ob tem še spomnimo, da se bodo na drugi strani med letoma 2018 in 2021 proračunski odhodki povečali za okoli 800 milijonov evrov. Glede na oceno učinkov davčnih sprememb in dopolnjenih predlogov proračunov lahko ugotovimo, da znaša povprečni letni dejanski učinek davčne razbremenitve manj kot 3 % obsega povečanja trošenja proračuna med letoma 2018 in 2021. Če poenostavim, trošenje proračuna smo torej povečali za sto enot, davke za državni proračun pa smo zmanjšali za tri enote. Kako torej lahko vedno znova poslušamo izgovore, da ne moremo znižati davkov, saj ni mogoče zapolniti davčnega izpada, skoraj v isti sapi pa proračunsko trošenje povečamo za 800 milijonov evrov? Drage kolegice in kolegi, v Novi Sloveniji smo bili negativno presenečeni nad tem, kar smo včeraj slišali. Slišali smo še en napad na slovensko ustavo. Citiram: »Nihče nič ne pridobi z rušenjem sistema.« Konec citata. Sama po sebi ta izjava ni problem, drži, nihče nič ne pridobi z rušenjem sistema. Vendar, gospe in gospodje, to so besede predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca, s katerimi želi disciplinirati poslance in anulirati, izničiti 82. člen slovenske ustave. Vsi ga zelo dobro poznamo. Najbrž je imel v mislih tudi to, kar sem že povedal – dvig povprečnine za slovenske občine, za državljane, za občane, kar smo dosegli na Odboru za finance v petek. Gre za 140 milijonov evrov na letni ravni. Če je dodatnih 140 milijonov evrov za občine, za občane – kar smo, še enkrat, določili poslanci na Odboru za finance – rušenje sistema, potem gre seveda za rušenje sistema parlamentarne demokracije z izjavo predsednika Vlade. To so nedopustni posegi, nedopustna discipliniranja in resnično imam občutek, da še preden bo ta država praznovala svoj 30. rojstni dan, se že poslavljamo od parlamentarne demokracije. Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo podprla Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2020 in prav tako ne Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2021. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Marko Bandelli, predstavili boste stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani trije ministri, ki ste ostali tukaj, in namestniki! Danes je pred nami obravnava dveh dokumentov, ki ju spremljata predvsem dva pridevnika: najpomembnejši in rekordni. Prvemu ne gre oporekati, drugemu prav tako ne. Višji prihodki državi namreč omogočajo višje izdatke, ki so še vedno v okviru fiskalnega pravila. Rekordnost proračunov opozicija in kritiki s pridom uporabljajo za to, da Vlado opomnijo, česa vse kljub rekordno visoki številki, s katero bo razpolagala, ni naslovila, na kaj vse je pozabila, kaj vse je neupravičeno potisnjeno na rob in kje vse so zamujene priložnosti. Ob tem pozabljamo, da gre velik del rekordnosti proračuna tudi na račun povišanja plač, ki je posledica dogovorov s sindikati javnega sektorja in ki je zapuščina prejšnje vlade. V SAB smo takšnemu dvigu nasprotovali, a to zdaj niti ni več pomembno. Rekordnost proračunov pomeni najvišjo porabo doslej. V letu 2020 bodo odhodki države znašali 10,4 milijarde evrov, leta 2021 še nekoliko več, 10,5 milijarde. Povečujejo se odhodki države, kar pa je možno samo z višjimi prihodki. In res je tako, tudi prihodki državnih proračunov v naslednjih dveh letih se povečujejo. Oba proračuna izkazujeta presežek, in to je vredno poudariti. Proračun je najpomembnejši akt vsake vlade, saj ti dokumenti odražajo zadane prioritete in cilje. Vendar ne gre zgolj za to. Hierarhija v pristopu k razdelitvi sredstev je jasna. Najprej je treba zagotoviti sredstva za izvajanje zakonskih nalog, sledi poplačilo že prevzetih obveznosti, šele za tem so na vrsti želje in koalicijske prioritete. Ob sestavljanju proračuna vsako vlado torej čaka izziv. Zagotoviti mora stabilnost javnih financ na eni strani in pospeševanje gospodarstva ter družbenega razvoja na drugi. Ob tem mora nasloviti potrebe gospodarstva in vključiti vse družbene sloje, od mladih, delovno aktivnega prebivalstva do upokojencev. Vedno znova gre za zahteven projekt, v katerem je nemogoče zadovoljiti vse. To velja tudi za potrjevanje razreza med posameznimi ministrstvi. Želje in potrebe posameznih ministrstev so realne, a je denarja za izpolnitev vseh premalo. Ministrstva so tako vedno prisiljena iskati prihranke, izvajati notranja prestrukturiranja in odstopati od določenih zadanih ciljev, kar, razumljivo, sproža določeno mero negodovanja. Povsem logično je, da želi vsak minister delati čim bolje in za to potrebuje seveda tudi finančna sredstva, a je hkrati treba razumeti, da se morajo včasih želje posameznih ministrstev umakniti višjim ciljem na ravni države, kot je denimo skrb za socialne kategorije in spodbujanje področij z dodano vrednostjo. To prinaša konkurenčno gospodarstvo in posledično dolgoročno vzdržno gospodarsko rast. Kompromisi in poenotenja so nujni in tega se zelo dobro zavedamo tudi v Poslanski skupini SAB. Kljub temu pa od nekaterih prioritet, ki so za našo stranko ključne, ne moremo in ne želimo odstopiti. Prva med njimi so upokojenci. Če smo ob potrjevanju rebalansa marca letos z obžalovanjem ugotovili, da je bilo 240 milijonov evrov, zagotovljenih za upokojence, porabljenih za druge stvari, lahko tokrat ugotovimo, da smo za izboljšanje gmotnega stanja za upokojence namenili le dodatnih 42 milijonov. Vsekakor bolje toliko kot nič, a vendar bi Vlado na tem mestu tudi sami opomnili na rekordni proračun, ki sem ga omenjal že na začetku. Uresničevanje zavez, zapisanih v koalicijski pogodbi, mora biti med prioritetami koalicije. Zakaj smo sicer podpisali koalicijsko pogodbo? Ne le, da bomo z njihovim uresničevanjem odgovorili na najbolj pereče težave upokojencev, temveč bomo hkrati dvignili tudi zaupanje v pokojninski sistem pri trenutno še aktivni generaciji. Prav tako so naša pričakovanja in naše zahteve izjemno visoke, ko govorimo o dolgotrajni oskrbi. Zakon, ki bi dokončno uredil področje dolgotrajne oskrbe, osebne asistence in zavarovanja za dolgotrajno oskrbo, je eden tistih, ki ga že predlogo čakamo, več kot 15 let. Z njim bi povečali ponudbo in dostopnost domov za ostarele ter vzpostavili alternativne sisteme dolgotrajne oskrbe, kot so denimo stanovanjske skupnosti za starejše. V Poslanski skupin SAB si želimo, da bi vsak upokojenec s svojo pokojnino lahko plačal oskrbnino v domu in mirno preživel jesen svojega življenja. Tako bi razbremenili tudi sedanjo in prihodnjo delovno aktivno generacijo. Nedopustno je, da Slovenija trenutno nima urejenega celovitega sistema dolgotrajne oskrbe. Storitve dolgotrajne oskrbe, prejemki in financiranje so zajeti v strukturah zdravstvenega varstva, v socialnem in starševskem varstvu, pokojninah in invalidninah, vsako od teh oblik pa pokriva posebna zakonodaja. Storitve dolgotrajne oskrbe so tako zagotovljene v obliki različnih javnih ugodnosti, namenjenih reševanju potreb po dolgotrajni oskrbi, preko zdravstvenega sistema, socialnih služb in sistema pokojninske in invalidske socialne zaščite. O zakonu o dolgotrajni oskrbi, s katerim bi opredelili in poenotili sistem storitev in ukrepov, namenjenih osebam, ki so dlje časa ali trajno odvisne od pomoči drugih oseb, pa se, kot rečeno, pogovarjamo predolgo. A kritizirati z varne razdalje, daleč stran od prevzemanja odgovornosti je najlažje. Zato poudarjam, koalicijski partnerji smo prevzeli odgovornost in se zavezali, da bomo zatečeno stanje preteklih odločitev na področju dolgotrajne oskrbe tudi uredili. V naši poslanski skupini se s predlogom že oziramo proti aprilu prihodnje leto, ko naj bi zakon o dolgotrajni oskrbi končno ugledal luč sveta. Ko smo ravno pri dolgotrajni oskrbi, naj omenim še zdravstvo. Zdravstvena blagajna bo v prihodnjem letu dobila dodatnih 265 milijonov evrov. Gre za blagajno, ki je v zadnjih letih prejela močne denarne injekcije, a pravega učinka ni bilo. Zgornja meja zanjo se je v zadnjih 10 letih dvignila za 1,5 milijarde evrov, bolniki pa kljub temu prepogosto ne prejemajo oskrbe, ki je nujno potrebna in kot jo zaslužijo. Pričakujemo, da se bo povišanje sredstev naposled odrazilo tudi v skrajšanju čakalnih vrst. Bolniki morajo biti v središču zdravstvene oskrbe. Državljani, ki vestno vplačujejo v zdravstveno blagajno, upravičeno pričakujejo, da se bodo razpoložljivi viri za zdravje razporedili na način, s katerim bodo v zdravstvu zagotovljene kar največja kakovost, učinkovitost in odgovornost. Delovanje organizacij zdravstvenega varstva mora biti takšno, da v največji meri dosega družbene interese, kot so enakopravnost dostopa do storitev, kakovost storitev, skrb za zdravje državljanov ter vzdržno financiranje. Od zapisanega vlade je minilo več kot eno leto, in od zaprisege, pa še vedno nimamo neke konkretne in jasno začrtane poti, kako se problemov v zdravstvu lotiti. Čakalne dobe so se v zadnjih štirih letih še povečale, strukturne reforme, sploh zdravstvena, pa terjajo svoj čas. Zavedamo se, da so čakalne dobe največji problem našega zdravstva in vsakega ministra. Naraščajoče potrebe prebivalstva po zdravstvenih storitvah, po drugi strani pa težave v sistemu in slabo upravljanje zdravstvenih zavodov so dejavniki, ki se seštevajo. In vsota tega seštevka se pokaže v dolgih čakalnih vrstah, ki obolelemu preprečujejo, da bi prišel na vrsto za preiskavo in zdravljenje takrat, ko on potrebuje. Zato bo nujno v kratkem dobiti na mizo akcijski načrt reševanja teh problemov. Državni svet proračunu očita premajhno razvojno naravnanost in podhranjenost investicij na področju kulture, šolstva, sociale in državnih cest. Tudi nasploh sta, tako kot je že praksa, glavna očitka prav premajhna socialna in razvojna naravnanost. V Poslanski skupini SAB se s temi očitki ne strinjamo, saj menimo, da so temeljne rešitve, pravočasno in fleksibilno prilagajanje fiskalnim okoliščinam in uresničevanje v proračunu zastavljenih družbenih in gospodarskih ciljev, dosežene. Naj se na tem mestu posebej dotaknem očitkov o prejemkih socialnih naravnanosti. V Poslanski skupini SAB podpiramo vse ukrepe, ki Slovenijo dodatno utrdijo kot socialno državo, vendar v zvezi s tem vedno znova opozarjamo tudi na pasti, ki jih lahko ima širjenje in izboljševanje socialnih pravic. Nedvomno je v gospodarskih razmerah, ki so prekosile vse v zadnjih letih, prav, da se položaj socialno šibkih državljanov izboljša, vendar pa je ob nekaterih številkah težko ostati ravnodušen. Zaskrbljujoče je, da se je v času izjemne gospodarske rasti znatno povečalo in se še povečuje število upravičencev do socialnih transferjev. Prepričani smo namreč, da je prava socialna država tista, ki je zmožna poskrbeti za najbolj ogrožene, obenem pa z učinkovitim nadzorom preprečuje zlorabe sistema. Lahko bi se namreč reklo, da prav zlorabe še dodatno slabšajo položaj najbolj ogroženih in jim neupravičeno jemljejo sredstva, ki so namenjena tistim, ki jih zares potrebujejo. Podatek o številu tistih, ki živijo na ali pod pragom tveganja revščine – teh je 268 tisoč, od tega 89 tisoč upokojencev – je šokanten in kliče po ukrepanju. Seveda si vsi želimo, da ne bi potrebovali socialnih transferjev, saj bi bilo družbeno premoženje razdeljeno tako, da državi ne bi bilo treba skrbeti za najranljivejše skupine, pa žal ni tako. Kot že večkrat povedano, od Vlade pričakujemo in zahtevamo, da se skrbi za najranljivejše, še posebej starejše, in da se pospešijo aktivnosti za izboljšanje njihovega položaja. Naj kritično držo zamenjam z nekaj pohvalami. Navsezadnje je bil celoten oktober namenjen zasedanjem delovnih teles Državnega zbora, ki so, vsako v okviru svojih pristojnosti in zadolžitev, od Vlade zahtevala določene spremembe, izražala svoje dvome ter opozarjala na pomanjkljivosti, čeravno ne vedno konstruktivno in dobronamerno. Dopolnjen predlog proračuna je upošteval tudi mnenje oziroma pripombe, izražene na teh zasedanjih. V Poslanski skupini SAB pozdravljamo zagotovitev zadostnih sredstev za realizacijo projekta zahodne obvoznice Slovenska Bistrica. Gre namreč za investicijo, ki pomeni izrazit multiplikator za gospodarsko rast. Ne le za lokalno okolje, podjetje ima velik pomen za celotno državo, zato je prav, da je za izvedbo investicije zagotovljen dodatni denar. Naj se ozrem še na ministrstva, ki jim v naši stranki posvečamo posebno pozornost. To so Ministrstvo za infrastrukturo, urad za Slovence v zamejstvu in po svetu in služba za razvoj in kohezijo. Proračun Ministrstva za infrastrukturo ocenjujemo kot realen. Odraža namreč uresničitev zavez, ki smo jih zapisali v koalicijsko pogodbo, in določa, da se sredstva, namenjena cestni in železniški infrastrukturi, ne bodo zmanjševala. Prometna infrastruktura je eden ključnih generatorjev rasti, zato je posebej pomembno, da je največje povečanje vlaganj prav tja. Prav tako se v luči trajnostnega razvoja veselimo vseh načrtovanih vlaganj v projekte, ki bodo Slovenijo vodili na pot v drugačno prihodnost, enako pa velja tudi za ukrepe za izboljšanje varnosti v cestnem prometu. Prav tako menimo, da bodo dodeljena sredstva Uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu, čeprav bi lahko bila višja, omogočala izvajanje začrtanih programov in skrbi za dobrobit Slovencev v zamejstvu in po svetu. Proračun SVRK pa prikazuje dejansko sliko potreb in možnosti pri črpanju sredstev EU. Na SVRK leti veliko kritik glede slabega črpanja evropskih sredstev. Pri tem je povsem zanemarjeno in pozabljeno dejstvo, da prav SVRK lahko bore malo naredi, da bi bilo črpanje boljše. Resorna ministrstva in posredniški organi so tisti, ki morajo zagotoviti, da bodo evropska sredstva hitreje in bolj kakovostno počrpana. Sestava proračunskih dokumentov nedvomno zahteva trezno presojo in realne poglede na okoliščine, v katerih je trenutno naša država. Zmotno je prepričanje, da ima tokratna vlada zaradi ugodnih gospodarskih razmer lahko delo. Vemo, kako varljivo je lahko to, kako hitro se lahko stvari spremenijo, in navsezadnje, kako visoko ceno smo v preteklosti že plačali zaradi neustreznih presoj, nepremišljenega zadolževanja in zaletavosti, ki so vodili v proračunske primanjkljaje. V Poslanski skupini SAB ocenjujemo, da so bile pri sestavi tokratnih proračunskih dokumentov zmožnosti države ustrezno ocenjene in da je bilo primerno upoštevano tudi umirjanje gospodarske rasti. Predloga proračunov za leto 2020 in 2021 bomo zato v Poslanski skupini SAB soglasno podprli. Ocenjujemo, da sta dobro in realno pripravljena. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Robert Polnar predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Proračunska strategija ob pričakovanem konjunkturnem pojemanju postavlja finančno konsolidacijo kot svojo Arhimedovo točko. Fiskalna politika se je znašla v središču politične razprave, konsolidacija javnih financ je potrebna, toda vrstni red in kombinacija ukrepov, ki jih je pri tem potrebno izvesti, sta predmeta razlikujočih se pogledov. Temeljni problem ostaja, kako s fiskalno in drugimi politikami spodbujati gospodarsko rast, povečevati konkurenčnost in ohranjati socialno vzdržnost. Ne gre zgolj za tehnično, pač pa tudi za vsebinsko reševanje problemov. Logika političnoekonomskih ciklov je neizprosna. Zakonodajna in izvršilna oblast morata začeti s kratkoročnimi ukrepi, hkrati pa je potrebna konsistentna zastavitev srednjeročnih in dolgoročnih strukturnih reform. Nestalne razmere na področju javnih financ so omejitveni dejavnik. Politiki in načrtovalci kakršnihkoli reform pa ne smemo spregledati časovne komponente. Kratkoročnih težav se ne da razreševati s strukturnimi reformami, ki delujejo na srednji ali dolgi rok. Ne moremo z zdravstveno ali pokojninsko reformo reševati trenutnih proračunskih težav. Ravno tako reforma javne uprave in racionalizacija stroškov javnega sektorja zahtevata predvsem dober javni menedžment in čas strukturnega prilagajanja. Vlada si z vidika vodenja ekonomskih politik ne sme zadati preveč ciljev glede na število razpoložljivih instrumentov in možnosti ukrepanja, zato da se izogne zanki vodenja ekonomskih politik, kjer njihovi učinki ne pridejo sočasno z ukrepi in njihovimi stroški. Usklajevanje javnih prihodkov in odhodkov je najpomembnejša naloga proračunske politike v posameznem proračunskem letu. Proračuna za leti 2020 in 2021 temeljita na podlagi jesenske napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj, ki poslabšuje napoved gospodarske rasti že za leto 2019. Prav tako se znižuje napoved rasti za leto 2020 s predvidenih 3,1 na 3 %, leta 2021 pa z 2,8 na 2,7 %. Sprememba napovedi navzdol je predvsem posledica upočasnitve gospodarske rasti v državah, ki so najpomembnejše trgovinske partnerice Slovenije. Nesporno je, da pri nas uvoz raste hitreje od izvoza, kar pomeni negativni prispevek menjave s tujino k rasti bruto domačega proizvoda. V prihodnje bo tako osrednji nosilec gospodarske rasti domača potrošnja. Če bo napovedana stopnja gospodarske rasti tudi realizirana, bo s 3 % bruto domačega proizvoda več kot dvakrat višja, kakor je napovedana za evroobmočje, kjer je napoved za leto 2020 1,2 %. Zavoljo navedenega Vlada za leto 2020 načrtuje odhodke državnega proračuna v višini, ki je za 92 milijonov evrov nižja od najvišje določene ravni v Odloku o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2020 do 2022. Odhodki so načrtovani v višini 10 tisoč 358 milijonov evrov, 8 milijonov evrov povečanje izdatkov v dopolnjenem proračunu zaradi povečanja števila mest v programih javnih del. Za leto 2021 so odhodki določeni v višini 10 tisoč 455 milijonov evrov, kar je v skladu z veljavnim odlokom o okviru za pripravo proračunov sektorja država. Načrtovano je postopno izboljševanje salda sektorja država v srednjeročnem obdobju. V skladu s tem ciljem sta predvidena tudi presežka prihodkov nad odhodki za obe proračunski leti. Presežek državnega proračuna po denarnem toku za leto 2020 je bil sicer predviden v višini 0,9 % bruto domačega proizvoda, dopolnjen predlog proračuna pa ga je znižal na 415 milijonov evrov oziroma 0,82 % BDP. Za leto 2021 je predviden proračunski presežek v višini 656 milijonov evrov. Vprašanje, ki se zastavlja: Zakaj tako visok presežek? Slovenski dolg sektorja država je še vedno višji kot 60 % bruto domačega proizvoda, prihodnje leto se bo znižal na raven 62,1 %, leta 2021 pa je načrtovano, da bo padel pod tistih maastrichtskih 60 %, na 58,6 %. Od leta 2021 naprej pričakujemo, da država ne bo zavezana tako intenzivnemu zniževanju dolga, zato ker fiskalno pravilo velja le v primeru zniževanja dolga na nivo pod 60 % bruto domačega proizvoda. Slovenija je obdobje pozitivnega gospodarskega cikla izkoristila za primerjalno najhitrejše zniževanje javnega dolga v Evropski uniji v deležu BDP, ravno tako je začela zniževati dolg tudi v nominalnem znesku. Doseganje takšnega presežka je v letu 2020 potrebno zaradi znižanja dolga na raven, ki je primerna za majhno odprto gospodarstvo, ki je bolj občutljivo na zunanje makroekonomske šoke. Za primerjavo, leta 2008 je izvoz v deležu BDP znašal 66 %, do leta 2018 se je ta delež dvignil na 85 %. To pomeni, da je Slovenija izšla iz recesije predvsem zaradi rasti izvoznega povpraševanja. Še bolj nazorna je vzporednica denimo z evropskim območjem, kjer je delež izvoza v BDP 48-odstoten. Proračunski presežki so tudi pomembna komponenta strukturnega salda sektorja država v perspektivi vzdržnosti pokojninskega sistema in njegovega bodočega financiranja. Nekaj o politiki proračunskih prihodkov. Prihodki državnega proračuna za leto 2020 so ocenjeni na osnovi makroekonomskih izhodišč in veljavnih politik na področju davčnih, nedavčnih in drugih prihodkov ter izboljšanja učinkovitosti pobiranja javnih dajatev. Prihodki na podlagi podatkov v dopolnjenem predlogu proračuna za leto 2020 upoštevajo ukrepe davčnega prestrukturiranja. Tako se proračunski prihodki za leto 2020 glede na predvideno realizacijo za leto 2019 povečujejo za 5,2 % in so predvideni v višini 10 milijard 773 milijonov evrov. Za leto 2021 so načrtovani v višini 11 milijard 111 milijonov evrov in se povečujejo za 3,1 % glede na predlog v dopolnjenem proračunu za leto 2020. V strukturi prihodkov po načrtovani rasti izstopajo prejeta sredstva iz Evropske unije. V državnem proračunu za prihodnje leto je predvidena milijarda 71 milijonov evrov, kar je za dobrih 35 % več glede na predvideno realizacijo v letu 2019. Na tem področju obstaja največje tveganje nerealizacije, najbolj vprašljiva ekonomska iluzija proračunskega načrtovanja. Če želimo investicijski ciklus nasloniti na sredstva Evropske unije, moramo imeti jasno fiskalno predstavo in gotov nabor projektov, kaj bomo izpeljali v naslednjih letih. Davčni prihodki so po obsegu največji. V zvezi z njihovo rastjo je treba izpostaviti, da v letu 2020 naraščajo počasneje kakor BDP, kar je predvsem posledica zniževanj davčnih osnov v letošnjem letu z razbremenitvijo regresa ter ukrepi davčnega prestrukturiranja. Nadomestitveni učinki so predvideni z uporabo tako imenovanih mehkih ukrepov. Najbolj bodo odvisni od učinkovitosti delovanja finančne uprave glede zniževanja davčnega dolga, uspešnosti davčne izterjave, povečanja davčnega nadzora ter ugotovitev dodatnih obveznosti, ki jih bodo davčni zavezanci vplačali v proračun. Leta 2021 začenjajo davčni prihodki v deležu BDP ponovno naraščati. To je posledica dejstva, da bo v proračunu za 2021 upoštevan poračun davka od dohodkov pravnih oseb zaradi uvedbe najnižje efektivne stopnje tega davka, ta se namreč ne bo upoštevala pri akontaciji davka v letu 2020. Prehajam na politike proračunskih odhodkov. Odhodki proračuna za leto 2020 se povečujejo glede na prvotni predlog za 8 milijonov evrov. V letu 2021 ostajajo nespremenjeni v višini 10 milijard in 455 milijonov evrov. Na podlagi primerjave proračuna za leto 2020 finančnega načrta pokojninske in zdravstvene blagajne za enako obdobje lahko ugotovimo, da bo proračun v letu 2020 naraščal najpočasneje. Odhodki državnega proračuna bodo v letu 2020 glede na predvideno realizacijo v letu 2019 zrasli za samo 2,6 %. Tako se bodo v deležu bruto domačega proizvoda znižali z 20,92 na 20,35 %. Precej hitreje pa se bodo vzpenjali odhodki pokojninske blagajne, in sicer za 5,63 %, in odhodki zdravstvene blagajne za 8,72 %. Razvojna naravnanost proračuna se kaže skozi različne parametre, najpomembnejši med njimi pa je višina sredstev, namenjenih za investicije, sešteto investicijske odhodke in investicijske transferje. Seštevek obeh vrst proračunskih odhodkov je milijarda 135 milijonov evrov, kar je največ po letu 2015. Delež investicij v strukturi celotnih odhodkov pa kaže nekoliko drugačno sliko. V deležu odhodkov znašajo sredstva za investicije 11,17 %, denimo leta 2015 je ta delež znašal 13,93 % oziroma eno milijardo in 365 milijonov evrov. Rast investicij je kajpada v veliki meri povezna z uspešnostjo izrabe razpoložljivih evropskih sredstev. Javnih investicij pa ne velja gledati samo v luči državnega proračuna, marveč za celotni sektor država. Tako naj bi bile v deležu bruto domačega proizvoda v letu 2020 na ravni 3,9 %, leta 2021 na ravni 4 %, kar je denimo bistveno več od povprečja evroobmočja, kjer sta odstotka na ravni 2,8 in 2,9. Je pa za slovenske razmere posebej zgovoren podatek, da je raven javnih investicij v deležu bruto domačega proizvoda nižja od povprečja denimo med letoma 2005 in 2009, ko je obsegala 4,5 % bruto domačega proizvoda. Programske prioritete proračuna kažejo povečanje deleža odhodkov, namenjenih v vlaganje na področju politike, izobraževanja in športa. Na podlagi lastnih preračunov ugotavljamo, da se sredstva za ta namen povečujejo za 55 milijonov evrov. V strukturi celotnih odhodkov proračuna znaša delež za izobraževanje in šport malo manj kot 18 %, pa pri tem ni mogoče spregledati velikega primanjkljaja investicij na tem področju. Izrazit je tudi porast sredstev za politiko, podjetništvo in konkurenčnost, kjer se izdatki povečujejo za skoraj 21 % glede na predvideno realizacijo v letošnjem letu. Načrtovani odhodki bodo znašali 193 milijonov evrov. Sredstva za področje podjetništva in konkurenčnosti bodo tako predstavljala nekoliko manj kot 2 % vseh proračunskih odhodkov. V okviru področja podjetništva in konkurenčnosti se sredstva poleg bilance odhodkov namenjajo tudi v okviru računa finančnih terjatev in naložb, predvsem za upravljanje s finančnim premoženjem. Tega denarja je v letu 2020 za dobrih 245 milijonov evrov. Pomembno področje prihodnjega razvoja Slovenije je področje znanosti in informacijske družbe. Vlaganje v znanost in informacijsko družbo zasleduje cilj spodbujanja inovativnosti in tehnološko naprednih proizvodov in storitev. Odhodki se glede na predvideno realizacijo v letošnjem letu povečujejo s 305 milijonov na 393 milijonov evrov, kar pomeni povečanje za 28,8 %. Sredstva za področje znanosti bodo v letu 2020 predstavljala malo manj kot 4 % vseh proračunskih odhodkov in se bodo bistveno dvignila v strukturi odhodkov glede na predviden učinek v letu 2019, kjer je ta učinek 3,02 %. Njihov namen je dolgoročno povečevanje konkurenčnosti in dodane vrednosti gospodarstva. Sredstva bodo namenjena predvsem za ustanoviteljske obveznosti javnih raziskovalnih zavodov, za usposabljanje in razvoj znanstvenih kadrov, za raziskovalno opremo, sodelovanja v mednarodnih raziskovalnih infrastrukturah, za raziskovalne projekte ter za znanstveno literaturo. Bistveno vprašanje, ki se zastavlja, je, ali je državni proračun naravnan socialno ali ne. Višina odhodkov za socialno varnost bo po letu 2019 v letu 2020 druga najvišja v zadnjih desetih letih, v višini milijarda in 215 milijonov evrov. V deležu celotnih odhodkov bo delež za socialno varnost sicer nekoliko padel glede na preteklo leto, še vedno pa predstavlja skoraj 12 % vseh odhodkov. Socialni transferji so v Sloveniji še vedno pomemben dejavnik zniževanja relativne revščine. Znotraj politike socialne varnosti se največ sredstev zagotavlja za družinske prejemke in starševska nadomestila, sledijo socialne pomoči, kot so denarna socialna pomoč in pravice po vojni zakonodaji in tako naprej po obsežnem seznamu vseh socialnih transferjev. Enega izmed največjih izzivov pri izdatkih za socialne storitve še naprej predstavlja staranje prebivalstva. Pomemben delež državnega proračuna predstavljajo pokojnine, več kot 9 % vseh odhodkov. Ob tem je potrebno poudariti, da je v transferju iz državnega proračuna upoštevan tudi zagotovljen letni dodatek, za kar je v letu 2020 namenjenih 145 milijonov evrov. Pri tem pa ne smemo spregledati, da je bilo na začetku leta 2019 redno usklajevanje pokojnin za 2,7 %, da bo v decembru 2019 izredno usklajevanje v višini 1,5 % in da bo v začetku leta 2020 redno usklajevanje pokojnin za 3,5 %. Leta 2021 je načrtovano redno 3,9-odstotno usklajevanje pokojnin. To pomeni, da se bodo pokojnine v obdobju od 2019 do 2021 uskladile za 12,1 % brez upoštevanja izrednega usklajevanja pokojnin v letu 2020, ki naj bi bilo v nominalnem znesku. Če bi ostalo v odstotkovnem znesku, bi ta rast ne bila 12,1 %, ampak 13,21 %. V politiki trga dela in delovnih pogojev se izvajajo ukrepi s ciljem povečane zaposlenosti in dvigom stopnje delovne aktivnosti prebivalstva. Sredstva za ta namen bodo znašala v letu 2020 305 milijonov evrov oziroma slabe 3 % proračuna. Povečano je število mest v programih javnih del z namenom večjega vključevanja dolgotrajno brezposelnih oseb v te programe. Vlaganja v prometno infrastrukturo so med ključnimi generatorji gospodarske rasti. Cilj te vrste investicij je zagotoviti zmogljivejšo javno železniško infrastrukturo in prevoznost cest ter izboljšati stanje cest z visoko stopnjo izrabljenosti, prometno varnost in dvigniti standarde rednega vzdrževanja. Skupaj se bodo sredstva za področje politike prometa in prometne infrastrukture znižala z 856 milijonov evrov v letu 2019 na 827 milijonov evrov v letu 2020. V deležu odhodkov, celotnih odhodkov, bodo sredstva za področje prometa in prometne infrastrukture padla z 8,5 % na 8 %. Drugače povedano, investicijskega vzdrževanja in gradnje državnih cest bo manj. Odhodki za področje kmetijstva, gozdarstva, ribištva in prehrane se minimalno znižujejo glede na predvideno realizacijo v letu 2019, s 468 na 467 milijonov evrov. Sredstva za to področje so stabilna programska prioriteta, ki pomeni 4,5 % vseh odhodkov. V glavnini so namenjena izvajanju skupne kmetijske in ribiške politike. V tem okviru je največ sredstev namenjenih za sheme neposrednih plačil v kmetijstvu in ukrepe Programa razvoja podeželja 2014–2020. V letih 2020 in 2021 je predvideno postopno zaključevanje projektov. Povečujejo se tudi odhodki na področju zdravstvenega varstva. Posebej izstopa povečanje sredstev za področje podiplomsko izobraževanje in usposabljanje zdravstvenih delavcev. Tako se bodo sredstva v letu 2019 oziroma 2020 dvignila s 194 na 198 milijonov evrov, v deležu proračuna to pomeni nekoliko manj kot 2 % vseh odhodkov. Proračunska sredstva za zdravstveno varstvo pa so kajpada le del slike, zato ker se celotni odhodki v zdravstveni blagajni dvigujejo precej hitreje od odhodkov državnega proračuna in tudi hitreje od odhodkov pokojninske blagajne. Tako da bodo v letu 2020 narasli za 8,72 % glede na letošnje leto oziroma za 266 milijonov evrov. Gospe in gospodje, javne finance naj bi potrdile ekonomsko uspešnost vladne administracije. Vse skupaj je pripravljeno ob razmeroma konservativnih podmenah glede gospodarske rasti in inflacije. Toda ali sta proračuna razvojno naravnana ali pa pomenita zgolj fiskalno vrečo za polnjenje uzakonjenih in dogovorjenih postavk proračunskih uporabnikov? Tu je težko konceptualno združiti nasprotne usmeritve, kot so fiskalna stabilnost in socialna kohezivnost ali pa okoljska učinkovitost in gospodarska konkurenčnost, kratkoročne in dolgoročne ukrepe ter prilagoditve vzdržnosti proračuna glede na predvidena gospodarska gibanja. Zato problem ni v papirju, problem tudi ni v usmeritvah, največji problem je v sposobnostih njihovega udejanjanja. Gospe in gospodje, v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo proračuna za leti 2020 in 2021 podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Dober dan vsem skupaj! Proračun imamo pred seboj, 415 milijonov evrov je proračunski presežek. Jaz ne bom govoril o tem, kaj je dobro, kaj je slabo, ampak mislim, da je potrebno odpreti vprašanje, kako zvišati prihodke v proračunu. Dodatek denarja nikoli ne škoduje, od viška ne boli glava, pravijo. In če gledamo, da Furs v Sloveniji ni izterjal milijarde 200 milijonov davčnega dolga, se človek vpraša, zakaj. V Sloveniji je tisti, ki je dolžan 200 evrov, davčni dolžnik, tisti, ki dolguje milijone, je pa partner raznih bank in finančne uprave. Tukaj bo treba kaj spremeniti. Tuja podjetja bodo zdaj prvič obdavčena s 7-procentnim davkom, kar je pravilno. Po 25 ali koliko letih samostojne Slovenije se je prvič zgodilo, da tujcem ne lezemo več v rit, ampak da smo jim pripravljeni nekaj vzeti od tistega, kar služijo. Imajo navado, da vsakič, ko se zaprejo trgovine, zbašejo denar v kombije in ga odpeljejo v Avstrijo, Francijo, kamorkoli že. 7-procentni davek je prvi korak, vendar mislim, da bi moral biti vsaj, vsaj 9-procentni, kajti glede na davčno stopnjo 15 %, ki je drugje, v tujini, bi bilo to še vedno za Slovenijo zelo dobro, zelo sprejemljivo, pa tudi za tuje investitorje, ki bi prišli sem. Znižanje dohodnine oziroma razbremenitev regresa je pa pravzaprav slab ukrep za državni proračun. Še posebej s tem regresom slovenski ljudje, državljani, večina Slovencev polni hrvaški proračun, ne pa slovenskega. Koliko imamo Slovencev na počitnicah v Sloveniji in koliko jih imamo na Hrvaškem? Vidimo, da je Slovenija glavni dobavitelj denarja za Hrvaško. Spodbujanje izvoza na neevropske trge, predvsem v Azijo in Afriko. Evropski trgi so zasičeni. V Aziji in Afriki ne delamo ničesar. Naša gospodarska diplomacija je samo termin, tehnični termin, v realnosti ne deluje nič. Konec koncev se človek tudi vpraša, ko hodi minister za zunanje zadeve po svetu, koliko kšefta je pripeljal v državo. Kot jaz vem, niti enega samega. Potem, če pogledamo, da 10,3 % virov predstavljajo sredstva Evropske unije, vse ostalo prispevajo davkoplačevalci – zakaj? Zakaj ne naredimo tega, da bo Evropa več dajala oziroma da bomo več jemali iz Evrope? Zdaj pa, kje so tiste nevralgične točke. Prva je zagotovo Komisija za preprečevanje korupcije. KPK je najslabša institucija v državi. Ima okrog 40 zaposlenih in proračun okrog 1,7 milijona evrov, učinek je pa popolna nula oziroma niti ne nula, negativa je, negativen je učinek. Slovenija je vsako leto nižje na lestvici zaznavanja korupcije in korupcije je vedno več. In kaj se dogaja? Lovijo posamezne, kaj jaz vem, tudi kakšnega poslanca, ki je dobil kakšen email, kjer naj bi kdo mislil, da mogoče gre za kakšen način korupcije. Bedarija, totalna. Tisti, ki se pa ukvarjajo s korupcijo – tam se ne zgodi ničesar. Pa imamo na sodnih klopeh celo vrsto raznoraznih ljudi, ki so zagotovo koruptivni, ampak seveda, tiste ljudi ščitijo tudi zakoni, pa kakšni ministri ali pa ministrice. Če povzamemo samo en primer, da je vlada Alenke Bratušek sprejela tisto zakonje, ki je omogočilo odpis 106 milijonov evrov dolga, in ta gospod je plačal samo 60 tisoč evrov – to je bil hišni gradbinec gospoda župana Ljubljane Jankovića Zlatko Sraka – pa nikomur nič. 106 milijonov tukaj, 106 milijonov tam, pa je za kakšno malico, kajne? Skratka, tako se gremo. Zdaj bi pa še rekel pri KPK, tistih 40 zaposlenih je krivih, da je toliko korupcije, in to iz razloga, ker tega ne znajo preprečiti oziroma nočejo preprečiti. Hodijo okrog z nekim etičnim kodeksom, kot da nimajo drugega dela. In izgleda, da res nimajo drugega dela. Mislim, da bi moral predsednik KPK vse skupaj poslati na UKC pa bi imeli dela za cel mandat. Seveda se pa ve, Štefaneca je postavil gospod Pahor, verjetno po komandi nekoga, in volivci bi morali to pač upoštevati. Ampak pri nas volivci ne upoštevajo praktično ničesar. Potem imamo še en popolnoma nepotreben organ, to je Zagovornik načela enakosti. Država mu daje 1 milijon pa še malo zraven na leto. Krasno. Ali nimamo za varovanje človekovih pravic Varuha človekovih pravic, sodišča? Ta organ je popolnoma nepotreben. Konec koncev, načelo enakosti – enakost je bila izbojevana na naših prostorih še v nekdanji Demokratični federativni Jugoslaviji od leta 1945 naprej. Ne mi reči, da je leta 1991 ta enakost in enakopravnost izginila. Bedarija. Popolna bedarija. Ampak seveda, ena določena klika, seveda povezana z varianto LGBT, rabi denar, rabi delovna mesta. Tam notri je vedno več zaposlenih, za katere ne vem, kaj delajo. In se vprašam, kje pa je Zagovornik enakosti pri usklajevanju pokojnin. Potem imamo Furs. Furs, Finančna uprava Republike Slovenije, izvaja tajne preiskave, o katerih nihče ne ve nič, razen nekaj posameznikov na Fursu, drugi pa nič. Takih tajnih preiskav se ne sme, niti Sova ne sme česa podobnega delati – Furs jih dela. Zanima me, kaj pravi na to informacijska pooblaščenka. Če na to ne pravi nič, se človek vpraša, zakaj nič ne pravi. Ali jo potem potrebujemo ali kako? Odnos Fursa do davčnih zavezancev je pa seveda katastrofalen. Inšpektorji se obnašajo kot mali bogovi, prepotentni so do konca. Ne upoštevajo ničesar, zakoni so za njih beseda na papirju, ki za njih seveda ne velja. Z največjim veseljem pišejo kazni za malenkosti, že tako ali tako so pa te kazni nenormalne. Še ena stvar je. Ko davčni zavezanci po desetih letih ali ne vem koliko dokažejo, da Furs ni imel prav, se Furs niti ne opraviči niti ne dobi davčni zavezanec nazaj kakšnih sredstev niti se ne ve, kako je v tem času davčni zavezanec preživel, ali je sploh preživel, ali ni medtem njegova firma šla k hudiču, družina razpadla, on se je obesil. Govorim iz realnih dejstev, ne da si izmišljujem. Kar nekaj jih je zaradi tega naredilo samomor. Ali je kakšen njihov inšpektor odgovarjal? Nikoli in nikdar. In vendar bi moral. Bi moral, kajti na ta način se pač ne da živeti v taki državi. Take zadeve trajajo na sodiščih po deset let, na koncu se vse skupaj zavrne, ugotovi se, da ni bilo prav, inšpektor si misli, briga mene, meni tako nihče nič ne more – in je dejstvo, da mu nihče nič ne more. Izobrazbena struktura teh inšpektorjev je katastrofalna. Ampak ni važno. Jaz mislim, da bi morali ti inšpektorji, če naredijo škodo nekemu podjetju, podjetniku, človeku, nositi stroške in še kazen. Pobrati bi mu bilo treba za tisto, kjer je naredil napake, pa bi bilo drugače. Ogromno teh zadev na Fursu se dogaja zaradi političnih pritiskov. Nihče od nas tukaj notri – bodite prepričani, da vas je vsaj deset takih, ki vas zdajle Furs gleda, če ste vezalke za čevlje kupili, in vam pišejo in pripravljajo zadevo, ko bo potrebno, bodo pa udarili po vas, samo da bo kdo narobe stopil, namesto z desno nogo naprej, da bo šel z levo nogo naprej. Tako da vedite, kaj se vam piše in kaj se vam pripravlja. Imamo pa v Sloveniji celo vrsto slamnatih firm, za katere vsak novinar ve, kaj je v ozadju, ampak Furs pa tega ne ve. Sprašujem se, ali Furs sploh preverja verodostojnost vpisanih podatkov, ki so vpisani v register dejanskih lastnikov. Ne! Ampak en majhen podjetnik, če ne vpiše lastništva v register, plača 6 tisoč evrov kazni. Furs že tako ali tako ve, kdo je ta lastnik, ampak treba je nekoga kaznovati. Namen zakona je v tem, da se ve, kdo je lastnik, in namen zakona ni to, da se kaznuje tistega, ki ne sporoči. To ni vse skupaj nič! Mislim, da je tukaj veliko za narediti. Če gremo na dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Jaz ne vem, kdo se je spomnil tako butastega sistema, da bodo komercialne zavarovalnice skrbele za javno zdravstvo. Lepo vas prosim, premije naj se takoj začnejo plačevati direktno na ZZZS, ki je edini dolžan skrbeti za javno zdravstvo. ZZZS ima dosti denarja, in še več bi ga imeli, če bi znali promovirati najboljše slovenske zdravnike, ampak tega mi ne znamo ali pa nočemo. V Sloveniji imamo nekaj fantastičnih zdravnikov, ki imajo po svetu gromozanske uspehe. Slovenci hodijo za določene storitve tudi v tujino. Če bi mi uredili to, bi tujci hodili k nam! 91 milijonov evrov bo šlo za specializante in za specializacije zdravnikov. To bo prišlo preko 200 tisoč evrov na posameznega specializanta, kar pomeni, da bi lahko šel na specializacijo v Ameriko, kjer bi mirno plačal na najboljših klinikah specializacijo. Ampak ne, tja ne bo šel, zaradi tega ker mu mentorji ne bodo dovolili! Pa smo spet pri šolstvu, kjer se omejuje vpis na medicinsko fakulteto, potem pa nimamo zdravnikov, in ko zdravniki končajo študij, se eno leto ali več let trudijo, da bi dobili službo, pa je ne dobijo, zaradi tega ker mentorji že delajo in šlihtajo, kako in kaj. Tukaj bi morali tudi narediti. Mogoče bi kdo rekel, da to ni povezano s proračunom – še kako je povezano s proračunom! Kajti zdravstveni sektor in sektor zdravništva je izredno donosna zadeva. Nekdanja Jugoslavija je služila, v kliničnem centru so služili ogromne denarje, ko so zdravili tiste iz arabskih držav. Danes sami ne vemo, kaj je. Zadnjič se je ena znanka Američanka poškodovala tukaj in je šla na nujno pomoč in je plačala sedem evrov. Pa je rekla: »Ali ste se vi zmotili, tu verjetno piše 700 evrov?« »Ne, sedem evrov.« »Kako sedem evrov?« Ja, to je tako pri nas, ko tujec pride, ima vse zastonj! Ko se ponesreči v gorah zaradi neumnosti, ker gre v japonkah na Triglav, si zlomi nogo, pride helikopter, ga odpelje v bolnico, porihtajo vse skupaj, potem pa še, joj, lepo da ste prišli k nam, lepo, da smo vam mi vse uredili, pojdite domov pa lepo se imejte. Pojdite v Švici to naredit, boste plačali kot žuti! Vse boste plačali, mi pa hojladrija drom za naše otroke zbiramo zamaške ali pa fehtamo naokrog. Svinjarija! Tukaj notri je tudi ogromno prihranka denarja. Socialni transferji. V naši stranki se zavzemamo, da se vse socialne transferje ukine. Pregovor pravi Kdor ne dela, naj ne je. Zakaj bi plačevali lenuhe, ki sami nočejo delati, ker rečejo, jaz dobim tam skoraj 500 evrov na socialnih transferjih, potem bom malo na črno delal, malo bom švercal, bom dobil še kakšnih 600 evrov zraven, potem se bom začel ukvarjati s trgovino z drogo, ker pri nas v Sloveniji je v bistvu trg za prodajo kokaina prosto odprt, pa bom zaslužil še kakšna 2 jurja na mesec? Zakaj bi pa jaz hodil v službo, doma sem pa pri mamici in se čoham po riti? To je Slovenija. To je Slovenija. Potem gremo naprej. Mi smo postali država, ki je specializirana, da posamezniki koristijo vse mogoče oblike socialnih transferjev. Pojdite pogledat malo po slovenskih mestih dopoldne, takrat, ko tisti, ki hočejo delati in ki lahko delajo, dejansko delajo, pa boste videli, kdo sedi na kavici in na cigareti v raznih lokalih. Po navadi dame, ki imajo na glavi kakšne črne rute, nekatere imajo še rute dvignjene višje in potem, ko pijejo kofe, dvignejo tisto zaveso pa od spodaj pijejo. To se dogaja v Sloveniji. V Maroku so to prepovedali. V Maroku! V Sloveniji pa ne, mi smo ne vem kaj. Gremo naprej. Poglejte problematiko pri Ciganih. Cigani vsak mesec naročijo kurilno olje, čeprav nimajo grelca na kurilno olje, nimajo radiatorjev, ob ognju se grejejo. Olje pa seveda prodajajo ali pa ga točijo v avtomobile in se na kurilca vozijo. Naprej. Poglejte Šiptarje, ki so prišli s Kosova. Vedno več jih je, strahotne številke. Jaz sem včeraj govoril o številkah. Samo takih otrok, ki so povezani s Kosovarji, je čez 11 tisoč. Ti otroci niti ne živijo tukaj ali pa malo ja malo ne. Imajo pa v glavnem Kosovarji na obali v rokah vse restavracije in nepremičnine. Izkoriščajo slovenski zdravstveni sistem, socialo. Upravne enote in centri za socialno delo točno vedo, da ti otroci ne hodijo v šole v Sloveniji, ampak vseeno jim mi plačujemo otroške dodatke. Na leto tem tujcem Slovenija izplača kakšnih 100 milijonov evrov socialnih transferjev in samo tujcem za otroške doklade izplača na mesec okrog 2 milijona evrov. Krasno. Potem imamo še številne tujce, ki v Sloveniji uveljavljajo davčne olajšave za vzdrževane družinske člane, ki pa sploh ne bivajo v Sloveniji. Tudi to bi morali spremeniti in tukaj dati olajšave zgolj za tiste, ki živijo v Sloveniji. Pa tudi časovna omejitev bi morala biti, koliko časa mora živeti v Sloveniji. Ni problem najti osnovnih parametrov, da se ta zadeva uredi. Pojdite v Švico pogledat. Jaz ne vem, ali pri nas pri določenih segmentih na ministrstvih sedijo eni, ki se čohajo po spodnjem delu hrbta in ki ne znajo nobenega jezika. Ampak znajo pa nekateri zelo dobro delovati in tudi tukaj je prihranek. Recimo en primer so mi povedali, da je na Ministrstvu za notranje zadeve določena gospa tam v službi kot pravnica, ampak ona preko svojega espeja zaračunava ministrstvu to, da svetuje, kaj in kako je treba narediti. Ja pa kje smo mi, kje živimo? In to na Ministrstvu za notranje zadeve, tam, kjer bi morali biti najbolj preverjeni kadri, tisti, ki so najbolj zavzeti za pravičnost, resničnost in pa zakonje, ki je v Sloveniji. Naprej. Nevladne organizacije. Nevladne organizacije poberejo čez milijardo evrov na leto. Čez milijardo evrov. V glavnem se človek vpraša, kakšne nevladne organizacije, če od države dobivajo denar. Se pa nekatere celo hvalijo, da večino denarja dobijo iz tujine. Pametne države so prepovedale take organizacije, ker to je značilno za organizacije, ki jih plačuje tujina za uničevanje tiste države, v kateri živijo predstavniki teh organizacij. Mnoge države so to prepovedale. Ne. Špijonski centri se temu reče. Pri nas smo prepovedali, da bi Sova delala tudi kontrolo pri takih špijonskih centrih, da ne more priti na kakšno tako preiskavo domov. Na tajno preiskavo policija lahko pride, obveščevalna služba pa ne. Tukaj se nam tudi spet cel svet smeje. Ampak te nevladne organizacije krasno živijo. Krasno živijo. Pišejo neke pamflete, se prerivajo gori doli in zaposlujejo svoje prijatelje. Tisti prijatelj dobi listek, da je zaposlen pri nevladni organizaciji, in s tem listkom od države dobi finančna sredstva. Krasno. Zakaj bi pa potem delal? Ni čudno, da je vse skupaj tako, bi rekel, zblojeno. Zunanja politika. Zunanja politika je v katastrofalnem stanju. Imamo nesposobne ministre že kar nekaj časa, še posebej pa zdaj. Pojdite po svetu pa recite, da ste iz Slovenije. Najprej vas bodo vtaknili k bivši Čehoslovaški. Potem, ker ni tam: »Aja, niste tam, aha, potem ste pa Slavonija, tisti del Hrvaške.« »Ne nismo.« »Kaj ste pa potem, Slovanija?« »Nismo.« »Kaj pa ste? Slovenija? Nikoli slišal.« Če kdo reče Jugoslavija: »O, seveda vemo, kje je to.« Zakaj? Ker so imeli zunanjo politiko odlično. Kaj imamo danes? Danes imamo neke napol priučene, sicer z nazivi, z naslovi, z doktorati in ne vem čem še vse – ampak kaj delajo? Nič. Nič. Države, tudi v Evropi, nas obravnavajo z levo roko, nihče nas ne šmirgla, nihče nas nič ne vpraša, mi smo tam privesek za številko. Mi smo samo številka 27, zdaj ko bodo Angleži šli ven, recimo. Nihče nas ne posluša, pa vendar smo imeli tako pomembne komisarje, ki pa seveda niso nič naredili. Nič. Pa kaj bodo naredili, verjetno niti jezika ne znajo, kaj tujega jezika, še slovenščine ne znajo! Konec koncev, tukajle v parlamentu je tudi nekaj genialnih cvetlic pri slovenščini, da o novinarjih sploh ne govorim. Bedarija: »Vlak se je iztiril.« Ja bog se usmili. Ali ne vedo, kaj so zaimki? Pa kaj, saj nič [[…]]mislim, pustimo. Ampak plačujemo pa RTV-prispevek. Zakaj? Zato da se imajo eni lepo tamle gori na televiziji in da snemajo bedarije in da prodajajo razne veselica pod kozolcem, v senu je lepo, imejte se lepo pod vodo in podobne zadeve. Turizem je za kozlat. Mi zdaj za turizem, namesto da bi ob martinovem policajem rekli fantje, dajte malo ljudi ne stiskati tako kot jih, ne, že ob sedmih zjutraj so pri Ormožu ustavili tistega, ki kruh vozi okrog, in so mu dali pihati. Čeprav je na Štajerskem, ampak porkafiks, no, ob sedmih pa še ne bo pijan! Ampak to se dogaja in to je naša preljuba domovina. Ekstremi, ekstremi, ekstremi in po možnosti fovšija, potem pa še udariti po tistemu – uh, sem ga fino udaril, kako kako me je žalostno gledal, ker bo moral denar potegniti ven. Jebenti, pa dajte, nehajte no. Kako smo uredili naš kmečki turizem? Nismo ga. Nismo ga, ampak tam je strahotno denarja, tam je toliko denarja, da si misliti ne morete. Je pa res, da mora biti na drugi strani tehtnice pamet. Nemci bi rekli: »Mann muss Gehirn haben.« To se pravi, pamet je treba imeti. Te pa nimamo. Te pa nimamo in zato tudi denarja nimamo. Pristajamo na nivoju enega petlerja. Kar se prometa tiče. Koliko časa se pregovarjamo za drugi tir za tak denar, za katerega bi nam Kitajci zgradili železnico od Kopra do Ljubljane, pa že zdavnaj bi bila narejena? Je pa res, da Kitajci ne dajejo podkupnin. Kitajci te raje obesijo, kot da bi ti dali podkupnino. To je pa tisti problem, zato v Sloveniji nikoli ne bodo delali Kitajci, delali bodo naši, tisti z revolucionarno preteklostjo, ki bodo delali, kradli. Ali bodo kaj naredili, je pa vprašanje. To pa ni rečeno. Obramba. Skrajni čas, da uvedemo obvezno služenje vojaškega roka. Tudi tukaj notri je denar, ničkoliko denarja. Zdaj se je pa, namesto da bi urejali te zadeve, Vlada spustila v lovljenje Štajerske varde pa Primorske varde pa ne vem kaj vse. Lepo vas prosim. Nekoč smo imeli teritorialno obrambo, ki je bila zato, da je nadzirala kakšne zadeve pa da je pomagala organom pregona, zdaj bomo pa mi odprli vrata za migrante – pojdite gor, samo da vam nihče nič ne bo. Če bo pa nekdo tam z neko zračno puško stal, tegale bomo pa, mislim, dajmo ga kar zapret, pa dajmo ga [[…]]Ne vem, kaj bi mu naredili. To se dogaja v Sloveniji. Ali smo sploh še država? Nismo. Nismo. Kar se vode tiče – mislim, da mi zmanjkuje časa, ampak – grozljivo je. Ali smo jo dali tujcem ali bomo pa kanalizacijo gradili čez vodo, pa po možnosti bomo tako naredili, da bo kaj počilo, da bomo onesnažili vse skupaj, potem bomo pa spet kopali pa še enkrat delali. In eni si bodo zopet po tistem starem načelu basali polne žepe denarja. Kar se tiče zaposlovanja. Ne vem, gospod Cantarutti je rekel, da bo pripeljal 3 tisoč Filipincev. Zakaj bi mi Filipince uvažali? Mi imamo slovenske Filipince na borzi dela, jih je vsaj 70 tisoč. Naj se jih požene delat. Naj delajo, če hočejo kaj dobivati, ne pa da čakajo in tako naprej. To, da dela v Sloveniji ni, ni res, to je čisto navadna laž. Dela je ogromno, vendar nočejo delati. Zakaj pa bi delali, če ni treba delati?! V Sloveniji bi morali najprej zaposliti vse tiste, ki so na zavodu za zaposlovanje, šele potem, če bi kakšnega rabili, pripeljati tujce. Ampak pri tujcih je treba gledati, kdo bi prišel, kaj bi prišlo. Recimo ko sem prej govoril o zdravstvenem segmentu, je treba vedeti, da nimamo medicinskih sester. Recimo v Banji Luki je izredno dobra srednja medicinska šola za medicinske sestre in bi z veseljem prišli k nam delat. Ampak ne, mi bomo Filipince pripeljali. Dobro, kakšna Filipinka mogoče že, ampak Filipincev pa ne rabimo. Ne vem, kaj se gremo v tej naši ljubi domovini. Mogoče na koncu samo še nekaj malega o zdravi prehrani. Mi uvažamo vso mogočo svinjarijo iz »svetle« Evropske unije, kjer se točno ve, da je za Slovenijo pa za Višegrajsko skupino druga klasa ali pa tretja klasa, ta boljša klasa ostane pa v Zahodni Evropi. Ne samo to, celo tako, da mi izvažamo najboljše meso v Nemčijo, kupujemo pa zamrznjene pridelke iz Brazilije, ki so jih še pred velikimi požari, ker pravijo, da so tako veliki, pripeljali. To se pravi ob koncu 90. let in so jih globoko zamrznili, Slovenčki bodo pa zdaj to vse požrli. In pri nas se to dogaja. Imamo neke institucije za varovanje zdrave hrane – mah, lepo vas prosim! Največji prispevek pri prihrankih, da bi veliko denarja dobili, je, na ministrstvih spucati vse tisto, kar tja ne sodi. Vsaj 50 % zaposlenih na ministrstvih nima tam kaj delati, iz enega ali iz drugega razloga. Ampak gospodarstvo pač ne sme zastati, investicije se ne smejo ukiniti, država ne sme poklekniti, zato bomo mi proračun podprli.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Felice Žiža v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Gospod poslanec, izvolite. In še gospod minister je prišel, da vas posluša.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani ministri! Egregio presidente della Camera di Stato, grazie per la parola. Egregio deputati, egregi ministri! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti bo podprla predlog proračunov Republike Slovenije za leti 2020, 2021. Avtohtona italijanska in madžarska narodna skupnost pozdravljata predvideno povečanje proračunskih sredstev za njuno delovanje in dejavnost v teh sredstvih. Te možnosti so nam dane, tako da bomo lahko začeli izvajati stabilizacijo kadra radijskega in televizijskega programa v italijanskem jeziku regionalnega RTV-centra Koper/Capodistria in izboljšanje pogojev tiskanih medijev italijanske in madžarske narodne skupnosti. Nepovratna finančna sredstva za spodbujanje in ustvarjanje gospodarske osnove avtohtonih narodnih skupnosti v regijah, v katerih živijo, in za hitrejši razvoj teh regij so zagotovljena v finančnih načrtih kot v prejšnjem obdobju. Kljub temu želimo opozoriti, da zagotovljena sredstva omogočajo le temeljno izvajanje določenih programov in projektov, ki so zelo pomembni za obe narodni skupnosti. Žal pa je teh sredstev vedno premalo, da bi lahko izvajali vse stvari, ki so nujno potrebne za narodni skupnosti. Med njih spada tudi zelo pomembna nujna obnova vrtcev in šol, ki jo ta čakajo že desetletja. Zaradi pomanjkanja državnih sredstev za investicije v šolah žal tudi tokrat ne bomo uspeli v kratkem renovirati gimnazije in vrtca v Luciji. Zaradi tega določeni projekti in razvoji novih programov, projektov in vsebin, ki so zelo pomembni za narodni skupnosti, ne bodo možni. Zaradi tega je Komisija za narodni skupnosti na svoji seji ob obravnavi predlaganih proračunov predlagala sklep Vladi, da preuči predloge in pripombe, ki so izhajali iz razprave na seji Komisije za narodni skupnosti, in jih po možnosti upošteva pri pripravi dopolnjenih proračunov Republike Slovenije za naslednji dve leti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Sedaj imate besedo mag. Marko Pogačnik v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Pred nami je dopolnilen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2020 in leto 2021. Dejstvo je, da je proračun vedno najpomembnejši dokument vsake države. Dejstvo je, da je proračun Republike Slovenije hkrati tudi ogledalo za državljanke in državljane Republike Slovenije in gospodarstvo, na kakšen način bo država funkcionirala v prihodnjih dveh letih. Dejstvo je, da dopolnjeni predlog rebalansa Republike Slovenije za leto 2020 napoveduje rekordne prihodke v višini skoraj 11 milijard evrov in pa tudi rekordne odhodke v višini nekaj več kot 10 milijard evrov. Pri rekordnih prihodkih bi se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke radi zahvalili predvsem gospodarstvu in delojemalcem, državljankam in državljanom Republike Slovenije, ki so s svojim delom napolnili proračun Republike Slovenije. V dopolnjenem predlogu proračuna za leto 2020 bo imela država samo iz naslova davčnih prihodkov za več kot 2 milijardi in pol evrov več prihodkov, kot jih je bilo v letu 2014. Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2020 in leto 2021 po prepričanju Slovenske demokratske stranke ni razvojno in ni ciljno naravnan. Kot sem omenil že prej, vlada Marjana Šarca in trenutna koalicija imata v primerjavi z letom 2014 za 2,5 milijarde evrov več davčnih prihodkov, zgolj davčnih prihodkov. Na drugi strani pa se v dopolnjenem predlogu rebalansa proračuna za leto 2020 za investicije namenja zgolj 81 milijonov evrov več, kot je bilo investicij v letu 2014. Še enkrat bi radi poudarili, pri 2 milijardi in pol višjih davčnih prihodkih v primerjavi z letom 2014 vlada Marjana Šarca za investicije v primerjavi z letom 2014 namenja zgolj 81 milijonov evrov več. Hkrati v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da ta proračun ni varčevalen. Povečanje prihodkov se kaže za približno 6 % vrednosti bruto domačega proizvoda. Pri teh številkah se vsekakor ne moremo sprijazniti s tezo nekaterih, ki hočejo javnosti prodati, da je ta proračun varčevalen. V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da so javne finance vse bolj namenjene izplačilu javnih plač, za večino preostalega pa zmanjka denarja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlagani proračun ne bo reševal ključnih problemov, s katerimi se sooča Republika Slovenija v zadnjem obdobju. Ne bo reševal problemov na področju zdravstva, ne bo reševal problemov na področju pokojninske reforme, ne bo reševal problema na področju trga dela in ne bo reševal problemov na področju mladih. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da vlada Marjana Šarca gradi proračuna za leti 2020 in 2021 na podlagi nespremenjene politike, ki pa ne ustreza nujnemu, potrebnemu klicu po reformah. Reforme na področju pokojnin, zdravstva in dolgotrajne oskrbe, na katere opozarja Evropska unija, so potrebne zaradi zagotavljanja socialne varnosti ljudi in ne zaradi tega, da bi zadovoljili pričakovanja evropske birokracije. Po mnenju Slovenske demokratske stranke pa obstaja tudi veliko tveganje, ki lahko v prihodnosti zmanjša stabilnost javnih financ in uravnoteženost proračuna ter skladnost proračuna s fiskalnim pravilom. Ne moremo mimo dejstva, da se gospodarstvo tako v Evropi kot po svetu ohlaja. Napovedi za leto 2020 so po zadnji raziskavi Mednarodnega denarnega sklada vsekakor nekoliko boljše kot za leto 2019, vendar je kljub temu potrebno poudariti, da je avtomobilska industrija tako v Evropi kot po svetu zabeležila precejšnji padec. Dejstvo je, da je slovensko gospodarstvo relativno izvozno usmerjeno in da je velik del izvoznega gospodarstva usmerjen predvsem v avtomobilsko industrijo Zahodne Evrope in sveta. Tako aktualne kot trenutne razmere opozarjajo na to, da bo potrebno sprejeti vrsto ukrepov za zajezitev tega padca oziroma za preusmeritev na drugi del oziroma na druge trge. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da številke, ki jih je predlagala vlada Marjana Šarca in trenutna koalicija, govorijo ravno nasprotno. Po oceni Slovenske demokratske stranke, kateri so ključni problemi dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2020 in 2021, smo prepričani, da eden izmed ključnih problemov ostaja še vedno javni dolg. Konsolidirani bruto dolg države je še vedno višji kot 32 milijard evrov in Slovenke in Slovenci bomo v letu 2020 plačali več kot 750 milijonov evrov zgolj za obresti. Ponavljam, več kot 750 milijonov evrov bomo v letu 2020 še vedno plačevali za obresti. Res je, da se dolg države v primerjavi z bruto domačim proizvodom zmanjšuje, vendar se ta del zmanjšuje zgolj zaradi uspešnega dela gospodarstva, kajti gospodarska rast pripomore k višanju bruto domačega proizvoda. Kot sem že omenil, javni bruto konsolidirani dolg države pa še vedno ostaja višji kot 32 milijard in bo verjetno ob koncu leta ostal podoben, kot je bil v letu 2018. Na javni dolg je pred kratkim opozoril tudi guverner Banke Slovenije, in sicer da se je potrebno z javnim dolgom spopasti resno. Ključni problem, ki ga še vidimo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, so davki. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da smo državljani in državljanke Republike Slovenije, gospodarstvo še vedno preveč obdavčeni. Vsekakor se ne moremo strinjati z mnenjem ministra za finance in s predsednikom Vlade, ki govorita o davčni reformi, da je bila v letu 2019 s strani te vlade, s strani te koalicije izvedena davčna reforma. Res je, potrebno je priznati, da se je znižal en del dohodninske lestvice in da se bo s tem omogočilo državljanom in državljankam Republike Slovenije, da bodo imeli v žepu nekaj več denarja, ustrezen ukrep je bil narejen na področju obdavčitve regresa. Vendar smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bi moral biti pristop k davčni reformi pogumnejši, predvsem glede na dejstvo, da Vlada razpolaga z več kot 2 milijardi in pol evrov višjimi davčnimi prihodki kot v letu 2015. Dejstvo je, da je ob zmanjšanju davčnih obremenitev v delu plač za državljanke in državljane Republike Slovenije, delojemalcev, na drugi strani Vlada dodatno obdavčila gospodarstvo, dodatno obdavčila kapital in dodatno obdavčila dobičke. Prepričani smo, da se s tem zmanjšuje konkurenčnost slovenskega gospodarstva, in ta konkurenčnost pri ohlajanju gospodarstva v letih 2020 in 2021 nima pozitivne napovedi. Kot smo poudarili, davčni prihodki bi omogočali pogumnejši pristop k zmanjševanju davkov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da Slovenija potrebuje korenito davčno reformo. Od kod vzeti? Na eni strani imamo davčni dolg, ki še vedno znaša več kot 1 milijardo evrov. Več kot 1 milijardo evrov je v Sloveniji še vedno davčnega dolga. Znesek, ki znaša več kot 10 % letnih prihodkov v proračun. Po mnenju Slovenske demokratske stranke je ta znesek bistveno previsok in se bistveno premalo naredi na tem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da vlada Marjana Šarca nadaljuje napačno trošarinsko politiko. Argument, da je trošarinska politika napačna, so vsekakor tudi številke v dopolnjenem predlogu proračuna za leti 2020 in 2021, kajti izmed vseh prihodkov, planiranih za leto 2020 in 2021, zgolj trošarine padejo. Trošarine pa po mnenju Slovenske demokratske stranke padejo zgolj iz enega razloga – ker so trošarine v Sloveniji previsoke tako na področju naftnih derivatov, tobačnih izdelkov kot alkohola. Včasih smo se lahko v Sloveniji pohvalili z nekim bencinskim turizmom, danes je, bi rekel, zadeva obratna. Dejstvo je, da je liter nafte danes v sosednji Avstriji cenejši, in dejstvo je, da je približno tisoč litrov kurilnega olja v Avstriji za približno 200 evrov cenejših kot v Sloveniji, kljub temu da so v Avstriji v povprečju plače višje in pokojnine višje kot v Sloveniji. V Slovenski demokratski stranki smo zaskrbljeni nad porušenjem razmerja med delom in nedelom. Dejstvo je, da vlada Marjana Šarca nadaljuje politiko Mira Cerarja in da se danes zelo približuje, ali se na trgu dela ali se ne, in da so nekako neto razpoložljivi prihodki ob koncu meseca ali čez mesec danes podobni. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da takšna pot ni ustrezna, da je to neustrezna politika in da je potrebno ustvariti razliko med delom in nedelom. Kajti če se bo ta politika nadaljevala, bo marsikdo ocenil, da je bolje, da doma spi in da dobi sredstva iz države, kot da bi delal. V Slovenski demokratski stranki ne razumemo še ene stvari, in sicer iz številk, ki so predstavljene za leti 2020 in 2021, lahko ugotavljamo, da se kljub višji gospodarski rasti, kljub nižji brezposelnosti povečujejo socialni transferji in povečujejo se socialne pomoči. Ocenjujemo, da je to eden izmed ključnih problemov in da je na področju podeljevanja socialnih transferjev, podeljevanja socialnih pomoči velik problem. Kajti težko razumemo, da se kljub višji gospodarski rasti, nižji brezposelnosti število upravičencev do socialnih pomoči povečuje. Tukaj apeliramo tako na vlado Marjana Šarca kot na koalicijo, da ugotovi razloge za ta povečanja upravičencev do socialnih pomoči pri nižji brezposelnosti in pri višji gospodarski rasti. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da je potrebno imeti ustrezno socialno pomoč, ustrezne socialne transferje, vendar ocenjujemo, da je takšen sistem, kot je zdaj, neustrezen. V Slovenski demokratski stranki vidimo kot zelo problematično tudi eno področje, in to je področje evropskih sredstev, sredstev Kohezijskega sklada. Dejstvo je, da so to za Slovenijo edina razvojna sredstva, ki so nepovratna, in tukaj se prav tako pod taktirko Marjana Šarca nadaljuje problematika, ki smo jo sledili in nanjo opozarjali že v času vlade Mira Cerarja. To pomeni katastrofalno črpanje evropskih sredstev. Slovenija ima v perspektivi 2014–2021 na razpolago 3 milijarde plus 800 milijonov, torej vse skupaj 3 milijarde 800 milijonov. Trenutno po črpanju uspešnosti evropskih sredstev Slovenija zavzema devetnajsto mesto v Evropski uniji. Projekti se odvijajo prepočasi, dejstvo je, da je vlada Marjana Šarca zamenjala že dva ministra na tem področju in je Slovenija trenutno na tem področju že več kot dva meseca brez ministra. Mislim, da je to tudi avtomatski signal, kakšen je odnos vlade Marjana Šarca in te koalicije do sredstev Evropske unije, kohezijskih sredstev. Ponavljam, evropska sredstva so edina razvojna sredstva, ki so nepovratna. Ukrep Banke Slovenije, ki je bil uveden v zadnjem obdobju v zvezi z omejevanjem tako stanovanjskih kot potrošniških kreditov, je izpostavil predvsem dve stvari: da so v Sloveniji izrazito nizke plače in da država v obdobju zadnjih 25 let ni vodila ustrezne stanovanjske politike. Ukrep, ki ga je sprejela Banka Slovenije, pa bo po oceni Gospodarske zbornice Slovenije zmanjšal gospodarsko rast za približno 90 milijonov. Tukaj se kaže tudi to, da vlada Marjana Šarca in ta koalicija nima posluha za reševanje te problematike, kajti iz številk je jasno razvidno, da ta vlada v proračunu za leti 2020 in 2021 za reševanje prostorskega planiranja in stanovanjske dejavnosti namenja zgolj 3,7 milijona evrov. Ponavljam 3,7 milijona evrov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je takšna politika napačna, neustrezna in da se s tem poglablja velik problem pri reševanju prvega stanovanjskega problema. Tudi na področju staranja prebivalstva smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da vlada Marjana Šarca ni naredila dovolj, bistveno premajhna sredstva ta vlada v proračunu za leti 2020 in 2021 namenja za področje dolgotrajne oskrbe. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da tudi ni nekih zavez, da se bo oblikoval demografski sklad, s katerim se zamuja že več kot tri leta, in da bi demografski sklad na nek način lahko deloma reševal to problematiko. Domovi za ostarele, sredstva, ki jim jih namenja ta vlada, so v višini zgolj 6 milijonov evrov za leto 2020. Prepričani smo, da se s tem denarjem ne more zgraditi niti en dom za ostarele, v Sloveniji pa vemo, da je na čakalni listi približno 11 tisoč starostnikov, ki čakajo. Še eno področje, ki ga je ta vlada spregledala. Šport je verjetno tudi eden izmed večjih poražencev tega proračuna. Dejstvo je, da se športu namenja iz leta v leto manj sredstev, verjetno pa vidimo ob vsakem uspehu slovenskih športnikov veliko politikov v VIP-prostorih in pred fotografskimi aparati. Ko bi bilo potrebno šport dodatno financirati, so pa zaprta vsa vrata. Kaj je bilo še zanimivo na Odboru za finance, ki je obravnaval ta dva dopolnjena predloga proračuna za leti 2020 in 2021, in je za Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke zelo zaskrbljujoče? V razpravi je iz dveh koalicijskih strank prišel jasen signal, da je potrebno resno razmisliti o odpravi oziroma ukinitvi fiskalnega pravila. To je prišlo s strani dveh koalicijskih strank, predvsem iz stranke Liste Marjana Šarca in pa, mislim da, tudi iz stranke Alenke Bratušek. Ukinitev fiskalnega pravila je po mnenju Slovenske demokratske stranke totalno neustrezen ukrep, kajti fiskalno pravilo je tisto pravilo, ki za vse generacije za nami zagotavlja eno varnost, da jih določena vlada ne bi zadolžila do nenormalnih višin. Dejstvo je, da Slovenija že ima 32 milijard dolga, dejstvo je, da ta proračun ni varčevalen, dejstvo je, da so se prihodki povečali za več kot 6 % bruto domačega proizvoda in da ne moremo govoriti o varčevalnem ukrepu. Dejstvo je, da se prihodki povečujejo zaradi neustreznih ukrepov, ki jih je sprejela vlada Marjana Šarca in ta politika. V Slovenski demokratski stranki kot odgovorni stranki smo se odločili, da v postopek vložimo nekaj amandmajev, amandmajev, ki bi predvsem prerazporedili sredstva in bi predlog proračuna za leti 2020 in 2021 naredili bolj razvojnega in bolj ciljno usmerjenega. Predstavil bi ključne amandmaje, ki se zdijo pomembni za Slovensko demokratsko stranko. Ukrep Banke Slovenije je naredil svoje, zato predlagamo amandma v višini 150 milijonov evrov, ki bi omogočil neko stanovanjsko shemo in s katerim bi omogočili, da bi tudi tistim, ki v danem trenutku ne morejo priti do stanovanjskih kreditov preko bank, to omogočila država. Prepričani smo, da je takšen ukrep nujen, kajti vlada Marjana Šarca in koalicija v proračunu za leto 2020 namenja za reševanje stanovanjskega problema zgolj 3,7 milijona evrov. Vključen je bil tudi amandma za povečanje sredstev za dolgotrajno oskrbo. V samem stališču je bila že omenjena problematika starostnikov, ki se iz leta v leto poglablja. Iz predlaganega proračuna vsaj v Poslanski skupini SDS nismo videli, da bi ta koalicija in vlada Marjana Šarca namenila temu problemu večjo težo. Namenjate zgolj 6 milijonov evrov za izgradnjo domov za starostnike, kar ne zagotavlja sredstev niti za en dom. In pa investicijska sredstva na področju infrastruktur, izboljšanje cestnih povezav in železniške infrastrukture. To so ključni amandmaji, amandmaji, za katere v Slovenski demokratski stranki vidimo, da bi rešili probleme, s katerimi se Slovenija najbolj sooča, in da bi ta proračun naredili razvojni oziroma ciljno usmerjeni. Vlada Marjana Šarca razpolaga z več kot 2,5 milijarde več davčnih prihodkov kot v letu 2014. Za investicije ste namenili zgolj 81 milijonov evrov. Kljub temu da lahko govorimo o rekordnih prihodkih proračuna, smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da proračuna za leti 2020 in 2021 ne bosta reševala vsaj treh ključnih problemov, ki so trenutno v Sloveniji. Stanje na področju zdravstva v Sloveniji kljub rekordnim prihodkom v proračunu verjetno še nikdar ni bilo še slabše, kot je danes, in tudi iz tega proračuna ne vidimo, da bi se na področju zdravstva kaj izboljšalo. Kljub rekordnim prihodkom v proračunu za leti 2020 in 2021 stanje na področju starostnikov nikoli ni bilo slabše, 11 tisoč jih je v čakalni vrsti za v dom za ostarele. Takšnega dopolnjenega predloga proračuna, kot ga je pripravila koalicija in vlada Marjana Šarca, za leti 2020 in 2021, v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče predstavil gospod Robert Pavšič, in sicer stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Lep pozdravljeni vsi skupaj! Spoštovani, če povem, da bo v naslednjih letih najvišji obseg izdatkov na področju pokojninske in zdravstvene blagajne državnega proračuna in proračuna občin, 21 milijard in 480 milijonov v letu 2021 in 22 milijard in 160 milijonov v letu 2021, nam to ne pove veliko, razen tega, da ima ta država na voljo veliko sredstev. Če vam povem še, da bomo imeli v letu 2020 kar 415 milijonov evrov presežka in v letu 2021 že 657 milijonov evrov presežka, potem lahko zaključimo, da nam gre pravzaprav dobro. Glede na presežek bi lahko pomislili, da ne vemo, kam z denarjem, ampak na žalost ni tako. Ta presežek bi lahko šel v investicije in znanost, pa ne sme. Tolikšen presežek je potreben, ker imamo enega najstrožjih fiskalnih pravil. In če pred leti v Zakonu o fiskalnem pravilu, ki se sprejema z dvotretjinsko večino, ne bi zapisali tako strogih pogojev, bi lahko recimo polovico presežka namenili občinam, investicijam v železnice in šole ter znanost, a na žalost to ne gre. Vse, kar nam ostane, je, da se lahko z grenkim priokusom pohvalimo, da imamo oba proračuna skladna s fiskalnim pravilom in da imamo visok presežek, a kar je, je. Mogoče se bo v prihodnosti ponovno zbrala večina 60 poslank in poslancev, ki bodo fiskalno pravilo popravili na način, da bomo lahko še več vlagali v infrastrukturne projekte in znanost. V Listi Marjana Šarca bomo te glasove zagotovili. A vrnimo se k dobrim 21 milijardam evrov v letu 2020 in dobrim 22 milijardam v 2021, ki jih predvideva država v štirih blagajnah. Toliko vlada Marjana Šarca načrtuje, da se bo zbralo z različnimi davki in prispevki. Toliko, kolikor država pobere, toliko javnih dobrin in storitev lahko ponudi. To je dokaj enostavna matematika. Storitev, ki jih sektor država ponuja, je resnično veliko, kar je logično, saj imamo v Sloveniji solidarnostni model. Skupni cilj vseh štirih blagajn pa je, da poskušajo prav vsakemu posamezniku v naši državi omogočiti čim boljše pogoje za življenje in delo ter mu zagotavljajo varnost. Naj vse skupaj spomnim, da je Vlada julija soglasno določila razrez sredstev za posamezno ministrstvo in druge proračunske uporabnike. Ministrstva pa so nato na podlagi zakonskih obveznosti in prioritet, ki so si jih ministri zastavili, pripravila finančne načrte ministrstev oziroma znotraj resorja razdelila sredstva. Spoštovani, dejstvo je, da večja kot je zaposlenost, več trošimo. Boljše kot so plače, več je zbranih prispevkov za zdravstveno in pokojninsko blagajno. Ker gre gospodarstvu dobro, ker plače rastejo, sta bistveno bolj polni tudi pokojninska in zdravstvena blagajna. Tako bo v letu 2020 v pokojninski blagajni 5,84 milijarde in v letu 2021 že 6,18 milijarde evrov. Pokojnine se bodo tudi v letih 2020 in 2021 usklajevale. V letošnjem letu so se pokojnine zvišale za 4,2 %, v letu 2020 se bodo povišale še za 4,5 %, izplačan pa bo tudi letni dodatek za upokojence v skupni višini 145 milijonov evrov. Vsi upokojenci bodo tudi v letu 2020 dobili višje pokojnine. Naj ponazorim. Če je danes najnižja pokojnina za 40 let delovne dobe 530 evrov, bo februarja naslednje leto 557 evrov, in če je bila jeseni leta 2018 ob nastopu vlade Marjana Šarca pokojnina 600 evrov, bo zaradi usklajevanj februarja 2020 mesečna pokojnina 647 evrov. Naslednje področje je področje zdravstva, ki zaradi demografskih trendov in tehnološkega razvoja potrebuje hitro odzivnost. Področje zdravstva lahko z vidika financiranja razdelimo na tri dele: del, ki ga s svojimi sredstvi pokriva Ministrstvo za zdravje, gre za sredstva v višini 196 milijonov evrov; sledijo mu komercialne zdravstvene zavarovalnice, ki pobirajo dopolnilno zdravstveno zavarovanje in zberejo preko pol milijarde evrov, od česar za sebe zadržijo 10 % oziroma dobrih 50 milijonov evrov; in na koncu je tu še Zavod za zdravstveno zavarovanje, ki preko zdravstvenih prispevkov zbere 3,3 milijarde evrov. A na sredstva Zavoda za zdravstveno zavarovanje ministrstvo ali Vlada nimata neposrednega vpliva. Gre za neke vrste državo v državi, ki jo nadzirajo predvsem predstavniki gospodarstva in sindikatov ter predstavniki upokojencev. V 45-članski skupščini zavoda imajo 38 zastopnikov, Vlada štiri. A vendar vsa odgovornost pade na ministrstvo, ne na teh 45 zastopnikov, ki bi morali biti zastopniki vseh prebivalcev Slovenije. O njih se ne ve nič, ne prevzamejo nobene odgovornosti za učinkovitost financiranja in delovanja javnega zdravstvenega sistema. Na tem področju bo vsekakor potreben resen razmislek o preoblikovanju delovanja zavoda in zagotavljanju virov za zdravstveno blagajno v prihodnosti. Zakaj? Zdravstvena zavarovalnica je preveč statična, ne zna se hitro odzivati na razmere, ki jih prinašajo nova odkritja na področju zdravstva. Potrebujemo sodobno zavarovalnico, ki se bo znala prilagajati. Dejstvo je, da demografski trendi in nove tehnologije prinašajo nove izzive tako na področju financiranja zdravstva kot zagotavljanja virov za zdravstvo. Vedno več bo starejših ljudi v naši družbi in vedno manj zaposlenih, manj zaposlenih pa pomeni manj plačanih prispevkov za zdravstveno zavarovanje. Torej bo potrebno opraviti razmislek o novih virih za zdravstveno blagajno, če želimo obdržati takšen model javnega zdravstva. Obenem pa se moramo zavedati, da za dolgotrajno oskrbo starejših nimamo določenega vira financiranja. Kako bomo zagotavljali sredstva za starejše, ki potrebujejo pomoč, se bo potrebno odločiti v naslednjem letu. Tako kot se je naša družba odločila, da bo imela brezplačno šolstvo in za to zagotavljamo dobro milijardo in pol evrov, se bo potrebno odločiti, da bomo preko javnih sredstev poskrbeli tudi za dolgotrajno oskrbo starejših. Tretja blagajna, ki je povezana tako s pokojninsko kot tudi z zdravstveno blagajno, je državni proračun, katerega naloga je, da zagotavlja dodatna sredstva za pokojninsko blagajno, če se jih ne zbere dovolj. V letu 2020 bo potrebno v pokojninsko blagajno preusmeriti slabo milijardo evrov, ker se s prispevki za pokojninsko zavarovanje ni zbralo dovolj. Višina proračuna za leto 2020 je 10 milijard 358 milijonov in za leto 2021 10 milijard 455 milijonov. Kot sem že omenil, mora država ustvarjati čim boljše poslovno okolje, da lahko preko davkov financira naš solidarnosti model. V ta namen država za znanost namenja več kot 300 milijonov evrov v letu 2020 in v obeh letih skupaj 600 milijonov. S tem bo država zagotovila pogoje za stabilno in konkurenčno poslovno klimo in spodbudila večji izkoristek raziskovalnega potenciala. Ker si želimo večjega sodelovanja med znanstveno in gospodarsko sfero, povečati inovativnost in konkurenčnost slovenskega gospodarstva, se sredstva namenjajo tudi spodbujanju tehnološkega razvoja podjetij, vstopu na tuje trge ter turističnemu razvoju. Vlaganje v različno infrastrukturo je nadvse pomembno. Na področju vlaganj v prometno infrastrukturo se v primerjavi s preteklimi leti dogajajo veliki premiki. Pospešeno se vlaga v državne ceste in železnice, pa tudi v področje trajnostne mobilnosti. V Listi Marjana Šarca smo prepričani, da je nujno potrebno po velikih investicijah v avtocestni križ pričeti usmerjati investicije v železniško infrastrukturo in tudi trajnostno mobilnost. Na področju železniške infrastrukture so vse oči uprte v gradnjo drugega tira Koper–Divača, a ta odsek brez sodobne infrastrukture na celotnem območju Slovenije ne pomeni prav veliko. Zato investicije v modernizacijo potekajo tudi na celotni trasi Šentilj–Maribor–Celje–Zidani Most–Ljubljana–Divača in tudi Hodoš–Pragersko. Na območju Gorenjske se bo izvedla nadgradnja železniškega predora Karavanke in v načrtu je prenova proge Ljubljana–Kranj–Jesenice. Naj omenim še nakup novih potniških vlakov, ki gredo v smer izboljšanja javnega železniškega potniškega prometa. Veliko naložb se bo izvajalo tudi v okviru Ministrstva za okolje in prostor. Poleg sanacij različnih območij zaradi neprimernega ravnanja ljudi in podjetij se bo velik del sredstev usmerjal v protipoplavno zaščito, za kar bo v letih 2020 in 2021 skupaj namenjenih kar 215 milijonov evrov. Na področju izvajanja ukrepov, ki bodo šli v smeri omilitve podnebne krize, je namenjenih v dveh letih 250 milijonov evrov. Ne smemo pa pozabiti niti na področje stanovanjske politike, ki je bila v zadnjih letih zgrešena, saj je Stanovanjski sklad gradil stanovanja za prodajo, namesto za najem. To se je zdaj spremenilo. V javni obravnavi bo še nekaj dni stanovanjski zakon, ki bo sprejet, po predvidevanjih, nekje v marcu naslednje leto in prinaša različne ukrepe za povečanje fonda javnih najemnih stanovanj. Stanovanjski zakon predvideva tudi državna poroštva za kredite državljanov, ki prvič rešujejo stanovanjski problem. V ta namen smo v zakonu o izvrševanju proračuna 2020–2021 določili, da lahko na letni ravni država da do 200 milijonov državnih poroštev. Poleg tega je Stanovanjski sklad pričel z investicijami v tisoč 500 stanovanj za najem, vzporedno se pripravlja še vse potrebno, da se začnejo investicije v še dodatnih tisoč 500 stanovanj. Letos je država prenesla na sklad tri parcele za gradnjo, naslednje leto jih bo prenesla še šest. Brezplačno in vsem dostopno šolstvo je znak socialne države, a ima tudi močno razvojno noto. Ljudje z različnimi znanji so največja dodana vrednost vsake družbe. Za izobraževanje se v proračunu namenja preko 1,7 milijarde evrov, za osnovno šolo se namenja skoraj polovica sredstev, preostanek pa za srednje in poklicno ter visokošolsko izobraževanje. Marsikaj bi se dalo seveda izboljšati, če pa pogledamo celoto, smo na dobri poti. Sredstva se ne namenjajo samo za izobraževalni program, ampak tudi za subvencioniranje malice, prevoza. Od prihodnjega leta dalje bodo brezplačni učbeniki ne samo za prvi in drugi, ampak tudi za tretji razred osnovne šole. Država skupaj z občinami skrbi za najranljivejše in za kakovostna življenja družin. V letu 2020 za socialne transferje in družinsko politiko namenjamo 1,3 milijarde evrov. Največ sredstev se namenja za starševska nadomestila, štipendije, sofinanciranje prehrane učencem in dijakom ter študentom, financiranje brezplačnega vrtca za družine, ki imajo v vrtcu hkrati več otrok, subvencioniranje šole v naravi, subvencioniranje prevoza dijakov in študentov, otroške dodatke, socialno varnost, nadomestila nezaposlenim, vojne invalide, veterane in tako naprej. V teh dneh smo lahko prebrali, da je Slovenija ena najbolj varnih držav na svetu. A to ne pride samo od sebe. Za področje varnosti, nakupa različne opreme za policijo in vojsko ter zaščito in reševanje, za ukrepe migracijske politike, kibernetsko varnost in zavarovanje pred naravnimi in drugimi nesrečami se namenja 980 milijonov evrov. Tudi področje obrambe po dolgem času dobiva izdatna sredstva, pa ne zaradi Nata, temveč zaradi potreb naše vojske. Če smo se že odločili, da bomo vojsko imeli, potem je naša dolžnost, da zanjo tudi poskrbimo. Odgovornost ministra in njegove ekipe pa je, da se ta sredstva namenijo v modernizacijo vojske premišljeno, strokovno in pregledno, z jasnim ciljem, da bodo naši vojaki imeli sodobno opremo, ki jim bo služila pri njihovih nalogah in jih obenem tudi varovala. Do sedaj temu žal ni bilo vedno tako. Zadnja blagajna je blagajna občin, ki je v letu 2020 težka predvidenih 2,320 milijarde evrov, v letu 2021 pa že 2,360 milijarde evrov. Kot sem povedal na začetku, naš model države temelji na solidarnosti, ki se zagotavlja predvsem preko plačevanja davkov. Ljudje vplačujemo različne davščine v različne javne blagajne in na ta način omogočamo varnost in razvoj otrokom in mladostnikom, varno starost upokojencev, različne javne storitve in dobrine ter gradnjo potrebne javne infrastrukture. Seveda si nekateri doma in tudi v tujini prizadevajo, da bi naš socialni model države, ki temelji na medgeneracijski solidarnosti, spremenili. To je seveda njihova legitimna pravica, a o tem odločamo na volitvah, ne s prisilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jani Prednik bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Predloga proračunov za prihodnji dve leti, ki ju obravnavamo v teh dneh, sta glavni žrtvi strogega fiskalnega pravila in njegovih še strožjih interpretacij. Ker je zadnja kriza to družbo in državo močno prizadela, njeni ključni odločevalci živijo v stalnem strahu pred novo krizo in prav zato je proračun za prihodnje leto še za skoraj 100 milijonov nižji od sprejetih okvirov maksimalne porabe in prvotnega predloga, ki ga je pripravila Vlada. Tudi ta proračun kot že mnoge pred njim pesti pomanjkanje investicijskih sredstev. To je očitno na več področjih, investicije v nove stavbe, prometne povezave, v opremo in infrastrukturo so kljub počasnemu zviševanju še vedno na prenizki ravni. Spoštovani, s proračunom niso nikoli vsi in povsem zadovoljni. Vsakdo bi želel na kakšni postavki več sredstev, na kakšni manj. Prioritete Vlade in tudi teh proračunov so zdravstvo, znanost, varnost državljank in državljanov, gospodarstvo. Nezadovoljstvo, ki ga nekateri občutijo, je tako logična posledica izbire prioritet, logična posledica fiskalnega pravila in logična posledica dejstva, da je več kot 90 % sredstev državnega proračuna razporejenih že vnaprej. Le slabih 10 % proračunskih sredstev lahko dejansko razporedimo glede na politične prioritete, vse ostalo gre za zakonske obveze. Vsak proračun je zato paket, paket vseh obveznosti, ki jih mora in zmore prevzeti država. Ob koncu moramo ta paket ocenjevati kot celoto, zato moramo ob sprejemanju proračuna gledati celotno in širšo sliko. Dvoletni proračun, na katerega je kot ena od redkih članic Evropske unije prešla tudi Slovenija, nam daje možnost načrtovanja za daljši rok, ne le za en korak naprej. Proračunska sredstva v državi delujejo na dolgi rok. Njihov pomen pa se pogosto meri skozi stabilnost financiranja, ki jo lahko zagotovijo določenim družbenim podsistemom. Pri ocenah so pomembni trendi, ne le konkretna višina sredstev na posamezni postavki. Pomembno je torej, da se sredstva za večino programov povečujejo. Pomembno je, da se povišujejo razvojna sredstva, saj bomo le z javnim vlaganjem v raziskave in razvoj lahko zagotovili dvig dodane vrednosti, ki predstavlja osnovo višjega standarda prebivalk in prebivalcev. Pomembno je, da se zagotovijo sredstva, četudi skromna in omejena, za nekatera ključna področja, ki so bila dolgo zanemarjena. Podpora ključnim kulturnim programom je ena od teh postavk. Skromna sredstva, ki jih prinaša sprejetje zakona o nekaterih programih v kulturi, pomenijo pomemben napredek pri skrbi za slovensko kulturo in kulturno dediščino, zato je za Socialne demokrate ključno, da bodo ustrezno umeščena v proračunske dokumente. V nekaj mesecev trajajoči proračunski razpravi se je kot pomembno vprašanje izpostavila skladnost predlaganega proračuna s fiskalnim pravilom, ki je bilo uvedeno, da bi državi preprečili pretirano trošenje, zaradi katerega bi lahko zašli v težave. Pustimo tokrat ob strani razloge, zaradi katerih je Slovenija morala sprejeti fiskalno pravilo, a naj spomnimo, da so tisti, ki so najbolj glasno svarili pred neskladjem tega proračuna, ob sprejemanju fiskalnega pravila zahtevali še bistveno strožje omejitve, ki bi državi pustile še manj manevrskega prostora. In zakaj je to pomembno? Ker zadnje mesece ravno ti kritiki, ki stalno kličejo Fiskalni svet na pomoč, vlagajo nove in nove predloge amandmajev, katerih sprejetje bi nas zagotovo pripeljalo v neustavno stanje. Zato moramo pripomniti, da je Fiskalni svet celovito in dobro opravil svojo ustavno nalogo. Podrobno je proučil proračunske načrte, ocenil tveganje in nanj je jasno in pravočasno opozoril. Vsi odločevalci smo bili jasno opozorjeni na vsa potencialna tveganja. Fiskalni svet v svojih ocenah ni prižgal rdeče luči, zaradi katere bi morali ustaviti vozilo, prižgal je rumeno luč, ki jo mora razumen voznik upoštevati in vedeti, da vozi na lastno odgovornost in ob prilagajanju razmeram na cesti. Socialni demokrati menimo, da je pripravljavec upošteval, poslanci pa so razumeli izpostavljena tveganja, zato lahko proračunsko vožnjo previdno nadaljujemo. Nekateri sopotniki, isti ljudje, ki so zaradi prevelikega državnega trošenja leta 2012 klicali na pomoč vlečno službo v obliki trojke, danes sami vlagajo amandmaje, ki so v očitnem nasprotju z njihovo siceršnjo skrbjo za stabilnost javnih financ. Če je bila ta iskrena, je težko verjeti v iskrenost sedanjih finančnih apetitov predlagateljev, in seveda obratno. Vsi si želimo stabilnost javnih financ ter bolj učinkovito, k ciljem in ljudem usmerjeno upravljanje države. To lahko dosežemo predvsem tako, da zagotovimo vzdržen paket financiranja za ključne prioritete in hkratno delovanje celotnega sistema. Naša skrb ob sprejemanju proračuna morajo biti koristi za ljudi. Zaradi njih so sprejete prioritete in zaradi njih delamo na uresničitvi dogovorjenega. Zato sprejemanje proračuna ni in ne sme biti le borba za lasten interes, za minuto pozornosti, za še en amandma, s katerim bi zagotovili pomembna sredstva za kakšen ključen projekt. To velja tako za tiste, ki smo se zavezali podpirati Vlado, kot za tiste, ki se prištevajo med tako imenovano opozicijo. Proračunski dokumenti so namenjeni razdelitvi javnih sredstev med resorje, uporabnike in ključne projekte. Njihov namen ni zagotoviti financiranje vsakemu posameznemu infrastrukturnemu projektu. Pričakovali bi, da bodo ministrice in ministri na podlagi dodeljenih sredstev ta razporejali posameznim projektom, namesto tega pa se Državni zbor vsako leto spremeni v zbor lobistov, ki skuša na lokalnem in mikro nivoju usmerjati konkretne projekte, zlasti na področju cestne infrastrukture. Menimo, da tak način delovanja ni najboljši, saj z vsakim takim predlogom dajemo vedeti, da nas ne zanimata širša slika in boljše življenje vseh, temveč se osredotočamo le na posamezne dele, ki so seveda pomembni, a reševati bi jih morali v dogovoru s pristojnimi ministrstvi, ne s populističnimi predstavami, s katerimi bi dokazovali, da nam je mar za ljudi v kraju, kjer smo bili izvoljeni. Gotovo je to mogoče dokazati tudi drugače kot le z amandmaji na proračun. Vsak proračun, tudi ta pred nami, ima določene rezerve na vseh področjih. Javna uprava je tarča velikega števila amandmajev, ki ji želijo tam vzeti, da bi drugje dodali. Gotovo bi javna uprava lahko bila racionalnejša, ne zgolj pri plačah, temveč predvsem v smislu delovanja in efektivnosti, a zato je ne smemo obglavljati. Mnoge pomanjkljivosti izvirajo tudi iz dolga leta utečene slabe prakse, ki varčne in učinkovite proračunske uporabnike naslednje leto kaznuje z nižjimi sredstvi, medtem ko znajo najbolj uspešni proti koncu leta porabiti prav vsa dodeljena sredstva. O tem je vsekakor treba govoriti in si prizadevati za spremembe, a ne tako, da bi javni upravi vzeli sredstva vsakič, ko opazimo potrebo kje drugje. Ob obravnavi proračunskih dokumentov pričakujemo, da bo veliko časa, besed in energije usmerjenih v sredstva, ki bodo pripadla občinam. Posebej imamo v mislih znesek povprečnine, pri katerem resnično nismo pričakovali toliko negativnega odziva na predlog Vlade, ki prvič v celoti upošteva veljavni zakon pri določitvi zneska povprečnine. Kljub temu da je bila predlagana povprečnina bistveno višja od lanske, so se pojavile nove zahteve. Te so sicer zagotovo legitimne, saj se moramo zavedati, kakšno gonilo razvoja so lokalne skupnosti. Predlagani dvig povprečnine bi občinam za opravljanje nalog iz državne pristojnosti dal 32 milijonov evrov več. Pri tem pa je treba omeniti še, da je na podlagi sodelovanja z občinami Vlada pripravila tudi predlog zakona, ki bi občinam še za približno enak letni znesek zmanjšal bremena, kar je vsekakor korak v pravo smer. Kljub temu je matični odbor podprl še dodatne amandmaje, ki še zvišujejo sredstva za povprečnino. Jasno nam je, da so občine pogosto bistveno bolj učinkovite s svojimi sredstvi, a tudi v tem primeru se Socialni demokrati nagibamo v smer dialoga, ne ultimatov. Lokalne skupnosti so partner države, niso njen nasprotnik, zato bi bila prava pot nadaljnji dialog o pristojnostih in izvrševanju nalog, v katerem bi lahko našli tudi bolj pošteno delitev financiranja. Podpihovanje delitev med občinami in državo lahko koristi le tistim, ki jim gre za predstave in volitve, ne za ljudi. Spoštovani, danes in jutri bomo slišali veliko dobrih in verjetno tudi upravičenih predlogov za izboljšave tega proračuna. Mnogi so vredni podpore in takojšnje realizacije. Predlagatelji bodo skušali dokazati, da je vredno zmanjšati financiranje kje drugje, kjer naj bi bil pomen manjši. Takrat smo se dolžni spomniti, da smo sem poslani zato, da vidimo širšo sliko in sprejmemo celoten, realen in izvedljiv proračun za vsakega državljana in državljanko. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlogoma proračunov za leti 2020 in 2021 napoveduje enotno podporo.
Hvala lepa. Gospod Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovane ministrice in ministri, kolegice in kolegi! V SMC zagovarjamo politiko, ki vodi v gospodarski in družbeni razvoj, ki je trajnostno naravnana in ki je hkrati socialna. Skozi prizmo teh prioritet ocenjujemo tudi vsakokratni proračun. Kljub temu da so prihodki proračuna za kar 2 milijardi višji kot leta 2015 in da smo še vedno priča za EU nadpovprečni gospodarski rasti, pa nas to ne odvezuje odgovornega sprejemanja proračuna. S tem ciljam predvsem na opozorila, da se nahajamo v obdobju spremenjenih gospodarskih razmer, to je upočasnjene gospodarske rasti, ki bi po črnem scenariju lahko vodile tudi v novo gospodarsko krizo. Želje po proračunskem denarju pa kljub temu ne pojenjajo. Predlogi nekaterih opozicijskih strank se zdijo tako velikodušni, kot da denar raste na drevesu in kot da se ne zavedamo, da imamo še preko milijarde javnega dolga, ki se sicer relativno na BDP zmanjšuje, vendar nominalno ostaja še vedno visok, predvsem glede na stanje pred gospodarsko krizo. Ker smo v SMC zagovorniki zagotavljanja srednjeročne uravnoteženosti javnih financ, opozorila na tveganja s strani institucij, kot je Fiskalni svet, jemljemo resno in dobronamerno, saj želimo obdržati srednjeročno vzdržno javnofinančno politiko, kakor je bila zastavljena v prejšnjem mandatu po sprejetju Zakona o fiskalnem pravilu. Prav zaradi takšne politike v preteklih letih se danes pogovarjamo o gospodarski rasti, o proračunskem presežku in relativno manjšem javnem dolgu. Danes in v preteklih dneh je bilo slišati kar nekaj pomislekov glede fiskalnega pravila in moramo v naši poslanski skupini izraziti neko skrb v zvezi s tem, saj to pravilo ni nič drugega kot omejevanje državne porabe. In če danes ne znamo teh apetitov zaustaviti po tem, ko imamo več kot 2 milijardi več prihodkov kot leta 2015, potem nam zagotovo na dolgi rok tudi odprava fiskalnega pravila ne bo pomagala in se bomo kaj kmalu znašli v situaciji, ko bomo državo in generacije za nami zadolžili za še več, torej bomo javni dolg še bolj povišali, kot je že povišan zaradi posledic gospodarske krize. Državni proračun za leto 2020 predvideva 10 milijard 350 milijonov evrov odhodkov, obseg odhodkov za leto 2021 pa je načrtovan v obsegu 10 milijard 455 milijonov evrov in se v primerjavi z letom 2020 povečuje za dobrih 100 milijonov. Oba proračuna bosta beležila tudi proračunske presežke, proračun za leto 2020 v višini 468 milijonov evrov ali 0,9 % BDP, proračun za leto 2021 pa v višini 656,6 milijona evrov oziroma 1,2 % BDP. Kot rečeno predhodno, relativno zmanjšujemo tudi javni dolg. To so ti koraki oziroma okoliščine, ki nam omogočajo, da bomo na potencialno spremenjene gospodarske okoliščine nekako bolje pripravljeni. Čeprav je velika večina proračunskih odhodkov zakonsko določenih, bodisi da gre za delovanje javnih zavodov, plače in prispevke, transferje posameznikom ali gospodinjstvom ali pa, če drugače obrnemo, za plače, za socialne transferje, za vplačila v pokojninsko blagajno, to ne more biti izgovor, da se ne da prav ničesar spremeniti ali da ni mogoče ničesar narediti. Nasprotno! Je mogoče in v SMC smo prepričani, da proračuna, vsaj takšna kot sta bila predlagana s strani Vlade in Ministrstva za finance, omogočata gospodarski razvoj, ki bo trajnostno naravnan in ki bo predstavljal tudi neko pravično socialno politiko. Z vidika investicij z multiplikativnimi učinki je posebnega pomena to, da se s proračunoma in spremljajočimi zakoni, o katerih bomo govorili tudi v naslednjih točkah, omogočajo ali nadaljujejo investicije na področju železniškega in cestnega prometa. Tu mislim predvsem na tretjo razvojno os, poroštva, ki so sicer v drugem zakonu, in drugi tir, za katerega smo si v SMC prizadevali in bi si želeli, da je financiran drugače kot s strani proračuna; torej, z denarjem zalednih držav. Pa vseeno, če se bo ta projekt izvedel, bo pač to neka investicija z učinki na gospodarski rasti, kar je ključnega pomena glede na opozorila statističnih organizacij in Fiskalnega sveta. Prav tako se v proračunu nahajajo vsa potrebna sredstva za ostale investicije državnega, lokalnega pomena. Naj med drugim naštejem tudi HE Mokrice, ki je sicer trenutno ustavljena zaradi raznoraznih pritožb, pa vendarle proračun izkazuje ambicije tudi na tem področju, ki je po eni strani del trajnostne politike, po drugi strani del energetske politike in po tretji strani predstavlja neke pozitivne učinke na gospodarsko rast v prihajajočem obdobju. V okviru splošne ocene proračuna v SMC pozdravljamo tudi poudarek na drugih področjih, na primer na področju kulture v okviru prihajajočega zakona o kulturnem evru in povečana sredstva za obrambo, ki so nujno potrebna za nadaljnji razvoj Slovenske vojske. Če oba nekoliko opišem. Zakon o kulturnem evru je predlog, katerega smo predlagali že v prejšnjem mandatu. Kulturni aspekt človekovega življenja nikakor ne sme biti zanemarjen, zato si v SMC že dalj časa prizadevamo za sprejetje takšnega zakona. Zakon v prejšnjem mandatu žal ni dobil ustrezne politične podpore. Upamo pa, da bomo to napako danes teden popravili. Vse to pa seveda pomembno vpliva na zagotavljanje javnih financ na tem družbeno pomembnem področju. Tudi varnost je nekaj, česar ne smemo zapostavljati. Kljub temu da sredstva za obrambo povečujemo, nismo še na ravni 2 odstotkov BDP. Upamo, da je cilj, da do leta 2020–2025 pridemo na 1,5 odstotka, dosegljiv. Pozdravljamo tudi, da se več sredstev namenja za prenovo opreme, tako vojske kot tudi policije. Zagotavljanje boljših pogojev za delo obeh mora biti zaveza vseh nas. V okviru resorjev, ki jih pokrivajo ministri SMC, pa želimo izpostaviti naslednje. Zadnje tedne ob ukrepu omejevanja kreditiranja, ki ga je sprejela Banka Slovenije, je bilo s strani politike veliko izrečenega o stanovanjski politiki države. Vendar je še pred ukrepom Banke Slovenije Ministrstvo za okolje in prostor pripravilo osnutek sprememb stanovanjske zakonodaje, ki naslavlja prav probleme pomanjkanja stanovanj. V luči tega zakona, ki ga bomo sprejemali na eni izmed naslednjih sej, smo veseli, da smo koalicijo uspeli prepričati v to, da v nabor ukrepov stanovanjske politike z amandmajem umesti tudi poroštvo države za stanovanjske kredite. Govorim o zakonu, ki ga bomo obravnavali na eni izmed naslednjih točk, spada pa v sklop zakonodaje ob sprejemanju proračuna. S takšnim ukrepom targetiramo predvsem mlade, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje in jim višina dohodka ali oblika zaposlitve ne omogočata samostojne pridobitve kredita. Dodatnih 400 milijonov v prihodnjih dveh letih bo ta problem nekoliko omililo, a brez ustrezne dolgoročne premišljene in pravične stanovanjske politike bodo generacije za nami ostajale brez strehe nad glavo in tega ne smemo dopustiti. Danes bomo zagotovo slišali očitke proračunu, da ne namenja dovolj pozornosti stanovanjski politiki, kar pa ne drži, saj pomanjkanja stanovanjske politike v preteklih desetletij pač ni mogoče spremeniti čez noč. Dodaten ukrep je tudi pomanjkanje namenskega premoženja in kapitala stanovanjskega sklada v višini skoraj 13 milijonov evrov. Namensko povečanje premoženja stanovanjskega sklada je več kot potrebno zaradi potreb po dodatnih nepremičninah. Naj na tem mestu spomnim tudi na dogovor pridobivanja nepremičnin iz nabora Družbe za upravljanje terjatev bank. Torej v SMC se bomo še naprej zavzemali za to, da bodo v naši državi vsi državljani imeli možnost pridobitve primernega stanovanja, kar ne nazadnje določa tudi ustava, zagotovo pa tudi ta proračun, ki ga sprejemamo, stremi v to smer. Kar se tiče socialne politike, je treba izpostaviti, da država za denarno socialno pomoč in socialno politiko namenja 125 milijonov evrov več kot v času največje krize, to je kar 1,2 milijardi evrov, in to tudi v razmerah zvišanja minimalne plače, ohranitev za 30 odstotkov višje denarne socialne pomoči ter sprostitve še zadnjih varčevalnih ukrepov za otroke in družine. Naj omenim, da država s temi ukrepi na določenih področjih nadaljuje. Do konca leta bomo namreč na naših mizah imeli še novelo Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, s katerim se podaljšuje materinski, očetovski in starševski dopust, izboljšuje se položaj družin, kjer je mati ob rojstvu nezaposlena, ter izboljšuje položaj študentskih družin. Glede na povedano je treba poudariti, da država ohranja visoko raven socialne varnosti. Tudi za SMC je socialna politika v širšem pomenu besede ena od temeljih nalog države in orodje za načrtovanje ostalih funkcij države. V trenutnih razmerah lahko vidimo, da bi določen ukrep socialne politike lahko pomenil večjo spodbudo za vključitev na trg delovne sile v razmerah, ko gospodarstvo kadrov nikakor ne more pritegniti. V mislih imam seveda dodatek na delovno aktivnost. V SMC bomo vedno zagovorniki pravične socialne politike, to je take, ki bo delovala kot nekakšna varnostna mreža in ki bo ljudi v končni fazi opolnomočila za vstop na trg dela in jim tako zagotovila vključenost v socialna zavarovanja ter dostojno plačilo za opravljeno delo. In ja, to pomeni tudi take, v katerih socialni transferji ne morejo biti višji od plač. V SMC ne moremo zagovarjati socialne politike, temelječe na nevarnosti poglabljanja socialne izključenosti na kratki in dolgi rok. Mnenja smo, da mora država vsem svojim državljanom ponuditi možnosti, da poskrbijo zase in za svojo socialno varnost. Dodatek za delovno aktivnost pa jim te socialne varnosti na dolgi rok po našem mnenju ne zagotavlja. Gotovo je ena izmed pomembnejših tem tudi trajnostni razvoj in podnebne spremembe ne samo Slovenije, temveč celega sveta. Vprašanje, kako v sodobnem svetu sobivati z naravo in najti ravnotežje med razvojem in upoštevanjem trajnostne komponente le-tega. To po domače pomeni, da se moramo zavedati, da ima vsak poseg v okolje vpliv nanj. Zadnje dni na dnevnih poročilih spremljamo predvsem prispevke o poplavni ogroženosti. V Sloveniji je kar 10 odstotkov površin poplavno ogroženih, zato je prav, da proračun reševanju te problematike namenja kar 215 milijonov evrov. Preiti moramo na trajnostno gospodarstvo in v njem najti tudi priložnosti za kakovostne zaposlitve. Prve korake pospešeno delamo, in sicer z zeleno shemo slovenskega turizma. V SMC prihodnost Slovenije vidimo v zelenih odtenkih, varovanju naravnih bogastev, enakomernem razvoju virov energije, predvsem pa v solidarnem prispevanju k mednarodnim naporom za trajnostni razvoj brezogljične družbe. Izzivi, ki so posledica globalnega segrevanja, niso nekaj, s čimer se bo ukvarjala ena vlada, temveč soočanje s temi izzivi terja širši politični konsenz in usmerjene aktivnosti v daljšem časovnem obdobju. Financiranje boja proti podnebnim spremembam in prilagajanja na podnebne spremembe, ki danes povečini poteka preko Eko sklada, ki izvaja razpise za občine in občane za sofinanciranje trajnostne mobilnosti – na primer, električni avtomobili, prevozna sredstva, kolesarska infrastruktura, za leseno gradnjo, za menjavo kurilnih naprav –, je treba nadgraditi. Zato pozdravljamo pripravo dolgoročne podnebne politike v Sloveniji, prav tako pa ocenjujemo, da sredstva v proračunu stremijo k izvrševanju teh ambicij. Kar se tiče zunanje politike, je treba izpostaviti, da zaradi predsedovanja Evropski uniji, ki nas čaka v drugi polovici leta 2021, in zaradi večjega poudarka gospodarski diplomaciji podpiramo načrtovano odprtje novih diplomatsko-konzularnih predstavništev tako znotraj Evropske unije kot tudi na Bližnjem vzhodu, v Aziji in v Afriki, kar vidimo kot izjemno priložnost za povečanje prisotnosti ter prepoznavnosti in ugleda Slovenije v državah partnericah. Stroški delovanja diplomatskega predstavništva v tujini sicer znašajo približno 600 tisoč evrov letno, a zavedati se moramo, da so ti stroški mnogo manjši, kot so koristi, ki jih dobro delujoča diplomacija prinaša naši državi na gospodarskem, znanstvenem, kulturnem in drugih področjih. Dolgotrajna oskrba; to je nekaj, kar v državi potrebujemo, in glede tega obstaja širši politični konsenz. Ne včeraj ne danes, dolgotrajno oskrbo bi morali načrtovati že bistveno prej. Ljudje si namreč zaslužijo, da jim omogočimo varno in dostojno starost. Vemo, da ponovno govorimo o projektu, katerega ključna zadrega se skriva v zagotovitvi finančnih sredstev za njegovo izvajanje. Vsi skupaj se bomo morali začeti zavedati, da bo to nekaj, za kar bomo vsi morali prispevati. V luči demografskih sprememb in projekcij, ki nam napovedujejo vedno večji delež starejšega prebivalstva, je to nekaj, česar v tem mandatu ne smemo postaviti na stranski tir. Nasprotno, aktivnost je treba pospešiti in v dokončno pripravo zakona vložiti vse potrebne napore. Seveda tudi tistega, ki zadeva financiranje dolgotrajne oskrbe in glede katerega bo prihajalo do najbolj nasprotujočih mnenj. Strinjamo se, da na tem področju v zadnjih letih ni bilo narejenega dovolj, bilo je premalo, da bi vsi tisti, ki danes potrebujejo pomoč na domu, skupnostne storitve ali oskrbe v domovih za starejše, bili deležni dovolj kvalitetne obravnave, zato moramo premike naprej, kot so zagotovitev dodatnih sedemsto postelj v domovih za starejše, odpiranje možnosti gradnje novih enot javnih zavodov po principu javno-zasebnega partnerstva in črpanje več deset milijonov evropskih sredstev, ki bodo namenjeni predvsem deinstitucionalizaciji, vsekakor pozdraviti. Noben proračun v zgodovini Republike Slovenije ni bil sprejet brez določenega kompromisa, ki pa je rezultat uresničevanja koalicijskih politik, in tako je tudi prav. Dejstvo je, da imamo pred sabo pomembno odločitev, proračun je eden izmed najpomembnejših dokumentov države. Če ga predlaga in sprejema manjšinska koalicija, to še toliko bolj drži, in tu ni ne čas ne prostor za kakršnakoli prerivanja. Za SMC je pomembno, da proračuna predstavljata dober temelj za izvedbo programskih politik, za katere smo se dogovorili, zato jima bomo v četrtek izrekli svojo soglasno podporo. Sprejetje proračunov pa ne pomeni, da lahko kdo gre na počitnice; nasprotno, sprejetje proračunov pomeni, da morajo Vlada in ministrstva zavihati rokave. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Levica predstavil gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Svoje stališče bom začel z ugotovitvijo, ki jo vedno povem ob začetku obravnave proračuna; namreč, proračun je politika vlade, prelita v številke. Kar je vlada obljubljala, k čemur se je vlada zavezala, to mora dobiti meso v proračunu. Izvedene bodo tiste politike, ki so dobile svoje postavke, in zamujene bodo tiste politike, ki niso dobile svojih postavk v tem dokumentu. Ta proračun je ključen programski dokument te vlade. Namreč, Vlada je zdaj preživela svoje prvo leto, danes sprejemamo, recimo temu, usmeritev ladje za naslednji dve leti, po teh dveh letih pa smo praktično že tik pred volitvami, v predvolilnem letu. Kar bo Vlada naredila, bo v naslednjih dveh letih. In kaj bo Vlada naredila, lahko v veliki meri razberemo iz proračuna, ki ga je kot glavni programski dokument za ti dve leti predlagala. Če se najprej ozremo na tiste stvari, kjer se sredstva povečujejo ali pa kjer je Vlada določila, da so področja prioritetna. Jasno je, da je eno od redkih področij, kjer Vlada ocenjuje, da varčevanje ni potrebno, vojska oziroma ožje nabavljanje orožja. V ta namen se sredstva v naslednjih dveh letih povečujejo za 100 milijonov evrov, za valuke, metalce ognja in tako naprej 100 milijonov evrov. Prav tako se povečujejo sredstva za subvencije podjetjem in kapitalu, letos so se povečala za 51 milijonov, naslednje leto se bodo povečale še za 82 milijonov, skupaj bodo znašale kar 462 milijonov evrov. Ali je to upravičeno, ne vemo, ker ministrstvo ni predložilo nikakršnega dokumenta o ekonomski, socialni, okoljski upravičenosti teh subvencij. Vemo pa, da je v teh subvencijah veliko stvari, ki so v nasprotju z deklariranimi cilji Vlade, na primer, z zelenimi. Po podatkih društva Umanotera naj bi kar 53 milijonov evrov vsako leto teh subvencij šlo za subvencioniranje goriv za avtoprevoznike. Se pravi, če govorimo o zeleni davčni reformi ali pa vsaj o zeleni reformi tega dela državnih subvencij, lahko takoj ugotovimo, da ni bilo izvedeno. Tretje področje, ki bi ga tu izpostavil, kjer se sredstva povečujejo in ki se Vladi zdijo prioritetna, pa je predvsem podvojitev sredstev za Sovo, Slovensko obveščevalno-varnostno službo, ki je največji dobitnik tega proračuna. Zakaj se je Vlada odločila, da je v tem mirnem letu najbolj pomembna stvar na svetu podvojitev sredstev za varnostno-obveščevalno agencijo, si lahko odgovarja vsak sam. V Levici lahko ocenimo samo to, da tako povišanje ni upravičeno. Kje pa sredstva manjkajo? V obravnavi na odboru in tudi že danes je bilo izpostavljenih veliko področij. Jasno je, da manjkajo na stanovanjski politiki. Ko smo lani pripravljali skupaj koalicijsko pogodbo, se je Vlada zavezala, da bo sredstva za stanovanjsko politiko povečala na 0,4 odstotka BDP, to je evropsko povprečje, kar prevedeno v številke pomeni, da bi moralo biti v letih 2020 in 2021 približno 180 milijonov evrov vsako leto za stanovanjsko politiko. Koliko je v teh proračunih? Vsako leto tam približno 3 milijone 700. Se pravi, 180 je bilo obljubljenega, 3 milijone 700 realiziranega. Iz tega si lahko že ustvariti sliko, kakšno stanovanjsko politiko bo ustvarjala ta vlada. Cene nepremičnin, posebej po urbanih centrih, kjer se sedaj vse bolj zgošča ne samo državna administracija, tudi ko ste prodali podjetja, kot so Gorenje, ste lahko brali, da sedaj iz Velenja kitajski Hisense, če sem prav izgovoril, prenaša matico firme v Ljubljano. Ko ste prodali Novo kreditno banko Maribor, ta seli sedež v Ljubljano in tako naprej. Skratka, vse se tukaj zgošča. Cene nepremičnin letijo v nebo. V medijih ste lahko brali, da je bila Ljubljana evropsko mesto z najbolj strmo rastjo cen v zadnjem letu. Država pa s svojo stanovanjsko politiko ostaja slepa in gluha za ta problem. Problem pa imajo, seveda, predvsem mladi, študentje, ki niso iz Ljubljane, in tisti, ki se morajo voziti v Ljubljano na delo, čeprav bi lahko, če bi obstajala stanovanjska politika, stanovanje najeli ali pa si stanovanje kupili. Ampak stanovanjska politika, kot rečeno, bo, tako kot v zadnjih 20 letih, ostala še naprej neobstoječa. Lahko zaključimo, da se je stanovanjska politika te države začela in zaključila z Jazbinškovim zakonom, vmes nekje so se potem izgubili še švicarski krediti, od takrat naprej pa – nič. Druga stvar, na katero opozarjamo v Levici, so železnice. Ko se pogovarjamo o podnebju, je treba povedati, da je promet v Sloveniji največji posamični povzročitelj izpusta CO₂. Več kot 38 odstotkov CO₂ pride iz prometa. Če pogledate, kaj je v proračunu, boste videli, da je na postavkah za železnice predvsem drugi tir, medtem ko progi v obe smeri iz Ljubljane tako proti severozahodu oziroma Jesenicam kot severovzhodu oziroma proti Mariboru ostajata enotirni. Ta sredstva so izpadla. Teh sredstev ne bo. Medtem ko se lahko iz Bruslja v London pripeljete, če se ne motim, v uri in pol, približno tak čas porabite za pot iz Maribora v Ljubljano ali pa še dlje. 90 minut bo dosežek, ki ga sedaj obljubljajo Slovenske železnice. Mislim, da trenutno traja bistveno dlje pot iz Maribora do Ljubljane kot iz Bruslja do Londona ali iz Bruslja do Pariza. Tam nekje smo trenutno s Slovenskimi železnicami in kot kaže, se bo tudi v naslednjih dveh letih tam ostalo. Potem si je v koalicijski pogodbi kot eno od glavnih prioritet Vlada zadala dolgotrajno oskrbo. Vemo, da na tisoče starostnikov čaka na mesto v domovih za starejše pri nas. Javna mreža je nerazvita. Med koncesionarji smo zaznali in so tudi mediji, številne sporne prakse, navite cene in tako naprej. V proračunih je mogoče sredstev za izgradnjo enega doma za starejše, kaj več že težko. Amandmaje, ki smo jih pripravili v Levici, je matični odbor zavrnil, tako da tudi na tem področju ne bo premika. Ko se pogovarjamo o razvoju države, je treba opozoriti na sredstva za razvoj in raziskovanje. Vlada se je zavezala, da bo temu področju namenila en odstotek BDP, to je približno 440 milijonov evrov sredstev. Sredstva se sicer povečujejo, ampak neznatno, približno toliko, da bo ujela povečanje plač v raziskovalnem sektorju. Še zdaleč pa ne dovolj, da bi prepričala mlade, ki danes po dokončanih fakultetah, magisterijih ali pa tudi doktoratih morajo iskati srečo in delovna mesta in raziskovalne projekte v tujini. Kot vemo, se številni od njih ne vrnejo. Pri nas bodo ljudje na fakultetah še naprej delali po nekje tisoč 200, tisoč 300 evrov z začetnimi plačami v raziskovanju, ne bo pa sredstev, ki bi bistveno izboljšalo njihov položaj ali pa, ki bi zmogla zadržati inteligenco doma. Da ob podnebnih ciljih obljubijo zapiranje TEŠ 6 in tako naprej, ne govorimo; vse to je izpadlo iz proračuna. Zadnjič sem na podnebnem posvetu nekoliko v šali dejal, da podnebne zaveze naše vlade dajo približno v tem smislu, približno tako kot rečejo, da bomo do leta 2030 za 40 odstotkov zmanjšali svoj ogljični odtis. To je približno taka zaveza, kot če bi jaz rekel, do leta 2030 se bom naučil pet tujih jezikov, ampak učiti se jih bom začel novembra 2029, do takrat bom pa tudi tista dva, ki jih zdaj znam, pozabil. Približno tak odnos imamo do podnebnih sprememb in vseh ostalih razvojnih prioritet, ki sem jih omenil. Teh stvari se ne da odlašati v nedogled. Teh stvari se ne da odlašati na prihodnji mandat, na prihodnje vlade, te stvari je treba ovrednotiti v proračunih, če smo pač z obljubami resni tukaj in zdaj. In kar lahko potegnemo pod črto, je, da Vlada z obljubami, zavezami, ki jih je zapisala v koalicijski sporazum, ni mislila resno. Če grem na drugo polje, torej kaj je cilj tega proračuna. Cilj tega proračuna je zelo enostaven in ga je tudi prej že predstavil minister za finance. Cilj je fiskalna vzdržanost oziroma sledenje fiskalnemu pravilu, ki je eden od najbolj restriktivnih, eden od najstrožjih, eden od najbolj konservativnih v Evropi. Tukaj bom rekel takole; tisti, ki podpirajo ta cilj za vsako ceno, da je treba fiskalnemu pravilu slediti, da mora država v naslednjih dveh letih ustvariti več kot milijardo evrov presežka za poplačilo dolga, po navadi rečejo, ja, če ne bomo tega počeli, nas lahko spet za vogalom ujame taka kriza, kot smo jo videli v začetku desetletja, ki se zdaj končuje. Se pravi, kriza dolga v podjetjih, v bankah, prezadolženega finančnega in realnega sektorja, ki jo mora razreševati država. Ali je taka kriza res kje na vidiku? Če pogledate kazalce, po Sloveniji boste videli, da smo zelo daleč od tega. Prebivalci niso prezadolženi. Na svojih bankah imajo za 20 milijard evrov depozitov, so zelo varčni, po drugi strani imajo za pol manj, deset milijard evrov, kreditov. Se pravi, prebivalstvo absolutno ni prezadolženo. Ali so prezadolžena podjetja? Podjetja imajo najetih trenutno še celo manj dolgov kot prebivalci. Če prebivalci razpolagajo z 10 milijardami kreditov, imajo podjetja 8,4 milijarde evrov kreditov, torej tudi podjetja niso prezadolžena. Ali so prezadolžene banke? Ne, ker jih je država pravkar napolnila z milijardami javnega denarja. In drugič. Banke, vsaj tako ste govorili takrat, ko ste jih prodajali, ne bi več smele biti skrb Republike Slovenije, ker zdaj so v tuji lasti, torej se morajo z njimi ukvarjati njihovi lastniki. Ali nas torej čaka dolžniška kriza? Ne. Kakšna kriza pa nas čaka? Ta se pa že kaže in to je taka kriza, na katero sem opozarjal leta 2017, ko sem govoril o Ahilovi peti. Takrat so me mnogi imeli za norca, ko sem rekel, da kriza ne bo prišla skozi banke, kot je takrat trdil Matej Tonin oziroma kot še danes govorite številni v tej sobi, ampak sem rekel, če nas bo kje kriza ujela, je to na točki izvoza. Slovenija ima izvoz fokusiran na štiri glavne zunanje trge. Slovenija je v večji meri podizvajalec nekaj tujih podjetij, močno je vezana na francoski in nemški avtomobilski sektor in če ta dva sektorja začneta usihati, kar se je zdaj začelo dogajati, potem bo Slovenija zakašljala še močneje od matičnih držav. Torej, tukaj nas čaka kriza. In kaj lahko država v taki krizi stori? Država mora v taki krizi, ko se začne gospodarstvo ustavljati, po definiciji praktično katerekoli ekonomske teorije ali pa kateregakoli ekonomskega učbenika zagnati investicijski načrt. Tega vam danes ni treba brati iz neke blazno leve literature, lahko se obrnete kar na AMF, ki vam bo povedal, da je bila pretekla kriza reševana s fiskalnimi pravili in varčevanjem na napačen način, da je zato v Evropi trajala bistveno predolgo in da jo je treba reševati z javnimi investicijami. Če boste vprašali Američane, Larryja Summersa, ki je reševal leta 2008, 2009, 2010 pod Obamo ameriško finančno krizo, vam bo rekel, da je odklenkalo času, ko so vlade mislile, da se da gospodarstvo spodbujati z davčnimi rezi – kar, mimogrede, počne tudi naša, dohodnine bo drugo leto za kakih 200 milijonov evrov manj, kot bi jo bilo, če ne bi bilo davčnih sprememb te vlade –, pač pa pravi Larry Summers, da je treba razmišljati o zagonu javnih investicij. Celo če boste šli do izvora, do avtorja, arhitekta fiskalnega pravila, Christiana Kastropa, on je nemški ekonomist, zaposlen na nemškem finančnem ministrstvu, ki je bil pobudnik fiskalnega pravila v Evropi – kaj on trdi danes? On je ugotovil, tako kot jaz zdajle ugotavljam, da so investicije v Nemčiji zastale, da ni denarja za zeleni preboj, da se infrastrukturne investicije v železnice in podobno ustavljajo, in je rekel: »Napočil je čas, ko je treba iti mimo fiskalnih pravil in Nemčija naj ustanovi multimilijardni investicijski sklad, da bo lahko dostopal do poceni denarja, ki je danes na razpolago na evropskih finančnih trgih, in s tem denarjem investiral v železnice, razvoj, raziskave, zelene tehnologije in podobno.« Ali ima naša vlada kaj podobnega v planu? Sodeč po teh proračunih smo daleč od tega. Sodeč po teh proračunih smo še zmeraj nekje v času ministra Mramorja, ko je glavni cilj te države sledenje fiskalnemu pravilu. In če lahko ugotovimo, da je bila kriza v Sloveniji problem, ker so jo začeli prepozno reševati – pač, minister Križanič je zamudil z reševanjem bank, zato se je to zavleklo v leta 2012, 2013, 2014, ko je bil problem veliko hujši, kot bi bil, če bi ga reševali pravočasno –, tako lahko zdaj ob koncu kriznega desetletja ugotovimo, da smo krizo prepozno nehali reševati. Krize je konec; kriza, ki se nam kaže na obzorju, je povsem drugačne narave in čas je, da Slovenija neha stopicati vseskozi en korak za realnostjo, en korak za trendi, ampak da začnemo delovati proaktivno. Mogoče, glede na razprave, ki jih ima ta vlada, pa tudi Državni zbor, prebrati kakšen tuj časopis, pa boste videli, kam tečejo trenutne razprave v Evropi in ZDA – tečejo v smer, ki sem jo približno zdajle sam opisoval. In če hočemo priti pripravljeni na izzive naslednjega desetletja, bo treba razmišljati v to smer. Naj se počasi obrnem k zaključku; kot rečeno, ladja je postavljena v določeno smer, kompas je proračun, ki ga sprejemamo, ima številne manke na ključnih področjih, od stanovanj, železnic, podnebnih politik, razvoja, raziskovanja, dolgotrajne oskrbe in tako naprej. V Levici smo pripravili amandmaje, s katerimi bomo poskušali ta kurz približno pokrpati tam, kjer vidimo največje probleme. Ampak dejansko se pa veliko več popraviti na tej točki ne da, zato proračunov ne moremo podpreti, se bomo pa v naslednjih dveh letih, ko bosta proračuna izvrševana, po vseh močeh trudili, da v dobro te države obrnemo politike v prid tistemu, kar je bilo obljubljeno v koalicijski pogodbi, in da Slovenija neha stopicati, ampak ujame trenutne razvojne trende, da ne bomo vseskozi korak za Evropo, ampak se mogoče lahko končno enkrat postavimo korak pred njo. Naj zaključim z ugotovitvijo Nassima Taleba, ki je rekel, da imajo male države ključno prednost, ki se je v Sloveniji ne zavedamo; to je, da so to kompaktne družbe, ki lahko v spremenjenih okoliščinah, če je le politična volja, hitro spremenijo svoj razvojni model, hitro spremenijo svoj kurz. Na žalost smo s tem proračunom priložnost za to zamudili, ampak – jutri je nov dan! Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s skupno uvodno predstavitvijo ter predstavitvijo stališč poslanskih skupin k dopolnjenima predlogoma proračunov za leti 2020 in 2021. Prehajamo na razpravo o vsakem predlogu akta posebej. Nadaljujemo z 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo dopolnjenega Predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2020. Prehajamo na razpravo o dopolnjenem predlogu proračuna in razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga proračuna in vloženih amandmajih. Kot posamezen del se šteje splošni del, posebni del in načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo splošnega dela dopolnjenega predloga proračuna in odpiram prijavo za razpravo. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Andrej Šircelj, pripravi pa se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Ko govorimo o proračunih za leto 2020 in za leto 2021, moramo dejansko tukaj pogledati samo vsebino. Pogledati moramo dejansko to, v katero smer bo ta vlada, ta koalicija, peljala državo. Pogledati moramo seveda tudi, ali bo s tem proračunom dejansko država, državljanke in državljani dejansko šli v svetlejšo, boljšo prihodnost, ali je ta proračun dejansko narejen za to, da bodo ljudje imeli od tega koristi ali ne. In pogledati moramo, seveda, kaj je glede samega razvoja, samega razvoja celotne države. Ob nekem kazalcu, ki je simptomatičen za ta proračun, ta kazalec pa so višji prihodki – na primer, za leto 2014, če primerjamo 5 let, so ti prihodki večji za 2 milijardi in pol –, potem moramo seveda videti, v katera področja so ti prihodki usmerjeni. Večina teh prihodkov, zelo velika večina, je dejansko usmerjenih v porabo; enostavno v porabo, ki se bo pač zgodila. Morda bo imela nekaj pozitivnih učinkov, predvsem v smislu večje potrošnje prebivalstva, vendar ti učinki bodo, glede na denar, glede na vsoto denarja, minimalni. Morda bo nekaj več zaradi tega pobranega davka na dodano vrednost, vendar, glede na to, da ni ciljnega usmerjanja večjih prihodkov, bodo enostavno sinergijski učinki manjši, kot bi lahko bili; in to veliko manjši. To je žal osnovna nit tega proračuna. Osnovna nit tega proračuna je, da ta vlada ni zmožna nekega preskoka v višje obrate, višje obrate razvoja, v razvoj z višjo dodano vrednostjo, v razvoj, kjer bi dejansko sama država in gospodarstvo bili bolj konkurenčni. Ne se primerjati stalno s tistimi, s katerimi se lahko primerjamo; primerjamo se s tistimi boljšimi, če se že primerjamo, oziroma primerjajmo se s tem, kaj bi lahko naredili v določenem časovnem obdobju, pa dejansko nismo naredili. Lahko se primerjamo tudi sami s sabo. Tukaj je ogromno področij, kjer dejansko ta vlada ne vidi ali ne želi videti neke možnosti za razvoj, ampak, enostavno gre za politiko status quo, za politiko inertnosti. Tisto, kar je bilo v prejšnjem obdobju, se enostavno malo poveča, morda se kje prerazporedi, odvisno od tega, kateri minister je močen v vladi, ali od tega, koliko je kakšen lobi bolj močen ali manj močen. Če pogledamo ključna področja, ki so tista, ki jih dejansko ne zaobsega ta vlada tudi pri razdelitvi denarja, so področja, ki se nanašajo na mlade, ki se nanašajo na zdravstveno področje, na starejše in ki enostavno na področju zdravstva ne naredi nič, navsezadnje zdravstvo je povezano z vsemi ljudmi. Tukaj enostavno ni kvalitetnega napredka na teh področjih. Če začnemo z zdravstvom, potem lahko rečem, da nekega kvalitetnega preskoka v kvalitetnejšo zdravstveno oskrbo dejansko ni, ne glede na to, da zdravstvo razpolaga z veliko več denarja danes, kot je pred petimi leti. Tudi če pogledate zdravstveno blagajno, nekaj 100 milijonov več. Kaj imajo ljudje od tega? Kje so vidni učinki tega dodatnega denarja? Dejansko ga ni v kvaliteti zdravljenja, ni ga niti v tem, da bi se bistveno zmanjševale čakalne vrste. Zaradi tega govorim o tem, da je treba pri proračunu gledati samo vsebino, treba je gledati, kako se ta denar koristi, če se že porablja za neko zadevo. Kam gre? Gre morda v administracijo, gre morda tudi v nek nakup neke nove opreme, vendar dejansko, zaradi tega zdravstvo tukaj ni učinkovito. Moja osebna teza je, da dejansko bi v zdravstvu predvsem rabili veliko boljšo organizacijo, veliko boljše organizacijske prejeme kot pa, da se dejansko denar daje v zdravstvo in nekih učinkov po tem področju dejansko ni. Drugo, področje za starejše. Če pogledamo domove, koliko jih je na razpolago in kakšne so dejanske potrebe. Tukaj vidimo izredno velik razkorak med tem in ta razkorak, ne rečem, da bi ga lahko ta vlada zmanjšala, lahko bi ga pa začela zmanjševati, vendar tudi tega ne. Lahko bi ga vsaj začela zmanjševati. Na področju izgradnje domov za starejše občane ni bistvenega napredka in ga tudi dejansko ne bo. Potrošila pa bo verjetno administracija ves ta dodatni denar in to bo dejansko vse – skratka, gremo po inerciji. Veliko je bilo že v stališčih poslanskih skupin govorjenja o mladih in o perspektivi mladih. Poglejte, vsa ta stanovanjska politika, vsa zaposlovalna politika in tako naprej se zrcali v enem dejstvu; v dejstvu, da se vsako leto izseli 6, 7, 8 tisoč mladih iz države. Tukaj se vidi, kakšno perspektivo vidijo mladi v tej državi in kako jim ta vlada in ta koalicija daje možnost, da bi ostali tukaj, da bi enostavno videli to perspektivo: ali gre tukaj preko plač, ustrezne zaposlitve, možnost pridobiti stanovanja in tako naprej. Ker tega ne vidijo, se izšolajo v Sloveniji, velika večina njih, veliko mladih, in odidejo v tujino. To je pokazatelj perspektivnosti države, perspektivnosti vlade in perspektivnosti, kaj daje ta vlada. To je eden izmed osnovnih pokazateljev, ali mladi želijo tukaj biti, tisti izobraženi. Pa ne bom govoril zdaj o tem, koliko denarja da v izobraževalnem procesu družba za te mlade. Ne, govoril bom o tem, ali je ta družba in ali ta vlada daje perspektivo za mlade. Tukaj je žal ne daje. Tudi v tem proračunu se je dejansko videlo vso bedo, ko je Banka Slovenije sprejela ukrep o tem, da mora vsakemu ostati toliko in toliko denarja, če vzame potrošniški ali stanovanjski kredit. Takrat se je videla beda višine plač in takrat se je dejansko videla beda perspektivnosti te družbe in navsezadnje tudi operativnost te vlade, ko je premier dejal, da bo v enem letu naredil jamstveno shemo za mlade. Zakon o jamstveni shemi je Slovenska demokratska stranka že vložila v postopek sprejemanja, tako da se lahko potrudite, pa bo vsaj nekaj perspektivnosti več tudi za mlade, preden boste naredili zakon, ki bo lahko malo prepisan ali pa neprepisan, ampak teh zakonov se da zelo hitro narediti. Samo ta vlada, kot je rekel premier, rabi eno leto za to. Veste, v enem letu se naredi marsikaj drugega. Če govorimo o tem, da je dano 81 milijonov za investicije, glejte, potem je tega zelo malo. In če govorimo o tem, da v obrazložitvi tega proračuna ni ukrepov, ki bi izboljšali gospodarsko okolje za podjetnike, potem nismo naredili v zvezi s perspektivnostjo te države za podjetnike tudi nič ali bore malo. Če ni vsebinskih ukrepov, na primer, kateri predpisi od 20 tisoč predpisov, ki danes obstajajo v tej državi, se bodo ukinili in povečali enostavnost gospodarjenja v tej družbi. Če tega ukrepa dejansko ni, vidi pa se, kako deluje administracija in birokracija in kako počasi deluje, potem je ta proračun lahko bolj knjigovodski dokument, ne pa dokument, ki bi dejansko dajal perspektivno, strategijo in tudi politiko, kako uresničiti to strategijo oziroma te cilje v tej državi. Tako s tega zornega kota, glejte, pač ta vlada, kakršnakoli že je, deluje po inerciji – tukaj mislim, ali je večinska ali manjšinska, je popolnoma vseeno. Popolnoma vseeno glede tega. To, da se daje izredno malo poudarka na investicije in izboljšanje konkurenčnosti, da se daje malo poudarka na črpanju evropskih sredstev, kjer imamo več kot 2 milijardi sredstev, ki čakajo na to, da jih poberemo v Bruslju. To kaže usmerjenost proračuna izključno v tekočo porabo, za katero enostavno ne moremo reči, da je v katerikoli državi brez ustreznih in investicijskih projektov vzdržna oziroma da enostavno je perspektivna za mlade ali za stare. Še toliko slabše pa je, da se ob potrošnem proračunu, to se pravi proračunu, kjer bo 2 milijardi in pol več prihodkov glede na zadnjih pet let, enostavno krivi na nek način – vsaj v nekaterih stališčih je tako bilo, tudi v stališču Liste Marjana Šarca –, da se krivi fiskalno pravilo. Tudi da se to fiskalno pravilo izvzame iz celotnih makroekonomskih okvirjev. Le zakaj? Zaradi tega, ker imamo 32 milijard dolga in zaradi tega, ker plačujemo še vedno 750 ali 800 milijonov obresti letno. Imamo jih od prej, saj se strinjamo. Ne bom šel po letih, kdaj je ta dolg dejansko nastal. Statistika glede tega obstaja, ampak ta dolg je enostavno treba sanirati, če ne, bomo plačevali 800 milijonov. Res je tudi, da smo plačevali že več obresti kot 800 milijonov, plačevali smo, mislim da, že milijardo 200 ali milijardo 300. Da se zmanjša ta obseg obresti, vendar že zmeraj jih imamo, že zmeraj imamo, tega znese kar precejšen del proračuna, če gledamo, da je proračun nekaj čez 10 milijard. S tega zornega kota je poponoma nesprejemljivo, da katerakoli vlada v prihodnje ne bi upoštevala fiskalnega pravila. Nevarno je to za državo, nevarno je, da bi enostavno rekli, ni več fiskalnega pravila, dajmo se zadolževati. Kako boste pa drugače še krili kaj? Z zadolžitvijo. Ali je 800 milijonov obresti premalo? Teh 800 milijonov obresti plačujejo mladi in plačevali jih bodo prihodnji rodovi. Namesto da bi dobili stanovanja, bodo plačevali obresti. Ali jih je premalo 800 milijonov, želite, da se plačuje več? Zato je opustitev fiskalnega pravila izredno nevarna. In kriviti fiskalno pravilo za to, da ta proračun ni bolj investicijski, je ravno tako, milo rečeno, zmedeno. Ni fiskalno pravilo razlog za to, da ni več investicij, ampak je prerazporeditev denarja znotraj 10 milijard in pol razlog za to, da se ne investira toliko, kolikor bi se moralo in da se dejansko tudi ne naredi okolja, kjer bi bilo več privatnih, zasebnih investicij. Na tem področju ne naredite nič. Podjetnika ne spoštujete, podjetnika, ki zaposluje, ne spoštujete. Za tistega uvajate višje davke na dohodke, katerekoli že, pravnih oseb. Ne daste mu niti moralnega niti kakršnegakoli drugačnega spoštovanja, če že uvajate davke. Ne pohvalite gospodarstvenikov, da toliko zaposlujejo. S tega zornega kota je to, da bi bilo fiskalno pravilo [[…]]– zraven pa se ne bi naredilo tudi nekaj na področju podjetništva, na področju konkurenčnosti – dejansko nevarno početje nekaterih političnih strank. Mislim, da to lahko prispeva samo k temu, da se bo več plačevalo za obresti: namesto za stanovanja za obresti. Imamo določena nesorazmerja, na kar je bilo že opozorjeno; določena nesorazmerja predvsem glede cene dela in cene zabave. Zabava v tej državi je poceni, glede na to, kolikšni so socialni transferji na eni strani in na drugi strani, kolikšna je minimalna plača. To razmerje ni zdravo, ni zdravo za to, da bi ljudje ustvarjali, ni zdravo za to, da bi bili ljudje zainteresirani, motivirani za to, da bi več ustvarjali. Tukaj ta vlada dela precejšnje napake na tem področju. Ob tem, da imamo gospodarsko rast, da imamo nizko brezposelnost. Ne si predstavljati, da bomo kdaj imeli brezposelnost nič. Nikoli ne bomo imeli brezposelnosti nič! Ampak mislim, da smo že zelo blizu tiste številke, ki lahko predstavlja neko minimalno brezposelnost. Na drugi strani pa dejansko imamo veliko število ljudi, ki prihajajo delat v Slovenijo. Naslednje področje je davčno področje. Na eni strani seveda lahko pozdravimo ta prvi začetek zmanjševanja obdavčitve dela, po drugi strani pa je dejansko popolnoma nerazumljiva trošarinska politika. Trošarinska politika v tej državi, ki jo vodi Ministrstvo za finance – formalno mi bodo rekli, ja, ja, skupaj z Ministrstvom za gospodarstvo, ker nekaj skupaj usklajujejo, te cene bencina in tako naprej, ampak dejansko jo vodi Ministrstvo za finance –, je škodljivo in nekonkurenčno. Tudi od trošarin prihodki padajo, medtem ko rastejo prihodki iz naslova davkov od dohodka, dohodnine, tudi za 6 odstotkov, 5, 6 odstotkov letno rastejo prihodki – predvsem govorim tukaj o naftni trošarini. Ne vem, zakaj. Zakaj lahko kupim bencin za 15, 20 centov ceneje na avstrijskem Koroškem kot v Sloveniji? Zakaj je kurilno olje tam ceneje pri tisoč litrih za 200 evrov? Ne govorim s socialnega vidika. To je bilo že poudarjeno, da ljudje tukaj manj zaslužijo in več plačajo za energente. Govorim, da enostavno nismo konkurenčni, da poberemo manj, kot bi lahko. Ampak tukaj je že 10 let, 15 let na Ministrstvu za finance neka dogma, da je treba voditi tako politiko na področju trošarin. Dobesedno dogma! In se ne da premakniti; niti v tem, da pokažeš kazalce, niti s tem, da pokažeš padec prihodkov iz trošarin, niti s tem, da pokažeš, koliko bi dejansko lahko pobrali trošarin, če bi bile cene konkurenčne. Še enkrat, govorimo o naftni trošarini. S tega zornega kota so pač nekatere stvari nerazumljive, razen da gre za dogmo. Naslednje vprašanje, ki se tukaj pojavlja, je vprašanje občin. Mislim, da je kolega iz SD rekel, da je treba več dialoga z občinami. Poglejte, vsa tri združenja občin so podprla – to je prva zadeva. Drugič, dialog z občinami poteka desetletja, vseskozi. In tretjič, spominjam se, mogoče dve leti nazaj, tri leta, ne vem, kako je bilo sedaj, ko so bile občine postavljene pred zid in jim je bilo rečeno: vzemite ali pustite, toliko vam damo. In sedaj vi župane pozivate k več dialoga, oni so pa že izkoristili vse. Ta dialog je vprašanje, za dialog morata biti dva; na eni strani mora biti Ministrstvo za finance in na drugi strani predstavniki občin. Še ena zadeva je, pustimo sedaj ta dialog, govorim o tem, da po osnovnem zakonu občinam pripada ta povprečnina. Po osnovnem zakonu. In nimamo več krize! Zakaj ste proti temu, da občinam pripada takšna povprečnina, kot jim pripada po osnovnem zakonu? Zakaj ste proti temu? Če nismo več v krizi, če imamo gospodarski razvoj, če imamo več prihodkov in tako naprej in če vemo, da občani in občanke, državljani in državljanke svoje pravice in svoje potrebe uresničujejo največ v občinah! Največ v občinah. Veste, povprečen državljan in državljanka nima kaj dosti od tega, koliko zunanji minister potuje po svetu ali pa ne potuje. Ima pa izredno veliko od tega, če ima urejeno komunalno infrastrukturo v domačem kraju in za to skrbijo lokalne skupnosti in za to skrbijo občine. Ampak vi ste proti temu. Vi občinam ne daste niti tistega, kar jim po zakonu pripada. Seveda se izgovarjate na ne vem kaj, ampak zdaj ni več izgovorov, ni več krize, ven smo iz krize! S tega zornega kota je potrebna prerazporeditev, tako kot bi bilo treba prerazporediti tudi z zornega kota ureditve stanovanjskih vprašanj. Tukaj je še ena nevarna teza, ki verjetno ne sme iti kar tako mimo. Zdaj bi pa v Sloveniji kar naenkrat dali več najemniških stanovanj – ne lastniških, ampak najemniških. Spominjam se časov, ko se je marsikdo pohvalil s tem, da je povedal, koliko odstotkov imamo v Sloveniji lastniških stanovanj. Mislim, da je to skoraj največ na svetu – 85 odstotkov in več. V Veliki Britaniji imajo pa približno isti odstotek najemnikov, najemniških stanovanj in tam imajo landlorde, ki živijo od najemnin. Upam, da to ne pomeni dejansko preskok v neko drugo fazo, v neko novo privatizacijo in tako naprej, podprto morda tudi z davkom na nepremičnine, ki bi ustvarjala nek sloj landlordov v državi. S tem bi bil precej previden. Nisem nič proti Stanovanjskemu skladu, da bo Stanovanjski sklad imel toliko in toliko stanovanj in tako naprej, vprašanje pa je seveda potem, ali bodo najemniki dejansko postali tudi lastniki ali pa bodo lastniki neke tretje osebe. Z zornega kota perspektivnosti tega proračuna, perspektivnosti za ljudi, ki jim ta proračun dejansko ne daje te perspektivnosti, in zaradi tega, ker dejansko ni narejen za to, da bi imeli tudi večje koristi ljudje, ampak je predvsem namenjen splošni neučinkoviti porabi, tega proračuna ne podpiram.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Anja Bah Žibert, pripravi pa se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Da bo za državljanke in državljane lažje, lahko proračun nekako primerjamo tudi s filmom o slovenski poti naslednje leto oziroma naslednji dve leti. Nekako tukaj bo vidno to, kam Slovenija gre. Glede na to, kaj imamo v tem proračunu, lahko rečemo, da se posameznim skupinam v tej državi ne piše prav nič dobrega in da je scenarij, ki bi lahko bil zelo pozitiven, nekako črn in prav nič spodbuden za pomembni dve skupini državljank in državljanov v tej državi. Pa več nekoliko kasneje. Dejstvo je, da proračun, ki ga je pripravila manjšinska vlada, kaže na zmedenost in neusklajeno veslanje. To pa zato, ker pač manjšinska vlada mora najprej zagotoviti lastne interese, da tak proračun sploh spravi skozi in da sprejema potem tudi ukrepe, ki so povsem neučinkoviti in nepotrebni za državljanke in državljane, so pa potrebni za obstoj takšne oblasti. Takšna zmedenost in neusklajenost v tem čolnu govori ravno nasprotno, kar smo nekoč poslušali od poslanke iz LMŠ, kako pomembno je veslanje naprej, ampak ta čoln se vrti v krogu. Ta čoln se vrti v krogu, malo zaniha v levo, malo zaniha v desno, odvisno od potrebnega števila glasov. Tisto, kar pa je potrebno, da se res nekaj stori za državljanke in državljane, tisto pa je nekako potisnjeno v drug razred ali pa je drugorazredno. V stališčih sem slišala – mislim, da je bilo najbolj izpostavljeno ravno pri stališču Liste Marjana Šarca –, češ da je problem fiskalno pravilo. Tu se pa potrjuje tista moja izjava, ki sem jo dala že ob lanskem rebalansu tega proračuna, da se ta vlada, ta ekipa obnaša kot cesar Kaligula. Za tiste, ki ga ne poznate iz zgodovine, znan je po svojih orgijah, znan je po tem, da je na eni strani državljanke in državljane obdavčil do onemoglosti, zapravil denar, povsem izpraznil blagajno, potem pa, ko ni vedel, česa bi se še lotil oziroma kaj narediti, ko je videl, da je blagajna prazna, se je pa spomnil zopet novih davkov. Na koncu tudi davek, da so se državljani takratnega Rima morali poročati, zato da je lahko uvedel davek na poroko. Zakaj to govorim? Zato, ker ravno fiskalno pravilo je tisto, kar vas udari po prstih, da ne boste zapravljali preveč in zapravili še tisto, kar je ostalo, bi vi fiskalno pravilo ob enem najbogatejših proračunov v tej državi, ukinili, da bi zapravili še več. Pri tem pa je proračun, ki je pred nami, povsem brez pravih prioritet in predvsem ni usmerjen v dve pomembni skupini. O tem sem govorila že uvodoma in bom zdaj tudi malo bolj pojasnila. Eno so mladi. Nenehno govorimo o tem, kako pomembno je, da mladi ostajajo v Sloveniji, kako pomembno je, da ostajajo v tej državi, da uspešno zaključijo izobraževalni sistem in potem svoje znanje ponudijo slovenskemu trgu. Vendar se nam pač pojavlja to, da danes, ne samo da študij končajo v Sloveniji, mnogi že študija več ne zaključijo v Sloveniji, ker so nekateri pogoji za študij v Sloveniji že nemogoči, vpisne razmere nepredstavljivo neumne, mladi z dobrimi uspehi ne pridejo na nekatere fakultete zato, ker imamo takšne neumne, spoštovani, vpisne pogoje. Na drugi strani pa nam ravno tisti kader primanjkuje. Se pravi, to je že prvi problem za mlade. Potem se ukvarjajo s tem, na kakšen način bi končali študij in marsikdo sam tega tako in tako ne bi zmogel, zato mu s pomočjo celotne, širše družine omogočijo študij v tujini. In ta mlad človek je po navadi za to državo izgubljen. Drugo, če že konča študij tukaj ali v tujini in se vrne v Slovenijo, nima nobenih realnih pogojev za to, da bi zaživel neko življenje, ki bi mu omogočalo družino, kajti stanovanjska politika v tej državi je katastrofalna. Vaš proračun kaže samo na to, da bo naslednji dve leti ravno takšna – katastrofalna, nobenih izboljšav. Ob tem, da so banke jasno povedale in zaostrile nekatere pogoje, vam niti kosilo pri predsedniku Vlade ni pomagalo, da bi nekako le dojeli, da je treba nekaj storiti. Vi bi pač eno leto pripravljali zakon, v enem letu bi že lahko kakšno stanovanje stalo. Zato smo v Slovenski demokratski stranki tudi podali konkreten amandma za gradnjo neprofitnih stanovanj, ki bi omogočal dostop stanovanj mladim. S tem želimo vašo neumnost popraviti, ampak glede na to, da ste zacementirani zaradi vaše manjšinske vlade, verjetno takšnega predloga amandmaja ne boste podprli. Ampak veste, škoda je potem tukaj govoriti, škoda se je sestajati z mladimi in jim obljubljati nekaj, kar se vidi, da v proračunih sploh ni. Tistih 3,7 milijona, ki je namenjeno nekako stanovanjski problematiki – to samo smešite sami sebe. Zato smo pač v Slovenski demokratski stranki pripravili pravi amandma, kjer bi namenili 150 milijonov za stanovanja mladim, neprofitna stanovanja, kjer bi mladi lahko začeli svojo pot. To je prva skupina. Druga skupina so upokojenci. Spomnim se soočanj pred državnozborskimi volitvami. Ni da ni bilo enega soočenja, kjer ne bi na veliko govorili, kako pomembna skupina so naši starejši, naši upokojenci, ki so dali svojo življenjsko pot tej državi, plačevali redno davke in seveda danes živijo slabo. To smo poslušali nenehno. Kaj pa, ko je treba ukrepati? Kje so vaši ukrepi za starejše? Kje so vaši ukrepi za izgradnjo novih domov za starejše? Kje so vaši ukrepi za medgeneracijsko pomoč? Ni jih! Ob najbogatejšem proračunu vi enostavno pozabite na nujne stvari, ki so v državi potrebne. Že pri rebalansu proračuna sem takrat podala amandma, da bi nekako dvignili sredstva in ne bi prišlo do podražitev domov za ostarele. Te podražitve so seveda bile. Te podražitve so potem sledile in mnogi še danes ne vedo, na kakšen način plačevati svojo oskrbnino, na drugi strani se bojijo, da bodo izgubili mesto v domovih za starejše, kajti na drugi strani so čakalne vrste neizmerne. Mnogi se že v srednjih letih danes ukvarjajo s tem, kje bodo preživeli svojo starost, kajti ta vlada daje samo eno negotovost. Že danes se pogovarjajo o tem, kako varčevati, kje bodo potem lahko pristali, ko bo za njih napočil čas, da so upokojenci in ne bodo mogli več skrbeti sami za sebe in bodo potrebovali mesta v domovih za starejše. To je žalostna podoba Slovenije in to je film o Sloveniji za prihodnji dve leti. To je film, ki ga ustvarjate vi in odločili ste se za črn scenarij, čeprav imate najbogatejši proračun. Na drugi strani, da še nekaj rečem o slovenskih občinah; občinah, ki največkrat so tisti razvojni pogon te države. Veliko občin z lastnimi sredstvi ustvari mnogo več kot bi država, če bi imela ta sredstva. Občine bi morale biti na nek način vzgled pravzaprav vladi, kako se vodi neko občino in kako bi se moralo voditi državo. Sedaj tudi povprečnin tem občinam ne želite dati v tolikšni meri, kot to zahteva zakon, ampak z novimi in novimi izgovori iščete pot, da bi bila ta povprečnina nižja. Ampak poglejte. Nižja je povprečnina, na drugi strani občinam ne zagotavljate več javnih storitev. Vseh javnih storitev. Včasih je veljal pogoj, da je morala občina imeti lastno pošto, če je želela postati občina, danes pa ogromno slovenskih občin ostaja brez poštnih storitev. Tega je kriva država, kajti govorimo o državnem podjetju in državno podjetje se je odločilo za politiko zapiranja pošt. In to, spoštovani, to je nekaj, kar je nedopustno. Da morajo danes občani, starejši ljudje, hoditi po 20 kilometrov stran, da pridejo do prvega poštnega okenca; in to nameravate delati tudi v prihodnje. Nihče tega ne zaustavi, pa bi lahko, ker gre za državno podjetje. Na drugi strani so nas vedno polna usta socialne politike, a kaj, ko se jo lotevamo na napačnih mestih. Zame je zelo pomembno, da se spodbuja delo in ne, da se spodbuja ali tolerira nedelo. Seveda imamo v tej državi ljudi, ki ne morejo delati, ker so izgubili svoje zdravje. To so na primer invalidski upokojenci. Na njih praktično pozabljate. Strumno stroj, sistem stroja, glasujete vedno proti ukrepom, ki bi izboljšalo njihovo življenje. To vas ne zanima. Na drugi strani pa se spodbuja nedelo tam, kjer bi nekdo lahko delal. In kaj je še zame zaskrbljujoče? Podatki, da je kar nekaj državnih podjetij, ki izplačuje minimalno plačo oziroma ocenjuje delovna mesta, ki ne dosegajo minimalne plače in je potem potreben dodatek. Ko sem pred časom spraševala v poslanskem vprašanju Vlado, koliko je teh podjetij, katera so ta podjetja, da vidimo, kako poslujejo, pravijo, da teh podatkov sploh nimajo. Veste, tukaj se lahko naredi nekaj dobrega za državljane, da se pregleda tudi državna podjetja in ugotovi, koliko je takšnih, ki ne izplačujejo niti minimalne plače oziroma potem je ta plačana z dodatkom. Se pravi, da ocenjujejo delovna mesta pod minimalno plačo. Vi seveda veselo dvigujete minimalno plačo, ne ukvarjate se pa s tem, koliko podjetij je niti ne izplačuje in je potem potreben ta formalni dodatek. Je tako? Formalni dodatek je potreben, ker je delovno mesto ocenjeno nižje, kot zahteva minimalna plača. Meni so ljudje pošiljali te spiske, ampak vi pač tega podatka nimate, ker ga pač ne beležite. Za vas je nepomemben. Črpanje evropskih sredstev. To pa je ena od posebnih točk te vlade. Nimate ministra. Danes smo celo slišali v enem od stališč – nekako je Stranka Alenke Bratušek na nek način odgovorna zdaj za to ministrstvo –, da niti ni pomembno, če ministra ni, ker tako to ni pomembno, ker je črpanje odvisno od ostalih ministrstev. Se pravi, ni pomembno, kdo vodi ta čoln, naj malo tam brskajo po vodi pa malo na drugi strani, pa bodo nekaj izbrskali. Nič ne izbrskate! Nič ne naredite! Sredstva ostajajo na računu Evropske unije, sredstva, ki bi jih lahko porabili, ampak tega ne storite. Prvo, kar bi moralo prvega ministra zanimati, je, kdo vodi kohezijsko politiko v tej državi, kateri minister skrbi za črpanje evropskih sredstev. To bi zanj moral biti najpomembnejši minister. Za predsednika Vlade je pa bolj pomembno, da en dan pred sprejemanjem proračuna vabi koalicijske partnerje na kosilo. Ejejej! Človek se res vpraša, kakšen konec bo imel film o Sloveniji in njenih državljankah in državljanih. Pod to vlado, spoštovani, ne samo da bo ta scenarij črn, bojim se, da betonirate tudi vlade, ki bojo prišli za vami, kajti zamujene priložnosti nikoli ne moreš nadoknaditi. Samo upam, da čim dlje in čim hitreje zaključimo s takšno politiko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke, poslanci, del Vlade, ki vztrajate z nami! Danes razpravljamo, kot je bilo že rečeno večkrat in kar mora biti tudi jasno vsem državljankam in državljanom, o najpomembnejših dokumentih naše države, in sicer o proračunu za leti 2020 in 2021. Mislim, da je prav, da se nekako vsak poslanec tudi do tega proračuna opredeli, pove svoje mnenje, bodisi z leve, z desne, s sredine, od koderkoli, kajti, to so tako pomembni dokumenti, ki bodo krojili usodo naše države, vseh državljank in državljanov, predvsem tudi občank in občanov. Slišali smo že, da sta to najvišja proračuna doslej, torej, na razpolago nam je največ sredstev doslej, in seveda, ljudje so tudi v velikih pričakovanjih. Z mnogimi ljudmi sem se pogovarjal, veliko hodim po terenu in seveda, ljudi zanima ta dokument. Zanima jih, kako bodo živeli, zanima jih, kaj se bo v državi naredilo, kakšen bo napredek, kako bo napredovalo gospodarstvo, ki polni ta proračun oziroma pobiramo z davki, prispevki in ostalimi zadevami denar. Seveda jih zato tudi zanima, kako smo ta proračun pripravili. Proračun je pripravljen s strani Vlade, vladajoče koalicije, dolžnost opozicije, nas opozicijskih poslancev, pa je, da budno spremljamo, da opozarjamo in da tudi z amandmaji, kjer smatramo, da bi bilo treba nekaj spremeniti, nekaj narediti drugače, boljše, po našem programu, po programu Slovenske demokratske stranke, ki je zelo razvojno naravnan. Seveda se je treba pri razpravi o proračunu nekako obrniti tudi lokalno. Vsak poslanec je bil izvoljen v nekem volilnem okraju oziroma volilni enoti in tam najbolj pozna stvari. Seveda se ti primeri, ki jih po navadi navajamo, zrcalijo po celotni državi. Ti primeri, kako ni dobro, kako bi bilo dobro kaj izboljšati, popraviti, spremeniti, se iz tistega lokalnega območja, kjer poslanec živi, lahko preslikajo na celotno državo. Zato je tudi prav, da se take primere tudi omeni. Moje skromno mnenje pri tem proračunu je čisto osnovno, da je preveč sredstev, preveč denarja namenjeno za mehke projekte; za migrante, ilegalne, njihovo oskrbovanje, za del nevladnih organizacij – pa da ne bo pomote, nimam nič proti nevladnim organizacijam – ampak, ogromno denarja gre za nevladne organizacije. Se pa tukaj sprašujem, kakšna je dodana vrednost določenih nevladnih organizacij, ki po navadi povzročajo, bolj ko ne, mnogo težav tako državi kot lokalni skupnosti in tudi tako, na splošno. Morda bi bilo tudi tukaj enkrat potrebno malo prevetriti, pa tistim nevladnim organizacijam, na primer gasilcem in tako naprej, nameniti znatna sredstva v primerjavi z nekimi organizacijami, ki rastejo kot gobe po dežju, za katere se sprašujem, kakšna je njihova dodana vrednost. Preveč denarja gre tudi za različne študije, raziskave, projekte, ki nikoli ne zaživijo. Ogromno denarja se zmeče za to in na koncu od vsega tega pravzaprav nimamo kaj dosti ali pa nič. Vemo tudi, da je v preteklosti denar odtekal neznano kam ali pa znano kam. Milijarde evrov. Milijarde evrov so šle tudi v bančno luknjo, ker so ta denar dali državljani, zato da so se pokrile nepravilnosti in nečedne stvari, ki bi jih bilo treba v vsakem trenutku obsoditi, raziskati, pa tudi preganjati, ampak na tem se dela mnogo, mnogo premalo. Kup je nekih slamnatih podjetij, kup je nekih poštnih nabiralnikov, kup nekih čudnih, sumljivih transakcij denarja, pa tudi pranja denarja, pa odpisov kreditov in tako naprej. To vsi poznamo, državljanke in državljani so s tem soočeni, ne naredi se pa tu kaj dosti. Kaj hitro se kaznuje državljanko ali državljana, ki je dolžan nekaj evrov, ne kaznuje ali ne preganja se pa ljudi, ki so se jim odpisali milijonski dolgovi. Res je, da smo solidarni v naši državi, da imamo solidarnostni sistem. Da pa imamo tak solidarnostni sistem in ga lahko vzdržujemo, je le z zanesljivim pobiranjem davkov, prispevkov, dohodnin, taks in tako naprej; skratka, kup instrumentov, s katerimi poberemo državljanom denar. Seveda državljani upravičeno pričakujejo, da bodo potem ta sredstva, ki se jih pobere, tudi pravilno razporejena, pravilno uporabljena, da bodo šla sredstva za boljše življenje, kvalitetnejše življenje, za njihovo korist. In ravno to sta ta dva proračuna za leti 2020 in 2021. Kot ste že večinoma vsi poudarili, pa verjetno tudi v nadaljnji razpravi boste in vsi imamo nekako enako mnenje o demografskem skladu, bi se tudi sam tega dotaknil. Demografski sklad, dolgotrajna oskrba, skrb za starejše, za vse to se pri nas mnogo premalo naredi. Vemo, da se v zadnjih desetih letih ni zgradilo nobenega doma za starejše, da se tudi v prihodnje ne namenja nekih znatnih sredstev za to, kar je zelo, zelo slabo. Podeljujejo se sicer koncesije, ampak s tem starejšim povzročamo dražjo dolgotrajno oskrbo. Kot sem že včeraj pri poslanskem vprašanju na seji razpravljal, bom še enkrat povedal – naj se ne zgodi več, da gre občina, ki začuti potrebo po gradnji doma za starejše občane, za varstveno delovni center – se pravi, za invalide –, sama v tako gradnjo in ne dobi pomoči s strani države. To je dobesedno, lahko rečem, kriminalno dejanje. To se je zgodilo tudi v občini Litija, kjer smo 7 milijonov evrov pričakovali, pa nismo dobili niti centa, ne za dom za starejše občane, ki je eden najsodobnejših, najlepših v Sloveniji, niti za opremo, niti na varstveno delovni center, niti za varovana stanovanja, ki smo jih zgradili 17. Torej, občina je sama poskrbela, brez pomoči države, kar je naloga države, smo morali sami poskrbeti za to, da smo to zgradili, da smo napolnili dom in stanovanja – 92 postelj, ljudje so lepo oskrbovani – od države pa ni bilo nobene pomoči! Če je takšen sistem predviden za naprej, se lahko samo bojimo. Po mojem mnenju je mnogo premalo denarja namenjenega tudi za šport,. To je neka aktivnost oziroma neka panoga, ki ljudi razveseljuje, ki jih ohranja zdrave, vitalne. Mislim, da bi morali v državi tu malo bolj razmišljati in več denarja nameniti športu. Večinski delež za šport, predvsem za društva, klube in tako naprej, namenijo občine; spet občine, ki so mnogokrat zelo prikrajšane ali pa vsakič ali vsaka zaradi tega, ker zaradi prenizkih povprečnin, zaradi premajhnih proračunov ne morejo za šport nameniti več denarja, kot bi ga lahko. Se pa vsaka občina po svoje potrudi in pomaga športu, koliko le lahko. Šole, vrtci, opozarjali smo vas že predhodno pri razpravah, pri usklajevanju, pri predstavitvi proračuna, da za gradnjo šol in vrtcev namenimo premalo denarja, 5 milijonov za šole ali pa za vrtce – to je kot kaplja v morje. Bom spet navedel primer, pa seveda vsi pričakujemo pomoč, v Hotiču se 121 let stara podružnična šola podira, je vlažna, razsuta. Otroci hodijo v šolo drugam, šola bo kmalu prazna, namesto da bi bili tam doma. Šolo je nujno potrebno zgraditi in točno vemo, da si od države ne nadejamo nobenih sredstev. Prav tako tudi za vrtce – 5 milijonov za celo državo. Samo v Litiji in v Šmartnem je treba nove vrtce zgraditi – to je 5 milijonov. Dva vrtca, približno 5 milijonov ocenjena vrednost; od države ne bomo dobili verjetno nič, če pa že bomo poskušali kaj napraskati, pa bo to mogoče kakšen evro, ampak s tem si res kaj dosti ne moremo pomagati. Tako bi še enkrat na tem mestu pozval, da dajmo občinam več denarja predvsem preko povprečnine, da bo več razvojnih sredstev, nujno potrebnih sredstev, lahko namenjenih tudi za take investicije, ki so nujno potrebne, kot so šole, vrtci, športne dvorane in tako naprej. Kar se tiče črpanja Evropskih sredstev, samega predvidenega proračuna, same vladne službe za razvoj in kohezijo in tako naprej, mislim, da ni vredno zgubljati besed po vsem tem, kar smo že doživeli, da se redno menjujejo ministri, zadolženi za to področje, da je še vedno precej slabo črpanje, da smo na repu evropskih držav po črpanju evropskih sredstev. Moram reči, da je tudi zelo slabo sodelovanje, čeprav je bilo obljubljeno, da bo boljše, kar se tiče Službe vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko z občinami, z lokalnimi skupnostmi. Nekatere občine, če boste pogledali statistko, boste videli, da so bile zelo uspešne, druge manj, nekatere nič; nekatere zlobirajo, za druge občine, predvsem mestne občine, se pripravijo taki razpisi, da ni problem dobiti veliko denarja. Premalo pa je suporta, premalo je pomoči, premalo je sugestije Službe vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, kako se prijavljati, kakšni naj bodo projekti, kakšni ljudje naj pri tem sodelujejo, izmenjava izkušenj, primeri dobrih praks in tako naprej. Tega manjka in to pogrešam. Seveda vedno govorimo o kmetijstvu, razvoju podeželja. Tudi za področje kmetijstva moram pripomniti, kar se tiče spodbud in ukrepov – mnogo premalo. Vemo, da je to neka panoga, ki nas hrani, ki v bistvu kot kulturna dediščina tudi skrbi za to, da bo Slovenija sploh še obstajala. Zemlje imamo veliko, treba jo je le obdelovati, treba pa je potem tem ljudem tudi pomagati, kajti ti ljudje, ki se trudijo na slovenski zemlji – predvsem mali kmetje, kmetje po hribovskih kmetijah –, morajo hoditi v službo, nekam delati, da lahko to kmetij potem vzdržujejo, kar je sramotno. Prav tako tudi infrastruktura po podeželju marsikje še zelo šepa, še vedno ni urejenih vodovodov, cest, ni interneta pa še marsikaj. Ko se pogovarjamo o tem, kako bi lahko država morda priskočila tudi na pomoč občinam, ki so velike po površini, ki imajo ogromno cest, da bi te ceste modernizirali. Zavedati se moramo, da so danes taki časi, da smo vsi mobilni, vsi imamo avtomobile – pa tudi vožnje s kolesi in skiroji in tako naprej. Kako se boš pa po makadamu, po luknjastih cestah peljal z električnim skirojem ali pa s kolesom? Saj boš vse razbil. Saj je to vsakemu jasno. In ko govorimo, da bi država priskočila na pomoč, takoj naletimo na oviro, ja, država pa ne more sofinancirati lokalnih cest in tako naprej. Pa dajmo potem vsaj večje povprečnine občinam, pa bodo občine potem same te ceste asfaltirale. Ni tukaj samo asfalt pa lepa cesta, gladek asfalt in tako naprej. Tukaj je varnost v cestnem prometu. Vemo, da je veliko prometnih nesreč, veliko tudi drugih nesreč, povezanih s slabo infrastrukturo po državi, če se omejim na lokalna področja. In da bi tukaj država priskočila na pomoč – ne! Vsaj z dvigom povprečnine, pa bi bilo mnogo mnogo lažje! Če se dotaknem poplavnih območij, tudi tukaj je že sam minister za okolje in prostor Zajc na samem začetku, ko se je sploh začelo o proračunu govoriti, da bo tukaj predvidenih manj sredstev, in po eni strani govorimo [[…]]In ravno tisti, ki ste potem odločili, da bo manj sredstev za poplavna območja, za protipoplavno zaščito, za sanacijo, govorite o megalomanskih podnebnim spremembah, o tem, da bo ravnokar konec sveta. Res je, so neurja, so nalivi, vreme se spreminja, ampak tudi v moji mladosti je bilo zelo podobno, ampak ni bilo Facebooka, pa interneta, pa tako naprej, da bi to tako hitro lahko do ljudi prišlo in se vsaka nevihta pojavlja v vsakem trenutku, vsaki sekundi. Ampak da preidem k bistvu. Protipoplavna zaščita je nekaj najpomembnejšega za tiste ljudi, ki živijo ali pa ki živimo ob rekah, ob potokih, ki se spremenijo v hudournike. Ne vem, zakaj je potem treba dajati državi denar za odpravljanje teh posledic, če bi se lahko v preventivo vložilo mnogo več in ne bi bilo takšnih posledic, kot se dogajajo. To bi moralo biti vsakemu razumno in jasno, pa očitno eni tega ne dojamejo. Seveda je pa potem tudi treba čakati mesece, celo leta, da se sanacija opravi, potem ko pride do velike škode. Na Tolstem vrhu na Vačah smo čakali leto in pol, skoraj dve – od države nič. Hidroinženirji, koncesionar, država, ministrstvo, inšpektorji, to se izgovarjajo eden na drugega. Rešitev na dlani – občina, komunala vzame stroje in popravi; odpravi posledice in je zadeva urejena. Žalostno, zelo žalostno. S tem da ima država veliko moč in roko nad vsemi vodotoki: potoki, rekami, priobalnimi pasovi in tako naprej, ampak da bi pa pustila, da bi kdo kaj lahko sam tudi naredil ali pa občina, ljudje, ki tam živijo – seveda, tega pa ne smejo. Od države pa lahko pričakujemo še manj kot doslej, ker je za to predvidenih, žal, manj sredstev. Mislim, da je prav, da na to tudi opozorimo. Vem pa tudi to, da večkrat ko bomo opozorili, večkrat ko bomo to povedali, prej se bo katerega kaj prijelo. To je dejstvo in se bo tudi slej ko prej moralo kaj spremeniti. Degradirana območja - začelo se je končno nekaj delati na tem. Že pri izbiri prvega ministra gospoda Lebna, ko sem postavljal poslanska vprašanja tudi na to temo in jih venomer ponavljal, in tudi nekateri ostali poslanci, ki izhajate z območij, kjer imate take težave, je minister nekako zapopadel in z nekimi ukrepi so se začeli premiki in se stvari tudi premikajo, kar je tudi prav. Ampak še vedno bi lahko rekel, da premalo. Seveda denarja neomejeno ni, da bi sedaj kar govorili, sedaj pa lahko kar naenkrat vse naredimo, kar smo vsa leta, 50, 60, 70 let v bivšem sistemu, nedemokratičnem, kjer nismo skrbeli za naravo, okolje, kjer je lahko vsak delal kot prasica z mehom s čimerkoli je hotel. Seveda smo naredili naravi toliko škode, da je ne bomo popravili v letih, desetletjih ali pa celo stoletju. Da ne govorim o posledicah, ki so trajne, ko je okolje zastrupljeno za desetletja ali pa stoletja naprej. Lahko izrazim zadovoljstvo, da so za projekt sanacije odlagališča Rakovnik v občini Šmartno pri Litiji v proračunu namenjena sredstva, da je minister imel posluh, da ga ima tudi sedanji. Upam, da se bo to kvečjemu nadgrajevalo, ne stagniralo, in da bo ob tem, da je zdaj predvidena sanacija tega degradiranega območja – letos 90, drugo leto 100 tisoč, pa potem milijon – le nek doprinos. Ampak, to bo po mojem še vedno premalo, da bi to kakorkoli s tem denarjem zaprli, da ne bi več onesnaževali okolja, okolice, ljudi, narave, da bo morda le enkrat nekoč nek denar še iz Evrope se našel, če ima Evropa kaj več posluha za to. Vsaj tako je bilo obljubljeno, da se bo to enkrat vse skupaj tudi naložilo in odpeljalo v sežigalnico in da bo tam narava spet takšna, kot je bila. Nekoč so bili tam grajski vrtovi, kjer se je gospoda, ali pa kmetje, ali pa hlapci sprehajali: narava neokrnjena, potoki čisti, notri ribe in tako naprej. Da to svinjarijo Industrije usnja Vrhnika, ki je tam odlagala, končno za vedno pospravimo. Stanovanjska shema, mladi, družine, jamstvena shema [[…]]Veliko govora je, pa polna usta so nas, kako bomo gradili stanovanja za mlade, ampak, še vedno je premalo posluha za to. Predvsem mlade družine potrebujejo neke kotičke, da se lahko zatečejo. Dostikrat bi šli radi od doma, po svoje, pa nimajo kam. Dobro, nekateri so bolje situirani – plačujejo najemnino. Nekateri si tudi s pomočjo staršev, starih staršev gradijo hiše, ampak na splošno je pa na tem področju narejenega mnogo premalo in tudi s tem proračunom ni kakšnih obetov, da bo kaj boljše. V Slovenski demokratski stranki smo pripravili tudi jamstveno shemo, ker vemo, da je problem zaradi Banke Slovenije, ki je s svojimi ukrepi nekako onemogoča, predvsem tudi mladim, ki so najbolj potrebni, da bi lahko vzeli večje kredite, da bi lahko kupili stanovanja ali pa hiše, po drugi strani pa lahko ravno s takšnim obrokom, kot bi lahko odplačevali kredit, plačujejo najemnino. Pa se zato noben nič ne sekira, tukaj pa ni težav – kajne? Lahko plačujejo najemnino, ko bi lahko s tistim denarjem odplačevali obroke in nekoč prišli do svojega lastništva, ko bodo v srednjih zrelih letih, da bi bili na svojem. Tukaj, če se ne bo hitro kaj ukrenilo, naredilo ali pa prekopiralo, kot se včasih rado kaj prekopira kaj dobrega tudi od nas, da se to jamstveno shemo čim prej tudi spravi k življenju. Poskrbimo za mlade, da ne bojo odhajal v tujino! Vemo, da jih ogromno odide in mnogi od njih se tudi nikoli več ne vrnejo. Seveda, grejo na boljše, grejo za boljšim življenjem, boljše pogoje imajo tam, boljše plače, boljše stanovanjske razmere, bolj prijazno okolje in tako naprej, čeprav se dostikrat kdo zoperstavi temu, da je šel nekdo nekam, kjer je boljše, pa rečejo, ali pa mediji pisarijo, ja, poglejte si, koliko je pa stanovanje tam, na Dunaju, koliko je pa v Salzburgu, koliko je pa v Münchnu, malo si poglejte, kakšne so pa cene v trgovinah in tako naprej. Ampak veste, mladi na te finte ne prijemajo in enostavno se obnašajo, kot bi temu rekli, tržno, človeško, naravno in grejo pač za boljšimi pogoji življenja. Odhajajo nam iz Slovenije, kar me zelo zelo žalosti, pa verjetno še koga drugega, da bi pa kakšne otipljive, konkretne ukrepe sprejeli, tudi preko proračunov, pa da bi rekli, zvečer na Odmevih, na televiziji: »Dragi mladi, zdaj smo pa to naredili. Upamo, da ne boste več v takšnem številu odhajal v tujino.» Ampak, tega je zelo malo slišati in žal situacija ostaja, kot je; ljudje, mladi, odhajajo. Če se dotaknem železnice. Ja, nekaj prog se obnavlja, predvsem proti Štajerski. Mi smo vložil tudi amandma za obnovo gorenjske proge od Kranja do Jesenic, ki je v katastrofalnem stanju, v zelo zelo slabem stanju; vemo, koliko let je stara, koliko je bilo vlaganj. Še enkrat bom povedal, mi smo sicer na Odboru za finance potrdili amandma za leto 2020, 60 milijonov, 65 milijonov za 2021 žal ne. In še enkrat je treba povedati, če nismo toliko pametni – upam, da boste našli nekje ta sredstva, obljubljate že, da boste, kljub temu da ta amandma ne bo potrjen tukaj na plenarki, da boste šli v obnovo gorenjske proge. Ni samo gorenjska proga potrebna obnove, saj je tudi dolenjska zelo slaba, pa je tudi proga proti Kamniku slaba, pa je bila nekoč proga na Vrhniko, ki je ni več, kar je zelo zelo žalostno; pa je bila v Planico, pa je tudi ni več. Delali smo s tem – ja, ni da bi človek govoril! In ko se bo koncem leta 2020, v začetku 2021, pol leta obnavljal karavanški tunel, se pravi cev, takrat je idealna priložnost za obnovo gorenjske proge. Idealna priložnost. Tudi župani [[…]]Ker bo pač proga zaprta, tovorni promet bo šel po obvozni poti, potniki se pa lahko vozijo z nadomestnim avtobusnim prevozom iz Kranja do Jesenic, ne bo nobeden nič jezen, ker bodo vedeli, da bodo dobili boljšo progo, tudi večjo varnost ob progi, kar se tiče prehodov čez progo, nadvozi razpadajo ob progi in tako naprej. za vso infrastrukturo, za katero je zadolžena lokalna skupnost ob železniški progi, so se župani vseh gorenjskih občin ob progi zbrali in podpisali tudi pismo, prošnjo, pismo o nameri, prosili državo, da priskoči na pomoč, mi bomo svoj denar namenjali v občinskih proračunih, kar ga so tudi. Papirji, projekti so pripravljeni, projekti za izvedbo in tako naprej. Tudi infrastruktura Slovenskih železnic si neznansko želi obnove te proge in mislim, da je res, da se ne bi slučajno zgodilo, da ne bi v tistem pol leta, ko se bo tunel obnavljal, izkoristili te priložnost in obnovili gorenjsko progo, ker v nasprotnem primeru se je ne bo nikoli. To sem stoprocenten. Kvečjemu se bodo začele dogajati kakšne velike nesreče, ko bodo lomi tirnic, ko se bo marsikaj lahko zgodilo. Mislim, da bi bil res zelo primeren čas, da se potem to tudi v tistem obdobju zapore proge naredi. Kar se tiče železnic le še to. Prihajajo novi vlaki, tokrat Stadlerjevi, tudi dvonadstropni, kar je pohvalno, ampak glede na to, da ves čas govorimo o ekologiji, o trajnosti, mobilnosti, o brezogljični družbi, še vedno premalo denarja vložimo v železnico. Tudi v Novem mestu sem bil na jesenskem forumu nekaj dni nazaj. O železnici smo govorili, pa o sodelovanju s Hrvaško – polno dobrih, lepih besed, spodbudnih, tudi predstavniki ministrstva so bili dol, predstavniki železnic in tako naprej. Ja, sanjamo o nečem, kako bi bilo fino, če bi iz Ljubljane v Karlovec prišli prej kot v štirih urah po dolenjski strani. Če ne bomo vlagali več denarja v to našo železnico, bomo lahko samo govorili pa flancali ljudem, ampak efekta ne bo. Pri železnici samo še to. Sicer sem že to omenil, pa bom še enkrat: država skrbi za subvencijo potniškega prometa na Slovenskih železnicah. Tovorni dela odlično, ima torej dobiček, potniški promet država subvencionira z nekimi sredstvi, mislim, da je okrog 60 milijonov letno, potniški promet Slovenskih železnic imajo pa premalo sredstev, premalo denarja za to, da bi skrbeli predvsem za svojo zgodovinsko vrednost, za nekaj, kar je k nam v Slovenijo prineslo razvoj, napredek. Vemo, da kamorkoli se je pripeljal takrat vlak, kjerkoli se je proga naredila, ob progi so nastajala mesta, so se gradile tovarne, priseljevali so se ljudje, začelo se je življenje. In muzejski vlak, parna vleka na Slovenskih železnicah propada, s tistimi sredstvi, kolikor jih imajo, se pač trudijo in skrbijo za to, vendar je treba povedati, da drugo leto po zanesljivih podatkih, ki sem jih pridobil, muzejskega vlaka v takšni obliki, kot je bil, torej naše dediščine, ne bo več. Vse tri muzejske lokomotive, ki so bile obnovljene, zapadejo v revizijo, denarja za njihovo obnovo ni, tudi vagoni so slabi, približno polovica jih je še voznih. Trudijo se še na železnici, da z dizelsko lokomotivo vlečejo te muzejske vagone, zato da prodajajo svojo destinacijo pač muzejskega vlaka. Tujci se vozijo, ljudi zanima, otroke, sedaj prihajata Miklavž, Božiček, ti vlaki so bili polni otrok. Skratka, če ne bo nekaj več sredstev namenjenih za to, da država tudi pomaga pri tem, kar je, mislim, da dolžnost države je, da ohranjamo takšno dediščino, bo pač vse skupaj propadlo in to me zelo zelo žalosti. Kar se tiče cestne infrastrukture, sem že prej omenil – lokalne ceste, državne ceste – je pač treba povedati, da nekje se je nekaj naredilo, se bo še tudi naredilo; ampak trend modifikacij, modernizacij, prenov, gradenj obvoznic, vseh teh večjih projektov tretje razvojne osi, pa iz Zasavja pa proti Dolenjski, je prepočasen glede na potrebe, kakšne so. Glede na razvoj avtomobilske industrije, modernih avtobusov, potreb po vožnji s kolesi – z električnimi kolesi, z električnimi motorji, dvokolesniki –, če hočemo, peš hoje in tako naprej. Glede na vse to, o čemer stalno govorimo – o brezogljični družbi, o trajnostni mobilnosti pa izdelujemo celostne prometne strategije –, je ta trend izboljšave cestne infrastrukture mnogo prepočasen. Tega se je treba zavedati in ne vem, kdaj bomo čas ujeli, glede na to, da smo v prejšnjih letih, desetletjih zanemarjali to področje. Tudi prepočasi gre vse skupaj. Zelo prepočasi, preveč je nekih birokratskih ovir, preveč je težav, predolgo se čaka na razna dovoljenja, od vodnih soglasij do okoljskih. Ne vem, če se dela neka obveznica v Hotiču pri Litiji, spet en primer iz lokalne skupnosti, pri katerem prosimo, dajmo že enkrat to narediti, ker je tako nevarno pa tako duši promet. Če se dela to 15 let, samo papirje rihta – ja, bog se usmili! Vmes se je naredilo že kar nekaj drugih stvari, ki so prišle na vrsto mnogo kasneje in je bilo vse skupaj kar hitro urejeno. Tukaj mislim, da bi bilo treba malo pohiteti. Kar se tiče javnega sektorja. Za javni sektor denarja je vedno dovolj, vedno več zaposlenih, plače gredo tudi gor, se pa premalo naredi oziroma skoraj nič pri upokojencih, invalidih, vojnih veteranih, tam gremo pa gor za en evro, dva, tri ali pa drugo leto šest evrov, pa take. Sramotno. Sramotno! O pokojninski in zdravstveni blagajni smo prej zelo podrobno slišali kolega Pavšiča, ki je zelo podrobno vse razložil, tako da je lahko vsak popolnoma razumel, kako te stvari potekajo v teh blagajnah. S tem proračunom lahko še rečem, da je premalo skladnega razvoja, predvsem skladnega razvoja samega podeželja. Še vedno res je, da tudi nimamo pokrajin, upam, da do tega čim prej pride, predvsem z vidika skladnega razvoja. Predvsem s tega vidika. Ne se bom dotikal pokrajin, kam kdo kam paše, ampak naredimo te pokrajine take, da bodo za osnovni pomen, za razvoj regij, za razvoj pokrajin, da bo razvoj skladnejši, da bo tam, kjer bo potreba, več denarja, tam, kjer je pa že vse skupaj bolj razvito, pa mnogo manj; ne pa, da imamo Slovenijo razdeljeno na vzhod in na zahod, pa vemo, kakšne težave imamo pri tem, koliko procentov je katero področje kje razvito. Bog ne daj, da se še kaj dosti naprej razpravlja o fiskalnem pravilu, kar se tiče preoblikovanja tega fiskalnega pravila, za katerega je po mojem mnenju in tudi po mnenju Slovenske demokratske stranke prav, da ga imamo, da imamo neko varovalko, neko zavoro, da ne bomo šli spet preko nečesa, česar ne zmoremo. To se mi zdi zelo pomembno, zato mislim, da tu kaj dosti besed ne gre izgubljati. Še to. Prioritete bi morale biti vsekakor, tudi preko razpisov, tudi preko pomoči države, da najprej naredimo tisto, kar je najbolj potrebno, kar je najbolj nujno, potem bomo pa šli na stvari, ki pač niso tako potrebne. Če že imamo nekje asfalt, nekje pa makadam, najprej makadam asfaltirajmo, potem pa obnavljajmo asfalt, ne, da delamo ravno nasprotno. Enako je pri vodovodih, enako je pri elektriki. Še vedno se dogaja, da nekatere družine, kot smo lahko pred kratkim brali, nimajo električnega priključka, nimajo elektrike in ljudje zbirajo tam denar, da bodo elektro distributerju plačali, da se bo tam omrežje potegnilo. Mislim, da v letu 2019 to ne sodi nikamor. Za take stvari, tudi za tisto kmetijo Mahlin v Dragovškem oziroma Širmanskem Hribu pri Litiji – 50 tisoč kmetij je, kjer imajo ljudje željo priti nazaj na kmetije delat, zemljo obdelovati in se truditi z lastnimi rokami, pa so določene kmetije, ki nimajo električne energije, ker so ljudje takrat prekmalu odšli zaradi neumnega sistema v dolino, in zdaj je treba tam potegniti elektriko. Sami si tega ne morejo privoščiti in mislim, da bi morala tu država znatno pomagati; najprej dajmo elektriko v hiše, potem se bomo pa naprej šli z raznoraznimi ne vem kakšnimi digitalizacijami itd. Najprej osnovne stvari naredimo, vodovode, elektriko, kakšen asfalt in tako naprej, potem bomo pa fantazirali, kako bomo ne vem kaj vse delali. Prioritete so zelo važne, prisluhnimo ljudem ali pa območjem, lokalnim skupnostim. Tam, kjer ni osnovnih pogojev za življenje, najprej tam ponaredimo, potem bomo pa nadgrajevali drugje. To se mi zdi zelo pomembno in tudi proračun bi moral biti tako naravnan in narejen, pa potem mogoče tudi mi ali pa jaz ne bi tu opozarjal na te stvari. S tem bi svojo razpravo, svoje mnenje, pogled na ta proračun nekako zaokrožil. Upam, da se bo koga kaj prijelo pa da bi te smernice morda že drugo leto, če bo ta proračun potrjen, pri rebalansu, če bo potreben, upoštevali moja skromna priporočila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V parlamentu zelo različno gledamo na stvari, kar je seveda prav. Vseeno bom poskušala predstaviti svoj pogled na proračun z malo bolj pozitivne strani. Kot sem že na Odboru za finance povedala, proračun ni samo računovodski dokument, ampak je tudi ogledalo državi v smislu njenih ekonomskih politik in prioritet. Proračuna sta socialno, družbeno in razvojno naravnana in sledita trem ključnim usmeritvam. Dosegamo nominalni presežek v javnih financah in po dolgih letih, ko smo imeli minus v blagajnah, imamo končno pozitivni saldo in nadaljujemo z javnofinančno konsolidacijo. Znižujemo javni dolg in Slovenija je druga država v Evropi, ki je najbolj uspešna in najhitreje znižuje javni dolg, kar pomeni, da smo manj zadolženi in več ustvarimo. Zagotavljamo srednjeročno uravnoteženost javnih financ in, ne nazadnje, proračuna sta usklajena s fiskalnim pravilom, kar potrjuje tudi Fiskalni svet. Glede na to, da se govori in so očitki, da proračun ni socialno naravnan; v proračunu za leto 2020 namenjamo za socialno varnost 1,2 milijardi evrov. Kam gre ta denar? Tu imam spisek in si bom vzela čas in bom prebrala samo nekaj socialnih transferov in mislim, da se lahko skorajda vsak državljan najde v nekem socialnem transferu. To so: otroški dodatek, denarna socialna pomoč, izredna denarna socialna pomoč, pogrebnina, posmrtnina, državna štipendija, pravica do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje, pravica do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev, znižano plačilo vrtca, subvencija malice za učence, subvencija malice za dijake, subvencija kosila za učence, brezplačna pravna pomoč, oprostitev RTV prispevka, vinjeta za velike družine, varstveni dodatek, subvencija najemnine, dodatek za veliko družino ne glede na materialni položaj družine, kjer ni cenzusa, pomoč ob rojstvu otroka, ne glede na materialni položaj družine, starševski dodatek, tudi ne glede na materialni položaj družine, materinsko, očetovsko in starševsko nadomestilo, plačilo prispevka za socialno varnost od minimalne plače, v primeru štirih ali več otrok, ne glede na materialni položaj družine, 50-procentno znižanje letne dajatve za uporabo vozil v cestnem prometu za družine z vsaj štirimi otroki – ne glede na materialni položaj družine, vračilo davka na motorna vozila za družine z vsaj tremi otroki, tudi ne glede na materialni položaj družine. To je samo en del socialnih transferov in ostalih pravic, da ne naštevamo še vseh ostalih in o tem, ali je naša država oziroma naš proračun socialno naravnan ali ne. Znesek 1,2 milijardi predstavlja 12 odstotkov proračuna in to ni majhen znesek, res pa je, da se je treba tu vprašati, ali so razdeljeni pravično. In dejstvo, da imamo pri rekordni zaposlenosti vedno več socialnih transferov, verjetno kaže na to, da so v sistemu anomalije. Zato pravzaprav ne razumem določenih partnerjev, predvsem tudi v koaliciji, da nasprotujejo določenim ukrepom, ki bi te ukrepe oziroma te nepravilnosti odpravile. Mislim, da se mora delo v Sloveniji izplačati in prvi korak pri tem je Vlada že naredila, da smo zvišali minimalno plačo in tudi znižali davčno obremenitev dela s samo dohodninsko lestvico in tudi s tem, ko smo razbremenili regres. V proračunu namenjamo tudi 339 milijonov za znanost, kar je bistveno več kot pretekla leta, denar usmerjamo predvsem v javne raziskovalne zavode, usposabljanja in razvoj znanstvenih kadrov ter raziskovalno opremo. Spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti ter pospeševanje tehnološkega razvoja, spodbujanje investicij in razvoj turizma so zelo pomembne teme. Za to namenjamo 193 milijonov in s tem želimo povečati dodano vrednost in konkurenčnost podjetij. Tudi v razvoj kakovostnega in dostopnega zdravstva, preventivo, izboljšanje zdravstvene oskrbe, uspešnejše delovanje zdravstvenega sistema namenjamo 198 milijonov, poleg tega, da 3,3 milijarde evrov prispeva za to še zdravstvena blagajna. Za izobraževanje in šport namenjamo 1,9 milijarde evrov, kar pomeni 18 odstotkov vseh proračunskih sredstev in s tem zagotavljamo kakovostno vzgojo in izobraževanje. 11 odstotkov proračuna, kar pomeni 1,1 milijarde evrov, namenjamo investicijam in več kot polovico teh sredstev namenjamo financiranju železniškega in cestnega prometa ter njune infrastrukture. Ne nazadnje, za pokojnine več kot 600 tisoč upokojencev letno namenjamo približno 5 milijard evrov, pri čemer državni proračun namenja malo manj kot milijardo, in za leto 2020 je predvideno usklajevanje pokojnin in tudi izplačilo letnega dodatka, za kar je namenjenih 145 milijonov evrov. Verjetno se vsi strinjamo, da nikoli ne bomo imeli proračuna, s katerim bi bili vsi zadovoljni, vendar menim, da sta v danih možnostih dopolnjenega predloga proračuna pripravljena optimalno in upoštevata učinke nekaterih zakonov, ki v prvotnih predlogih niso bili upoštevani, saj tudi niso bili še sprejeti. Upoštevajo se tudi opozorila Fiskalnega sveta, s tem ko je upoštevan finančni učinek davčnih sprememb. Naknadno so zagotovljena sredstva tudi za gradnjo zahodne obvoznice Slovenska Bistrica in tudi sredstva za povečanje števila v programih javnih del. Če na koncu povzamem, menim, da imamo pred seboj dobro dopolnjena predloga proračunov, saj imata v letu 2020 415 milijonov oziroma 0,8-odstotni BDP presežek, prav tako v 2021 za 656,6 milijonov presežkov. Zniževali bomo javni dolg povprečno na leto za 4, za 4 in pol odstotka, zagotavljamo srednjeročno uravnoteženost javnih financ in na podlagi vseh politik, ki so opredeljene v proračunu, omogočajo stabilno delovanje. Poleg tega pa sta dopolnjena predloga proračuna tudi skladna s fiskalnim pravilom. Na koncu razmišljam, da tako kot je družinska blagajna omejena in ni vreča brez dna, je prav tako tudi državni proračun. Res ne razumem nekaterih, ki na eni strani želijo obremenjevati proračun predvsem s projekti v določenih občinah, na drugi strani pa potem govorijo, da proračun ni razvojen, da ni socialen, da nima zelenega preboja in ne vem kaj še vse in da ga ne bodo podprli. S tem se kaže odgovornost in vedeti je treba, da v manjšinski vladi, kakršno imamo sedaj, nosijo veliko večjo odgovornost tudi opozicijske stranke pri nesprejetju proračuna. Odzvala bi se še na kolega Širclja glede fiskalnega pravila. Nihče ni rekel, da je treba fiskalno pravilo ukiniti. Ampak smo govorili, da bi bilo potrebno oziroma bi bilo smiselno iz Zakona o fiskalnem pravilu izločiti omejeno sporno formulo in ohraniti zgolj vsebinsko opredelitev, da morajo biti javne finance srednjeročno preko celotnega cikla, poslovnega cikla, uravnotežene. Potrebno bi bilo bolj preprosto pravilo, brez metodologije proizvodne vrzeli, ker je pač ni mogoče pravilno oceniti. Če dam samo primerjavo. Recimo, švedsko fiskalno pravilo je bistveno bolj preprosto in učinkovito, čeprav tako kot naše pravilo temelji na dikciji izravnanosti javnih financ čez celoten poslovni cikel, pa ne uporablja koncepta proizvodne vrzeli. Pravilo je, da toliko, kot je država s proračunskimi primanjkljaji potrošila več v času recesije, mora nadoknaditi s proračunskimi presežki v času konjunkture. Ravno temu je namenjeno fiskalno pravilo, ki nas zavezuje, da v dobrih časih ustvarimo presežke in si ustvarimo rezervo za slabe čase. Omenili smo tudi, in kar je najbolj pomembno, da iz fiskalnega pravila vzamemo javne investicije, saj gre to za naložbe, ki bi koristile naslednjim generacijam. Če zaradi tekočih zadev omejimo javne investicije, ki jih po navadi najlažje in najhitreje porežemo, bi s tem prizadeli oziroma prizadenemo bodoče generacije. Zato je bilo naše mnenje, da bi bilo prav, da se začnemo o tem pogovarjati in morda doseči vsaj konsenz glede interpretacijo ocen fiskalnega pravila v smislu, da formule ne uveljavljamo kot točkovno vrednost, pač pa bi morali določiti interval, znotraj katerega bi se smeli gibati v proračunu načrtovani javni izdatki za prihodnje leto. Na koncu bi se odzvala še na kolegico Anjo Bah Žibert, da se je Vlada odločila za črni scenarij. Ne! Vlada se ni odločila za črni scenarij, ampak se je odločila za svetlo prihodnost. In vedno ima vsaka stvar dve plati; lahko jo pogledaš s pozitivne ali negativne plati ali kot včasih radi rečejo, da je lahko kozarec napol poln ali napol prazen.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Prva ima besedo Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Za začetek bi rada povedala nekaj o tem, kaj se mi zdi pomembno, da bo tudi moj Maribor dobil v tem proračunu, potem pa se bom odzvala še na nekatere druge zadeve. Povedati moram, da ljudje v Mariboru ogromno pričakujejo od tega proračuna in tudi upravičeno glede na vse zadeve, ki so se v zadnjih desetletjih tudi z drugim največjim mestom dogajale, in tudi glede na stanje, ki v Mariboru v tem trenutku je. Včasih se nam v Mariboru zdi, da smo malce pozabljeni od te države, jaz pa se kot mariborska poslanka trudim, da temu ni tako. Za območje Maribora proračuna 2020 in 2021 predvidevata sredstva za investicije na področju energetske učinkovitosti, cestne in železniške infrastrukture ter trajnostne mobilnosti. Predvsem me pri tem veseli, da so izdatnejša sredstva namenjena za prepotrebno energetsko sanacijo šolskih ter predšolskih objektov, in tudi dejstvo, da bo Univerza Maribor dobila približno 50 milijonov evrov več za sredstva za raziskave in razvoj, kar se do sedaj v zgodovini te univerze še nikoli ni zgodilo. Na to, moram priznati, sem zelo ponosna. Prav tako se nadaljujejo tudi investicije za nadaljevanje gradnje pomembnih obvoznic oziroma prometnic v Mariboru, to je zahodna obvoznica, Streliška, Kardeljeva, tudi Cesta proletarskih brigad, Limbuška, Koroška cesta se nadaljuje, izvennivojsko križišče na Ljubljanski naj bi se v roku 14 dni ali enega meseca tudi odprlo – tudi v tem proračunu oziroma v 2020 bomo še nekaj denarja dali za to, čeprav je to začela prejšnja vlada. Podvoz Ledina naj bi se končno uredil. To so vse stvari, na katere v Mariboru pravzaprav že zelo zelo dolgo čakamo. Uspele so se tudi v prejšnjem mandatu, in se zadeva nadaljuje, urediti tudi tako imenovane kolesarske poti in to so neki projekti, ki bodo doprinesli tudi k temu, da se bo turizem v Mariboru lahko še boljše razvijal. Poleg investicij v višini 3 milijonov evrov za nakup opreme v UKC Maribor bodo zagotovljena sredstva tudi za preselitev Oddelka za pljučne bolezni na matično lokacijo v mestu. Vsi tisti, ki ste kdaj že bili na pljučnem oddelku na Pohorju v Mariboru, veste, da je to socialistična stavba, 50 let stara, popolnoma, ampak res popolnoma neprimerna za bolnike. Plus tega pljučnega oddelka je v tisti stavbi samo v tem, da je to na Pohorju, da je tam malo boljši zrak kot v mestu, to pa je tudi edini plus. Vesela sem, da se bo ta agonija s tem pljučnim oddelkom končno začela reševati in bi se tukaj ministru tudi zahvalila. V teku je tudi javno naročilo za vgradnjo gasilskega požarnega dvigala in predelavo požarnih sektorjev na stolpnici UKC Maribor. Zakaj to poudarjam? Zato, ker smo ob teh bombah, ki so bile aktualne v Mariboru 14 dni nazaj, pravzaprav morali evakuirati tudi ljudi, ki so v bolnišnici, in takrat se je pokazalo – ne boste verjeli! –, da nimamo dvigal, da bi lahko te bolnike evakuirali. To niso šale, tudi to rešujemo s tem proračunom. O zahodni obvoznici Slovenska Bistrica je bilo že nekaj rečenega. Vlada ga je dodala. Zelo pomembna investicija tudi zato, ker bomo s tem ohranili res visoko izvozno podjetje, ki zelo dobro dela, jim naredili eno obvoznico, kjer ne bo treba skozi mesto voziti toliko in toliko tovornjakom vsak dan. Ob tem pa je treba tudi povedati, da bo tudi Impol, se pravi ta firma, sama milijon evrov financirala v kablovod, ki ga potrebuje zato, da bo lahko delala v svoji proizvodnji, kar pomeni, da sta se tukaj združila javno in zasebno; ob tem, da se ta gospodarska družba zaveda tudi tega, da tudi sama mora nekaj doprinesti oziroma dati nekaj svojega lastnega denarja, zato da bo pač lahko učinkovitejša. Seveda to zelo pozdravljam. V dopolnitev proračuna imamo tudi obnovo železniške proge Maribor—Šentilj, to je največja investicija v zgodovini. Kar se tiče tega našega dela, 253 milijonov evrov gre v to posodobitev železniške proge in upam, da se bodo te stvari res izvedle tako, kot so planirane, in da bomo lahko na ta način tudi pognali en cikel v Mariboru, ki ga nujno potrebujemo. To je, kar se tiče Maribora, če bo treba, bom še o Mariboru kaj več povedala, saj veste, da to z lahkoto povem. Bi pa mogoče kljub temu pokomentirala vsaj nekaj malega, kar se tiče kolegov, predvsem kolegice Anje Bah, ki je bila prej na vrsti. Moram priznati, da ko njo začnem poslušati, me ima, da bi si takoj kroglo poslala v glavo ali pa vsaj žilo prerezala. Resno mislim. Ker, ko njo človek posluša, reče: »Pa kaj si nor? Pa mi živimo, ne vem, kje!« Mislim, mi živimo definitivno v neki deželi, kjer hodimo vsi bosi pa jemo še z rokami. Res grozljivo, kar se mi zdi popolnoma neodgovorno od nekoga, ki je tukaj že toliko in toliko let. To se mi zdi grozljivo. Pa veste, zakaj? Zato, ker se takrat spomnim na debato, ki sem jo imela 14 dni nazaj s svojo sestro, ki je profesorica na eni izmed gimnazij. Z dijaki je bila 14 dni na Erasmusovi izmenjavi na Irskem. Tam je spremljala te dijake, ki so imeli prakso v vrtcih, ker na njihovi gimnaziji imajo tudi ta predšolski program. Ali veste, kako je tam? Otroci pridejo v vrtec z lunch paketi, če jim jih starši dajo. Če jim starši ne dajo lunch paketov, so otroci cel dan lačni v vrtcu. Ali se to slučajno pri nas v katerem vrtcu zgodi? Ali se to slučajno zgodi pri nas v kateri od šol? Ne! Moram tudi povedati, da če me spomin ne vara, sta moja dva oba sinova v vrtcih jedla in tudi v šolah sedaj jesta, ker jim pač to tudi sistem omogoča. Pravzaprav zelo dobro, z vsemi tistimi dietnimi in takšnimi in drugačnimi ponudbami, ki jih v naših vrtcih in šolah imamo. In to je dodana vrednost te države in to je tisto, za kar ravno – kajne – ne morem kupiti teh zgodb, kako je vse slabo in kako je vse črno in kako je grozljivo in ne vem, kaj še vse. V tej državi imamo tudi tako imenovano brezplačno šolstvo, ki to tudi je, razen seveda tistih nekih malih stvari, ki jih moramo starši plačevati, a zaenkrat še nobene šolnine nismo plačali. Sama sem se izobrazila v tej taisti državi in za to moji straši niso plačali niti enega evra šolnine. To je velika dodana vrednost. Ko to poveš kolegom iz balkanskih držav, recimo naših nekdanjih ali pa komu drugemu, sploh ne morejo verjeti, da je to mogoče, da lahko tudi študentje iz Srbije pridejo v Slovenijo, pa ne plačajo šolnin, njim je to unbelievable. Sploh ne morejo razumeti, da je to mogoče, ampak ja, tudi to imamo v Sloveniji – brezplačno šolstvo. Izobrazila sem se tudi fakultetno, brez da bi plačali moji starši šolnino. Še več, imela sem tudi študentske bone, tako kot jih imajo še danes, imela sem tudi štipendijo, živela sem v študentskem domu, pa ne bom zdaj spet načenjala cele debate o študentskih domovih in o tem, da imajo današnji študentje, razen redkih izjem, pravzaprav problem s tem, kje bodo parkirali, ne kako bodo študirali. Če boste imeli kdaj kaj časa, peljite se malo okrog študentskih domov, pa si poglejte vozni park, ki ga imajo danes študentje. Seveda pa mi lahko zdaj spet kdo reče, da je premalo študentskih postelj. Res je, v Mariboru nimamo teh težav tako velikih, v Ljubljani jih pa imajo, pa je treba mogoče malce zgodovino pogledati, pa se vprašati, zakaj. Ampak pustimo stati. Ne morem mimo enega citata, ki ga je gospa Anja Bahova povedala, »ta vlada sprejema ukrepe, ki so nepotrebni za te državljane«. Andreja jih je prej že naštela, tu jih imam 24 plus 11, pa niso še vsi. Samo spomnila bom še na otroški dodatek, na porodniško eno leto – to je unikum! Ko sem svoji prijateljici iz Haaga rekla, da sem eno leto doma, pa meni so še za tri mesece podaljšali porodniško zaradi nekih težav mojih otrok, je rekla: »Pa šta bi ja dala, da bi to mogla i kod nas!« Hrvatica je namreč, ki živi v Haagu. Ona je šla po treh mesecih v službo. Veste, s čim je imela največji problem? Kam bo dala otroka. V Sloveniji naše otroke damo v vrtce, in to v javne vrtce, ki jih seveda moramo starši plačati, ampak tisti, ki tega ne zmorejo, pa dobijo za to tudi pravico do znižanega plačila vrtca, zato ker za to poskrbi ta država in v tem trenutku tudi ta vlada. O vseh subvencijah za malice, kosila tudi za dijake ne bom govorila. O vseh možnih pogrebninah, posmrtninah, izrednih denarnih socialnih pomočeh, državnih, otroških dodatkih, plačil prispevkov za socialno varnost – ne bom govorila o tem, ker smo v zadnjem času ogromno govorili pa še bomo. Skratka, hočem povedati, da to niso nepotrebni ukrepi za državljane, ampak so zelo potrebni ukrepi za državljane in sem vesela, da jih ta vlada razume in da jih ljudem, ki si iz takšnih in drugačnih razlogov ne morejo privoščiti marsičesa, lahko damo mi kot družba. O fiskalnem pravilu ne bom, ker je bilo jasno povedano, da LMŠ nikoli ni rekla, da ga želi ukiniti, je pa rekla, da ga želi malce razrahljati zaradi tega, da bomo lahko v tej Sloveniji tudi zagnali investicijske cikle, ki so verjetno tudi nujno potrebni, zato da ne bomo padli v takšno recesijo kot se nam je že zgodilo. Še en citat moram povedati: »To je žalostna podoba Slovenije. Odločili ste se za črni scenarij.« Konec citata. Samo vprašala bi vse te poslance, ki danes tukaj res tako negativno govorijo, ali mogoče kdaj gredo po Sloveniji in če gredo po Sloveniji, pa ne samo v Ljubljano še mogoče kam drugam, če imajo odprte oči. Če se zavedajo, da v Sloveniji lahko tisti, ki seveda želi delati, lahko dela, sploh danes, in relativno normalno živi. Rekla sem »relativno normalno živi«; eni malo boljše, eni malo slabše, zato ker eni so pripravljeni delati štiri ure na dan, eni osem, eni pa petnajst, zato ker v Sloveniji nismo vsi enaki in nikoli ne bomo in tudi delamo nekateri malo več, nekateri pa malo manj. Tako pač je. Seveda pa ima v Sloveniji vsak svojo hišo, po možnosti mora biti zelo zelo velika, tako za tri družine, to je minimalno; biti mora lastniška, seveda normalno, ki je nikoli in pod nobenim pogojem ne bo prodal, niti pod razno, čeprav je ne more vzdrževati in čeprav sam živi v njej, zato ker to je on naredil s svojim delom. Takšnih ljudi v Sloveniji je ogromno, ampak res ogromno. Jih poznam kar nekaj tudi sama. Poskušam tudi razviti to debato o tem, da ko starejši ljudje ostanejo sami v velikih hišah in jih več ne morejo vzdrževati s svojimi penzijami, da bi mogoče bilo smiselno razmisliti o tem, da se te velike hiše tudi prodajo, ampak saj veste, kako se konča ta debata v Sloveniji. Sedaj pa Slovenec nima samo velike hiše, ki je ne more več vzdrževati, potem ko gre v penzijo, ampak ima tudi velik avto pa, če je le mogoče, ima malo boljšega od soseda pa malo večjega. Enega velikanskega, ki pač stane toliko, kot stane. Potem pa je seveda problem, ko je treba plačati zavarovanje pa kasko in ne vem kaj še. Sedaj sem malce to posplošila in plastično prikazala, ampak tako pač, žal, je v Sloveniji. Tudi to miselnost bomo morali v Sloveniji počasi malce obrniti oziroma začeti drugače razmišljati. Se pa zelo zelo strinjam s kolegi predgovorniki, ki so govorili o tem, da je treba spodbujati delo v tej državi in da je treba ljudem dati možnost, da delajo in ob tem normalno zaslužijo, da lahko preživijo. S tem se pa strinjam. Imamo pa tudi težavo, da se s tem vsi v tej hiši ne strinjamo, to smo videli nedavno nazaj. Imamo težavo tudi s tem, da se s tem tudi tisti, ki bi lahko delali, pa ne delajo, tudi ne strinjajo. Tako imamo tukaj malce različne poglede na zadeve. Kar mene še zelo veseli, da v tem proračunu imamo – to so investicije, znanost, razvoj, ki prinašajo dolgoročno povečanje konkurenčnosti in dodano vrednost gospodarstva, ker vsako uspešno gospodarstvo temelji na primarni produktivnosti in tudi visoki dodani vrednosti. Tukaj bomo morali Slovenci še nekaj narediti. Mi se zelo radi primerjamo s sosednjo Avstrijo, ampak, tam so malo drugačne zahteve in malce drugače se počne. Samo en primer. Zadnjič je bila cela debata o Mariboru, mislim, pol Maribora je bilo v zraku zato, ker si je nek direktor javnega podjetja dovolil svojim zaposlenim dati na oglasno desko obvestilo, kjer je pisalo, da ko gredo na cigareto, morajo potegniti kartico, da se jim bo to odštelo – to je bila cela drama, kajne. Kar se mene tiče, je to povsem pravilno. Jaz ne kadim in tega tudi ne podpiram, in to vedno zelo jasno svojim kolegom, ki kadijo, povem. Jaz nimam težave s tem, če kdo kadi, ampak če nekdo kadi in gre v treh urah trikrat, štirikrat na cigareto, to pač pomeni takšno in takšno produktivnost. Kaj hočem povedati v primerjavi z Avstrijo? Tam je to normalno, tam to sploh ni vprašanje. Veste, v Sloveniji imamo še eno težavo – to je težava pravic. Vsi imamo pravice, vse mi pripada, ob tem pa malce pozabljamo na odgovornosti, ki jih ob tem, ker mi vse pripada in ker mi država mora dati. Pozabljamo. O tem bi lahko govorila še veliko, pa ne bom. Skratka, veseli me, da bomo za znanost dali več, veseli me, da se bosta gospodarstvo in raziskovalna sfera začela bolj povezovati, ker to je tisto, kar bo prineslo dodano vrednost, ker na ta način bomo lahko več tudi ustvarjali. Tu zelo pozdravljam to odločitev Vlade, da damo v dveh proračunih, mislim, da 600 milijonov več za raziskave. Tu bi zaključila, pa se bom še po potrebi vključevala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Res je, proračun je temeljni akt vsakega leta za vsako vlado, za vsako državo, in usmerja politiko v prihajajočem letu na različnih področjih. Jaz se ne bom dotaknil vseh, bom pa, glede na to, da prihajam z Gorenjske in da je bilo kar nekajkrat omenjeno nekaj stvari, ki se dotikajo Gorenjske, spregovoril o teh stvareh. Najprej bi rad spregovoril o blejski obvoznici. Blejska obvoznica je rak rana že vrsto let. Tisti, ki zahajate poleti na Bled ali v Bohinj, imate ta privilegij, da se vam pot podaljša z ene ure na dve uri in več. Dejansko se govori o tej blejski obvoznici že 50 let. Bila so že zagotovljena sredstva. Nekdanji bohinjski poslanec Urh iz vrst Desusa je dobil priznanje Občine Bled za izgradnjo te obvoznice, pa je še danes ni. Tako se je kar precej stvari odvilo v teh letih. Pred kratkim, če ste spremljali medije, so Blejci pripravili tiskovno konferenco, na kateri so, po moji oceni, nepremišljeno udrihali po pristojnem ministrstvu, katerega ministrica je iz vrst Stranke Alenke Bratušek. Moram reči, da mi je žal, pravzaprav se čutim malo prizadetega, ker me niso niti povabili na to tiskovno konferenco. Ko je Nova Slovenija vložila amandma na Odbor za finance, so baje kontaktirali z vsemi strankami, razen s Stranko Alenke Bratušek, ki ji pripadam. Ne bom rekel, da sem užaljen, sem pa presenečen. Zato morda apel za prihodnost: če želimo to obvoznico zgraditi, potem bomo morali strniti vrste vsi, občina, država, občanke in občani Bleda, tudi Bohinja in ostalih sosednjih krajev, ker v nasprotnem primeru do tega ne bo prišlo. Zakaj to ponavljam? Predvsem zaradi dejstva, da je prva in osnovna zadeva pri tej obvoznici soglasje lastnikov. Treba se je zavedati, da je v tem trenutku zbranih 70 odstotkov soglasij in da jih še 30 odstotkov manjka. Ministrstvo za infrastrukturo vodi postopek razlastitve, za katerega upam, da jim bodo na Občini Bled pomagali pri določenih zadevah, da bo dejansko prišlo do tega, da bodo zbrana vsa soglasja in da se bo lahko začetek del pričel. Tudi to naj povem, da je res, da ni v načrtu razvojnih programov obvoznice Bled s 25 milijoni, ampak lahko pa trdo zagotovim, da se bodo dela, če bosta pridobljeni še ti dve soglasji za krožišče v Betinu – tisti, ki ne poznate Bleda, to je ta vzpon proti Bledu gor. Tam naj bi zraslo krožišče za obvoznico in ta naj bi se začel delati v jeseni leta 2020. Se pravi, naslednje leto v jeseni so zagotovljena sredstva za pričetek prve faze, ker je pač gradnja razdeljena na več faz. Prva faza je krožišče Betin, potem sama trasa in seveda tukaj je še predor, ki je planiran v projektu. Tako lahko zatrdim iz trdnih virov, da če bosta pridobljeni še ti dve soglasji za krožišče v Betinu, potem bodo dela v jeseni leta 2020 stekla. Drugi problem, ki se dotika Gorenjske, je gorenjska proga. O tem smo že kar nekaj slišali. Mislim, da je bilo že podanih nekaj predlogov okrog tega, na Odboru za finance je bil celo izglasovan amandma. Tudi tukaj naj povem, da so zagotovila ministrstva in pristojne ministrice ta, da bodo v naslednjem letu, ko se bodo pričela dela na karavanškem predoru, hkrati stekla tudi dela na gorenjski progi, tako da je to zagotovilo dano. Je res, da ni v NRP tega, so pa sredstva zagotovljena iz drugih naslovov, tako da pomirim župane teh občin, da bodo v naslednjem letu ta dela stekla. Zdaj bi pa rad še, glede na to, da sem bil župan dolga leta, in glede na to, da vem, kaj pomeni povprečnina v vsaki občini, povedal, da seveda vsak si želi, da bi dvignili povprečnino v nedogled, ampak žal, dejstva so jasna. Problem, ki ga vidim, je v tem, da smo sicer na odboru sprejeli sklep, da se povprečnina dvigne. Problem tega je pa to, da smo to sprejeli znotraj zakonov o izvrševanju proračuna, tako imenovanega ZIPRS, v proračunu pa teh sredstev ni. To pomeni, tisti, ki je predlagal ZIPRS, bi mogel vedeti, da bi moral predlagati tudi proračunska sredstva v samem proračunu, ker bi potem moral povedati tudi, od kje bo vzel. Ker če nekam daš, potem moraš nekje vzeti. Tukaj je malo problem znotraj tega, ker tudi če se bo izglasovala višja povprečnina, bo problem zagotoviti sredstva, ker v proračunu teh sredstev ni. Tako je to samo neko opozorilo okrog tega, kako [[…]]Je pa jasno, da si vsi želimo višje povprečnine, saj kdo pa ne! Ampak, to se mi zdi ena tehnična zadeva, ki jo je treba upoštevati. Bom kratek, da ne bom vzel časa tudi drugim, da bodo lahko razpravljali. Toliko sem imel zaenkrat povedati. Če bo pa še kaj, se bom pa kasneje oglasil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Smo pred najpomembnejšo odločitvijo v tem mandatu, ali bomo naredili zrelostni izpit, je odvisno zgolj od naše pripravljenosti. Na izbiro imamo dve možnosti: sprejetje državnih proračunov za naslednji dve leti in pripadajoči zakon o njunem izvrševanju ali pa premik v območje nepredvidljive politične krize, kjer se bodo karte na novo zelo temeljito premešale. Ni pomembnejšega akta ali zakonskega predloga od vsakokratnega sprejemanja in obravnave državnega proračuna, kjer se najbolj jasno odraža vsakokratna politika aktualne vlade, tokrat prvič v slovenski zgodovini politika manjšinske vlade. To bo tudi preizkusni kamen, ali lahko pri nas na političnem prizorišču preživi tudi manjšinska vlada. Danes smo od finančnega ministra dr. Andreja Bertonclja slišali, da ima Slovenija enega najboljših proračunov med evrskimi državami. Ne vem, zakaj mu ne bi verjeli. Proračuna sta tudi nominalno najvišja v vsej slovenski zgodovini, imamo tudi občuten presežek prihodkov nad odhodki, znižuje pa se tudi naš javni dolg. Vse to je pozitivno. Po drugi strani pa imamo najbolj strogo fiskalno pravilo v vsej Evropski uniji. Če bi to pravilo razrahljali, bi pod streho lahko spravili tudi vse amandmaje, ki so bili sprejeti na državnozborskem finančnem odboru in še kaj bi se našlo. Za investicijske odhodke in transfere bomo v dveh letih namenili dve milijardi in 146 milijonov evrov, od tega daleč največ na področju prometne infrastrukture, nekaj nad 36 odstotkov. Seveda bi po mojem mnenju morali za investicijske odhodke zagotoviti še več razvojnih sredstev. Za največja projekta, ki se načrtujeta, za gradnjo drugega tira Koper–Divača in tretjo razvojno os smo morali na oktobrski seji Državnega zbora sprejeti celo poroštveni zakon. To je lahko nov korak k ponovnemu zagonu infrastrukturnih investicij, vendar to prav gotovo ne bo dovolj za ponovni in bolj občuten dvig gospodarske rasti. Po mojem mnenju, to sem povedal že na oktobrski seji, bo treba razrahljati fiskalno pravilo in zagnati nove investicije tudi na preostali mreži državnih cest in železniškega omrežja, ki sta med najbolj zastarelimi v Evropski uniji. Državne ceste in železnica več kot potrebujejo boljše vzdrževanje, rekonstrukcije, modernizacijo in predvsem novogradnje. Sam se samo čudim, kako nam je uspelo v preteklosti zgraditi avtocestni križ. Seveda je bilo treba najprej sprejeti ambiciozen program, to se je zgodilo leta 1995, ko je bil v Državnem zboru sprejet prvi nacionalni program izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Pred osamosvojitvijo se je na letni ravni pri nas zgradilo 8 kilometrov avtocest na leto, po osamosvojitvi pa na letni ravni kar 33 kilometrov novih avtocest in novih hitrih cest. To je štirikrat intenzivnejša gradnja, kot je bila pred osamosvojitvijo Slovenije, ki pa se je s svojimi učinki kazala tudi kot zelo velika gospodarska rast vse tja do leta 2009. Tak investicijski zagon za dvig gospodarske rasti bi potrebovali tudi danes. Po izgradnji avtocestnega križa in propadu velikih gradbenih podjetij in velike gospodarske krize, ki je takrat nastala, so zastale tudi investicije v državno cestno infrastrukturo vse tja do leta 2015, potem je nekaj let sledilo rahlo okrevanje, ki pa se zopet ohlaja tudi s tema dvema proračunoma na tem področju. Naj omenim samo zamrznitev 90 projektov, ki so bili v začetku septembra sprejeti na vladi in uvrščeni v načrt razvojnih programov za leto 2019, pa jih ne najdemo več v proračunih za leti 2020 in 2021. Namenoma sem se malo več časa zadržal na področjih investicij v infrastrukturo, v cestno in železniško infrastrukturo, toda nič drugače ni na drugih področjih. Tudi tu rabimo nekaj večjih projektov, tako na področju znanosti in informacijske družbe, varovanju okolja in tako dalje. Sploh mi ni jasno, zakaj naša država, na primer, ne more zgraditi nove narodne in univerzitetne knjižnice ali pa nove osrednje gledališke stavbe. Na tej seji bomo prihodnji torek obravnavali tudi tako imenovani zakon o kulturnem evru, ki naj bi slovenski kulturi v naslednjih letih prinesel dodatnih 122 milijonov evrov za 7 programskih sklopov, med katerimi sta tudi obnova najkvalitetnejše kulturne dediščine in kulturnih spomenikov in investicije v nekatere najbolj pomembne javne zavode s področja kulture. Seveda pa bomo morali že prihodnje leto sprejeti rebalans državnega proračuna za leto 2021, s katerim bomo zagotovili sredstva za izvajanje zakona o kulturnem evru. Če državni proračun posega na vsa področja našega življenja in na družbo kot celoto, pa je na področju zdravstvene politike njegov vpliv minimalen. Ministrstvo za zdravje od 10 milijard in 358 milijonov evrov, kolikor znaša proračun za prihodnje leto, pripada torej Ministrstvu za zdravje 195 milijonov evrov ali komaj 1,9 odstotka celotnega proračuna. Če primerjamo ta sredstva z zdravstveno blagajno, pa znaša državni proračun Ministrstva za zdravje komaj 6,38 odstotka zdravstvene blagajne, se pravi, zdravstvena blagajna obrne na leto v letu 2019 3 tisoč 53 milijonov evrov. Projekt za leto 2020 je tri tisoč 320 milijonov ali tri milijarde 320 milijonov in za leto 2021 kar tri milijarde 516 milijonov evrov. Dejstvo torej je, da se na področju zdravstvene politike oziroma na področju našega zdravja ali bolezni, če hočete, vse finančne odločitve sprejemajo v Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije in da imamo poslanke in poslanci oziroma Državni zbor na tem področju povsem minimalen vpliv. Morda v tem grmu tiči zajec, da se na tem področju ne zgodi nič posebno prebojnega. Kot rečeno, bom predlog proračunov za leti 2020 in 2021 ter predlog zakona o njunem izvrševanju podprl, prav tako pa bom podprl amandma, ki ga bo predlagala koalicija, ki bo postavil stvari na svoje mesto in bomo lahko ta dva proračuna v prihodnje tudi izvajali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Za začetek naj orišem neko prispodobo, da je proračun v bistvu omejena vreča državnega denarja, v katero preko davkov vplačujemo oziroma prispevamo vsi državljani. Iz tega naslova imamo vsekakor pravico terjati od države oziroma od vlade, ki s to vrečo denarja upravlja in ga razdeljuje, da je poraba racionalna. Zanimivo je, kot so že danes nekajkrat slišali, da so prihodki predloženega proračuna rekordni, prav tako pa so rekordni tudi planirani odhodki. Očitno je, da so tudi finančni apetiti proračunskih uporabnikov rekordni, zato nekaj kritičnih misli na samem začetku. Bojim se, da resorji oziroma proračunski uporabniki delujejo po neki ustaljeni logiki, po neki inerciji z logiko, da si vsako leto prizadevajo za povečevanje svojih sredstev, ki jih terjajo iz proračuna. Nekatera se konec leta celo trudijo, da ja porabijo vsa letno dodeljena sredstva, kajti če temu ne bi bilo tako, bi nekako izgubili podlago ali pa razloge, da od države terjajo v naslednjem letu isto ali pa povečano višino sredstev. To je pač modus operandi proračunskih uporabnikov v vseh preteklih letih in vseh vladnih mandatov in se kaže, da pač sprememb tudi v tem mandatu ne bo. Je pa to tudi priložnost, da se naš skupni davkoplačevalski denar troši neracionalno, če hočete tudi za razne nepotrebne svetovalne pogodbe, piar storitve in tako naprej. Volje in pripravljenosti, žal pa ponekod tudi znanja za notranje racionalizacije, kaj šele za kakšne strukturne premike in spremembe, pa žal ni. Res je da so proračunski izdatki oziroma odhodki v veliki večini že vnaprej zakonsko določeni in da imajo ministrstva za projektno načrtovanje zelo malo manevrskega prostora. A vendar, žal smo, še vedno prav zaradi načina dela, kot sem ga opisala malo prej, še svetlobna leta oddaljeni od modernejših proračunskih pristopov, torej od oblikovanja programskega proračuna. Je pa bilo že v predhodnih razpravah veliko besed namenjenih, ali je naše fiskalno pravilo ustrezno ali je prestrogo in bi ga bilo treba razrahljati. Sama ta predlog proračunov, ki je pred nami, ocenjujem tudi z vidika mnenja Fiskalnega sveta, ki je prvotni proračunski predlog, kljub nekim splošnim opozorilom glede makroekonomskih gibanj, ocenil kot fiskalno skladnega in vzdržnega. Zame je bil to ključen pozitiven signal in sem vesela, da tudi minister za finance sam meni tako, zato me toliko bolj skrbijo njegove današnje izjave o morebitnem umiku, če ta proračun ne bo tudi notranje usklajen. Kajti, kaj se je zgodilo na nedavni seji Odbora za finance? Prišlo je do nekih novih dejstev, do sprejema nenačrtovanih amandmajev, z zelo velikimi, z občutnimi finančnimi posledicami oziroma prerazporeditvami med posameznimi resorji. Zakaj je fiskalno pravilo tako pomembno? Ker ima, sploh v trenutnih razmerah, ko notranjepolitična situacija ni zelo stabilna, ko imamo manjšinsko vlado in ko smo nekako priča začetku ohlajanja gospodarstva oziroma zniževanju gospodarske rasti, je še kako pomembno, da to fiskalno pravilo omejuje apetite posameznih strank, ki nekatere kar tekmujejo, kdo bo določenim skupinam obljubil ali pa ponudil več tako imenovanih bombončkov. Tudi Ministrstvo za finance, sem prepričana, da bi zelo težko ukrotilo finančne apetite, če tega sidra, sploh v ustavi, in tudi izvedbenega zakona, napisanega dokaj strogo, se strinjam, ne bi bilo. Kajti, verjemite, zelo hitro bi se lahko znašli v scenariju iz leta 2009, ko je, če se spomnite, naš javni dolg izjemno narastel prav zaradi tega, ker je bila tedanja vladajoča politika nezmožna krotiti finančne apetite in smo se zadolževali za tekočo porabo. Tako upam, da bo prevladala zdrava pamet in zavedanje, da je prav fiskalno pravilo bilo tisto, ki je vladi v preteklem mandatu, pa če jo še tako kritizirate, omogočilo, da je odločno začrtala pot javnofinančne konsolidacije, kajti brez te ne bi sledila tako nadpovprečna gospodarska rast in tudi, kot smo danes slišali, rekorden proračun je tudi to omogočilo. Na kratko bi se še obrnila oziroma navezala na stališče gospoda Jelinčiča, ki je v stališču Slovenske nacionalne stranke izpostavil, da bi bilo treba prihodke v proračun še dodatno poviševati. Se strinjam v tistem delu z bolj učinkovitim pobiranjem davkov, nikakor pa ne z višanjem davčnih obveznosti. Obrnimo raje fokus in se vprašajmo oziroma si prizadevajmo za bolj racionalno trošenje tega denarja, kajti velikokrat se zgodi, da gre tudi pri porabi javnega denarja za prekomerno in brezglavo trošenje. Vprašajmo se tudi, ali si tako razkošno državo, tako razkošen državni aparat glede na trenutne razmere sploh lahko privoščimo, da ne bi zadolževali prihodnjih generacij. Ob podatku, ki ga je včeraj predsednik Fiskalnega sveta gospod Kračun navedel v svoji medijski izjavi, da bo imela ta vlada v obdobju od leta 2018 do 2021 kar 3 milijarde evrov na razpolago več, se sprašujem oziroma je na mestu vprašanje, zakaj teh sredstev ne bo mogoče usmeriti v državne investicije, v drugi tir, tretjo razvojno os, kajti, kot vemo, za ta dva ključna razvojna projekta za našo bodočnost bo še vedno potreben poroštveni zakon. In kot rečeno, če bi se obstoječo porabo načrtovalo bolj racionalno, potem bi tudi za državne investicije ostalo več denarja. Navezala bi se tudi na sprejeti amandma na odboru glede nadgradnje gorenjske proge. Finančne posledice oziroma nadomestni viri bi šli v breme investicij v avtoceste oziroma ceste, pa za 10 milijonov bi bil na ta račun okrnjen proračun Ministrstva za gospodarstvo za ključne gospodarske spodbude in kar za 20 milijonov bi bil prikrajšan tudi proračun Ministrstva za obrambo za obrambne potrebe, če bi bil ta amandma na plenarni seji čez dva dni ponovno potrjen. Morda bi bilo najbolj pereče 20-milijonsko znižanje izdatkov za obrambne potrebe. Zakaj? Ker bi bil s tem ugled naše države, ki je polnopravna članica Nata, ponovno izjemno okrnjen. Namreč, vsem ideološkim nasprotnikom tega, da smo člani Nata, naj povem, da so to sredstva, ki so namenjena za našo lastno varnost, ne za Nato. In Slovenija se je pred 15 leti na podlagi izražene referendumske volje državljanov odločila, da bo vstopila v ta sistem kolektivne obrambe, kajti stroka je to opcijo tedaj potrdila kot najbolj učinkovito glede na finančne vložke in nivo varnosti, ki jih članstvo v tej zvezi nudi. Tako v te postavke vsekakor ne bi smeli posegati in so zastavljene v prvotnem predlogu proračuna korektno. Še področje sociale oziroma socialne politike. Slovenija je socialna država, bi pa želela poudariti, da mora biti tudi pravična socialna država. Kajti očitno je, da prihaja v času gospodarske rasti, konjunkture, do povečevanja sredstev za socialne transferje, kar ni logično in kaže na določene anomalije, ki terjajo zakonske popravke. V povezavi s tem bomo tudi na tej seji čez dva dni ponovno odločali o ukinitvi dodatka za delovno aktivnost. Absolutno moram poudariti, da se sama zavzemam za pravično socialno politiko, da bodo pomoč dobili res tisti, ki jo dejansko potrebujejo, ki zaradi kakršnihkoli omejitev in razlogov ne morejo delati. Pa vendar, za vse ostale pa res poudarjam, da so delovna mesta najboljša socialna politika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ta proračun ima več problemov, te probleme pa vsaj delno znotraj gabaritov, ki jih proračun že predvideva, v Levici poskušamo odpravljati s svojimi amandmaji. Žal, kljub rekordni vreči denarja v tem proračunu zasledimo bore malo razvojnega. Ta del ostaja podhranjen, naj gre neposredno za znanstveni preboj ali pa za razvojno funkcijo, ki jo opravljajo javni podsistemi, od zdravstva do šolstva. Morda najpomembneje, glede na to, da nam na vrata trka podnebna kriza, v tem proračunu tudi ni nič zelenega, razen tistih stoevrskih bankovcev, ki so iz njega izpadli zato, ker se je ob proračunu sprejemala davčna reforma v korist najvišjih plač v državi. Na drugi strani sociala ostaja podhranjena. Seveda advokati proračuna, ukinitve dodatka za delovno aktivnost in kar je še teh protisocialnih ukrepov trdijo, da v proračunu že dolgo časa ni bilo za solidarnost in pravičnost namenjeno toliko denarja, kolikor ga je sedaj. Ampak metrika, ki tukaj velja, je primerljivost; da se primerjamo z državami, po katerih se želimo zgledovati, in da se primerjamo z realnimi potrebami slovenskih državljank in državljanov. Zelo hitro ugotovimo, da postavke za blaginjo v tem proračunu niso nič kaj posebnega; prav nasprotno, v resnici so podhranjene. Ne pokrivajo temeljnih potreb slovenskih državljank in državljanov, ne dosegajo statističnih meja razvitejših držav, katerim želimo slediti, vseeno jih zagovorniki proračuna neumorno ponavljajo kot nekaj svetega, kot nekaj silno dobrega. Kolegice in kolegi, te postavke niso niti na meji normalnega. Dodatno naj ta proračun in njegove prioritete brani precej prazna retorika o tem, kako želimo gledati kozarce, recimo – to smo danes slišali v razpravi; češ, kozarec je napol poln, kozarec je napol prazen. Kolegice in kolegi, ki stojite za tem proračunom, vaš kozarec je razbit! V Levici ga poskušamo krpati, kjer se ga pač krpati da. Železnice, gorenjska proga je zagotovo ena izmed prioritet, ki jo želimo udejanjiti v tej državi, zlasti v letih 2020 in 2021. Torej, v razponu let, ki jih proračuna na mizi pokrivata. Pa tega se navsezadnje nisem izmislil sam. To je projekt, ki ga pokriva že resorna resolucija, je tudi projekt, ki ga pokriva vsa pripravljena dokumentacija, kar mu zmanjka, je predvsem vreča proračunskega denarja za to, da se udejanji. In čeprav je bilo že vse dogovorjeno, tudi z občinami, je gorenjska proga meni nič, tebi nič iz proračuna izpadla. Pa je kakovosten javni transport vitalnega pomena za blaginjo državljank in državljanov. Pa ne samo za blaginjo, tudi z vidika naslavljanja podnebnega problema delež emisij iz cestnega prometa pri nas dosega 38 odstotkov vseh emisij CO₂: zato ker je vožnja po cesti potratna, konec koncev tudi za potnike ni preveč udobna, saj mora sedeti za volanom, mora se živcirati, ampak ljudje pri nas preprosto nimajo alternative, ker se v trajnostno mobilnost v preteklosti ni vlagalo nič. Kar je bilo denarja, je šlo v ceste in v beton. In če želimo, da se bo promet, še posebej potniški promet, preselil s ceste na železnico, je treba železnico najprej usposobiti. Gorenjska proga je za kaj takega zagotovo zrela. Zato ji z našima amandmajema namenjamo v letošnjem letu 30 milijonov, v naslednjem letu 40 milijonov. Skupna teža tega projekta je ocenjena na 113 milijonov evrov, to je brez DDV, pa gre le za posodobitev. To je posodobitev proge, ki se je gradila za časa avstrijskega cesarja Franca Jožefa 130 let nazaj. Hitrost vlakov na tej progi je omejena mestoma na 50 kilometrov na uro. Pa ne, da bi kar iz kakšnega zares objektivnega razloga ne mogel voziti hitreje, ampak preprosto zato, ker je ta proga tako dotrajana. Signalnovarnostne naprave so 40 let stare. Prehitevalni tiri, ki naj bi zagotavljali pretočnost proge, so prekratki in v resnici ne opravljajo svoje funkcije. Ker je bila posodobitev te proge dogovorjena, so nekatere občine celo že rezervirale v svojih proračunih ekstra sredstva, zato da iz njih financirajo dostope za izvenlinijske in linijske objekte. Glede na to, kaj bi posodobitev gorenjske proge prinesla, je absolutno nesprejemljivo, da je iz proračuna izpadla, pa še enkrat ponavljam, tudi iz okoljskega vidika. Ogromno se da narediti na področju transporta, že samo to, da vsakodnevno logistiko prenesemo iz betona na železnico. In če bo vožnja primerna, če bo vožnja udobna, če bodo vlaki hitri in ne bodo zamujali, jim bodo sledili tudi ljudje. To se je še vedno in povsod tako izkazalo. Proračun ima v splošnem predvidenega kar nekaj presežka. Ta presežek je posledica zgrešene politike, da je treba kar šparati, šparati, neprestano šparati. Je posledica politike, ki državo vidi kot gospodinjstvo; ampak država ni gospodinjstvo. Če kaj, mora v časih debelih krav investirati, investirati v blaginjo državljank in državljanov, investirati v razvoj. Železnica je zagotovo eden od takih projektov, vreden investiranja vanj, in da postane družbena prioriteta. Nisem šel brez razloga na zadnje volitve pod geslom Levica za točen vlak, ker pri nas komajda ujamemo kakšen vlak, ki je točen in ki te pripelje iz točke A v točko B brez zapleta. Še ena od politik, ki ji je treba nameniti pozornost, pa veliko več pozornosti, kot jo najdemo v tem proračunu, ki je zgolj simbolična, je stanovanjska politika. Manjka nam najmanj 10 tisoč stanovanj. Cene najemnin rastejo v nebo. V Ljubljani se je razpasel Airbnb, ljudje mestna središča zapuščajo, ker zanje postajajo predraga. To je proces, ki se mu reče gentrifikacija, in veste, kaj na tem procesu ni absolutno nič dobrega. In zato v Levici v letu 2020 namenjamo za stanovanjsko politiko dodatnih 20 milijonov evrov. Še eno področje, ki ne dosega standarda, da bi sami sebi lahko rekli socialna država, je področje štipendiranja. Če vzamemo v roke zadnjo raziskavo Evroštudent, tam zasledimo, da recimo prejemnik štipendije oziroma študent na splošno potrebuje, da preživi, da približno normalno pride skozi mesec, 250 evrov. Kakšna je najvišja državna štipendija? Nekaj 10 evrov pod tem pragom znaša, 190 evrov. Pa niti ne bi preveč načenjal vprašanja, kje je še v tem znesku skrita najemnina, ker mnogo študentov se zateka k privatnikom, ker druge izbire preprosto nimajo. In cene, kot sem že rekel, najema nepremičnin rastejo v nebo. V Ljubljani je 40 tisoč študenteraja, v študentskih domovih je zanj namenjenih 7 tisoč postelj. V Mariboru je slika malenkost boljša, ampak še vedno je za 13 tisoč študentov, ki tam študira, 2 tisoč 500 postelj. Zato tudi temu področju v Levici namenjamo dodatna sredstva v višini 2,5 milijona evrov. Naprej, domovi starejših občanov. Ta tema se v političnih prioritetah, ki jih lahko zajamemo v sklop varne starosti, v naših politikah vleče že od samega začetka, odkar smo vstopili v Državni zbor, pa ima brado daljšo. Tudi prej smo jim sledili in jih poskušali udejanjiti. V naslednjem letu predvidevamo, da bi se za gradnjo novih domov starejših namenilo 25 milijonov evrov, ker trenutna proračunska postavka, kolikor je zdaj, zadostuje komajda za gradnjo enega samega doma, pa še tega v resnici zelo verjetno sploh ne bomo videli, ker so že obstoječe kapacitete take, da potrebujejo adaptacije, potrebujejo posodobitve. Ne samo da manjka najmanj 10 tisoč stanovanj na splošno, v domovih starejših občanov manjka 10 tisoč postelj. In v milijardnem proračunu, pravite – rekordnem proračunu, ki je skupaj težak 10 milijard in nekaj stotin milijonov, najdete kakšen delež proračuna, ki ga namenjate za varno starost? Komajda omembe vreden. Pa če se na drugi strani ozremo na proračunske postavke za Nato, kjer ne samo da je krovna makro politika zgrešena, da se špara takrat, ko bi se moralo investirati in se na tak način pripravljati tudi za kakšne slabe čase; še znotraj tega okvirja, ki sploh je, se denar meče za bedarije, za bodoče staro železo, za oklepnike, narejene zato, da se vozijo po Afganistanu. Povejte mi, kateremu starostniku, ki čaka na posteljo v domu starejših občanov, ti oklepniki pomagajo priti do varne starosti. Politične prioritete, ki jih odraža ta proračun, so popolnoma zgrešene. V Levici mu odločno nasprotujemo. Priložnost je namreč odlična, da bi naredili korak naprej, začeli premoščati razvojni zaostanek, ki ga imamo, začeli odpravljati socialne krivice, ki veliki večini državljank in državljanov vladajo, in naredili prve korake, pravim – prve korake, ker kakšnih predhodnih sploh ni bilo, v smeri zelene preobrazbe, zelene politike, ki naslavlja podnebno krizo in podnebne spremembe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Popolnoma jasno je, da je rast prihodkov v proračunu odraz rasti gospodarstva, uspešnosti gospodarstva, rasti bruto družbenega produkta, rasti dodane vrednosti in zmanjšanja brezposelnosti oziroma povečanja števila zaposlenih, iz katerih se potem plačujejo prispevki in seveda davki. V letu 2018 je bil proračun na višini 10 milijard. Za 2021 je predvideno že preko 11 milijard, kar pomeni 11-odstotno povečanje v treh letih. Na strani odhodkov bomo dosegli 8,6-odstotno povečanje. Iz tega je jasno, da se potem presežki povečujejo, ki jih bomo v letu 2021 dosegli v višini 656 milijonov oziroma 1,2 %. In tudi to, kar sem zdaj povedal, je odgovor, kam sta šli dobri 2 milijardi od leta 2004, kar je bilo v tem državnem zboru že tolikokrat vprašano. Mislim, da je zdaj ta zadeva razjasnjena. Iz milijarde primanjkljaja smo dosegli 656 milijonov evrov presežka in odpravili smo vsa varčevanja iz časov krize. Mislim, da je ta zadeva zdaj jasna in da tega vprašanja v tem državnem zboru za to obdobje ni treba več postavljati. V tem času so bili, kot sem že rekel, odpravljeni vsi varčevalni ukrepi. Zagotovljeni so bili zakonski odhodki in zagotovitev vseh razvojnih področij. Upoštevana so bila priporočila Fiskalnega sveta. Proračuna je skladen z domačim fiskalnim pravilom, ki je najstrožji v družini Evropske unije in nam postaja razvojna cokla. To smo že danes ničkolikokrat slišali in mislim, da bo treba še kdaj to ponoviti. Vztrajno znižujemo javni dolg, ki je nastal v času netransparentnega gospodarjenja na vseh področjih, nekontrolirane porabe in gospodarske krize; in tudi to nam je danes cokla sedanjega in bodočega razvoja. Vendar je to dejstvo, ki ga moramo še posebej skrbno obravnavati in spremljati. To nas bo spremljalo še leta in leta. V proračunskih dokumentih so vključeni sprejeti ukrepi davčne optimizacije, ki so bili usklajeni z ekonomsko-socialno politiko in tudi gospodarskimi deležniki. Pomembno je, da danes tu še enkrat odpremo, katere so glavne postavke povečanih prihodkov. To so predvsem dohodnina za 112 milijonov za proračunsko leto 2020, seveda v primerjavi z letom 2019. Davki od dohodkov pravnih oseb se povečujejo za 82 milijonov, davki na dodano vrednost pa za 204 milijone. To so te tri glavne postavke. Še bolj pomembno je, kje povečujemo glavne postavke na odhodkovni strani. Na prvem mestu, tolikokrat je bilo rečeno danes, da ni razvoja, da ne namenjamo razvoju; za znanost in informacijsko družbo namenjamo več za 57 milijonov, za izobraževanje in šport, pomembno, 54 milijonov, in za obrambo in zaščito – 43 milijonov. Mislim, da si nihče od nas ne želi vprašati jutri, kaj ste pa delali za varnost; in bosi verjetno varnosti ne moremo zagotavljati. Za socialno varnost namenjamo dodatno 30 milijonov, za promet in prometno infrastrukturo – 25 milijonov; povsod bi si želeli seveda več, ter za notranje zadeve in varnost – 16,5 milijonov. Danes smo tukaj slišali veliko stališč s strani poročevalcev in še bolj nasprotujoča si dejstva s strani razpravljavcev, na eni strani očitki, da se ne varčuje, in na drugi strani očitki, da ni razvoja. Na strani varčevanja očitki – prevelika potrošnja, velika tveganja, netransparentnost; na drugem področju, da ni razvoja, da premalo namenjamo za zdravstvo, pokojnine, investicije, zakaj presežkov ne usmerimo v razvoj, v stanovanjsko politiko, v demografske sklade. Govorilo se je tudi, da bi morali bistveno povečati povprečnine občin, čeprav je prvič po krizi povprečnina postavljena na izračun formule, in sicer koliko je ta formula prenesla, toliko se tudi namenja občini. Po krizi je to prvič. Glej ga zlomka, v vsakem primeru trčimo v strogo fiskalno pravilo, ki ga branimo tudi z ustavno presojo, z vsemi možnimi sredstvi, tudi z zavajanjem javnosti, Državnega zbora in stroke, kar je bilo tudi danes tukaj že slišati. Tako se sprašujem, kdo je zmeden in raztresen pri tem veslanju, kot je bilo slišati s strani opozicije. Kdo je izpraznil blagajno pri 600 milijonih presežka? Če bi upoštevali vaše predloge, amandmaje, ki ste jih vlagali, bi pa res nastala velika zmeda brez repa in glave. Tisti, ki ste danes razpravljali v tej smeri, ste pa res populisti, drugače tega ne znam oceniti, ali pa morda nikoli ne boste razumeli, da lahko poješ le toliko marmelade, kot si jo pripravil za ozimnico. To so čisto preprosta dejstva. Očitate nam, Listi Marjana Šarca, da želimo ukiniti fiskalno pravilo, pa nikakor. Delamo na tem, da bomo še bolj strogo postavili pravila trošenja javne porabe. Plače morajo rasti počasneje od gospodarske rasti. Opozarjamo pa na potrebo izločitve razvojnih komponent izračuna fiskalnega pravila, ki tu nimajo kaj iskati. To delajo tudi druge države oziroma so že v prvotnem fiskalnem pravilu izločili vlaganja v razvoj; in po tem se zgledujemo. Fiskalno pravilo mora zagotavljati funkcionalnost, iz njega moramo izvzeti javne investicije v infrastrukturne projekte, vlaganje v raziskave in razvoj, napredno tehnologijo za višjo produktivnost; torej vse, kar prinaša neposredne prednosti za gospodarstvo in ljudi, prinaša nižje stroške in višjo konkurenčnost. Če želimo spremeniti hitrost vlakov iz 35 kilometrov na uro na 90 in pot po cestah, bomo morali nekaj narediti, drugače se nas bodo ostale države in tisti, ki vlagajo in delajo na tem področju, začeli izogibati oziroma se nas že izogibajo, iščejo druge poti. Sicer ste krajšanje fiskalnega pravila tokrat zamenjali za ohlajanje gospodarstva in iz tega tveganja zniževanja porabe, potrošnje. Kje potem vzeti za razvoj, če se ponovno vrnem na to. Iz proračunskih dokumentov je jasno razvidno, da brzdamo potrošnjo, saj dosegamo od leta 2018 konstantno povečanje presežkov proračuna in bo v letu 2021 že presegel 1 %, 1,2 %. Tako dela dober gospodar, ki se pripravlja na dolgoročno ukrepanje, ki ga prinašajo problemi demografskih trendov in se dotikajo predvsem zdravstva, življenja v tretjem razvojnem obdobju, področja dolgotrajne oskrbe, stanovanjskega področja, potrebnih infrastrukturnih projektov, kar smo že rekli. In na teh vseh področjih se dela, ampak ne ad hoc. Veste, kaj potem pomeni sprejemanje zakonodaje trikrat na enem letu. Da te potem boli glava in potem kažemo s prstom nazaj, kaj je ta vlada delala. Treba je delati preudarno. To so projekti, ki jih ni možno reševati čez noč, ampak jih je treba reševati postopno, korak za korakom. Seveda pa bi bili lahko hitrejši, vsaj na področju infrastrukturnih projektov, a tudi tu se zapleta, zavlačuje in dela nepotrebne stroške. Uspeli smo izvesti enega od odločilnih ukrepov – dvig minimalne plače. In s tem ukrepom se strinja tudi gospodarstvo. Zakaj? Ker se zaveda, da gospodarstvu primanjkuje kadra in ga moramo zadržati doma, tudi ga že uvažamo, ker ga je doma premalo. Dvig minimalne plače prinaša spremembe na številnih področjih za nadaljnji razvoj Slovenije in je ogledalo, kam Slovenija spada, na kateri stopnji razvoja smo. Z dvigom minimalne plače sledimo cilju, da tisti, ki dela, dobi pošteno plačo, da se mu splača delati. Tako bomo v prihodnosti imeli višje pokojnine, tega se moramo zavedati. Ampak kdaj, če bomo šele zdaj začeli, ker smo prej temu posvečali premalo pozornosti. Tako bo bistveno manj socialnih problemov. Državljane pod pragom revščine moramo izkoreniniti. Kaj je bolje – da že zaposlene plačamo tako, da lahko živijo, ali pa potem z davkoplačevalskim denarjem tistih, ki delajo, rešujemo preživetje teh ljudi? Podjetništvo se seveda zaveda, da bo treba z dvigom minimalne plače več plačati tudi ostale zaposlene v višjih razredih; in nekateri so k temu že pristopili. Upam, da ste to slišali tudi po javnih obveščanjih. Nekatera podjetja so sama pristopila k temu, ker se tega zavedajo. Seveda se zavedamo, da so podjetja, dejavnosti, ki bodo težko zagotavljala dvig plač, to so predvsem delovno intenzivne panoge. Žal pa se bomo morali s tem soočiti, če želimo tudi naprej rasti z dvakratno, trikratno rastjo v primerjavi s povprečjem Evropske unije in se temu povprečju čim prej približati. Ampak s tem se razvite države Evropske unije ves čas soočajo. Delovno intenzivne panoge selijo na področja z nižjo delovno silo, v območja, ki so davčno bolj ugodna okolja. To je model, da se te država še hitreje razvijajo, imajo še višje dobičke, prenašajo kapital preko transfernih cen in dobičkov v svoje države, kjer potem z veseljem plačajo davke po visokih stopnjah – 25, 35, celo do 40 %, in dosegajo vedno večjo blaginjo svojih držav. Dejstvo je, in to je razvidno iz analiz podatkov, da imajo države z visoko stopnjo razvitostjo višje davke. Seveda pa so izredno dobro kontrolirani s strani davkoplačevalcev preko demokratičnega upravlja države. Jasne so posledice za kršitelje. Pomemben je naslednji podatek, bruto domači proizvod, v Sloveniji dosegamo 85 % na povprečje Evropske unije. Drugi podatek, povprečna plača v Sloveniji dosega okoli 65 % povprečja Evropske unije, to je velika razlika. Zakaj ni enaka? Seveda je pomembno tukaj pogledati tudi na domače okolje, primerjave po regijah, kjer so razlike zelo velike. Tudi na tem področju imajo jasne cilje, da te razlike zmanjšamo. Kaj vse to pomeni? Ali v Sloveniji slabše plačujemo zaposlene? Tudi, zaradi slabše produktivnosti in strukture gospodarskih dejavnosti. Primer, ponovno Magna. Magna je odprla sodoben obrat v Hočah, vse lepo in prav, ta bazen na Štajerskem ima višjo stopnjo brezposelnosti, ima pa dobre kadre ob izgubi številnih podjetij v preteklosti, in to je zelo dobro. To je zelo dobro, če z domačim kapitalom nismo bili uspešni, za odpiranje novih delovnih mest. Magna v Gradcu slovenske delavce plačuje po njihovi minimalni plači, ki je bistveno višja od naše, in višje za tista delovna mesta v višjih razredih, kot so v Sloveniji. V obratu v Sloveniji so seveda plače nižje po slovenskih pravilih, produktivnost pa zagotovo ni nižja kot v Gradcu, morda je celo višja. Takšna naložba seveda prinaša še druge prednosti, subvencije, olajšave in krepitev dobičkov ter plač v domačem podjetju, v državi sedeža koncerna; in v tej državi se polni državna zdravstvena in pokojninska blagajna. Torej naš cilj mora biti, da v večji meri podpiramo lastna podjetja, lastni razvoj, lastne kadre. Sedaj boste takoj rekli, da smo davčno neugodni, da država vzame preveč. Nasprotno, če primerjamo vse davke, se uvrščamo pod povprečje pobranih davkov v Evropski uniji, torej nikakor ne pretiravamo, kot nam nekateri očitate. Z nekaterimi korekcijami na davčnem področju, ki smo jih upoštevali že v proračunu 2020–2021, nikakor ne bomo odganjali tujih vlagateljev. Prestregli pa bomo nekaj dodatnih milijonov v proračun Republike Slovenije. Spoštovani kolegice in kolegi, če želimo doseči cilj slovenskega gospodarstva, ki si ga je zadalo že v lanskem letu, da do leta 2025 doseže 60 tisoč dodatne vrednosti na zaposlenega in bruto plačo nad 2 tisoč evrov na zaposlenega, to pomeni več kot 30-odstotni dvig v petih letih, bomo morali odpirati podjetja z višjo produktivnostjo, kjer se dosegajo višje plače in višji donosi; seveda v konkurenci skupnih evropskih in svetovnih trgov. S tako doseženimi cilji bodo prilivi v proračun bistveno višji, tudi v zdravstveno in pokojninsko blagajno ter v proračune občin. In prav zaradi tega je bila v zadnjih letih v naši državi rast gospodarstva hitrejša kot pa v ostalih državah, ker vlagamo več v tista podjetja, kjer je višja dodana vrednost, in moramo opuščati tista podjetja, ki smo jih leta in leta tudi na silo vlekli za seboj in reševali zaradi socialne politike, dajali tudi davkoplačevalski denar v to, izgubljali s sanacijami, prisilnimi poravnavami. In na koncu se je vse skupaj končalo v stečaju. Bistveno pri doseganju skupnega cilja je, da se poslušamo in gradimo na realnih temeljih – preudarno, transparentno – in ukrepamo dovolj hitro. Imam dober občutek, da smo se v tem poldrugem letu vsaj z gospodarstvom in socialnimi partnerji poslušali in dosegli določeno zaupanje in premike. Veliko govorjenja, podtikanja, zavajanja s cilji diskreditiranja in spodkopavanja oblasti so le ovire pri doseganju tega cilja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Nik Prebil. Izvolite.
Gospod podpredsednik Tanko, hvala lepa za besedo. Kolegice in koleg, lep pozdrav vsem! Najprej bom začel z vprašanjem, kaj pravzaprav je proračun. Jaz menim, da je to nek temelj vsake države, vsake mednarodne organizacije, vsakega podjetja, vsake družine in tudi vsakega posameznika. Prihodki tega državnega proračuna, ki je pred vami – namreč sedaj debatiramo zgolj o letu 2020, kasneje bomo še o letu 2021 –, so načrtovani prihodki 10,82 milijarde, odhodki pa določeni pri 10,35 milijarde evrov, kar pomeni približno pol milijarde proračunskega presežka. In osebno menim, da ta proračun nudi razvojno in socialno naravnanost, pri čemer je vlada sledila svojim prioritetam, ki jih je podala na začetku, in to so predvsem zdravstvo, znanost, gospodarstvo in obrambno-varnostni sistem. Tisti, ki v tem državnem zboru tako radi poudarjajo, kako je proračun nesocialen in slabo razvojno naravnan, bodisi živijo v svojem svetu bodisi ne razumejo koncepta sociale in razvoja. Za socialne transferje bo uporabljenih 155 milijonov evrov več kot lani. To je sicer dobro, ampak, spoštovani, živimo v obdobju konjunkture, brezposelnost je relativno nizka, imamo pa bistveno več ljudi na socialni pomoči. Tukaj se jaz vprašam, kje je težava. Zvišala se je minimalna plača. Ohranil se je za 30 % višji znesek denarne socialne pomoči. Proračun je socialno naravnan. Če gremo še naprej v odpravo varčevalnih ukrepov na področju družinske politike, očetovsko in starševsko nadomestilo je znova stoprocentno. Dodatek za veliko družino po novem prejemajo vse družine. Materinsko nadomestilo je neomejeno. Starševstvo se je zvišalo na 2,5-kratnik povprečne plače, višji otroški dodatek, znižan je bil cenzus za pridobitev dodatne štipendije. To sem že v predstavitvi stališča poudaril, da govorimo o 8 tisoč 500 dodatnih štipendijah. Glede razvojne naravnanosti, proračun sledi razvojnim politikam, v ospredju so te ključne prioritete, ki si jih je vlada zadala. V tem splošnem delu naj povem še, kam gredo sredstva. Največ sredstev se med vsemi politikami namenja ravno za področje izobraževanja. Jaz še vedno menim, da je izobraževanje ena ključnih, če najpomembnejših vidikov države. Dejstvo, kako bomo vzgajali naše otroke in naše prihodnje generacije, je odraz tistega, kako bo družba živela v prihodnosti. In tja gre 18 % vseh proračunskih odhodkov, to je s ciljem zagotavljanja dostopne ter kakovostne vzgoje in izobraževanja za vse. In kot je rekla kolegica Divjak Mirnik, v Sloveniji je šolstvo več ali manj brezplačno. V redkokateri evropski državi ali tudi če gremo čez morje, je temu tako. Večinoma študentje in starši jemljejo ogromne kredite, zato da se lahko otroci kvalitetno izšolajo in potem tudi relativno dobro živijo. Vendar to odplačujejo kar kar nekaj let. V letu 2020 se tako med vsemi politikami v primerjavi z rebalansom, če gledamo leto 2019, največ, 17 %, povečujejo sredstva za znanost in informacijsko družbo. Teh bo v naslednjih dveh letih skoraj za 600 milijonov evrov več. In po 8,3-odstotnem povečanju v letu 2019 se za dodatne 3 % v primerjavi s sprejetim rebalansom povečujejo tudi sredstva za politiko prometa in prometne infrastrukture, na 165 milijonov evrov. Tukaj se bo več kot dve tretjini namenilo financiranju železniškega prometa in infrastrukture, tukaj pa se v enem delu vsekakor strinjam s kolegi iz Levice, da smo v vseh teh letih premalo vlagali v razvoj železniške infrastrukture, to sem poudaril tudi na odborih; in da bo tukaj treba narediti več. Zelo rado se govori o tem fiskalnem okviru. To smo sprejeli in tega se moramo držati, ta proračun se tega drži, to je Fiskalni svet tudi povedal. Ampak poleg tega so zraven še zakonske obveznosti, ki jih moramo pokriti, poravnanje prejetih obveznosti, ki zapadejo v plačilo v leto 2020 in potem še v 2021, zagotavljati moramo ustrezno višino sredstev Evropske unije in pripadajoče slovenske udeležbe z veljavnim izvedbenim načrtom OP-programa za izvajanje kohezijske politike in še številne druge. In verjamem, da bi z vsem tem lahko v določenih segmentih storili več. Vedno se da lahko več. Jaz vedno pravim, da če se hoče, se tudi da, samo neko voljo je treba za to pokazati. A vendar imamo pred nami proračun, ki razpolaga s sredstvi, ki so omejena. Res je, da so rekordna, še vedno so omejena. Denarja je toliko, kolikor ga je. In če nekomu nekaj daš več, moraš od nekje vzeti, to je čisto preprost izračun. V vseh teh letih samostojne Slovenije se pa pri tem vedno zatakne, ker želje so vedno večje od realnega stanja, in to se je pokazalo tudi zdaj, ko so bile ob rekordnem proračunu želje še skoraj za milijardo zraven. Še enkrat, 95 % proračuna je skoraj fiksnega in zakonsko določenega z zakonodajo, ki je bila sprejeta v preteklih mandatih in nekaj tudi v tem. Če grem mogoče še na številke. Glede na rebalans 2019 se bo v proračunu za 2020, kot sem rekel, za znanost in informacijsko družbo za 56,8 milijona evrov povečalo, za izobraževanje, šport – za 54,1 milijona evra, obramba in zaščita – za 43,3 milijona evra, socialna varnost skoraj 30 milijonov evrov, natančno – 29,8; promet in infrastruktura – 25,3 milijona, notranje zadeve in varnost – 16,5 milijona evrov. In s tem proračunom, ki ga imamo pred sabo – pa bom zdaj govoril mogoče samo o letu 2020, ki ga bom razdelil potem še na sektorje, po odborih, katere pokrivam, to so ministrstvo za notranje zadeve, zunanje zadeve in javno upravo –, predvsem znižujemo javni dolg, povprečno letno za 4–4,5 odstotne točke. Spoštovani, končni cilj je 60 % BDP, kar je cilj Maastrichtske pogodbe. In tukaj bomo postali ena redkih držav, ki temu zadostuje. Naj samo povem, da je naša soseda Italija zadolžena 132,2 %, Belgija 102 %, Francija kot ena vodilnih evropskih držav – 98,4 %. In to, da pademo v ta zmanjšan javni dolg in neke pogoje, katere je Evropska unija načrtovala, je zame vsekakor dober pokazatelj, da smo nekako na ustrezni poti. Res pa je, da nas ta trenutek rešuje ugodna gospodarska rast oziroma nudi dober položaj za proračun. Lani je bila ta 4,1-odstotna, čuti pa se neko manjše ohlajanje, sploh pri nas, ki je zaenkrat še nižje kot drugje v Evropi. Umar je to jesensko napoved s tem tudi znižal in nanjo je tudi Ministrstvo za finance odgovorilo. Če se dotaknem Ministrstva za notranje zadeve. Ministrstvu za notranje zadeve proračun v letu 2020 namenja 408,9 milijona evrov, kar je glede na rebalans 13,2 milijona evra več. Tukaj gre spet nek večji delež, kot pri vseh resorjih, za plače, urejenost sistema in podporne dejavnosti – 24,4 milijona evrov. Seveda gre nek določen delež področju migracij in mednarodni zaščiti, tega je v predlogu proračuna za leto 2020 namenjenih 3,1 milijona evrov; večji delež pa gre seveda policiji, tukaj je delež 380 milijonov evrov in tudi tukaj je zaznati povečanje. Vsekakor menim, da je ključna dobro opremljena in kvalitetno delujoča varnostna struktura države, če smo zdaj pri Ministrstvu za notranje zadeve, to je policija. Naj se morda navežem, kaj se bo tukaj dogajalo. Stroški za opremljanje so v teh povišanjih, tukaj gre predvsem za nabavo novih policijskih uniform, drugih delov, ki jih policija potrebuje. In vsekakor sem mnenja in mislim, da tudi vi, spoštovani kolegi, da je dobra opremljenost policije vsekakor ključna za varnost državljanov in tudi celotno nacionalno varnost republike. In ta opremljenost pripadnikov policije z osebno in dopolnilno opremo pa zagotavlja resnično nemoteno izvajanje vseh zakonsko določenih obveznosti, ki jih policija tudi ima. Seveda se bo v prihodnjem letu tudi investiralo, predvsem bom izpostavil informacijsko-telekomunikacijsko opremo. Tukaj bo 5,8 milijona evrov bo oprema za zaščito podatkov, torej za sistem za preprečevanje zlorab mobilne telefonije, za šifrirno komuniciranje mobilnih naprav, za posodobitev računalniške in programske opreme, telekomunikacijske opreme, za zagotavljanje širokopasovnih omrežij in drugih struktur za omilitev oziroma preprečevanje kibernetskih napadov, ki so po mojem mnenju še vedno morda malce odmaknjeni; in se v celoti ne zavedamo nekih tveganj, ki jih današnja tehnologija kljub vsem ugodnostim, ki jih imamo, s seboj tudi prinaša. Če skočim naprej na Ministrstvo za zunanje zadeve, tukaj je zvišanje predvideno za 9,4 milijona evrov v obeh letih, 2020 in 2021. Gre pa resnično za povišanje, ki bo namenjeno predvsem predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije v drugi polovici leta 2021, seveda pa imamo določene stvari na Ministrstvu za zunanje zadeve, ki so tudi zakonsko določene zadeve, to so zadeve, ki smo jih sprejeli oziroma podpisali z Evropsko unijo in smo jih seveda dolžni tudi izpolnjevati. Če se dotaknem predsedovanja; stroški predsedovanja so začrtani na 80 milijonov evrov, za leto 2020 jih bomo porabili okoli 23. Mislim, da je za uspešno predsedovanje in nek zgled Evropski uniji, to je namreč eden največjih zunanjepolitičnih dogodkov, ki jih bo Slovenija gostila, Evropski uniji se na tej točki moramo pokazati kot zgledni, dobri in kot država, ki lahko doprinese k razvoju v Evropi. In za to so vsekakor potrebni dodatni kadri, okrepljene strukture, ustrezna infrastruktura. In za vse to so seveda potrebna finančna sredstva in zato vsekakor takšno zvišanje podpiram. Bi pa tukaj mogoče vseeno dodal svoje osebno mnenje, da v zunanjo politiko že kar nekaj let vlagamo premalo, tudi ministri, ki so sedeli na teh položajih, so na določenih segmentih storili premalo za ugled Slovenije. Vsekakor pa moramo razumeti, da v zunanji politiki, v mednarodnem okolju pač velja neka moč, ki jo imaš, in ta moč je povezana tudi s sredstvi oziroma denarjem, ki ga vlagaš v svoje strukture in s tem tudi kadre; in koliko pač imaš razporejene ljudi po svetu, ki ti lahko pomagajo pri ugledu države in tudi pri pridobitvi nekih določenih finančnih sredstev. Če grem še na Ministrstvo za javno upravo, ki ga tudi pokrivamo v Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, tudi tu je povečanje – 26,2 milijona evrov natančno, skupaj 140 milijonov evrov v letu 2020. Od tega se 35,8 milijona namenja področju e-upravljanja in informacijski infrastrukturi. Predlagana so bila tudi sredstva za kritje investicij v energetske prenove stavb in druge vire energije v javni upravi. Kot sem rekel, znanost, informacijska družba, tukaj se čuti povečanje, to je po mojem mnenju vsekakor dobro, tu moramo vlagati in tudi določena tveganja vzeti v zakup. Kot sem rekel, določene investicije se bodo delale v razvoj širokopasovnih omrežij na MNZ in na MJU, kar jaz osebno ocenjujem kot dobro. Pa da ne bi preveč našteval teh številk, za katere verjamem, da jih bodo še kolegi za mano dodobra obdelali, bi se samo še enkrat vrnil na znanost in razvoj, ki se meni osebno, pa verjamem, da lahko tudi kolegicam in kolegom, zdita med pomembnejšimi vidiki v državi. Glavni cilj vlaganja tolikšnih sredstev v znanost in razvoj je predvsem večji izkoristek raziskovalnega potenciala, ki nam ga lahko mladi in starejši raziskovalci dajo, in njihove mobilnosti med akademsko in podjetniško sfero. In to intenzivnejše povezovanje ravno med gospodarstvom in raziskovalnim delom je ključno, kar omogoča razvoj v znanosti, kulturi, gospodarstvu in tako dalje. In ne dolgo nazaj sem bil na OECD in sem uspel govoriti z enim znanstvenikom iz Instituta Jožef Stefan. To, kar počnejo na našem inštitutu, so ene od zelo zelo prodornih stvari na področju raziskav, tudi na ravni Evropske unije, in tem strukturam je ustrezno treba tudi finančno pomagati. Toliko mogoče za zdaj, pa bom potem še naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz mislim, da o tem, da imamo pred sabo že drugo leto zapored na mizi en izjemno bogat finančni okvir v obliki proračuna, tokrat za leto 2020, verjetno ni treba izgubljati besed. Vendar pa se je treba vprašati, koliko ta bogat finančni kolač čutijo tisti, ki bi jim moral biti ta razrez v prvi vrsti najbolj namenjen. Mislim, da največ o tem pove podatek, ali je to načrtovanje in poraba gospodarna ter v interesu na eni strani gospodarstva in na drugi strani prebivalstva, posameznih skupin, ki je bil povedan na začetku, v predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, kjer je bilo povedano, da bomo v prihodnjem letu razpolagali samo na nivoju davčnih prihodkov z 2,5 milijarde evrov več kot v letu 2014; da pa na drugi strani proračun za 2020 namenja samo 80 milijonov več za investicije, kot jih je namenjal v letu 2014. Mislim, da ta podatek tistemu, ki se spozna na bilance, veliko ali pa vse pove, mogoče povprečnemu opazovalcu malo manj. Zaradi tega je treba stvari mogoče razložiti z bolj preprostimi besedami. Danes je bilo rečeno, da je treba kljub tem ugodnim rezultatom razmisliti o razrahljanju tako imenovanega fiskalnega pravila, ker nas omejuje pri tem, da ne moremo ambiciozneje načrtovati posameznih razvojnih politik. Ali nas res omejuje fiskalno pravilo ob tem presežku, ki ga imamo načrtovanega, in ob teh prihodkih, ki jih imamo v proračunu; ali nas pri drugačnem načrtovanju, ne samo razvojnih, ampak vseh politik, ki bi jih morala država zagotavljati, omejuje kaj drugega?! Negospodarno obnašanje, prevelika javna poraba, nevitka država, do skrajnosti zbirokratizirana država in vse ostalo, kar bi bilo treba v teh ugodnih razmerah narediti, se pravi reforme, ki jih ni pa niso bile storjene. Mi smo imeli včeraj v okviru poslanskih vprašanj kar nekaj vprašanj glede evropskega denarja. In kaj smo ugotovili ob teh razpravah? Da smo v letu dni zamenjali dva ministra na tem področju, da nimamo trenutno ministra, da že dva meseca opravlja to vlogo predsednica Stranke Alenke Bratušek gospa Alenka Bratušek osebno in da očitno v tem tudi predsednik Vlade ne vidi kakšnega posebnega problema, ob tem da imamo najslabšo absorpcijo v zgodovini te države. V perspektivi 2007—2013, smo govorili o tem, je bilo koriščenje evropskih sredstev slabo in je morala druga Janševa vlada 2012 sprejeti številne ukrepe, vsakotedensko spremljanje realizacije, da se je finančna shema uspešno pripeljala do zaključka. V okviru overcommitmenta so bili sprejeti tudi nekateri projekti, da je bilo koriščeno vse, kar je bilo izpogajano, preko 4 milijarde sredstev; pa smo imeli po podatkih gospoda Jereba, člana Evropskega računskega sodišča iz Slovenije, v petem letu izvajanja perspektive, to je bilo leto 2011, 37-odstotno uspešnost glede na razpoložljiva sredstva. Konec leta 2018, ki je peto leto sedanje perspektive, imamo pa 24-odstotno uspešnost. Niti tretjine razpoložljivih sredstev od milijarde manj, ker v tej perspektivi je milijarda manj, kot je bila v prejšnji, nismo uspeli počrpati v petih letih. Stanje v letošnjem letu je malenkost boljše, ampak še vedno ostaja za zadnje leto perspektive 2 milijardi evrov, ki se bodo razporedili po pravilu n + 3 do konec leta 2023, ampak v naslednjih letih boste morali na silo zagotoviti porabo 500 milijonov evrov letno; zdaj pa niste bili sposobni zagotoviti porabe 150 milijonov evropskih sredstev letno. In vi istočasno govorite o tem, kako vas fiskalno pravilo obremenjuje. Pa koga imate za norca, lepo vas prosim?! Koga ima za norca?! Najprej v lastni hiši poskrbite, da boste denar, ki je na voljo in ki je nepovraten, ki je v končni fazi naš denar, ki ga prispevajo naši davkoplačevalci, naše gospodarstvo, porabili na gospodaren način. Smo pred vrati nove finančne perspektive, ki se začne s 1. januarjem 2021, in včeraj nismo slišali enega konkretnega programa, na podlagi katerega bomo ta sredstva porabili, in kaj bomo storili, da ne bomo ponovna priča temu, čemur smo priča danes; in da ne bomo, oprostite, poslušali nebuloz iz vaših ust, ki govorijo o tem, da ste omejeni pri hitrejših razvojnih možnostih zaradi tega, ker imamo v Ustavi zapisano fiskalno pravilo. Fiskalno pravilo ni nobena omejitev, fiskalno pravilo je varovalka, ki nas varuje pred posegi nekaterih politik, ki jih nekateri v tej dvorani naznanjate in ki pomenile ob tem, da se gospodarsko kolo začne malo bolj ustavljati, kar se bo nedvomno tudi zgodilo, katastrofo za tako državo, kot je Slovenija. Slovenija ima ugodno pozicijo, žal pa te ugodne pozicije Šarčeva vlada ne zna izkoristiti, ne zna izkoristiti v tej meri, da bi sredstva, ki so na voljo, usmerila v projekte, ki jih potrebujemo. Zaradi tega je včeraj premier povedal, da imamo ta sredstva razfrčkana, oprostite izrazu, na več kot 4 tisoč projektov, na več kot 4 tisoč projektov. Normalno, da ne more biti gospodarno porabljeno. Normalno, da gre za projekte, ki se jim reče mehke vsebine in tako naprej. Saj jih mora nekaj biti tudi v tej smeri, ampak glavnino sredstev bi bilo treba uporabiti za tisto, kar potrebujemo. Nimamo domov za starejše, ste danes ugotavljali številni, več kot 10 tisoč ljudi čaka na oskrbo. Pa v veliko primerih ne bi bilo treba niti zagotavljati ne vem kako velikih sredstev. Dovolj bi bilo, da država sprosti birokratski mehanizem in razpiše koncesije za te domove. Kar nekaj investitorjev čaka, da bi lahko gradili. Na našem koncu, od koder jaz prihajam, v Pivki, Loški dolini, bi že gradili te domove, vse je pripravljeno; pa je ta mehanizem do skrajnosti zbirokratiziran in omejuje to pobudo. Ob tem, da bi lahko koristili evropska sredstva za te namene. Ljudem ne bi bilo treba čakati. Da ne govorimo o drugem področju, ki se mu reče zdravstvo, kjer ljudje umirajo zaradi predolgih čakalnih vrst, ki so umetno ustvarjen problem. Imamo dobro stroko na tem področju, imamo dobre bolnišnice, imamo v enem delu slabe menedžerje, ampak to ne sme biti ovira, da se ta sistem ne bi v nekaj letih prenovil. Tiste ljudi, ki pač obvladajo svoj posel – in nekaj v tej državi jih je –, je treba angažirati, tako kot je bilo nedavno to storjeno pri šempetrski bolnici, da pač stvari uredijo tam, kjer je to treba urediti. Če je nekdo uspešen menedžer v Izoli, očitno bo uspešen tudi v bolnici Šempeter. In nekaj podobnega je tudi na vseh drugih področjih. Glede stanovanjske politike je bilo govora o tem, kako ta država že nekaj let nima nobene stanovanjske politike, in kar se evropskega denarja tiče, je to eno od področji, kjer je ta sredstva mogoče pridobiti. Nedavno tega smo brali, kako se bo en del koprskega mestnega jedra prenovil z evropskimi sredstvi. Pazite, zelo zelo velika pohvala je bila dana zaradi tega, ker bomo počrpali 250 tisoč evrov. 250 tisoč evrov, to sta dve stanovanji; kjer bi lahko črpali milijone za prenovo starega stanovanjskega zgodovinskega fonda, kjer bi lahko črpali milijone evropskega denarja za energetsko obnovo in tako naprej, kar se je že počelo v preteklosti, v obdobju prejšnje finančne perspektive 2007–2013, ko je bilo več kot 300 vrtcev, šol in ostalih objektov na nivoju občin iz evropskega denarja energetsko obnovljenih: prenovljeni sistemi ogrevanja, izboljšan bivalni standard in tako naprej. Nič od tega ni. Nič od tega ni, razmere pa so več kot ugodne. Če je takrat bilo mogoče zagotavljati suport državnih sredstev evropskim projektom, ko ni bilo denarja, ko so bili proračuni prazni, je toliko lažje to delati sedaj; seveda pa ne ob taki politiki, kot jo imamo danes, ker nimamo ministra za kohezijo in evropske zadeve, že drugi mesec ta resor vodi predsednica ene od koalicijskih strank. Je absurd, da ob teh izjemno ugodnih številkah človek takega proračuna seveda ne more podpret, ker so te ambicije in to, kar bi s temi številkami dalo narediti, premajhne, bistveno premajhne. Tisto, kar je pa najbolj pomembno, vseh teh ugodnih številk povprečen državljan ne občuti. Ni jih občutil ne za proračun leta 2019, torej letošnji, in ne bo jih občutil za proračun leta 2020, kajti treba se je zavedati, da so proračunska sredstva praktično sredstva od davkov in prispevkov, da ta sredstva prispeva gospodarstvo, javni sektor predvsem v storitvenem delu javnega sektorja in prebivalstvo. Da je to njihov denar in da je naša odgovornost, vlade in vseh nas, da s tem denarjem predvsem gospodarno ravnamo in da ljudje, zato ker te davke in prispevke plačujejo, za ta denar dobijo nazaj največ, kot je mogoče, na eni strani preko investicij v posodobitev infrastrukture, na drugi strani pa preko storitev, ki bi morale biti dostopne vsem pod enakimi pogoji. Zaradi tega upravičeno pričakujejo urejeno pravosodje, urejeno policijo, urejeno tožilstvo, urejeno zdravstvo in urejene vse ostale sisteme in podsisteme v tej državi; ker malokateri od teh sistemov deluje. Recimo na področju varnosti je bilo omenjeno, da mi moramo zagotavljati večja sredstva za varnost, istočasno pa sklicuje premier Šarec v nasprotju z zakonom Svet za nacionalno varnost, kamor ne povabi predsednika največje opozicijske stranke zraven. Ampak ne sklicuje tega Sveta za nacionalno varnost zaradi tega, ker 10 tisoč, 13 tisoč ljudi letno nezakonito prečka mejo in jih morajo potem vračati preko 90 % nazaj na Hrvaško in se potem ta zgodba stalno ponavlja; ne, ne sklicuje zaradi tega Sveta za nacionalno varnost, ampak ga sklicuje zaradi tega, da bo preprečil, da bodo ljudje, ki so se samoorganizirali, pomagali tem ljudem, da do teh prehajanj ne bo prišlo. Zato sklicuje premier Svet za nacionalno varnost, da bo z zakoni šel nad lastne ljudi. To je vaša politika, ne bo dolgo trajala, ne more. Ne more, taka politika na dolgi rok ne more uspeti. Energijo in sredstva je treba usmerjati, zato da se pomaga ljudem, kjer je pač treba pomagati. Če je nek migrant iz Maroka v Ljubljani v desetih dneh dvakrat posilil gospe, ga je treba nemudoma deportirati. Ali mu boste dali dovoljenje za delo tako kot seviljskemu brivcu ali kako se mu že reče – Ahmadu?! Ne more obstati država ob takih politikah, oprostite. Tudi to je del odgovornosti do ravnanja z javnim denarjem, da se denar, ki je namenjen za varnost, uporablja zato, da se ščiti lasten narod; ne pa da se izvaja nasilje nad lastnim narodom, kar počne Šarčeva vlada, tudi preko Sveta za nacionalno varnost. Naslednja kategorija, ki sem jo prej omenjal, so upokojenci. Slišali smo veliko pohvalo, 4,5 % bodo vaše pokojnine čez eno leto in tri mesece, to je februarja 2021, višje. Poslanec Šarčeve stranke je rekel, da tisti, ki ima danes 530 evrov, bo imel takrat 557 evrov. 27 evrov bo imel več. Hkrati pa se mu je samo v enem letu dni, odkar ste vi na vladi, prostovoljno zdravstveno zavarovanje podražilo iz 26 na 35 evrov. Se pravi, da prostovoljno zdravstveno zavarovanje se mu je podražilo za 35 %, odkar ste vi na vladi, on bo pa dobil pokojnino čez eno leto in pol 4,5 % višjo. Teh ugodnih razmer, tega ugodnega proračunskega okvirja ti upokojenci gotovo ne čutijo. Mi smo predlagali, da je treba upokojencem glede na razmere, kakršne so, dati 500 evrov božičnice, tistim z najnižjimi pokojninami. 150 milijonov evrov letno pomeni ta ukrep, 150 milijonov evrov. In to je bilo nesprejemljivo, tega se ne da narediti. Ljudje, ki imajo nizke pokojnine, pozimi najbolj potrebujejo dodatna sredstva, ker jih bremenijo zelo visoki stroški ogrevanja, predvsem v večstanovanjskih objektih, kjer je bil pred leti sprejet nek nesrečni pravilnik in so zaradi tega tudi ljudje bistveno bolj obremenjeni, kot bi bilo treba, da bi bili. Pa tudi vsi ostali stroški so pozimi višji. In vse države, ki nekaj dajo na svoje ljudi, dajo pomoč tem ljudem takrat, ko so stroški najvišji. In božičnica je en tak ukrep, ki bi omilil tudi stisko, ki je nastala s sprejetjem sklepa Banke Slovenije, ki je šel predvsem v zaščito kreditojemalcev in ne bank pri omejevanju dostopanja do posojil. In nekdo, ki si ne more kupiti pralnega stroja, bi si ga lahko iz božičnice kupil, ne bi bilo treba jemati posojila zanj; ali pa peč za centralno ogrevanje. Ampak ne, tega ni mogoče, mogoče pa je dati vsem enako 6,5 evrov dodatka čez leto dni pri pokojnini. Ti ugodni učinki, ki se kažejo v dobrem delovanju gospodarstva, v gospodarnem ravnanju prebivalstva, se žal ne odražajo na ta način, da bi ljudje glede na davke in prispevke, ki jih tej državi plačujejo, nazaj dobili ugodne, kvalitetne storitve od države. In žal se ne odražajo v polni meri nazaj na način, da bi ljudje dobivali kvalitetnejše javne storitve tam, kjer jih mora zagotavljati država, kar se tiče take in drugače infrastrukture in tako naprej, pri čemer je seveda finančni okvir kar bogat in bi bilo mogoče vse te stvari v tem okviru postoriti. Iz vseh teh razlogov, ki sem jih navedel, žal proračuna za 2020 in tudi za 2021 nista taka, kot bi v danih razmerah morala biti. In čeprav je bilo rečeno, da vsa ministrstva dobivajo več denarja, lepo vas prosim, ne rabimo denarja za birokracijo. Rabimo denar za tisto, kar naj ta birokracija zagotavlja: ko se boste pohvalili, da zaradi tega, ker so tako dobre številke, ne čakajo mladi na stanovanja; ko se boste pohvalili, da zaradi tega, ker so te številke tako dobre, imajo vsi tisti, ki imajo neke povprečne dohodke, normalen dostop do ureditve stanovanjskega vprašanja; ko ne bo več deset tisoč čakajočih za domove za ostarele; ko bodo ljudje, ki pridejo z operacij, predvsem starejši, lahko deležni normalne zdravstvene oskrbe v podaljšanem bolnišničnem zdravljenju, do česar sedaj ne morejo dostopati vsi; ko bodo upokojenci, predvsem tisti z najnižjimi pokojninami, imeli nek primeren dodatek vsako leto, kot ga poznajo vse države, kjer pomagajo na tem področju; in takrat ko bo varnost ljudi v tej državi dejansko zagotovljena na ta način, da bomo pred zakonom vsi enaki, potem bo seveda tak proračun in tak finančni okvir mogoče podpreti. Takega, kot je danes na mizi, pa žal ne.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Zanimivo je, gospod Černač, da govorite o dopolnilnem zdravstvenem zavarovanju. Ni prostovoljno, mimogrede, je dopolnilno, ki ga mora plačati vsak, če hoče dobiti dostop do zdravstvenih storitev, ki mu sicer pripadajo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ampak če hoče do njih priti brez doplačila, mora plačati dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Jaz se z vami popolnoma strinjam, nesprejemljivo je, da je tako. To je najbolj nepošten davek, ki ga v tej državi imamo. Vsak, ne glede na svoj prihodek, plača sedaj že 35 evrov za to storitev oziroma za nek vsiljen davek, ki je popolnoma socialno nepravičen in nepošten. Ampak ko smo v Levici predlagali, da se to ukine – imamo zelo eleganten način, 27. novembra boste ponovno imeli možnost, da o tem odločate –, takrat pa pridemo seveda do zidu, kjer se ne vi, ne Nova Slovenija, ne Slovenska nacionalna stranka in niti pet strank koalicije nikakor ne morejo s tem strinjati, da to anomalijo, za katero mislim, da je jasno, da je ne bi smelo biti, končno odpravimo. 27. november je dan, ko boste lahko to odpravili. Takrat boste lahko vsakega upokojenca razbremenili za okoli 30 evrov mesečno oziroma okoli 360 evrov letno. Toliko mogoče za začetek. Sicer pa če spregovorim še o nekaj zadevah, ki so bile omenjene v razpravi in o proračunu nasploh. Veliko se je govorilo o tem, da bi morali spodbujati delo, proračun se sedaj kritizira tudi z naslova koalicije, češ da je preveč radodaren do prejemnikov socialnih pomoči, ampak vam bom predstavil dve številki. Najprej, izdatki za socialne pomoči se zmanjšujejo tako v naslednjem letu kot v letu 2021. V proračunu je predvideno, da se bodo izdatki za socialne pomoči zmanjšali s 420 milijonov na 379 milijonov, za denarno socialno pomoč pa z 300 na 271. Obe postavki se znižujeta. Torej ni res, da se postavke za socialne pomoči napihujejo. Postavke za socialne pomoči se znižujejo. Drugo, ko govorimo o tem, da je treba spodbujati delo, je pa treba malo pogledati podatke Statističnega urada. Statistični urad pa tudi Eurostat ima podobno, Eurostat pravi, da je bilo v Sloveniji septembra 2019 4,3 % ljudi brezposelnih. To so zgodovinsko nizke ravni. Ko je brezposelnih pod 5 %, ponavadi govorimo o tem, da ima gospodarstvo polno zaposlenost. Med temi 4,3 % pa najdete na Statističnem uradu podatke, kakšna je njihova struktura. Več kot tretjina, skoraj 40 %, je starejših od 50 let, kar ne pomeni, da so ti ljudje leni in nočejo delati, ti ljudje ponavadi so delali, pa sedaj, ko so propadla kakšna industrijska podjetja, ponavadi izven Ljubljane, zelo težko dobijo zaposlitev. In kaj boste s temi ljudmi? Jim boste vzeli 100 evrov iz žepa, da bodo padli s 400 evrov spet na 300 in rekli – evo, sedaj pa pač delajte. In boste uvedli prisilno delo, kar ste zadnjič poskušali s SDS v zakonu glede dodatka za delovno aktivnost; in jih nagnali delati za 200 evrov na mesec. Tukaj se je pač treba pogovarjati o konkretnih ljudeh, 40 % v strukturi brezposelnih je ljudi, starejših od 50 let. 15 % ljudi, ki prejemajo socialno pomoč, je registriranih invalidov. Kaj boste s temi invalidi? Jih boste nagnali delati z zmanjševanjem socialnih pomoči? Imejmo malo človečnosti in malo pazimo na to, kaj govorimo. Saj vem, da se marsikdo sedaj jezi, ker pač dela in je slabo plačan in se mu zdi nefer, ko politiki rečejo, da sedaj pa nekdo, ki noče delati, dobi 400 evrov; se je treba vprašati, ali ti ljudje res nočejo delati ali iščejo delo, pa ga ne najdejo. Ali bi delali, pa so invalidi. Ali bi delali, pa so psihični bolniki. Med temi 4,3 %, kolikor jih je danes brez dela, verjemite, da velika velika večina ljudi, ki iz takšnih ali drugačnih razlogov dela, ki bi ga lahko opravljali, ne najdejo, ali pa dela sploh ne najdejo, ali pa za delo niso sposobni, na žalost. Jaz si tudi želim, da temu ne bi bilo tako, ampak treba se je zavedati, da imamo reveže v Sloveniji in da je tem revežem treba pomagati. Ko se govori o upokojencih, je stvar naslednja. Če se pogovarjamo o podatku, za katerega minister Bertoncelj pravi, da imamo najboljši proračun v Evropi, da imamo enega od največjih proračunskih presežkov, se je treba vprašati, od kje ta presežek pride. Če pogledate, koliko proračun prispeva za pokojnine, boste ugotovili; imamo pokojninsko blagajno in imamo proračun, zdaj bom govoril samo za proračun, ker proračun je med krizo doplačeval v pokojninsko blagajno, trenutno je slika tale. Postavka za pokojnine v proračunu bo za 120 milijonov evrov manjša, kot je bila lani, oziroma za 600 milijonov evrov manjša, kot je bila leta 2015, postavka za pokojnine gre v proračunu strmo navzdol; in to je eden od največjih virov tega presežka, za katerega zdaj minister pravi, da smo zaradi njega najboljši v Evropi. Ampak potem je treba spet pogledati obratno sliko, kaj pa to pomeni za upokojence. Slaba polovica jih živi s pokojninami, ki so pod pragom tveganja revščine, vsaj 78 tisoč jih je socialno ogroženih. Se pravi, ali je prav, da na njihovih hrbtih varčujemo in ustvarjamo ta presežek, ali ni? Mislim, da se je tukaj tudi treba vprašati, kaj lahko vlada naredi, da bo to številko popravila oziroma da ne bo zdaj tako, kot je rekel Camusov Kaligula – Proračun je najpomembnejša stvar na svetu, pa naj pač vse ostalo pocrka. Treba se je vprašati, kaj pač določene številke v proračunu ali pa na papirju pomenijo, in jih je vedno treba prevajati v realno življenje. Zdaj sem vam povedal dve, glede katerih zelo govorite čez palec. Za socialna nadomestila govorite, češ lenuhi, jim je treba še malo vzeti ali pa uvesti prisilna dela; upokojencev pa ne vidite v tem presežku, ki ga je proračun od leta 2015 do danes ustvaril, pa čeprav v resnici je postavka pokojnine prispevala skoraj največji delež k temu presežku danes. Za naslednje leto, če bo vlada hotela postati spet socialna, ohraniti svoj socialni obraz, je verjetno ena od prvih nalog, ki jo je treba narediti, poiskat vire za zagotovitev dostojnih pokojnin vsem. Naj vas spomnim, koalicijska pogodba obljublja, da bo minimalna pokojnina v državi 630 evrov, da bo vsak upokojenec, ki je delal 40 let, veliko prispeval k tej državi, povzdignjen iznad praga tveganja revščine. Če pa grem še malo širše, ko se veliko govori o fiskalnem pravilu in slišimo z desnice predvsem, da fiskalno pravilo je sveto in nedotakljivo, treba je znotraj fiskalnega pravila sredstva prerazporejati. Kot prvo, to je izredno težko, kot drugo, je vprašanje, kakšni so učinki tega. IMF je delal analizo na dveh predpostavkah. Prvo je testiral, kakšni so učinki, če vlada recimo odreže 100 milijonov nekje v javnem sektorju pa teh 100 milijonov investira v železnice. Odreže iz porabe za plače pa investira v železnice, v investicijski del, v infrastrukturo. Multiplikativni učinek tam je 0. Se pravi, samo če pritegne dodaten denar v gospodarstvo, lahko pa dosega zelo dobre multiplikativne učinke v času ohlajanja gospodarske rasti ali pa negativne gospodarske rasti, celo do 3 %, to so podatki IMF. In zato se vračam k očetu fiskalnega pravila, nemškemu ekonomistu, ki je predlagal, da ga evropske države zapišejo v svoje ustave. Ta človek zdaj ugotavlja, da ne samo drugod po Evropi, ampak tudi v Nemčiji, ki se je domislila tega in to vsilila celi Evropi, so investicije zastale, da nemška infrastruktura hira, da zaostajamo za ZDA in Kitajsko po številnih kazalcih, od razvoja IT-sektorju do razvoja zelenih tehnologij. In kaj ta človek sedaj predlaga? Predlaga, da se začne fiskalna pravila zaobhajati na način, da se ustanovi infrastrukturne sklade v lasti države, ki pritegnejo denar, ki je sedaj praktično po negativnih obrestnih merah, tudi za Slovenijo, dostopen na evropskih finančnih trgih; in da se ta denar začne nalagati v infrastrukturne dejavnosti, kot so železnice, ozelenitev energetike, zelene tehnologije, razvoj in raziskovanje. In mislim, da bi to morala Slovenija, slovenska vlada absolutno začeti delati takoj po sprejetju tega proračuna, če se hoče zares izmakniti naslednji krizi. Takoj. Mi trenutno nimamo krize zaradi prevelike zadolženosti podjetij, še manj prebivalstva, niti države. Tisti, ki govorite, da je Slovenija prezadolžena, si malo poglejte, kakšne so številke drugod. Mi bomo počasi imeli blizu 60 % razmerja med javnim dolgom in BDP, mislim, da je sedaj okoli 65. Japonska ima 235 %, Velika Britanija – 120, Nemčija več od Slovenije. Slovenija je v Evropi in v svetu že med podpovprečno zadolženimi državami. Jaz se strinjam, da je treba delati vse na tem, da se ta dolg poceni, tiste obveznice, ki so bile najete po oderuških obrestnih merah, čim prej zamenjati za cenejše, sedaj ko so na trgu dostopne praktično negativne obrestne mere, in ta dolg poceniti, zbijati obrestno mero proti ničli. Ampak da je sedaj glavna naloga te države, da odplačuje dolgove nekim tujim bankam, ki bodo potem ta denar deponirale pri Evropski centralni banki, mi pa izgubljamo sredstva za investicije in razvoj; tukaj se je pa treba malo vprašati, kakšen je smisel tega početja. Edino kar boste naredili s tem, je to, da boste naredili točno to, kar govori ta Nemec, Slovenijo boste pripeljali v razvojno blokado. Ta proračun že to nakazuje. Večji del proračuna se investicijsko opira na evropska sredstva, kjer se jaz malo strinjam s tistimi, ki ste skeptični do tega. Govori se, da se bo letos pridobilo, če se ne motim, 259 milijonov evrov dodatnih iz sredstev Evropske unije. Podoben načrt je bil v resnici že v proračunu leta 2019. Realizirana postavka pa je bila za 200 milijonov manjša od napovedane. Tukaj mene resno skrbi, kaj bo z investicijskim delom proračuna. Če potegnem črto, prosim, ne govoriti na pamet, ko govorite o tem, kako boste z zategovanjem pasov v proračunu koga spodbujali k delu. Treba je pogledati, kdo je brez dela in zakaj. Ne govoriti o ne vem kakšnih fiskalnih dosežkih, ko govorite o presežku. Treba je pogledati, kako, zakaj in na čigavih plečih ta presežek nastaja. Ko gledamo v naslednje desetletje, se moramo pogovarjati predvsem o tem, kako oživiti investicije v Sloveniji, ki so zastale. Zastale so v železnicah, zastale so v stanovanjih, zastale so v razvoju in raziskovanju, zastale so povsod. In če jih hočemo obuditi, bo treba priti z drugačnim načinom razmišljanja, kot se je ustalilo v zadnjem desetletju, kriznem desetletju, ki se na srečo z letošnjim leto končuje.
Hvala lepa. Gospod Černač, imate repliko. Izvolite.
Kolega Luka Mesec, Šarčevo vlado so omogočili poslanski glasovi Levice. Vi ste s Šarčevo vlado oziroma koalicijo petih podpisali koalicijsko pogodbo, v kateri je bilo zapisano, da boste ukinili prostovoljno zdravstveno zavarovanje. To je vaš problem, ne problem Slovenske demokratske stranke ali katere druge stranke. Jaz sem pa govoril samo o tem, da namesto tega, kar ste zapisali v koalicijsko pogodbo, ste v enem letu dopustili, skupaj s Šarčevo vlado, da se je dopolnilno zdravstveno zavarovanje iz 26 evrov mesečno povišalo na 35 evrov mesečno, za 35 %; o tem sem govoril. O tem sem govoril, v povezavi z obljubljenim povišanjem pokojnin čez dobro leto in pol za 4,5 %.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes za razpravo. Prosim za prijavo. Imamo sedem prijavljenih. Prvi dobi besedo Igor Peček. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Sprejetje tako pomembnega dokumenta, kot je proračun, v tem trenutku se bom pač omejil na proračun za leto 2020, je odgovorna in pomembna naloga, to smo danes slišali od več kolegov in kolegic. Tukaj ne mislim le na odgovornost vlade kot predlagatelja, pač pa govorim in mislim na odgovornost vseh nas, ki sedimo v tej dvorani in bomo na koncu temu dopolnjenemu dokumentu, kakršenkoli že bo, rekli svoj »da« ali pa svoj »ne«. Dokument mora slediti določenim pravilom, in kot prvo je to fiskalno pravilo, kar smo tudi večkrat povedali. In tukaj me resnično moti očitek, da se želimo temu fiskalnemu pravilu izogniti. To, kar navajate, vsekakor ni na mestu, ker preprosto ni res. Fiskalno pravilo je funkcionalno pravilo, ki ga nikakor ne smemo zanemarjati; in večkrat je bilo povedano, tudi s strani ministra, da fiskalnega pravila ne zanemarjamo in ga ne mislimo zanemarjati. Dokument je pripravila vlada, potrdili pa ga bomo tukaj, v državnem zboru. Tudi vse spremembe in dopolnitve, ki bodo v fazi zakonodajnega postopka morebiti še nastale, morajo biti sprejete odgovorno, premišljeno in modro. Sam predlog proračuna ocenjujem kot primeren dokument, ker predstavlja pravo ravnotežje med razvojno in socialno naravnanostjo, pri čemer je vlada sledila svojim prioritetam. Tukaj bi rad pač omenil vsaj tri ključne, to so zdravstvo, znanost, gospodarstvo. To izkazuje tudi proračunski presežek, ki bo v letu 2020 znašal 415 milijonov, kar v bistvu predstavlja 0,8 % BDP. Bi se pa rad, ker je bilo v splošnem delu povedanega že precej glede številk, osredotočil bolj na eno področje, to je področje gospodarskega in razvojnega dela proračuna. Ministrstvo za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo bo po predlogu proračuna za leto 2020 dobilo dobrih 15 % več sredstev, kar znaša okoli 316 milijonov. V letu 2019, v rebalansu proračuna smo bili na 274 milijonih. Zaznati je tudi težnjo h krepitvi mednarodne konkurenčnosti slovenskih podjetij in spreminjanju strukture slovenskega gospodarstva. Pri tem pa se mi vedno bolj pojavlja vprašanje, kako spodbuditi inovativno razmišljanje v podjetjih; oziroma če povem drugače, kako to inovativno razmišljanje stimulirati in ga ustrezno in primerno nagraditi. Dejstvo je, da gospodarsko okolje, kakršnokoli že je oziroma v kakršnemkoli področju gospodarskega okolja se podjetja nahajajo, naj gre za primarno, sekundarno ali terciarno dejavnost, ni prijazno do počasnih in okornih podjetij. Tukaj me razveseljuje ministrstvo, ki pravi, da bo pozornost posvečena inovacijam in razvoju inovativnih in okolju prijaznih produktov. Slednje seveda absolutno podpiram, vendar pa se tukaj zelo radi in zelo pogosto ustavljamo na konceptu krožnega gospodarstva, kjer pa smo se že v preteklosti, in sem prepričan sem, da se bomo tudi v prihodnosti, srečevali vsaj z dvema pomembnima izzivoma. Prvi od izzivov je ta, da se mogoče v določenem trenutku preveč ukvarjamo s samim konceptom krožnega gospodarstva, premajhen poudarek pa damo učinkom, ki ga lahko prinese. Drugo pa je, kako dovolj učinkovito in intenzivno spodbuditi tista podjetja, ki nekako v svojem procesu razvoja to delajo prepočasi. In mislim, da bi tukaj morala biti država tista, ki bi ta podjetja spodbudila. Vlada kot tako to politiko že uvaja in verjamem, da se bodo tudi ta sredstva, ki so namenjena temu segmentu, v prihodnje še bolj oplemenitila, bo pa treba vložiti še več napora za dosledno izvajanje in uveljavljanje tega principa sodobnega gospodarstva. Spodbudno je tudi dejstvo, da bo za znanost in informacijsko družbo v letu 2020 ministrstvo za izobraževanje namenilo 302 milijona. Za leto 2019 je trenutna ocena realizacije dobrih 250. Po deležu vlaganj v raziskave in razvoj – tukaj mislim na državo in tudi na gospodarstvo – smo z 2 % BDP najboljši med novimi državami članicami, vendar pa še vedno zaostajamo za najrazvitejšimi. Če povem samo dva primera, radi se primerjamo z Avstrijo, Avstrija na prebivalca vloži skoraj trikrat toliko kot mi, Nemčija si je za svoj cilj zastavila 2,5 % BDP. Menim, da je tukaj prostora še precej, v prihodnosti se bomo morali pošteno potruditi, da bomo ta razvojni korak nadoknadili. Prepričan sem tudi, da je proračun razvojno naravnan, kar kaže programska struktura proračuna. Iz le-te je razvidno, za kaj se porabljajo javna sredstva in čemu se izvaja posamezen proračunski program. 50 % vseh odhodkov se namenja ključnim politikam, to so izobraževanje in šport, socialna varnost, pokojninsko varstvo, obramba, zaščita ter notranje zadeve in varnost. Dejstvo pa je tudi, da je struktura odhodkov državnega proračuna dokaj neprožna. Neprožna v delu, saj je precej obveznosti in kategorij, na primer plača in prispevki, transferi posameznikom in gospodinjstvom, ki so pomembni za izvajanje posameznih politik, zakonsko tako ali drugače že vnaprej določenih. Oziroma če povem bolj domače, če smem temu tako reči, ko splaniramo vse obveznosti, nam ostane zelo malo denarja za razporejanje. V procesu sprejemanja in dopolnjevanja proračuna je bilo vloženih veliko amandmajev. Nekateri predlogi amandmajev, ki so bili vloženi, so sicer tehnično izvedljivi, vendar niso realni in niso kredibilni, ker jih znotraj okvira fiskalnih možnosti enostavno ne moremo uvrstiti v proračun. Prav tako je v dopolnjenem predlogu smiselno upoštevati sklep, ki Vladi predlaga, da zagotovi zadostna sredstva, na primer za izgradnjo zahodne obvoznice Slovenska Bistrica, saj investicija v tak del infrastrukture pomembno pripomore in ima pozitiven vpliv na gospodarsko rast. Upam in verjamem, da se bo v prihodnosti našel denar tudi za nadgradnjo gorenjske železniške proge in da bodo za to čimprej izpolnjeni vsi potrebni pogoji. In če na koncu zaključim tako, da se vrnem na začetek; z razvojno naravnanostjo proračuna ta vlada skrbi tudi za kvaliteto bivanja državljanov z ekonomskega in socialnega vidika. Z vlaganjem v raziskave in razvoj vlada skrbi za razvojno naravnano politiko države in predstavlja nekakšen nujen pogoj – Sine qua non, kot mu radi rečemo – za uspešno družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Po petih, šestih urah razprave in po stališčih poslanskih skupin, predvsem stališčih poslanskih skupin koalicije, lahko pridemo do enega zaključka. Ta vlada bo nadaljevala politiko prejšnjih vlad, politiko dodatnega obremenjevanja državljank in državljanov Republike Slovenije, gospodarstva, politiko zadolževanja. Dodali ste pa še en nov segment – ukinitev fiskalnega pravila oziroma sprememba fiskalnega pravila. Na odboru za finance sta dve stranki koalicije to predlagali in v svoji razpravi razpravljali, danes pa mislim, da so še Socialni demokrati na veliko povedali, da si želijo spremembe fiskalnega pravila oziroma njegovo ukinitev, vaj kolega Bevk je to izrazil. Počasi prihaja na plan, kaj je glavni cilj te koalicije. Koalicijo bi jaz vprašal, danes je minister izjavil, da ima Slovenija najboljši proračun v Evropski uniji. To je tudi izjavil kolega Bevk, potem pa hkrati povedal, da moramo ukiniti fiskalno pravilo. Tukaj jaz ene zadeve ne razumem. Na eni strani razlagate, da imamo najboljši proračun v Evropski uniji, na drugi strani se pa zavzemate za ukinitev oziroma za spremembo fiskalnega pravila. Ti dve stvari vsaj po mojem mnenju ne gresta najbolj skupaj. Zanimivo je, da je tudi danes finančni minister že napovedal odstop v primeru, če proračun ne bo uravnotežen, oziroma vezal zaupnico. To pomeni, da zadeve v tej koaliciji, v tej manjšinski vladi postajajo resne. Dejstvo je, da ta proračun, ki ste ga vi predlagal, vsaj zame osebno, ni najboljši v Evropi, daleč od tega. Ta proračun ni razvojno naravnan, ni ciljno naravnan, predvsem pa sem osebno zelo razočaran, saj ta koalicija, vlada Marjana Šarca razpolaga z rekordnimi prihodki. Toliko prihodkov v proračunu, kot jih imate zdaj, jih še nikoli v zgodovini Republike Slovenije ni bilo, razpolagate s skoraj 11 milijardami evrov prihodkov. V primerjavi z letom 2014 imate vi, ta vlada samo iz naslova davčnih prihodkov za več kot 2,5 milijarde več prihodkov, če pa naredimo primerjavo z letom 2014; pa boste za investicije namenil zgolj za 81 milijonov evrov več prihodkov. To pomeni 81 milijonov evrov več prihodkov za investicije v primerjavi z letom 2014, čeprav imate za več kot 2,5 milijarde evrov več prihodkov. Ko pogledamo proračun, so tudi odhodki rekordni, 10 milijard 400 približno, ampak vidi se, da so ti odhodki namenjeni v veliki večini zgolj izplačilu javnih plač, za vse ostalo pa nekako zmanjka denarja. In to so ukrepi, na katere smo v Slovenski demokratski stranki opozarjal, da je ta koalicija in vlada Marjana Šarca v obdobju zadnjega leta dni sprejela nekaj takšnih ukrepov, ki dolgoročno vplivajo na odhodke v proračunu. Opozarjali smo vas, da bi bilo bolj smiselno iti s korenito davčno reformo, razbremeniti gospodarstvo, razbremeniti plače delavcev, in bi na ta način delavcem ostalo več v denarnici. Vi ste šli bolj kot ne po drugi fazi – s povečevanjem plač direktno, ter s tem tudi direktno obremenili odhodke proračuna na dolgi rok in s tem omejili, da bi lahko v proračun pripeljali razne investicije, naložbe, ki bi imele multiplikativni učinek. Javni dolg je problem, Slovenija je zadolžena za več kot 32 milijard evrov, od tega plačujemo samo za obresti 750 milijonov evrov v letu 2020. To je precejšnja številka, ki bi jo lahko namenili verjetno tudi za druge potrebe. Davki, kot je že bilo omenjeno, so še vedno problematični. Pri 2,5 milijarde evrov več davčnih prihodkov bi jaz pričakoval bolj pogumno rešitev, kot ste jo izvedli vi. Omenili ste davčno reformo; zame davčna reforma ni to, da nekomu nekaj daš, drugemu pa hkrati to vzameš. To dejansko znajo tudi kakšni otroci v vrtcu. Vi ste nekaj dali delojemalcem, pohvalno, razbremenili del plač z dohodnino, na drugi strani ste pa hkrati obremenili gospodarstvo z višjimi davki od dobička in obdavčitvijo kapitala. Jaz sem prepričan, da danes imamo rekordne prihodke v proračunu zgolj po zaslugi gospodarstva in tistih, ki v gospodarstvu delajo. Zato še enkrat tukaj zahvala za to in mislim, da takšen mačehovski odnos, ki ga ima ta vlada do gospodarstva, ni imela še nobena vlada prej, pa tudi zadnji dve vladi nista blesteli na tem področju. Država bi morala denar znati pobrati tudi nekje drugje. Jaz se strinjam s tem, kar je nekdo rekel, da bi morali veliko več delati na novih prihodkih v proračun, ampak ne na davčnih, recimo na davčnem dolgu. Davčni dolg, spoštovana državna sekretarka, še vedno znaša več kot 1 milijardo evrov. Res je, da se je en del zmanjšal, vendar zaskrbljujoč podatek je, pa jaz upam, da ga boste tudi danes lahko povedali v Državnem zboru, koliko je država odpisala davčnega dolga v obdobju zadnjih desetih let. Jaz se bojim, da se ta številka bliža 1 milijardi evrov, je bil ta davčni dolg odpisan, ne samo neizterljiv, ampak je tudi bil odpisan. Mogoče bi bilo smiselno, da med razpravo, ko se boste javili za besedo, poveste, koliko davčnega dolga je bilo opisanega v zadnjih desetih letih. Prepričan sem, da je ta vlada kopija prejšnje vlade tudi pri izvajanju trošarinske politike. Trošarinska politika je neustrezna na področju naftnih derivatov, alkohola in tobaka. Dejstvo je, da vse postavke v proračunu iz naslova prihodkov naraščajo, razen trošarine. Trošarine padajo zaradi tega, ker so nekonkurenčni; in tisti, ki ima to možnost, dobrine, ki so obdavčene dodatno s trošarinami, nabavlja v Avstriji, Italiji, Madžarski, Nemčiji. Dejstvo je, da je liter nafte v Avstriji bistveno cenejši kot v Sloveniji, če gledamo tedensko, med 15 in 10 centov. Ne razumem niti tega, da je tisoč litrov kurilnega olja v Avstriji cenejše za približno 200 evrov. Kurilna sezona je, v Sloveniji je minimalna pokojnina za 40 let delovne dobe 540 evrov, v Avstriji je minimalna pokojnina za 40 let delovne dobe tisoč 50 evrov. Mislim, da so te številke tiste, ki bi morale biti zaskrbljujoče, vendar vlada kljub večkratnim opozorilom na te številke ne reagira. Kaj je še uspelo vladi Marjana Šarca v obdobju zadnjega leta dni? Porušiti razmerje med delom in nedelom. Danes je približno za en del zaposlenih, ki ima ob koncu meseca takšne prihodke, ko delajo po 10, 8 ur, enako s tistimi, ki so doma. Mislim, da je to nesprejemljivo. Višja gospodarska rast v primerjavi z letom 2014, bistveno nižja brezposelnost kot leta 2014; ko pogledamo socialne transferje in socialne pomoči, pa pridemo do podatka, da so pa le-te višje, kot so bile leta 2014, čeprav je brezposelnost bistveno nižja in gospodarska rast višja. Tukaj se dogajajo nepravilnosti, tukaj se sistem izkorišča in ta segment je nujno treba popraviti. Posebna poglavja so evropska sredstva, to so edina sredstva, ki so razvojna in jih ni treba vračati. To pomeni, da gre za nepovratna sredstva, ki jih pa žal ne znamo izkoristiti. V danem trenutku je Slovenija po uspešnosti črpanja evropskih sredstev na 19. mestu, imamo možnost pobrati iz Evrope približno 3,8 milijarde evrov, v danem trenutku je Slovenija pobrala 850 milijonov evrov. Kaj bo z ostalim denarjem, se ne ve. Več kot 2 meseca smo že brez ministra za to področje in v obdobju enega leta sta se na tem področju zamenjala že dva ministra. To nekako narekuje tudi to, zakaj smo tako neuspešni. Veliko se je omenilo tudi predsedovanje Evropske unije. Stroškovni del za predsedovanje Evropski uniji v drugi polovici leta 2021 je planiran v višini 80 milijonov. 80 milijonov brez investicij. Spoštovana državna sekretarka, če bi povedali, koliko pride še plan stroškov za investicije, ki bodo potekale hkrati s predsedovanjem oziroma ki bodo morale biti izvedene za predsedovanje. Pri tem pa se meni ta številka 80 milijonov za predsedovanje zdi relativno visoka, če vemo, da je Slovenija, ko je predsedovala leta 2008, porabila 60 milijonov. Se mi zdi, da inflacija v tem obdobju ni tako narasla. Od kje razlika 20 milijonov v primerjavi s predsedovanjem Slovenije leta 2008? Posebno poglavje je tudi ukrep Banke Slovenije, ki je bil izveden v zadnjem mesecu, ki narekuje omejevanje stanovanjskih in potrošniških kreditov. Ta ukrep Banke Slovenije je naplavil dva ključna problema, ki ga ima Slovenija – v Sloveniji so izrazito nizke plače in država pri reševanju stanovanjske politike v zadnjem obdobju ni naredila veliko. Zaradi ukrepa Banke Slovenije danes približno 300 tisoč ljudi ne more priti do kreditov. Banka Slovenije, to je moje osebno mnenje, je naredila v skladu z regulatorjem, preprečila je, da bi se zgodilo to, kar se je dogajalo s švicarskimi franki ali še prej s krediti podjetij. Problem je tukaj – nizke plače in mačehovski odnos države do reševanja stanovanjskega problema, kar se pa tudi vidi iz samega proračunskega dokumenta, da vlada Marjana Šarca za reševanje stanovanjske problematike v letu 2020 namenja zgolj 3,7 milijona evrov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo temu primerno tudi vložili vrsto amandmajev, ki bi z prerazporeditvijo sredstev ta proračun naredili bolj razvojen, bolj ciljno usmerjen. O posameznih amandmajih bomo imeli priložnost razpravljati še kasneje. Jaz osebno takšnega proračuna, kot je sedaj, ne morem podpreti. Proračun ni razvojno naravnan, predvsem pa boli dejstvo, da vse tisto, kar je ustvarilo gospodarstvo, kar so ustvarili delovni ljudje Republike Slovenije, je ta vlada zapravila za čisto druge zadeve, ne za razvoj.
Hvala lepa. Repliko ima gospod poslanec Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, spoštovani kolega Pogačnik! Zgolj pojasnilo, jaz nisem v svoji razpravi navijal za ukinitev fiskalnega pravila, temveč za njegovo rahljanje. Dvakrat sem omenil fiskalno pravilo, in sicer bom citiral kar iz magnetograma: »Po drugi strani pa imamo najbolj strogo fiskalno pravilo v vsej Evropski uniji. Če bi to pravilo razrahljali, bi pod streho lahko spravili tudi vse amandmaje, ki so bili sprejeti na državnozborskem finančnem odboru, in še kaj bi se našlo.« To je prva omemba pravila in rahljanja. Druga omemba pa se glasi: »To je lahko nov korak k ponovnemu zagonu infrastrukturnih investicij, vendar to prav gotovo ne bo dovolj za ponovni in bolj občuten dvig gospodarske rasti. Po mojem mnenju, to sem povedal že na oktobrski seji, bo treba razrahljati fiskalno pravilo in zagnati nove investicije tudi na preostali mreži državnih cest in železniškega omrežja, ki sta med najbolj zastarelimi v Evropski uniji.« Ali pomeni rahljanje tudi ukinitev, pa mislim, da je dovolj jasno, da ne gre za ukinitev fiskalnega pravila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Poslanka Anja Bah Žibert ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Oglašam se ponovno, ker sem dolžna na nekatere stvari odgovoriti. Kolegica Lidija Divjak Mirnik me je večkrat danes izpostavila v svoji razpravi. Njeno svojstvenost ali nekateri bi lahko rekli slikovitost v razpravi sicer poznamo, pa vendar tista njena »cvetka«, da je morala svojo sliko žrtvovati, se pravi svojo faco, za plakate, pove vse. Se ne bi spuščala na njen nivo, bi pa samo želela, da v bodoče se vendarle drži vsaj osnovnega bontona. In če imenuje poslanke in poslance z imeni in priimki, naj to naredi tako, kot je treba. Drugo pa se bom lotila predvsem vsebine. Sama sebi je sprožila res strel, strel v koleno, najprej je veliko govorila o Mariboru. Spoštovani, Slovenija nima samo Ljubljane in Maribora, ima 212 mest, občin in vse te občine morajo imeti enake možnosti. Še več, tiste iz ogroženih območij bi morale imeti še toliko več možnosti in toliko več pomoči, da lahko razvojno začnejo napredovati in tudi omogočiti občankam in občanom, državljankam in državljanom, da zaživijo enako, kot na primer živijo v Ljubljani in Mariboru oziroma tam, kjer so ugodnosti in možnosti mnogo večje. Kot drugo je izpostavila posamezne dobrine, če temu tako rečem, ali pa pravice, ki jih državljanke in državljani imamo že dolgo. Govorila je o porodniškem dopustu, govorila je o brezplačni šoli. Vse te dobrine državljanke in državljani imajo že zato, ker plačujejo davke. Saj zato plačujejo davke, saj ni res, da je to brezplačno. Res pa je, da vaša koalicija, čeprav državljanke in državljani plačujejo davke, ne omogoča vsem otrokom brezplačne šole, ker zavirate, čeprav je Ustavno sodišče jasno povedalo, da moramo to zadevo popraviti. Kot drugo, rekla sem, res je, nepotrebni stroški za državljane so v tem proračunu, so, skoraj 25 milijonov evrov se bo porabilo za protokol. Če sem bolj jasna za državljanke in državljane, v vladnih službah in vladi se bo pojedlo za 25 milijonov evrov. Pa primerjajmo ta znesek z gospodarstvom, ker nekateri govorite, kako je proračun gospodarsko naravnan. 24 milijonov evrov boste dali za srednja in mala podjetja. Toliko, kot boste pojedli in popili, namenjate za razvoj malih in srednjih podjetij; samo tako, da se vidi ta razlika. Ali še lepše, 3,7 milijona evrov namenjate za stanovanja, čeprav je pravica do stanovanja ustavna kategorija, 3,7 milijona; medtem ko bo vaš vladni kabinet zapravil okoli 6 milijonov evrov, samo za primerjavo. Ali še več, 7 milijonov evrov boste namenili migrantom, na drugi strani pa, kot sem povedala, praktično nič denarja za izgradnjo novih stanovanj oziroma domov za starejše. To je dejstvo, to govorijo številke. Tega se nisem spomnila jaz, to ste zapisal vi v proračunu. Zato svetujem kolegici Lidiji Divjak Mirnik, da včasih malo počaka s svojo razpravo in dvakrat premisli, predno se oglasi. Seveda je pa pri tem še bolj pomembno, da ne žali drugih, kajti z žaljenjem ne bomo prišli nikamor; prišli pa bomo s tem, če boste sestavili proračun, ki bo dejansko namenjen boljšemu življenju lastnih državljank in državljanov.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Edvard Paulič. Izvolite.
Lepa hvala za besedo. Čeprav se bom v svoji razpravi osredotočil predvsem na infrastrukturni in okoljski del proračuna, bi vseeno izpostavil nekaj generalnih dejstev. Oba proračuna, torej za leto 2020 in 2021, izkazujeta presežek. Oba proračuna sta skladna z v Ustavi zapisanim fiskalnim pravilom ter v obeh proračunih zasledujemo socialni in razvojni aspekt. S predlogom proračuna je vlada sprejela osnovni cilj ekonomske in socialne politike, kjer na eni strani spodbuja konkurenčnost in produktivnost gospodarstva, po drugi strani pa skrbi tudi za najbolj ranljive skupine državljanov. Naj poudarim, da smo letos za socialne transferje namenili 155 milijonov evrov več kot lani, in z ustrezno socialno politiko bo vlada tudi nadaljevala. V luči povedanega gre pozdraviti porast sredstev za leto 2020 na naslednjih politikah: znanost in informacijska družba za slabih 57 milijonov evrov, socialna varnost za 30 milijonov evrov, promet in prometna infrastruktura za 25 milijonov evrov. V času, ko se izvozna aktivnost gospodarstva ohlaja, so pomemben vzvod ohranjanja gospodarske rasti vlaganja države v infrastrukturne projekte. Tudi s tega vidika gre pozdraviti dejstvo, da je vlada v proračunu za leto 2020 Ministrstvu za infrastrukturo namenila več sredstev kot lani. Razvoj in novitete na infrastrukturnem področju ne pomenijo le tehničnih pridobitev, ampak omogočajo tudi večjo možnost ekonomske in socialne vključenosti, ki sta ključni za uspešno družbo. Nedolgo nazaj smo obravnavali poroštveni zakon, s katerim bi lahko izvedli dve največji infrastrukturni investiciji v državi; in že takrat sem izrazil podporo zakonu in izpostavil, kaj vse Koroška regija in njeni prebivalci s 3. razvojno osjo pridobijo in zakaj je pomembno, da zgradimo drugi tir. Tako bodo na primer samo koroška podjetja v primeru izgradnje hitre ceste dodatno ustvarila do 50 milijonov evrov letnega prihodka. Tu so še številni drugi projekti, ki so za našo državo in državljane prav tako pomembni. Od večjih investicijskih projektov, do vlaganj v avtoceste. Tako je na primer za železniško omrežje v letu 2020 namenjeno 271 milijonov evrov, za vlaganje v avtocestno omrežje – 63 milijonov evrov, dodatnih 13 milijonov evrov je namenjenih izgradnji treh novih obvoznic, prav tako so zagotovljena sredstva za izgradnjo zahodne obvoznice Slovenska Bistrica, ki je nujni pogoj za rast in razvoj podjetja Impol d. d. In čeprav je ena od temeljnih nalog infrastrukture ta, da omogoča hitrejši in s tem bolj učinkovit pretok potnikov, blaga in storitev, je izjemno pomemben tudi vidik kvalitete našega bivalnega okolja. Seveda s tem mislim na skrb glede podnebnih in klimatskih sprememb, zato je treba pri načrtovanju novih infrastrukturnih pa tudi drugih projektov upoštevati tudi okoljevarstveni in ekološki vidik. Če sem malo bolj konkreten, v proračunu so predvidena sredstva za dokapitalizacijo Ekosklada in slovenskega okoljsko-podnebnega sklada, s čimer bomo še utrdili pogoje za investicije v okoljske naložbe. Vsa ta sredstva so namenjena blaženju podnebnih in klimatskih sprememb. Prav tako je proračun usmerjen k spodbujanju investicij za doseganje energetske učinkovitosti in k financiranju ukrepov za doseganje energetske samozadostnosti. Za področje trajnostne mobilnosti, to je okolju prijaznih investicij, je v letu 2020 namenjenih skoraj 173 milijonov evrov. Naj naštejem nekaj projektov: 6 milijonov evrov je namenjenih izgradnji Park and Ride v Ljubljani, Borovnici in Grosupljem, za ureditev kolesarskega omrežja v Celju, Ljubljani, Novi Gorici, Kranju, Kočevju, Savinski regiji – 7 milijonov evrov; za nabavo novih vlakovnih kompozicij – 20 milijonov evrov, za subvencioniranje prevoza potnikov – 60 milijonov evrov, za izvajanje gospodarske javne službe prevoza potnikov – 79 milijonov evrov. Če vemo, da imamo približno 95 % proračuna zaklenjenega, se pravi obremenjenega z zakonskimi in drugimi fiksnimi obveznostmi, je predlog proračuna, kar se tiče investicij v infrastrukturo, pa tudi z okoljskega vidika dobro zasnovan. Jasno je, da so želje in potrebe večje, a žal moramo gospodariti s sredstvi, ki jih imamo na voljo. Seveda je dinamika investicij odvisna tudi od črpanja evropskih sredstev in od pripravljenosti projektov. A vseeno menim, da je zasnova v proračunu dobra. Proračuna za obe leti bom seveda podprl, ker sta razvojno in socialno naravnana; hkrati pa dajeta velik poudarek tudi okoljevarstveni in podnebni politiki.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Kar veliko besed je bilo danes že rečenih. Mnogo jih je bilo tudi s stani Levice, kjer tako kot v minulih dneh poslušamo dolge kritike na račun vlade in njenega proračuna. Oh, ja. Zakaj pa obstaja ta vlada, gospe in gospodje? Ker je Levica dala Marjanu Šarcu glasove za izvolitev za predsednika Vlade. Samo zato, zaradi ničesar drugega. Ves Levica blues, ki ga poslušamo že cel dan, je neverodostojen, neresen, celo grotesken, predvsem pa smešen. Če bi Levica ne dala glasov za izvolitev Marjana Šarca, bi Slovenija imela legitimno vlado, kot so jo določili volivci na volitvah, kar bi bilo edino prav; predvsem pa bi imela drugačen proračun, veliko lepšo, svetlejšo razvojno perspektivo in seveda ne bi se soočali z vsem, kar v tem računu ni v korist državljank in državljanov Republike Slovenije. Tak proračun, kot je pred nami, je neustrezen in je tudi napačno načrtovan. Dokazuje samo to, da boste ponovno dvigovali davke, saj drugega v resnici ta vladajoča koalicija sploh ne zna. In zaradi tega je dokaz, da so v minulem letu slovenski podjetniki sorazmerno dobro gospodarili in smo doživeli gospodarsko rast, dokaz samo tega, da so slovenski podjetniki tako izjemno sposobni, da so sposobni dobre rezultate dosegati kljub tako slabi vladi, tako levičarski vladi, kot jo imamo. Jaz samo želim, da bi tako tudi ostalo. Žal ne bo, kajti po napovedih, ki jih je zabeležila Gospodarska zbornica, okoli 40 % slovenskih podjetnic in podjetnikov že načrtuje ali celo že izvaja selitev podjetij v tujino zaradi popolnoma protirazvojne, napačne gospodarske politike, predvsem pa zaradi previsokih davkov, ki jih uveljavljate in napovedujete za naslednje obdobje. Načrtovanje tega proračuna, ki je pred nami, je približno na tisti osnovi – nekje za devetimi gorami in devetimi vodami. Kajti spomnil bi, da je že minilo vrsto mesecev, ko sem v tem državnem zboru opozarjal, da prihaja kriza, da se že kaže na našem najpomembnejšem mednarodnem partnerju, to je nemškem gospodarstvu. Ko je bila tukaj nemška parlamentarna delegacija, so njihovi parlamentarci v pogovoru, ki je potekal pri predsedniku države Pahorju, napovedali, da pričakujejo tudi po 40-odstotni padec na nekaterih sektorjih v naslednjih letih. Slovenija je kot velika izvoznica usmerjena predvsem na nemški trg, ki je naš najpomembnejši, še kako odvisna od Nemčije in njene uspešnosti. In proračun bi moral biti tak, da bi omogočal podjetnikom, da tudi v teh spremenjenih pogojih lahko ustrezno delajo, da lahko zaposlujejo, da lahko investirajo, da lahko opravljajo svojo nalogo. Denar, gospe in gospodje, upam, da vsi sedite, da ne boste v koaliciji tako šokirani, ne pade z neba. Naredijo ga podjetniki, ki ustvarjajo dohodke, in potem vsi, ki plačujemo davke. Tiskarne denarja ni več v Beogradu, imam občutek, da imajo še vedno nekateri to v glavi in si predstavljajo, da lahko, kadar je treba, država kar natisne denar in potem počne, kar hoče. Ne gre to tako. In ta proračun, ki je pred nami, je prenapihnjen. Je prenapihnjen po obsegu in bo povzročil katastrofalne posledice: kratkoročne, da boste dvigovali davke, kar itak že napovedujete; in dolgoročne, da se boste zadolževali in boste breme svojega zapravljanja prevalili še na naslednje generacije, kar tudi napovedujete. Se pravi, da je jasno, kakšna je slika. Tisto, kar je pa razvojna tragedija za Slovenijo, pa je to, za kaj namenjate ta denar. Ta denar se namenja za kupe neumnosti, da ne rečem norosti, s katerimi se celo hvalite. Edinkrat v zadnjih letih, ko je bilo pošteno povedano, koliko stane norost z ilegalnimi migranti, je bil proračun leta 2016. Takrat je bilo 123 milijonov evrov namenjenih za ilegalne migrante. Od takrat ste seveda to lepo rokohitrsko poskrili na različne postavke, na različna ministrstva in danes govorite, da to stane samo nekaj milijonov, kar vam verjame vsak, ki ne zna šteti do 10. Kdor zna šteti do 10 ali več, vam seveda tega ne bo nikoli verjel. To je ena od stvari, za katere zapravljate denar. Ampak ne samo da ga zapravljate, to krizo tudi povzročate in s tem dodatno obremenjujete proračun. Kaj je počela ta vlada? Za hrbtom svojih državljank in državljanov je podpisala Marakeški sporazum. Doslej ste zavrnili vse predloge za zaostritev zakonodaje na področju masovnih zlorab pravice do azila oziroma ilegalnih migracij, tako da je Slovenija danes v očeh ilegalnih migrantov obljubljena dežela in postaja s tem ciljna država ne glede na to, da je edina, v narekovajih, sreča za Slovenijo, da ima tako zanič vlado, da večina ilegalnih migrantov čaka samo na to, da bo spet ušla preko meje naprej proti zahodu, kjer imajo pač bolj uspešne vlade in tudi večjo blaginjo in višji standard. Pa ne samo to, plačujete tudi nevladnike in se s tem celo hvalite. Še in še desetin milijonov evrov je namenjenih za to. Tisti, ki so utemeljeni na LGBT-ideologiji, pomagajo ilegalnim migrantom pri vdoru na ozemlje Republike Slovenije, se pravi pri kršitvi slovenske zakonodaje; in potem zavlačujejo vse postopke, da postanejo toliko dražji in toliko bolj bremenijo proračun, kar seveda vse plačujejo slovenski davkoplačevalci. Rezultat tega je, da ustvarjate pogoje, v katerih se najbolj sposoben sloj Slovenk in Slovencev – mladi, mlade družine, visoko izobraženi, podjetniki, podjetnice – izseljujejo v tujino. Njih nameravate nadomestiti s prihajajočimi migranti. Legalnimi, ilegalnimi – v tem primeru je popolnoma vseeno. Kakšne so posledice za varnost, za blaginjo ljudi, vas ne zanima. Zanimajo vas izključno volilni glasovi. To dokazuje, da ne nosite samo odgovornosti za sedanje stanje, ampak ste tudi krivi za sedanje stanje, ker ga namerno povzročate in še potencirate. Kaj pomeni tak proračun, kot je, za razvoj Slovenije? Katastrofa. Kako lahko pride v parlament predlog, v katerem ni niti takih projektov, ki so bili že predvideni v minulih letih, kot je recimo gorenjska železnica, kot so recimo blejske obvoznice, lahko bi naštel še tisoč in več stvari. Tega notri ni, denar se bo zapravljal za vse mogoče oslarije tipa boj proti podnebnim spremembam, elektrifikacija prometa, da bo podoba približno taka, kot je zdaj v ZDA, kjer je zdaj že drugič v letošnjem letu spet leden polarni mraz; in potem razne električne avtomobile to tako fino vklene, ker, prvič, jim zmanjša kapaciteto, če ne veste tega, drugič, pa imajo potem vse možne težave s startom pa še s čim drugim. Ali pa jih na koncu priklopijo na dizel generatorje pa vse skupaj postane grotesko, smešno ali pa še kaj hujšega. Ampak pri tem morate vedeti, da to ni nobena ekologija, to je samo biznis. Ekološko gledano je izdelava električnih avtomobilov, ki jih vi še kar forsirate, bolj ekološko sporna za našo Zemljo, mnogo bolj obremenjujoča kot pa recimo izdelava običajnih avtomobilov. Forsiranje takih rešitev v Sloveniji je pa še večja neumnost in dokazuje kratkovidnost vladajoče koalicije in predvsem njene vlade Marjana Šarca. Kje pa je edina res znana in svetovno uveljavljena znamka Republike Slovenije, to je Akrapovič. Kaj pa dela Akrapovič? Izpušne sisteme, ki jih električni avtomobili seveda nimajo. S forsiranjem takih neumnosti škodite Zemlji, ste v resnici neekološki ne glede na velike besede, in škodite slovenskemu podjetništvu ter uničujete edino dejansko globalno uveljavljeno znamko, ki jo Slovenija ima. Toliko o tem, kaj počne vladajoča koalicija in kakšen je proračun, ki je zdaj pred nami. Pozabili ste na to, da je treba poskrbeti za vse tisto, kar je normalno v državi – varnost, zdravje, šolstvo, blaginja. Ampak to ne pade z neba; da se to doseže, najprej potrebuješ učinkovito, dobro podjetništvo. Naloga vlade in vladajočih je v prvi vrsti to, da ustvari okvir, znotraj katerega se podjetništvo krepi, razvija, lahko diha in tudi prebrodi krizo, kadar se mora pač z njo soočiti, ker je pač taka ekonomija, da vemo, da vedno variira v določenih ciklih. In zdajle bi morali imeti pred sabo razvojno usmerjen pa hkrati tudi varčno in varnostno naravnan proračun. Nič od tega ni sestavni del proračuna. Notri imate zapravljanja, kolikor hočete, nič od tega, kar sem pa omenil, pa ni bilo vredno nekega posebnega poudarka, do katerega ne samo da imajo ljudje vso pravico, vso legitimiteto, ampak imajo pravico tudi po slovenski ustavi, ker pomeni, da je tak proračun s tega vidika lahko tudi ustavno sporen. Tak proračun ne zasluži podpore, to vsi dobro veste, vendar pri njem vztrajate. Da bi te stvari, o katerih govorim, prikril pred javnostjo, se dogajajo predlogi, kot je zadnjič gospod Šarec tukaj razlagal, da bo po novem omejil možnost razpolaganja za lastnike hiš in stanovanj. Ne vem, najbrž je mislil samo v Ljubljani, zato ker vlada ni bila sposobna zgraditi ali pa poskrbeti za ustrezne nastanitve za študente, zdaj bo pa on to omejeval, da bodo lastniki teh hiš morali sprejeti študente. Čakajte, gospe in gospodje, ali je slučajno kdo v vladi že prebral slovensko ustavo? Ali jo je? Kaj pa tisti člen, ki pravi, da je zasebna lastnina nedotakljiva in da je tisti, ki jo ima, z njo dolžan gospodariti po načelu dobrega gospodarja. In ne boste verjeli, država mu je dolžna to omogočiti, ne pa tega onemogočiti ali pa omejevati. To je socializem, čemur smo v resnici priče, pa ne samo na tem konkretnem primeru, ampak še na sto drugih primerih, ki smo jim bili priča v zadnjih letih. To ni nič novega. Vleče se že kar lepo število let in rezultat tega so popolnoma abotni zakoni, zlasti na področju urejanja prostora, gradnje hiš in podobno, kjer se obnašamo, kot da smo najbogatejša država na svetu. Vse napake, ki jih je v preteklosti zagrešila država, ki ni bila sposobna vzpostaviti reda, je pa prenesla na nove lastnike. Gospe in gospodje, po ustavi je nekomu, ki mu država s šlampastim ravnanjem, recimo da zgubi kakšno gradbeno dovoljenje in podobno, vprašajte malo v arhivu, kaj se dogaja na tem področju, država dolžna celo pokriti stroške. Kajti če iz malomarnosti, iz drugih razlogov država povzroči nekomu škodo, težave, mu je dolžna to celo poravnati. Vi pa sprejemate zakonodajo tako, da je zmeraj kaznovan tisti, ki je gospodar, ki je lastnik. In s tem breme države ali odgovornost za socialo prenašate na podjetništvo, na zasebnike, na vse, skratka izvajate na nek način prikrito nacionalizacijo, kot da smo leta 1945, ne pa leta 2019. To je realna politika te vlade, ki izhaja iz proračuna, ki je pred nami. Tako politiko zavračam v celoti. Takšna politika ne vodi nikamor. Danes se uspešnost, varnost, ugled držav ne zagotavlja samo z vojsko pa vsem drugim, ampak predvsem in najprej z uspešnim podjetništvom. Dokler se bo edini vzvod, ki ga je sposobna ta vlada uporabljati, glasil – povečevanje davkov, toliko časa je ta vlada katastrofa za Slovenijo. In je škoda vsakega dne, ko obstaja. Jaz samo upam, da bodo ti amandmaji, ki so bili sprejeti na odboru, sprejeti tudi na plenumu. Za tistega za železnico bom zagotovo glasoval. Me pa zanima, kaj bo potem. Tak proračun, kot je bil predlagan, bi bilo treba zavrniti, zavrniti v celoti, in naložiti vladi, da pripravi drugačnega. Takšnega, kot ga Slovenija potrebuje in ga Slovenci tudi zaslužimo. Proračun, ki bo zagotavljal varnost, uspešnost, blaginjo in vse tisto, kar je država dolžna zagotoviti; in ki ne bo zapravljal denarja za neumnosti, ki so v tem proračunu.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej iskrene čestitke ob tej bujni domišljiji za podkrepitev svojega mnenja. Sodbo bodo pa si bodo tako ali tako ustvarili ljudje sami, nima smisla. Ja, aklamirali smo Marakeško deklaracijo, kot tudi vaš vodja v preteklosti eno drugo, ampak je imela enako ime. Ampak tudi vi ste v resoluciji o nacionalni varnosti, ki smo jo obravnavali pred nekaj tedni, zavezali roke obveščevalni službi. Zakaj, veste verjetno samo vi, zato mi, prosim, ne razlagati tukaj o varnosti. Potem pa še pika na i, samo še migranti so dejansko manjkali danes pa zanikanje klimatskih sprememb, pa je proračun dejansko popoln. In če ste imeli na začetku glasbeno analogijo z Levica blues, je bil zdaj čisti SDS-pop; oboje skupaj pa je s strani poslušalca ena velika žalostinka. Eno je skepsa, ki jo seveda razumem, drugo pa je dramatiziranje zaradi drame same. Seveda se vsem zahvaljujem za izraženo skrb, sicer katastrofalno črnogledo, ampak to je pričakovano, verjamem pa, da drugačnega pogleda tudi ne zmorete. Pa gremo h konkretnim navedbam, najprej na pokojnine in lahkotno uporabo številk. Prvič, že v stališču smo poudarili, da se bodo pokojnine v letu 2020 in 2021 usklajevale. V letošnjem letu so se pokojnine že povečale za 4,2 %, v naslednjem letu se bodo povišale še za 4,5 %, izplačan pa bo tudi letni dodatek za upokojence v skupni višini 145 milijonov evrov. Vsi upokojenci bodo tudi v letu 2020 dobili višje pokojnine. Pa še enkrat ponazorim. Če je danes najnižja pokojnina za 40 let delovne dobe 530 evrov, bo februarja naslednje leto, to ni čez eno leto, februarja naslednje leto 557 evrov. In če je bila jeseni 2018 ob nastopu te vlade pokojnina 600 evrov, bo zaradi usklajevanj februarja 2020 mesečna pokojnina 647 evrov. In še enkrat poudarjam, ne čez eno leto, vsak mesec; in začelo se bo že februarja. Kdo je vzel pokojnine in rast pokojnin upokojencem? ZUJF. Vprašajmo se tudi, kdo je znižal odmerni odstotek? Ampak to so tako ali tako nepomembni podatki, ker nastradajo tisti, ki te pokojnine dobivajo; od tistih, ki dobivajo 80 %, do zdaj dobrih 57 %. Ampak ta vlada ima namen še v naslednjem letu, če bo le mogoče, dvigniti odmerni odstotek na dobrih 63 %. Potem imamo lahkotno uporabo številk, drugič, dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Vlada je povzročila dvig dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v zadnjem letu dni iz 26 na 36 evrov. Pa poglejmo dejansko stanje. Leta 2017 je bila dvakrat podražitev, in sicer z 28 na 29,5 evra, že to je malo razlike, že to je več od tistih očitanih 26 na začetku. Leta 2018 ni bilo podražitev. Letos pa sta bili res dve podražitvi in se je zdaj cena nekako ustalila pri 35 evrih, odvisno od tega, pri kateri zavarovalnici imate sklenjeno dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Ampak ali je to naredila vlada? Kot je meni znano, dopolnilno zdravstveno zavarovanje urejajo komercialne zavarovalnice in se urejajo na trgu. Sicer pa boste imeli o tem možnost odločati zelo kmalu, ko bomo glasovali o ukinitvi DZZ; čeprav ste imeli že 16 let časa, da bi to nalogo opravili, pa ni bilo politične volje, verjetno, vsaj z vaše strani je tudi tokrat ne bo. Potem slišimo vedno znova isto argumentacijo, saj ni važno, kateri proračun se sprejema, ali se sprejema rebalans, vedno sta dva protiargumenta izpostavljena – ni razvojno naravnan, ni socialno naravnan, vi samo dvigujete davke in ne naredite nič. Ne, mi smo razbremenili dohodnino in določili minimalno stopnjo davka na dohodek pravnih oseb, ki bo 7 %. Ne 7, pardon, ampak od nič, nekatera podjetja niso nič davkov plačevala, čeprav je zakonodaja določala, da bi ta davek nekako morali plačati, ampak z olajšavami se je prišlo do stopnje nič. In to dejansko se je v zadnjih letih tudi materializiralo in realiziralo. Zdajle pa lahko pridemo do fiskalnega pravila. Minister in vlada s predlogom obeh proračunov za leto 2020 in 2021 spoštujeta, to je ugotovil tudi Fiskalni svet, oba predloga sta skladna s fiskalnim pravilom. Res pa je, da bo v naslednjih dveh letih, če skupaj seštejemo proračunske presežke, ustvarjeno za 1 milijardo evrov presežka, ki pa ga ravno zaradi fiskalnega pravila ne moremo porabiti, tudi za zniževanje javnega dolga ne, to bo zmeraj ostajala neka rezerva. In vse kar želimo, je to, da se spremeni formula pri upoštevanju fiskalnega pravila, ne da se ga ukine, ker to bi bila velika škoda, ker je bilo veliko delo narejeno s fiskalnim pravilom, ampak zdaj se je izkazalo, da ni življenjsko. In še očitki, da bomo porabili preveč. Očitno ne moremo preveč porabiti, ker imamo fiskalno pravilo. Za spremembo fiskalnega pravila rabimo 60 glasov in če malo preračunamo, vsaj osnovnošolska matematika nam gre, je ta strah odveč. To stalno nabijanje o tem, da zdaj bomo pa zrušili enega od temeljev naše fiskalne politike, je popolnoma odveč. Tudi večina državnega premoženja je bila do zdaj že prodanega. Tisto, kar je ostalo, naj ostane za demografski sklad, da se bo dejansko ustvarjalo za pokojnine in da državi oziroma proračunu ne bo treba več toliko vlagati v socialne transferje, sploh na področju pokojnin, ker so si vsi svoje pokojnine zaslužili, ki so plačevali. In ko smo že pri fiskalnem pravilu, kar je kolega Mesec govoril, je res, Nemčija je ustvarila sklad za 55 milijard evrov, ki jih bo sprostila takoj, oziroma jih že sprošča, za ustvarjanje višje domače porabe; in s tem preprečuje ohlajanje gospodarstva. In še enkrat, če se kakorkoli lotimo fiskalnega pravila, nas mora biti tukaj 60, zato bo morala biti kakršnakoli sprememba zelo usklajena in se bo morala z njo strinjati velika večina ljudi, ki smo danes tukaj noter. Če smo pri stanovanjih, smo slišali očitek, da v enem letu dni ni uspelo oziroma nam ne more uspeti sestaviti jamstvene sheme. Mogoče v letu dni tej vladi res ni uspelo pripraviti stanovanjskega zakona, ki je zelo kompleksen in na kateremu bi potem slonela tudi jamstvena shema, v Ziprsu pa smo že pripravili 200 milijonov poroštev, ki bi jih lahko namenili za stanovanjsko gradnjo za tiste, ki prvič rešujejo svoj stanovanjski problem. Pa mogoče tej vladi to ni uspelo v enem letu dni, je pa eni od prejšnjih vlad uspelo v letu dni zadolžiti državo za 6 milijard, dajmo malo to tehtati. Zdajle imamo tukaj proračun in licitacijo. Seveda bi vi dali več v nekatere programe pa v nekatere druge usmeritve. Tudi mi bi dali več, pa ne gre. Prvič, ker mora biti proračun uravnotežen in, drugič, ker mora biti skladen s fiskalnim pravilom. Vlaga pa se v znanost 339 milijonov, v podjetništvo 193 milijonov, socialno varnost 1,2 milijarde evrov, v zdravje – 198 milijonov evrov za Ministrstvo za zdravje, 3,3 milijarde evrov preko Zavoda za zdravstveno zavarovanje in še 500 milijonov evrov iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Nihče ne govori, da vse zadeve tukaj štimajo, daleč od tega. Bo treba veliko premisleka in veliko ukrepov, da se bo vse uredilo in bo postalo tako, kar dejansko ljudje in vsi mi skupaj pričakujemo. Ampak denarja je dovolj, problemi so verjetno kje drugje. Kam pa gre še denar? Več kot 1,1 milijarde evrov gre za investicije, kar predstavlja 11 % proračuna. In potem na koncu govorimo o tem, kako proračun ni razvojno naravnan, ni socialno naravnan. V bistvu karkoli narediš, je vse narobe, pravzaprav nima učinka. Ampak jaz verjamem, da je ta proračun posledica enoletnega dela in enoletnega usklajevanja. Seveda, marsikdo z njim ni zadovoljen, ker če bi bili vsi zadovoljni, potem nas v bistvu niti ne bi rabili tukaj. Moramo poiskati, pa tudi če iz petnih žil, kakršnekoli argumente, da se s tem ne strinjamo. Jaz pa se strinjam s tem proračunom. Zagotovo so znotraj možne izboljšave, v vsakem so možne izboljšave. Zagotovo bodo potrebni strukturni napori, ker vemo, da struktura proračuna je problem, ne višina; ampak ta struktura je posledica 30-letnega dela te inštitucije, ne pa zadnje vlade. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, še enkrat lep pozdrav. Repliko ima gospod Grims. Izvolite.
Hvala. Ni problem fiskalno pravilo samo po sebi, problem je napačno in zgrešeno načrtovanje, ki ne upošteva realnosti. Na to sem opozarjal in še enkrat povem, na to sem opozarjal že mnogo mesecev nazaj. Takrat ste se nekateri norca delali, celo ena izjava za Nobelovo nagrado za ekonomijo je bila izrečena v Državnem zboru s strani vladajoče koalicije, da opozarjanje na to, da je treba realno načrtovati porabo in proračun, lahko negativno vpliva na gospodarstvo, ker seveda nobene krize ne bo in ne vem kaj še vse; neumnosti so bile tukaj izrečene. Danes je to realnost, ki bi jo morali upoštevati, pa je niste. In to dobro veste. In to bo imelo posledice, ki jih boste mašili tako ali drugače, spet v škodo slovenskega podjetništva in v breme vseh davkoplačevalcev, ki jim boste nabili nove davke. S tega vidika tudi pripomba, ki ste jo dali v zvezi s podnebnimi spremembami; podnebne spremembe, vsi veste, vsi vemo, so vedno bile in vedno bodo. Samo ne povzroča jih človek, človek je tako nepomemben, pa si domišlja, kako je zelo pomemben v tej zgodbi, da je to za do solz nasmejati. Pomembno je sonce, njegova aktivnost pa še nekateri drugi elementi. Tisto, kar lahko človek povzroči, je zelo omejeno. Lahko veliko onesnaži, ja, tukaj bi se še strinjal, ampak ne vpliva pa na neko globalno segrevanje. In kdor s tem straši, ima samo en namen – nabiti nove davke. Zakaj? Ker ljudje lažje sprejmejo, taka je pač psihologija množic, absurdno visoke davke, ki jih dobesedno ubijejo, njihovo blaginjo in podjetništvo države, če rečeš, da s tem rešujemo mati Zemljo. Kako se to fino sliši. V resnici Zemlja od tega nima nič, samo škodo; ampak napolnijo se pa določeni žepi. Vsa formalna ekologija, to sem že mnogokrat povedal, je postala samo en orjaški biznis v korist enih in v škodo drugih. In z ekologijo kot tako, recimo tisto, ki jo zagovarja Vane Gošnik, predsednik Zelenih iz časa osamosvojitve Slovenije, s to ekologijo nima popolnoma nobene veze več. Je pa to biznis, ki se nekaterim hudičevo dobro splača. In ta biznis pomeni molžo, molžo vseh davkoplačevalcev, izmozgavanje gospodarstva. Pomeni ukinjanje investicij, pomeni spiralo, ki v resnici vodi samo navzdol, nova in nova bremena, ki omejujejo slovensko podjetništvo, ki bi mu morali, prvič, znižati davke in, drugič, odstraniti vso nepotrebno birokracijo, vključno s tistim pri gradbeništvu. Tukaj bi se dalo še pa še stvari urediti, samo dobra volja bi bila potrebna.
Gospod poslanec, izkoristili ste 3 minute replike.
Vi pa vse sprejemate tako, da krepite birokracijo, ker ste pač od tam tudi postavljeni.
S tem pa besedo za repliko dajem tudi gospodu Černaču. Pripravite pa se državna sekretarka gospa Saša Jazbec. Izvolite, gospod poslanec.
Rečeno je bilo, da se 11 % proračuna namenja investicijam. Če nas poslušajo župani slovenskih občin, se po moje pri tem nasmihajo, ker vse, kar je manj kot 30 % v občinah za investicije, je slabo gospodarjenje. Okoli polovico je treba nameniti investicijam, če želimo, da je gospodarjenje v občinah dobro. Oglasil sem se pa zaradi navedb poslanca Roberta Pavšiča, ki je govoril o tem, da se v času Šarčeve vlade dodatno zdravstveno zavarovanje ni podražilo s 26 na 35 evrov. Seveda se je, s 26 se je podražilo na 28 konec lanskega leta in letos z 28 na 35. To so dejstva. Govoril sem pa o tem zaradi tega, ker ste obljubljali ob podpisu koalicijske pogodbe, da boste ta strošek ljudem ukinili. Tega nismo mi obljubljali, to ste obljubljali vi. V tem obdobju se je namesto ukinitve ta strošek za ljudi podražil za tretjino. Pokojnine pa naj bi bile višje za 4 %, hkrati pa so se vse ostale storitve, ki so jih upokojenci deležni, predvsem oskrbnine v domovih in vse ostalo, tudi znatno podražile. O tem sem govoril. In lepo prosim, ne zavajati.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj imate besedo gospa državna sekretarka. Za njo bo pa možnost za nov krog prijav. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Proračunske razprave vedno zbudijo zelo široke teme. Jaz bi mogoče za uvod rada povedala, da ob tej črno-beli sliki, ki jo gledamo, kako je življenje v tej državi grozno oziroma česa vse ni, sem v bistvu vesela, da so se nekateri koalicijski poslanci že odzvali na te navedbe in da so povedali, da živimo v državi, jaz mislim, da v primerjavi z drugimi državami je kvaliteta življenja na relativno visoki ravni, da se lahko v tej državi počutimo varne in tako naprej. Ampak poglejmo zdaj proračun, ga bom gledala zdaj tehnično. Če se odzovem na te vidike prihodkovne strani proračuna, na vodenje trošarinske politike, pri oblikovanju trošarinske politike sledimo različnim ciljem. Najpomembnejši so fiskalni, ekonomski, okoljski, pa tudi konkurenčnost s sosednjimi državami. In višina trošarine zasleduje primarno fiskalni cilj zasledovanja stabilnih javnofinančnih prihodkov ob upoštevanju še drugih ciljev. Spremembe na tem področju morajo biti zelo premišljene in morajo temeljiti na čim večji gotovosti o prihodnjem povpraševanju o trošarinskih izdelkih. Le tako lahko zagotovimo, da je ta trošarinska politika stabilna in da zagotavlja pričakovano raven prihodkov. Ampak poleg tega ključnega javnofinančnega cilja ima pomembno vlogo tudi upoštevanje okoljskega cilja pa zavez Slovenije k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov. In zato Ministrstvo za finance nenehno spremlja razmere na trgu in bomo tako delovali tudi v prihodnje. Kot veste, kot majhna država je zelo pomembno, kakšne so trošarine v sosednjih državah, smo omejeni tudi s tem. Zmanjšanje prihodkov z naslova trošarin pa je vsekakor povezano tudi s tem, da avtomobili sedaj niso več vsi na ta trda goriva, ampak tudi na druge pogone. To je v bistvu en tak proces, ki se ga bo treba navaditi.
Gospa državna sekretarka, če malo prekinete, mogoče boste potem dobili pozornost vseh poslancev. Hvala, nadaljujemo.
V bistvu se bo treba na to navaditi, pa ne samo na področju Slovenije, ampak je to trend tudi v drugih državah. V zvezi s prihodkovno stranjo oziroma z davčno politiko je bilo sicer že omenjeno, ampak kar je ta vlada sedaj naredila, je to, da je primerjalno z drugimi državami, kako so obremenjene posamezne kategorije, torej z davki, šla v smer, da je razbremenila delo, ki je v vseh primerjalnih študijah nadpovprečno obremenjeno, sicer s prispevki, ne z davki; in da je dejansko dodatno obremenila kapital, ki je v primerjavi z drugimi podpovprečno obremenjen. Je bilo že omenjeno, da se sedaj vpeljuje oziroma je že vpeljana ta minimalna stopnja, ker do sedaj so bila podjetja, ki teh davkov niso plačevala. Ponovno se je izpostavilo vprašanje dveh milijard več prihodkov, ki jih ima na razpolago ta vlada oziroma ki jih imamo na razpolago sedaj v primerjavi s preteklimi leti. Ja, spoštovani, seveda jih imamo, ampak v preteklih letih, ko je bilo prihodkov manj, predvsem davčnih, v tistih letih je imel državni proračun primanjkljaje, in sicer obsežne primanjkljaje, primanjkljaje v velikosti milijarde, milijarde 300, milijarde in pol do milijarde 700 primanjkljaja je bilo v proračunih tistih let, ko davčni in nedavčni prihodki niso bili dovolj za pokrivanje vseh potreb. Če me vprašate, kje je ta razlika, kam smo dali ti dve dodatni milijardi, bistveno drugačen je saldo. Od tistih primanjkljajev, ki so bili, državni proračun je še do leta 2017 izkazoval primanjkljaje, bomo imeli letos, drugo leto zapored, presežek v državnem proračunu. Tudi naslednja dva proračuna za leti 2020 in 2021 sta proračuna, ki izkazujeta več stomilijonske presežke. Poleg tega sta pa ti dve milijardi bili usmerjeni tudi za ljudi, ker v vmesnem času so se sprostili raznorazni omejevalni ukrepi, tudi na področju plač v javnem sektorju, za katere se namenja 400, 500 milijonov več, kot se je namenilo takrat. Ponavadi se primerjamo na leto 2014. Potem so se sprostili vsi omejevalni ukrepi na področju družinske politike, na področju sociale, tam so se pravice bistveno povečale. To so zakonske obveznosti, ki so bile sprejete v tej dvorani, zato je treba primarno v vsakem proračunu namenjati denar za take namene. Ti dve dodatni milijardi ali pa še več sta šli, kot sem rekla, deloma v porabo, sta šli ljudem, deloma sta šli za to, da smo obrnili ta trend, da nimamo več proračunov s primanjkljajem, da si je potem treba izposojati. Ker če si izposojaš, potem moraš plačevati obresti. Vi veste, da smo v treh zaporednih letih imeli v državnem proračunu več kot milijardo obresti, pa je sedaj z aktivnim upravljanjem državnega dolga državna zakladnica dosegla to, da bodo v prihodnjem letu odhodki za obresti še vedno zelo visoki – 750 milijonov, predvidoma 752 milijonov evrov, ampak to je bistveno manj, kot je pač bilo. Zdaj sem se v bistvu že deloma preselila na odhodkovno stran proračuna. Verjamem, da v skladu z možnostmi, ki so bile na razpolago, je odhodkovna stran optimalna. Če govorite, da se en kup denarja porablja za neproduktivne namene ali da se ga meče stran, v bistvu je več kot 90 % oziroma 94, 95 % proračuna fiksnega, večji del tega so zakonske obveznosti, en del so potem še tisti nujni operativni odhodki, ki jih potrebujemo za delovanje. Ampak verjamem, da smo proračun sestavili optimalno, v okviru vseh teh omejitev, ki smo jih imeli, tudi fiskalnega pravila. Zdaj je ključno, da se zagotavlja, kar Ministrstvo za finance poudarja že ves čas, da se zagotavlja učinkovitost porabe teh sredstev in da se za tiste anomalije, ki se ugotovijo ali ki jih prepoznamo, da so anomalije, da pač pomagate, da se odpravijo. Mislim, da je bilo danes tudi večkrat omenjeno, da na področju družinske politike, socialne politike so bile odkrite, da so pač zdaj v sistemu določene anomalije, ki se nam jih zdi smiselno odpraviti, če se dejansko zavzemamo za učinkovitost javne porabe. In v bistvu je tukaj tudi na mestu vprašanje, kaj storiti z zakoni, ki so v tem državnem zboru sprejeti z določenimi finančnimi učinki, pa se potem v praksi izkaže, da so ti učinki bistveno – trikrat, štirikrat – višji, kot so bili načrtovani. Na to vlada, ko sestavlja proračun, nima vpliva, ker je to zakonska obveznost. Zakonske obveznosti, kot sem že večkrat povedala, so tiste, za katere v vsakem proračunu zagotovimo denar najprej. Če se dotaknem še jaz dogajanja na Odboru za finance prejšnji petek in amandmajev, ki so bili na odhodkovni strani sprejeti. Za amandma za gorenjske železnice mi bo kolegica pomagala in vam bo bolj natančno razložila. Dejstvo je, da takrat sta bila podprta dva amandmaja, eden za 60, eden za 30 milijonov. Kot vam je že minister za finance v uvodnem govoru povedal, ta amandma jemlje teh 60 milijonov tam, kjer jih ni, ker teh 60 milijonov v letu 2020 so sredstva, ki so dejansko v firmi 2TDK. V proračunu je za ta namen 22 milijonov sredstev, in še to so evropska sredstva, ki so namenjena prav za ta projekt. Tukaj zdaj samo opozarjam, da taki amandmaji, če bi bili potrjeni, so v bistvu neizvedljivi; oziroma če jih seveda v Državnem zboru potrdite, sprejmete, potem mi v proračunu moramo nekako tiste vrstice prikazati, ampak to pa je potem neizvedljivo v praksi. In kot sem povedala, če jemlje tam, kjer ni, in dajete tja, kjer ni tako velika absorpcijska možnost, potem nismo naredili kaj zelo učinkovitega. Oziroma potem bi šli celo v to smer, kot ste enkrat spraševali na Komisiji za nadzor javnih financ, kje si delamo neke skrite rezerve. Če daš denar nekam, kjer ne bo mogel biti porabljen, potem bi to bila neka taka skrita rezerva. Tukaj bi pa želela samo komentirati glede amandmaja za povprečnine, kot ste že sami poslanci tudi povedali – nikoli ni dovolj za vse, kaj šele želje, niti za potrebe ni dovolj. Pa bi vseeno rada tukaj še enkrat poudarila – pa mislim, da bomo to razpravo potem imeli še pri eni drugi točki –, da je povprečnina, ki je bila letos, ki je upoštevana v tem proračunu, točno taka, kot se izračuna po formuli, po metodologiji, ki je v zakonu, se pravi kakšno je štiriletno povprečje zakonskih nalog občin. Na tak znesek, kot je prišel ta izračun, tak znesek je bil občinam ponujen. Tukaj bi vseeno želela poudariti, da občine imajo v primerjavi z državo okoli 2,2 milijarde težke proračune, približno milijardo 300 porabijo za zakonske obveznosti in imajo razliko v velikosti 900 milijonov, da dejansko jih imajo na razpolago za razvojne naloge. Struktura občinskih proračunov že zdaj, ko niso župani, da tako rečem, zadovoljni, je bistveno boljša od državnega proračuna. Je bilo tudi že nekajkrat omenjeno, kakšen je procent teh sredstev, ki so namenjena za investicije v državnem proračunu. In kot je povedal tudi že danes minister, če boste potrdili državni proračun v predlagani obliki pa potem v drugem zakonu nalagali drugačne finančne obveznosti, ki se ne odsevajo v proračunu, potem pač ta zadeva ne stoji skupaj. Če grem naprej na presežke teh dveh predlaganih proračunov. Presežki so; dobro, da jih imamo, jaz mislim, ker imamo v tej državi generiranega dobrih 30 milijard dolga. Ta dolg je nastal, kot sem povedala že prej, v letih, ko so bili enostavno prihodki prenizki, da bi lahko pokrili vse potrebe, ki jih je država financirala. Če ustvarjamo presežke, potem lahko na ta način delno poplačujemo nastali dolg. Če se ta dolg manjša, če se manjša tudi nominalno, če se ne manjša samo kot procent BDP; in dolg sektorja država naj bi se zaradi lanskega presežka in kupnin, ki smo jih dobili, zmanjšal tudi nominalno, to je potem povezano z nižjimi obrestmi. In če lahko plačujemo manj obresti, potem nam ostane znotraj iste posode seveda več tudi za druge namene. Tukaj bi rada opozorila, da smo imeli tri leta položaj, ko so bile obresti v tej državi, ko je bilo treba plačati obresti, več, kot so bile investicije. V letih 2016, 2017 in 2018 smo za obresti morali plačati več kot za investicije. Pred letom 2016 temu ni bilo tako in tudi v letošnjem letu računamo, da smo ta trend obrnili in da bomo lahko zdaj denar porabljali za bistveno bolj produktivne namene, kot pa je ta obveznost, da če si zadolžen, plačaš dolg. In kakšne imamo presežke oziroma kakšno imamo stanje v javnih financah, je bistvenega pomena tudi za ceno tega dolga. Če smo mi sedaj uspeli iz primanjkljajev priti v proračune, ki so v zelenih ali pa v črnih številkah, če se bližamo neki meji – maastrichtska meja 60 % BDP dolga se šteje, da je nek vzdržen dolg –, potem nas drugače gledajo tudi finančni trgi. Vi veste, da so finančni trgi zelo občutljivi, komu je denar za posojati in po kakšni ceni. In če imamo ugodno stanje javnih financ, potem imamo boljše bonitetne ocene. Imamo bonitetno oceno AA minus pri eni bonitetni agenciji. Višja, kot je bonitetna ocena, potem nižja je cena, ki jo dosega država, ko se na finančnih trgih zadolžuje. Izpostavljeno je bilo tudi, kako je možno, da je v šestem letu nadpovprečne gospodarske lasti toliko prejemnikov socialnih pomoči. Spoštovani, sistem je postavljen tako, ko je bila sprejeta odločitev, da se dvigne osnovni znesek minimalnega dohodka, se potem enostavno vse te meje, ker je vse to povezano s količniki, dvignejo. In zato je razlog, da imamo danes večje število teh upravičencev do transferjev posameznikom in gospodinjstvom, kot smo jih imeli tudi v tistih letih, ko je bilo res hudo, ko smo imeli dvojno dno gospodarskega cikla, ko smo imeli v letih 2009, 2012 in 2013 močno negativno gospodarsko rast. V zvezi s tem ponovno opozarjam, da če zaznamo neke anomalije ali pa bodo prišli na vaše klopi neki predlogi za odpravo teh stvari, potem je take stvari smiselno podpreti. Gospod Pogačnik je vprašal glede stroškov predsedovanja. Stroški predsedovanja so ocenjeni na okoli 80 milijonov evrov in so primerljivi s stroški iz leta 2008, to je bil prav cilj, da ne bi presegli tistih vrednosti. Ta denar bo namenjen za plače javnih uslužbencev, za Stalno predstavništvo v Bruslju, za logistiko, za izobraževanje, za dogodke. V to pa ni vključena investicija obnove Hotela Brdo, ta projekt je uvrščen v tretjem delu proračuna z vrednostjo 22,6 milijona evrov. Izpostavili ste tudi vprašanje odpisov dolga in jaz bi se tukaj rada na to vseeno obrnila. Ja, v letih 2012–2018 je bila odpisana približno milijarda dolga, ampak je treba vedeti, da je bilo v tem obdobju preko 600 milijonov odpisanih zaradi postopkov insolventnosti, ker eden od stranskih učinkov gospodarske krize je bilo tudi ogromno podjetij, ki je končalo v stečaju, in s tega naslova je bilo potem toliko tega dolga. Bi pa v isti sapi rada poudarila, kar je bila tudi razprava na Komisiji za nadzor javnih financ, da je v veljavni insolvenčni zakonodaji že poskrbljeno za to, da so prispevki in davčni dolg izvzet oziroma da je na zgornji meji prioritet pri teh postopkih. V bistvu je izvzet iz teh postopkov. Da se pravilno izrazim, da ne bo kaj narobe; po obstoječi pravni ureditvi prestrukturiranje oziroma odpis dolga iz naslova prispevkov in davkov v okviru postopka poenostavljene prisilne poravnave sploh ni več mogoč in se navedene terjatve po zaključku postopka poenostavljene prisilne poravnave ne odpišejo, ampak se lahko naprej izterjujejo. Tudi če gremo na področje osebnega stečaja, se po obstoječi ureditvi za prednostne terjatve štejejo vse nezavarovane terjatve za plačilo prispevkov, ki so nastale kadarkoli pred začetkom postopka zaradi insolventnosti. Finančna uprava je v teh postopkih učinkovita in če se primerjamo spet z drugimi državami, smo recimo med najboljšimi petimi državami, to pa sicer po drugem kazalniku, ampak po tej tako imenovani vrzeli DDV, koliko je nekega teoretičnega DDV in koliko se ga pa potem dejansko pobere. Izpostavljena je bila ena številka, ki bi jo rada popravila, in sicer da je šlo za migrante leta 2016 123 milijonov evrov. To ne drži. Dejstvo je, da je bilo v tistem proračunu načrtovanih na tem podprogramu za migrante 123 milijonov evrov, od česar naj bi velik del prispevali tudi skladi iz Evropske unije; ampak dejanska realizacija v letu 2016 je bila 50 milijonov evrov. V nasprotju s tem, kar je bilo povedano, da je zdaj denar razfrčkan po različnih namenih, mi imamo Urad za oskrbo in integracijo migrantov, kjer je v letošnjem letu na razpolago za ta namen 7,2 milijona evrov, v naslednjem letu je pa načrtovanih 7,7 milijona evrov. Pa še enega področja bi se zelo rada dotaknila, in sicer EU-zgodbe. V tej perspektivi je Sloveniji na voljo 3 milijarde in 68 milijonov tako imenovane kohezijske ovojnice. Ta perspektiva ima letnico 2014–2020, ampak sredstva se lahko porabljajo do vključno leta 2023. Organ upravljanja je do zdaj že dodelil 2,5 milijarde teh sredstev. Upravičenci so potem s temi posredniškimi organi sklenili za več kot 2 milijardi pogodb. To pomeni, da že imamo končne upravičence in da imamo namene, za katere bo ta denar porabljen. In drži, ta vrzel, do katere potem pride, je v tej tretji fazi. Ko je denar dodeljen, ko upravičenci imajo izdano odločitev o podpori in podpisano pogodbo, za katere namene se lahko denar uporablja, tam potem pride pa do tega implementacijskega zamika. Porabljenih je, zadnja številka izplačil je bilo 850 milijonov iz proračuna, plus 63 milijonov za finančne instrumente, se pravi, dobrih 900 milijonov. Ampak tukaj bi rada ponovno poudarila, saj to vedno sproti povem, da potem, tudi ko je že pogodba podpisana, da je v primeru investicijskih projektov treba po podpisu sofinancerske pogodbe izvesti še javno naročilo, kar vzame nekaj časa, in v naslednji fazi potem sledi izvajanje, ki pri investicijskih projektih traja več mesecev, lahko pa, veste, tudi več. Potem je pri nakupu opreme, recimo raziskovalne ali pa kakšne druge opreme, ravno tako treba izvesti javna naročila in to spet vzame čas. Če pa gre za kakšno specifično raziskovalno opremo, ki se je pač ne da kupiti s polic, je pa treba počakati, da jo izbrani izvajalec v bistvu šele začne delati, ko zmaga. Medtem ko pa bi želela poudariti, da imamo pa tako imenovane mehke projekte, to so pa projekti, programi, ki so sklenjeni za določeno obdobje. Se pravi, niso enoletni, ampak so večletni – na primer ukrepi aktivne politike zaposlovanja se izvajajo več let in pač vsakoletno generirajo izplačila iz proračuna. Spet raznorazni projekti, usposabljanja [[…]]Gre za enak proces. Tako je tukaj Slovenija dejansko v primerjavi z drugimi državami Evrope točno 1 odstotno točko slabša od povprečja, povprečje je bilo, zadnji podatek, ki ga imam, da so pač države članice porabile 35 odstotkov teh dodeljenih sredstev, in Slovenija jih je porabila 34 odstotkov. Tako v letih ta denar, kot vedno sproti omenjam, ni izgubljen, če se ne porabi v tekočem letu, ta denar je potem na razpolago še v naslednjih proračunskih letih in mi smo v skladu s tem, kar so načrtovali proračunski uporabniki, tudi pripravili oba naslednja proračuna. Za to imamo prav poseben dokument, ki se mu reče INOP, se pravi izvedbeni načrt operativnega programa, kjer so številke po posameznih oseh, po posameznih uporabnikih in po posameznih letih zelo skrbno zložene skupaj. To bom zaključila z veliko sliko tega proračuna 2020, ki ga trenutno obravnavamo, in sicer vse te metre proračunskih dokumentov se v bistvu trudimo, da jih potem spravimo v eno tako kratko obliko. Zdaj bomo že četrto leto zapored izdali takle dvostranski prospektek Državni proračun za 2020, kjer na dveh straneh, v zelo preprostem jeziku želimo pokazati ljudem, kako polnimo proračun, za kaj se namenja ta denar, pokažemo, od kod pridejo prihodki, kateri so glavni viri prihodkov, za katere namene se potem porabijo, se pravi, katere so prioritete. Potem je ta proračunski kolač razdeljen po posameznih politikah, ker v tej državi imamo programski proračun in imamo vseh 10 milijard 358 milijonov odhodkov razdeljenih na 24 politik, pa znotraj tega potem na glavne programe in na podprograme. Tu želimo pač ljudem pokazati, tako, na kratko, pa malo v slikicah, pa malo v tekstu, kakšno je stanje javnih financ. Če bi želela to zdaj res zelo zelo skrčiti, lahko rečem, da je velika slika proračuna za naslednje leto taka: da gre, če je prva prioriteta razvoj, pa pravite, da ni, kajne, ampak za razvoj, če štejemo pod razvoj znanost, izobraževanje in podjetništvo, gre za razvoj 2,6 milijard evrov. Če rečemo, da je druga prioriteta socialna država, pa da štejemo tukaj zraven dejanske socialne transfere, da štejemo trg dela, da štejemo, koliko državni proračun prispeva v pokojninsko blagajno, in če bi tu samo zraven prišteli še zdravje, gre tudi za socialno državo 2,6 milijardi evrov. Tretja, torej tretja po znesku je varnost; če štejemo v varnost policijo, vojsko in pravosodje, potem za varnost v tem predlogu proračuna namenjamo milijardo 300. Se pravi, to so te tri velike zadeve ali pa prioritete. Potem pa v bistvu še te, ki jih, recimo, nisem uvrstila nikamor v to. Za promet gre 827 milijonov, za kmetijstvo gre 467 milijonov, za okolje gre 400 milijonov in za kulturo gre 223 milijonov – to je v predlogu. Tukaj bi končala z mislijo, da se na Ministrstvu za finance in v Vladi trudimo za učinkovitost in za transparentnost javnih financ. Hvala lepa.
Spoštovana gospa državna sekretarka, hvala za obširno razlago. Imam, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, samo eno vprašanje. Ali imamo eno prijavo ali več? Več. Potem pa ponovimo prijave. Pričenjam s prijavami. Imamo, spoštovani in spoštovane, devet prijavljenih. Vendar pred tem v imenu Vlade želi spregovoriti državna sekretarka za infrastrukturo. Izvolite.
Najlepša hvala. Pravzaprav moram priznati, da razprave današnjega dne nisem spremljala, zato lahko, da se bom ponavljala oziroma da bodo nekatere informacije podane dvakrat ali večkrat. Izvedba obnove železniškega predora Karavanke je investicijsko povsem neodvisna od nadgradnje železniškega odseka med Kranjem in Jesenicami. Sredstva za obnovo železniškega predora so v predlogu proračuna za leti 2020 in 2021 zagotovljena. Zapora te proge bo zaradi obnove karavanškega predora potekala predvidoma od decembra 2020 pa nekje do konca aprila 2021. Usklajena je že z voznimi redi v Avstriji. Objava razpisa za izvedbo teh del pa je predvidena nekje v mesecu decembru letošnjega leta. Torej, kar se tiče obnove železniškega predora Karavanke, so sredstva v proračunu predvidena. Zdaj pa, kar se tiče pa obnove železniške proge med Kranjem in Jesenicami, pa bi v letu 2020 dela prav tako lahko začeli predvidoma v oktobru. Zaradi dejstva, da bi situacije, ki bi pa prihajale iz mesecev november in december, da bi že zapadale v proračunsko obdobje leta 2021, ocenjujemo, da bi lahko v letu 2020 porabili izključno nekje med desetimi in maksimalno dvajsetimi milijoni. To bi bilo smiselno tudi izvesti. V nadaljevanju bi potem v letu 2021 v teh štirih mesecih, kolikor bi trajala tudi obnova karavanškega predora, potem izvajali nadgradnjo naprej. Razliko nadgradnje proge, pa bi izvajali potem pod prometom. Se pravi, za vsa dela ni nujno, da se izvajajo v času zapor. Kar se pa tiče prerazporejanja sredstev, kot je kolegica že povedala, tu gre za EU sredstva, za sredstva IP oziroma CEF, ki so namensko namenjena za gradnjo drugega tira – govorimo o 44 milijonih, ki so namenjena za gradnjo premostitvenega objekta Glinščica in za gradnjo dostopnih cest in potem druga pogodba, to je 109 milijonov, ki pa so namenjeni tudi namensko za gradnjo predorov od prvega do sedmega. Imamo že tudi nekaj idej, na kakšen način ta sredstva kasneje v letu 2021 tudi zagotoviti. Razmišljamo o prerazporeditvah kohezijskih sredstev, da bi določena sredstva iz naslova kohezije prerazporedili na železniške projekte, ki se že izvajajo, in potem iz naslova lastne udeležbe za projekte, ki se že izvajajo, ta sredstva bi pa potem načeloma lahko prerazporejali na gorenjsko progo. Tako amandma pravzaprav, kot je kolegica že povedala, v tej vsebini ne bi imel smisla oziroma efekta. Upam, da sem pojasnila to, kar ste želeli slišati. Če pa bo še kaj, pa v nadaljevanju. Hvala.
Spoštovana gospa državna sekretarka, hvala za vaše pojasnilo. Sedaj, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, še enkrat, imamo 9 prijav. Kot prvi imate besedo gospod Željko Cigler, pripravite se gospod Jernej Vrtovec. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Najprej bi odgovoril čisto na kratko, preden o proračunu nekaj besed rečem, glede Roberta Pavšiča, ko je rekel, da je dopolnilno zdravstveno zavarovanje pač stvar zasebnih zavarovalnic in jih ureja trg. Samo bi vam to povedal, da tisti, ki ima plačano obvezno zdravstveno zavarovanje, brez da plača dopolnilno zdravstveno zavarovanje, praktično do zdravnika ne more dostopati, ker mora vse plačati. In tukaj gre za zelo visoke zneske. Tukaj gre za krivični socialni davek, na katerega nas opozarjajo različne mednarodne institucije, kar je Levica v svojem predlogu za ureditev te zadeve že povedala. Drugič, rad bi rekel tole, da mi je zelo lepo poslušati predstavnice Vlade, da je denarja v tej naši državi dovolj za zelo kvalitetno življenje. Vprašanje pa je, kako je sedaj razdeljen, kako bodo ta proračun občutili državljanke, državljani, mlade družine, otroci, predvsem pa lokalne skupnosti. Rad bi rekel, pri povprečnini je vprašanje, v kateri višini bo določena. Delavcem v lokalnih skupnosti – vam moram povedati, ogromen del socialne politike, življenja, prostorskih zadev, stanovanjskih, zdravstvenih, šolskih, vrtčevskih, za upokojence se odvija in plačuje v lokalnih skupnostih. O tem je kolega Polnar zadnjič tukaj zelo jasno govoril, ko je razlagal, kakšno vlogo ima višina povprečnine za lokalne skupnosti. Če ta ne bo dovolj visoka, se pomemben del razvojne in socialne politike po Sloveniji ne bo mogel odvijati, ker ni samo državni proračun tisti, ki skrbi za naše življenje. Rad bi rekel tole, da ko pogledamo te številke, človek ne more razumeti, zakaj se zaradi tako marginalnih sredstev ta proračun bolj ne posveti pravicam ekonomskim, socialnim, ljudem, bodisi starejšim, študentom, mladim družinam. O čem govorim? Poglejte, zadnji študentski dom v Sloveniji je bil 2006 zgrajen. Amandma, ki je v to smer šel in je pripravljen – bomo videli, kaj se bo z njim zgodilo. Dom upokojencev – 2005. Koliko imamo za ta namen pripravljenega denarja v proračunu? Tretjič, osnovne šole in vrtci, ki se širijo in potrebe po njih so zelo velike, so se zadnjič s strani državnega proračuna lokalnim skupnostim sofinancirali leta 2011. In ko je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino imel posebej sejo okoli tega problema, da je država postavila za vrtce in šole visoke normative in standarde, prostorske, lokalne občine pa morajo to financirati in tega denarja nimajo, smo se poslanci vseh strank, tudi koalicijskih, strinjali, da mora država z javnim razpisom sofinancirati izgradnjo novih šolskih, vrtčevskih prostorov. Proračun, ki je pred nami, praktično kot da tega ni slišal. 5 milijonov sredstev za javni razpis za šole in vrtce po celi državi! Čez 400 je osnovnih javnih šol, da o vrtcih ne govorim. Poslušajte, s tem denarjem se postavijo trije gradbeni odri. Ne se norca delati iz ljudi! Ob tem, ko govorimo, za kakšne denarje tukaj gre. Dalje, tu govorim o socialnem delu, o odnosu do mladih družin, do otrok, do upokojencev, do študentov, to je znanja. Ko pravimo, da naj bi bil ta proračun tudi razvojni. Koliko dajemo – kar v Levici opozarjamo, pa še kdo drug je danes o tem govoril –, koliko dajemo za razvoj oziroma vlagamo v temeljna raziskovanja, ko je v koalicijski pogodbi predvideno, da naj bi se sredstva za ta namen približala 1 odstotku BDP. Zato, da bo slovensko gospodarstvo lahko ustvarjali večjo dodano vrednost, večje plače, večje penzije, zaposlovanje za mlade izobražene ljudi. Premalo. O tem govorimo, o tem se pogovarjajmo. In ker gre tukaj za marginalne zneske, kar sem že večkrat povedal, da Ministrstvo za šolstvo odločbe o usmeritvi za osnovnošolce in osnovnošolke ne izvaja. Pa veste, za kakšen denar gre? Za 2 do 3 milijone denarja. Pri sofinanciranju investicij v osnovne šole in v vrtce – za kakšne denar gre? Za 15 milijonov letno. Da ne govorim o drugih številkah. Pri tem pa ista vlada in koalicija podpira, ne bom ga imenoval, gospa državna sekretarka, državni infrastrukturni projekt, ki bi se lahko zgradil štirikrat do petkrat ceneje, pa recimo, da bo stal tam okoli milijarde in pol. Zdaj pa poslušajte, kaj sem povedal, štirikrat ali petkrat ceneje in za kake denarje bo to šlo, pa bi lahko isti ta državni infrastrukturni projekt postavili, da bi bil hiter, kvaliteten in za okolje neobremenjujoč. Financiral se bo pa iz javnih sredstev. Razlika med tistim pametnim, racionalnim projektom in tem, ki se poriva naprej, in se strokovnih argumentov javnosti, ne samo mene, ne sliši, je ta razlika toliko vredna, da se pokrijejo vse te stvari, ki jih govorite predstavniki Vlade in koalicijskih strank. Skratka, da bi lahko ta proračun bil socialen in razvojno usmerjen. Skratka, življenje lepo. Ljudje bodo potem pomislili in se bodo vprašal, koliko od tega proračuna, za katerega Vlada pravi, da je rekorden, tako visok, bomo pa dobili državljanke in državljani in se bo na naši kvaliteti življenja poznalo. Zaenkrat to, kar zaenkrat vidimo, malo. Upajmo, da bodo amandmaji, ki so pripravljeni, vsaj v nekem delu sprejeti in bodo naredili proračun bolj človekoljuben. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Sedaj imate besedo gospod Jernej Vrtovec, pripravi se gospod Franc Jurša. Gospod poslanec, izvolite.
Drage kolegice in kolegi, gospa državna sekretarka in predstavniki Vlade, lep dober dan! Z enim stavkom bi lahko ta proračun nekako takole obrazložili; da pač vlada, tudi ta vlada še vedno, ne glede na čas konjunkture, kar je posebna priložnost sestavljati proračun v takih časih, ko se pogovarjamo tam samo, kako bomo delili, na eni strani, ne pa, kako bomo lahko kaj zabremzali. Se pravi, z enim stavkom: še vedno ni sposobna narediti tega preskoka ali pa narediti nastavkov, da bi bilo gospodarstvo in s tem tudi država, obadva skupaj torej, bolj konkurenčna. Na kakšen način? Da bi naredili dolgoročne nastavke. Glede na čas konjunkture bi po mojem trdnem prepričanju lahko bili bolj drzni v namerah, da omogočimo dolgoročni razvoj in napredek države – ne za naslednje obdobje enega ali pa dveh let, ampak govorimo za deset let, dvajset let –, da bi naredili te nastavke. Torej, izbrali smo v bistvu delitev socialni mir za danes na jutri, ne pa tega, da bi se orientirali na to, kaj nas čaka naprej. Govorimo o desetletju. Tudi sicer težava tega proračuna, pa tudi bivših, prejšnjih proračunov, je zlasti v tem, da se osredotočamo le na vprašanje elementarno, kako deliti, ne osredotočamo pa se na vprašanje, kako bi lahko še več ustvarili na drugi strani. Dokler bomo v tej fazi gospodarskega cikla, kot ga poznamo danes, se pravi, se meri takšno gospodarsko rast, to ne bo težava. Nobena težava to ne bo in tudi zagotoviti potem naprej delitve. Ampak, ne vprašamo pa se ob tem samoumevnem vprašanju, kaj sledi tem časom, ki so danes. Ali se kdo ukvarja v državi s signali morebitne recesije gospodarskega ohlajanja in kako se vidi ta proračun s tega vidika? Lahko smo pesimistični, ampak takrat, ko bo prišla gospodarska kriza, ko bo prišlo obdobje, ki bo slabše, kot je danes – gospodarsko ohlajanje, bo nastala spet težava in spet bomo sprejemali ukrepe, kot je bil na primer ZUJF. Se ga spomnite? In potem boli, namesto da bi sedaj naredili korak naprej. Torej, namesto da trošenje proračuna v primerjavi na primer z letom 2018 povečujemo za ogromnih 800 milijonov evrov, bi lahko vsaj nekaj od tega pustili tudi tistim, ki ustvarijo in plačujejo davke. Tukaj je moja prva točka, se pravi, davčne razbremenitve in tudi letos in tudi sicer nikakor ne zmoremo narediti koraka, da bi davčno razbremenili ljudi. Pa ne majhnega koraka, tako kot smo videli v zakonodaji dva meseca nazaj, ampak občutnejše korake, da bi ljudem skozi ta vidik davčno razbremenitev ostalo več, večje plače. Enostavno, na račun države, ne na račun delodajalcev, da bi ljudje lahko iz tega naslova več trošili in bi na ta račun lahko pridobili tudi v državni proračun nova finančna sredstva. Torej, nižji davki, da bi lahko država več pobrala, pa tudi država bi bila s tem bolj zanimiva za tuje investicije zaradi tega, da bi lahko tudi druga podjetja vstopala lažje v Slovenijo. Če bomo davčno obremenjeni, kot smo sedaj, ne bomo zanimivi za nobenega potencialnega investitorja oziroma za manj potencialnih investitorjev v Republiki Sloveniji, kot če bi naredili drzne davčne razbremenitve. Vzdržnost proračuna je še ena izmed točk, ki jih želim izpostaviti. Si vi predstavljate, na primer leta 2014, ko sem bil izvoljen v ta državni zbor, pa v primerjavi z danes, da imamo v proračunu 2 milijardi evrov več prihodkov kot takrat?! Pa se zdaj vprašamo, kako to davkoplačevalci, ljudje občutijo. 2 milijardi evrov več. In kako je viden ta denar? Kako se to opazi, gospe in gospodje? Inovacije in znanost. Strinjam se, da je tukaj bil narejen premik, da je večja postavka, da je več finančnih sredstev namenjeno. Ampak, ob tem proračunu se človek vpraša, ali je za družbo, ki se zaveda tega, da je znanost tista stvar, ki ti je nihče ne more vzeti, dovolj za raziskave ta denar, ki ga namenimo sedaj – glede na to, kakšen presežek imamo, kakšne prihodke imamo, v kakšnem času živimo –, ali je to vse, kar premoremo? Mislim, da bo slovenska družba, gospodarstvo obstalo oziroma imelo možnosti še naprej takšne, kot jih ima sedaj, le, če bo vlagalo več v znanost, več v razvoj, v raziskave in se na ta način krepilo. Spodbujanje dela, to je bilo v preteklem tednu tudi na različnih razpravah večkrat omenjeno, glede dodatka. Kako se vidi skozi proračun, da se delo splača? Tega skozi ta proračun žal ne vidimo. Namreč, kako je mogoče, da ob višji gospodarski rasti, nižji brezposelnosti, kot je bila na primer nekaj let nazaj, je prejemnikov socialne pomoči več. Kako je to mogoče dandanes? In to se dogaja v tej državi, tukaj in zdaj. Tudi proračun na te odgovore oziroma na ta vprašanja nima pravilnih odgovorov. Če bomo nadaljevali v tem smislu naprej, potem se delo glede na razliko med minimalno plačo in socialnimi transferji, najvišjimi socialnimi transferji, pač ne bo več splačalo. Zakaj bi nekdo delal, ker lahko s socialnimi transferji in kako drugače še, da malo pošmugla, pride na enako raven kot tisti, ki mora vsak dan trdo delati za minimalno plačo? Zakaj bi sploh nekdo se odločil za to, da dela na tak način? Dolgoročno je tak sistem popolnoma nevzdržen. Zdaj si pa predstavljajte, da ob teh nastavkih glede spodbujanja dela, ko se v bistvu delo ne splača, pridemo v čas gospodarske krize, ko bo treba rezati. Pa ne rabimo velikih sprememb, se pravi minus kazalcev, ampak zelo majhne spremembe, pa bomo prišli do tega, da ravno na tem področju bo zmanjkovalo denarja in takrat bojo potrebni hudi rezi. Stanovanjska politika, zlasti stanovanjska politika glede mladih. Ja, trdo je bilo to, kar je Banka Slovenije 14 dni nazaj postavila. Zelo na trdo. Ampak ta priporočila, ki jih je imela Banka Slovenije in jih je imela od leta 2016 zapisana, komu Banka Slovenije priporoča glede kreditne sposobnosti, na kakšen način in tako naprej, ta priporočila je sedaj nekako ne uzakonila, ampak postavila bolj veljavna, ampak problematika v tem pa je, da država tudi skozi ta proračun – glede na to, da je bila po mojem mnenju obveščena o ukrepih že prej –, ta proračun tudi na to ne odgovarja. Pa imamo koalicijsko pogodbo, v kateri je zapisano, da bo 0,4 odstotka bruto domačega proizvoda do konca mandata namenjenega za reševanje stanovanjske problematike mladih. A veste, koliko pa je zdaj v zdajšnjem proračunu namenjeno? V tem proračunu? 3,7 milijona evrov. Povejte vi meni, kako bomo mi zasledili cilj 0,4 odstotka bruto domačega proizvoda za reševanje stanovanjske problematike, zlasti mladih. Skozi ta proračun, pa tudi naprej, se tega ne vidi, žal. Zlasti je to problem, ne Banke Slovenije, to je problem države. Banka Slovenije samo pove, da imamo problem s kreditno sposobnostjo teh ljudi. Kako bo država to začela potem reševati? Skozi ta proračun se tega ne vidi, kako reševati stanovanjsko problematiko mladih. Glede dolgotrajne oskrbe. To je bilo že tudi s strani drugih razpravljavcev večkrat omenjeno. Slovenija, tako kot ostale države, je starajoče se družba in imamo probleme, zagotovo. Ampak, če imamo problem, je treba ta problem potem tudi reševati. In če vemo, da smo starajoča se družba, se je treba temu primerno odzivati. Ampak, kako to vidno spet skozi ta proračun? Kako rešujemo dolgotrajno oskrbo? Kakšen načrt ima Vlada pri reševanju dolgotrajne oskrbe? Zdaj se tukaj vprašajmo, ali si vi predstavljate, kdo si lahko privošči – na primer starostnik, ki je prejemal povprečno slovensko plačo –, kdo si lahko privošči iz naslova te plače bivanje v domu starostnikov. Na primer tisoč 300 evrov stane, če bo ta starostnik nepokreten. Kdo si lahko to privošči? Kdo si bo lahko to privoščil, če bo sploh prostor dobil v domu starostnikov! Zadnji dom starostnikov je bil zgrajen [[…]]Če se ne motim, je bil odprt leta 2008. To je 12 let nazaj. Od takrat naprej, kot da nimamo te težave. Ne, težava je še večja, ampak ne rešujemo tega problema. Tega se tudi skozi ta proračun ne vidi, da bi lahko ta problem reševali. Zdravstvo, tudi to je bilo omenjeno. Povečujejo se sredstva, zagotovo, in to je pravilno, ampak pri tem ostaja ena bojazen pri reševanju problematike zdravstva na takšen način, lahko rečemo, nonšalanten. Lahko zmečemo v naš zdravstveni sistem še ogromne vsote denarja, ampak če sprememb v zdravstvu korenito ne bomo naredili, strukturne reforme našega zdravstvenega sistema, potem bo tudi ta denar, ki je sedaj namenjen v zdravstveno blagajno, samo skopnel. Ali veste, da imamo v zdravstveni blagajni od leta 2014 pa do zdaj ogromno več denarja zaradi tega, ker je več zaposlenih, več se pobira iz tega naslova denarja in v zdravstvu je več denarja. Zdaj pa vi meni povejte, na kakšen način se to občuti. Ali imamo daljše ali krajše čakalne vrste in dobe? Daljše imamo – ne? Torej ni problem na področju zdravstva v denarju, problem je v organizaciji, v tem, da denar, ki je namenjen v zdravstvo, izgine tudi v zasebnih žepih posameznikov Korupcija in klientelizem v zdravstvu! Dokler tega prvega dela ne bomo rešili, potem lahko mečemo ogromne vsote denarja v zdravstveno blagajno in težava bo ostala še vedno ista. Zaradi tega bi bila prva potrebna sprememba zdravstvena reforma, konkurenčnost na področju zdravstvenega zavarovanja, da bi mi imeli več zavarovalnic, ne pa monopolni sistem. Sami ljudje bi se odločili, kje želijo biti zavarovani, ne pa, da imamo velik konglomerat, ki se mu reče ZZZS. Tja se steka ves denar, potem pa naprej se več ne ve, na kakšen način se ta denar razporeja. In kar je najbolj žalostno, pa je to, da sam minister za zdravstvo nima te možnosti, da bi lahko na primer razrešil ali pa posegel v delovanje ZZZS. Se pravi, imamo tam še vedno nek skupščinski sistem in da sta v tej skupščini samo dva predstavnika Vlade. Se spomnite tiste kalvarije z gospodom Fakinom, ko ga je ministrica želela razrešiti, pa ga ni mogla? In Vlada namenja denar sem, ne more pa upravljati z ZZZS niti malo, kajti nima tega vzvoda. Torej, zdravstvena reforma, gospa državna sekretarka, vem, da ni vaše področje, ampak denar ni problem v zdravstvu, ga zmečemo še veliko, ampak vse bo zaman, če ne bomo naredili zdravstvo takšno, ki bo resnično služilo ljudem. Za konec pa še pereča tema povprečnine. Obveznosti na občine padajo, vedno več imajo občine obveznosti. In če imajo občine vedno več obveznosti, potem je prav, da temu sledi tudi povprečnina. To je tisto odgovorno. Kajti drugače bomo lahko imeli nekaj centrov in to je to. Periferija, na primer, iz katere sam prihajam ali pa pokrajine, regije, pa bodo v velikem zaostanku. Zaradi tega podpiram te spremembe, ki so bile izglasovane v petek zaradi tega, ker rabimo lokalno infrastrukturo, rabimo, da se občine še naprej razvijajo, da imajo lokalni prebivalci nekaj od tega. Drugače jih lahko zapremo. Noben se ne vpraša, na kakšen način potem občina upravlja z vrtci, lokalno infrastrukturo, kanalizacijami, z omrežjem in tako naprej. Tukaj se nimamo kaj in česa bati in se hecate, kajti ta denar še vedno ostaja tam, kjer je potreben. Zaradi tega so te spremembe, ki so bile predlagane in izglasovane v petek, dobronamerne, vse ostalo pa je v proračunu žal tako: dokler gre, gre, ko ne bo šlo več, ne bo šlo več. Če že jutri ne bo šlo več, bo že jutri konec, drugače pa pojutrišnjem. Ampak to je le velik spisek želja, gospod predsednik. Najlepša hvala.
Ja, saj super, vedno bolj smo v prispodobah. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, mi pa nadaljujemo s to sejo. Besedo imate gospod Franc Jurša, pripravite se gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem ter seveda našim gostom iz vrst Vlade! Za začetek bi mogoče bilo prav, pa to vsi vemo, da vseeno ponovim, da vemo, na kakšne načine se sprejemajo proračuni, ker smo že nekaj let zraven, naj bo to na državni ali lokalni ravni. Vedno bo rekla opozicija, da proračun za določeno leto ni razvojno naravnan, kar ima vso legitimno pravico, in tudi jaz bi si želel, da bi mogoče bil tudi kaj boljše razvojno naravnan. Proračun v letu 2020 namenja 940 milijonov 258 tisoč 933 evrov za pokojnine oziroma pokojninsko blagajno. Zakaj to omenjam? Ker bo moja razprava v glavnem temeljila ravno na tem področju. Še preden pa bi nadaljeval, pa bi moral povedati nekaterim, ki so govorili, da se pokojnine dvigujejo z usklajevanjem – ne, spoštovane kolegice in kolegi! Pokojnine se ne dvigujejo, samo se usklajujejo in seveda z usklajevanjem držijo neko določeno predhodno raven. Naš pokojninski sistem, pa to smo že večkrat v tej dvorani povedali, je dokladni. V njega plačujejo ljudje z medgeneracijsko pogodbo oziroma obstaja medgeneracijska pogodba. Glede na to, da je v preteklosti ta prispevek s strani delodajalcev in delojemalcev bil na isti ravni, tega od leta 1996 več ni. Delodajalci so plačevali v pokojninsko blagajno 15,42 odstotka, zdaj pa plačujejo 8,85. Delojemalci pa plačujejo – se pravi delavci, tisti, ki smo zaposleni –, pa 15,42 odstotka. Zato je seveda tudi luknja, ki je nastala v pokojninski blagajni, tudi posledica tega, ker se ne plačuje v enakem znesku tako delodajalci kot tudi delojemalci. Za leto 2020 sem že omenil, kateri znesek potrebujemo v pokojninski blagajni, da bodo lahko izplačali pokojnine na tej ravni, kot sem malo prej že tudi omenjal. Ne smemo pa pozabiti, da smo v najtežjih časih, pa naj bo to primerjava z letom 2013, morali v pokojninsko blagajno iz državnega proračuna dati milijardo 531 milijonov 989,777 evrov. Naslednje leto še nekaj več. Zakaj to govorim? Zaradi tega, da bom povedal naprej potem, kakšna nesorazmerja so znotraj delitve te pogače med določenimi resorji. Slovenija je na nek način unikum, kjer delodajalci plačujejo v pokojninsko blagajno manj kot delojemalci. Zaradi neustreznega usklajevanja pokojnin z rastjo plač in življenjskih stroškov so v zadnjih letih te močno zaostale in jih je v vsakem primeru treba hitreje usklajevati, kot se to počne tudi v proračunu za leto 2020 in leto 2021. Zato ne morem razumeti, da je nastal tak pogrom, ko smo znotraj naše poslanske skupine predlagali en odstotek izrednega usklajevanja pri gospodarski rasti 2,5 odstotka. To zadevo lahko nekako primerjam z ringom, kletko, kjer so borilne veščine, na tak način je to zgledalo, ko smo se pogovarjali o tej zadevi, da bi se pri 2,5-odstotni gospodarske rasti pokojnine usklajevale za en odstotek. Na koncu se je potem preglasovalo oziroma odločilo na nek drug način, da se ta sredstva delijo, da naj bi vsak dobil 6,5 evra na mesec. Spoštovani, 6,5 evrov res ne predstavlja nekega denarja in s tem nimam težav, da bi se na tak način razdelili. Ampak prej sem že omenil, da je usklajevanje pokojnin držanje ravni pokojnin iz preteklega obdobja, in glede na to, da so upokojencem v gospodarski krizi prispevali ogromen delež, verjetno največji delež k temu, da smo v recesiji dejansko zmanjševali pokojnine, da se pokojnine niso usklajevale in so zaostale za 8,4 odstotka. Če bi prišteli ta en odstotek, ki bi naj bil naslednje leto – upam, da bo, da se boste tako odločili, da nas boste pri tej zadev podprli –, potem pomeni, da bomo nekako prišli na raven 5,6 odstotka. Seveda je naš interes, da se ta raven čim prej zniža na nič odstotkov in da skušamo to zadevo zaključiti, mogoče v dveh letih. Ampak če bomo šli s tako hitrostjo, kot to počnemo zdaj, se nam to tudi ne bo zgodilo. Razmerje med pokojnino in neto plačo v Republiki Sloveniji je sledeče: 57 odstotkov v tem trenutku. Naj vam povem, da je bilo v letu 2008 67 odstotkov, da pa je bilo v letu 1992 78 odstotkov povprečne plače v Sloveniji. Še malo primerjave, to sem že tudi pred kratkim govoril, da imajo v Avstriji povprečno pokojnino nekje tam okrog tisoč 800 evrov, v Sloveniji pa jo imamo 620 evrov. Zakaj to govorim? Da vam povem še eno primerjavo – delež pokojnin v bruto družbenem produktu je v Evropski uniji 12,6 odstotka, v Avstriji je 14,5 odstotka, v Sloveniji pa 9,8 odstotka. Skrbi me delež pokojnin v bruto družbenem proizvodu, ki pada, število upokojencev pa se nenehno veča. Leta 1999 jih je bilo 476 tisoč 439, leta 2018 pa okrog 620 tisoč. Število upokojencev se je močno dvignilo, za 30 odstotkov, potem ko je delež pokojnin v bruto družbenem proizvodu se zmanjšal za 19 odstotkov. Pa naj razume, kdor hoče in ve. Jaz tega ne razumem. Pri nas je prisotno prepričanje, da so plače previsoke v primerjavi z drugimi državami v Evropski uniji, enako velja tudi prepričanje, da je gospodarstvo bolj obdavčeno kot v primerljivih državah. Pa veste, to ni res. Celotna obdavčitev plač v Evropski uniji je 43 odstotkov, v Avstriji 50 odstotkov, zanimivo, v Sloveniji pa tudi 43 odstotkov. Tako to, kar govorimo, kar vam podjetniki, gospodarstveniki dostikrat očitajo, ravno to ne drži. Zdaj pa bi še mogoče rad povedal nekaj v zvezi z drugim področjem, to je demografskega sklada. Ta demografski sklad ne bo dajal učinkov, tudi če bi ga imeli zdaj sprejetega, prej kot za 15–20 let. Ampak to je neobhodno potrebno, če želimo obdržati raven pokojnin za tiste, ki bodo takrat upokojenci. Ne gre, spoštovane kolegice in kolegi, za nas, ki smo oziroma vi, ki boste jutri upokojenci. Gre za tiste, ki bodo čez 20 let upokojenci. In če tega ne bomo ustanovili, potem se nam lahko zgodi, da tista generacija potem tudi ne bodo imeli dostojnih pokojnin ali pa bodo morali reševati zadeve na nek drug način. Radi bi nam nekateri prodali prazen žakelj. Mi s tem ne soglašamo. Mi želimo normalno vrečo, kjer bo tudi določen kapital v tej vreči. Ne moremo pa pristati, da bi nas nekdo rad nagovoril za neke zneske nekih dividend. To ne gre. Če ne bo žaklja, ne bo rešitve in če ne bo rešitve, bodo velike težave za 20 let. Pa še nekaj okrog dolgotrajne oskrbe. Mislim, da govorimo že 2–3 mandata o dolgotrajni oskrbi. Vsi dobro vemo in čutimo, da za to področje moramo najti ustrezno rešitev. Ogromno starejših ljudi, posebej s podeželja, želi preživeti svojo jesen življenja čim dalj časa doma, ampak niso sposobni zagotavljati osnovnih življenjskih funkcij. Za zagotavljanje osnovnih življenjskih funkcij dejansko potrebujejo pomoč. In ravno to je tisto vprašanje, o katerem govorimo pri dolgotrajni oskrbi. Največji problem pri tem pa so penezi, kako bi rekel kolega Trček, penez ni oziroma ne vemo jih najti oziroma nočemo jih najti, nočemo najti ustrezne rešitve. Pri tem bomo morali vsi sodelovati, tu se ne moremo zanesti samo na en vir, mora biti ustrezno število virov, da bomo do tega prišli. Zato vsi skupaj skušajmo pritisniti na tiste, ki imajo na tem področju nalogo, da to pripravijo, ne pa, da si pošiljajo enkrat z enega ministrstva na drugo ministrstvo in kdaj bo, bo. S tem ne soglašam. Zato bom rekel na koncu še to. Vsi tisti, ki govorite, da si ne morejo starejši ljudje privoščiti nastanitve v domovih za starejše. Res je, ker niti prostora ni, to je velika žalost. Včasih govorimo o mladostnikih, pa mladih ljudeh, kar je tudi pravilno in o njihovih stanovanjskih vprašanjih, je tudi pravilno, a istočasno se moramo pogovarjati tudi o tem, da starejši rabijo prostor v domih za starejše in jim moramo tudi to zagotavljati. Na žalost 2005. leta je bil zgrajen zadnji dom starostnikov v Sloveniji. S 4-5 milijoni lahko zgradimo samo en dom, to je tista realnost. Na tem področju moramo v prihodnosti narediti določen premik; ali bomo delali te zadeve z rebalansi ali na kak drug način, na tem določenem področju mora biti narejen ustrezen premik. Ampak noben, noben od naših starostnikov pa ne bo ostal brez namestitve v domovih. Če nima dovolj svojih sredstev, se ve, po kakem vrstnem redu je treba dati dodatek, prispevke. Če pa ne zmorejo tisti, pa niso sposobni tisti, ki bi svoje starše morali preživeti, pa tu nastopi lokalna skupnost in da ustrezen denar za doplačilo namestitve starostnikov. Tako to drži in mislim, da mi nekateri celo prikimavajo, to se pravi, da sem povedal točen podatek. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Tudi mi bomo sedaj naredili en premik. In s tem predajam besedo državni sekretarki za infrastrukturo, javili ste se v imenu Vlade. Izvolite.
Najlepša hvala. Želim se oglasiti samo še v zvezi s komentarjem gospoda Ciglerja, ki ga žal sedaj ni v dvorani. Domnevam, da je gospod Cigler komentiral ceno 3. razvojne osi. Nasprotujem tovrstnim trditvam, da gre za variante, ki bi lahko bile 4-krat cenejše. Še enkrat bi želela poudariti, da variant, ki niso izdelane na nivoju dokumentacije, ki bi bila primerljiva z dokumentacijo, ki je izdelana za izbrano varianto, ni mogoče primerjati. Samo na to želim opozoriti, da so takšne izjave škodljive in niso podprte z argumenti. Hvala.
Hvala, gospa državna sekretarka. Imava edino en problem. Na to bi si verjetno prislužili repliko, sedaj pa gospoda poslanca ni. Tako predlagam, da gospoda poslanca nekdo informira, kako je gospa državna sekretarka govorila, da se bo imel možnost odzvati. Gremo naprej. Besedo ima gospod Jani Ivanuša, pripravite se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Lep dober večer vsem skupaj prisotnim! Sicer se nisem mislil oglašati v zvezi s proračunom, ampak vseeno so se mi neke stvari porodile ob poslušanju vseh sogovornikov. Toliko številk smo danes slišali,da enostavno glava boli, če je to vse tako, kot je. Če hočem iti skozi proračun, imam šest ur premalo, ampak ne bom si toliko vzel, niti mi ne pripada. Rekel bi tako, tisto, kar je dobro, slišimo, da sta dva rekordna proračuna pred nami 2020, 2021. Edino dobro, kar je v teh proračunih dobro, je, da bosta imela izkazan presežek. To je edina dobra stvar. Kolikor slišimo, kamor se obrnemo v tej naši ljubi državi, vsak segment države, ali je to zdravstvo, ali so to upokojenci, ali je to vojska, policija ali vse ostalo; vse je nekako s problemi oziroma neurejenimi razmerami. Poleg 171 tisoč javnega sektorja, to bi moralo funkcionirati tako, ne funkcionira pa nič. Edino to je moja opazka, če bi osebno jaz delal proračun, bi predlagal popolnoma drugačnega, z veliko nižjimi izdatki. Motijo me res ti rekordni izdatki, ki jih pa sam minister nekako ne brzda ali pa jih niti ne skuša brzdati. Bi pa rekel tako, da bo pa bodočemu finančnemu ministru zelo težko brzdati te izdatke, kajti, če se bodo zniževali prihodki, ki jih nekako pričakujejo v prihodnosti – šele tedaj se bodo čutile posledice rekordnih proračunskih izdatkov. Mene pa dve stvari zanimata v zvezi s tem, in sicer državne sekretarke za finance sedaj je ravno ni tukaj, ampak okej. Imamo eno zadevo, ki je prišla v petek na Odbor za finance skozi, to so pač te ljube povprečnine oziroma za nekoga neljube. Vseeno pa smo slišali, koliko so občine deležne, koliko rabijo po zakonu dati, da porabijo te povprečnine. Od 2,2 milijardi jih milijardo in pol gre v bistvu samo zagotovljeno porabo že malo naprej. Dejstvo je pri proračunih, še to bom enkrat povedal, da izdatki stoprocentno bodo, ker so zabeleženi, zapisani. Koliko pa bo na prihodkovni strani prišlo, je pa res vprašanje, če bo to temu sledilo, kot je zapisano; se pravi, prihodki za 2020 415 milijonov in za 2021 657 milijonov prihodkov. Seveda, vsaka čast gospodarstvu, pa tistemu, ki to ustvarja. Bi pa se še enkrat vrnil na to zadevo, ki je bila izglasovana v petek za proračun oziroma za te povprečnine, dvig povprečnin v povprečju za 140 milijonov za vsako leto. Verjamem, da je minister rekel, da je stvar sedaj neusklajena. Tu je nastal en kurcšlus, bi rekli po domače. Ampak mene vseeno zanima, če imamo na prihodkovni strani 415 milijonov presežka zagotovljenega – no, zagotovljen, to bomo še videli, če bo to, bo čas pokazal – pa 657 za 2022. Ali, po domače povedano, da nas ljudje razumejo, ker mi to preveč komplicirano tu, ali ni mogoče od teh presežkov v bistvu to razliko, po domače povedano, odbiti, pa ostane 257 milijonov 2020 in pa 517 milijonov pri 2021, če odbijemo te prihodke, ki bi bili pač zmanjšani oziroma presežki, ki bi bili odbiti zaradi povprečnin za občine. To mene zanima, ali je to tako mogoče, ali ni mogoče, ali to strokovno sploh ne gre skupaj – ne vem. To me zanima. Državne sekretarke ravno ni, pa bi rad ta njen odgovor slišal. To me zanima. Pa govorila je, da se nam bodo s tem, da bomo vračali državni dolg, bonitetne ocene držale ali se nam dvignile – nisem je ravno slišal, ker je bila bolj po tihem. Nas zanima, ali se bomo zadolževali zdaj za 2020–2021? Tega nisem razumel, zakaj zdaj mi rabimo tako dobre bonitetne ocene. Če bi se to zgodilo, da bi te povprečnine odbile od presežkov, pa me zanima, ali bi mi trpeli kakšne bonitetne ocene zaradi tega. In seveda če načrtujemo še kakšno zadolževanje. To je moje vprašanje, ker je koalicija dala amandmaje na povprečnine. Se pravi, da v bistvu so šli z istimi številkami na tisto, kar je bil v petek izglasovan dvig, da so šli z istimi številkami na znižanje tistega, kar je bilo v petek izglasovanega. To me zanima. Se pravi: Ali je mogoče, da gre to od presežka? Pa seveda, če se bomo kaj zadolževali. Ampak očitno zdaj ne bom dobil odgovora, ker državne sekretarke ne vidim. To je moja dilema, pa me zanima, ali lahko dobim kakšen odgovor na to. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala, gospod poslanec. Dali ste čisto primerno vprašanje predstavnikom Vlade. Bo magnetogram na voljo v roku desetih do petnajstih minut in oba predstavnika Vlade prosim, da o tem vprašanju informirata državno sekretarko, ki se nam bo pridružila. Verjamem, da bo odgovorila. Gremo naprej. Besedo imate gospa Mateja Udovč, pripravite se gospod Žan Mahnič. Gospa poslanka, minutaža je vaša. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani vsi prisotni, ki vzdržujete tempo. Danes bi lahko rekli, leto je naokoli in tako kot vsako leto ob istem času se tudi letos srečujemo s proračunskimi izzivi. Danes je bilo resnično že veliko povedanega, upam, da se ne bom ponavljala, lahko bi pa začela na ta način, kdaj če ne danes, ko živimo v času konjunkture. Ne vem, kdaj se bomo držali fiskalnega pravila. Saj to je čas, ko lahko, to je edini čas, ko lahko pravzaprav poplačamo nekaj dolgov iz preteklih let, ne pa, da se v času debelih krav še bolj in bolj zadolžujemo kot nekateri to priporočajo oziroma predlagajo. Zato me skrbijo izjave nekaterih kolegov poslancev, kot sem že poudarila na Odboru za finance, iz katerih razprav je razumeti in moč razbrati, da bi se rajši ukvarjali z ukinitvijo fiskalnega pravila v ustavi, kot pa, da bi se rajši ukvarjali, kako bomo povečali gospodarsko rast, kako bomo povečali prihodke v državno blagajno. Pa če pogledamo, letos imamo na srečo drugačno sliko. Veliko bolj optimistično kot pa mnogokrat v preteklih letih. Aktivnosti in ukrepi prejšnje vlade, učinkovitejše gospodarstvo in splošno stanje javnih financ nam vlivata optimizem in na videz tudi lajšata odločitve ob sprejemanju proračuna. Pa se retorično vprašam, pa to res drži? Ne bi si upala trditi, verjetno so pripravljavci proračuna v času debelih krav srečujejo še z dodatnimi problemi. Vsi uporabniki strmijo k temu, da bi z naslednjim proračunom ujeli oziroma popravili in odpravili krivice, katerih so bili deležni v preteklosti, v preteklih obdobjih in bi si v bodoče želeli zagotoviti boljše finančne pogoje za bodoče čase, ko bo prišlo do recesije oziroma do nižje gospodarske rasti. Vendar pa, kot vidim v praksi, tudi z vložitvijo amandmaja ne gre tako enostavno. Vsi deležniki, vsi poslanci, kot vsi državljani imamo eno košarico naših prioritet, kaj bi si želeli, če bi imeli možnost vplivati na to: zagotovitev ustreznih prostorov za muzejske depoje, gorenjska železnica, blejska obvoznica, drugi tir, tretja razvojna os, mogoče dokončanje obvoznice Hotemaže–Britof, za katero smo slišali v letošnjem letu, da je to najdaljši nedokončani projekt. Mogoče šole, športna infrastruktura, izobraževanje, sanacija divjih odlagališč, izgradnja domov upokojencev – resnično se vprašamo, kaj od tega naštetega je najbolj pomembno. Kaj od tega je prioriteta? Vsak deležnik ima svojo željo, vsakem deležniku se zdi pomembno nekaj njegovega. Tako resnično, proračun je stvar, ki ga je zelo težko narediti tudi v času konjunkture, ko imamo dovolj denarja in ko bi lahko rekli, da lahko naredimo skoraj vse, a to ni mogoče. Pa še več, mi bi se še zadolževali na tej točki, pa tega ne podpiram, ker sami ne znamo, ali ne znamo biti samokritični, ali ne zmoremo živeti brez dodatnega zadolževanja tudi v času konjunkture. Zato me veseli, naj poudarim, da me veseli, da imamo fiskalno pravilo zapisano v ustavi. Dejansko mora biti proračun v obdobju konjunkture naravnan tako, da odpravi restrikcije iz prejšnjih obdobij. Po drugi strani pa moramo biti razvojno naravnani – usmerjen mora biti k proaktivnemu delovanju v prihodnjih obdobjih, kar vidim, da to tudi drži. Proaktivno mora delovati, ko se predvideva nižja gospodarska rast oziroma ko se bo pokazala gospodarska kriza. Skratka, čaka nas veliko dela in odločitev za prave ukrepe, da bomo ostali socialna in pravna država, ki bo prijazna do vseh državljanov. Predloga proračunov sta bila pripravljena na podlagi okvirja za pripravo proračunov sektorja država 2020 do 2022, ki ga je Državni zbor potrdil aprila. Vsebujeta zahteve fiskalnega pravila in ocene ter napovedi gibanja v makroekonomskem okolju. Same številke v proračunu so impozantne, navdušujoče in v določenih delih celo rekordne. Ne bom jih ponavljala, ker smo jih danes že velikokrat slišali, pa verjamem, da jih bomo še danes slišali. Proračuna sta na prvi pogled prav vzorčna, ne samo da spoštujeta fiskalno pravilo, celo izkazujeta polmilijardni presežek proračunskih prihodkov nad izdatki. Res, samo za pozdraviti in podpreti! Ali gre za zgodovinski proračun po zneskih ali ne – v tem kontekstu to sploh ni pomembno. Bolj pa je pomembno dejstvo, da celotna konstrukcija proračuna temelji na variabilni predpostavki, kot sta predvidena gospodarska rast in predvideni priliv iz naslovov davkov. To je seveda na prihodkovni strani. Z odhodkovno stranjo, pa sami vemo, kako je – ko se srečamo z raznoraznimi rebalansi med letom, tudi z eventualnim sprejetjem novih amandmajev na tej redni seji, se lahko ta pozitivna slika v proračunu v trenutku spremeni. In ta slika, za katero danes pravimo, da je dobra, lahko postane zelo zelo slaba za državo. Kot že rečeno, je kvaliteta in uspešnost naših proračunov odvisna še od drugih dejavnikov v širšem gospodarskem okolju. Odvisni smo od svetovnega in evropskega gospodarstva, ki se počasi ohlajata, podnebnih sprememb, ki se rezultirajo v raznih naravnih katastrofah in še vrsto drugih dejavnikov. Na stopnjo gospodarske rasti opozarjam, ker jo ocenjujejo različni subjekti, njene napovedi pa so dokaj variabilne, zato ob upoštevanju vsega tega ne smemo biti preveč brezskrbni in zaspati na lovorikah. Iz proračunskih dokumentov so razvidne prioritete. To so: razvoj, sociala, plače, varnost, šolstvo, znanost. Če pa malo pogledamo v samo strukturo proračunov, pa lahko ugotovimo, da gre večino sredstev za tako imenovane zakonske obveznosti, le zelo majhen del sredstev ostane, s katerimi bi lahko prosto razpolagali. Tretjina odhodkov se bo namenila za druge domače transferje, kamor sodijo tudi nakazila občinam, javnim skladom in agencijam, po višini pa sledijo sredstva za plače javnih uslužbencev, socialni prispevki in razni transferi. S programskega vidika pa se bo največ denarja v prihodnjih dveh letih namenilo za izobraževanje in šport, socialno varnost, pokojninsko varnost, promet in prometno infrastrukturo, servisiranje javnega dolga ter obrambo in zaščito. V primerjavi z letošnjim letom pa se najbolj povečujejo sredstva za znanost in informacijsko družbo, za izobraževanje in šport ter za obrambo in zaščito. Pri tem moramo ugotoviti, da gre za do sedaj najvišjo raven izdatkov v proračunu Republike Slovenije, kar naj bi nam omogočilo zasledovanje napredka na prioritetnih področjih, hkrati pa tudi srednjeročne uravnoteženosti proračuna. Ne bi se rada spuščala v konkretne zadeve, ker jih je preveč, ker smo jih danes že resnično veliko slišali, vendar pa bi vseeno rada poudarila, da me veseli odločitev Vlade za povečanje sredstev Stanovanjskemu skladu v višini slabih 13 milijonov evrov. Namensko povečanje premoženja skladu je potrebno zato, da bo lahko izgradilo prepotrebna stanovanja in s tem lahko dolgoročno zagotovi kakovostno bivanje za prebivalce, s posebnim poudarkom na mladih, na starejših in na ranljivejših skupinah. Če se vrnem samo na dva amandmaja, ki sta predlagana, ki prihajata z Gorenjske, bi se rada samo opredelila – to je obvoznica Bled, za katero bom glasovala proti, saj je bilo s strani predstavnikov ministrstev jasno večkrat povedano, da se bo obvoznica Bled začela graditi, vendar še ni zagotovljenih vseh zemljišč in ker ni zagotovljenih vseh zemljišč, so ta sredstva v tem proračunu zaenkrat še nepotrebna. Kar pa se tiče rekonstrukcije železniške proge Jesenice–Kranj, pa smo danes slišali državno sekretarko Ministrstva za infrastrukturo, da je poudarila, da k sanaciji bodo pristopili istočasno, kot se bo zaprl tunel. Jaz temu verjamem in so že predvideli sredstva za leto 2020 z notranjimi prerazporeditvami. Državni sekretarki verjamem, zato tega amandmaja tudi ne bom podprla. Hvala lepa. Na svidenje.
Hvala, spoštovana poslanka, za vašo razpravo. Sedaj, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, imamo še tri prijavljene. Prvi ste gospod Žan Mahnič, pripravite se gospod Jože Lenart. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Prej je gospod Franc Jurša dobro povedal, ko je rekel: »Lepo pozdravljam tudi današnje goste« in je pokazal na Vlado. Se pravi, Vlada je tukaj gost. Vlada je gost v parlamentarni hiši; hiši, ki je dom Državnega zbora in pa Državnega sveta, in če si ti v neki hiši gost, potem se obnašaš gostiteljem primerno. Tudi minister za finance je gost. In če minister za finance tukaj, ko pride kot gost v neko hišo, ki potrjuje proračun, govori: »Če boste podpirali amandmaje, jaz takšnega proračuna ne bom podpisal. Če boste podpirali amandmaje, jaz ne mislim biti več finančni minister.« Ja, poglejte, potem pa naj odstopi! Pa kdo je nek finančni minister, da bo parlamentu govoril, kako mora glasovati! Upam, da bo ta državni zbor, sedaj ko je mogoče relacija malo bolj drugačna po izstopu Levice, sprejel tudi kakšen amandma, da se ta parlament končno enkrat postavi na noge, zase in reče, da smo v Državnem zboru poslanci tisti, ki odločamo. Ne pa, da bo nek minister za finance tukaj govoril, kaj mi lahko glasujemo, kaj lahko potrjujemo in česa ne smemo potrjevati. Vsak pač proračun vidi tako, kot ga vidi. Zagotovo pa so prioritete različne. Kakor sem ga pogledal, se ne morem načuditi, da nekateri, vključno tudi z državno sekretarko, govorite, da je naša tretja prioriteta v tem proračunu varnost. Državna sekretarka je celo rekla, da je pravosodje tisto, ki zagotavlja varnost. Kako pravosodje zagotavlja varnost, prosim, podučite me, ampak glede na to, kako deluje, kvečjemu povzroča kakšno nevarnost. Pa poglejmo, koliko gre za policijo. Predvsem je kolega Prebil govoril, kako bomo modernizirali policijo. Glejte, policija bo dobila 10 milijonov več kot lansko leto. Pa naj mi nekdo našteje, kakšne so bile investicije in kaj se je kupovalo, kako se je moderniziralo slovensko policijo v lanskem letu. In kako se jo bo zdaj, ko dobi 10 milijonov evrov več. Bilo je govora o uniformah, ampak za 10 milijonov evrov vi slovenske policije ne boste mogli modernizirati. Je pa zanimivo, da praktično nihče ni omenil, kako se pa v odstotkih zvišujejo, ne za obrambo, ne za znanost – veste, komu se največ zvišuje praktično? Sovi! Sovi zvišujete sredstva, s 14 milijonov približno potem v letu 2021 na 19 milijonov evrov. Se pravi, praktično za polovico več, kot ima trenutno Sova na voljo. Kaj je pod temi postavkami? Ko vprašaš, ali gre za opremo, ali gre za kakšne konkretne zadeve, je Sova skrivnostna tako kot vedno in ne želijo povedati. Razen, če ima predsednik Vlade še kaj prijateljic za zaposliti, ampak te ne stanejo 5 milijonov evrov. Tako me tudi to, državna sekretarka, zanima, zakaj takšno povišanje za Sovo. Govorite tudi o pokojninski reformi, tako imenovani reformi, o nekaterih popravkih, ki so predlagani, kako bodo vsem državljankam in državljanom prinesli več pokojnine. Hkrati pa v naslednjih dveh letih 40 milijonov evrov manj za pokojnine. Se pravi, glede na to, da se gospodarstvo pri nas že ohlaja, glede na to, da boste s ZPIZ zviševali pokojnine, kako je mogoče, da potem pada odhodkovna stran za pokojninski sistem za približno 30 do 40 milijonov evrov? Promet in cestna infrastruktura. Za investicije in gradnje cest s 172 milijonov na 103 milijone. Tekoče vzdrževanje in tisto, kar je potrebno, ostaja približno na isti ravni, sicer pa za DRSI gre z 272 na 206 milijonov. Se pravi za organ, ki je v Sloveniji zadolžen za to, da se cestna infrastruktura obnavlja, predvsem pa da se gradi tudi novo, da se državljankam in državljanom omogočijo varne poti, kamorkoli že gredo. Državna sekretarka reče, za varnost dajemo, ker se da več za pravosodje. Ne! Bi vas pa razumel, če bi rekla, evo, damo več za varnost, ker tudi damo več za boljše pogoje na cestah. Pa temu žal ni tako. Vlaganje v šport. Poglejte si proračun za leto 2020. Športna infrastruktura 3,6 milijona evrov. V Gorenji vasi v Poljanski dolini smo odprli telovadnico v petek, ki smo jo financirali sami. Do pol milijona je bil Eko sklad, 4,5 milijone pa približno občina. Za eno moderno, res ornek športno dvorano. Povejte mi, kako boste sofinancirali gradnjo športne infrastrukture za 3,6 milijona evrov v enem letu, hodili se boste pa tja na Kongresni trg slikat s športniki, ko nazaj medalje nosijo. Ampak ti športniki se začnejo pri mladih letih kaliti v športnih dvoranah, katerih izgradnje pa vi ne omogočate. In da bi kakšna občina lahko s svojimi lastnimi sredstvi kakšno dvorano več zgradila, potrebuje – kaj? Potrebuje več sredstev. Kako lahko občina dobi več sredstev? Preko višje povprečnine. In ko v petek gre ta višja povprečnina skozi, reče minister, če bo to ostalo tako, ne bom podpisal, ampak bom šel. Upam, da v četrtek to višjo povprečnino izglasujemo. Tudi če kakšen amandma ne gre skozi, občinam nalagati stalno nove in nove naloge, hkrati pa ne dati povprečnine takšne, kot jo občine potrebujejo, za piko na i pa imamo premiera, ki je bil dva mandata župan. Če kdo, bi on moral razumeti, kako ta zadeva funkcionira, je res norčevanje iz vsakršne zdrave pameti. Kako boste zagotavljali večjo nacionalno varnost, gospa državna sekretarka, če Ministrstvo za obrambo [[…]]Edina stvar, ki jo tukaj pozdravljam, je, da gre 11 milijonov evrov več za zaščito in reševanje, to je približno tista številka, že se ji približujemo, ki je takrat, ko smo bili – kolega Lenart je bil tudi zraven –, ko smo bili na obisku na URSZR, dejal, da nekje 50 milijonov evrov potrebujejo za neko delovanje. Vsaj to je pozitivno tukaj. Ampak poglejte, eno je segment zaščite in reševanja, drugo pa je vojaška obramba, kjer pa namenjate samo 15 milijonov evrov več, pa še to ne za delovanje, izobraževanje in kadre Slovenske vojske, ampak na enih programih nakupi, Potem pa, ko pogledaš, pa se vse stvari odmikajo. Vse stvari se odmikajo. Srednjo bataljonsko bojno skupino za Nato – leta 2023 bi morala bit prva narejena, prvi nakupi oklepnikov so predvideni za 2023 oziroma 2024. Kaj bodo kupovali, če nobena stvar ne gre skozi? Ne govoriti, da se bo na ta račun višala varnost. Prilagajanje podnebnim spremembam – ena od postavk, 40 milijonov evrov. Spet bodo pogodbe, spet bodo študije, spet bodo subvencije. Skratka, za določene ljudi, ki bodo verjetno blizu nekim vladnim strankam, bodo lahko, predvsem tiste neke nevladne organizacije tudi dobro na ta račun služile in kot vedno se bo delalo to, kar se dela. Enkrat imamo Futuro, enkrat imamo Pristop, enkrat imamo SD, enkrat imamo SMC, sedaj bo pa očitno nek fevd tukaj znotraj tega namenjen za boj proti podnebnim spremembam. Sam sem eden tistih, ki ne pravi, da podnebnih sprememb ni, zagotovo nekaj se dogaja, čeprav poslušati znanstvenike na eni strani, na drugi strani politiki, na eni strani, na drugi strani, ampak menim, da je to nek normalen proces, nek naraven proces – zagotovo kakšno stvar spodbudimo, zagotovo kakšno stvar zavrnemo, ni pa vse tako samoumevno, kot eni ali drugi pravijo –, ampak predvsem so podnebne spremembe dober biznis. Ta biznis sedaj vi nakazujete tudi v proračunu; rdeča je nova zelena ali zelena je nova rdeča, kakorkoli že. Skratka, ta proračun bi lahko bil bistveno boljši, predvsem pa bo zanimivo glasovanje o amandmajih. Nekateri tukaj zelo zagovarjate ukinitev okrajev, se pravi, se boste morali za glasove boriti znotraj volilne enote. Jaz bi zelo premislil, kako glasujem pri amandmajih, ki so iz moje volilne enote. Gospa Udovč reče, glasovala bom proti denarju za gorenjsko železnico, ker verjamem državni sekretarki, da bodo oni to naredili. Kaj bo lepšega, kot – če bo samo ena lista v volilni enoti –, dva dni prej na Facebook dati ta njen posnetek, plačati 100 ali pa 200 evrov, targetirati Gorenjsko in – pa, kdo jo bo volil, če je tukaj govorila, ne bom podpirala amandmaja za gorenjsko železnico, ker pač verjamem ministrstvu. Skratka, imejte to malo v mislih; sploh tisti, ki tako zagovarjate ukinitev okrajev. Ker, kako so že rekli včasih – narod naš dokaze hrani –, in pred volitvami boste dobivali porcijo za porcijo, predvsem na teh amandmajih. Hvala lepa.
Hvala tudi za vašo razpravo, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, imamo samo še dva prijavljena v tem krogu. Besedo imate, gospod Jože Lenart, pripravite se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Nekako sem se odločil, da se še enkrat oglasim. Glede na to, da se vračamo nazaj na določeno problematiko, ki je bila že večkrat danes pojasnjena. Vse se danes vrti okrog tega, kako razdeliti prihodke iz proračuna, ki so seveda odvisni od uspešnosti gospodarstva. Ponavljam – gospodarstvo je tisto, ki daje več ali manj; v zadnjih treh letih, hvala bogu, več in prihajamo do presežkov. Z veliko preudarnostjo smo postavljali ta dva proračuna, da smo dosegli tudi določene rezerve. In še enkrat; vsi so dobili več, nekateri manj, nekateri malo več, drugi nekoliko manj. So pa tudi izjeme, ki so dobile manj. Recimo, kot finance, je bilo že danes lepo rečeno, zaradi zniževanja zadolženosti in tudi zaradi prerazporeditve nižjih obresti oziroma cenejšega zadolževanja. Veliko vas je danes izpostavilo problem davkov, da so davki previsoki. Že v prvi razpravi sem poskušal razpravljati oziroma sem razpravljal o tem, da davki načeloma ne smejo biti problem. Davki nas delajo svobodne, to je dejstvo. Bolj so razvite države, višje imajo davke. To je dejstvo, to se iz statistike, iz vseh poročil, ki jih gledamo, vidi. Tiste države, ki imajo visoke davke, so bogate države. Ampak seveda ne gre to tako enostavno, gre za pravo razmerje med produktivnostjo, ki jo moramo dosegati, in s postavljenimi davki. Ampak tisti, ki so bogatejši, imajo potem možnost, da še bolj bogatijo. O tem smo prej govorili, da prenašajo svoje dejavnosti, predvsem tiste, kjer je dodana vrednost nižja, da potem s cenejšo delovno silo izkoriščajo te države in potem preko transferov in olajšav tistim državam, kjer imajo to proizvodnjo, potem prenašajo v svojo državo in potem doma po visokih davkih polnijo blagajno. To je ta uspeh. In temu moramo slediti. Slovenija se najbrž ne uvršča več v tiste manj razvite, ampak sledimo nekje povprečju Evrope in zato je tudi normalno, da davkov v tem ne bomo zniževali, ampak postavljamo neko ogledalo, tudi vlagateljem od zunaj, da nekaj pustijo tudi v naši blagajni. To je dejstvo. Imajo pa še veliko rezerv. Če gledamo samo Avstrijo, so pri nas plače ravno polovico nižje od Avstrije in že to je za njih veliko. Da bi pa pri tem ti, ki imajo proizvodnjo pri nas, ne plačevali davkov, je pa enostavno škoda; ali kako naj se izrazim. Recimo, ta mini davčna reforma, ki je postavila spodnjo mejo 7 odstotkov – to je minimum, kar smo lahko napravili, da nekaj dobimo –, zaradi tega ne bomo nobenega odgnali. To je dejstvo. To se pravi, stremimo za tem, da dosegamo višjo dodano vrednost. Še enkrat – kaj je dodana vrednost? 60 do 65 odstotkov so plače, od tega prihajajo vsi prispevki. Dohodnina – iz tega se polni zdravstvena blagajna, pokojninska blagajna. Normalno, da seveda je pa potem pri nas problem, da imamo davke na plače, to se pravi te prispevke, nekoliko višje, kot pa jih pozna Evropa, ampak tudi ne vsi. Imamo pa izredno nizke davke na kapital. Če pa gledamo skupaj, smo pa še vedno pod povprečjem. Tako, da davki ne smejo biti problem. Stvar je v tem, da moramo nadalje še slediti, da dvigujemo davke na kapital in poskušamo še nekoliko olajšati davke na prispevke, to se pravi na plače. Še enkrat; naše gospodarstvo si je zadalo zelo dober cilj: to dodano vrednost v Sloveniji, ki je danes nekje na 45 tisoč evrov, dvigniti na 60 tisoč. Cilj je leto 2025, kar je verjetno skoraj nemogoče, ampak če bi znali stopiti skupaj, vsi vleči voz v eno smer, bi verjetno nam lahko tudi to uspelo – ampak ne bomo uspeli, da bi toliko povečali dobičke, da bi toliko dvignili davke. To nam bo uspelo, če bomo znali pritegniti, tudi z domačim kapitalom, dejavnosti, kjer dosegamo zelo visoke dodane vrednosti. Samo za primer, za razmislek, kar sem že povedal v tem državnem zboru. Krka dosega dodano vrednost na zaposlenega 120 tisoč. To je trikratnik današnjega povprečja. Gorenje, kot naše paradno podjetje, ki zaposluje nekaj tisoč zaposlenih pa, žal, dosega dodano vrednost samo 31 tisoč, dobrih 31 tisoč. To pa je še krepko do povprečja. Zdaj bom izzval kolega Jožeta Horvata, ko sva že večkrat o tem govorila. Mure ni več, ampak Mure ni več zato, ker je dosegala dodano vrednost 20 mogoče proti 25 tisoč in s takimi dejavnostmi ne moreš graditi razvoja Slovenije. Dolgo smo jih vlekli, dolgo smo jih reševali, verjetno tudi v tem državnem zboru, ker smo drugače razmišljali, ampak žal ni šlo. V Evropi verjetno taka dejavnost, ki konkurenca z Daljnega vzhoda to povozi, nikakor ne gre. Samo še eno primerjavo. Kako Avstrija doseže štiri tisoč zbranih sredstev za zdravstvo na državljana, Slovenija pa dva tisoč, čeprav ima nižje prispevke na plače? Seveda, ker ima enkrat višje plače in to daje uspešno gospodarstvo, dejavnosti, ki imajo visoke dodane vrednosti. S temi štirimi tisoči evri na prebivalca je njihovo zdravstvo popolnoma drugače kot naše. Pri nas povsod škriplje, povsod je pomanjkanje in na koncu koncev so pri nas še enkrat bolj polne ambulante kot pa v Avstriji. To je pa drug problem, ki ga moramo tudi z nekega drugega socialnega vidika raziskovati, zakaj. Ne verjamem, da smo Slovenci enkrat bolj bolni kot pa Avstrijci. Želel bi se pa dotakniti še enega področja. Mi smo v Evropski uniji, Evropska unija zelo močno skrbi, da daje dodatna sredstva manj razvitim v svoji družini. To je dejstvo, to vemo, zakaj. Zato, da se ta trg razvija, da je potem večja bruto dodano vrednost v celi Evropski uniji, da se ti trgi širijo, da se lahko povečuje prodaja. To so dejstva. Mi v Sloveniji pa, mislim da, prepričan sem, da naredimo premalo. Glejte, vodita jugovzhodna in pa osrednjeslovenska regija. Jugovzhodna dosega celo dodano vrednost nad 55 tisoč – in tu zdajle želim izzvati kolega Horvata –, osrednjeslovenska 50 tisoč. Povprečje smo rekli, da je 45 tisoč. Ampak pomurska regija, ki dosega najmanj, se zdaj približuje 35 tisočim, zasavka, primorsko-notranjska in podravska pod 40 tisoč. To se pravi, to so tiste razlike, ki nam dajo ta potencial dodatnega razvoja, ne samo vsa Ljubljana in okrog tega, ampak tudi, da bi se cela Slovenija enako razvijala. Spet smo zdaj tam, zakaj je v preteklosti bilo tako nizko. Ja seveda, v Prekmurju ni bilo neke prave industrije, tisto, kar pa je bilo, je bila tista delovno intenzivna, ki je imela zelo zelo nizko dodano vrednost. S tem ne more biti razvoja, iz tega ni blaginje. Jaz na Koroškem imam neko prednost v tem smislu vsaj, da imamo to težko industrijo železarsko, TAB Mežica in tudi delno Lek, in le presegamo tistih 40 tisoč, ampak še vedno smo pod povprečjem. To je tudi še vedo premalo, pa verjetno s tem prinaša tudi druge probleme, glede na to dejavnost, ker verjetno z odpadki in s temi zadevami potem obremenjeno naše področje. Še en primer vam bom dal. Pred leti, ko sem delal v lesni industriji na Koroškem, ki je danes praktično ni več, Tovarna ivernih plošč. Tri tovarne so bile v Sloveniji. Preko Slovenske razvojne družbe je vse skupaj potekalo in nismo se znali zmeniti, da bi vse iverke spravili pod eno streho in se racionalizirali in bili konkurenčni tujcem. Vsak je tekmoval za sebe in danes je vse skupaj propadlo. Leta 2002 – vam bom povedal kratko zgodbo, resnično. Pripeljal sem Kitajce preko enega kolega, ki so želeli 80 odstotkov proizvodnje teh ivernih plošč odkupiti, da bi vozili na Kitajsko. Dogovorjena je bila cena franko Koper. In kaj se je zgodilo? Na to prodajno ceno je odpadlo 25 odstotkov na prevoz – franko je bila Kitajska, pardon. Ampak ta prevoz je bil pa tako sestavljen, da je od tega prevoza bil strošek prevoza je bil 25 odstotkov Koper—Kitajska, 75 odstotkov pa Koroška—Koper. Ali vam to vse pove? To je tisto, kar Jože večkrat poudari, koliko je vsak kilometer dražji. Ko morava z Jožetom priti v Ljubljano, porabiva za to, včasih vem, da sem porabil celo 8 ur, sem in nazaj, kajne, ko smo še tam Hudo luknjo delali, pa Trzin, pa ne vem kaj še. Danes porabimo 4 ure, polovico manj – vsi tisti, ki smo oddaljeni. Koliko več stroškov imamo proti tistimi, ki so v tem okolju, ki praktično iz službe skoči na sestanek na drugi konec in vemo potem, da je to vse dodaten strošek in vpliva na konkurenčnost. To so te zgodbe in zato si presneto želim, da ta tretja razvojna os, ki ni – nekateri že misli, da je to samo Koroška. Tretja razvojna os poteka od avstrijske meje na Koroškem pa do hrvaške meje na Dolenjskem in bo povezala vse te regije, ki rabijo povezan razvoj, da dobijo neko dodano vrednost tudi na tem področju. To so dejstva in tudi o tem moramo razmišljati. Mislim, da sam proračun ima tudi premajhen poudarek na to in je treba o tem razmišljati. Zato si tako tako želim, da ta proračun, ker je bilo že neštetokrat povedano, da 95 odstotkov so takoj zakonske postavke, samo 5 odstotkov je tistega, komu bomo dali več, pa kam bomo dali – kajne, tudi to je pomembno, v razvoj, v šolstvo in tako naprej –, da ti infrastrukturni projekti, kot so drugi tir, da se ne bomo vozili 35 kilometrov na uro, da bojo vsi vlagatelji oziroma Evropa in tisti, ki želijo prihajati v Evropo, da se nas bodo izogibali zaradi te proge, ker ne moreš nikamor, da bomo znali teh 20, 30 kilometrov proge postaviti in da bomo, upam, v dvajsetih letih celo razvojno os lahko zgradili in še kaj. To so dejstva. In seveda tudi drugi predor Karavanke, ker vemo, kakšni zastoji so na teh območjih. To mislim, da so takšne naložbe, da bi morale v celoti iti iz proračuna, ki se zdaj dotika preko teh poroštev, da ta zadeva ne bi smela bit omejitev, ampak bi se morali tu razvijati, da bi šli naprej. Ne vem, kdo vse nam dopoveduje, da ta zadeva ni ekonomična, da se ne bo izšla [[…]]Ne znam si predstavljati, kako pa potem cel svet dela ne vem kakšne hitre vlake, ki vozijo 400 kilometrov na uro, ne vem kakšne poti, mi pa ne znamo rešiti prog, kjer se vozimo danes 35 kilometrov na uro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Najprej iskrena hvala mojemu dragocenemu kolegu, Jožetu Lenartu. Vedno sem vesel, ko kdo govori o Prekmurju v pozitivni luči. Vi imate to prednost, kolega Lenart, da vas posluša tudi premier, mene žal ne. Ampak, kar se tiče davkov, je zadeva pač takšna, da najbrž ne moremo skopirati neke davčne rešitve, davčne zakonodaje, iz katerekoli države – ne iz Avstrije, ne iz Nemčije, ne iz Švice in tako naprej, ker je pri nas okolje unikatno, tako kot je v Avstriji unikatno in tako naprej. Ključno pa je, kar sem danes tukaj za govornico povedal, da morajo davki biti takšni, ki spodbujajo posameznika, podjetnika. Torej, davki morajo biti tudi stimulativni, čeprav se to malo težko razume, ampak, ja, davki so obvezni, se strinjam, a morajo pa biti takšni, da stimulirajo in, gospe in gospodje, ja, proračun je ekonomsko-politični akt. Ekonomsko-politični akt. To seveda ne pomeni, da o njem lahko govorijo samo ekonomisti in politiki, dejansko to tangira vse sloje prebivalstva. To je dejstvo. Seveda tu pride tudi naše mnenje, upam, da ga boste spoštovali in da ne bomo sedaj mi, ki imamo nekoliko drugačno mnenje kot koalicija, označeni za neodgovorno politiko. Ker danes, pa že včeraj smo bili pozvani k odgovornosti, da ne bi slučajno [[…]]K odgovornosti, je povedal nekako gospod Šarec in želel s tem jasno disciplinirati koalicijske poslance. In sedaj v to razpravo pride tudi Nova Slovenija, krščanskodemokratska sredina, ki pa ne gleda samo odhodkov, ampak gleda tudi prihodkovno stran. Tu smo sedaj pred tem, o čemer sem prej govoril. Malo le bi pričakoval, da bi gospod Šarec pa gospod minister dr. Bertoncelj danes ali pa že zadnjič nekoliko več povedala in izrazila priznanje slovenskemu gospodarstvu. To so delodajalci in delojemalci, delavci. Da ne bi sedaj kdo mislil, da Nova Slovenija vedno pozablja na delavce. Ni res! Še enkrat in stotič in tisočkrat: mi zagovarjamo model socialno tržnega gospodarstva. To ni socialistični model, ki ga zavračamo. In tudi ni model nekega tovarišijskega kapitalizma, ki ga hudo zavračamo. Najrajši imam direktorje, lastnike družinskih podjetij in druge, ki pravijo, moj največji kapital so delavci. Odlično! Moji delavci nimajo pravice, da meni kupijo jahto. Res je, da med toliko in toliko direktorji, lastniki so tudi kakšni baraboni. Ja, seveda da so. Za to imamo organe. Če utajijo davke – primimo jih! Če ne plačajo svojim dobaviteljem pa ne delavcem, imajo pa možnost, ker to naš zakon dovoljuje, da zaprejo firmo, pa jutri odprejo drugo. Kolegice in kolegi, spremenimo zakon, da se to ne bo delalo. Zato smo mi tukaj. Sedaj pa, kar se davkov tiče. Vesel, da lahko trošimo, in to sem povedal že danes. Če pogledam časovni interval 2018–2021. Proračunski odhodki se bodo v tem časovnem intervalu povečali za okoli 800 milijonov evrov. Drži? Drži. Glede na oceno učinkov davčnih sprememb iz dopolnjenih predlogov proračunov lahko ugotovimo, da znaša povprečni letni dejanski učinek davčne razbremenitve manj kot 3 odstotke obsega povečanja trošenja proračuna med leti 2018 in 2021. Ali poenostavljeno, trošenje proračuna smo torej povečali za sto denarnih enot, davke pa znižali samo za tri denarne enote. Torej, res je bila ta davčna reforma kozmetična. Nekdo je danes že rekel, da smo, kar se tiče Evropske unije ali OECD, nekje na povprečju. Ja, nismo! In midva s kolegom Jožetom natančno veva, zakaj je Avstrija boljše davčno okolje, zakaj naši ljudje s Koroške in s Pomurja hodijo v Avstrijo in se jezijo na mene, na to državo, ker morajo tu pač veliko razliko dohodnine doplačevati. Zakaj? Enostavno, ker je tam davčna osnova na letni ravni v višini 11 tisoč evrov obdavčena s stopnjo nič. Zakaj smo mi, Nova Slovenija - krščanski demokrati, šli lani novembra, natančno pred enim letom, v spremembo dohodnine in smo rekli, naj bo splošna olajšava na nivoju praga tveganja revščine na letni ravni? Koliko ta sedaj znaša? Skoraj 8 tisoč. Mi smo rekli, naj bo olajšava 7 tisoč. Ker, ponavljam, ni moralno, gospe in gospodje, da država obdavči tiste človekove, državljanove prihodke, ki jih potrebuje, da preživi, da si kupi obleko, hrano, stanovanje, drva in tako naprej. To je 8 tisoč evrov za enočlansko gospodinjstvo. Ste nam rekli, poglejte, poglejte, ne gre to, boste razrušili proračun, to je 500 milijonov. Seveda, kje bo pa ostalo 500 milijonov? Pri ljudeh. Kaj bodo pa ljudje s tem denarjem? Potrošili ga bodo! Kaj pa to pomeni, da potrošijo? Ja, vsaj DDV bo prišel nazaj v davčno državno blagajno. Pa tudi sam se moram dotakniti, ker me je vznemirilo, veste, že na odboru pa tudi danes, me je vznemirila razprava o fiskalne pravilu. Zakaj? Bili smo v opoziciji v prejšnjem mandatu, smo se pa potrudili in smo ministra, dr. Mramorja, poslušali, kaj nam želi dopovedati. Mi smo vztrajali pri švicarski formuli, ki jo imajo nekatere države in je hujša kot tale naša, kateri Mramor pravi evropska. Nekdo je rekel, da imamo najhujše fiskalno pravilo. Nimamo najhujšega fiskalnega pravila. Nekdo je tudi rekel, da bi formulo ven vrgli pa da bi opisno to pravilo napisali, da, pač mora biti proračun uravnotežen. Če vprašate 90 poslancev, kaj pomeni uravnotežen, boste dobili 90 fantastično različnih odgovorov. Zato je prav, da je matematična formula, da je tam enačaj ali pa oznaka za manjše oziroma večje. Nekdo je tudi povedal, kar sem se začudil, da ne razume fiskalnega pravila. Glejte, ni vseeno nominalni presežek ali pa strukturni presežek. To je velika razlika. Mi lahko imamo zdaj skoraj pol milijarde presežka za leto 2020, imamo pa strukturni primanjkljaj. Kaj pa je strukturni primanjkljaj oziroma kaj je strukturni proračunski saldo? To je proračunski saldo, iz katerega so izključeni vplivi gospodarskega cikla in še enkratni učinki. To je malo drugače, kot prihodki minus odhodki. Nisem ekonomist in nisem profesor, imamo kakšnega profesorja v vladi in naj to zadevo razloži. Nekdo je rekel, ja vse bi potrošili, pa ne smemo, zato ker imamo fiskalno pravilo. Glejte, to je zastrupljanje slovenske javnosti. Zastrupljanje. In še, gospe in gospodje, ni problem formula, tudi če bi bila švicarska. Veste, kje je naš problem, ki ga bomo še kar nekaj časa žulili? To je bančna luknja. Tam smo zgubili, zaokrožimo, 5 milijard. Koliko je to? To je polovico proračuna države Slovenije, recimo, za leto 2020. Iz tega izhaja dejansko naš, upam si trditi, kar 10-letni razvojni zaostanek. In to je problem. Žal mi je, res mi je žal, da ta zgodba še ni zaključena kljub odlično vodeni parlamentarni preiskovalni komisiji s strani dr. Logarja, kolega Logarja. Ampak, zakaj ni zaključena? Pravosodni organi niso naredili nič. Kdo od banksterjev danes sedi? Mogoče eden, pa ta – bolj tako, ne. Glejte tu je problem. Zato imamo dogodke, ki smo jih lahko gledali zdaj prejšnji ali predprejšnji četrtek na Tarči, ker dejansko se bančna luknja nadaljuje in se preko bank delajo razne barabije, ker je tam – na televiziji smo videli – kar nekaj ljudi, ki bi jim morali takoj nadeti lisice in jih odpeljati tja, kamor spadajo. Tudi ta razprava, ki je zelo aktualna – Banka Slovenije. Mi smo ves čas rekli, Banka Slovenija, kje si pa bila takrat, ko so nekateri dobivali kredite. Recimo, na UniCreditu ne 40 milijonov, čez en teden, na Ljubljanski banki, takrat povsem državni – takoj 40 milijonov! Pajdaši so si razdelili kredite, mi vsi pa to plačujemo. Cela država to plačuje. Kje je zdaj problem? Normalno, Banka Slovenije mora biti regulator in to funkcijo mora izvajati. Problem pa je v tem, da je dejansko toliko in toliko ljudi kreditno nesposobnih. Pa zdaj ne bi rad bil populist, kot nekateri, ki pravijo, da je 300 tisoč ljudi kreditno nesposobnih. Ja, čakajte malo, gremo nazaj na prag tveganja revščine. Koliko ljudi danes živi pod pragom tveganja revščine? 13,3 odstotka. To je 268 tisoč. Jasno, da ti niso kreditno sposobni. In še 16,2 odstotka, to je pa 326 tisoč ljudi, pa je izpostavljenih socialni izključenosti. Normalno da niso, žal niso kreditno sposobni. Tu imamo velik problem. Gospod Šarec je rekel, glejte, bil je župan, kar je gotovo neka bogata izkušnja. Med drugim je rekel, da dvig povprečnine lahko povzroči težave. Seveda lahko to razumem. Ja, lahko, ni pa nujno. Ni pa nujno. Če sva midva s kolegom Lenartom s podeželja, verjamem, pa tudi on, da bi občine vsak ta evro, ki več pride, približno 70 evrov po občanu na leto več, da bodo občine to vsak evro dvakrat obrnile, preden bodo potrošile. Samo vprašam, kdo je reševal prejšnjo finančno perspektivo? Občine. Zakaj? Ker so imele projekte. Kdo bo to reševal? Vsi govorimo, da nam ne gre črpanje evropskih sredstev dobro od rok, mogoče bo zdaj prišla ministrica iz Avstrije, ima avstrijske izkušnje, mogoče bo pa zdaj zadeva šla. Pustimo, to zdaj ni tema. Ampak tudi zdaj imajo občine projekte pripravljene in če bi jim zdaj povprečnino še dvignili, bodo toliko lažje te projekte tudi izpeljale. Da ne govorim zdaj o dogovoru za razvoj regij. Ker enostavno občina nima denarja, pa tudi ni kreditno sposobna, ne dobi kredita, vam povem, ne dobi, da bi nek projekt izpeljala pa potem od države dobila denar. Digitalizacija – že na Odboru za finance, ko smo prvič obravnavali proračuna, sem nekako ministra spraševal oziroma od njega sem pričakoval, da bo povedal, koliko se je pa država racionalizirala. Gospe in gospodje, tisti, ki smo bili kdaj v gospodarstvu, saj veste, pritisk na stroške je bil permanenten, stalno te je direktor spraševal, koliko boš stroške zmanjšal, koliko se boš racionaliziral, koliko boš proizvodnjo avtomatiziral in tako dalje in tako dalje. Žal že nekaj let tega v državi ne vidimo, pa se da; ravno s poenostavljenimi postopki in z informatiziranimi postopki. Zakaj morate, ne vem, da naročite pasport, morate nekam potovati v neke upravne enote in tako dalje? Zakaj? Ampak na nekaterih segmentih digitalne družbe in digitalne ekonomije smo mi zelo dobri. Smo zelo dobri. Problem pa je, da dejansko ni nekega organa, neke službe pri vladi, ki bi koordinirala vso to digitalizacijo družbe in tudi ekonomije. Danes je en prijatelj bil na Brdu pri Kranju, kjer se je odvijala konferenca Go digital in kjer so pokazali tudi zemljevid, vem, da se ne vidi, z vrednostjo global cybersecurity indexa. Kaj je ta global cybersecurity index? To je globalni indeks kibernetske varnosti – o varnosti govorim –, je zaupanja vreden podatek, ki meri zavezanost držav kibernetski varnosti na svetovni ravni in tako dalje in tako dalje. Mi smo bela lisa, torej med najslabšimi. Z nami so balkanske države. Ta indeks je, ne vem, če vam to kaj pove, od 0 do 39. Da ne govorim o tem, kakšno optično omrežje imamo – ponekod odlično, ponekod, na Goričkem recimo, če smo spet v Prekmurju, vi ne morate z vsake točke ravno uporabljati mobilnega telefona. Bilo je tudi rečeno, da sta ta dva proračuna skladna s fiskalnim pravilom, da je gospod Kračun povedal, da je vse okej. Glejte – to ni res. Ne, ni res. Fiskalni svet opozarja, da predlog državnega proračuna za leti 2020 in 2021 predstavlja nadaljevanje vodenja fiskalne politika brez začrtanega celovitega nabora politik za ustrezno zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti javnih financ, zlasti v povezavi s staranjem prebivalstva in tako dalje in tako dalje. Kar nekaj točk je navedel Fiskalni svet, kjer zadeva ni v redu. Pa se zdaj ne naslajam nad tem, ampak ne širiti neresnic, da je Fiskalni svet odkljukal oziroma požegnal proračuna, ker ju ni. Dejstvo je tudi, da je Slovenija nekako, kot da je ujeta v časovni stroj. Zakaj to govorim? Zato, ker iz Bruslja, Evropske komisije bolj točno, ki je tudi naša, slovenska, mi tam imamo komisarko oziroma bomo imeli komisarja. že kar nekaj let pošiljajo neka priporočila, ki jih mi preprosto ne realiziramo. Zdaj, ali jih ignoriramo ali jih ne znamo realizirati, ni politične volje, ali je preveč strank v koaliciji ali karkoli, vedno je nek odgovor. Ampak rezultat takšnega odnosa pa je ta, da potem imamo specifično težo v institucijah Evropske unije enako nič. In za tem stojim, kar sem povedal. Gospodarstvo, kot rečeno, Nova Slovenija, krščanskodemokratska sredina, gleda tudi na tiste, ki ustvarjajo proračunske prilive. Če nam dobro gre, če gre dobro gospodarstvu, pa da vidimo – mi politiki bi to morali videti –, da imajo še rezervo, dajmo jim potem več kisika, dajmo, da bodo lahko investirali, ne bremenimo jih z nekimi brezzveznimi birokratskimi ovirami, ko rabijo 5 let za gradbeno dovoljenje za neko dodatno proizvodno halo, ker pač imajo naročila. Glejte, leto 2018, meni srce igra, ko berem te podatke in se rad ukvarjam s temi številkami. Lani smo imeli več kot 146 tisoč podjetij, tu notri so tudi samostojni podjetniki. Teh 146 podjetij je ustvarilo več kot 102 milijardi evrov prihodka. 102 milijardi, fantastična cifra, 10-kratnik proračuna. Ustvarili so dobre 4 milijarde dobička, podjetje je za to, da ustvarja dobiček. Včasih kdo, predvsem moj spoštovani kolega Miha Kordiš pravi, tu je problem, preveliki dobiček. No, jaz dodam, da pa ta ista podjetja slovenska, ni pomembno, v kakšni lasti so, tu so, pri nas, pa so investirala za 8 milijard evrov lansko leto. 8 milijard. Če so plačali DDV po znižani stopnji za vse, kar so kupili, in za storitve in tako naprej, so pokrili stroške obresti – 750 milijonov so stroški obresti za ta naš javni dolg. Ja, kar se svobode tiče, to pa zelo rad govorim, ker krščanski demokrati pač gledamo podobo človeka, torej krščansko podobo človeka, in tu je svoboda, dostojanstvo človeka in svoboda je pravzaprav na prvem mestu. Nekdo mi je na Twitterju rekel: »A vi niste svobodni, kdo pa vas je okupiral?« Ker pravzaprav ta gospod sploh ne razume, kaj je svoboda. Svoboda je tudi mišljena pri davkih in tako dalje in tako dalje. Ne morem biti srečen, če je Slovenija, ki ima fantastične človeške potenciale, da ne govorimo o okolju in tako naprej, pristala na 67. mestu v letošnjem poročilu o ekonomski svobodi sveta med 162 državami, kjer zadnje mesto zaseda Venezuela. Vse sosednje države, vključno z Madžarsko, Hrvaško, so nas prehitele. Ne bom zdaj razlagal, vsak si lahko to sam prebere, zakaj, kaj nas dol vleče. Največ je problem države in problem pravne države, ki ne funkcionira. Tam smo na 120. mestu ali pa še nižje. In še nekaj me je zmotilo in počasi zaključujem. Glejte, bil sem presenečen, pa izjemno cenim ministra dr. Bertonclja kot poslovneža, profesorja, pravi sicer, da ni politik, ampak glejte, minister je eminentna politična funkcija, in bi se zdaj dejansko že v tem letu lahko naučil tega, tudi kot ekonomist in kot profesor, da ne more pred kamero postavljati ultimatov. Ne more minister za finance neke države reči, če pa to ne bo sprejeto, pa jaz jutri več ne bom minister, ali kako je že izjavil. Investitorji so danes ustavili razmišljanje, če malo parafraziram, da bi investirali v Slovenijo. Zakaj? Ker je na nek način napovedal morebitno politično destabilizacijo. Kolegice in kolegi, bil sem že kdaj tudi v koaliciji, ko smo podprli izdatne amandmaje, konkretno s strani Socialnih demokratov, mislim, da tam 23 milijonov, in smo potem dosegli, da je celoten Državni zbor podprl proračun. A znamo to narediti? Mislim, da zdaj je že prepozno, da je konec, je pasé. Ampak da ne bi za desetinko promila upoštevali predloge opozicije, to pa me ne boste prepričali, da želite z nami sodelovati. Če pa vi mislite, da pa mi moramo samo kimati, vam povem, da s strani Nove Slovenije kimanja ne bo, ne bo. Pač, enostavno takšna politika ni neka sodelovalna, mi želimo povezovati, želimo neke mostove graditi, ampak na drugi strani ni temeljev in potem se vedno ta povezovalni most zruši. Ja, povprečnina občin. Če kod v vladi, potem prvi minister razume, kaj to pomeni za občine, in če vlada ni sposobna 136 milijonov nekje najti, potem je nesposobna vlada. Res je, da je formula, takšna, kot pač je, da se zdaj računa po nekem povprečju, res je tudi to, da v zakonu piše, da občine dobijo 54 odstotkov dohodnine. Koliko so pa dobile? 47 so dobile. Torej ves čas nekaj zadnjih leto so podhranjene. Tudi smo premalo rekli, razen kolega Polnar, moram reči, odličen predsednik Odbora za finance, je prvi opozoril, da v redu, dohodnina se bo znižala, ljudem bo ostalo, zaokrožimo 100 milijonov – kaj pa to pomeni? To pomeni, da bo približno 54 milijonov izpada pri občinah. Zato je treba to, če gledamo čisto računovodsko, je to treba nevtralizirati z višjo povprečnino. In zunanja politika – ja, vsaka politika bi naj bila odgovorna. Gospe in gospodje, ni odgovorna politika, če pride pred Odbor za zunanjo politiko s predlogom – je bil interni dokument –, toliko in toliko in tam in tam se odprejo nova veleposlaništva. Ni odgovorna, ker zadaj nima denarja pa ne kadrovskih resursov. Zato sem vesel in hvaležen vsem, ki ste podprli na OZP amandma Nove Slovenije, da za realizacijo sklepov širjenja in krepitve diplomatsko-konzularne mreže Vlada takoj zagotovi kadrovske, materialne in finančne resurse. Še vlaganja v raziskave in razvoj – strahovito zaostajamo, strahovito. Avstrija sedemnajstkrat več vlaga kot mi. To so podatki dveh let nazaj. Če bi bili Švedska in če ponderiram, torej upoštevam BDP in število prebivalcev, bi morali vlagati okrog 500 milijonov v raziskave in razvoj. Žal tega ni in zato tudi moje podpore za proračun ne bo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja, prosim za prijavo. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, državni sekretarji, kar nekaj časa že razpravljamo danes o proračunu. Ampak želim poudariti, da imamo res rekorden proračun v Republiki Sloveniji. Vse skupaj pa nas bi moral na koncu koncev navdahniti pozitivno. Ampak je danes tako, da slišimo tako z leve kot z desne opozorila in kot po navadi pri sprejemanju proračuna s proračunom nismo nikoli vsi zadovoljni. Tudi pri tem je danes tako. A sprejemati pri proračunu je treba kompromise in slediti prioritetam Vlade. Kot je bilo že nekajkrat danes tudi omenjeno, prioritete Vlade so zdravstvo, znanost, varnost in gospodarstvo. A kljub temu lahko z gotovostjo zatrdim, da marsikateri posameznik s tem proračunom ni povsem zadovoljen, še vedno nekateri ne bodo čutili tega rekordnega proračuna. Predvsem tukaj izpostavljam najranljivejše skupine ljudi, kot so upokojenci, prejemniki nadomestila za invalidnost. Tudi investicij v šolstvo, v kulturo, ceste, še primanjkuje in še in še bi lahko danes tukaj naštevala. Vendar, kot sem že povedala, treba je sprejemati kompromise, postaviti prioritetno lestvico in imamo danes takšen proračun, kot ga imamo. Treba se je zavedati tudi opozoril Fiskalnega sveta. Ta je opravil svojo ustavno nalogo dobro. Podrobneje je proučil proračun, ocenil je tveganja in jasneje nanje tudi opozoril, kar je dobro, in vsi bi se tega danes v tej dvorani morali tudi zavedati. Že ob predlogu proračuna, takšnega, kot ga imamo danes na mizi, je Fiskalni svet podal ta jasna opozorila, zato na tem mestu izpostavljam vprašanje – kaj bi danes Fiskalni svet rekel glede na sprejeti amandma na odboru, v zvezi z povprečnino za občine? Res je, da iz predloga proračuna izhaja, da povprečnina še vedno ni v zakonskih okvirih, a vendar se je vsa ta leta, zadnja leta povprečnina povečevala, bili so pozitivni trendi, zato se mi kljub temu na tem mestu postavlja vprašanje, kaj bi na povprečnino povedal Fiskalni svet. Osebno si želim stabilnost javnih financ, ki mora biti učinkovita, k ciljem in predvsem k ljudem usmerjena. Zato je pomembno, da je proračun v korist ljudi in tudi širše, skupnosti. Proračun ne more in ne sme biti borba za lasten interes posameznikov, pa tudi strankarskih interesov. Proračun mora slediti vsem segmentom naše države. Kot sem omenila, resnično, pri posameznih skupinah ljudi je še vedno težava, so še vedno na robu obupa, ko s sredstvi, ki jih prejmejo, ne morejo preživeti meseca. Ogromno je teh ljudi, ostajajo jim dolgovi – in zakaj danes govorim o tem? Ker velikokrat pride tudi do deložacij, ko ne zmorejo plačati bodisi najema, bodisi elektrike, bodisi ogrevanja, velikokrat pa tudi ne svojih osnovnih življenjskih potreb. In s spremembo, ki jo je podala Banka Slovenije z omejevanjem kreditom tem najranljivejšim skupinam, se absolutno ne morem strinjati in je takšen ukrep povsem nesprejemljiv. Ti mali ljudje, ki so v preteklosti najemali kredite, niso dejansko pogrom države naredili. Za to so bili krivi drugi in takrat regulator Banka Slovenije ni naredil svojega in se mi zdi povsem, še enkrat, nesprejemljivo, da so nastali takšni dolgovi, ki jih danes vsi davkoplačevalci plačujemo oziroma smo jih že plačali, z dokapitalizacijo bank, ki so jih pa zavozili posamezniki z imeni in priimki in te bi že zdavnaj, zdavnaj morali ti plačati za te napake. Kot vemo, vedno ima vsak proračun prednosti in slabosti. Imamo v proračunu presežek prihodkov nad odhodki, kar je dobro, v višini 415 evrov za leto 2020 in kar nekaj več tudi v letu 2021, vendar za leto 2021 so še zgolj predvidevanja. Pa kljub vsemu, ko pogledamo ta presežek, se vprašamo, ali pri ohlajanju gospodarstva ne bi bilo smiselno povečati investicijski potencial, kajti, omenila sem, da na področju šolstva, stanovanjske gradnje, infrastrukture, znanosti, izgradnje domov za starejše, obnove kulturnih spomenikov, kulturne dediščine, smo enostavno v času krize pozabljali oziroma smo zategovali pasove. Zato bi bilo prav, da bi nekako te investicije ponovno zagnali. V proračunu ugotavljam, da so na področju zdravstva dodatno zagotovljena sredstva za skrajševanje čakalnih dob v višini 8,5 milijonov. A kot sem že včeraj pri svojem poslanskem vprašanju omenila, se utemeljeno vprašaš, ali bi se čakalne vrste skrajšale zaradi večjega vlaganja tudi v krepitev zdravja državljank in državljanov z raznimi preventivnimi ukrepi. Kajti s skrajševanjem čakalnih dob se zmanjšujejo tudi stroški za bolniške odsotnosti in multiplikatorji se kažejo tudi na drugih ravneh. Vemo, da so velik strošek zdravstvene blagajne bolniške odsotnosti, zato je resnično potrebno narediti vse napore, da pride do skrajšanja čakalnih dob. Namenjajo se tudi sredstva v višini 5 milijonov za izboljšanje likvidnostne situacije javnih zdravstvenih zavodov. Že v preteklih letih smo veliko sredstev namenjali in že takrat smo se zavedati, da s sredstvi ne bomo pokrili vseh izgub, zato je bilo pričakovati, da se bo ta trend še nadaljeval. Ta strošek v letošnjem proračunu je bistveno nižji, kot je, upam pa, da bomo končno javne zdravstvene zavode pripravili v takšen okvir, da teh dolgov več enostavno ne bo in če bo prišlo do preplačevanja materiala, bodo določeni ljudje tudi začeli odgovarjati. Kajti to, kar je bilo v prejšnjem mandatu ugotovljeno pri preplačevanju žilnih opornic, raznoraznega materiala, enostavno je treba z imeni in priimki pozvati na odgovornost te ljudi. Kajti tukaj se izgublja prenekateri evro, ki bi ga potrebovali v zdravstvu. Nadalje me veseli, da se zagotavljajo dodatna sredstva v zdravstvu za posodabljanje opreme v bolnišnicah. Manjka nam sicer denar za obnovo bolnišnic, predvsem želim malce izpostaviti tudi lokalni problem pljučnega oddelka UKC Maribor. Te investicije ni v proračunu, vendar je nujno potrebna umestitev na novo lokacijo oziroma prenovo, kajti sedanji prostori ne zadostujejo več standardom in ne za bolnika dostojnega zdravljenja. Res je, v času največje krize smo varčevali, zategovali pasove, pozabljali smo na prometno infrastrukturo, pozabljali smo na infrastrukturo v domovih, pozabljali smo na infrastrukturo, na zdravstvu, marsikatero zadevo smo puščali propadanju. Veliko smo danes slišali tudi o dopolnilnem zdravstvenem zavarovanju, kajti to je naša obljuba, da bomo ukinili dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Želim si, da res do tega tudi pride, da to ukinimo in naredimo solidarnostno dajatev, glede na višino prihodkov posameznika. Kajti ni sprejemljivo, da nekdo plačuje prispevek dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v višini več kot 10 odstotkov, nekateri pa, ki imajo bistveno višje dohodke, pa še dveh odstotkov od svojih prihodkov ne plačujejo. Vendar želim na tem mestu izpostaviti, da ob ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja bo treba vzporedno peljati tudi spremembo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, kot tudi o preoblikovanju Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Kajti te stvari so nujno potrebne in če gledamo vse te dogodke zadnji mesecev, enostavno vidimo, da bi že te korake morali narediti že pred leti. Ja, Slovenija postaja starajoča se družba, ki nujno potrebuje tudi zakon o dolgotrajni oskrbi, ki bo starejšim omogočal, da bodo čim dlje ostali v domačem okolju, da ne bodo prepuščeni samemu sebi. Danes se nam dogaja to, da veliko ljudi čaka doma, je prepuščenih sosedski pomoči, kajti pri pomoči na domu se čakalne dobe povečujejo, ljudje enostavno ne dobijo pomoči takrat, ko jo nujno potrebujejo, oziroma takrat, ko je njihovo zdravstveno stanje že takšno, da bi to bilo potrebno. Da ne omenjam takrat, ko postane tako nevzdržno, da je potrebna namestitev v domsko varstvo. Danes nimamo ene proste sobe ali enega prostega ležišča v domu starejših in resnično je to velik problem Republike Slovenije. Na tem mestu želim izpostaviti, da sem se pogovarjala kar z nekaterimi, bom rekla, aktivnimi starejšimi osebami. Stari so malce nad 65 let in vprašajte, kaj naredijo. Danes se vpišejo na čakalno liste v domu, ki jim je blizu, da takrat, ko bo potrebno – ali bo to čez 2, 3, 5, 10 let –, da bodo lahko dobili prosto mesto v domu. Kajti, če se zgodi nemudoma ta zadeva, enostavno ostanejo nekje in se jim pomaga vsak po svojih najboljših močeh; tako svojci, če jih pač imajo, v nasprotnem primeru pa se bojim, da je zelo zelo težko takšno življenje teh ljudi. Danes smo nekajkrat slišali, da se sprašujemo, zakaj se socialni transferji povečujejo. Treba je izpostaviti, da smo v tem mandatu sprostili ukrepe Zakona o uravnoteženju javnih financ in vzporedno s tem se povečujejo tudi povišanja na teh postavkah. Tudi na področju kulture so pričakovanja vseh nas izjemno izjemno velika. Upam, da bo prišlo do kulturnega evra, ki bo končno zagledal luč sveta, o katerem že govorimo kar nekaj let, kajti nujno ga potrebujemo. Treba je zaščititi našo kulturno dediščino, kajti tuje države oziroma naše sosednje države se zavedajo tega kulturnega potenciala, ki ga imajo, in enostavno to izjemno dobro koristijo. Upam, da se bodo naši ministri, ki hodijo po svetu, tudi iz te prakse nekaj naučili in to prenesli v naš zdrav sistem. Moram reči, da sem končno izjemno zadovoljna, da je ministrstvo in ključno vlada prepoznala, da je zahodna obvoznica Slovenska Bistrica multiplikator gospodarske rasti. Na potrebo te obvoznice sem izpostavljala vse od svojega vstopa v državni zbor, to je že od leta 2014, in končno so vsa ta moja prizadevanja tudi padla na plodna tla. Gre za izjemno pomembno investicijo, ki bi razbremenila center Slovenske Bistrice, Partizansko cesto in tudi središče starega mestnega jedra. In kot smo že slišali, investicija je vitalnega pomena za razvoj podjetja Impol. Obetajo se novi posli s Samsungom in BMW in enostavno v ohlajanju naročil je treba vsako investicijo spodbujati. Vesela sem, da nas je v okviru kluba parlamentarcev sedem udeležilo obiska v Impolu, kjer so nam predstavili celotno proizvodnjo, dobre zadeve, da smo lahko to prenesli na ministrstvo, veliko smo se pogovarjali in še enkrat hvala lepa ministrstvu, da prepoznava, da je to dober pokazatelj gospodarskega razvoja za naprej. Manj pa sem zadovoljna s tem – bom konkretno sicer govorila o rekonstrukciji ceste Ruta–Lovrenc–Pesek –, kajti proračunski dokument ne sledi podpisanemu sporazumu iz meseca avgusta 2017. Celotna vrednost investicije rekonstrukcije je nujno potrebna, celotna vrednost znaša nekaj manj kot 5 milijonov, od tega je obveznost 3 milijone evrov, ampak čakamo, da bo na koncu koncev tudi občina uslišana, da bo lahko vključila tisti del, ki pač spada v breme lokalne skupnosti v proračun. Moram reči, da veliko zadev je v samem proračunu. Treba je gledati proračun celostno, nisem celostno ga obdelala, ker tudi ta namen danes ni. Kljub temu še lahko enkrat poudarim, da je rekorden proračun, da je želja, kot smo rekli, izjemno izjemno veliko. Kljub temu pa moram reči, da investicijski potencial še je vedno premalo izkoriščen. Mogoče bi razmišljali o manjšem presežku prihodkov nad odhodki in potem zagnali investicije, ki bi bile gonilo gospodarskemu razvoju. Ampak tu ne govorim zgolj samo o velikih investicijah, govorim tudi o manjših investicijah in srednje velikih investicijah, ki prav tako izboljšujejo gospodarsko rast in kvaliteto življenja ljudi in bi bilo to ob tem ohlajanju gospodarstva izjemno pomembno, predvsem pa ustvarja gospodarski optimizem, ki ima pomembno vlogo za ekonomske odločitve, tako ljudi kot tudi podjetij. Ne nazadnje moram poudariti, da je proračun dobro nastavljen, seveda lahko bi rekli, da bi lahko bil tudi boljši, ampak je takšen, kot je. Je splet kompromisov, zastavljen na podlagi prioritet vlade, kot so zdravstvo, znanost, varnost in gospodarstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Moram reči, da je zanimiva razprava o rekordnem proračunu, ki vsaj po teh dobrih 10 urah nekako, vsaj kar se mene tiče, poteka po pričakovanem scenariju. Na eni strani imamo opozicijo, ki vsevprek kritizira, proračun ni razvojno naravnan, polni so idej, kaj bi morali drugače urediti, kam nameniti več sredstev, veliko idej oziroma predlogov je bilo danes tudi čisto lokalno pobarvanih, kar v končni fazi verjetno tudi ni nič s tem narobe, tako kot je omenil prej, mislim da, kolega Mahnič, da v končni fazi vsi tudi kandidiramo v okoljih, od koder izhajamo. Če sem iskren, če sem popolnoma iskren, bi se z marsikaterim od številnih predlogov, tudi opozicije, tudi sam strinjal in bi ga v primeru zmožnosti rade volje tudi podprl. Predlagani proračun je velik kompromis manjšinske vlade, manjšinske vlade, ki je prvič v Sloveniji prevzela odgovornost za vodenje te vlade. Manjšinska koalicija, ki sestavlja to vlado, je po dobrem letu, to lahko rečem iz osebnih izkušenj, v prvi vrsti izredno naporna. Številna sestankovanja, vsakodnevno usklajevanje, bistveno več pogovarjanja, sprejemanja številnih kompromisov, kar v končni fazi morda niti ni tako slabo. Povzročajo pa ti številni kompromisi tudi trenja, ki jih imamo pri določenih zadevah, ko je treba stopiti korak ali pa dva nazaj, imamo s tem vse koalicijske stranke včasih večje, včasih manjše težave. To se tudi odraža, tega niti ne skrivamo, to tudi javnost lahko spremlja. Žal mi je, da Levica ni zmogla tega napora in da so se odločili za odhod v opozicijo. V manjšinski vladi preprosto, vsaj po mojem mnenju, ne moreš pobirati samo tistih zakonov in tistih idej, ki so všečni, prevzeti moraš tudi odgovornost za ukrepe, ki pa niso všečni. Je pa to, kot sem omenil mnogokrat, naporno – pa kljub temu spoštujem, tako so se odločili. Upam, da bomo zmogli tudi brez njih. Mislim, da sem kak mesec ali dva nazaj bral zanimiv članek v Dnevniku, kjer novinar – ga bom poskušal v dveh stavkih strniti – pravi, da smisel združevanja v politične stranke je nekako prevzem odgovornosti za vodenje države in pa uresničevanje političnega programa. Ždenje v opoziciji več mandatov je za vsako stransko moreče. Vidim, da to so spoznali kolegice in kolegi v Novi Sloveniji. In sporočilo, ki so ga dali z nedeljskega kongresa, je, da vidijo, da če hočeš biti odgovoren in svoj program uresničiti, moraš biti v vladi. Tako je to odločitev, ki jo sam seveda pozdravljam. Predlagani proračun, kot sem že rekel, je nekako produkt vseh teh dejstev, ki sem jih naštel: kompromisov, manjšinske vlade, mogoče bi danes tu dodal še danes že večkrat omenjeno tudi zlato fiskalno pravilo. Povečujemo pa sredstva na večini področij, pa kljub temu nihče, verjetno ne od poslancev, tudi ne od ministrov, ki so dobili povečana sredstva, ni v celoti zadovoljen. Dejstvo je, da so leta zategovanja pasu in pomanjkanja sredstev povzročila potrebe na številnih področjih, ki so bistveno večje od trenutnih zmožnosti, kljub temu da imamo, že danes večkrat omenjeno, rekorden proračun. Pa vendar s tem proračunom nekako sledimo tem koalicijskim zavezam, ne sicer v taki meri in tempu, kot bi si sam želel, pa vendar realnost je, tako kot sem omenil, v usklajevanju, v sklepanju kompromisov. Same vsebine tega proračuna ne bom posebej komentiral. Bi se pa strinjal s tistimi sogovorniki, ki so danes opozorili, da imamo še precej izzivov na neki racionalni rabi teh javnih sredstev, da imamo še številne izzive, predvsem, da spomnim na številne primere, ki jih imamo, korupcije, javnih razpisov, vseh težav, ki jih imamo s tem, klientalizma. Pa vendar so to težave, spoštovani kolegice in kolegi, ki niso samo značilne za Slovenijo. S tem se bojujejo vse države. Je pa pri nas tu še precej rezerv za bistveno bolj racionalno koriščenje teh javnih sredstev. Veseli me, da je tudi minister za finance omenil – jaz sem mu ,mislim, da dva, tri mesece nazaj, poslal en predlog oziroma v razmislek. Danes je omenil, da smo po vračilu javnega dolga in po izpolnjevanju maastrichtskih kriterijev v špici, ne vem, celo mislim, da je rekel na prvem mestu v Evropi. Moj predlog je bil, mislim, da sem zasledil, da v tej smeri se tudi razmišlja, ko se pogovarjamo o mehčanju tega zlatega pravila, da bi bilo verjetno treba za kakšno stopnjo – če v prispodobi rečem – malo zmanjšati vračilo tega dolga, ki ga imamo čisto popolnoma obvladljivega v nekih normalnih količinah in predvsem pa ob dejstvu, da nam na drugi strani manjka razvojnih sredstev. Pozdravljam razmišljanja ministra v tej smeri. Če zaključim. Vi bistvu tisto, kar si vsi želimo, je nekako stabilnost teh javnih financ in učinkovito in k ciljem usmerjeno upravljanje te države. Nevzdržen paket financiranja, zaključne prioritete in hkrati delovanje celotnega sistema je seveda proračun. Za predlagani proračun se mi zdi, da sledi tem ciljem, zato ga bom, spoštovani kolegice in kolegi, skupaj s poslanskimi kolegi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. V današnji razpravi in tudi drugače v medijih je na veliko prisotno govorjenje in ločevanje med gospodarstvom in negospodarstvom. Iz nekega bolj, bi rekel, laičnega, populističnega stališča, da ločujemo med javnim in zasebnim sektorjem v smislu, da zasebni ustvarja, javni pa zapravlja. To smo imeli tudi nek vlakec nekaj časa narisan. Ampak ob tem je treba povedati, da tega ločevanja resna ekonomska veda ne pozna, niti ne obstaja v nobenih uradnih dokumentih, niti v statistiki. Ker o tem smo danes dosti poslušali. Edina resnična in stvarna dilema v družbi je ločevanje med tržno in netržno organizacijo proizvodnje. Gre za vprašanje, kaj je za družbo bolj racionalno in primerno. Ali neko proizvodnjo dobrin, produktov, storitev, ki jih ljudje, institucije potrebujejo, prepustiti svobodni iniciativi – to je financiranje, ta se financira skozi tržno prodajo – ali pa je bolje organizirati plansko in stabilno po netržnih principih. To pomeni financiranje skozi davke, prispevke in tako naprej. Če ponazorimo, v tržnem sektorju bi pač morali omogočiti izgradnjo več vzporednih konkurenčnih železnic, cest, zdravstvenih sistemov, elektrovodov, policij in uprav. To zdrava pamet pove, da bi bil čisti nesmisel. Te dileme se je vladajoča buržoazija, že daleč nazaj, leta nazaj zavedala, pred mnogimi leti. V času železnega kanclerja Otta von Bismarcka so tako uvedli javno zdravstvo in javno pokojninsko varstvo, ker so videli, da je to veliko bolj racionalno in za njih koristno. Sedaj, ko večina tržne proizvodnje, posebej finančne, vodijo nameščene uprave, ne več lastniki, ki so plačani od dobička, ti enostavno in neumorno v iskanju po več ne vidijo več širše slike in bi želeli dobičke ustvarjati tudi na področju tipičnega javnega sektorja. Ni več modrosti nekdanje buržoazije. Da je temu tako, da pri proizvodnji dobrin sploh ne obstaja ločevanje na gospodarsko dejavnostne, na drugi strani na negospodarstvo, beri javno upravo, jasno pokaže tudi način spremljanja in zbiranja podatkov v svetu, v Evropi in v Sloveniji. Eurostat in Statistični zavod Slovenije spremljata podatke z ločevanjem na tržne in netržne proizvajalce. To je po kvalifikaciji iz Statističnega zavoda Slovenije in po evropskem računu. Javna uprava je brez dvoma del proizvodnje, saj gre za proizvodnjo dobrin, ki jih posamezniki in javnost potrebujemo, javni sektor prispeva tudi k družbenemu bruto produktu, nekje 20 odstotkov; še več, dobrine, ki jih ustvari javni sektor, so nujnost, da družba sploh urejeno deluje in da imajo podjetniki in podjetja možnosti ustvarjati profit. Vsi potrebujejo proizvode javne uprave in javnih storitev, to je varnost, nek pravni red in šolane in zdrave ljudi, ceste. Torej, če bi šlo za konkurenco, bi postavljali več vzporednih cest, več policij, več vojsk. Rezultati obsežne raziskave Svetovne banke o virih nacionalnega bogastva, ki je zajela 120 držav sveta, jasno kažejo, da glavni vir bogastva v razvitih državah nikakor niso naravni viri in proizvodni kapital, temveč neotipljivi kapital: znanje, sodelovanje, delovanje institucij, enostavnost postopkov. No, mi pa čez naše institucije vsakodnevno udrihamo in udrihamo, kot da niso naše, kot da so to neki barabuni, ki vodijo to državo in nobena institucija nič ne velja. Danes smo to nekajkrat slišali. Je pa res nekaj; je pa razlika med tržnim in netržnim gospodarstvom, med tržno in netržno proizvodnjo v tem, ko pridejo slabi časi ali pa, če se ne znajde dobro tisti, ki proizvaja za trg, če se ne prilagodi, pač zgine s trga. Medtem ko netržni ostane; ostane na proizvodnji in tako je tudi prav. Kaj bi, če bi vse postorili, ker tržni ne bi imeli vzdrževanja v ceste, ne bi imeli elektrike, ne bi imeli, da ne rečem, zdravstvene oskrbe. Tudi v tej dvorani smo na veliko slišali in govorili in udrihali po javni upravi, po državi, kako je neracionalno organizirana in tako naprej. Predimenzionirana. Pa to sploh ni res. Javni sektor brez nobenega dvoma prispeva k družbenem bruto produktu. Če pogledamo nekaj primerjav z drugimi državami v Evropi, je povsem jasno; višji kot je bruto družbeni produkt – nasproti mojemu prijatelju Horvatu, da tako rečem –, večji delež je prispevek netržnega sektorja. Če pogledamo, delež davkov, malo so stari podatki, se opravičujem, iz leta 2017 – v Sloveniji je delež davkov v bruto družbenem produktu 37,3, povprečje v EU je 38,5, osem najrazvitejših držav ima 39,9. Delež zaposlenih v javnem sektorju je pri nas je 22 procentov, povprečje v EU je 27 procentov, v osmih najrazvitejših državah EU je 30 procentov. Delež zaposlenih v javnem sektorju je pri nas je 8,8 procenta, povprečje EU je 9,7, najrazvitejši imajo 11,7. In delež BDP: najrazvitejši imajo 20, mi imamo pa izpod 17 odstotkov, kar prispeva, zato ker je manjši. Iz te preučitve vidimo, da Slovenija po obsegu javnega sektorja sodi med dežele, kjer je ta sektor sorazmerno skromen tako po obsegu zaposlenih kot po deležu pobranih davkov. Glede na učinke, ki jih po primerljivih kriterijih ustvarja, recimo, zdravstvo in šolstvo pa sodimo v G. Lahko bi zaključili, da je slovenski javni sektor evropsko primerljiv in sodi med bolj produktivne. Da je pravzaprav tudi učinkovitost nadpovprečna. Zato mislim, da moramo tu paziti in temu splošnemu mnenju reči, da to ne velja. Medtem ko je gospodarski zasebni sektor, če tako rečemo 20 odstotkov po produktivnosti izpod evropskega povprečja. Še nekaj bi rad povedal. Danes govorimo o davkoplačevalcih. Evo vzamem, revidiram proračun podatke za lansko leto. Davek na dodano vrednost je daleč največji. To so davkoplačevalci, to je 3 milijarde 756 milijonov, se opravičujem in trošarine so milijardo 595. Kdo to plačuje? Kdo mi? Kaj pa štiri milijoni turistov tega ne plačuje? Ne pozabimo. Tudi oni so davkoplačevalci. Dohodnina je naslednja milijardo 280, davek od dohodkov pravnih oseb je 845 in potem imamo kapitalski prihodki, tudi nekaj država tudi na kapitalu [[…]]No, pa poglejmo teh 845. Davek od dohodkov pravnih oseb je 845 nič ne damo za gospodarstvo. Če pogledam Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, za lokalno razvojno infrastrukturo 49 milijonov, spodbude za rast in razvoj podjetij 26 milijonov, podpora tehnološkim razvojnim podjetjem 22, spodbuda tujih investicij in odprtosti gospodarstva 22 tudi, podpora razvoja turizma – koliko smo rekli? – 4 milijone turistov imamo, 12 milijonov. In tako naprej. Torej nič ne naredimo na gospodarstvu. Kje je moj Horvat, da ga vprašam malo po podatkih, če kaj prebere proračun in rezultate proračuna. Zdaj pa na drugo stran, ko ni nobenega več od teh. Obe strani sta potrebni razmišljanja, in to je v celem svetu razdeljeno. Eni so bolj nagnjeni k temu, da dajmo tistim, ki proizvajajo in naredijo – in tako je prav –, drugi pa, poskrbimo tudi za socialno pravičnost in za enakost, zdaj ko mi manjkajo levica oziroma zdaj moja desna, bom rekel tako, samo iz tega proračuna Ministrstva za delo – ker vodim odbor in je tudi kolega Jurij v tem odboru in še kdo tukaj, tudi Jože ve, gre za te socialne transferje milijarda dvesto. Iz drugih ministrstev pa še milijardo dvesto pa toliko. Po podatkih, ko je skupaj seštela državna sekretarka, je dve milijardi in pol. Za razliko glede na leto 2011 je to 155 milijonov. Da uničujemo socialno državo, so padle težke besede in tako naprej. Torej 25 odstotkov proračuna gre za socialo, da ne govorimo še na lokalni ravni. Ker sektor države, veste, da je 20 milijard. Torej, kako lahko trdimo, da ni razvojno usmerjen, mislim, da ima način govorjenja, pa tudi veliko je govora o teh malih podjetjih, kako nas rešujejo. Mimogrede sem potegnil samo statistiko od SURS. Velikih in srednjih podjetij je 1,2 odstotka vseh podjetij. Jaz imam v glavi 200 tisoč, to so tudi moji za nazaj podatki, ker niso zbrani drugače. Ampak v teh podjetjih je več kot 54 odstotkov zaposlenih in ustvarjajo več kot 60 odstotkov prihodka. Torej 1,2 odstotka podjetij, da vemo o pomembnosti in teže – evo, je prišel moj kolega! Tako te zadeve niso tako enoznačne. Še nekaj bi rekel. Nedavno sem malo prebiral besede in sem naletel na enega Harryja Frankfurta. Profesorja, doktorja na Princetonu, eni najbolj znanih univerz na svetu. On je davnega leta 1985 izdal – nekaj je proučeval, delal in potem je izdal esej. Ta esej se je imenoval On Bullshit, v slovenskem prevodu, ker se je ta izraz prijel, pomeni v bistvu, najbližje bi bil nakladanje. On se je posvetil in teoretično obdelal ter tudi razvil teorijo o posebnem načinu komuniciranja, katerega namen je pridobiti publiko na svojo stran in pri tem je govorcu pomembno samo to, da mu to uspe. Povsem nepomembno pa je, ali med prepričevanjem govori resnico ali ne. Lažnivec je nekaj drugega, lažnivec postane le – on ve, da se bo zlagal, in postane lažnivec le v konkretnem primeru, ko se zlaže. Torej se mora zavedati, tako je tudi po pravni logiki. Nasprotno pa nakladaču za resnico prav nič ni mar. Govorec naklada oziroma govori nesmisle samo zato, da bi publiko na čustveni, ne na razumski, na čustveni ravni prepričal v svoj prav. Pri tem šteje le učinek, samo rezultat, povsem nepomembno pa je, kaj in kako govori, samo da se doseže zaželen rezultat. Želel bi si, da bi imeli malo več konstruktivnega pogovora, kar smo ga imeli, in mislim, da bi se potem lažje v tem parlamentu pogovorili in tudi bili bolj koristni. Na koncu bi pa rekel samo to: 90 odstotkov tega proračuna je že vnaprej razdeljenega. Pod zakonom, ko so se sprejemali skozi leta, od obstanka naše države, so se malo spreminjali, dodajali, ampak je 90 odstotkov. Manevrskega prostora je 10 odstotkov, kot je tega manevrskega prostora, se bojim, da je skoraj nemogoče uničiti državo in pripeljati to državo v katastrofo. Samo rezultati pa drugače govorijo. Gospodarska rast je visoka – nekdo je za to poskrbel. Nekdo je tudi naredil okolje, da je ta mogoča. Zmanjšuje se primanjkljaj, tak kot je že eden omenil. Mi smo najvišje obresti, ko smo plačevali, smo imeli milijardo 500, naslednje leto, lansko leto, je bilo 860 milijonov, za letos se pričakuje, če sem si dobro zapomnil, da bomo plačali 772 milijonov obresti. Torej, več kot pol manj. Torej, gremo v pravo smer in ta vlada in ta proračun se mi zdita čisto v redu in zato bomo mi proračun soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Seveda je proračun zelo pomemben, kar nam bo nekako ogradil meje naših življenj, pričakovanj v prihodnjih dveh letih. Zato se mi zdi, da je zelo pomemben in da je rekorden, je bilo slišati s strani Vlade, takrat ko so ga prvič prinesli v Državni zbor, da imamo rekorden proračun. Ampak glejte, kot navaden državljan, kot davkoplačevalec se vedno vprašam, za koga bo rekorden, komu bomo rekord omogočili. Ali bomo omogočili rekord tistim, ki čakajo v čakalnih vrstah, ali bomo rekord omogočili mladim, ki čakajo na stanovanja, ali bomo rekord omogočili tistim, ki si želijo imeti rekordne dobičke, tudi pri kakšnem infrastrukturnem projektu ali pa pri kakšnem državnem projektu? Vemo, kaj se dogaja, da razpisi padajo zato, ker določenega projekta, rekordnega projekta, ne dobi točno določena oseba v državi. Tukaj bi res želela odgovor, za koga bo ta proračun v prihodnjih dveh letih rekorden. Kolega Starović je še tukaj. On me je še zdaj tukaj malo ekonomije podučil, kako se polni naša državna blagajna, da z DDV, z davkom na dodano vrednost se 3,7 milijarde, če sem si prav zapomnila, napolni, da pa od davka pravnih oseb zgolj in samo 780 milijonov in da ne vem koliko vlagamo v gospodarstvo zato [[…]]To tukaj ne gre skupaj. Poglejte, ne vem sicer, kdo napolni 3,7 milijarde, če ne tisti, ki so zaposleni v gospodarstvu, tudi v javnem sektorju, tudi v javnem sektorju. Ampak turisti! Res je, turisti so pomembni, nikoli nisem rekla, da ne, ampak zato bi rada vedela, če me boste podučili, kolega Starović ali pa državna sekretarka, kolikšen delež domače potrošnje ustvarijo državljani in državljanke. Če je to ločeno. Pač na nek način bi bil ta podatek seveda pričakovan, mi moramo vedeti, koliko ustvarijo .Saj rečejo, »prve pol leta je bil turistični obisk izredno visok, toliko in toliko se je povečalo«. Se pravi, da te podatke bi morali imeti, preden začnemo karkoli govoriti res o teh zadevah. Še enkrat poudarjam – 3,7 milijarde DDV plačajo ljudje, ki so več ali manj zaposleni. Sam proračun na določeni postavkah prinaša mogoče res neke spodbude. Pa vendarle se državi enostavno ali pa tudi v naslednjih dveh letih ne obetajo neke spremembe tam, na katere ves čas opozarja tudi OECD, Evropska unija. Dobivamo kritike, kako daleč smo z dolgotrajno oskrbo, da nimamo urejenih nekih mednarodnih zavez na tem področju. Pa vendarle, proračun na tem področju ne prinaša, vsaj s tega vidika ne, nekih znatnih sprememb, tudi ne na dolgotrajni oskrbi, pa čeprav vemo, da bi morala biti dolgotrajna oskrba tista, na kateri bi vse ostalo moralo tudi sloneti. Ker dolgotrajna oskrba prinaša neko človekovo dostojanstvo. Krščanski demokrati ves čas poudarjamo, da je pomemben človek in kako je oskrbljen. Prinaša seveda na drugi strani tudi razbremenitev nekega institucionalnega varstva, za to bi morali biti, mi pa se pogovarjamo, koliko domov bomo gradili, namesto da bi se pogovarjali, kaj bomo naredili, da bomo imeli čim manj betona pa čim več zelenega, bili bolj okoljsko in trajnostno naravnani tudi pri dolgotrajni oskrbi in skrbi za starejše. Ampak, enostavno se s tem ne da. Kot vidim, tudi v naslednjih dveh letih nič kaj daleč ni. Kar se tiče zdravstva, je bilo rečeno, kolegica je rekla, pohvalila, nekaj se bo novega vlagalo, neka investicijska vlaganja, nove tehnologije, pa vendarle – kaj bodo nove tehnologije, če ne bomo imeli ljudi, ki bodo s temi novimi tehnologijami delali? Mi imamo danes, danes je bilo objavljeno na portalu MMC, težave v UKC Ljubljana. Ko zapirajo oddelke, ko je od 240 postelj, nekje imam ta podatek zapisan, od 2 tisoč 150 sprejema bolnikov, 40 postelj, so omejili sprejem bolnikov. Pomanjkanje kadrov na intenzivnih terapijah. Na najbolj pomembnih! Kaj bomo naredili? Verjamem, da se na Ministrstvu za zdravje ves čas ukvarjajo s tem, ampak glejte, tudi te ljudi bo treba plačati. Zagotovo v tej fazi kaže to, da neke uravnilovke ne more biti. Tukaj zraven pride ponovno dolgotrajna oskrba – kako bomo skrbeli za starejše, če pa za to ne bo denarja? Nikakor! Zelo slabo. In kar si sama želim in kar krščanski demokrati ves čas govorimo, si želim imeti dostojno starost, vsak državljan si želi imeti dostojno starost, ampak kakor kaže, se vrtimo v nekem začaranem krogu. Zelo zaskrbljujoče je, kar se tiče UKC Ljubljana. Povečujejo se sredstva za infrastrukturo. Vse obljubljamo, kako se bojo starejši vozili medkrajevno, hkrati pa ne vem, kako se bojo vozili, če se linije ukinjajo in tako naprej. Enostavno, v proračunu je veliko veliko želja in kot sem prej povedala, veliko želja. Dejstvo pa je, da nam bo proračun za leto 2020 in 2021 omejil, zakoličil, če po domače povem, kako bomo živeli in kaj bomo delali. Bojim se, kaj bo na področju zdravstva. Govorimo, kako pomembna je slovenščina, kako pomembne so javne šole, kako pomembni so javni vrtci – en kup enih amandmajev je vloženih na to temo. V proračunu pa uboga žalost, še za eno telovadnico ne, ne kar za eno šolo, na katero smo v Novi Sloveniji sklicali izredno sejo, ko smo govorili o investicijah v javno šolstvo. Kaj je proračun za dve leti prinesel? Malo, skoraj nič. Za zamenjavo kakšnih luči, za zamenjavo kakšne table in za prepleskanje morda 5 šol v Sloveniji, niti ne za energetsko sanacijo. Toliko prinaša proračun. Govorimo, da če je že Banka Slovenije sprejela ta ukrep glede kreditov, bomo pa mi okrepili Stanovanjski sklad in bomo imeli nek zakon, ki bo pisan na kožo mladim družinam in jim bo omogočil tisto prvo samostojno pot. S čim že? Z 0,4 BDP je bilo obljubljeno v koalicijski pogodbi, da do konca koalicije – zdaj imate še približno dve leti, dve leti in pol – naj bi se nabralo oziroma 160 milijonov. Koliko je zdajle v proračunu? 3,7 milijona. Vam povem, kaj je 3,7 milijona! Da dva bloka malo prepleskajo, pa kakšno kuhinjo, pa kakšen štedilnik v teh stanovanjih zamenjajo. Upam, da so vsaj okna zamenjana še iz prejšnje finančne perspektive, ko je bilo moč za energetske sanacije koristit evropska sredstva. Zagotavljanje javnega zdravstva – tukaj lahko bi govorila zelo dolgo. Državni infrastrukturni projekti, karavanška druga cev, ki je ni od nikjer, mi pa imamo rekorden proračun za rekordne dobičke nekaterih. Bi se vprašala, kaj od nas pričakujejo tisti, ki so po taki ali drugačni zgodovinski prelomnici ostali na drugi strani meje. Seveda imam v mislih zamejce, italijanske na italijanski strani, hrvaški, madžarski, avstrijski, tudi razseljene v Srbiji, v Beogradu, v Bosni in tako naprej; Amerika, Argentina, Kanada. Lahko bi še naštevala, kje vse živijo. Kaj oni pričakujejo od svoje matične domovine? Da jim bo omogočala vsaj tisto, kar je osnovno, da bi se slovenski jezik ohranil in slovenska kultura. Pa kljub temu da smo na Komisiji za Slovence v zamejstvu in po svetu predlagali dvig proračunskih sredstev, to ni šlo skozi. Sicer minister je rekel, da so se ga usmilili in mu nekako omogočili 200 tisoč evrov višji proračun, kar pomeni, da verjetno bodo kakšna plačna nesorazmerja pojedla, ostalo pa vprašanje, kaj bo lahko sploh s tistim delal. Pa vendarle si želimo, da bi imeli močne slovenske skupnosti, si želimo, da bi dobro izvajali Zakon o repatriaciji, pa enostavno ne zagotovimo tistih osnovnih sredstev. Želim si, da bi na Hrvaškem slovenska skupnost imela učitelja, želim si, da bi imeli koroški Slovenci možnost vpisa otroka v slovenske vrtce, v slovenske šole. Na vse to so opozorili, kako malo je še tega. Na Hrvaškem na primer zapirajo slovenske oddelke, ker ni učiteljev za slovenski jezik. Enostavno ob rekordnem proračunu nismo prepoznali, kaj pomeni skrbeti za svoje, za tiste, ki so dejansko odvisni od matične države. In še ta zadnja zadeva, ki me v zadnjem času najbolj boli in predvsem skrbi, mislim pa, da bo morala skrbeti celotno Slovenijo, to pa je prilagajanje podnebnim spremembam, kjer je zelo lep znesek. Že kar vidim povsod, kamor prideš, kakšne zelene brošure z drevesi in zelo malo sredstev pri odpravi posledic naravnih nesreč. Pri odpravi posledic naravnih nesreč je trenutno na področju kmetijstva bilo planiranih samo 20 tisoč evrov, kar je manj, kot je bilo vsa leta do zdaj. Jaz zdaj res ne vem, ali se računa, da nesreč ne bo, čeprav, glejte, ko je bilo prejšnji teden deževje in kmetijska zemljišča so bila že v fazi plazenja, reke so prestopale. No, zdaj pa tisto, kar sem si pustila za konec – ravnanje z odpadki. Jaz sem, mislim da, dober teden ali pa 14 dni nazaj postavila poslansko vprašanje. Cela Slovenija se je opremila z nekimi čistilnimi napravami, ki so bile spodbujene tudi prek evropskih sredstev. Blato, ki ostane v čistilnih napravah, se je do zdaj vozilo v Avstrijo na sežig. Avstrija je rekla, da tega ne bodo več delali. Jaz sem preverila po svojih lokalnih občinah, kako je s tem. Dihajo na škrge – blato ostaja po čistilnih napravah, mi pa nimamo strategije, kaj bomo s tem blatom naredili. Nimamo sežigalnice, nimamo kam tega blata odpeljati. Ali veste, kaj je to? To je mlinski kamen vsem nam državljankam in državljanom, ki smo priklopljeni ali na kanalizacijsko omrežje in nam zato zaračunavajo čiščenje fekalnih voda oziroma komunalnih odpadkov. To se nam bo tako drastično podražilo, da si ne predstavljam, kako bomo iz tega izplavali. In kar je najhujše, grozi, da vse to blato ostane v Sloveniji. Ne vem kdo in kateri turist bo prišel, da bo prispeval preko davka na dodano vrednost v proračun države. To niso, res niso heci, to je resna težava. Jaz sem mislila, ko sem dobila to informacijo, da ni res in sem vprašala našega župana Cerknice, kako je s tem. In je pritrdil temu, da je to resen problem v Sloveniji. Do danes se ni še nihče zganil, še vedno nimamo rešitve. Res pa je, da sem postavila pisno poslansko vprašanje, na katerega je rok, da se odgovori v enem mesecu. V prihodnjih 14 dneh bom dobila odgovor na to poslansko vprašanje. Potem bo verjetno treba sklicati tudi sejo odbora, da vidimo, kakšna bo strategija. Ampak iz proračuna jaz te strategije nisem razbrala, da imamo strategijo ravnanja z odpadki, in to z blatom iz čistilnih naprav. Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Zdaj dobijo besedo predstavniki Vlade. Prva je na vrsti mag. Saša Jazbec, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani, hvala lepa za besedo. Rada bi se odzvala na nekaj vprašanj, ki so bila zdaj izpostavljena v nadaljevanju debate. Gospod Ivanuša, odgovor na vaše vprašanje, če bi lahko odbili prihodke oziroma presežke državnega proračuna in jih preusmerili v občine, je, da strokovno to ne gre. Za vsak amandma oziroma za vsako višjo obveznost je treba imeti vir, sicer stvari potem ne stojijo skupaj. Drugi razlog je pa v bistvu v tem, kar smo danes precej poudarjali, da potem taka struktura ne bi bila skladna s fiskalnim pravilom. Potem ste vprašali, zakaj se zadolževati tudi v letih 2020 pa 2021. Država se zadolžuje največ na finančnih trgih. To pomeni, da izdaja obveznice, izdaja zakladne menice, ki zapadajo med letom in izdaja obveznice – pet, deset, petnajst, dvajsetletne in tudi večletne. Potem nam v bistvu vsako leto dospejo kakšne obveznice. Šla sem gledat, imamo to tudi transparentno na spletni strani Ministrstva za finance, recimo naslednje leto zapade 27. januarja dobra milijarda 600 obveznic RS67, kar pomeni, da ko bo treba ta denar vrniti, se bo, če je denar na računu, lahko vzelo tam, pa se potem ne bo treba ponovno zadolžiti, ampak ker toliko pač ni tega stanja na računu, se je potem treba ponovno zadolžiti. Zakladnica se zato konstantno zadolžuje, samo to ni novi dolg, ampak je nadomeščanje starega dolga. Ne nujno v istem znesku, odvisno od tržnih razmer, za kakšno obdobje, po kakšni obrestni meri, to je tak dinamičen proces. Danes sem že povedala, da smo z aktivnim upravljanjem dolga v bistvu stroške obresti v zadnjih nekaj letih sklestili v državnem proračunu. Praktično vsa leta 2020, 2021, 2025, 2024, 2026 dejansko neka večja benchmark izdaja obveznic, se pravi to so obveznice, ki so težke preko milijarde evrov, celotne izdaje zapadejo in jih je potem treba v skladu s tem, koliko je bilo ustvarjenih presežkov, ki potem vplivajo na stanje na računu, nadomestiti. Gospod Mahnič je še enkrat poudaril, česa vse v proračunu ni. Vprašanje glede Sove, ki je bila v preteklosti podhranjena, če pa želimo nadoknaditi to, ker se svet se premika, sploh na teh področjih varnosti in kibernetske varnosti in vsega tega, je treba, da razvoj ujamemo, dodatno investirati. Gospod Mahnič tudi vprašal, če se povišujejo pokojnine, zakaj se to ne pozna v državnem proračunu. Danes je bilo že nekajkrat povedano, ker je tudi za letošnji december že gotovo in v bistvu se tudi za januar že bolj kot ne da izračunati, za koliko se bodo pokojnine uskladile, se to potem da izračunati. Dejstvo je, da bo drugo leto pokojninska blagajna, njena zgornja meja, ki ste jo potrdili v državnem zboru, za 285 milijonov višja, kot je recimo v letošnjem letu. Ampak ker je trenutno zaposlenost na rekordni ravni, ljudje imajo službe, ljudje imajo plače, ki naraščajo, zato so potem izvorni prihodki pokojninske blagajne v bistvu toliko višji, da je treba iz državnega proračuna za uravnoteženje pokojninske blagajne nameniti manj, kot je bilo treba v preteklih letih, ampak še vedno je ta znesek preko 900 milijonov. Gospod Mahnič je potem spraševal še glede policije, pa bo potem kolegica povedala. Še glede podnebnih sprememb. To smo sicer tudi že omenjali, ampak poleg proračunskih sredstev imamo tudi nekaj zunajproračunskih skladov. Seveda so ti skladi oblikovani v skladu z zakoni. Imamo podnebni sklad, katerega podlaga je Zakon o varovanju okolja, ki določa namene, za katere se potem porabljajo ta sredstva. Imamo vodni sklad, katerega pravna podlaga je Zakon o vodah. Se pravi, ta dva krovna zakona določata, za katere namene so potem ta sredstva, ki se kot proračunski skladi prenašajo med leti. To je pač razlika od integralnih postavk proračuna. Potem to ne bo šlo kar po domače, kot je bilo rečeno, ampak Vlada sprejme program porabe tega sklada, kjer se potem v skladu z zakonskimi podlagami porabljajo sredstva za posamezne namene, ki so v tem programu določeni. Gospa Dimic je sedaj na koncu izpostavila še davke. Da se pogovarjamo o čim bolj svežih številkah,letos bo davka na dodano vrednost malo pod 4 milijarde, 3 milijarde 950 smo ga načrtovali v rebalansu in nekje tam se bo očitno tudi zgodil. Davka od dohodkov pravnih oseb bo letos glede na to, da se akontativno vplačuje, blizu milijarde, tam nekje. To sta ta dva, ki ste ju omenjali. Žal pa te statistike, da bi vam lahko postregla, koliko poberemo recimo DDV od tujcev ali pa koliko od domačih, to je, ne bom rekla, da je nemogoče, je težko. To lahko približno spremljamo preko nočitev. Te statistike so, drugih pa ni. Glede drugih izpostavljenih tem pa se bodo sedaj odzvali še moji kolegi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Melita Šinkovec, državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Na Ministrstvu za notranje zadeva smo zadovoljni s proračunom za leti 2020 in 2021. Proračun v bistvu po dolgih letih, ko je bila policija finančno podhranjena, omogoča nadaljnji razvoj policije. Kot rečeno, se proračun Ministrstva za notranje zadeve in policije povečuje. Omenjeno je bilo, da se povečuje za okoli 10 milijonov. To povečanje bo v prvi vrsti šlo tudi za plače. Plače policistov so dobre, dobro pa je tudi delo policistov. Del denarja bo namenjen opremljanju, torej nakupu sodobne opreme, in pa za operativno delo policije. S tem zagotavljamo dobre pogoje za delo policije. Ko imamo dobre delovne pogoje, se policija lahko osredotoča na svoje delo. Poleg tega pa potrebujemo še učinkovita pooblastila. In v tem paketu policija lahko dela dobro, profesionalno, strokovno in v skladu z zakonom. S tem pa zagotavlja varnost vsem državljanom in državljankam in izpolnjuje svoje poslanstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Tomaž Pliberšek, državni sekretar na Ministrstvu za zdravje, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, kolegi! Začel bom z mislijo oziroma stavkom, ki sem ga povedal v uvodu izredne seje Odbora za zdravstvo, ko smo obravnavali predlog proračuna za leti 2020 in 2021. Stavek se glasi: »Verjetno se lahko strinjamo, da za zdravstvo nikoli ni dovolj sredstev, pa vendar lahko rečem, da smo z razrezom proračunske pogače zadovoljni.« Med vrsticami povedano, bom rekel, naše ministrstvo je fokusirano na eni strani k povečanju učinkovitosti, racionalizaciji procesov, novelaciji in poenostavitvi postopkov kakor tudi vzpostavitvi boljše organiziranosti, ampak ne nazadnje potrebujemo tudi večja sredstva, kot jih bom kasneje izpostavil. Višina sredstev v državnem proračunu, namenjenih za zdravstvo, se v zadnjih letih povečuje. Ta trend se nadaljuje tudi v prihodnjih dveh letih, ko bo finančni načrt Ministrstva za zdravje na integralnem delu višji od letošnjega za približno 20 milijonov. Zakaj? Zavedati se je treba, da tako kot velja za celoten državni proračun tudi v finančnem načrtu Ministrstva za zdravje predstavljajo velik delež zakonske obveznosti. Teh je kar 120 milijonov evrov oziroma 72 % celotnega finančnega načrta. Največja postavka v letu 2020 je del proračuna, ki ga predstavljajo sredstva, namenjena financiranju specializacij in pripravništev, ki so se kot nezdravstvene storitve prenesle iz blagajne ZZZS v državni proračun. S kakšnim ciljem? V letu 2020 je za ta namen načrtovanih 80 milijonov evrov. Sredstva načrtujemo skladno z Zakonom o zdravniški službi in v tem letu še dodatno razbremenjujemo zdravstveno blagajno in s tem omogočamo, da bo ZZZS lahko financiral večji obseg zdravstvenih storitev, kot bi jih sicer. Predlog proračuna Ministrstva za zdravje v letu 2020 je pripravljen z izhodiščem v rebalansu 2019, upoštevajoč skupni predlog vladnih limitov. Predlog proračuna za leto 2020 se glede na rebalans povečuje za 6,5 milijona evrov oziroma 3,5 %. Integralna sredstva predstavljajo 87,2 % predloga 2020 in znašajo 170 milijonov evrov ter se glede na rebalans 2019 povečajo za 17,9 milijona evrov. Po programski strukturi je za leto 2020 Ministrstvo za zdravje načrtovalo v glavnem programu 1701 Urejanje sistema in podporne dejavnosti na področju zdravstvenega varstva skupaj 38 milijonov evrov, torej 8,5 milijona evrov za skrajševanje čakalnih dob. Kot vemo, je bilo v letu 2019 v proračunu zagotovljenih 10 milijonov evrov, ki so bili z Aneksom 3 usmerjeni v povečan obseg programa, in sicer za 15 % specialistične ambulantne dejavnosti in prospektivnih programov v tistem delu, kjer po veljavnem splošnem dogovoru za leto 2019 bodo javni zavodi in koncesionarji, upamo da, izkoristili to možnost in priložnost v primeru razpoložljivih virov. Za leto 2020 je v proračunu, kot je bilo omenjeno, rezerviranih 8,5 milijona evrov. Potrebno je zavedanje, da vsa ta dodatna sredstva, zagotovljena v proračunu Ministrstva za zdravje v letu 2018 in 2019, predstavljajo manj kot 0,5 vseh sredstev, kolikor jih Zavod za zdravstveno dejavnost letno nameni za izvajanje vseh zdravstvenih storitev. Izhajajoč iz navedenega, je pričakovani rezultat temu tudi sorazmeren. Vedno govorimo o tem, da denar ne bo rešil čakalnih dob. Naše trenutne prioritete so usmerjene v ukrepe za večjo kakovost podatkov o čakajočih in čakalni dobi. Izveden je bil pilotni projekt na Ortopedski kliniki Ljubljana, kjer smo, zanimivo, ugotovili, navezujoč se na Aneks 3, da je z ukrepom v obliki dodatnih ambulant v popoldanskem času in ob sobotah možno odpraviti nedopustne čakalne dobe za prve ortopedske specialistične preglede. Žal odprava nedopustno čakajočih pacientov pa ni mogoča za ortopedske operacije, saj trenutne operacijske zmogljivosti ne zadoščajo za povečan obseg dodatnih storitev. Tretji ukrep. Ministrstvo za zdravje je k sodelovanju povabilo tudi strokovnjake WHO. Vzpostavitev pogojev za zmanjšanje napotovanja in pa ukrepi na področju financiranja storitev so usmerjeni v splošni dogovor 2020. Glede na to da problematika čakalnih dob ni rešljiva na kratek rok, ampak zahteva celovito in skrbno obravnavo ter vključitev vseh deležnikov, je naš cilj obvladovanje nedopustnih čakalnih dob, torej tistih, ki čakajo nad dopustno čakalno dobo, kot je opredeljeno po Zakonu o pacientovih pravicah. Če nadaljujem z glavnim programom 1702 – Investicijska vlaganja na primarni ravni. Ministrstvo načrtuje sofinanciranje primarnega zdravstva občinam. Vemo, da je večina zdravstvenih domov v soustanoviteljstvu z lokalnimi skupnostmi. Tem namenjamo 374 milijonov 136 evrov. V glavnem programu 1703 Sekundarno in terciarno zdravstveno varstvo – 30,3 milijona evrov, ministrstvo načrtuje nadaljevanje začetnih investicijskih projektov ter posodobitev opreme v bolnišnicah. Prav je, da o tem povemo malo več. Ta zadnji investicijski cikel je bil zaključen leta 1974. Na integralnih sredstvih, to je v okviru 19,4 milijona evrov, je 4 milijone evrov načrtovanih za nabavo CT naprav, 3,8 milijona evrov za prenovo bolnišničnih lekarn, 2,8 milijona evrov za požarnovarstveni ukrep sanacije, 3 milijona evrov za energetsko in požarno sanacijo Splošne bolnišnice Jesenice in tako dalje. Znotraj tega programa ima ministrstvo tudi proračunski sklad, kjer se načrtuje prenos neporabljenih sredstev iz leta 2019 v višini približno 55 milijonov. Gre za proračunski sklad po Zakonu o investicijah v JZZ. Torej vsi javni zdravstveni zavodi, ki imajo v načrtu razvojnih programov veljaven investicijski projekt, ki se izvaja v proračunskem letu, so obvezani odvajati 20 % amortizacije, ki je priznana v ceni njihovih zdravstvenih storitev. Mesečno dobimo ta podatek s strani ZZZS. Naj samo tako ilustratorno omenim večja vplačila v letih od 2013 do 2018, na primer UKC Ljubljana je 15 milijonov 239, UKC Maribor 7,5 milijona, Splošna bolnišnica Celje 4,5 milijona in tako dalje. Če nadaljujem z glavnimi programi, to so Drugi progami na področju zdravstva, znesek je 98,9 milijona evrov. Prej sem že omenil prenos 80 milijonov na blagajno, da se bo lahko povečala obseg zdravstvenih storitev. Moram pa še omeniti, da s predvideno novo zakonodajo, to je interventni zakon o občinah ali razbremenitev lokalnih skupnosti, naj bi Ministrstvo za zdravje prevzelo tudi strošek osnovnega zdravstvenega zavarovanja za socialno ogrožene v okvirni višini 17,3 milijona evrov, letne stroške mrliško-pogrebne službe, v okvirni ceni 3,5 milijona evrov. Teh sredstev v predlogu proračuna za leti 2020 in 2021 nismo morali načrtovati, saj veljavna pravna podlaga še ne obstaja. Mogoče še to o investicijah. Trenutno se izvajajo pogodbe v višini 49 milijonov 302,028 evra. Nekaj teh sem že omenil. V teku so postopki javnega naročanja v ocenjeni vrednosti skoraj 18 milijonov. Imamo takšne velike spiske želja, torej investicij v teku, investicij, ki so okviru javnega naročanja, investicij, ki so želje in podobno. Na tem področju se proaktivno vključujemo. Govorili smo tudi o nepovratnih razvojnih sredstvih. Posebej smo jih poudarili. V tej perspektivi ima Ministrstvo za zdravje v okviru evropske kohezije oziroma te politike v obdobju 2014–2023 odobrenih 19 projektov, ki jih izvaja preko 80 izvajalcev. Naj omenim še program za podporo strukturnim reformam Evropske komisije, s katerim si tudi ogromno pomagamo. Predvsem pa se bom osredotočil zdaj v nadaljevanju na identificirane potrebe, ki jih bomo uresničevali s pomočjo evropskih kohezijskih sredstev v prihodnji finančni perspektivi. Fokusirali smo se na naslednje tematike: doseganje potrebne ravni varnosti pacientov in kakovosti obravnave, in sicer smo s tehnično podporo službe za strukturni razvoj Evropske komisije v fazah izdelave projekta SenSys; investicijska vlaganja v javne zdravstvene zavode in nabave medicinske opreme, ki bo prispevala k zmanjšanju čakalnih dob v zdravstvu; vzpostavitev enotnega informacijskega sistema v zdravstvu; vlaganje v krepitev zdravja in ukrepe za podaljšanje zdravih let življenja prebivalcev; vlaganje v ukrepe na področju dolgotrajne oskrbe; zagotavljanje dodatnega izobraževanja kadrov v zdravstvu. Pomembno se mi zdi, da razkrijemo, da si ministrstvo prizadeva za pridobitev dodatnih investicijskih sredstev še v trenutni finančni perspektivi in ima pripravljene projekte, ki prispevajo k ciljem operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020. Vendar je trenutna razdelitev sredstev med resorji že narejena, zato si ministrstvo prizadeva, da bi morebitna neporabljena investicijska sredstva drugih ministrstev namenili za izvedbo investicijskih projektov in nabavo potrebne zdravstvene opreme v javnih zdravstvenih zavodih. Še posebej je pomembno, da poleg investicij s pomočjo evropskih kohezijskih sredstev vlagamo v zdravje ljudi in zdravo staranje prebivalcev s projekti centrov za krepitev zdravja, obvladovanje tveganega in škodljivega pitja, modernizacije mobilnih enot za izvajanje preventivnih programov in programov zmanjševanja škode na področju prepovedanih drog. Mogoče še nekaj predstavitev projektov v teku, kar se tiče kohezijskih sredstev. Obstoječa perspektiva, v trenutni finančni perspektivi v Sektorju za investicije in javna naročila izvajamo projekte v dveh prednostnih naložbah, in sicer 9.3 – Vlaganje v zdravstveno in socialno infrastrukturo in 4.1 – Energetska učinkovitost. Projekt: Novogradnja Oddelka za invalidno mladino in rehabilitacijo Splošne bolnišnice dr. Franca Derganca v Novi Gorici na Stari Gori. Prva faza investicije je bila uspešno zaključena 24. 10. 2019. V prvi fazi je bil odobren finančni prispevek v višini 2 in pol milijona. Ta trenutek se govori o drugi fazi investicije, in sicer smo v sklopu javnega naročanja. Operacije oziroma projekti energetskih prenov bolnišnic se izvajajo v okviru operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014, prednostni osi 4.1. Leta 2019 smo izvedli investicijo v Splošni bolnišnici Trbovlje, investicija je bila v avgustu zaključena, počrpana evropska sredstva v višini približno 616 tisoč evrov; v Splošni bolnišnici Novo mesto je bila pogodba z izvajalcem sklenjena 23. 10. letošnjega leta. V letih 2020 in 2021 imamo še kar nekaj objektov. Če jih naštejem: Univerzitetni klinični center Ljubljana 5 objektov, Univerzitetni klinični center Maribor 3 objekti in tako dalje. Imamo pa pripravljene za vse tiste postopke, operacije, kjer nam, bom rekel, črpanje ne gre najboljše, tako imenovan krizni načrt črpanja, ki ga imamo pripravljenega za energetsko sanacijo. Naj še povem, da imamo akcijski načrt za pospešitev črpanja sredstev iz operativnega programa izvajanja evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020 in da se pospešeno tudi pripravljamo na novo perspektivo. Evropska komisija je predstavila predlog večletnega finančnega okvira EU za obdobje 2021–2027. Skladno s predlogom uredbe Evropskega parlamenta in podobnih institucij moramo države članice uresničiti tako imenovane omogočitvene pogoje, ki so pogoj za začetek črpanja finančnih sredstev evropske kohezijske politike po letu 2021. Eden izmed omogočitvenih pogojev je priprava strateškega okvira za zdravstvo v Sloveniji, ki ga mora zagotoviti naše ministrstvo. Ministrstvo za zdravje je omogočitveni pogoj že sprejelo in uresničuje veljavno resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva. Ministrstvo za zdravje bo kartiranje potreb uresničilo z izvedbo projekta racionalnejše organiziranosti javne zdravstvene mreže, ki predvideva izvedbo naslednjih aktivnosti: analiza izvajanja programov ob upoštevanju razpoložljivih virov ter pričakovanj oziroma potreb pacientov, priprava predloga povezovanj oziroma racionalizacije izvajalcev zdravstvene dejavnosti in programov, priprava prvega paketa predloga povezovanj oziroma racionalizacije izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Dokument mora biti sprejet najkasneje do 31. 12. 2020. Toliko za sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Maver, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom poskušal biti bolj kratek. Odzval bi se samo na komentarje glede podnebnih sprememb in ravnanja z odpadki. Prejšnji teden smo bili kar nekaj ur razpravljali o pomembnosti podnebnih sprememb za Slovenijo in za Evropo ter širši svet. Izjava, zakaj vlagati v prilagajanje na podnebne spremembe, se mi zdi skoraj absurdna, ampak se bom vzdržal komentarjev. Zdaj še posebej. Videli smo, kaj se dogaja v Benetkah, kjer so poplave najhujše v 150 letih. Videli smo tudi, da bodo take poplave vedno bolj pogoste. Vemo tudi, da se Slovenija segreva dvakrat bolj v povprečju kot pa svet. Za Slovenijo bodo prav poplave tisti največji, kako bi rekel, pojav podnebnih sprememb. Torej bo prilagajanje na podnebne spremembe za Slovenijo še posebej pomembno. Kot je bilo tudi že omenjeno, imamo na ministrstvu podnebni sklad, iz katerega bomo v naslednjem letu namenili za odpravo posledic naravnih nesreč 15 milijonov, prav tako za ohranjanje biotske raznovrstnosti 5 milijonov – tako je skupaj za prilagajanje podnebnim spremembam 20 milijonov. Zdaj imamo v javni obravnavi program porabe sredstev, tako da se to lahko še spremeni v javni obravnavi bo predvidoma do konca novembra in potem izdan naslednje leto. Kar se tiče odpadkov. Vemo, kakšna je bila situacija, kaj se je zgodilo na Kitajskem, kaj se je odločila Madžarska, da blata v prihodnjih letih ne bo več sprejemala. Tukaj je tudi stališče ministrstva in mora biti tudi vseh ostalih resorjev in posameznikov, da moramo za odpadke poskrbeti doma in slediti tej hierarhiji zmanjševanja odpadkov, ponovno uporabe, recikliranju in na koncu tudi zadnja opcija, sežig. Veliko je bilo tudi govora o postavitvi objekta termične obdelave, ali bo to en objekt ali nadgradnja že obstoječih. Naj tudi omenim, da se že opravlja širša razprava. Poslali smo tudi pobude na številne občine, ali obstaja interes za morebitno postavitev takega objekta. Opravili smo tudi številne sestanke in predvidoma tam nekje do konca leta naj bi bila tudi strokovna odločitev, kako zdaj naprej: ali postavitev novega objekta ali pa nadgradnja že obstoječih. Hvala.
Hvala lepa. Nino Mauhler sprašujem, ali morda želi tudi ona besedo? Ne. Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem. Kolegice, kolegi, predstavnice in predstavniki Vlade! Verjetnost, da bodo kolegi iz SDS rekli, da je ta predlog proračuna razvojno naravnan, je enaka verjetnosti Levice, da bo rekla, da je socialno naravnan. Ta verjetnost je, vsi se tega zavedamo, nula. Kljub vsemu jaz mislim, da je minister dr. Bertoncelj opravil dobro delo. To delo ni bilo enostavno. Vsi se, verjamem, zavedamo tega, da je ta vlada manjšinska, da ima veliko partnerjev. Dnevno vidimo, spremljamo, da je teh interesov kar precej, da je tudi idej, tudi zelo legitimnih pobud ne samo znotraj koalicije, ampak tudi s strani opozicije zelo veliko. Ampak dejstvo je tako, da je želja vedno več, kot je realnih možnosti. Dejstvo je tudi, da je ta proračun z vidika velikosti oziroma obsega rekorden, kar je dobro, kar je pozitivno, kar je v končni fazi tudi posledica aktivnosti preteklih vlad, ki so vladale v bistveno drugačnih, v bistveno bolj zaostrenih ekonomskih, gospodarskih, finančnih, socialnih in še številnih drugih razmerah. Danes smo v situaciji, ko lahko razdelimo bistveno več, kot smo to lahko naredili še pred dvema letoma ali pa tremi leti, ko smo se soočali s situacijo, ko je bila Slovenija in številni njeni podsistemi zelo podhranjena zaradi te dolgo trajajoče krize, ki je pustila mnogo prask po različnih področjih. Danes se pogovarjamo, komu vse lahko ustrežemo, kar je dobro, kar je, kot rečeno, posledica nekih kakovostnih politik iz preteklosti. Jaz bi si želel, da bi ob zaključku dela te vlade lahko tudi rekli, da je pustila tudi javnofinančno gledano dobro, pozitivno dediščino, in da bo tista vlada, ki jo bo nasledila, ne glede na to, kdo bo to, imela lažje delo in se bo lažje soočala s problemi, ki so razvojne narave, ne pa da bo morala sanirati neke posledice slabih odločitev iz preteklosti. Če se vrnem nekoliko nazaj na sam proračun. Zame se zdi zelo pomembno, da je skladen s paktom za stabilnost in rast. To je nek inštrument na ravni Evropske unije, ki spodbuja vse države članice znotraj Evropske unije, da ravnajo javnofinančno odgovorno in da ne trošijo preko svojih zmožnosti oziroma da fiskalne ukrepe, ukrepe z vidika pobiranja davkov naravnajo na tak način, da bodo lahko države kot take in posamezni podsistemi znotraj nje delovali na nek pameten in predvidljiv način, ki bo tudi služil potrebam njenih državljanov, podjetij in vseh ostalih. Hkrati je ta proračun, smo slišali, tudi skladen s fiskalnim pravilom. Danes se je razvila neka taka zelo zanimiva debata okoli tega, ali je fiskalno pravilo, ki ga imamo, primerno ali ni primerno. Ampak vsa ta debata, ki je bila danes, izhaja iz situacije, ki je danes tukaj in zdaj. Če bi mi imeli to fiskalno pravilo pred samo krizo, verjamem, da bi tudi učinki krize kot take bili drugačni. Danes se lahko pogovarjamo znotraj nekih drugačnih, bolj ambicioznih parametrov. Jaz bi pozval vse skupaj, da smo toliko modri, da upoštevamo različne makroekonomske situacije, ker ni malo opozoril, ki gredo tudi v smeri tega, da se lahko situacija tudi spremeni, in to spremeni žal tudi v smer, ki si je ne bi želeli. Zato je dobro, da kadar razmišljamo o tem, koliko bomo ambiciozni pri trošenju, to naredimo z nekim tehtnim premislekom, pa če lahko rečemo tudi s tresočo roko. Ker v politiki imamo dostikrat neko težavo, izpostavi se nek problem in normalno nihče ne želi biti tisti, ki javnosti ne bo ugajal. In potem politika pod nekim javnim pritiskom, pod pritiskom bodisi medijev ali pa kakšnih drugih skupin pritiska tudi potegne neke poteze, ki se potem srednje ali pa dolgoročno izkažejo kot ne najbolj premišljene ali pa tudi precej slabe. Mi govorimo o nekih napovedih gospodarske rasti, ki se gibljejo tam med 2,5 % pa 3 %. To niso neki presežki, so pa neki solidni odstotki gospodarske rasti in jaz verjamem, da bi si marsikdo po svetu take odstotke tudi želel. Če bo ostalo tako znotraj teh okvirov, jaz mislim, da se Slovenija nima česa bati. Ampak moramo biti razumni, premišljeni in ne delati predolgih korakov. Dostikrat se primerjamo z državami, ki z nami niso primerljive oziroma mi z njimi nismo primerljivi. Dostikrat se ozremo na Avstrijo, ozremo se na Nemčijo, marsikdaj na Skandinavijo – ampak to ni Slovenija. Če se želimo primerjati s primerljivimi, morda komu to tudi ni preveč pogodu, ampak potem se moramo ozreti nekoliko bolj na vzhod in pogledati, kako stvari tečejo na Češkem, na Slovaškem pa še kje. In potem bomo videli, da morda ti naši kolegi iz teh držav kakšno stvar tudi počnejo drugače, da so se tudi tranzicije gospodarstva iz enega sistema v drug lotili na nek drug način, ki je imel precej manj socialen obraz, ampak imajo danes neke druge številke, ki so, če gledamo zgolj ekonomsko, ugodnejše, kot jih ima Slovenija. Če se spet omejim na Slovaško in Češko, ko je bila ekonomska situacija z vidika javnega dolga v Sloveniji najbolj napeta, smo imeli Slovenci 82,6 % javnega dolga, Slovaki so imeli recimo leta 2015 51 % dolga, Čehi pa 40 %. Danes Slovenija, govorim za leto 2018, pardon, ni več na 82 % ampak je na 70 %, danes je verjetno ta številka še nižja. Slovaška je z 51 šla na 49 %, Češka pa s 40 na 32 %. Zakaj govorim te podatke? Kadar bomo spet v neki situaciji, ki bo ekonomsko dosti bolj zaostrena, bodo naši kolegi s Slovaške in Češke imeli veliko več nekega manevrskega prostora tudi z vidika zadolževanja, mi pa pač ne. Naš dolg se je tudi zmanjšal, ker se je naš proračun povečal in v relativnem smislu je potem ta dolg temu primerno manjši, kar je okej, če se potem naša proizvodnja oziroma naš proračun spet ne skrči. Tedaj se utegnemo spet znajti v težavah, ravno zaradi tega pozivam tudi na neko zmernost oziroma nekoliko bolj konzervativno držo. Pa ne zaradi tega, ker ne bi smeli razmišljati ambiciozno, ampak ker so okoliščine v regiji in tudi globalno gledano precej nepredvidljive. Pa ne bi našteval, ker vsi danes bolj kot ne spremljamo medije in vidimo, kako razne napetosti med državami in razne trgovinske in carinske vojne potem tudi vplivajo na napovedi gospodarske rasti in še na marsikaj drugega. Danes smo tudi večkrat slišali, kdo je prispeval največ k temu, da je proračun tudi toliko zrasel in potem se malo cufamo okoli tega, ali je to ustvaril realni sektor ali je to ustvaril javni sektor. Ustvarila sta oba – realni sektor ne more brez javnega, javni ne more brez realnega. In tukaj je to sodelovanje. Če ne bomo gledali na to dvoje kot na neko soodvisno in povezano celoto, potem bomo težko tudi vlekli neke poteze oziroma sprejemali odločitve, ki bodo primerne oziroma koristne za našo državo. Začel sem okoli tega, ali je naš proračun socialno naravnan ali ni naravnan, ali omogoča razvoj ali ne omogoča razvoja. Jaz trdim, da je socialno naravnan in da omogoča razvoj. 1,2 milijarde za socialo – kdor zanika to dejstvo in ob tem dejstvu potem reče, da Slovenija ni socialna država in da je ta vlada antisocialna, ne vem, ali želi zelo očitno zavajati ali pa si zatiska oči pred realnostjo. Pa saj vsi vemo, da želimo tukaj biti všečni in dejstva toliko niti ne štejejo oziroma jih potisnemo malo bolj na stran. Če se dotaknem investicij. Koristno in dobro je, da smo spet začeli razmišljati tudi o tem, da so naše železnice področje, ki smo ga zelo dolgo časa zanemarjali, in da se je recimo tudi drugi tir premaknil z mrtve točke. Mi v SMC smo sicer glede finančne konstrukcije tega projekta imeli nekoliko drugačne poglede, ki so v to enačbo želeli vključiti tudi zaledne države iz enega samega preprostega razloga: ta infrastruktura, ki jo gradimo, bo namreč imela širše vplive, širše implikacije, ki presegajo okvire oziroma meje Slovenije – prelivajo se krepko preko. Z gradnjo drugega tira gradimo tudi infrastrukturo, od katere bodo imele velike koristi tudi države, ki mejijo z nami oziroma so tudi nekoliko dlje od nas. Zato je bilo smiselno pričakovati oziroma jih vključiti tudi v to enačbo, da strošek izgradnje tega projekta, ki ni majhen, ne pade samo na proračun, na državljane Republike Slovenije, ker se lahko s temi sredstvi lotimo še kakšnega drugega projekta. Pogosto omenjamo številne potrebe, ki jih imamo. Kot rečeno, so zelo legitimne na področju sociale in na področju zdravstva. Če skušamo kombinirati različne vire, je potem vse skupaj lažje in lahko naredimo več projektov oziroma bo več projektov tudi realiziranih. Ni ostala neopažena niti kultura. Jaz sem vesel, da se zakonu o kulturnem evru obetajo nekoliko bolj svetli časi. Kljub temu da je bil ta zakon koncipiran že v prejšnji vladi, na žalost ni imel neke širše podpre v prejšnji koaliciji, tako da me veseli, da so obeti znotraj te koalicije za ta zakon veliko boljši. Verjamem, da bo tudi na tej osnovi moč kakšne projekte na področju kulture spraviti z mrtve točke, ker kot rečeno, kriza je trajala neko daljše obdobje in se to pozna. Po navadi se pozna najprej na kulturi in na tistih področjih, kjer se te sredine znajo zavzeti nekoliko slabše za svoje pravice oziroma nimajo take udarne moči in potem po navadi potegnejo kratko. Če se dotaknem še vprašanja varnosti. Glede tega tudi slišimo številne poglede. Kolegi v SDS bodo rekli, da dajemo premalo za varnost, kolegi v Levici bodo rekli, da dajemo preveč za varnost. Jaz sem mnenja, da obseg sredstev, ki jih dajemo, ni majhen. Ravno prej je državna sekretarka z Ministrstva za finance povedala, koliko je to. Številke so znatne. Če pa upoštevamo varnostno situacijo znotraj regije, potem vidimo, da moramo vztrajati in nadaljevati pri vlaganju v varnost, kljub temu da imamo v Sloveniji zagotovilo te varnosti. Mi smo vajeni, da je Slovenija varna država. Smo pa v sosednjih državah videli, da se lahko stvari zelo hitro spremenijo. Navsezadnje tudi izkušnje iz leta 2015 ob migracijskem valu nam pokaže, kako zelo hitro se stvari lahko obrnejo na glavo. Zaradi tega naj nas ta občutek neke varnosti v Sloveniji ne prevara v tem smislu, da lahko na tem področju varčujemo in da našim vojakom damo, ne vem, električne skiroje namesto kakšnih drugih varnejših vozil. To si vsekakor neka resna država ne more privoščiti, in to sploh ne more biti neka debata. V preteklih tednih je bilo tudi veliko debate okoli omejitve kreditiranja, spodbujene s strani ukrepov Banke Slovenije. Tukaj je treba povedati, da je bila novela stanovanjskega zakona že zasnovana, že koncipirana. Dejansko smo jo v Državnem zboru že obravnavali, se o njej pogovarjali, bila nam je predstavljena. Ta zakonodajni postopek teče. Osnova novega stanovanjskega zakona bo tudi drugačen pogled na stanovanjsko politiko, ki je bila v preteklosti v Sloveniji precej zanemarjena. Večkrat smo slišali kritike, da ni dovolj sredstev v proračunu za te namene. Kot rečeno, ko bo sprejet zakon, če bo sprejet, jaz verjamem, da bo sprejet, bo to tudi podlaga, na osnovi katere se bodo dodala sredstva za vse aktivnosti, ki bodo oziroma za vse zakonske obveznosti. Poleg tega novega stanovanjskega zakona smo v SMC predlagali še en amandma, ki predvideva dvakrat po 200 milijonov za poroštva za kredite za mlade družine, da tako lažje rešijo svoje stanovanjske probleme. Verjamemo, da bomo z nizom vseh teh ukrepov ublažili vso to stisko, ki je nastala. Seveda je pa ta problem veliko bolj globok, kot se zdi, in ga bo treba reševati skozi neko daljše časovno obdobje. Verjetno bomo tudi Slovenci morali drugače gledati na lastništvo nepremičnin, kot to počnemo danes oziroma smo počeli v preteklosti. Preveč je zanemarjen ta najemniški trg oziroma ni dovolj razvit, ni primerljivo razvit s kakšno drugo državo, in od tod tudi izhaja kup nekih težav, ob boku z neko centralizacijo, ki neprestano teče. Tako verjamem, da že s tema dvema korakoma, torej z novim stanovanjskim zakonom, ki bo dobil ustrezna sredstva ob potrditvi zakona, in s 400 milijoni poroštvenih kreditov v naslednjih dveh letih, se bo omogočila rešitev marsikaterega problema, marsikatere stiske. To je navsezadnje tudi eden dodatnih ukrepov za družinsko politiko, če navsezadnje pogledamo zadevo nekoliko širše. Nekdo, ki nima zagotovljenega stanovanjskega sistema, tudi težje razmišlja o družini. Vemo pa, da se v Sloveniji soočamo s problemom relativno nizke natalitete. Kombinacija oziroma niz vseh teh ukrepov, verjamem, da bo v prihodnje tudi pomagal Slovenkam in Slovencem, da razmišljajo bolj ambiciozno tudi z vidika tega, da nas bo nekoliko več, ne pa da se te številke zmanjšujejo. Če ostanem še nekoliko pri socialni politiki. Dejal sem – 1,2 milijarde, torej ta vlada ni antisocialna, ima občutek za socialo. Tudi tista debata, ki se je odvila okoli dodatka za delovno aktivnost, jaz nisem bil ponosen nad vsem tistim, kar sem slišal. Marsikdaj so leteli tudi očitki tudi na nas v SMC, da smo neoliberalci. Glejte, v Sloveniji imamo neko težavo, ko zaznamo to težavo, jo znamo rešiti samo na način, da dodamo še dodatna sredstva. Se pa ne vprašamo, ali tisti ukrepi, ki so v veljavi, še odgovarjajo na potrebe, v primerjavi z obdobjem, ko so bili postavljeni. Tukaj nam manjka nekoliko več poguma. Vedno nam zdrsne na nekem ideološkem ledu in si potem razbijemo nos. In to je škoda, ker bi lahko s sredstvi, ki jih imamo na voljo, če bi upali nekoliko bolj ambiciozno razmišljati, naredili tudi precej več. V okviru socialne politike se je v zadnjem obdobju, da še podkrepim te argumente, da ta vlada ni antisocialna, zvišala minimalna plača, ostala je višja socialna podpora, odpravili so se še zadnji varčevalni ukrepi, ki so bili uvedeni v času Zujfa, izboljšuje se položaj družin, študentskih družin in zagotavlja se, upam si trditi, zelo visoka stopnja socialne varnosti v Sloveniji. Danes smo že večkrat slišali, da pa je najboljša oblika socialne varnosti oziroma nekih socialnih korektivov ravno to, da ljudem omogočijo, da imajo službe, ki so tudi primerno plačane. Tukaj pa imamo še kar nekaj izzivov v Sloveniji, predvsem da povišamo dodano vrednost in v tem smislu je pomemben občutek za investicije pri nas, ker samo tiste lahko dvignejo dodano vrednost. Če se dotaknem v zaključku še trajnostnega razvoja in podnebnih sprememb. Pred dnevi smo imeli en posvet tukaj v Državnem zboru, kjer smo razmišljali, kako bi moralo biti v prihodnje tudi z vidika proračuna. Marsikdaj proračuna ne razumemo in se ljudem zdi, da 1. 1. v letu bo na Ministrstvu za finance oziroma na računih države čakalo tistih 10 milijard 400 milijonov. To ne drži. Država mora vse te prihodke ustvariti in sproti z nekimi likvidnostnimi zmožnostmi potem lahko tudi troši. Tudi tisti presežek, o katerem govorimo, je treba šele realizirati. Ni, da na koncu leta, 31. 12., na računu države potem ostaja 400 ali pa 600 milijonov evrov. Na žalost ni tako. Realnost je nekoliko drugačna, vsaj z vidika računovodstva. V prihodnje, če bomo res želeli biti trajnostni in upoštevati vse tisto, kar naša zemlja oziroma naš planet zmore, bomo verjetno morali razmišljati znotraj nekih drugačnih parametrov, ne to, da je ta gospodarski razvoj 3, 4, 5 %, ampak bodo te številke verjetno morale biti tudi nekoliko skromnejše, nekoliko bolj zadržane, drugače ga bomo enostavno povedano skurili. Skurili pa ga ne bomo zase, ampak za prihodnje generacije. Zato se pa preveč najbrž ne sekiramo, vsaj zaenkrat, vsaj nekateri ne, nekateri pa čedalje bolj. In tudi kot stranke vidimo eni prej, eni kasneje. Zelenimo, če se tako izrazim. V nekem trenutku bo tudi ta naš proračun postal še bolj zelen, tudi davčna zakonodaja bo postala zelena. Jaz si ne želim dodatnih obdavčitev podjetij, ampak če že govorimo o zelenih davkih, moramo obstoječe davke konceptualno spremeniti, jih nekoliko obrniti, da spodbujamo tiste, ki manj onesnažujejo, in bolj obremenjujemo tiste, ki bolj onesnažujejo. V SMC smo večkrat napovedali, da bomo trden člen te vlade in tudi s podporo temu proračunu vztrajamo pri tem, se držimo dane besede. Na sam proračun tudi nismo vlagali amandmajev, čeprav, kot rečeno, idej imamo veliko. Predvsem pa nismo vlagali amandmajev, ki bi dišali po kakršnemkoli populizmu. Zelo dobro se zavedamo, kako zahtevno je voditi neko večinsko vlado, kaj pa šele neko vlado, ki nima neke večine v Državnem zboru. In vsako guncanje te barke pomeni, da se lahko v vsakem trenutku tudi prevrne. Ne vem, komu bi to koristilo. Morda komu tudi, ampak le za kratek čas. Prav tako ne pristajamo in se ne strinjamo, da bi vse ukrepe, pa tudi ne proračun moralo voditi neko izsiljevanje ali pa ultimatumi, ampak iskanje nekih kompromisov. Če sklenem tam, kjer sem začel, verjamem, da je dr. Bertoncelj v danih okoliščinah s svojo ekipo dobro opravil zahtevno delo. Glede na to da je ta proračun ocenjen tudi z vidika skladnosti s fiskalnim pravilom kot primeren, ga bomo v SMC in tudi jaz osebno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Proračun je najpomembnejši dokument države. V njem so prihodki in odhodki za leti 2020 in pa 2021. Razumem posamezna ministrstva, da so želela dobiti čim večji del pogače, in razumem, da je bilo treba sprejemati kompromise, kar pomeni, da je nemogoče upoštevati vse želje. Najprej je treba zagotoviti prihodke v proračun in tukaj se moramo zavedati odgovornosti do naših državljanov, ki vsi poleg podjetij prispevajo v proračun. Zato bi bilo prav, da z našimi prihodki v proračun ravnate odgovorno, transparentno in gospodarno. Tako je treba ravnati z vsakim evrom v proračunu. Ustvarja se presežek v proračunu, 400 milijonov evrov bo presežka. Toliko bomo privarčevali, nekatere napovedi pa kažejo na ohlajanje gospodarstva in bi nam denar prišel prav, ko se bo gospodarstvo začelo ohlajati. Vsekakor pozdravljam amandma Nove Slovenije, ki je bil sprejet na Odboru za finance, gre sicer za Zakon o izvrševanju proračuna, da se več denarja namenja za same občine. Glede na to, da vsa bremena dajemo na občine, je po drugi strani tudi prav, da so dodatno nagrajene. To je vsekakor vredno pohvale. V proračunu so tudi sicer nelogične oziroma nesorazmerne postavke. Slovenski proračun v letu 2020 namenja 8 milijonov podpori, zaposlovanju in rehabilitaciji invalidov, za stanovanjsko dejavnost pa namenja 3,7 milijona evrov, za odstranitev cestninskih postaj na avtocestah pa namenjamo 31 milijonov evrov. Je temu treba še kaj dodati? Jaz mislim, da ne. Nova Slovenija – krščanski demokrati kot sredinska stranka zagovarjamo, da je pomembno, da podjetjem proračun in davčna politika pušča dovolj sredstev za njihovo gospodarjenje, da bodo podjetja čim več zaposlovala, da bodo imela podjetja delovna mesta z visoko dodano vrednostjo, da bodo plače čim večje. Da pri nas tisti, ki dela, ne bo več reven. Za revne zaposlene so kriva, in to je treba pošteno povedati, omrežja, ki to državo izčrpavajo in siromašijo ter tudi podjetja, korupcija, kjer skoraj 10 % proračuna izgine v privatne žepe, in draga, neučinkovita država, ki jo praktično 30 let gradijo leve vlade. Zaradi omrežja, korupcije in neučinkovite države, ki je dovolila bančno luknjo, smo bili ob polovico našega proračuna. Poleg tega pa je problem te države, da se 30 let ta država samo širi, bohoti in zaposluje, odpirajo se agencije, uradi, dodatno se zaposlujejo v javni upravi, gospodarstvo pa se izčrpava. V Novi Sloveniji smo pričakovali odločnejše spremembe davčne politike, dobili pa smo zgolj kozmetične popravke. Poleg tega pa vlada v svojih proračunskih okvirjih med leti 2018 in 2022 izdatke sektorja država povečuje za skoraj 4 milijarde. O sami razbremenitvi tistih, ki ta sredstva ustvarjajo, pa skoraj nič. Več denarja bi morali vlagati v raziskave in razvoj, ker je to edini način, da imamo v Sloveniji delovna mesta z dodano vrednostjo. Veliko več denarja bi morali nameniti razbremenitvi dela, razbremenitvi plač. Ključno vprašanje bi moralo biti, kako bi več ustvarili v času gospodarske rasti, v času debelih krav, da bi imeli takrat, ko bo obdobje suhih krav. Namesto tega pa pri nas 270 milijonov letno namenjamo za denarno socialno pomoč večinoma zdravim ljudem, tistim, ki bi lahko delali, pa ne želijo, kar se mi zdi popolnoma zgrešena socialna politika. Pod levimi vladami se spodbuja in nagrajuje nedelo, prednost ima tisti, ki se znajde, in ne tisti, ki pomoč resnično potrebuje. Ali je normalno, da smo na višku krize leta 2014 imeli 46 tisoč prejemnikov denarne socialne pomoči, na vrhuncu gospodarske rasti pa jih imamo več kot 90 tisoč, in to samo zato, ker ta sistem to omogoča in ker se očitno to splača? Vsi socialni transferji pri marsikateremu skupaj znašajo toliko, kot znaša minimalna plača. In leva vlada na čelu z Levico podpira nedelo in s tem ustvarja še več revežev. To je zgrešena politika. Ta proračun prav tako ne stimulira in ne razbremenjuje podjetij, da bi se delo splačalo. Zaradi neučinkovite socialne politike, ki nagrajuje predvsem iznajdljive, zmanjka denarja za tiste, ki socialno pomoč resnično potrebujejo, za invalide, ki so za delo nezmožni. Zato so invalidske pokojnine sramotno nizke, zato invalid na mesec prejme 256 evrov invalidnine. Nekdo drug, ki je zdrav in pa sposoben za delo, prejme pa 400 evrov socialne pomoči. To ni pravično in ni pošteno do tistih, ki delajo. To prav tako ni socialno naravnan proračun. Dobra socialna politika in dobro naravnan socialni proračun daje tistemu, ki ne more delati, da ima vsaj toliko, kolikor je prag revščine. V tem proračunu je za 2,5 milijarde več sredstev kot leta 2014, a le za 80 milijonov evrov za investicije. Vse je šlo za plače, socialne transferje, razne transferje nevladnim organizacijam, za razne študije, raziskave, od katerih nimamo praktično nobenih koristi. Še Računsko sodišče je dalo negativno mnenje na načrtovana sredstva za vzpostavitev sistema dolgotrajne oskrbe. Ne znate počrpati evropskih sredstev, znate pa izčrpavati gospodarstvo in pa narod. Medtem ko nam evropski evri dobesedno ležijo v omari, mi za študije in raziskave dolgotrajne oskrbe in pa domov za starejše namenjamo neverjetnih 74,5 milijona evrov, namesto da bi s tem denarjem zgradili 10 domov za starejše. Od leta 2007 nismo zgradili nobenega doma za starejše, medtem ko že danes trka 11 tisoč prosilcev, vemo pa, da se populacija stara. Veliko je bilo govora, da je ta proračun socialno naravnan. Težko vam verjamem, ko imajo naši invalidi in otroci s posebnimi potrebami potrebe po 7–10 plenic na dan, ta država pa jim nameni 2 plenice. To ni socialna država in to ni socialno naravnan proračun. Podobno je v zdravstvu. Pogovarjamo se o ukinitvi dodatnega oziroma dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki ga sploh ne bi potrebovali, če bi razbili monopol Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in bi uvedli konkurenco. Tukaj je ključni problem, ne pa v ukinitvi dopolnilnega zavarovanja. Težko se je boriti proti argumentom Levice, ki potrebuje reveža, potrebuje pacienta, ker na tem gradijo svojo politiko in zavajajo naše državljane, da če ne bodo rabili plačati 35 evrov, bodo prej prišli na vrsto za zdravstvene storitve. Manj denarja manj muzike. Rešitev je razvijanje monopola Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenija, vendar verjamem, da je težko, ker dregati v žakelj s tremi milijardami resnično, ni enostavno. Gor je prisesanih preveč pijavk. Ob tem se sprašujem, kam poniknejo milijarde v zdravstvu. Če vas ves čas poslušam, da je denarja v sistemu dovolj, kako naj si razlagam današnjo novico, da je UKC zaradi pomanjkanja kadra omejil sprejem pacientov. Kam pa naj gredo tisti, ki potrebujejo zdravstveno oskrbo? Tukaj se socialno naravnan proračun konča na tem mestu. Jaz prihajam iz Savinjske doline in ne morem mimo 3. razvojne osi, kjer bomo za gradnjo 3. razvojne osi porabili na stotine in stotine milijonov evrov z nespametno izbiro trase, medtem pa imamo tri najslabše ceste v državi, Andraž oziroma Polzela–Velenje, Šentrupert–Logarska dolina in pa Šentrupert–Vransko. V Šentrupertu so nujno potrebne obnove. Gradimo pa cesto, ki bo na trinajstih kilometrih vsebovala sedemnajst infrastrukturnih objektov, šest tunelov, enajst dvojnih viaduktov. Z lopato mečemo denar skozi okno, ko bi lahko s tem denarjem obnovili vse te ceste pa še katero drugo v državi. Vsako leto poslušamo, da je proračun razvojno naravnan. Če bi bili proračuni razvojno naravnani, si dobro zapomnite, bi Koroška že zdavnaj dobila to hitro cesto. Je pa naravnan za gradbene barone. To pa je. Da bodo ti gradili še več in da bodo gradili še dražje. Korošci pa bodo še vedno čakali na to hitro cesto, medtem pa bomo čakali v kilometrskih zastojih in se vozili po uničenih cestah zaradi zgrešene infrastrukturne politike. Kako je lahko proračun razvojno naravnan, če se zmanjšujejo sredstva Direkciji za infrastrukturo. Za obnovo državnih cest in železniške infrastrukture ni sredstev. Seveda so, sredstva so, učinkovito vodenje državnih infrastrukturnih projektov, tukaj so sredstva. Sprejemamo največji proračun, denarja za obnovo cest je pa manj. Tudi zaradi tega razloga proračuna za leti 2020 in 2021 ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Predloga proračuna za leti 2020 in 2021 ne podpiram. Glede na to, da imamo tako rekordno visok proračun, ne vem, zakaj se na nekaterih področjih finančno stanje ni vsaj izenačilo, če ne izboljšalo s stanjem pred finančno krizo. Če pogledamo primer Urada Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu, je imel urad pred finančno krizo na voljo 12 milijonov evrov. V tem proračunu je za urad namenjenih le 9 milijonov. Trije milijoni manj. Zakaj se sredstva niso izenačila vsaj s predkriznim stanjem? Poslušamo Slovence v Italiji, ki imajo težave z območjem Nature 200, ki omejuje njihovo kmetovanje. Ljudje skrbijo za ohranjanje slovenskega jezika, naše kulture in navad, pa nimajo dovolj sredstev za delovanje njihovih društev. Ni denarja za repatriacijo za Slovence iz Venezuele. So Slovenci v zamejstvu in po svetu tako malo pomembni za to vlado in za koalicijske stranke? V Novi Sloveniji – krščanski demokratski sredini si želimo, da bi stopili naproti vsem Slovencem. Posebej pa si želimo podpirati mlade zamejce in jih spodbujati, da ostanejo na slovenskemu ozemlju in nadaljujejo našo tradicijo. Potrebujejo štipendije, da bodo lahko normalno živeli in razvijali svoje talente na vseh področjih. Ko smo že pri mladih, naj omenim tudi mlade v Sloveniji, ki ne najdejo primernega oziroma njim dostopnega stanovanja. Res je, da so v proračunu namenjena sredstva za Stanovanjski sklad, vendar bolj nujno od stanovanjskega sklada potrebujemo dobro stanovanjsko strategijo, ki bo veljala za celotno državo. Kdo lahko zagotovi, da se bo Stanovanjski sklad usmeril tudi na periferna območja Slovenije? Bo Stanovanjski sklad gradil stanovanja tudi v občini Rogatec, Kozje, Grad, Ilirska Bistrica, Jezersko ali se bo usmeril samo na Ljubljano in Maribor? Mladi potrebujejo dostopna stanovanja povsod po celotni Sloveniji. Ta proračun, kolegice in kolegi, jim pri tem ne bo pomagal. In spet se jih bo v letih 2020 in 2021 nekaj tisoč odselilo v države, ki jim bo bolj mar in znajo. Naj se dotaknem še vedno aktualne problematike osnovnošolskega izobraževanja. Odločba Ustavnega sodišča še vedno ni uveljavljena, čeprav mineva že peto leto odkar smo se seznanili z njeno vsebino. Javno veljavni osnovnošolski programi naj bodo v celoti financirani iz javnega denarja. So v proračunu zagotovljena sredstva za to? Bodo nevladne osnovne šole lahko dobile 300 tisoč evrov za 100-odstotno financiranje programa, ki jim ga predpisuje država? Ne, ta sredstva niso predvidena. Niso predvidena niti sredstva za izgradnjo in prenovo športnih objektov, da bodo naši športniki trenirali v primernih pogojih. To, kar se dogaja v slovenskem športu, je čudež. Naši športniki kljub majhni finančni podpori dosegajo vrhunske dosežke. Očitno morajo biti poleg trdih treningov tudi izredno iznajdljivi, da si ustvarijo pogoje za dober trening, kar potem prinaša dobre rezultate. Čestitam vsem, ki jim je to uspelo in jim še uspeva. Minister za izobraževanje, znanost in šport, z vsem spoštovanjem, le nemočno ugotavlja, da sredstev in dovolj. Zadnji razpis Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport za vlaganja v osnovnošolsko infrastrukturo je bil izveden daljnega leta 2011. To je neverjetno. V NSi smo iskreno želeli pomagati z amandmaji za predšolsko vzgojo in osnovno šolstvo, koalicija pa jih ni podprla. Naj razume, kdor more. Škoda za zamujene priložnosti tega predloga proračuna. Če kdaj, je imela ta vlada sedaj enkratno priložnost, da bi brez večjih naporov popravila krivice, znižala javno porabo, pogumneje razbremenila plače in znižala davke. Vse to torej še enkrat znova čaka na katero od naslednjih vlad. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Černač, replika. Izvolite.
Nimam na kolegico, ampak sem malo kasneje prišel, pa se nisem mogel pravočasno prijaviti. Imam repliko na državnega sekretarja Ministrstva za okolje in prostor repliko gospoda Marka Mavra. Govoril je o podnebnih spremembah. Ko o tem govorijo otroci, je to en nivo razprave, ko pa govori namestnik ministra, se pa le pričakuje, da operira z eksaktnimi podatki in da ne zavaja javnosti. On je pretil pred tem, da so te podnebne spremembe še posebej problematične in nevarne za Republiko Slovenijo. Omenjal je visoke vode v Benetkah, ki smo jim priča v zadnjih dneh. Prvi zapis o visoki vodi v Benetkah sega v leto 589, ko so istočasno prestopile bregove vse reke od Tilmenta do Pada. Poplave Benetk so prvič zapisane leta 782 in si nato redno sledijo skozi vso zgodovino. V sodobnih časih v letih od 1926 do 1965 je laguna doživela 43 visokih voda plus 110 centimetrov in od leta 1966 do 2008 kar 160, 12 od teh nad nivojem plus 140. Najbolj katastrofalna visoka voda pa je bila leta 1966, ko je morje naraslo do plus 194 centimetrov. V teh dneh govorimo o plus 187 centimetrov v Benetkah. Spoštovani namestnik ministra za okolje, kot vem, ste zadolženi za okolje, dajte poskrbeti, da se bomo podnebnih sprememb lotevali tam, kjer so najbolj problematične, to pa so izpusti CO₂ Dajte se teh sprememb lotevati z majhnimi, a konkretnimi koraki. Pred časom sem vas vprašal, kateri od javnih funkcionarjev se vozijo z osebnimi vozili, ki jih imajo tudi v zasebno uporabo. Jaz sem dobil seznam, preko 130 vas je: namestnikov, ministrov, državnih sekretarjev, direktorjev, generalnih direktoratov, nižjih javnih uslužbencev. Izpusti CO₂ so največji problem, kar se tiče podnebnega onesnaževanja. Predvsem pa, spoštovani namestnik ministra za okolje, poskrbite, da smeti v tej državi ne bodo več gorele na prostem, kar se je dogajalo v zadnjem letu dni, in boste na ta način res nekaj konkretnega naredili pri podnebnih spremembah. Vse ostale populistične zgodbe pa predlagam, da prepustite otrokom, njim ne smemo tega zameriti. Vam, ki ste visok državni funkcionar, zelo dobro plačan, pa ja. In prva izmed stvari, ki jo lahko naredite – v parlament lahko prihajate na taka zasedanja, kot je to danes, peš. Enako tudi vseh tistih 130, ki uporablja državne avtomobile, ki jim jih plačujejo davkoplačevalci za nekaj 10 evrov mesečne bonitete.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, imate besedo. [[oglašanje iz dvorane]]
Hvala lepa za besedo. Ne vem, ali ste bili prisotni na razpravi o podnebnih spremembah. Kakšno izobrazbo imate, ne vem, tega se ne bom dotikal. Lahko vam povem, da podnebne spremembe niso samo slovenski problem, so problem Evrope in celega sveta. Slovenija je v evropskem in svetovnem merilu majhen akter, ampak lahko tudi vodimo z zgledom. Omenili ste zmanjševanje izpustov CO₂ Seveda, to je eden od načinov, s katerim bomo ublažili podnebne spremembe. Ker podnebne spremembe se že dogajajo. Posledice izpustov, ki jih izpuščamo danes, bomo čutili šele čez nekaj let. Seveda so se poplave dogajale v preteklosti in se bodo še v prihodnje. Niso samo poplave, bodo tudi požari. Nekatere države bodo bolj občutljive na požare, nekatere pa na poplave. Slovenija ima tako lego, ima tako geografijo, da bo izpostavljena poplavam še posebej. Te poplave bojo bolj pogoste in bodo tudi bolj intenzivne. In v tem je problem podnebnih sprememb. Kar se tiče pa uporabe službenih vozil, tega se pa rajši ne bom dotikal. Hvala.
[[oglašanje iz dvorane]] Izvolite, imate repliko.
Glede na to, da je imel državni sekretar razpravo, in glede na to, da ni demantiral tega, kar sem povedal, mislim, da je prav, da mu še enkrat pojasnim. Mogoče je pozabil, o čem je on govoril, naj si pogleda magnetogram. Tam bo lahko prebral, da je še posebej problematična Republika Slovenija, kar se tiče podnebnih sprememb, zaradi tega morajo biti še posebej v ospredju borbe proti tem podnebnim spremembam v Sloveniji. In je omenil, češ, poglejte, kaj se dogaja v Benetkah in v Piranu in tako naprej [[…]] Jaz sem vam pač povedal, da manipulirate z javnostjo. Dokler to počnejo otroci, ki so zmanipulirani od drugih, je to en nivo, ko pa začne manipulirati z javnostjo v parlamentu namestnik ministra, ki je zadolžen za okolje, potem je pa to, oprostite, popolnoma druga zgodba. In sem vam prebral, da te visoke vode v Benetkah niso nobena in ne vem kakšna podnebna posebnost, ki se dogaja v zadnjih letih, da pa so problem izpusti CO₂. Ampak Slovenija je tukaj, glejte, drobtinica. Dokler se ne bodo te zgodbe v Indiji, na Kitajskem uredile, lahko mi vsi dihamo na škrge, pa ne bomo k temu nič bistveno prispevali. Sem vam pa povedal, da naredite majhne, konkretne korake. Prva vaša naloga – za to ste dobro plačani in za to zadolženi – preprečite, da smeti ne bodo gorele tam, kjer ne smejo goreti. V zadnjem letu se je ta država znebila številnih odpadkov ne na način, da bi jih organizirano odpeljali tja, kamor sodijo, ampak tako, da so ti odpadki zgoreli in da za to nihče ni odgovarjal. Veste, koliko škodljivih snovi je šlo v zrak? Koliko ljudi je bilo zaradi tega ogroženih? Zaradi vaše neodgovornosti in neodgovornosti ministrstva. Drugi konkreten korak, ki sem vam ga omenil, pa niste nič povedali, ali boste kaj na tem naredili ali ne, zakaj potrebujete preko 130 službenih avtomobilov na zasebno uporabo. Večinoma so stari in imajo zato višje izpuste CO₂, zaradi tega da so bonitete nižje, da plačate nekaj deset evrov, davkoplačevalci vam pa plačujejo tam od 500 do tisoč 500 evrov stroškov za gorivo in popravila mesečno.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Sicer je bilo že veliko povedanega, najbrž pa lahko kakšno stvar še dodano in tudi na novo odpremo. Najprej bi spomnil na dokument, ki ga je Vlada poslala v Državni zbor. Temu dokumentu se reče Opredelitev do vloženih amandmajev. Zanimivo, ne glede, ali je šlo pri amandmaju za 50 tisoč ali za 10 milijonov ali tudi za nekoliko več pri nekaterih, niti en amandma po mnenju Vlade ni primeren za sprejetje. Niti eden. Zdaj pa sprašujem tudi vas tukaj, tako vladne predstavnike kot poslance koalicije, ali je pri skoraj 11 milijardah evrov velikem proračunu to možno, da se ne da popolnoma nobene postavke spremeniti oziroma izboljšati ali pa s kakšno prerazporeditvijo doseči boljši učinek, kot ga je predvidela Vlada. Je možno, da se to ne da? Če vi na takšen način, kot ste to storili, zaklenete proračun, zaprete proračun, potem je tudi razprava v Državnem zboru brezpredmetna. Brezpredmetna. Vi napišete neke postavke v proračun, po splošnem delu, posebnem delu, načrtu razvojih programov in tako naprej, in od tu naprej je praktično nepremakljivo vse, kar kdo pove in predlaga. Tega si ne upa narediti sodobni papež, da je to tako. Vlada, ki je v tem mandatu, to naredi. In je naredila. Da se s proračuni ne da nič narediti in da so taki, kot so, se ponavlja to od vlade Boruta Pahorja naprej, od leta 2009, ko je pripravila prvi rebalans ali prvi proračun, naprej ni bil niti en amandma, ki ga je predlagala opozicija, sprejemljiv za tiste vlade. V tem mandatu ste zgodbo še nadgradili in ste tudi zaprli stvar tako, da tudi koalicijski poslanci v bistvu ne podpirajo ali pa ne smejo podpirati nobenih amandmajev in tudi sami ne predlagati nobenih amandmajev, kar je problematično. Tisto, kar je na prejšnji seji, ko smo obravnavali proračun oziroma rebalans proračuna, dejal kolega Bevk in se je takrat zelo zgražal, da je šel proračun mimo poslancev, veste, s tema dvema proračunoma se ni zgodilo nič drugače. Samo nobeden od koalicijskih poslancev si ni praktično upal niti reči, da je kaj narobe zdaj po tej zgodbi z Levico. Mislim, da je ta pristop popolnoma nerealen, tudi neobičajen za razprave v Državnem zboru. Kakorkoli poslanci to zagovarjate in branite ta proračun kot nekaj, kar je oh in sploh, najbrž vsi pri sebi intimno veste, da temu ni tako. Toliko vas nekatere poznam, nekatere bom še spoznal, ampak vsak poslanec najbrž ve, da temu ni tako. In govorite samo tisto, kar je bilo povedano preko neke tiskovne konference , da je proračun razvojni, da je proračun socialen in ne vem kakšen še vse. Nič od tega ne drži. Kolegi so dobro povedali, da so nekatere investicijske postavke izrazito podhranjene. Niso nekatere stvari zapisane, pa vzemite področje sociale, pa tu gre v teh primerih lahko za velike zneske, naj gre za področje šolstva, športa, naj gre za področje kulture, naj gre za področje prometa, zdravstva ali kakorkoli naprej to gledate. Enostavno na postavkah, ki pomenijo investicije, denarja ni. Kolega Pogačnik je v uvodu povedal, da so se davčni prihodki proračuna od leta 2014 na leto 2020 povečali za 2 tisoč 571 milijonov evrov, to se pravi za 2 milijardi 571 milijonov. Na investicijske postavke v tem proračunu za leto 2020 je po vaših podatkih razporejenih samo 81 milijonov več, kot je bilo leta 2014. Praktično se je nekje izgubilo 2 tisoč 500 milijonov oziroma 2 in pol milijardi evrov. 81 milijonov evrov, če jih razporedimo, mislim, da imate 14 ministrstev, pomeni, da se bodo v šestih letih povečale investicijske postavke po resorjih povprečno za 6 milijonov evrov, za manj kot 6 milijonov evrov. Zdaj mi pa povejte, ali je tak proračun, kot ste ga predložili, razvojno naravnan in investicijsko naravnan. Ne more biti, ker ste 2 tisoč 500 milijonov porazporedili po vseh mogočih drugih postavkah, iz katerih ni mogoče graditi ne domov za starejše, ne negovalnih bolnic, ne športnih igrišč in dvoran, ne cest. Nič ni možno iz tega graditi. Ne more biti ob teh predpostavkah, ki so bile povedane in držijo, so preverljive. Nihče od vas, ki zastopate Vlado Republike Slovenije na današnji seji Državnega zbora tem podatkom, ki jih je povedal kolega Pogačnik, ni oporekal. Torej stojijo. Da je problem še večji, je v bruseljski blagajni še vedno 2 tisoč 100 milijonov evrov, ki so nepočrpani. Eden izmed razpravljavcev, mislim da je Jožef Horvat, je dejal, da je to približno ena petina tega proračuna, je še vedno v Bruslju. Perspektiva se s prihodnjim letom 2020 zaključuje. Počrpana je pa približno ena tretjina sredstev. Dve tretjini sta še tam. Najbrž bomo spet priča neki posebni hitrosti Vlade, da bo nekatere stvari prerazporejala, premetala v neki časovni stiski, ko tudi Državni zbor ne bo mogel ničesar storiti. 2 tisoč 100 milijonov evrov je 2 milijardi 100. Če tega denarja, ki je tudi naš denar, ker smo ga nekaj od tega vplačali, nismo počrpali, normalne države to koristijo predvsem za take velike zahtevne investicije, potem lahko sklepate sami, če tega denarja niste vzeli in niste dali na investicije, investicij ni. To je tudi drugi razlog, da oba proračuna Vlade nista investicijsko naravnana. Ne moreta biti, ker denarja niste počrpali, niste vzeli iz proračuna Evropske unije. Vse to, kar se dogaja tukaj in kar je bilo povedano v teh razpravah, je pravzaprav samo predstava za javnost, neko hvaljenje zgodbe, ki je vsebinsko prazna. Če gledamo investicije, ki se izvajajo ali naj bi se izvajale v naši državi, pa naj bo to drugi tir, naj bo to karavanški predor, naj bo to 3. razvojna os, za vse te investicije je značilno, da so predrage. Ko pogledamo ceno tunela, ki ga dela Avstrija, ali ko gledamo ceno kilometra proge, ali ko pogledamo ceno kilometra hitre ceste pri nas in v kakšni sosednji državi, vidimo, da je pri nas iz neznanih razlogov stvar od 30 % do 300 % dražja, kot je na nekaterih drugih primerljivih zadevah. Glede na to, da so naša podjetja in pa tudi plače tam nekje na vodni gladini, to se pravi tam blizu nule, da so tudi plače slabe, je to pravzaprav neobičajno. Vprašamo se, kam gre ta predragi denar, ki se ga namenja za investicije, v katere žepe. 27 kilometrov našega drugega tira je toliko kot hitra proga, če se ne motim, med Frankfurtom in Berlinom, tista za 300 kilometrov na uro. Pa ni dolga samo 27 kilometrov, ampak nekaj desetkrat je najbrž daljša od tega našega kratkega odseka. Nekdo, ki se ukvarja z investicijami, ki tudi sestavlja proračun, ki nadzira te zadeve, bi moral dati nek odgovor, zakaj je to pri nas tako drago. Komu so ti denarji namenjeni? Zakaj se pri nas gradi polovico manj za iste denarje, kot se zgradi, ne vem, v sosednjih državah, ali pa tretjino manj, kot bo primer Karavanke na koncu? To bi morali tisti, ki skrbite za investicije, ki pripravljate proračun, znati odgovoriti. V takih primerih, ko se zadeve trošijo nenadzorovano, nekontrolirano, ko je vse premalo že v startu, ko je investicija dvakrat dražja, ko se konča pa trikrat ali štirikrat, potem je nekaj v tem sistemu narobe. Ni nadzorov, gre za neke druge povezave, gre za karkoli. Pa ni to problem samo v gradbeništvu. Podoben problem je v zdravstvu. Na enem primeru je bilo ugotovljeno, da je prišlo do štirikratnih podražitev ali pa preplačil določenega medicinskega izdelka. Takih izdelkov je 20 ali več tisoč. Samo ta, ki je bil tukaj obravnavan v Državnem zboru na preiskovalni komisiji, samo temu se je potem znižala cena. Nekoč je bila sprejeta neka resolucija o največjih strateških razvojnih projektih za obdobje 2007–2023. Nekateri poslanci bi se tega akta najbrž morali spomniti, ker imajo tako dolgo kilometrino. Tam so med projekti zapisane številne dobre stvari. Nekateri projekti izmed tega nabora so realizirani. Med temi projekti je tudi 3A razvojna os. To je cesta od Ljubljano, preko Škofljice, Ribnice, Kočevja, do Kolpe, do mejnega prehoda Petrina. Več ali manj na ključnih odsekih te 3A razvojne osi za enkrat ne obstajajo nobene pomembne ovire. Nadaljevanje tega razvojnega pasu med Smrjenami in Turjakom, odsek je dolg 11km, razen gozda ni nič. Zanimivo, da se pri takšnih stvareh izredno težko najdejo sredstva. Nobenih ovir ni. To ni koroška os, to ni belokranjska os tiste 3. razvojne osi, ko se ukvarjate z raznoraznimi problemi. Tu gre za cesto, ki več ali manj poteka čez gozd. Zanimivo, da praktično se te stvari počasi ali pa prepočasi premikajo. Na tej cesti je treba narediti tri večje obvoznice: za Velike Lašče, Ribnico in Kočevje. Predpostavljam, da bi bilo potrebnega relativno malo napora, da bi se umestile v prostor, predpostavljam, ampak zadeve ne krenejo. Se pa ogromno naporov vlaga tam, kjer se pojavljajo problemi, kjer je treba delati variante in nove variante, pa vrniti zadevo nazaj, iskati kompenzacijska zemljišča in tako naprej. Se pravi, mi se pri investicijah ne ukvarjamo z investicijami tam, kjer bi lahko stekle, ampak tam, kjer ne gredo. In tam se zapravlja denar za študije, tam se zapravlja denar za raziskave, testiranja, črvičke, ne vem, razne ptice in tako naprej. Tukaj imamo med amandmaji tudi predloge za negovalno bolnico, recimo. Mislim, da teh kapacitet v Sloveniji skoraj ni. Vlada temu predlogu nasprotuje. Imamo predlog, da se dogradi dom starejših občanov v Osilnici na področju, ki je periferno, obmejno, zgrajen objekt do tretje gradbene faze, 10 let ali več pod streho, v bistvu za dokončati, zmenjeno je bilo v Državnem zboru že marsikaj glede tega projekta že v prejšnjih mandatih, tudi v prejšnjem mandatu, ampak zadeva kar stoji. Jaz ne vem, kaj se čaka. Mislim, da bi bilo treba, da bi se takšni projekti, socialni projekti, ki jih investira država, morali graditi predvsem v takšnih manj prodornih okoljih. Ti objekti so pravzaprav edini, na katere lahko resno pripneš neke zaposlitve lokalnega prebivalstva, nekaj servisnih dejavnosti, nekaj zaposlitev, kot je recimo negovalka in tako naprej in tako naprej. Pa ne more se graditi vseh domov starejših občanov v večjih mestih, ki imajo že tako ali tako dovolj drugih razvojnih virov in tudi zaposlitvenih možnosti. V tej državi se na podeželje, pa naj bo to, od koder jaz prihajam pa kolega Baković, ali pa tudi kakšno drugo, vlaga s strani države za projekte, ki jih država investira, to so socialni in podobni projekti, strašno malo. Pričakovati, da se bo Slovenija na nek način enakomerno razvijala, je popoln nonsens. Nekateri ste govorili, da bi morali , da bi se lahko nekaj več denarja namenilo investicijam, malo zrahljati to fiskalno pravilo. Glejte, vi to fiskalno pravilo lahko zrahljate, kolikor hočete, ampak več kot kakšnih 100 milijonov evrov ali pa 150 se iz tega projekta ne da potegniti. V Bruslju je pa 2 tisoč 100 milijonov. Imamo velike rezerve drugje, ne pa pri takih zadevah, kot je to. Še nekaj glede Ziprsa in tega razvojnega denarja za občine. Mislim, da je prvič, da se je po dolgem času v Zakonu o izvrševanju proračuna zapisalo neko kolikor toliko realno številko glavarine, ki je tudi sprejeta. To ni samo zasluga Nove Slovenije, kot zdaj tu govorijo. Korektno je povedati, da smo vložili sicer vsak svoj amandma z istimi številkami tako v Slovenski demokratski stranki kot v Novi Sloveniji. To je zdaj sprejeto, ali bo to obstalo več kot kakšen dan, je drugo vprašanje, ampak mislim, da se je tokrat po dolgem času prvič zgodilo, da bodo občine lahko, če bo to obstalo, dobile nek pomemben denar za svoje delovanje. Ta denar, teh približno 10 % dodatnega povečanja glavarine je nujno, kajti tisti del, ki se preko sofinanciranja raznih investicij dodatno namenja preko nekih drugih zadev, predstavlja kakšen procent ali dva sredstev občine. Tu se pa mnogo več vzame in mislim, da bi morali to zadevo v koaliciji obdržati, da ne bi zadeve rušili in zmanjševali. Če komentiram še neko postavko, to je s tistih 170, 180 milijonov evrov, ki so namenjene za podnebne spremembe. Podnebne spremembe so trajna zadeva. Nič ni danes takega, kot je bilo včeraj ali predvčerajšnjim. In nič ne bo obstalo danes takega, kot bo jutri, pojutrišnjem in tako naprej. Te zadeve se dogajajo. Boriti se proti podnebnim spremembam, je boriti se proti mlinom na veter. Ker vremena in dogajanj, povezanih s tem ali drugim, ne boste ustavili. Res je, lahko omejimo izpuste onesnaženja polucije in tako naprej, podnebnih sprememb se pa ne da ustaviti, ker vreme bo letos drugačno, kot bo prihodnje leto. Ta postavka je podobna tisti, o kateri je bilo prej govora, ki se nanaša na razne študije s področja dolgotrajne oskrbe, o katerih se je razpisalo in ugotavljalo Računsko sodišče. Množica denarja za razne skupine, ki se bodo ukvarjale z zadevami znotraj Slovenije, ki niti ni onesnažena in predstavlja pravzaprav nek droben, marginalen problem že v srednjeevropskem, kaj šele v evropskem ali svetovnem primeru. Istočasno tisti, ki zagovarjajo, da se te stvari pri nas delajo, niso kritični do največjih onesnaževalcev tega sveta. Če ugotavljajo vsi, da je glavni onesnaževalec Kitajska, potem pa ti nek klimatolog, ki se ukvarja s podnebnimi spremembami, pravi, da je treba pa tam malo pogledati čez prste, ker je pač država nerazvita. Pravilo velja za vse. Jaz mislim, da bo ta postavka, če bo realizirana v tej višini, pravzaprav čisti odliv denarja, nenamenska poraba sredstev. Ne glede na to, kakšen projekt boste napisali, bo to šlo za nenamensko porabo sredstev. In mnogo boljše bi bilo, če bi ta denar namenili za kakšne resne, realne investicije, kot da se financirajo študije. Nič v tem, kar predlagate, ni takega, kar bi omogočilo, da bi ta proračun podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Prosim za prijavo. Besedo ima Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa. Nisem se nameraval odzvati, ampak mislim, da je odziv vsekakor potreben. Rad bi se v okviru tega proračuna dotaknil predvsem področja okolja in ravno tako klimatskih sprememb, ki smo jih zdaj nekako izpostavili. To je pozitivno, da se začenjamo vsi ukvarjati s tem in verjamem, kot sem tudi v svoji razpravi že rekel, da bo tudi v nekem trenutku proračun veliko bolje in veliko bolj intenzivno kot v tem trenutku odseval to realnost, s katero smo soočeni. Vseeno pa bomo potrebovali še nekaj političnega časa, da pridemo do točke, ko se bomo vsi dejansko zavedali oziroma bo tega zanikanja precej manj. Predstavniki Vlade so dobili določena vprašanja, nimajo pa več časa, da bi se odzvali. Jaz upam, da niso bila ta vprašanja postavljena ravno zaradi tega, ker je Vlada svoj čas za odgovore porabila v ta namen. Težava z odpadki, ki jo imamo, verjetno vemo, zakaj se je zgodila, zato ker so Kitajci v nekem trenutku svoj trg oziroma Azija ga je zaprla. Vemo pa tudi, da je treba kar nekaj časa, da se Slovenija pa še številne druge države odzovejo in te odpadke predelajo oziroma predelamo doma. Kolikor vem, ministrstvo išče te rešitve tudi v obliki neke termične obdelave tistih nenevarnih odpadkov in verjamem, da bo tudi do neke rešitve prišlo v kratkem času. Ta prizadevanja tečejo in vsi smo v Državnem zboru seznanjeni, navsezadnje smo si en tak obrat tudi ogledali, koalicija, opozicija, tako da vsekakor informacije obstajajo. Tako da tu kakšnega pretiranega začudenja ne bi smelo biti. Kar se pa samih poplav tiče – prihajam z območja, kjer morje čedalje pogosteje poplavlja. Da ne bi govorili na pamet, gospod Matjaž Ličer, to je en gospod, ki je zaposlen na Morski biološki postaji v Piranu, se je analitično lotil tega problema. Na spletu tudi najdete članek, ki ga je objavil. Če zelo skrajšam, so njegove ugotovitve so sledeče: gladina morja se na naši obali dviguje približno 5 milimetrov na leto. Med letom 1990 in letošnjim letom je ta gladina zrasla, če gledamo te meritve, za dobrih 10 centimetrov. Torej ta trend je na žalost pozitiven v smislu poviševanja gladine morja, kar pomeni, da bomo v Sloveniji imeli številne izzive v tem smislu tudi v prihodnje, kajti naše obrežje je na določenih območjih prenizko. Pomeni, da tudi občine ob pomoči države bodo morale ta nivo dvigovati, za kar bodo potrebna tudi številna sredstva. Če bi se morje v prihodnje dvigovalo, pomeni, da bi bile te poplave čedalje pogostejše, pa tudi učinki teh poplav bi bili veliko hujši, kot so v tem trenutku. Kar se zaznava v zadnjem obdobju, je to, da je pogostost teh poplav čedalje večja. Če so se v preteklosti pojavile enkrat toliko, je danes ta pojav veliko ostrejši, predstavlja veliko daljši čas, tudi ko je neko območje poplavljeno. Če se dotaknem samo še Benetk. Prejšnji četrtek je potekalo zasedanje regijskega sveta Veneta, Benetke namreč sodijo v regijo Veneto, in verjetno je potekala ena podobna razprava, kot poteka zdaj v tem trenutku, in oblast, ki je sicer nekoliko desnosredinska, ki jo vodi Liga, je zavrnila neke amandmaje, ki so ravno naslavljali to problematiko poplav. In kaj se je zgodilo v naslednjem trenutku, ko so sejo zaključili? Prišla je ravno poplava in tisto njihovo palačo dejansko zalila. To se je zgodilo prvič v zgodovini Benetk, da je bila tista palača zalita, kar tudi nekaj pove. Lahko si še nekaj časa zatiskamo oči, ampak v končni fazi že mladina, že otroci so spregledali, da si ne želijo, da bi zdajšnji odrasli jim pustili planet, ki bi bil zasvinjan. Zato tako od te vlade, tega proračuna in tudi Ministrstva za okolje in prostor upravičeno pričakujem, da bo naredilo vse, kar je treba, da se učinki teh podnebnih sprememb vsaj omilijo oziroma spravijo v neke obvladljive okvire, da bodo tudi naši državljanke in državljani kar se da varni pred poplavami ali pa pred čemerkoli drugim, kar je pogojeno s temi spremembami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Ker imam to čast, da bom danes zadnja govorka, bom zelo kratka. Jaz se bi želela kljub temu odzvati na nekatere stvari, ki so bile povedane tudi z vaše strani, spoštovani gospod podpredsednik, in sicer to ni proračun, ki je brez vsebine. Vlada s tem proračunom razbremenjuje delo in obremenjuje kapital. Na področju sociale so se pravice bistveno povečale. 95 % tega proračuna je pa zakonsko določenega in manevrski prostor ostaja takšen, kot ostaja. Kljub temu pa s tem proračunom Vlada zagotavlja oziroma sledi prioritetam. Prvič. Razvoj – 5,6 milijarde evrov. Mislim, da še nikoli ni bilo toliko. Drugič. Socialna država – 2,6 milijarde evrov. Varnost – 1,3 milijarde evrov. Promet – 827 milijard. Kmetijstvo – 467 milijard evrov. Okolje – 400 milijard. Kultura – 223 milijard. Jaz bi si želela, sicer, da je tudi kultura malo večja, ampak kakorkoli, ne bi želela, da imajo ljudje občutek, da to, kar govorijo v opozicijskih vrstah, drži. Ker namreč ne drži. Si pa želim tudi tega, da bi opozicija, ki je danes zelo dostikrat poudarila in ponovila, kako je treba biti odgovoren, kako se moramo zavedati, kaj vse se našim ljudem počne in tako dalje, da bi se tega tudi držala in potrdila ta proračun. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika ali razprava? [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa, predsedujoči. Če sem prav jaz razumel, mi do razprave o amandmajih v okviru te točke še nismo prišli in šele bo razprava.
Šele bo razprava, ja.
Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo posebnega dela dopolnjenega predloga proračuna. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. novembra 2019. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1537 – Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora Slovencev v zamejstvu in po svetu ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1611 – Ministrstvo za finance ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Izplačevanje pravic ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1811 – Ministrstvo za zunanje zadeve ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Gospodarsko sodelovanje ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Razvojno sodelovanje in mednarodna pomoč ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1912 – Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Delovanje sistema za zaščito in reševanje, reševanje in pomoč ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Černač, izvolite.
Če so problem poplave in ostalo, potem bi morala Vlada ta amandma podpirati, ker s tem amandmajem mi povečujemo sredstva za zaščito in reševanje. Kot vidimo, Vlada tega amandmaja ne podpira. Mogoče tudi zaradi tega, ker je državni sekretar gospod Maver prej dejal, da to, kar se dogaja v Benetkah, kjer so poplave najhujše v 150 letih, je laž. Prej sem mu prebral, da so bile vode v Benetkah leta 1966 za 7 centimetrov višje, kot so danes. In druga stvar, ki je tudi laž, je izjava državnega sekretarja, namestnika ministra za okolje in prostor, da se Slovenija segreva dvakrat hitreje v povprečju kot pa svet. Slovenija se po mnenju Ministrstva za okolje in prostor segreva dvakrat hitreje v povprečju kot pa svet. Mogoče zaradi vseh smeti, ki ste pustili, da so zgorele na prostem. Gotovo imamo probleme z naravnimi ujmami in je sredstva treba nameniti za reševanje konkretnih situacij. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki podpiramo, da se sredstva za zaščito in reševanje povečajo za 3 milijone evrov.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 – Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Lokalno razvojna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Ker ne želi, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Učinkovito trženje in promocija Slovenije ter amandma Poslanske skupine SDS. Sprememba amandmaje je objavljena na e-klopi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2330 – Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje kmetijskih zemljišč ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Odprava posledic naravnih nesreč ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2431 – Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih ceste ter devet amandmajev Poslanske skupine SDS in šest amandmajem Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Kolega Miha Kordiš, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ta amandma smo v Levici predložili v želji, da se investicije v tranzit in infrastrukturo v svoji logiki v tej državi preobrnejo. Neskončno denarja je šlo že v ceste in v beton. Železnica pa je tista, ki je potegnila kratko, pa čeprav vemo, da je učinkovit javni potniški prevoz po tirih eden izmed vogelnih kamnov blaginje državljank in državljanov. Vemo tudi, da je trajnostna mobilnost eden izmed ključnih ukrepov v boju proti podnebni krizi. Konkretno v številkah 38 % emisij CO₂ pride iz cestnega prometa, iz železnic samo 1 %. Če mislimo resno z raznimi slogani, kako je Slovenija zelene destinacija pa zelena država, če razumemo, kaj pomeni podnebna kriza, ki nam trka na vrata, potem preprosto ne moremo mimo tega, da železniška infrastruktura še kar naprej ostaja podfinancirana. Učinki tovrstne politike so jasni in so slabi. Na cestah se množi pločevina. Povečujejo se izpusti. Še več, število potnikov na Slovenskih železnicah je med leti 2008 in 2016 celo padlo. Tako zelo slabo se skrbi za našo tirno infrastrukturo in za Slovenske železnice, da se je število potnikov na vlaku zmanjšalo. Kolegice in kolegi, ali se vam to zdi nekaj normalnega v državi 21. stoletja? Evropski državi 21. stoletja. Ne, seveda ne. Pri tem proračunu imamo zares priložnost, da te napake, desetletja teh napak zanemarjanja železniških povezav, začnemo odpravljati tam, kjer je večji del papirja, že pripravljenega, to je gorenjska železniška proga. Ta proga je bila zgrajena za časa takratnega še avstro-ogrskega cesarja Franca Jožefa 130 let nazaj. Signalizacija ne tej progi je stara 40 let. Prehitevalni tiri, ki naj bi omogočali gladko izmenjavo prometa in hitrejši tok vlakov, so prekratki. Zaradi podvzdrževanja je hitrost vlakov na določenih odsekih omejena na 50 km in seveda se množijo okvare in seveda se množijo zamude. Deležen sem jih bil tudi iz prve roke, pa še vedno sem jih. Konkretno na relaciji Škofja Loka–Ljubljana. Ironično ravno takrat, ko se je sprejemala resorna resolucija, to mislim, da je bilo v drugi polovici prejšnjega mandata. Na tisto sejo sem zamudil. Zamudil sem – zakaj? Zato ker mi je zamujal vlak. Ne vem, kako je po drugih delih države, ampak vsaj pri nas na Gorenjskem so zamude Slovenskih železnic ponarodele. Postale so ljudska šala. Nihče ne vzame resno urnika. Greš na spletno stran Slovenskih železnic, tam malo pogledaš, kdaj približno vlak pelje, in to tako čez palec vzameš kot kalkulacijo. Malo se igraš tombolo. Kako lahko pričakujemo, da bodo ljudje iz cestnega prometa migrirali na tire, če tako osnovna stvar, kot je točnost vlaka, ko pripelje in odpelje s postaje, ni zagotovljena? Pa potem še veselica na progi. Pa se vlak vmes pokvari, pa se dve uri čaka lokomotiva ali pa zamuja mogoče tovorni vlak z nasprotne strani in čakaš in stojiš na železniški postaji v Medvodah 10 minut, 20 minut, da se vlaka lahko križata. Mi bi se morali danes pogovarjati o tem, kako bo gorenjska proga dobila dva tira. Ne pa o posodobitvi enega, za katerega naš amandma zagotavlja sredstva. Kako bi dobili dva tira. Čisto iz prakse v tem Državnem zboru vem, da razen na ravni plehke retorike blaginja državljank in državljanov – v tem konkretnem primeru to, da imaš ti udoben, točen, zanesljiv, hiter železniški prevoz – večine poslank in poslancev ne zanima. Razen takrat, ko malo zgleda, da bo treba iti na volitve. Ampak morda vas zato prepriča vsaj naslednji argument. Pa bom samo zadovoljen, tudi če rečemo, da je točnost javnega potniškega vlaka zato pozitivna stranska posledica, ravno tako, samo da je. Tir gorenjske proge, ta en samcat, osamljeni tir je naša ključna povezava na sever v Avstrijo in naprej. Od Kranja naprej proti Jesenicam je ta proga že zdaj v 90 % zasedena. Vi bi pa radi gospodarsko rast, radi bi lepe številke, da se obračajo, da se proračunska malha polni. Radi se hvalite tudi s tem, kako je Slovenija izvozno gospodarstvo. Kako boš ti karkoli izvozil, če fizično nimaš prostora na železnici, da bi hitro in učinkovito to robo poslal v tujino? No, mogoče imamo še tistih 10 % fore, da stanje še ni tako zelo akutno, ni še tako zelo zatečeno. Glede na to, da je velik del dokumentacije za gorenjsko progo narejen, je ključna stvar, da tem preteklim prepopušarskim naporom sledijo še proračunska sredstva. Zato smo v Levici vložili amandma. Enega k proračunu za 2020, ki je doživel podporo tudi na Odboru za finance, drugega k proračunu za leto 2021. Z njima zagotavljamo skupaj 70 milijonov evrov, ki jih projekt posodobitve gorenjske proge krvavo potrebuje. Naslednje leto pravimo, dajte 30 milijonov, leto kasneje dajmo za posodobitev gorenjske proge nameniti 40 milijonov. Ja, celotna investicija je ocenjena in uokvirjena na 113 milijonov evrov plus DDV, razlika med 70 in teh 113 plus DDV pa se lahko pokrije iz proračuna 2022. Navsezadnje ravno nasprotniki tega amandmaja in tovrstnega popravka proračuna v korist železniškega prometa pravijo, kako pa še ni vse naštimano, kako pa vsega tega denarja ne potrebujemo takoj. Naslednje leto pa še leto kasneje za to razdobje priskrbimo 70 milijonov evrov, ostalo lahko pride z zamikom v letu 2022. Te letnice niso kar ena kaprica. Nadgradnja gorenjske proge je bila predvidena zaradi tega, ker se sočasno dogajajo dela na karavanškem predoru. Zato da se cela infrastrukturna žila ne zamaši dvakrat, da se to lahko naredi samo enkrat, je izjemno pomembno, da ta dva projekta, Karavanke plus posodobitev gorenjske železnice, sovpadeta. Tudi tega se nisem jaz izmislil, to je bila državna ideja, državna strategija, samo izvesti jo je treba. Drugače bomo posledice plačevali z obrestmi. Tako kot jih na splošno že zdaj. Zaradi podhranjenih vlaganj, natančneje nevlaganj v železniško infrastrukturo nam potem število potnikov na slovenskih železnicah upada. Da je šlo praktično za done deal, narejeno stvar, zmenjeno, pričajo tudi vsa pisma, pobude, ki so prišla v javnost in priromala na vrata Ministrstva za infrastrukturo iz lokalnih skupnosti, županov in vseh ostalih zainteresiranih. Občine po Gorenjski, zelo konkretno, mislim da je ena izmed bolj glasnih v javni razpravi občina Radovljica, imajo v svojih proračunih rezervirana sredstva, s katerimi bodo po dogovoru z državo, usklajeno z državo financirale dostope do linijskih in izvenlinijskih objektov v kontekstu te prenove gorenjske železniške proge. In kaj zdaj? Saj ni, da občine ne morejo narediti proračunov, če ti amandmaji za železnice ne bodo sprejeti, bodo to tudi morali narediti. Lokalne skupnosti po praktično celi Gorenjski so bile pripravljene nameniti svoja sredstva, pa so že zdaj podhranjene, so bila pripravljene nameniti svoja sredstva za to, da se gorenjska železniška proga prenovi in posodobi. Z dobrega razloga sem jih naštel nekaj že v prav tej razpravi. Kljub temu da je bila to zmenjena stvar, kljub temu da so se lokalni proračuni že sprejeli, na lepem kar tako, v resnici vam ne vem povedati, ne najdem, ne razumem, zakaj bi Vlada pa zanjo Ministrstvo za infrastrukturo to naredilo, da resna postavka za posodobitev gorenjske železniške proge izpade iz proračuna. Dela se tunel, istočasno naj bi se posodobila železnica, zato da nista dva zamaška, da je samo eden, lokalne skupnosti imajo rezervirana sredstva, potem pa vlada svoje lastne proračunske plane vzame v roko, prime rdeč kuli in prečrta. In posodobitev železniške proge je odšla. Po trditvah resornih predstavnikov Vlade se je zamaknila samo v nemudno bodočnost. Ampak v tej državi imamo obilo zgledov, kako začasne prestavitve vitalno potrebnih projektov v nemudno prihodnost, postanejo trajne, ta nemudna prihodnost pa kar naenkrat postane oddaljena prihodnost. Kako se je nekaj naredilo učinkovito, za časa tovrstnih zgledov pa v naši državi in v vladnih ravnanji manjka. Če naberemo dovolj glasov za ta dva naša amandmaja, ki lahko revitalizirata gorenjsko železnico, bo to ena izmed dobrih praks omejenega števila, prgišča dobrih praks, kako se to dela. In do leta 2022, mogoče do leta 2023, dajemo tukaj nekaj manevrskega prostora, je gorenjska železnica lahko posodobljena in projekt izpeljan tako, kot je bil zamišljen. Letnice, ki jih omenjam, predvideva tudi področna resolucija, sprejeta v Državnem zboru, da naj bi se gorenjska železnica prenovila, posodobila do leta 2022. V tej resoluciji tudi piše, da se bo večina del opravila v letih 2020 in 2021. Kako, hudirja, naj se ta dela opravijo in izpeljejo, če zanje ni denarja? Posodobitev v resnici ne predvideva nič tako drastičnega. Ne, to ni izgradnja drugega gorenjskega tira, ne glede na to, kako si noro želim, da bi danes to bila debata. Govorim o izgradnji podvozov, priključkov, ki lahko zamenjajo pogosto nevarne linijske prehode, zaradi katerih mora tudi kakšen vlak morda malo počasneje peljati, ki naj posodobijo dotrajane železniške postaje, ki naj uredijo signalizacijo, da ne bo neprestano crkovala, posodobijo kakšen tir in podobno. Žal se ne pogovarjamo se o celovitem remontu gorenjskega prometa v smeri trajnostne mobilnosti pa vlaka, na katerega se boš usedel in boš v 15 minutah praktično s katerega koli gorenjskega konca v Ljubljani, vmes pa boš imel wifi. Žal se ne pogovarjamo o tem, pogovarjamo se o veliko bolj temeljnih coklih, ki jih rabimo postaviti, da bomo tovrsten promet na tirih v korist potnika, v korist okolja sploh kadarkoli lahko imeli. Nadgradnja te gorenjske proge, njena posodobitev z vidika celotnega proračuna v resnici ne stane kaj prida denarja. To ni drugi tir za 1,2 milijarde. Skupni znesek znaša dobrega 100 milijona. In je to vitalni prispevek k učinkovitemu delovanju železniškega prometa na Gorenjskem. Nekaj nazaj, še ne dolgo nazaj v tem mandatu smo se pogovarjali na seji delovnega telesa o izgradnji avtocestnega ringa okoli Ljubljane, še enega obroča, češ, povečuje se promet, povečuje se število avtomobilov na cestah, mi se pa moramo zdaj nujno na vsak način začeti pripravljati in investirati v beton, v asfalt, da potegnemo še en krog okrog Ljubljane. Ampak to je ta stvar pri prometu, pri mobilnostih – cesta hrani samo sebe. Ko boš ti potegnil več ceste, potegnil širšo cesto, boš potegnil še en krog ringa okrog Ljubljane – kaj boš dobil? Še več avtomobilskega prometa. Ko boš ti poskrbel za železniško povezavo, ki stane nekje tam, tam, kakor avtocesta, se bo povečal pretok potnikov in dnevnih migracij, ki gredo na vlak in ne na cesto. Ljudje se pripeljejo hitreje, udobneje, niso živčni, ker čakajo na vpadnicah. Študije, ki so bile narejene konkretno za ljubljansko urbano regijo, kar je malo nesrečno poimenovanje, če hočemo gledati geografsko, ker to zajema praktično celotno osrčje Slovenije, pravijo, da bi se število potnikov na slovenskih železnicah oziroma število potnikov, ki se umaknejo s cest, z resno posodobitvijo železniškega omrežja na določenih relacijah povečalo tudi za 100 %. Ali veste, katera je ena, če ne celo prva, izmed relacij, ki jo v teh študijah najdemo, da bi se število potnikov najhitreje pa najprej povečalo? Kranj—Ljubljana. Gorenjska proga. Prvič, ne potrebujemo še več avtoceste okoli Ljubljane. Kjer so ceste dejansko potrebne, je slovenska periferija, kamor že z avtom normalno ne prideš, kaj šele, da bi tam razmišljali o železniških tirih pa o pogostem vlaku, pa tako naprej. Dajmo za tiste konce najprej postaviti cesto. Ampak tak konec ni osrednja Slovenija. V osrednji Sloveniji je potrebna železniška investicija. Prva investicija, ki se mora zgoditi, prva trasa, ki naj bo te investicije deležna, je gorenjska železniška proga. Hvala.
Hvala lepa. Besedo želi še poslanec Zvone Černač. Izvoli.
V Slovenski demokratski stranki smo tudi vložili amandma za gorenjsko progo. Ta investicija je bistveno bolj upravičena kot gradnja nadtirne proge Divača–Koper – več kot desetkrat nižja vrednost. Umeščena je v Strategijo razvoja prometa Republike Slovenije v taki časovnici, kot je bilo omenjeno. V tej strategiji lahko beremo, da je projekcija leta 2030 preko 13 milijonov ton tovora, prepeljanega po tej železnici. Za primerjavo: drugi tir 19 milijonov in 3 milijone 300 tisoč potnikov po gorenjski železnici. Za primerjavo – drugi tir samo 700 tisoč potnikov. Ta amandma je več kot upravičen. Projekt je ready to go, manj kot 115 milijonov v dveh letih, in tudi izvedljiv. Pomembna je tudi ta časovnica, ki naj bi potekala sočasno z gradnjo druge cevi predora Karavanke.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2550 – Ministrstvo za okolje in prostor ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podporne dejavnosti na področju okoljske politike ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Upravljanja z vodami ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Ravnanje z odpadki ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Stanovanjska dejavnost ter dva amandmaja Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Zvonko Černač, izvoli.
Koalicija si je v pogodbo napisala, da bo za stanovanjske dejavnosti namenjala 0,4 % BDP letno, to pomeni približno 160 milijonov evrov. Nekaj od tega denarja je v proračunu namenjenega, tako da predlagamo 150 milijonov evrov za stanovanjsko dejavnost. Če se bodo želeli uresničiti projekti, ki jih sedanja vlada za prihodnja leta napoveduje, bodo ta sredstva še kako potrebna. Tako da predlagamo, da koalicija uresničuje pogodbo, ki jo je sama podpisala. V prid teh uresničitvi gre naš amandma, ki dviga sredstva za stanovanjsko dejavnost za vsa področja na nivo 0,4 % BDP, kot ste si v koalicijski pogodbi sami zapisali.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2555 – Direkcija Republike Slovenije za vode ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje z vodami ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2611 – Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Kreiranje delovnih mest ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Štipendije ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Programi socialnega varstva ter štiri amandmaje Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Primož Siter, imate besedo, izvolite.
Najlepša hvala. Lep dober večer. Govorimo o sila pomembnih programih, socialnovarstvenih programih, ki lahko rečemo, in ne pretiravam, rešujejo življenja. Govorimo o osnovnih členih sistema socialnega varstva, v katerega je bilo samo v preteklem letu vključenih slabih 160 tisoč uporabnikov. Ni napak, če rečem, če ponovim, da socialnovarstveni programi rešujejo življenja. Govorimo o najbolj ranljivih skupinah, o brezdomcih, o žrtvah nasilja in tako naprej, ki so vključeni v te programe, ki so sicer zakonsko definirani kot dopolnilo javnih socialnovarstvenih storitev, ampak v bistvu pa gre v veliko primerih za neko osnovno socialnovarstveno storitev, ki jim jo država nudi. Problem, s katerim se na tem področju srečujejo, je dejstvo, da čeprav za temi programi vsebinsko, strokovno stojijo predani ljudje, strokovnjaki, je problem v tem, da se kriza v njihovem delovanju vleče že od leta 2011 oziroma še od prej, ko so bili deležni varčevalnih ukrepov, pa se od takrat stvari za njih niso spremenile. Strokovni sodelavci v teh programih pa zaradi slabih plač in slabih delovnih pogojev bežijo v tujino. In da se ne zgodi na tem področju neka socialna drama ali pa socialna bomba, mi enostavno predlagamo, da se ta sredstva povečajo v meri, kot predlaga amandma. Toliko na kratko. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Dolgotrajna oskrba ter amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Kolega Siter, izvolite.
Hvala lepa. Zopet smo pri dolgotrajni oskrbi oziroma pri domovih za starejše. Številka, ki je v tem konkretnem področju namenjena v proračunu za leto 2020, je zelo skromna, če sem prijazen v svojem besednjaku, oziroma sramotna, če vam lahko povem po pravici. 14 milijonov, kar glede na demografsko sliko in na kazalce, ki v tem področju kažejo v prihodnost, ne bo rešila nobenega problema. Mreža javnih zavodov, domov za starejše občane je ne samo skrhana, ampak v kompletnem kaosu. Niti slučajno ne odgovarja na trenutno potrebo, to je 11 tisoč čakajočih ljudi. Včeraj sva si z ministrico za delo izmenjala nek dialog s poslanskim vprašanjem, kjer me je opomnila, da tukaj ne štejemo podvojenih prošenj in tistih ljudi, ki pošiljajo prošnje na različne konce v različne domove. Ne, tista številka je v bistvu še hujša. 11 tisoč ljudi v tem trenutku čaka. 54 tisoč prošenj je v tem trenutku v obravnavi, pa mreža domov za starejše v tem trenutku ne more nasloviti reševanja tega problema. Država je bila do sedaj v zadnjih 14 letih v popolni ignoranci, kar se tiče reševanja te težave. Ljudje čakajo. Na voljo je ena prosta postelja v domovih po celi državi. Na Hrvaškem se polnijo domovi s slovenskimi starostniki. Strokovni kader iz slovenskih domov za starejše beži v Avstrijo. Stanje je katastrofalno. Vlada pa v tem trenutku temu področju namenja 14 milijonov, kar je dosti za popraviti kakšno streho, pa zaflikati kakšno fasado, kakšen kozmetičen popravek narediti. Niti slučajno pa to ni rešitev, ki bi rešila demografijo, ki bi rešila potrebo 11 tisoč ljudi. Niti ene konkretne gradnje novega doma za starejše ne moremo pričakovati iz tako konservativne številke. Jaz si upam in želim, da bo Vlada v prihodnje bolj resno vzela to problematiko, vsaj s tem obljubljenim zakonom o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi prišel enkrat do konca mandata ali do konca leta ali do novembra ali do aprila. Vse te zgodbe smo slišali. Da se zbrihta vlada in da končni vidi, da podeljevanje koncesij, kot se je to dogajalo v teh 14 letih, ni rešitev. To je biznis. Je dober biznis za nekaj posameznikov, da se zapufajo in potem njihove pufe plačujejo oskrbovanke, oskrbovanci, njihove družine, lokalne skupnosti in vsi, ki plačujejo za njihovo predrago nastanitev, ki je včasih dvakrat plačana. Jaz srčno upam, da bo vlada bolj strateško pristopila k tej stvari. Če ne drugega, da njeni poslanci potrdijo ta naš amandma, ki temu področju nameni skozi obe leti dodatnih 60 milijonov, kar je potreba na terenu, preračunana v številko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2613 – Inšpektorat Republike Slovenije za delo ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Urejanje in nadzor na področju dela ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi še kdo razpravljati? Poslanec Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pet let, sedaj teče drugi mandat, sem že v Državnem zboru in v tem času je amandma, ki povečuje sredstva za delovno inšpekcijo, postal praktično že folklora. Čisto vsakemu proračunu smo ga dali, nikoli ni bil sprejet. Vsakič, ko je v Državnem zboru kadarkoli potekal Odbor za delo, za socialo ali karkoli drugega, se je lahko slišalo, »ne, ne, mi v resnici ne potrebujemo več zakonske regulacije, da zamejimo deviacije in primere nelegalnega izkoriščanja, mi potrebujemo boljši, krepkejši, bolj rigorozen nadzor, pa se takšna grda praksa ne bo dogajala«. Ampak vedno znova so prišli do proračuna ali pa do rebalansa proračuna, vedno znova smo želeli delovni inšpekciji nameniti dodatna sredstva. In vsakič so isti poslanci, ki so med proračunoma na veliko razlagali na odborih, v javnosti, na plenarnih sejah Državnega zbora, kako mi ne potrebujemo boljših zakonov za zaščito delavca, ampak več nadzora, glasovali proti našemu amandmaju, zato da bi se sprovedlo – kaj? Več nadzora, boljši nadzor nad zaščito delavca. Tokrat predlagamo dvig sredstev v letu 2020 za delovno inšpekcijo v obsegu 1 milijona evrov. Pred kratkim smo obravnavali letno poročilo dela delovne inšpekcije za leto 2018. To poročilo ima iste lajtmotive kot pretekla poročila, ki so iz naslova delovne inšpekcije prišla: premalo kadra, podhranjenost, nezmožnost obvladovanja števila gospodarskih subjektov, ki naj jih delovna inšpekcija pokriva. In to je edini organ v tej državi, na katerega se lahko obrne delavski razred v iskanju svojih pravic. Kateremu delavcu pomaga, če zaradi nezmožnosti delovne inšpekcije, ki je preobremenjena na tisoč in en način, inšpektorat ne ukrepa tako, kot bi bilo treba. Ker manjka kader, kadar je preobremenjen, je izgorel. Tudi pretekla usmeritev inšpektorata pod prejšnjo vodjo gospo Natašo Trček, je bila, da je namesto poglobljenega ukvarjanja z najbolj spornimi primeri, ki bi lahko služili kot opozorilo javnosti, kaj vse delovna inšpekcija zna, zasledovala lov na številke. Delovni inšpektorji so imeli ukaz, dajte na papirju odkljukati čim več rešenih zadev, pa bo vse okej. Kar je absolutno napačna strategija, sploh če imaš ti dobrih 40 inšpektorjev na področju trga dela, ki naj nekako na čirule čarule prečešejo in nadzorujejo, kako delovnopravno zakonodajo upošteva 215 tisoč pravnih oseb, firm, večjih, manjših, ki sami sebi pravijo delodajalci. Kako naj 40 delovnih inšpektorjev to podela? Ne more. Glavni inšpektor zna tudi povedati, in ima prav, da zato, da se kakovosten inšpektor zgradi v služi, je treba veliko časa, veliko energije, da se spozna s svojim delom, da mu je jasna administracija, ki zadaj laufa. Po zaslugi zadnjega poročila o delovanju inšpekcije dela se zato – in sem vesel – ne pogovarjamo več o neposrednih zaposlitvah dodatnih delovnih inšpektorjev, ampak se lahko pogovarjamo o vpeljavi neke funkcije pomočnika, na katero lahko ljudje vstopajo in so nekaj časa na inšpektoratu. V tem času odnašajo tisto zaledno administracijo, ki ni kar ena in nepotrebna, ampak je nujna, da se zgradijo takšni primeri pregona kršitev delavcev, ki potem zdržijo tudi sodno presojo Ministrstva za delo, ki je v tem primeru pritožbena inštanca. V vsem tem času se potem tudi zelo lepo in organsko pripravljajo na to, da eventualno stopijo v čevlje delovnega inšpektorja. Ampak ta inštitucija že zdaj obstaja na papirju in bo na papirju tudi ostala, če inšpektorat nima denarja, da bi pod svoje okrilje vzel še dodatne ljudi. In to neposredno kot delovne inšpektorje ali pa kot junior inšpektorje, ki bolj izvežbanemu kadru pomagajo in ga podpirajo. Še več. Sočasno ko vlada kupuje blindirana vozila in se ti zneski gibljejo v šestmestnih številkah, sedemmestnih številkah, inšpektorat za delo prosi za neka osnovna prevozna sredstva, za nekaj avtekov, nič luksuznega, samo da se bo inšpektor lahko odpeljal v industrijsko cono in tam opravil svoje delo s službenim vozilom, tako kot je treba. Jaz bi z veseljem rekel, ja, pa se lahko usede na vlak, ampak sem prej nekaj deset minut porabil za prepričevanje, da je vlak dobra stvar, ampak da se mora najprej vanj sploh investirati, pa se bojim samo, da sem vam, kolegice in kolegi, kakor bi rekel Cankar, se mi zdi, metal bisere svinjam. Skratka delavna inšpekcija potrebuje neko osnovo voznega parka, osnovna sredstva, s katerimi sploh lahko dela. Pa to niso blindirani avti. To niso valuki 6x6, ki jih hinavsko želite kupovati iz proračunskih postavk, ne vemo v resnici katerih, nismo uspeli tega še raztolmačiti, so se pa znašle te nabave v proračunu. Za to pa je bil denar. Pa za dodatno oborožitev za Nato. Za delovni inšpektorat ni denarja, ker, hej – kdo v tej državi pa šmirgla delavca? Razen pred volitvami. Pa še takrat smo socialisti popolnoma osamljeni, ko govorimo o delavskih pravicah, o pregonu kršilcev delavskih pravic, o tem, da je potrebna podpora za sindikalno organiziranje delavskega razreda. Vsi ostali imate raje kakor ukrepe solidarnosti, družbene pravičnosti, raje kot pravično prerazporeditev tega ustvarjenega bogastva, ki v naši družbi nastaja kot plod in posledica delavskih rok in delavskega mozga, raje kot prerazporeditev, pravično prerazporeditev tega ustvarjenega pokažete čez mejo in rečete: »Glejte ga, begunca!« Pardon, migranta. To vam je bližje. In se tam za milijone postavlja neka ograja, zaradi katere se ljudje utapljajo v Kolpi. Zdaj mi pa povejte, kaj ima slovenski delavec od tega? Čisto nič. Edini, ki ima kaj od tega, je tisti, ki je ograje dobavil. Verjetno je prijatelj od koga. Ko gre pa za zaščito delavskih interesov najbolj neposredno, višino plač, to, da se že obstoječa delavska zakonodaja spoštuje, za kar je pristojna edina resna pristojna inštanca Inšpektorata za delo, za kar pa običajno zmanjkuje denarja iz proračuna v proračun, od amandmaja do amandmaja. Morda komu tukaj prisotnih delam krivic. Vendarle se je na zadnjih volitvah 2018 posadka Državnega zbora nekoliko obrnila in se je spremenila in morda se s tem spremeni tudi sreča delavskega inšpektorata in bo naš amandma, ki mu namenja prepotrebna sredstva za kadrovske okrepitve in za še kaj drugega, sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. S tem prekinjam tudi 2. točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč in srečno pot.