Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Gospe in gospodje. Začenjam 34. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, gospa Vesna Vervega, gospa Irena Kotnik, gospa Marinka Levičar, Violeta Tomić od 19. ure dalje, dr. Mirjam Bon Klanjšček, mag. Branislav Rajić, gospod Franc Breznik, gospod Peter Vilfan, gospod Tomaž Gantar, Miha Kordiš od 17. ure dalje, dr. Matej T. Vatovec, gospod Roberto Battelli in gospod Benedikt Kopmajer. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, Državni svet k 22. točki dnevnega reda, gospo Vlasto Nussdorfer – varuhinjo človekovih pravic k 24. in 25. točki dnevnega reda, dr. Marka Novaka – predsednika Sodnega sveta k 26.a in 26.b točki dnevnega reda, predstavnika Urada predsednika republike k 26.c točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Preden nadaljujemo, bi vas želel samo spomniti tako delavce v Državnem zboru kot vse poslance, da imate do 18. tega meseca čas, da se prijavite na eno zadevo, ki je zadnja v tem mandatu in ki bo prispevala k temu, ko vsi pravimo, da smo vsi ljudje. Prehajamo na določitev dnevnega reda 34. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 6. oktobra 2017, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo.Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 34. seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Postopkovno, mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, Poslanska skupina Nove Slovenije je že pred meseci v parlamentarno proceduro vložila dva zakona, in sicer zakon o sodiščih pa zakon o državnem tožilstvu, s katerima predvidevamo ustanovitev posebnih sodišč in posebnih oddelkov državnega tožilstva za pregon bančnega kriminala. Na prejšnji seji Državnega zbora je večina v tej hiši, in sicer 37 poslancev je oba predloga zakona podprlo. Se pravi, da je zakon šel skozi prvo obravnavo. Potem je sledil odbor. Na odboru je ta dva predloga zakona zavrnilo 9 poslancev. Vi ste te dva zakona uvrstili na petkovo sejo, vendar pa niste predvideli glasovanja. Moj proceduralni predlog je, predsednik Državnega zbora, da uvedete oziroma predlagate, da se o teh dveh zakonih glasuje, ker se nam zdi nesprejemljivo, da 9 poslancev na odboru lahko povozi voljo 37 poslancev na plenarnem zasedanju. Moj proceduralni predlog je, predsednik Državnega zbora, da glasovanje o teh dveh zakonih uvrstite na dnevni red te seje državnega zbora.
Dobro veste, po čem se ravnamo. In ravnamo se po razlagi določb drugega odstavka 61. člena Poslovnika Državnega zbora v povezavi z določbami, ki urejajo obravnavo na matičnem delovnem telesu. Dejstvo, da členi niso bili sprejeti na matičnem delovnem telesu, pomeni, da ni glasovanja, in to je razlaga z 9. 12. 2009. Dokler ta razlaga obstaja in je poslovnik takšen, kot je, proti temu ne morem delovati, ker smo delovali stalno po tej praksi. Postopkovno, mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, jaz sem natančno pregledal, prebral poslovnik. V poslovniku v členih ni niti ene določbe, ki bi prepovedala glasovanje o teh dveh zakonih. In zdaj še en pomemben dodatek. V neki pravni državi naj bi o enakih stvareh odločali na enak način. Če je na odboru Državnega zbora sprejet sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, ta zakon pride v parlament in o tem sklepu Državni zbor glasuje. Če pa je očitno na odboru sprejet ali pa je glasovano proti temu zakonu, pa glasovanja ni. Tukaj ni nobene logike. Če pogledate, je vsebina popolnoma enaka, torej da večina na odboru glasuje proti zakonu ali da večina na odboru sprejme sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. In vi, predsednik Državnega zbora, ker je to, o čemer ste prej govorili, parlamentarna praksa, to ni zapisano v poslovniku, imate možnost, da neposredno uporabite poslovnik in glasovanje o teh dveh zakonih uvrstite na dnevni red. V nasprotnem primeru pa morate razumeti, da se bodo še dodatno razplamtele razne teorije zarote, da se večina resnično boji pregona bančnega kriminala. Še enkrat poudarjam, je nedemokratično in je nesprejemljivo, da 9 poslancev v tem državnem zboru povozi voljo 37 poslancev. Zakon je bil v prvi obravnavi sprejet.
V tem mandatu je glede te določbe že bila seja poslovniške komisije. Ta seja je potrdila tisto razlago, ki je do sedaj bila, torej ni bila sprejeta drugačna razlaga poslovnika. Dokler ni sprejeta drugačna razlaga poslovnika in dokler ni spremenjen poslovnik, žal, ne morem delovati v nasprotju s tem, ker bi na ta način diskriminiral vse tisto, kar je bilo pa do sedaj na ta način že narejeno. Žal tukaj res ne morem pomagati in odločitev je v skladu tako s poslovnikom kot z odločitvami Komisije za poslovnik. Zakaj še enkrat na isto zadevo? Dodatni predlog? Za dodatni predlog ima besedo mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, meni se ta praksa zdi resnično krivična in nepoštena, ker se ne morem strinjati s tem, da bi se parlamentarni postopki končevali na odboru Državnega zbora, ne pa na plenarnem zasedanju Državnega zbora. Ker pravite, da je to stvar poslovnika, vas prosim, če lahko kot predsedujoči tej hiši sprožite postopek pred poslovniško komisijo, da te procedure spremeni.
Tisto, kar lahko naredim, je, da vas bom podprl pri vašem predlogu na poslovniški komisiji, da se o tem razpravlja. Na to, kako se bo pa poslovniška komisija odločila, pa ne mislim vplivati. Sedaj pa res končamo s to zadevo in smo nazaj pri 1. točki dnevnega reda. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 37 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom in drugim odstavkom 245. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslanca in poslank opozicije ter na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade Republike Slovenije. V zvezi s to točko so se danes opravičili: dr. Maja Makovec Brenčič, ministrica za izobraževanje, znanost in šport do 15. ure, gospod Karl Erjavec, minister za zunanje zadeve, mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica za finance, gospod Gorazd Žmavc, minister, odgovoren za področje odnosov med Republiko Slovenijo in avtohtono slovensko narodno skupnostjo v sosednjih državah ter med Republiko Slovenijo in Slovenci po svetu, ter dr. Peter Gašperšič, minister za infrastrukturo. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar. Dr. Anže Logar, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala, predsednik. Čez dvanajst let naj bi se vsi vozili v električnih vozilih, leta 2050 pa naj bi bili vsi srečni. Tega sicer ni v koalicijski pogodbi, ki jo je sprejela ta vlada oziroma ta koalicija, je pa nekaj drugega, citiram: »Za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne inštitucije, nadzorne inštitucije in inštitut pravne države je treba opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko ter materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank.« Velika naloga na začetku koalicijskega sporazuma. Vemo pa, da je realnost vse prej kot drugačna sedem mesecev pred potekom roka trajnosti te koalicije. Če gremo zdaj v realnost. V kabinetu predsednika Vlade je v posmeh zapisu v koalicijski pogodbi zaposlen Anton Žunič, podpisnik milijonske pogodbe o odpravnini za Marjana Kramarja, ki nas je kasneje stala 1,3 milijone evrov, in visoki funkcionar ali pa upravnik Factor banke, ki nas je stala skoraj 300 milijonov evrov. Za pravosodnega ministra ima predsednik Vlade Gorana Klemenčiča, ki je bil, takrat še šef KPK, seznanjen z milijardnim pranjem denarja v Novi Ljubljanski banki, pa ni obvestil o tem ne tožilstva, ne policije skladno z veljavnimi uzancami. Za državnega sekretarja na istem ministrstvu je zaposlen oziroma imenovan Darko Stare, ki je bil šef preiskav na KPK in ki je podobno kot njegov predstojnik na KPK ravnal v nasprotju z normativno podlago. Na čelo Policije sta postavili Marjana Fanka, ki je bil v času preiskovanja zadeve Farrokh pomočnik direktorja uprave kriminalistične službe in je bil neposredni prejemnik dopisovanja v zvezi z zadevo Farrokh. Policija je takrat, tik pred nastopom vlade gospoda Janeza Janše, zadevo zaprla tako, da jo je postavila v tekoče zadeve, skratka, da postopoma odide v izbris, ni pa ravnala tako, kot pravi 148. člen Zakona o kazenskem postopku. Na čelu Specializiranega državnega tožilstva pa želite ohraniti Harija Furlana, torej osebo, ki je bila seznanjena z zadevo na čelu NPU. Kako naj organi, ki jih vodijo osebe, ki so bile v času teh malverzacij na funkcijah in bi morale opraviti svoje naloge, pa jih niso, sedaj vlivajo zaupanje in novo vero v preiskovanje in vladavino prava ter delo organov pregona pod vašo vlado in izpolnijo koalicijsko zapoved, ki ste jo dali v tem koalicijskem sporazumu?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovani poslanec dr. Anže Logar. Glede bančne luknje in številnih drugih malverzacij, ki so zelo oslabile naš bančni sistem, naj najprej rečem, da je res zaveza te vlade, da bo storila vse, kar mora, in to tudi dela, da pripomore k temu, da bodo storilci za takšna dejanja odkriti, sankcionirani pred pristojnimi organi in zato vzpostavljamo ustrezen pravni okvir in izvajamo druge aktivnosti, ki jih Vlada lahko. Če pogledamo, večina kreditov, ki so povzročili bančno luknjo, je bila najetih v obdobju 2004–2008. Potem so se takratne in naslednje vlade nekako težko znašle v tej situaciji, kajti niso se zavedali obsežnosti in možnih posledic krize, ki je sledila. Nato so se začele na to odzivati. Naša vlada je tista, ki je zdaj prišla v situacijo, ko mora čim bolj spodbuditi postopke na tem področju, da se čim prej zaključijo. Naj povem, da policija že od leta 2012 pa do danes obravnava tovrstne sume kaznivih dejanj. Od 1. 1. 2013 do 30. 9. 2017, se pravi do septembra letos je policija zaznala in evidentirala 258 sumov kaznivih dejanj, s katerimi so bile oškodovane tako komercialne banke kot banke v državni lasti. V tem obdobju je policija podala na pristojna državna tožilstva 106 kazenskih ovadb za 138 kaznivih dejanj. S temi ovadbami je bilo, nekoliko skrajšujem statistiko, ampak navajam podatke točno, je bilo ovadenih 157 bančnikov, ugotovljena škoda na podlagi zgolj teh podanih kazenskih ovadb pa znaša 456 milijonov evrov. Seveda se ti procesi še nadaljujejo, vendar pa se od leta 2015 število zaznanih kaznivih dejanj na tem področju zmanjšuje in je trenutno v preiskavi še 35 takšnih sumov, ki jih policija preiskuje. Tukaj so zadeve zdaj predvsem v rokah državnega tožilstva in šle bodo, upam, čim prej do sodišč, kjer bodo obravnavane pred sodišči in kjer bo prišlo do končnih razsodb, policija pa jih obravnava še en del in je pozorna na to, kako naprej. Vi ste želeli pozornost preusmeriti s svojim vprašanjem na konkretne ljudi, na konkretna imena, torej ljudi, ki danes delujejo v okviru vlade, njene administracije in podobno. Meni se zdi taka razprava, takšen javen linč, kot ga želite tukaj uprizarjati, neprimeren. Namreč nobena od teh oseb, kolikor vem, ni bila niti ovadena, sploh pa ne pravnomočno obtožena, če govorim zdaj o vseh skupaj, za kakršnokoli kaznivo dejanje s tega področja. Če so bile podane ovadbe, torej so v teku, se bodo verjetno pred tožilstvom, kasneje pred sodiščem izkazale za verodostojne ali ne. Ampak v tem trenutku nimam nobenega konkretnega, oprijemljivega razloga, da bi lahko glede na navedeni koncept menil, da niso primerne za opravljanje funkcije. Nasprotno, verjamem, da opravljajo svojo nalogo odgovorno. Naj povem to, da naša vlada, in tukaj se ne želim spuščati v osebne diskreditacije, je nastopila funkcijo potem, ko je bančna luknja že zdavnaj nastala in ko so posledice čutili vsi državljani zelo močno. To se je dogajalo v prejšnjih obdobjih, ampak mi smo se odločno lotili ne le preiskave bančne luknje, ampak tudi sistemskih sprememb ter ukrepov, da do zlorab davkoplačevalskega denarja več ne bo prihajalo. Tako smo denimo, če navedem samo nekaj ukrepov, ker časa ni dovolj, uredili dostop do podatkov, varovanih kot bančna tajna. Potem smo za osebe, ki so z DUTB v pravnem razmerju, vzpostavili naznanilno dolžnostzvišale so se kazni za korupcijska kazniva dejanja zoper gospodarstvo in zoper uradno dolžnost, podaljšani so zastaralni roki za korupcijska kazniva dejanja z 10 na 20 let, okrepljena je učinkovitost pregona. Mi smo 30 novih zaposlitev izvedli na Državnem tožilstvu, bistveno smo ga okrepili, to je bila največja okrepitev Državnega tožilstva od osamosvojitve dalje. Potem smo olajšali dokazovanje naklepa v zvezi s storitvijo kaznivega dejanja zlorabe položaja in tako naprej. Bom mogoče še v nadaljevanju uspel pojasniti kaj več. Zelo veliko sistemskih sprememb smo sprejeli, ki omogočajo policiji, tožilstvu in sodiščem, da ta dejanja ustrezno sankcionirajo, tako da počakajmo, da bodo postopki končani.
Dr. Anže Logar, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Predsednik Vlade je izpostavil, da sem poimensko omenjal ljudi. Tako kot bomo poimensko označevali to vlado z vlado Mira Cerarja, ne pa Vlado Republike Slovenije in tehtali njen uspeh, bomo uspeh posameznih organov merili tudi po delu predstojnikov teh organov. Zato je normalno, da če osebe, ki so bile zapletene ali vpletene v neke druge posle, potem prevzamejo odgovorne funkcije, se poraja upravičen dvom, da bodo to funkcijo uspešno izpeljale. Zdaj podobnih kadrovanj vlade Mira Cerarja ali pa njenih pod-institucij je še celo morje. Jaz jih lahko naštevam cel dan, če bomo izglasovali, da se bo o tem razpravljalo v Državnem zboru, ampak poglejte, Preiskovalna komisija za ugotavljanje odgovornosti v bančnem sistemu je eno leto nazaj soglasno sklep, da se pozove Ministrstvo za pravosodje, da pripravi vse potrebno za oblikovanje sodišča za pregon finančne kriminalitete oziroma bančne kriminalitete. Kaj ste v enem letu naredili? Zavrnili ste predlog neke opozicijske poslanske skupine. Naprej. Pred enim mesecem je preiskovalna komisija predlagala in Državni zbor je sprejel, da se od SDH zahteva priprava poročila za zadevo Farrokh v največji državni banki NLB. Kaj ste v enem mesecu naredili? Konkretno prosim. V koalicijskem sporazumu imate zahtevo, da se zahteva odškodninska in materialna odgovornost članov uprave in nadzornih svetov dokapitaliziranih bank. Kaj ste na tem področju konkretno vi naredili? Koliko zahtev ste dali? In zelo konkretno: Ali gospod Klemenčič pri vas še uživa zaupanje glede na vse zadeve, ki so se dogajale v zvezi z njegovo preteklo funkcijo in tudi vseh postopkov, ki so padali na sodišču? Hvala lepa.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Spoštovani gospod poslanec, vi veste, da imam za ta odgovor še dve minuti. Zastavili ste toliko vprašanj, da bi za resen odgovor potreboval bistveno več. Naj samo to najprej pojasnim. Pravite, da je treba ugotavljati odgovornost individualno in poimensko. Jaz se s tem vedno strinjam, ampak ne kar tako, da nekoga obtožite brez dokazov. Jaz ne poznam, da bi kdorkoli od teh, ki ste jih navedli, bil v kakršnemkoli kazenskem postopku, se pa spomnim marsičesa iz preteklosti in mislim, da ko bomo imeli čas, ko ne bo razprava potekala na dve, tri minute časa, bo zelo zanimivo ugotavljati, kdaj je nastala bančna luknja, kdo ni storil tistega, da bi jo preprečil in tako naprej. Ampak o tem verjetno bomo govorili kdaj drugič in tudi tam bodo konkretna imena lahko na voljo. Bi pa dejal še enkrat, da ni res, da se ta vlada ne ukvarja s tem problemom. Ta vlada je vzpostavila, kot sem navedel in lahko bi še navajal, pa ni časa, kar veliko sistemskih sprememb, ki omogočajo učinkovitejše pregon vseh teh dejanj, ki so povezana z oškodovanjem bank, davkoplačevalskemu denarju in tako naprej. Absolutno tudi zavračam razne obtožbe, da glede zadeve Farrokh nismo aktivni. Kot veste, sem tukaj že Državnemu zboru pojasnil, da pričakujem in sem tudi naložil pristojnim organom, da ukrenejo vse potrebno, da se te zadeve dodatno raziščejo. Če bodo te zadeve pripeljale do nekih ugotovitev na ravni policije, drugih državnih organov, urada za pranje denarja, karkoli, bodo naprej procesirane. Tako kot bo tudi še naprej potekala, in to zelo pozdravljam, preiskava, ki bo potekala pred preiskovalno komisijo, ki bo še posebej naslovila prav to vprašanje. Tako tudi menim, da je zelo dobro, da potekajo vse tri preiskave oziroma zasliševanja pred tremi komisijami Državnega zbora, ne nazadnje tudi pred vašo, ki je že opravila kar nekaj dobrega dela. Tako bomo skupaj, Vlada, Državni zbor, vsi nosilci, tudi pristojna ministrstva zaokrožili sliko. Bistveno je pa to, glede bančne luknje so zadeve bile v večini primerov od Policije predane Državnemu tožilstvu. Zdaj se procesirajo, in to ni več pristojnost Vlade. Ti organi delujejo neodvisno od Vlade po strokovnih kriterijih in kot predsednik Vlade lahko samo pričakujem in izrazim javni poziv, da se tej postopki pač v skladu s stroko čim prej prevedejo na sodišča, da se bodo tam zaključili. Verjamem, da bodo dobili tudi ustrezne epiloge, še posebej, ker vzpostavljamo boljši pravni okvir, kot je bil v preteklosti, da se bodo lažje krivci razkrili in kaznovali. Hvala lepa.
Dr. Anže Logar, imate besedo za postopkovni predlog, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala, predsednik. Jaz mislim, da je treba iti naproti predsedniku Vlade, ko je dejal, da v treh minutah nima dovolj časa, da razjasni vse, kar je želel v zvezi s to temo povedati, čeprav v teh zadnjih treh minutah ni odgovoril na niti eno moje vprašanje. Ni odgovoril na to, ali zaupa pravosodnemu ministru gospodu Klemenčiču, ni odgovoril, ali je SDH naročil, Vlada kot skupščina, da pripravi Nova Ljubljanska banka poročilo o zadevi Farrokh, in ni odgovoril o konkretnih aktivnostih, ki jih je Vlada sprejela na področju priprave specializiranega sodišča za pregon organizirane kriminalitete. Tri zelo kratka vprašanja, ki terjajo tri zelo kratke odgovore. Lahko so enozložni – da, ne. Kljub temu mislim, da je treba, kot sem rekel, prisluhniti predsedniku Vlade in mu je treba iti naproti, da o tem pripravimo eno razpravo v Državnem zboru, kjer bomo lahko na te zadeve odgovorili. Me pa čudi, da predsednik Vlade, stranka SMC, ki ima v rokah tako pravosodno kot notranje ministrstvo, torej dva ključna vzvoda za preiskovanje bančne kriminalitete ali kriminalitete pranja denarja, največje upe polaga na preiskovalno komisijo, ki jo vodi spet poslanec SMC za preiskovanje v tej zadevi. To pa je rahlo nenormalna ali pa nenavadna shema polaganja upov v razrešitev odgovornosti. Ampak razumem, da je bil v dilemi, v časovni stiski, zato predlagam, da o tem opravimo podrobno preiskavo. Bi pa zaključil z besedami predsednika Vlade, s katerimi je šel na volitve, namreč dejal je: »Za zmago zla je dovolj že to, da dobri ljudje ne storijo ničesar.« Če smatramo, da so v Vladi dobri ljudje, se zdi, kot da do sedaj na področju bank, pregona bančne kriminalitete niso storili ničesar ali zelo malo. Časa imate sedem mesecev. Če želite biti dobri ljudje tudi na koncu, čas se izteka, tako da predlagam, da vsaj tu v Državnem zboru mi sprožimo to razpravo, opravimo zelo podrobno razpravo s prisotnostjo predsednika Vlade, ki bo lahko vse razložil in tudi povedal, ali še zaupa pravosodnemu ministru gospodu Klemenčiču.
Dr. Anže Logar, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Violeta Tomić, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Že daljnega leta 2011, se pravi pred 6 leti in pol je ta državni zbor z dvotretjinsko večino sprejel deklaracijo o položaju narodnih skupnosti pripadnikov narodov nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji. Več kot 10 let traja organiziran boj skupnosti Albancev, Bošnjakov, Črnogorcev, Makedoncev, Hrvatov in Srbov za ureditev njihovega položaja in statusa z vpisom v ustavo. Žal pa je bilo sprejetje te deklaracije edina stvar, ki smo jo uspeli v skoraj četrt stoletja naše države narediti. Iz te sprejete deklaracije izhaja jasna namera in tudi zaveza države, da bomo celovito obravnavo, status in pravice uredili na ravni ustave. To je tudi pravzaprav edina primerna rešitev, ki bi v ustavi zagotovila podlago za urejanje kulturnih pravic s posebnim zakonom. Več kot tri leta pa je tudi minilo, odkar ste vi predsednik Vlade in odkar ste podpisali koalicijsko pogodbo, ki kot ukrep na področju političnega sistema in človekovih pravic pod točko 12 vsebuje tudi zavezo za ureditev kolektivnih pravic narodnih skupnosti pripadnikov nekdanje SFRJ v Sloveniji, a kljub temu do danes na tem področju niste naredili čisto nič. Mi v Levici za razliko od vas dosledno spoštujemo svoje predvolilne obljube in se dosledno zavzemamo za spoštovanje človekovih pravic. Ravno zato smo pripravili tudi predlog za dopolnitev Ustave, ki bi v Ustavo zapisal, da so Albanci, Bošnjaki, Črnogorci, Hrvati, Makedonci in Srbi, ki živijo v Sloveniji, manjšinske narodne skupnosti ter da se njihov položaj in kolektivne pravice uredijo z zakonom. Za začetek postopka pa je potrebnih 20 podpisov poslancev. Kljub vaši jasni zavezi v koalicijski pogodbi zahtevanega števila podpisov še nismo dobili in poudariti želim, da nismo dobili prav nobenega podpisa od koalicijskih poslancev, ne od največje SMC, niti Desusa, niti Socialnih demokratov. Zato vas sprašujem: Ali kot predsednik Vlade in predsednik največje koalicijske stranke podpirate ustavno priznanje položaja in kulturnih pravic narodnih skupnosti po izvoru iz razpadle SFRJ? Ali nameravate uresničiti zavezo, zapisano v vaši koalicijski pogodbi? Ali ste vi sami oziroma vaše mnenje razlog za to, da poslanci SMC še niso prispevali podpisov za spremembo Ustave. Hvala za vaše odgovore.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, spoštovana poslanka Violeta Tomić. Najprej naj povem, da tako osebno kot predsednik Vlade in tudi kot predsednik Stranke modernega centra, SMC, menim, da je položaj narodnostnih skupnosti nekdanje SFRJ kot tudi ostalih narodnostnih skupnosti za Slovenijo zelo pomemben in ureditev tega položaja je predpogoj za njihovo integracijo, za pravzaprav korist, ki jo imamo od tega, ne samo oni, ampak vsi Slovenci, ki z njimi skupaj sobivamo. Stranka SMC pa tudi sam osebno in kot predsednik Vlade spodbujamo vse ukrepe, torej podpiramo vse ukrepe, ki gredo v korist teh narodnostnih skupnosti in njihovemu dobremu sožitju z nami tu v Sloveniji. V ta namen, vemo, da ima nekatere ključne pristojnosti Ministrstvo za kulturo in njegov pristojni urad. Tako se že od začetka mandata pogovarjamo tudi s predstavniki teh skupnosti o zakonskih izboljšavah ureditve njihovega položaja v Sloveniji. Naj povem zelo jasno, da sem osebno naklonjen tudi možnosti, da bi se posebne kulturne pravice, torej posebne pravice na kulturnem področju teh narodnostnih skupnosti, predvsem pripadnikov bivših republik nekdanje skupne države, lahko uredile tudi z Ustavo, na ustavni ravni. Seveda pa moram poudariti to, kar vemo vsi in kar je zelo pomembno izpostaviti, da imajo vsi ti ljudje, ti naši sodržavljani, pripadniki teh narodnostnih skupnosti po Ustavi že zagotovljene vse možnosti, da izražajo svojo pripadnost svojemu narodu, skupnosti, da se krepijo svoj jezik, nacionalno identiteto, kulturo. To ne nazadnje daje kot pravico kot neko možnost tudi deklaracija, ki smo jo sprejeli pred leti. Je pa res, da bi se dalo na teh področjih zadeve še izboljšati, ampak za to je potreben tudi nek konsenz s strani skupnosti, kajti teh skupnosti je kar nekaj v Sloveniji, več društev, s katerimi smo v pogovoru. Ko bomo prišli do nekega konsenza, bomo na zakonski ravni vsi skupaj z veseljem dopolnili ta katalog pravic oziroma obseg pravic na kulturnem področju – do jezika, izražanja neke pripadnosti, kulturnega udejstvovanja in tako naprej. Je pa tako, bodisi da gre za takšno vrsto ustavne spremembe bodisi da gre za bolj korenito, kot jo predlagate vi, ko gre za spremembo celo statusa oziroma vzpostavitev nekega novega statusa teh manjšin, je to pravzaprav zelo zahtevna naloga, ki jo v prvi vrsti izvede Državni zbor, kajti potrebna je absolutna večina, torej dvotretjinska večina vseh poslancev za takšno ustavno spremembo. Iz dosedanje prakse vemo, da je neprimerno in narobe, če z neko sprožitvijo postopka, denimo ustavnega postopka v tem primeru, dobijo predstavniki teh skupnosti nek občutek, da bo prišlo do ustavne spremembe, v resnici pa za ustavno spremembo ni dovolj volje, ni dovolj glasov v celotnem političnem prostoru. Ravno to sem tudi sam ugotovil s pomočjo nekaterih, ki so preverjali to podporo med samimi poslanci v Državnem zboru. Za enkrat ni realno pričakovati, kolikor imam informacijo, da bi lahko do takšne ustavne spremembe prišlo. Če se bo izkazalo, da jo podpirata dve tretjini vseh poslancev, temu nikakor ne bom nasprotoval. Kot sem rekel, je pa jasno, da je to zelo odgovorno. Če sprožiš postopek za ustavno spremembo, je zelo pomembno, da ga potem do konca izpelješ korektno, tako kot se pravzaprav spodobi – tako za parlament kot za tiste, ki jih ta ustavna sprememba zadeva. Jaz menim, da je tukaj treba še naprej absolutno delati vse dobro in najboljše, kar moremo, za pripadnike teh skupnosti. Verjamem, da lahko dosežemo neke zelo konstruktivne spremembe na zakonske ravni. In če se bomo uskladili jutri, pojutrišnjem, sem prepričan, da jih bomo sprejeli nemudoma. Glede ustavne spremembe pa moram spoštovanemu zboru prepustiti to možnost, da oceni, ali lahko do nje pride. V takem primeru, če se bo postopek začel, bo Vlada zagotovo v njem zelo tvorno sodelovala. Hvala lepa.
Violeta Tomić, imate besedo, da obrazložite zahtevo za dopolnitev odgovora.
Predsednik Vlade, jaz ne vem, kako naj ta vaš odgovor sploh jemljem resno. Res. Ali naj poudarim, koliko neresnic ste navedli, ali naj poudarim prej vašo popolno nepripravljenost za rešitev tega? Najprej ste rekli, da je potrebna dvotretjinska večina za spremembo Ustave. Vi imate to večino in velik vpliv znotraj koalicije in nikakor ne prelagajte odgovornosti na druge, ker to je popolna laž, da potem nimate nikakršne moči tukaj. Druga stvar, ki popolnoma ne drži, je, da se te kulturne skupnosti niso med sabo uskladile. Tukaj imam memorandum iz leta 2014, kjer so podpisi prav vseh, imate tukaj predstavnika albanske narodne skupnosti, bošnjaške, črnogorske, hrvaške, makedonske in srbske. Oni so složno prosili Vlado, da se ta zadeva uredi. Od leta 2014 ni prišlo to na mizo in na dnevni red razprave. Vaše sodelovanje in posluh pri njihovih utemeljenih predlogih ni nikakor tvorno, niti kreativno. Na Svet Vlade za vprašanja narodnih skupnosti pripadnikov narodov nekdanje SFRJ so pred kratkim tudi naslovili zahtevo po prekinitvi tri leta trajajočega molka v zvezi s tem in me zanima: Kaj ste storili v zvezi s tem? V deklaraciji je bila jasno omenjena sprememba Ustave in je bila sprejeta z glasovi več kot 60 poslank in poslancev. Kako lahko ignorirate in popolnoma zaobidete voljo teh poslancev? Kakšni so vaši konkretni argumenti proti dopolnitvi Ustave, kajti, kot vemo, je ta edini primeren način za dosego priznanja statusa in kulturnih pravic? Hvala za dopolnitev.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. V bistvu bom lahko zelo kratek, ker sem večino stvari že povedal. Najprej naj ponovno povem, da je dvotretjinska večina tisti kriterij, ki je potreben za izpolnitev pogoja, da pride do spremembe Ustave. Če obstaja ta dvotretjinska v Državnem zboru, če obstaja ta volja, bom zelo vesel, ker bo potem do take spremembe, ki je najboljša za to narodno skupnost, zagotovo prišlo. Ampak jaz poudarjam, da po mojih informacijah tega soglasja ni in ne nazadnje še predlog ni vložen. Jaz verjamem, da je to zadeva, na katero mora pravzaprav odgovoriti Državni zbor. To je zadeva, ki zadeva predvsem ustavodajalca, to je Državni zbor. Vlada pa bo tukaj vedno pomagala z informacijami, s pobudami, z vsemi možnimi sredstvi, ki so ji na voljo. Naj rečem, da ni res, da ni potekal dialog. Seveda je potekal dialog v več segmentih s predstavniki teh skupnosti. Tudi Stranka modernega centra je imela nekaj pogovorov z njimi in verjamem, da tudi ostale. Preverjamo politično voljo, da se uskladimo, kje bi lahko naredili skupaj najboljše za njih. Jaz vam zagotavljam, da če bo prišlo do uskladitve v prihodnjih tednih ali mesecih glede možnosti zakonodajnih sprememb v korist pripadnikov teh skupnosti, bo Vlada zanesljivo to predlagala, če ne tudi poslanske skupine same. Po drugi strani pa, kot rečeno, glede ustavne spremembe Vlada ni tista prva, ki bi v tem primeru lahko zagotovila, da do nje pride. Zato je potreben ta nadaljnji dialog, nek kontakt, ki bo pripeljal do tiste volje, da se bo to zgodilo. Torej toliko bi povedal. Ni pa res, da govorim neresnice. To pač odločno zavračam. Hvala.
Violeta Tomić, imate besedo za postopkovni predlog, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Glejte, po toliko pretečenih letih, ko se ni na tem področju zgodilo čisto nič, mislim, da je skrajni čas, da te zadeve uredimo in da to vprašanje končno zapremo in priznamo njihov status na edini primeren način. Zdaj to lahko naredimo le tako, da se v Državnem zboru začne postopek za spremembo Ustave. Vse to, kar ste prej navedli, je stvar postopka. Mi smo želeli samo 20 sopodpisov, da bi lahko odprli razpravo o tem. Vi imate možnost in če pridobite glasove 52 koalicijskih poslancev, naše imate, verjetno boste dobili tudi predstavnike manjšin, se zna zagotoviti ta potrebna dvotretjinska večina, vendar najprej moramo pokazati voljo do tega. Ravno zato mislim, da je nujno, da na naslednji seji opravimo o tem razpravo, kajti vi ste ustavni pravnik in veste, kakšen postopek je tukaj najboljši in da se vse to, kar ste izpostavili, tehta in spreminja šele potem, ko se postopek sploh začne. Vaš odgovor jaz ne jemljem kot nič drugega kot izmikanje mojemu vprašanju. Kako bomo zapisali, kako bo postopek tekel, da bo rešitev najbolj primerna, je seveda stvar Ustavne komisije in strokovne skupine, ki bo imenovana. Torej to ni razlog vsaj za to, da niste zagotovili vsaj podpore Poslanski skupini Levice pri naši pobudi in da niste zagotovili potrebnih 20 sopodpisov. Predlagam, da se na seji opravi razprava o tem vprašanju in da končno zapremo vprašanje manjšine in odpravimo te krivice, kajti to je naša dolžnost. Stvar ni minorna, gre za več kot 200 tisoč državljank in državljanov Republike Slovenije in po Ustavi so vsi državljani enakopravni. In še nekaj bom rekla, Slovenci v vseh državah, ki so nastale po razpadu bivše SFRJ, uživajo mnogo več pravic, kot jih mi, ki naj bi bili nek vzor na tem ozemeljskem področju, zagotavljamo manjšinam, ki prihajajo iz razpadle bivše skupne države. Tako da jaz upam, da me boste podprli pri zahtevi za to razpravo, kajti čas je, da to uredimo. Hvala.
Violeta Tomić, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanje. Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Spoštovani predsednik Vlade, pri svojem delu se pogosto srečujem z ljudmi, ki potožijo, da živijo v državi, ki ne zagotavlja enake obravnave za vse državljane. Res tudi sama opažam, da izgleda, kot da imamo res dve pravni državi. Ena velja za male ljudi, pridne in delavne, ti so tudi za male prekrške kaznovani z visokimi kaznimi, ki jih morajo hitro plačati, čeprav so kazni pogosto nesorazmerne teži prekrška. Druga pravna država namreč velja za določene izbrance, tako imenovane »velike ribe«, ki jim je dovoljeno prav vse, tudi nepoštenost in pohlep, pa za to ne odgovarjajo. Slovenija ne sme biti država, v kateri veljajo dvojna merila. Poglejmo samo bančno luknjo, o kateri pogosto govorimo. Za 5 milijard evrov visoko bančno luknjo, ki smo jo zakrpali davkoplačevalci, nihče izmed odgovornih bančnikov ni ne kazensko in ne odškodninsko odgovarjal. Je to pravična država? Zato vas sprašujem: Kaj bo Vlada naredila, da bo zagotavljala pravično državo, v kateri bodo zakoni veljali za vse enako? Moj cilj namreč je in cilj Nove Slovenije, da Slovenija končno postane pravična domovina za vse. Če velikih lumpov ne bomo preganjali, potem dajemo poštenim državljanom slab zgled in upravičeno so žalostni in izgubljajo zaupanje v državo in njene inštitucije. Nepoštenost mora biti kaznovana, sicer se bo vedno znova ponavljala tudi v prihodnosti. Tudi zaradi tega ker Slovenija ne nudi enakih pogojev za vse, jo mladi zapuščajo. Torej imate dodatno možnost, prej ste rekli, da je premalo časa, da poveste: Kaj bo vaša vlada naredila, da bo zagotovila bolj pravično državo, v kateri bodo zakoni veljali za vse enako?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovana poslanka Ljudmila Novak. Dosledno spoštovanje načel pravne države je zagotovo eden najpomembnejših ciljev in zavez te vlade in k temu smo se, kot pravite, zavezali tudi v koalicijski pogodbi. Razumem ljudi, ki ocenjujejo in mnogi tudi utemeljeno, da pravna država ne deluje optimalno, da je pravica prepogosto prepočasna, in da ni vedno povsem nepristranska, kot bi morala biti. To je dejstvo, ki pač obstaja. Ampak tudi zato, da to presegamo, postopno, vendar vztrajno, smo v tem mandatu naredili že kar veliko, torej da bi stanje izboljšali. Tam, kjer imamo pristojnosti, to se pravi na organizacijskem, zakonodajnem in kadrovskem področju. Vemo pa, da izvršna veja oblasti ne more ne tožiti ne soditi namesto tožilca ali sodnikov, niti ne more preiskovati na način, da bi politiki preiskovali, ampak to delajo strokovnjaki, kot so inšpektorji, policisti in drugi. Tako da je odgovornost za spremembo tudi na teh organih. S tem se ne izogibam odgovornosti Vlade, ampak to je treba zelo jasno povedati, da je pravzaprav odgovornost za pravno državo porazdeljena na vse. Torej del odgovornosti nosijo organi odkrivanja, del tožilstvo, del sodstvo, del Vlada z ministrstvi, del pa nosimo vsi državljani. In tukaj bi bilo treba reči, da je včasih pravna zavest med državljani še prešibka in jo treba spodbujati, tako kot jo spodbujamo tudi pri organih. V mandatu te vlade smo predvsem na področju pregona najzahtevnejše gospodarske kriminalitete, kot sem prej že deloma dejal, glede bančništva, sprejeli številne ukrepe. Nekatere ste v obliki zakonskih sprememb potrdili tudi poslanci v Državnem zboru. To je še posebej pomembno zato, ker s tem naslavljamo skozi pregon za kazniva dejanja in druga kaznovalna ravnanja pravzaprav tiste, ki so najvplivnejši v družbi, ki so na najvplivnejših mestih in položajih, in s tem dejansko skušamo izenačiti to pozicijo, da bi prišli do večje enakopravnosti, ki si jo vsi želimo. Tako smo med drugim, kot sem že prej rekel, zvišali kazni za korupcijska kazniva dejanja, podaljšali zastaralne roke za gospodarska in korupcijska kazniva dejanja, zaostrili smo zakonodajo, in to kazensko zakonodajo na področju davčnih utaj in pranja denarja. Omejili smo denimo možnost, kar pogosto zasledimo v časopisih, možnost zlorab zdravniških opravičil z namenom izogibanja kazenskem sankcijam, kar nekaj je teh ravnanj, in mogoče najpomembnejši, če navedem še enega, spremenili smo elemente kaznivega dejanja zlorabe zaupanja pri opravljanju gospodarske dejavnosti. To je tipično kaznivo dejanje za bančno in gospodarsko kriminaliteto, ki je sedaj primerljiva z drugimi evropskimi ureditvami in omogoča lažje dokazovanje. Se pravi, Vlada dela to, Državni zbor sprejme potem zakon, da kazniva dejanja za ene in druge, torej manj premožne, bolj premožne, na položajih, tiste druge, so takšna, da bodo tudi tisti, ki so tam zgoraj, kot pravimo, v bankah, v strukturah oblasti, v vrhu podjetij odgovarjali. Pozablja se, da je bilo do te spremembe, ki sem jo zdaj uvedel in je bila na predlog Vlade v Državnem zboru potrjena lani, Slovenija med državami, ki je med evropskimi državami zahtevala kar najvišjo stopnjo dokazane krivde za bančne malverzacije, to se pravi, da je bilo pri nas najtežje odkrivati te bančne malverzacije. Če mi ne bi te spremembe naredili, bi še danes mnogi, ki se bodo zdaj znašli pred sodišči, ne odgovarjali za svoja dejanja. In poudarjam, ti postopki so v teku, vendar so v domeni tožilstev in morajo priti do sodišč. Na to pa mi nimamo neposrednega vpliva, politika na to ne sme vplivati in prav je tako. Tukaj mora delovati pravna stroka in tukaj apeliramo na pravno zavest in odgovornost nosilcev teh funkcij. Ta vlada je pripravila tudi obsežne spremembe ključnega predpisa, ki določa pravila igre, nek tempo in odgovornost v predkazenskih in kazenskih postopkih, to je ZKP, Zakon o kazenskem postopku, ki že več kot 20 let ni bil spremenjen. Tukaj vas pozivam, da ga podprete pri ponovnem glasovanju, kajti prav tukaj bo prišlo do veliko takih sprememb, ki bodo prinesle to enakost v pravu, predvsem pa tudi to, da bo tisti, ki večji kriminal zagrešijo, ki so na odgovornejših položajih, bolj sankcionirani. Naj samo navedem nek primer. Minuli teden je potekala že stota obravnava ponovljene sodbe o sojenju v zadevi Balkanski bojevnik. Zakaj? Ker imamo takšne predpise, da lahko višja sodišča stalno vračajo zadeve na nižja. Novela ZKP pa bo od višjih sodišč zahtevala odločitve in ne vračanja na prvo stopnjo.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Spoštovani predsednik Vlade, saj pogosto poslušamo, kaj vse ste naredili, žal pa še vedno ne vidimo pravih učinkov. Še vedno navadni ljudje plačajo za majhen prekršek 3 tisoč evrov kazni, kot na primer za podarjen izdelek na nekem sejmu, medtem ko nihče od teh, ki so naredili bančno luknjo, za to še vedno ni odgovarjal. Žalostno je, da neka komisija Državnega zbora ugotovi več o tej bančni luknji in o pranju denarja kot pa pristojne državne inštitucije. To pa je zaskrbljujoče. Vsi poznamo ta primer pranja iranskega denarja v NLB in da naj bi bila banka opozorjena, Vlada, vsi naj bi bili opozorjeni, inštitucije naj bi to delale, rezultata pa ni. Vse je potihnilo, če ne bi bilo te preiskovalne komisije, še vedeli ne bi za to. Zato pa vas sprašujem: Kaj pa bi vi naredili, če bi bili obveščeni, da se v državni banki pere denar v takih razsežnostih, kaj bi vi naredili kot predsednik Vlade? In sprašujemo se tudi: Ali tudi v tem času potekajo podobna dejanja v državni banki, ali smo sedaj bolj varni, ali smo varni ali pristojne inštitucije dovolj dobo delajo, da to preprečijo? Kako vi temu sledite in kaj bi vi naredili, če bi bili obveščeni o takem dogajanju?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Če bi bil obveščen o nezakonitem ali hudo neetičnem ravnanju, bi ukrepal na način kot lahko, to je pozval bi pristojne organe, predvsem policijo, inšpektorje in druge, da zadevo nemudoma raziščejo, primejo storilce takih dejanj in se potem postopki s tem nadaljujejo. Zdaj me vi sprašujete, kaj bi naredil, ampak to bi morale narediti prejšnje vlade. Ne nazadnje ste bili vi v eni takšnih vlad in jaz zdaj stalno poslušam – bančna luknja. Zakaj pa imamo bančno luknjo, zakaj pa je bila, zakaj pa smo vsi plačali potem toliko milijardi, da smo jo zapolnili? Zato ker v nekem obdobju ni bilo dovolj kontrolnih mehanizmov. Pa to ni zdaj obtožba, ampak to je ugotovitev nekega dejstva, ki ga želite vsi, ki ste takrat vodili državo, zakriti in zdaj pozornost preusmerjati na našo vlado. Naša vlada ni naredila bančne luknje, naša vlada tudi verjamem, da vzpostavlja boljše in bolj ustrezne mehanizme, da do nje ne bo prišlo in tudi da ne bo prišlodo drugih malverzacij v bančništvu. In verjamem, da smo danes bistveno bolj varni, kot smo bili v času 2004–2008 ali 2008–2014. In primer pranja denarja v NLB, to se je zgodilo v času prejšnjih vlad. Kot sem rekel, takoj ko smo za to izvedeli, smo ukrepali kot lahko. Pristojni organi so dobili navodila, da zadeve natančno raziščejo, kolikor se da, ne moremo pa sprejemati retroaktivnih predpisov za nazaj, ker je to protiustavno, lahko samo v skladu z zakoni zdaj ukrepamo, kot zmoremo. Ukrepamo na ravni Vlade, ukrepamo na ravni Državnega zbora in bomo videli, kam bodo zdaj ta preiskovalna ravnanja privedla. Če bo prišlo do tega, da najdemo krivce in ugotovimo, da je šlo za nezakonita ravnanja, kar je zelo verjetno še posebej v tem primeru, ki ste ga omenili, verjamem, da bodo pristojni organi ukrepali. In to je vse, kar lahko rečem. Absolutno kot predsednik Vlade zagovarjam pravno državo, enakost pred zakonom in to, da je treba ukrepati in tistega, ki je storil nekaj narobe, poslati pred sodišče, obsoditi in kaznovati. Konec. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Seveda imam to postopkovno zahtevo, kajti ne smemo dati miru vsem institucijam v državi, da dejansko odkrijemo, kdo so tisti, ki so povzročili bančno luknjo. Nikakor nisem obtožila vas, spoštovani gospod predsednik, da ste to vi storili, samo vprašala sem vas, kako bi vi ukrepali, če bi za to izvedeli. Predsednik Vlade mora ukrepati, mora se pozanimati, do kakšnih rezultatov so prišle pristojne institucije. Ne sme in ne more gledati stran, torej je odgovoren. Če bi sama za to vedela, bi zagotovo ukrepala, tako pa nisem vedela, čeprav sem eno leto sedela v Vladi, vendar bančna luknja se je dogajala veliko prej. Želim samo, da tisti, ki so jo naredili, za to odgovarjajo, da ste vi tisti, ki pristojne institucije k temu pozivate, zahtevate od njih, da se to v resnici zgodi. Sem pa razočarana, moram priznati, da je bil na odboru zavrnjen oziroma sta bila zavrnjena naša zakona o specializiranem državnem tožilstvu in sodišču za pregon bančnega kriminala, kajti v prvem branju je večina poslancev to podprla. Podprli smo tudi poročilo o dogajanju v NLB, kjer smo prav tako želeli, da se to dodatno razišče, da ustanovimo za to okrepljene pristojne organe. Tako da sem zdaj razočarana, da ste to na odboru zavrnili in da o tem niti v Državnem zboru ne bomo glasovali. Žal potem tudi ne morem verjeti, da resno mislimo. Vsekakor pa zahtevam ponovno razpravo o tem, da damo tudi poslanci jasen znak vsem lopovom in tudi pristojnim institucijam, da moramo priti zadevi do dna, da se nam ne bodo kar naprej ponavljale enake stvari.
Gospa Ljudmila Novak, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Gospod Matjaž Han, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor! V Sloveniji imamo v zadnjih nekaj letih solidno gospodarsko rast, ki se kaže v različnih statističnih kazalnikih, kot sta rast družbenega bruto proizvoda in predvsem tudi kot nižanje brezposelnosti. Jaz mislim, da smo na to lahko še kako ponosni. Razlog za te statistične kazalnike jaz vidim predvsem v tem, da Evropa na nek način gospodarsko napreduje in pa tudi odločitve naše, vaše vlade in tudi prejšnjih vlad so pripeljale do tega, da je Slovenija prišla iz te krize. V tem mandatu smo sprostili nekatere varčevalne ukrepe, nekatere pa še moramo sprostiti. Zagotovili smo, da bodo najrevnejše skupine, predvsem upokojenci prejemali višje prejemke in premaknili smo tudi nekatere pomembne infrastrukturne projekte. Ob tem seveda ne smemo, gospe in gospodje, pozabiti na pomen in vlogo občin, ki so v najtežjih časihgospodarsko-socialne krize nosile veliko breme. Kljub temu da niso imeli dovolj sredstev, so znali z evropskimi sredstvi ta investicijski cikel peljati tja, kjer je v bistvu država takrat na nek način počepnila. Zato je pomembno, da znamo z občinami ohranjati nek partnerski odnos, da bo ta partnerski odnos koristil občankam in občanom. V zadnjih štirih letih je bilo nekaj narejenega, tudi nekaj zelo dobrega, pa še vedno moramo ugotoviti, da številni ljudje, med njimi tudi nekateri, ki so v ranljivejši skupini, živijo težko in niso občutili vse te posledice gospodarske rasti ali pa te dobre statistične kazalnike. In vi veste, predsednik Vlade, da od statističnih kazalnikov ljudje žal ne morejo v trgovino po kruh in po zadeve, ki se jih tičejo vsak dan. Zato vas na nek način, spoštovani predsednik, sprašujem tudi v luči volitev, da se ne bomo na nek način vsi skupaj razbili in da ne bomo preveč obljubljali: Kateri so predvideni ukrepi odpravljanja varčevalnih ukrepov po posameznih resorjih? Katere so ključne investicije, ki bodo pospešile gospodarsko rast, odprle nova delovna mesta, da bomo na nek način ta mandat pripeljali mirno do konca? Hvala lepa.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec Matjaž Han, hvala za vaše vprašanje. Kot ste sami rekli, Vlada si, verjamem, z vsemi vami v Državnem zboru prizadeva, da bi storila čim več za ljudi. Navsezadnje smo tu samo zaradi tega, da delamo za ljudi. Če odgovorim glede tega, bi najprej odgovoril glede sproščanja varčevalnih ukrepov. Zavedam se, da je to nek proces, vendar mislim, da gre za neke ukrepe, ki so že na vidiku in so pomembni ter bodo tudi ljudem prinesli kar nekaj dobrega. Tako denimo glede pokojnin. Uskladitve pokojnin so bile letos, pa tudi leta 2016 celo višje od predvidenih rednih uskladitev. Kot veste, smo usklajevali tudi izredno pokojnine in letni dodatek je bil letos ponovno izplačan vsem upokojencem, prihodnje leto bo izplačan v polni meri. Vsi omejitveni ukrepi na področju pokojnin bodo tako odpravljeni že prihodnje leto. To, mislim, da je zelo pomembno. Glede plač javnih uslužbencev je s sindikati že dogovorjena odprava plačnih anomalij najslabše plačanim javnim uslužbencem do vključno 26. plačnega razreda. Potekajo pa še pogajanja za odpravo anomalij za zaposlene nad tem, torej 26. plačnim razredom, ter za postopno odpravo preostalih varčevalnih ukrepov, kot so napredovanja, regres, premije za kolektivno dodatno pokojninsko zavarovanje. Glede transferjev posameznikom in gospodinjstvom. Leta 2018 bodo otroški dodatek ponovno prejele družine, ki spadajo v sedmi in osmi dohodkovni razred, kar pomeni tudi okoli 45 tisoč otrok. Prav tako se bodo z letom 2018 sprostili ostali varčevalni ukrepi na področju družinskih prejemkov, se pravi pomoč ob rojstvu otroka, dodatek za veliko družino, starševska nadomestila. Omenili ste občine. Postopno sproščanje omejitev se kaže tudi v ponudbi občinam, da bi povprečnina v letu 2018 znašala 551 evrov, kar je petnajst evrov več, kot je bilo predvideno. V prihodnjih dveh letih je za sofinanciranje investicij občin iz državnega proračuna zagotovljenih 6 % skupne primerne porabe, po 3 % za povratne in 3 % za nepovratna sredstva. Največji in najboljši socialni ukrep pa je, kot ste sami omenili, zaposlenost, to, da ljudje lahko delajo. To bomo lahko spodbujali še naprej. Tu imamo zaenkrat res kar dobro situacijo, ampak ne smemo biti z njo že zadovoljni. To moramo spodbujati z investicijami. Najbolj pomembne bodo investicije na prometni infrastrukturi. Gre za posodabljanje železnic, cest, predvsem pa je tukaj pomembna investicija v drugi tir in v tretjo razvojno os. Pomembna je tudi energetika. Kot veste, smo nedavno odprli hidroelektrarno Brežice, ki je največji energetski okolju prijazen projekt v tem mandatu, in nadaljujemo aktivnosti na hidroelektrarni Mokrice. Enako pomembno je tudi to, da nadaljujemo z izgradnjo verig hidroelektrarn na srednji Savi, torej da nadaljujemo s tem. Potem bomo investirali v telekomunikacije in v pametna omrežja, kar bo pomembno prispevalo k rasti BDP. Pri predelavi lesa smo letos namenili preko 12 milijonov evrov naložb v centre za zbiranje in predelavo lesa, kar se bo pospešeno izvajalo že v prihodnih šestih mesecih. Energetska sanacija upravnih sodnih stavb, izobraževalnih ustanov in drugih objektov prinaša multiplikativne učinke. Tudi prioritete, ki jih je Vlada sprejela letos, ko smo oblikovali proračun, so pomembne, tako bomo več denarja vložili v znanost, kar je zadeva, ki prinaša pomembne multiplikativne in razvojne učinke. Ne nazadnje je pomembno, da vlagamo dovolj tudi v varnost, kajti varnost je predpostavka vsega. Ne bi bilo gospodarske rasti, ne bi bilo uspešnega gospodarstva, če ne bi imeli varne države, politične stabilnosti in vseh ostalih dejavnosti, ki pomagajo našemu, hvala bogu, zelo uspešnemu gospodarstvu, in to smo mu lahko hvaležni. Ob tem bomo vlagali posebej tudi v kmetijstvo, v vire energije, kot sem rekel, pa tudi v zdravstveno varstvo, izobraževanje, znanost, kot sem že omenil, pa tudi v šport. Investicije se povišujejo in tudi na zasebnem področju predvidevamo, da bodo v porastu in to naj bi peljalo z ostalimi spodbudami v neko sme, ki smo jo začrtali, torej v več dobrega za ljudi, v to, da se bodo tudi njihove življenjske situacije postopno še izboljševale. Za to se bom prizadeval kot predsednik Vlade do konca mandata in verjamem, da bomo to počeli vsi skupaj tudi naprej. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Han, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Verjamem, predsednik, midva ne bova ta moment ljudi prepričala, da nisva bila dogovorjena za to vprašanje. Pa nisva bila. Enostavno je treba včasih izpostaviti tudi nekatere zadeve, ki so vendarle pozitivne v tej državi. Kot sem rekel, to ni zasluga samo te vlade, tudi prejšnja vlade so naredile kar pomembne in težke odločitve, in takrat ni bilo enostavno, da je danes gospodarstvo v takšni kondiciji, kot je. Bi pa še nekaj rekel pozitivnega, kaj se je v Sloveniji naredilo v zadnjem tednu. To, da sta se sindikat in gospodarstvo usedla za eno mizo in sedaj sporočilo, kako gospodarstvo peljati ven. Se pravi, novi obrazi – gospa Jerkič in gospod Gorjup sta naredila neko veliko pozitivno stvar, in to pozdravljamo tudi Socialni demokrati. Zdaj pa, predsednik, še vedno ne štima, kar se tiče črpanja evropskih sredstev. Tam smo ostali na 10 % od tistega, kar bi lahko naredili. Ta novi sistem EMA ne funkcionira. To midva veva, in to je slabo. Če ne bomo to popravili, potem s to finančno perspektivo in zaključkom, ne bo nič. To je ena stvar. Druga stvar, ki jo vidim, veliko nevarnost je ta dogovor s sindikati in glede plačnih nesorazmerij. Enkrat bomo morali v tej državi jasno povedati, da so nekatere službe v državi premalo plačane, nekatere pa žal preveč. Če ne bomo zagrizli še v to kislo jabolko, potem se tej Sloveniji zaradi vseh drugih dobrih ukrepov ne piše nič dobrega. Mogoče vaš komentar. Bi pa glede evropskih pa kohezijskih sredstev in črpanja pa vendarle prosil nek boljši odgovor. Hvala lepa.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Res je, spoštovani gospod poslanec, za ta vprašanja, odgovor nisva bila dogovorjena. Dejstvo je, da si prizadevamo v Vladi, si sam prizadevam s tem, ko vodim Vlado, da tisto, kar je dobrega bilo v preteklosti, v preteklih vladah, v celotnem sistemu, v gospodarstvu, kjerkoli, nadgrajujemo, to moramo krepiti. Kar pa je bilo slabega, in teh slabih praks je bilo kar nekaj, tudi razvad in podobnega, pa moramo postopno odpravljati in spreminjati na bolje. In to naša vlada počne, in to je moja vizija tudi za naprej. Na ta način gre edino lahko Slovenija v prihodnost. Kar zadeva plačne anomalije, se strinjam. Obstajajo in jih postopno odpravljamo, ni pa to enostaven proces. Gre za številne človeške usode, za primerjave med poklici, ki so pogosto zelo težavne. Lahko samo zagotovim, da se tukaj zelo trudimo, da bi torej pogasili tisto, kar je gorelo v preteklih letih, da bi vsaj vzpostavili nek kolikor toliko normalen okvir sistema. Nas pa čakajo, jaz sem prepričan, tudi v prihodnjem mandatu prav te naloge, kako narediti celoten sistem plač, posebej v javnem sektorju, bolj pravičen, bolj tudi funkcionalen in spodbuden, da bodo tisti, ki delajo bolje, lahko še bolje nagrajeni. Kar zadeva evropska sredstva. Tukaj pospešujemo proces črpanja. Vi veste, da smo se ob zaključevanju prejšnje perspektive izredno izkazali, počrpali skoraj vsa sredstva, da pa smo potem na prehodu v novo perspektivo padli v isto situacijo kot vse države, ko zastane črpanje za nek čas in ga je treba zdaj izrazito pospeševati. Na tem delamo in se trudim tudi sam spodbujati pristojne ministre, da se tukaj trudijo, da bomo čim bolj pospešili ta proces, da bomo imeli nek investicijski naboj tudi s tega zornega kota. Tudi mene veseli, da gospodarstvo, gospodarska zbornica in predstavniki sindikatov v določenih konstruktivnih zadevah sodelujejo, da pokažejo neke smeri, ki so koristne. Tudi tukaj je Vlada v dialogu z njimi in verjamemo, da bomo tudi tukaj našli rešitve. Tako da gremo naprej z dialogom, s posluhom, pa vendar tudi z jasno zavestjo, da moramo državo ohraniti kot dobrega gospodarja, ki skrbi za javne finance in dela napredek postopno, vendar zanesljivo v dobro ljudi. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Ja, zelo lepo. Za trenutek, kljub temu da nisem v osebni krizi, sem imel občutek, da vidim dedka Mraza in ne predsednika Vlade. Ampak to vzemite kot vložek. Moje poslansko vprašanje pa se nanaša in ga postavljam [[…]]
Mir v dvorani!
[[…]]ministru za pravosodje in je precej podobno temu, o čemer je govorila gospa Novakova. Poglejte, jaz sem zastavil pisno vprašanje ministru, ki se nanaša na to: Kaj bo ukrenila Vlada oziroma on kot pravosodni minister, da bi zagotovili neko poenotenje sodne prakse? Govorim torej o poenotenju sodne prakse. Poglejte, mi imamo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Mir v dvorani!
[[…]]primere, o katerih sem govoril na seji Državnega zbora tudi v četrtek, ki so pravzaprav v nebo vpijoči in se dogajajo znotraj pravosodja, pa se pravzaprav ne bi smeli. Naj navedem recimo primer, o katerem je govoril tudi predsednik Vrhovnega sodišča v zadnjih Odmevih, mislim, da v petek. Vprašali so ga, zakaj so bili v primeru Kanglerja uporabljeni prisluhi, starejši od dveh let, in zakaj ne v primeru Jankoviča, ko so bili pa uničeni. Predsednik Vrhovnega sodišča je govoril o ustavni odločbi, da je vmes nastopila neka ustavna odločba. Jaz imam to ustavno odločbo pred seboj in o tem ne govori. To je ustavna odločba z dne 24. marca 2017. Če je še kakšna druga ustavna odločba, jaz upam, da jo bo minister omenil, ampak ta o tem ne govori. Primer, ki ga navajam, je v nebo vpijoč. Na eni strani se dokazi uničijo, pridobljeni na isti način, na podlagi istega zakona, na drugi strani pa se dokazi, starejši od dveh let, uporabijo. Primer, ki za moje pojme ni dopusten. Gremo naprej. Zelo težko bodo ljudje razumeli, spet bom govoril o istem zakonu in o istem predpisu in o dveh osebah. Težko bodo ljudje razumeli, vsaj jaz ne razumem, kako je mogoče, da nekdo za tisoč 500 evrov nezakonito nakazanih za volilno kampanjo nekdanjega predsednika države Türka dobi opomin, nekdo drug pa dobi 5 tisoč evrov denarne kazni za 100 evrov, nakazanih na prav tako nezakonit način mariborskemu županu Fištravcu. Minister, govorim o istem zakonu, o istih členih zakona in o tako različni sodni praksi. Mi imamo tudi primere, na katere me tudi ljudje opozarjajo, ko recimo sodišča v delovnopravnih sporih, identičnih delovnopravnih sporih odločijo popolnoma drugače. Kaj je torej s poenotenjem sodne prakse? Hvala.
Minister za pravosodje, mag. Goran Klemenčič, imate besedo za odgovor.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani dr. Gorenak, poslanec, ostale poslanke in poslanci, kolegice! Neenotna sodna praksa v Sloveniji je problem. Vi sicer izpostavljate iz takih in drugačnih razlogov zmeraj bolj ali manj spolitizirane primere, ampak na splošno: neenotna sodna praksa v Sloveniji je problem, priznava jo tudi sodstvo, o njej se premalo govori, ne gre samo za neenotno sodno prakso, gre tudi za neenotno tožilsko prakso. Mi smo se, ne bom populističen, resno lotili tega problema. Če pogledate moje izjave že izpred dveh let, sem na to zelo jasno opozarjal in smo tudi v tem vmesnem času marsikaj storili. Jasno je, da Vlada, ne Državni zbor, še manj pa seveda minister za pravosodje, ne mora spreminjati sodne prakse. Lahko pa ustvarja pogoje za to, da se sodna praksa, različna sodna praksa, identificira in da imajo ustrezni organi vzvode za njihovo zagotavljanje. Pa gremo po vrsti. Ena od težav identifikacije različne sodne prakse in državno tožilske prakse, ker tudi ta je problematična, ker se različno toži, različne kazni se zahtevajo po različnih okrožnih tožilstvih, ki so včasih samo 10 kilometrov narazen. Eden od ključnih razlogov za to, za enotno, recimo, tožilsko sodno prakso je, da generalno oziroma Vrhovno državno tožilstvo nikoli v svoji zgodovini ni vzpostavilo instrumentov in analitičnega sistemskega pristopa, da bi spremljalo različne tožilske odločitve. Mi smo z veliko težavo pred dvema letoma sprejeli ustrezne pravilnike, ki državnemu tožilstvu narekuje tudi to in že prejšnjemu generalnemu državnemu tožilcu sem ponudil roko pri vzpostavitvi analitičnega oddelka na Vrhovnem državnem tožilstvu. Ta roka ni bila v celoti sprejeta, je pa sprejeta pri sedanjem generalnem državnem tožilcu. Ministrstvo za pravosodje se je tako z računalniško opremo kot z zagotovitvijo ustreznih sredstev za kadre zavzelo za to, da – kar verjamemo – bo še do konca letošnjega leta tudi Vrhovno državno tožilstvo imelo svojo analitično službo, da bo lahko sploh identificiralo take primere. Na Vrhovnem sodišču je nekoliko drugače; tam taka služba že obstaja, bila je v preteklosti nekoliko zapostavljena in v delovnih pogovorih s predsednikom Vrhovnega sodišča in tudi v svojem programu, ki je bil predstavljen tudi poslancem pri njegovi izvolitvi, je bilo povedano, da je to ena od njegovih prioritet. Se pravi, prvi predpogoj, da lahko kaj storiš za enotnost sodne ali pa tožilske prakse, je, da imaš znotraj sisteme, da jih sploh identificiraš, ne samo takrat, ko je v medijih izpostavljena, ko jo nek poslanec izpostavi, ker to običajno ni glede navadnih ljudi, ampak je tako ali drugače spolitizirano. Drugi način zagotavljanja krepitve enotne sodne prakse je, da se od zunaj lahko identificira in na tem delamo. Verjamem, da bomo do konca mandata imeli vse sodne odločitve objavljene na spletnih straneh; danes niso, to vsi vemo. Na tem področju smo veliko naredili; na področju javnosti sojenja, transparentnosti sodnih postopkov, vi se sicer v glavnem za te spremembe Sodnega sveta zahvaljujete Odboru 2014 pa 2015, ampak spremenilo je to ministrstvo za pravosodje spremembo sodnega reda. Kakorkoli, ko bo tako imenovani pravosodni supervisor zaživel – verjamem, da že do konca tega leta –, bo tudi to korak v pravo smer. Zdaj pa na kratko še – se pravi identificirati, nato pa imeti vzvode za poenotenje sodne prakse. Te vzvode ima Vrhovno sodišče, drugi sodne prakse ne morejo spreminjati. In zanimivo je, da v civilnem postopku smo uspeli v Državnem zboru sprejeti kar nekaj ukrepov pri koreniti reformi Zakona o pravdnem postopku, ki bo omogočal bistveno večje poenotenje sodne prakse: tako združeni senati, gospodarsko-civilno pravo kot dovoljena revizija. Zanimivo je pa tudi, da smo tam, kjer pa ljudem na nek način največ pomeni, to je na kazenskem področju – ZKP vsebuje vrsto določil, ki bi pripeljale k boljši in bolj enotni sodni praksi tako na strani višjih sodišč kot na Vrhovnem sodišču. Tam pa, bog ne daj, tam smo pa dregnili v osir in poslušamo vse živo, pustite nam spreminjati, po domače povedano, civilne postopke, ne pa kazenskih – tam, kjer bi se dejansko lahko kaj spremenilo. Najbrž bo še podvprašanje, z veseljem bom še nadaljeval. Hotel sem reči še nekaj: ena stvar je pa tudi dejstvo, da ob istem zakonu na različnih sodiščih se včasih res različno odloči, vendar je pa tudi treba vedeti, da ni vsaka taka različna odločitev res različna sodna praksa, ker so življenjski primeri, ki prihajajo, lahko zelo različni.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Zdaj se vidi pravzaprav, da če ne jemljete mojih vprašanj osebno, potem se celo velikokrat lahko strinjava. Ja, sami ste nakazali, da bi želeli še kaj povedati. Tudi zato odpiram ta del vprašanja, ampak poglejte, tu se ne bova verjetno strinjala, kdo je zdaj spremenil te zadeve, Odbor 2014 ali vi. Seveda ste jih vi fizično oziroma Državni zbor. Ampak če tistega odbora ne bi bilo, pa ga tudi noben ne bi slišal. To je pa tudi res. Ampak pazite! Ko ste govorili o poenotenju sodne prakse in odgovornosti Vrhovnega sodišča. Ja seveda, saj ne more drugače biti! Saj tega ne morete vi narediti, to mora narediti Vrhovno sodišče. Ampak v četrtek ali v sredo, ko smo imeli Odbor za pravosodje – vi ste bili odsotni –, pa dajte to uporabiti, ko boste spet kaj razpravljali s predsednikom Vrhovnega sodišča. Glejte, predsednik Vrhovnega sodišča se je postavil, pravzaprav njegov sodelavec –, tak, z brado možakar, na njegovi levi je sedel –, se je postavil na stališče, da so razlike v odločitvah sodišč pravzaprav take zaradi sodniške svobode oziroma neodvisnosti sodnikov. Zagotovo se lahko strinjava, da z neodvisnostjo sodnikov ne moremo pokriti nekaterih zadev, ki so v nebo vpijoče, o katerih sem tudi govoril. Recimo primer, Vaskrsić se je zgodil, zgodilo se je tisto, kar se je zgodilo na Evropskem sodišču, Slovenija bo plačala 80 tisoč evrov, pa Vrhovno sodišče – uporabite to v pogovoru s predsednikom – ni naredilo nič, nič na tem področju. Absolutno nič! Celo več, 14 dni nazaj je bilo podobno prodajano stanovanje za 350 evrov v Novem mestu, pa je predsednica sodišča – torej deložacija pa seveda prodaja stanovanja –, pa je predsednica sodišča rekla: »Nismo dobili nobenih navodil Vrhovnega sodišča.« Skratka, saj ne rabijo dobiti navodila, saj bi lahko že sodbo spoštovali. Nadaljujte tam, kjer ste končal. Hvala.
Minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Kot rečeno, mislim, da je bilo v tem mandatu že doslej storjeno veliko za to, da se vzpostavi sistem identifikacije različne sodne prakse in okrepijo vzvodi za ugotavljanje tako na tožilstvu kot na sodiščih. Traja pa kar nekaj časa. In seveda, veste – tukaj upam, da se bova tudi strinjala –, dnevno slovenska sodišča po celi Sloveniji izdajajo okoli tisoč različnih odločb in sklepov, okoli tisoč različnih odločb in sklepov, in verjamem, da se marsikomu kdaj tudi zaradi neenotne sodne prakse zgodi krivica. Ampak največkrat se to zgodi človeku, ki dejansko nima vzvoda; če se zgodi seveda nekomu, ki vas pozna ali pa kakšnega drugega politika, pa lahko to da takoj v časopise, pa postavi poslansko vprašanje, potem je tam. Tako je potrebno vzpostaviti sistem, mi smo v bistvu, bomo rekli, do 90 % tega naredili in verjamem, da bo začelo kmalu dajati rezultate. Kar je pa zelo pomembno, je pa tudi, da imamo danes na vrhu tako sodne veje oblasti kot na vrhu državnega tožilstva ljudi, ki se tega zavedajo in jim ni več strah tega povedati, da je to težava in da se je bodo lotili. Moram pa reč, ni res, da pri Vaskrsiću Vrhovno sodišče ni naredilo nič. Že takrat, ko se je Vaskrsić zgodil, se je ugotovilo, da se je zgodil tudi zaradi tega, ker je bila izjemno slaba organizacija dela s spisi in potem sta bila dva različna predloga, izvršilna sodnica tega sploh ni vedela, pa bi mogoče morala in tako naprej, in to so popravili. Verjamem pa, da bo – upam, da bo že ta teden, če ne drug teden – Vlada obravnavala tudi Predlog spremembe Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki bo preprečil, da bi se Vaskrsić ponovno zgodil. Toliko o tem. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala. Ne toliko zaradi kakšnega nezadovoljstva z odgovorom ministra, ampak bolj zaradi tega, ker se mi zdi, da je stekla dosti pozitivna komunikacija zdaj. Nisem govoril, da ni Vrhovno sodišče naredilo nič v tistem smislu, ampak veste, če se isti primeri ponavljajo – namreč, isti primeri se ponavljajo; V Novem mestu ste imeli 3 tedne nazaj za 350 evrov prodajo stanovanja –, pomeni, da nekdo s strani Vrhovnega sodišča ni nečesa rekel navzdol. Ne vem, kaj bi moral reči. Veste, je pa res tudi nekaj. Prej ste vi govorili o tem, da politika ne more kaj dosti vplivati na odločitve sodišč. Seveda ne more, tudi minister ne more kaj dosti vplivati in tako dalje na odločitve sodišč, seveda ne more in tudi ne more, z vsem se strinjam. Morate pa vedeti, da politika postavlja vrhovnega državnega tožilca in predsednika Vrhovnega sodišča na tak ali drugačen način, in tista dva, ki sta bila postavljena leta 2010 pa leta 2011, saj ste sami rekli konec koncev, da vsaj tožilec ni hotel slišati nič o enotni tožilski praksi, pa se strinjam lahko z vami, da je nujno potrebna taka enotna tožilska praksa. Predsednik Vrhovnega sodišča, prejšnji, je tudi bolj tako – saj vemo, kaj in kako –, ampak ko smo mi leta 2011 opozarjali v Državnem zboru, jaz sem sedel tu nekje dva sedeža naprej, tamle dol, pač je bila bolj pomembna politična lojalnost predsednika Vrhovnega sodišča kot pa kaj drugega, kar sem takrat utemeljeval. Predlagam, da se pogovorimo o teh ukrepih, da razpravljamo o teh ukrepih v Državnem zboru za poenotenje sodne prakse, tudi tožilske, kar je minister sam načel na nek način, ker je to preprosto potrebno, ker ljudje to preprosto potrebujejo. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Miha Kordiš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak ter ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, predsedujoči! V Državnem zboru smo že razpravljali in v zadnjih časih še posebej intenzivno spremljali to v medijih o razmerah domov za ostarele. Prvi problem, ki ga te institucije imajo, je zgarano, preobremenjeno, podhranjeno osebje. Imamo normative, stare štiri desetletja, medtem ko so se vmes pogoji dela toliko spremenili, da so domovi za ostarele efektivno postali negovalne bolnišnice. Papirji pa tem spremembam niso sledili, pri tem, da so plače za težaško, zelo proletarsko delo sila slabe. Tako medicinska sestra prejema 900 evrov neto, bolničar slabih 600 evrov neto in tako naprej. Drug problem, ki ga imamo, je infrastruktura. Že 18 let ta država ne gradi novih domov, ampak samo podeljuje koncesije. V tem trenutku imamo 100 domov za ostarele, od tega 59 javnih, 41 privatnih; no, letos smo pa dobili še razpis za koncesije. In tukaj so razmere grozljive, plačevanje za oskrbo je pogosto, da ne rečem v zlatu, krepko nad penzioni večine upokojencev, v zasebnih, kjer naraste zadeva do tisoč evrov neto, morda celo še več, hkrati pa domovi za ostarele beležijo presežke. Za leto 2014, kolikor imam podatek, je bilo teh presežkov 5,5 milijonov evrov in iz tega denarja potem financirajo investicije, ki bi jih sicer morala kriti država. Rešitve, ki se ponujajo za ta problem, so v resnici precej očitne: za cenik storitev je treba vpeljati dolgotrajno oskrbo na solidarnostni osnovi, kar se tiče koncesionarjev, jasno pač odpovedati koncesije, razširiti javno mrežo in proračunska sredstva za investicije v tem sektorju postaviti na 20, 25 milijonov evrov na leto. Zato pristojni ministrici sprašujem: Ali boste zagotovili javna sredstva za prenovo in izgradnjo novih javnih domov in kdaj boste to storili? Naprej: Kje smo z Zakonom o dolgotrajni oskrbi? Kar se tiče kadrov in s tem povezanih pravilnikov, me zanima: Kdaj lahko pričakujemo popravek normativov in kadrovske okrepitve v domovih za ostarele – sestre, negovalci in še drugo podporno osebje? Koncesije sem že omenil – evidentno delajo škodo. Za zelo visoke stroške smo pogosto priča slabi oskrbi, privatniki absurdno profitirajo na oskrbovancih in tako naprej. V luči tega me zanima: Zakaj smo imeli letos razpis za nove koncesije namesto premisleka o širitvi javne mreže?
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo, najprej, za odgovor.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Hvala, poslanec, za vprašanje. Domovi za starejše so dejansko ena izmed bolj problematičnih točk predvsem glede staranja prebivalstva. Mi smo zgradili v 70. in 80. letih, lahko rečemo, zavidljivo mrežo javnih socialnovarstvenih zavodov. Ko smo naleteli na omejitve oziroma zmožnosti države ali željo, da investirajo v javnih domovih, se je v začetku zdajšnjega tisočletja pojavilo, da smo dopolnjevali mrežo s koncesionarji. Največ koncesij je bilo podeljenih v obdobju 2004–2008, nakar je bilo bolj ali manj zaustavljeno. V tem obdobju se je poskušalo s sredstvi – žal, če pogledate, koliko je imelo Ministrstvo za delo od 2000 pa do danes za investicijo, smo zdaj trenutno na 4 milijone 800 evrov za investicije –, potem si lahko predstavljate, kaj lahko s 4 milijoni 800 naredimo. Poskušamo z investicijo – tisto, kar je nujno –, dejstvo pa je, da domovi za starejše vseeno glede koncesij – da ne bi na splošno – ne pristajam na to, da se koncesionarje daje, kot da so neki privatniki, ki služijo, in da delajo slabo, da je vse narobe pri koncesionarjih. Prosim, vseeno so del javne službe oziroma javne mreže, izvajajo javno službo v skladu s standardi in normativi, ki jih morajo, so enako neprofitni; torej profit, za katerega pravite, da ga ustvarjajo, gre nazaj v dejavnost. Dejansko, na primer, v javnih socialnovarstvenih zavodih tisto, kar je prihodkov, odhodkov nad prihodki, je ustvarjeno predvsem z drugimi dejavnostmi, na primer pomoč na domu in druge storitve, ki jih opravljajo za trg. Na podlagi tega denarja v večji meri javni domovi sofinancirajo tudi prenovitve obstoječih domov in tudi investicije v nove. Zadnji javni socialnovarstveni, ki ga je država v celoti financirala, so Fužine, mislim, da je bilo 2004, od takrat dejansko nismo [[…]]Največjo investicijo imamo zdaj, mislim, da imam v letu 2018 milijon evrov rezerviranih za novo gradnjo doma na Regentovi v Ljubljani. In v 2019. Skratka, sredstev ni. Strinjam se, da bi tu morali imeti nek splošen širši dogovor, kaj bomo z domovi naredili. Kar se tiče normativov in standardov [[…]]Strinjam se, je pa dejstvo, da brez neke večje prenove v sistemu ni mogoče samo dvigniti. Če pogledamo zadnji dvig: do 26. plačnega razreda je bila uskladitev anomalij, odprave anomalij, to je povzročilo od 5 % do 7 % večje vrednosti, ker niso domovi za starejše pokriti in ker zdravstveni del ne pokriva tega, se iz socialnega dela, ki ga plačujejo ljudje in družine – predvsem zaradi tega, ker kot ste ugotovili, ni dovolj, pokojnine so v povprečju nižje, in za tiste, ki ne zmorejo, krijejo: najprej družina, potem občina – in če gre za dvig stroškov pri zaposlenih, se to pozna tudi v ceni. Socialno oskrbo smo držali, smo dovolili maksimalno dvig 3 odstotne točke, tam smo lahko dovolili, v zdravstvu pa je stanje takšno, kakršno je. Tudi dejansko številne pobude, tako s strani direktorjev, da je stanje nevzdržno. Računsko sodišče je večkrat opozorilo na to, da se prelivajo s socialne oskrbe na plačevanje zdravstvenih storitev v domovih, tako to stanje je dejstvo, da ni sprejemljivo. Dolgotrajna oskrba je nujna, bi si pa želela, da vzpostavimo sistem, ki bo kreiral možnosti novih zaposlitev, predvsem socialnega podjetništva, in dajal možnost zaposlitve. Če se že staramo, naredimo iz tega priložnost. Predvsem pa, da bo kakovost storitev v domovih za starejše ostala še vedno taka, da bo tudi ta socialni del oskrbe pomemben, da bo v skupnosti obravnava poudarjena in da ne bomo domove za starejše v pomanjkanju investicij naredili zgolj v tisto, iz česar so izšli – torej, hiralnic. Hvala.
V preostanku časa ima besedo še ministrica za zdravje.
Hvala, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanec! Upam, da mi bo v nadaljevanju možnost še dopolniti ta odgovor, ker se bo čas iztekel. Vprašanje je bilo vezano na Predlog zakona o dolgotrajni oskrbi. Mi imamo ta zakon pripravljen, predvidoma naj bi šel v javno razpravo ali konec tega tedna ali na začetku naslednjega tedna. Ta predlog zakona namenja posebno podporo oskrbi na domu, uvaja tudi nove storitve [[…]] [[znak za konec razprave]] za ohranjanje samostojnosti in krepi tudi obstoječe institucionalno varstvo.
Miha Kordiš, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo, predsedujoči. Saj v osnovi mislim, da lahko damo ministricama besedo, da svoje misli izpeljeta do konca. Gospa Kopač Mrak se v osnovi strinja z mano o premisleku javnih zdravstvenih domov, da imajo pa premalo investicijskih sredstev na voljo na MDDSZ, kar je dejansko res. Res je tudi, da se potem po koncesijah posega kot quick fix rešitvah, kar pa še ne pomeni, da če na tak način krpamo javno mrežo in če so te dejavnosti načeloma neprofitne, da potem dejansko so. Saj pod črto na papirju to še zdrži, ampak poglejmo DEOS, 7 domov, ekspanzija, rapidna ekspanzija na nova področja, financirana iz preplačil oskrbovancev, zraven se pa lastniki oziroma ustanovitelji DEOS sponzorirajo iz teh prihodkov. Tako so na papirju morda neprofitni, ampak dejansko gre pa za izgubo sredstev, ki servisira zasebne interese in panoga je silno rentabilna. Kar bi me potem tukaj naprej zanimalo, če se strinjate s tem, da moramo okrepiti investicijsko dejavnost: Kdaj bi lahko pričakovali, da se bo vsaj debata na to temo začela odvijati in javna-javna mreža domov za ostarele širiti? Kar se tiče Zakona o dolgotrajni oskrbi, me pa naprej zanima: Kako bo to vplivalo na predvidene prihodke, zato da se storitve pokrijejo v večji meri? Iz tega potem sledijo kadrovske okrepitve medicinskih sester, negovalcev, drugega osebja. Ti ljudje so zgarani, uničenih živcev, uničenih hrbtenic in edini razlog, da domovi še funkcionirajo, kolikor funkcionirajo, je požrtvovalnost teh ljudi. Ker v delovnem času za vse, kar imajo za narediti, v resnici tega pač ne morejo narediti za toliko, kolikor so plačani, in delajo tudi po eno uro več na dan, zato da pač zrihtajo tiste oskrbovance.
Ministrica za zdravje, gospa Marija Milojka Kolar Celarc, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala še enkrat. Res je, varčevanje je pustilo svoje posledice tudi pri plačevanju storitev ali pa, če hočete, nagrajevanju zdravstvene nege, ki se odvija in opravlja v domovih starejših občanov. Prav zaradi tega je tudi v Predlogu zakona o dolgotrajni oskrbi zadeva rešena tako, da se bodo ponovno ovrednotile posamezne naloge oziroma storitve, kajti v središče ta predlog zakona postavlja uporabnika in mu daje tudi aktivno vlogo. V bodoče bo namreč imel posameznik možnost izbire med denarnim prejemkom ali osebnim pomočnikom v tisti najvišji kategoriji upravičenosti za neformalno oskrbo ali za formalno oskrbo, bodisi na domu ali v instituciji oziroma v domovih starejših občanov. Uporabniki bodo upravičeni tudi do rehabilitacije za ohranjanje samostojnosti, psihosocialne podpore, svetovanja ter tudi IKT storitev. Svetovanje in usposabljanje pa bo tudi namenjeno tudi neformalnim oskrbovalcem. Predlog zakona uvaja enotno ocenjevalno orodje in enoten postopek za pridobitev pravice ter vzpostavlja primerljive storitve tako v formalni oskrbi na domu kot institucionalnem varstvu, predvsem zaradi tega, da bo prišlo do poenotenja pravic za vse državljane, potrebne te dolgotrajne oskrbe. Predlaga se integrirana mreža izvajalcev za vse oskrbe na državnem nivoju, seveda pa bo treba krepiti tudi nadzor, zato da se bo zagotavljala kakovostna in varna oskrba. Predlog zakona predlaga uvedbo zavarovanja za dolgotrajno oskrbo z obveznim doplačilom za vse zavarovance, odvisno od njihovega dohodka. Seveda bo to priložnost za nove zaposlitve, tako predvsem z oblikovanjem socialnega podjetništva, kot tudi druge oblike – tukaj mislimo predvsem na prostovoljce. Kot sem že povedala, še to mogoče, da se bo uvedel poseben pilotni projekt, ki bo potekal dve leti, 2018 – 2019, kjer se bo v praksi preverjalo način izvajanja te nove sistemske ureditve. Zato smo skupaj z ministrstvom pripravili ta izhodišča, kjer bomo v ruralni, urbani in neki vmesni regiji preverjali ureditev tega sistema.
Miha Kordiš, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala za besedo, predsedujoči. Saj je že iz dinamike odgovarjanja zelo jasno, da v bistvu skozi to poslansko vprašanje nismo niti teme dobro pokrili, da bi lahko ministrica nanj odgovorila, tako mislim, da to priča o potrebi, da Državni zbor na temo domov starejših občanov opravi javno razpravo. Izhodišče, ki ga ponujam za to javno razpravo, je pa naslednje. Prvič, dolgotrajna oskrba in nova sredstva, iz katerih se financirajo storitve; vzporedno dvig normativov, standardov, ki bi omogočili kadrovske okrepitve medicinskih sester, bolničarjev v teh domovih in tako naprej. Tretjič, državna zaveza, da se vsako leto za področje investicij domov starejših občanov nameni od 20 do 25 milijonov evrov. In četrtič, odvzem koncesij zasebnikom oziroma sploh prehod na polno javno, zares javno mrežo oskrbe skozi domove starejših občanov.
Miha Kordiš, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Gospod Kamal Izidor Shaker, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici brez resorja, pristojni za razvoj strateške projekte in kohezijo, gospe Alenki Smerkolj.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana ministrica! Slovenija je odgovorna članica mednarodne skupnosti in zavezana k spoštovanju mednarodnega prava in predvsem mednarodnih razvojnih zavez, ki jih je dala. S tem mislim, tistega septembra leta 2015, ko so bili s strani voditeljev držav sprejeti cilji trajnostnega razvoja in Slovenija je bila ena izmed teh, ki je te zaveze tudi potrdila. Pred nekaj meseci, točno junija letošnjega leta, je pripravila tudi pregled uresničevanja teh ciljev trajnostnega razvoja in kot član slovenske delegacije sem bil deležen nemalo pohval, ker te cilje zelo promptno izpolnjujemo. Namreč, uvrščamo se na visoko, deveto mesto izmed 157 držav glede ciljev trajnostnega razvoja. Poleg uresničevanja zavez ciljev trajnostnega razvoja pa je pomembna tudi akcija, ki se dogaja tukaj doma. S tem mislim predvsem pripravo strategije razvoja Republike Slovenije. Ravno pretekli teden se je Vlada seznanila s Strategijo razvoja Republike Slovenije do leta 2030, zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem, če bi nam lahko povedala kaj več o tej strategiji. Prvič: Kdaj bo sprejeta? Drugič: Kakšne so glavni vsebinski poudarki iz te strategije? Predvsem pa: Ali menite, da bi bila potrebna kakršnakoli razprava v Državnem zboru? Hvala lepa.
Ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj, imate besedo za odgovor.
Hvala. Spoštovani poslanec, spoštovane poslanke, spoštovani ostali poslanci! Res je, cilji trajnostnega razvoja so mednarodna zaveza Slovenije in letos na sedežu Združenih narodov je res pripravila poročilo. To poročilo smo tudi predstavili in poželi nemalo pohval. Tisto, kar je pomembno, vsaj kar se mene tiče, je, da smo se na sedežu Združenih narodov odpravili skupaj, ne samo jaz kot ministrica in ta del državne oblasti, ampak tudi poslanec iz Državnega zbora, predstavnica mladih in tudi predstavnik civilne družbe in nastopili smo skupaj. In dejstvo je, da Slovenija je tam bila uspešna, in upam, da bomo tudi v prihodnosti uspeli obdržati visoko mesto, ker visokega mesta, 9 med 157 državami članicami, ne bo enostavno obdržati. Dejstvo je tudi, da si je Slovenija, ko smo v letošnjem letu pripravljali strategijo razvoja Slovenije, tudi Agenda 2030, se pravi naše mednarodne zaveze, uvrstila kot eno ključnih razvojnih ciljev, ki jih moramo do leta 2030 doseči. In res Slovenija – pač, prejšnji teden se je Vlada seznanila s prvim osnutkom. Kaj to pomeni? To pomeni, da je praktično z istim dnem ta osnutek strategije šel v okvir javnega posvetovanja, tako da je sedaj možno na Vladni strani, vlada.si, v tem posvetovanju tudi sodelovati. To posvetovanje bo potekalo do 9. 11.; to pomeni nekaj več kot mesec dni. Želimo si, da ne bi samo pisne pripombe dobivali, v bistvu bomo se dogovorili tudi, da bomo aktivno pristopili do tistih udeležencev, ki so nam v Sloveniji res pomembni. Se pravi, tudi do v bistvu političnih strank, ne samo strank koalicije, tudi do sindikatov, gospodarske zbornice; skratka, civilne družbe, skratka vseh tistih, ki pač o razvoju morajo nekaj povedati in imajo svojo zelo zelo pomembno besedo. V resnici je oblikovanje trajnostnih politik dejansko zahteva, potem tudi takšne ukrepe, ki so vsevključujoči; tisto, kar je ključno, pa je, da nobenega od treh od ključnih stebrov trajnostnega razvoja ne pustimo oddrveti naprej in ostala dva ali pa enega pustiti zadaj. Rekli ste, naj povem samo še nekaj besed, kaj je ambicija tega našega dokumenta. Gre za krovni razvojni okvir države, to pomeni, da nima ambicije, da povzame vseh 142 strategij, ki jih Slovenija v bistvu v okviru svojega delovanja že ima vzpostavljene, ampak da vzpostavi predvsem krovni razvojni okvir za naprej. Cilj je, da s temi cilji dosežemo smer in da se te smeri, kakršnakoli opcija bo prišla v vlade Republike Slovenije do leta 2030, tudi držimo. Ker je veliko manevrskega prostora, ki popolnoma legitimno mora dopuščati vsaki vladi, da sprejema svoje ukrepe in za svoj mandat svoje akcijske načrte. Kaj je ključni cilj Strategije razvoja Slovenije? Predvsem doseči kakovostno življenje za vse, kako z uravnoteženim gospodarskim, z uravnoteženim socialnim in okoljskim razvojem – se pravi z vsemi tremi cilji trajnostnega razvoja –, dve dodatni strateški usmeritvi pa sta še dejansko učenje za in skozi celo življenje. To je tisto, kar nas bo vse skupaj peljalo naprej; uporabna znanja so tista, do katerih moramo nujno priti, in še zadnji, prepleteni steber, to je pa visoka stopnja sodelovanja in učinkovita javna uprava. To je pa tudi nekaj, na čemer bo treba delati.
Gospod Kamal Izidor Shaker, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Gre izrecno za vladni dokument, Državni zbor se z njim ne bo ukvarjal. Če sem pa prav vas razumel, spoštovana ministrica, ste se posvetovali s poslanskimi skupinami v Državnem zboru. Dodatno me zanima še: Ali menite, da gre za dovolj ambiciozen dokument? Slovenija je zelo ambiciozna država, sodeluje z najrazličnejšimi mednarodnimi organizacijami, predvsem v procesu priprave vizije 2050 je zelo sodelovala z OECD in tako naprej. Gre pa tudi za dokument, ki bo na nek način nadomestil tistih 180, – plus, minus – strategij, ki so bile pripravljene na podlagi različni dokumentov, raziskav, pa me zanima: Ali je kakšna povezava med temi 180 dokumenti? Ali je to nek zbir teh dokumentov, ali ste se morda kaj posvečali tem dokumentom, ali je to plod najrazličnejših razprav med različnimi deležniki, ki ste jih že omenili? Najlepša hvala.
Ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa še za to priložnost. Najprej posvetovanje. Vsem strankam v parlamentu, nekaterim smo, bomo ponudili, da pač pridemo predstaviti dokument in da se o njem pogovorimo. Z nekaterimi to že delamo, z ostalimi pa bomo to delali v okviru javnega posvetovanja. Tako upam, da v roku enega meseca bomo dejansko z vsemi lahko skomunicirali, ker verjamem, da je treba o tem dokumentu nekaj več povedati, ker zadeva nas vse, ne pa v bistvu samo koalicijo in to vlado. Govorim o dokumentu, ki pač je pred nami, in to je dolgoročen in do 2030 se bo tukaj zvrstilo še kar nekaj vlad. To je prvi del. Zato bi šli radi čim širše in verjamem, da moramo to narediti, če želimo, da potem dobi dokument tudi neko kredibilnost. Druga stvar, ki ste jo izpostavili, je, kakšna je pravzaprav relacija med področnimi strategijami in to krovno strategijo. V krovni strategiji nobene področne strategije ni omenjene. Nobene. To pomeni, da daje samo smer in vsaka področna strategija potem tej smeri sledi. Imamo nekaj takih, ki so se sprejemale zdaj ali pa v okviru te vlade in glede na to, da smo ta dokument že pripravljali, smo se tudi že posvetovali in v bistvu v celoti grejo v isto smer. Tukaj lahko govorim o strategiji dolgožive družbe, kjer smo res izjemno tesno sodelovali. V bistvu je demografija eden ključnih izzivov Slovenije in to je ena od takih, bom rekla, dobrih praks, kjer smo bili ves čas zraven. Druga je bila ravnokar tudi sprejeta, je strategija turizma Slovenije. Tretja je v bistvu strategija na področju zdravja. Vse to so tiste področne strategije in tiste, ki so zdaj pač nove, ali pa so se dogajale v tem trenutku, ali pa v tem letu, dveh in v bistvu so tudi bolj dolgoročno usmerjene, so na nek način že povezane. Vse ostale, ki pa zapadajo – recimo v naslednjem letu jih je kar nekaj, pa v letu 2020, pa ko se bodo spet ponovno pripravljale – pa bodo morale seveda konvergirati proti temu skupnemu cilju. To je mogoče na kratko, za kaj več pa bi potrebovala še kakšno minuto ali dve.
Prosim, gospod Ljubo Žnidar, da zastavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču, ki je opravičeno odsoten. Zato vas potem tudi sprašujem, ali želite pisni ali ustni odgovor.
Hvala lepa, predsedujoči. Danes odsotnega spoštovanega ministra dr. Petra Gašperšiča bi prosil, da mi ustno odgovori na naslednji seji Državnega zbora, in sicer ministra bom spraševal v zvezi z zamujanjem z elektronskim cestninjenjem na slovenskih avtocestah. Rok za vzpostavitev elektronskega cestninjenja na slovenskih avtocestah je bil postavljen in tudi pogodbeno določen s 1. 1. leta 2018. To se pravi, čez par mesecev naj bi bil ta sistem elektronskega cestninjenja vzpostavljen, po informacijah se ta rok postavlja, prestavlja, to se pravi, da izvajalci zamujajo z delom in na novo se postavljajo zahteve za dodatne dela. Naj predstavim, da ne gre za nek majhen projekt, ampak da gre to za projekt velikega obsega in tudi velike vrednosti, v osnovi v tem fizičnem delu je projekt vreden 47 milijonov evrov, dolgoročno, tudi z vzdrževanjem, pa kar 90 milijonov evrov. Skratka, gre za velik projekt in je temu primerno potrebno tudi odgovorno pristopiti k tako velikemu projektu. Meni se tu takoj postavlja vprašanje: Kako je z obvladovanjem tveganj pri vodenju tega projekta? Kajti vemo, da se z zamujanje že pri izvedbi oziroma roku dokončanja del, postavljajo velike izgube finančnih prihodkov na strani Darsa, kajti te izgube niso tako majhne in se mesečno štejejo kar v milijonih. Mesečna izguba pri necestninjenju oziroma pri obstoječem delu, kakršen je danes – to pomeni izgubo milijon 600 tisoč evrov je izpad prihodkov mesečno. To se pravi, zaenkrat je ta rok prestavljen za tri mesece, v teh treh mesecih bo na prihodkovni ravni izgubil kar 4,8 milijona evrov in potem je tu še zahtevek za dodatno delo. Verjamem, da so v gradbeništvu kar velikokrat podani zahtevki, ampak tu ni bilo neznanih osnov, ni bilo skritih napak; skratka stvari so zelo odprte in tudi ta zahtevek po dodatnih delih je skratka zelo [[izklop mikrofona]].
Gospod Ljubo Žnidar, odgovor na vaše vprašanje boste predvidoma dobili ustno na naslednji seji. Gospod Jožef Horvat, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister Zdravko Počivalšek! Zelo hvaležen in vesel sem bil, da ste letos spomladi podprli, celotna vlada, moj predlog novele Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Šlo je za podaljšanje veljavnosti zakona do konca leta 2019, ker pač v letnih proračunih ni bilo zagotovljenega denarja. Takrat ste oziroma takrat je Vlada v mnenju o predlogu mojega zakona, ki so ga podpisali vsi poslanci Nove Slovenije, zapisala, da bomo v proračunu za leto 2018 potrebovali 1,6 milijona evrov, v letu 2019 pa milijon 890 tisoč 824 evrov. Torej skupaj za obe leti, kar je predmet podaljšanja tega zakona, skupaj 3 milijone 490 tisoč 824. Seveda sem takoj, ko smo poslanci dobili na mizo proračunske dokumente, preverjal in sem pogledal načrt razvojnih programov in zgrožen, ta trenutek še zgrožen – upam, da me bo gospod minister potolažil –, ugotovil, da je denarja premalo, da je denarja za leto 2018 le milijon 565 tisoč, za leto 2019 pa milijon 135 tisoč, torej skupaj 2 milijona 700 tisoč. Ko se poigram s številkami in spet gledam vladne dokumente, vidim, da je do konca leta 2016 bilo realizirano iz instrumenta 1, to je spodbujanje konkurenčnosti pomurskega gospodarstva, je bilo realizirano, izplačano 23 milijonov 127 tisoč 292 od v zakonu definiranih 33 milijonov. Bil je razpis za dve leti, 2016 in 2017 in v okviru tega razpisa je odobrenih 5 milijonov 64 tisoč 350. Po teh mojih izračunih zdaj manjka do konca leta 2019 2 milijona 108 tisoč 358. Govorim do evra natančno, ker ko gre za denar, moramo biti zelo natančni. Gospod minister, lepo vas prosim, da mi pojasnite: Kako bomo zdaj ta Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji izpeljali do leta 2019, predvsem pa instrument ena; torej spodbujanje konkurenčnosti? To je za mene najpomembnejše, mene mehki projekti sploh ne brigajo, zanimajo me nova delovna mesta, edino to so prave rešitve, elaborati me ne brigajo; torej teh 33 milijonov. To bom pa vztrajal in zahtevam, da bomo ta del realizirali, če ne, gremo ponovno v zahtevo za podaljšanje zakona, kar pa je že malo smešno. Hvala lepa.
Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanec, hvala za vprašanje! Pri spremembah proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in pri predlogu proračuna Republike Slovenije za 2019 smo sredstva za izvajanje Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji predvideli na proračunski postavki poimenovani Razvoj Pomurja. Predvidena so nepovratna sredstva v višini 3 milijone evrov, in sicer milijon 715 tisoč evrov za proračunsko leto 2018 in milijon 285 tisoč za proračunsko leto 2019. Poleg tega so za leti 2018 in 2019 za območje Pomurja načrtovana še nepovratna sredstva v okviru javnega razpisa Spodbude za zagon podjetij v problemskih območjih z visoko brezposelnostjo v letu 2018 in 2019. Glede na pretekle izkušnje in ob pogoju kvalitetnih prijav iz Pomurja okvirno pričakujemo, da bi bila podjetja iz občin območja Pomurja iz tega razpisa lahko deležna skupno do 400 tisoč evrov leta 2018 in do 400 tisoč evrov v letu 2019. Sredstva bodo dokončno zagotovljena, ko bo spremembe proračuna za leto 2018 in predlog proračuna za 2019 potrdil tudi Državni zbor. V načrtih razvojnih programov načrtovana sredstva sedaj še niso vidna. V informacijskem sistemu Ministrstva za finance tako imenovanem MFERAC bodo vidna šele takrat, ko bo proračun potrjen v Državnem zboru in naložen v MFERAC. Naj povem še, da se aktivnosti za izvajanje pomurskega zakona v letu 2017 izvajajo tekoče in glede na načrtovana sredstva v letih 2018 in 2019 bo do konca leta 2019, ko je tudi zadnje leto izvajanja Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji, dosežena ciljna vrednost, navedena v zakonu, to je 33 milijonov evrov za izvajanje instrumentov v okviru programa spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovani gospod minister, vi ste v mojih očeh zaupanja vreden minister. To, kar ste mi zdaj povedali, vam verjamem. Tudi ta magnetogram bom nosil v žepu in res pričakujem, da bo do konca leta 2019 realiziran Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji. Predvsem, kot sem povedal, me tu zanima najbolj in predvsem instrument ena, to je spodbujanje konkurenčnosti, ker v zakonu jasno piše, da mora država zagotoviti 33 milijonov evrov. Seveda me pa zmede to, da berem vladni dokument z datumom 23. marec 2017, ki se nanaša na moj zakon, kjer pa je Vlada zapisala – ponavljam, kar sem povedal prej –, da mora biti s proračunom za 2018 zagotovljenih milijon 600 tisoč evrov. Pa ni, manjka 35 tisoč – boste rekli, da sem preveč picajzlast, se opravičujem izrazu –, potem pa z državnim proračunom za leto 2019, da mora biti zagotovljenih milijon 890 tisoč 824, jih je pa samo milijon 135 tisoč evrov. Res je, jaz gledam načrt razvojnih programov, me pa čudi zdaj to, kar pravite, da imamo aplikacijo MFERAC na Ministrstvu za finance, kjer bomo mi poslanci potrjevali tudi načrt razvojnih programov, ne bomo pa videli številk. Bojim se potrjevati dokument, kjer ne vidim številk. Prosim vas, da morda tu spodbudite ministrico za finance, ki je skrbnik proračuna Republike Slovenije, da nam vendarle, poslancem, naj napiše komentar za postavke, za katere se jaz borim. Hvala lepa.
Minister Počivalšek, izvolite, imate besedo za obrazložitev.
Hvala. Še enkrat ponavljam, da je po tem, kar smo planirali, predvidenih 3 milijone za ti dve leti in – malo obratno, kot ste rekli – milijon 715 tisoč leto 2018 in pa milijon 285 – 2019. Drugo. Dosedanja realizacija plačil po tem zakonu je bila sledeča: 3,8 milijonov do 2010, 3,6 – 2011, 4,4 – 2012, 2,9 – 2013, 4,2 – 2014, 3,8 – 2015, 2,6 – 2016. In planirano v letu 2017 – 4,1, planirano v letu 2018 – 2,1: 1,7 milijonov iz integralnih virov in 0,4 iz EU, planirano v 2019 – 1,7; 1,3 iz integralnih virov in 0,4 iz virov EU. Skupaj 33,2 milijonov nepovratnih virov. Poleg nepovratnih virov pa so bila do konca 2016 dodeljena še sredstva iz povratnih virov v skupni višini 668 tisoč 126 evrov, in sicer za mikrokredite in za večje kredite za investicije podjetij. V letih 2018 in 2019 se predvideva realizacija programa na vseh instrumentih programa za spodbujanje konkurenčnosti Pomurske regije. In sicer, instrument 1, spodbujanje – to, kar pravite, začetek investicij in ustvarjanje novih delovnih mest, 2,2 milijona v obeh letih, od tega 1,4 v obeh letih za razpis za spodbujanje začetih investicij in do 0,8 milijonov v obeh letih za spodbujanje za zagon. To zdaj ponavljam v drugi obliki tisto, kar sem prej povedal. Instrument 2, spodbujanje razvoja človeških virov 100 tisoč evrov v obeh letih, instrument 3, spodbujanje socialnega podjetništva 200 tisoč evrov v obeh letih, in instrument 4, promocija regija, ki bi privabila domače in tuje investicije, 740 tisoč evrov v obeh letih ter instrument 5, podpora pri pripravi in izvajanju razvojnih projektov v regiji – 300 tisoč evrov v obeh letih. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, želite podati postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister, za te dodatne številke. Upam, verjetno tudi vi, da se bo to realiziralo do konca leta 2019, pa kljub vsemu izkoriščam to poslovniško možnost, da predlagam Državnemu zboru širšo razpravo o tej problematiki, težišče bi pa postavil predvsem na prikazovanje posameznih proračunskih postavk. Gospod minister je povedal, zadeva bo realizirana na postavki Razvoj Pomurja. Konkretno te postavke v načrtu razvojnih programov ni, je ni, vsaj zaenkrat še ne. Minister pravi, to bo vidno, ko bo proračun sprejet. To, kar pa danes vidimo, je pa postavka Zakon o Pomurju. Se mi zdi logično. Seveda, normalno, da gre vsak poslanec gledat Zakon o Pomurju in tam vidiš, da ni dovolj denarja. Na podlagi tega potem moje poslansko vprašanje. Tukaj moramo enkrat razčistiti proračunske postavke, ne samo za razvoj Pomurja – generalno, da bomo lahko potem tudi relevantno odločali. Mi smo danes že imeli en odbor zjutraj, Odbor za zunanjo politiko, kjer iz postavk nismo vsega videli. Ne bom zdaj šel v širine, ker to zdaj ni vsebina, ampak iz postavk, ki jih vidimo v načrtu razvojnih programov oziroma splošno v proračunskih dokumentih, mi za vsako postavko ne vemo, kaj se zadaj skriva, in to ni korektno. Gre za proračun države, težek okrog 10 milijard, in mi moramo natančno vedeti, kam je denar namenjen. Zato mislim, gospod podpredsednik Državnega zbora, da je moja zahteva utemeljena, in prosim, pričakujem, da me bodo tudi kolegice in kolegi iz drugih poslanskih skupin podprli. Ministru pa se najlepše zahvaljujem za njegov odgovor. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Primoža Hainza, ki ga bo namenil ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrici, kolegice in koleg! Očitno je jesen nek čas, ko se še dodatno ukvarjamo z zdravjem, če lahko tako rečem. Samo spomnil bi vas, da se je zdaj začelo obdobje cepljenja proti gripi, da je mesec oktober mesec osveščanja o raku dojk, ki praznuje 20-letnico, in seveda, da je današnji dan, 16. oktober, dan darovanja organov. Slučajno sovpada. To vprašanje sem postavil oziroma ki ga bom zastavil ministrici, sem se vprašal že prej, ampak sovpada pa na današnji dan. Namreč: Na kakšen način bo ministrica za zdravje spodbudila državljanke in državljane Republike Slovenije, da bi se jih več odločilo za darovanje organov in tkiv po svoji smrti? Zavod za presaditev organov in tkiv Slovenija Transplant je na pobudo agencije za tržno komuniciranje tega leta začelo s kampanjo Ne čakaj, postani darovalec, ki je kmalu obrodilo sadove. V samo nekaj tednih se je namreč število ljudi, ki so se opredelili za darovanje organov po smrti, povečalo za skoraj petkrat v primerjavi z enakim časovnim obdobjem lani, kljub temu pa je v register za darovanje organov pri nas vpisanih manj kot odstotek prebivalstva, nekaj manj kot 6 tisoč ljudi. Medtem ko je pri nas v zakonu tako imenovano informirano soglasje, pa v mnogih državah Evropske unije velja predvideno soglasje, ko lahko organe odvzamejo vsakemu posamezniku, ki se za čas življenja z vpisom v register nedarovalcev ni opredelil, da organov ne želi darovati. Skratka, v Evropi je režim tak, da vsak, ki ne reče, da ne da organov, je že darovalec. Torej, vprašanje je: V čem vidi Ministrstvo za zdravje bistveno oviro, da se tako malo ljudi odloča za darovanje organov? Je vzrok mogoče v tem, da je postopek opredelitve za darovalce preveč zapleten in premalo dostopen? Hvala lepa za odgovor, gospa ministrica.
Besedo ima ministrica za zdravje gospa Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanec Primož Hainz, najlepša hvala za to vprašanje prav na dan darovanja organov. Odgovor je lahko zelo dolg ali pa tudi zelo kratek. Res je, kot pravilno ugotavljate, da imamo v Sloveniji uzakonjen tako imenovano informirano soglasje, da pa je v mnogih, ne seveda vseh, državah Evropske unije uzakonjeno tako imenovano predvideno soglasje, kar po svoji vsebini pomeni, da se lahko vsakemu umrlemu posamezniku, ki se za čas življenja z vpisom v ta register ni eksplicitno opredelil, da organov ne želi darovati, lahko uporabi njegove organe za transplantacijo brez soglasja najbližjih svojcev. Pred kratkim je ta način z zakonom opredelila v svoji zakonodaji tudi Francija, kar so vsi mediji pozitivno pozdravili. Treba pa je povedati, zakaj pri nas mogoče še nimamo uzakonjeno tako imenovano predvideno soglasje. V Sloveniji je že leta 2010 potekala kar široka javna razprava, ker sta prav takrat Ministrstvo za zdravje in Slovenija Transplant dala pobudo za spremembo Zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa za namen zdravljenja prav v tem delu, da bi namesto informiranega soglasja v zakon vnesli tako imenovano predvideno soglasje. Na žalost pa ta predlog pobude, da bi se lahko organe odvzelo vsakemu umrlemu posamezniku, ki se ni že za čas življenja vpisal v ta register nedarovalcev, ni doživel takrat javne podpore, zaradi tega tudi tega leta do sprememb zakona v tem smislu ni prišlo. Kot veste, pa smo tudi zaradi uskladitve z Evropsko direktivo o kakovosti in varnosti v zakonodaji, ki je bila sprejeta v Državnem zboru leta 2015, predvideli novost, ki bo sicer začela veljati v začetku leta 2018; se pravi zelo hitro, in sicer ta novost je, da se s tem zakonom uvaja register za tiste, ki nasprotujejo darovanju, in uzakonjena tudi možnost elektronske opredelitve za darovanje, ki bo, kot sem rekla, realizirana v praksi v začetku leta 2018. Verjamem pa, da se je od takrat, se pravi od 2010 pa tudi od 2015, ko smo ponovno želeli uveljaviti to predvideno soglasje, kar bi zelo olajšalo delo tudi Slovenija Transplantu – žal v javnosti ni dobila podpore in zaradi tega smo v bistvu naredili ne cel korak proti temu, ampak pol, da se bo uvedlo register samo tistih, ki nasprotujejo darovanju in tudi elektronske opredelitve. Morate pa vedeti, da takrat, ko pride do te situacije, je praktično samo 24 ur časa, da se opravijo vsi postopki kontakta s svojci, ki morajo dati to soglasje in privoljenje. Lahko rečem, če bo pač pobuda, da tudi v Sloveniji sprejmemo tak, da rečem, človeški ali pa bolj moderen pristop k darovanju organov, bomo seveda mi kot nosilno ministrstvo skupaj s Slovenija Transplant prišli v to spremembo zakonodaje. Hvala.
Gospod Primož Hainz, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa za odgovor, gospa ministrica. Moram reči, da sem kar prijetno presenečen, nisem tega vedel, ampak moram namreč reči naslednje. Slovenci smo zelo dobri darovalci krvi in mi nekako ni bilo jasno oziroma logično, da pri darovanju organov pa nekako ne gre. Tudi v Državnem zboru – moram reči; na to so me službe tu opozorile – je zelo veliko krvodajalcev in ko so imeli en posvet, so mi pripovedovali to zgodbo in na podlagi tega pravzaprav to sprašujem. Tisto, kar ste rekli, da ni bilo javne podpore. To pomeni, da ni bilo podpore poslancev ali kaj to pomeni? Namreč, saj pravim, tu mi nekako ne gre skupaj, da krvodajalstvo »da«, darovanje organov pa »ne«. Vem, da je pomembna hitrost, da so pomembni sorodniki, ki v takem primeru, ko to ni obvezno, seveda se ne morejo dogovoriti, ker imajo druge skrbi, ker je to dan žalosti in tako naprej, ampak vendar: Kaj to pomeni – register? Sedaj je zelo zapleteno priti do tega. Moraš iti na Rdeči križ in se tam vpisati. Tega nisem čisto dobro razumel. Namreč, varianta bi bila, da bi vsak, ki pride k svojemu osebnemu zdravniku, tam preprosto podpisal papirje, da darujem organ in ne bi bilo nobene [[…]]Mislim, to tudi za osebnega zdravnika ni veliko dela, da ne bi imeli občutek, da mora to, ker je pač tisti dve minuti, tri minute pogovora še dodatno. Ampak dobro, če ste šli na to računalniško varianto; kaj to natančno pomeni – register, si ne predstavljam, ker to potem je predvideno soglasje. Hvala lepa za dodatno pojasnilo.
Spoštovana gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala tudi za to vprašanje. Takrat se je predvsem debatiralo o možnih zlorabah, ker je treba pri takem načinu vzpostavitve predvidenega soglasja seveda zagotoviti tudi vse mehanizme, varovalne predvsem, ki bi preprečevali napake ali manipulacije, pa etični principi in veliko je bilo takrat teh ugovorov. Mogoče je zdaj v družbi splošno nekako bolj dozorela situacija, da tukaj ne bi bilo toliko ugovorov. Res je, da takrat nisem bila na tem resorju, ampak mislim, da so bile tukaj kar široke debate, ne vem, ali celo v parlamentu ali Državnem svetu na to temo, zaradi tega, da potem ni šlo v spremembe zakona. Tudi ob teh spremembah, ki smo jih že pripravili za čas našega mandata, moram reči, da so bili že tudi zelo zelo močni ugovori s strani posameznih strank. To je bil tudi razlog, da dejansko nismo v celoti sprejeli tega mehanizma predvidenega soglasja. A vendar, narejen je napredek, tako da bomo imeli register nedarovalcev, tistih, ki se bodo eksplicitno izrazili, da ne želijo darovati, in ta elektronska opredelitev za darovanje. Tako mislim, da mogoče bi bilo vseeno treba počakati, da bi videli, kako bi ta nov mehanizem delal, pa mogoče – ne vem, bomo videli, kakšen bo odziv po treh, šestih mesecih – ugotovimo, pa gremo potem v celoti na ta novi koncept in pristop. Je pa škoda, ker moram reči, da smo prav številu presaditev srca na število prebivalcev prvi na svetu in tudi po preživetju ravno tako in še po mnogih drugih kotiramo zelo visoko. Hvala.
Mag. Branko Grims bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala za besedo. Delovanje pravne države je izjemno pomembno za zaupanje v institucije. Pred zakonom bi morali biti vsi enaki in to je konec koncev eno temeljnih načel, na katerih sloni slovenska ustava in je kot člen slovenske ustave tudi izrecno zapisano. Zaradi tega je seveda pomembno ne samo sojenje v razumnem roku, ne samo pošteno sojenje, ampak tudi postopek, ki mora biti za vse enak, transparenten in seveda ob spoštovanju zakonitih predpisov, kar pomeni tudi zakonitih rokov. V normalni, delujoči, pravni državni državi, ob pravilno, recimo temu skladno z evropskimi normami delujočem pravosodju, se preprosto ne bi moglo zgoditi, kar se je zgodilo nedavno v Sloveniji, da je bila prepozno vložena obtožnica; prepozno zaradi tega, ker zakon omejuje, še posebej pa to poudarja tudi ena odločba Ustavnega sodišča, dolžino roka, ko se lahko za namene obtožnice uporabi podatke, pridobljene s posebnimi metodami in sredstvi – po domače rečeno s prisluškovanjem. Konkreten primer, ki je razburil slovensko javnost, vsi zagotovo dobro poznate. Ljubljanskemu županu so praktično zdaj odpravili obtožnico, ker je bila vložena prepozno. Najprej je sodišče izločilo vse prisluhe oziroma dokaze, pridobljene s posebnimi metodami in sredstvi, ker je že potekel, po ugotovitvah sodišča, zakoniti rok, do katerega bi bilo treba te uporabiti, kasneje je zaradi pritožbe ene od zaslišanih padel še drugi del dokazov. Tisto, kar ljudje zdaj razumejo kot poanto te zgodbe, je, da imamo zaradi tega v Sloveniji ljudi prvega in drugega reda. Če si človek drugega reda, ti hišo zarubijo za 124 evrov in jo prodajo na dražbi, potem pa to kasneje plačujejo davkoplačevalci, če tisti vztraja in pridobi pravico nekje na evropskem sodišču, če pa si državljan prvega reda, ti nekje hkrati oprostijo kakšnih 16 milijonov in, kar je najhuje, v popolnoma očitni, v nebo vpijoči kazenskopravni zadevi – kajti stvari so vendarle prišle po zaslugi novinarjev v javnost – se potem zgodi to, da ker je nekdo prepozno storil tisto, za kar bi bil po zakonu dolžan storiti, se zavržejo dokazi, se odpravijo, celo uničijo dokazi o tem konkretnem primeru in nekdo bi za to moral prevzeti odgovornost. Gospod minister: Ali jo boste prevzeli vi ali kdo bo prevzel odgovornost [[izklop mikrofona]]
Besedo ima minister za pravosodje, mag. Goran Klemenčič. Izvolite.
Hvala lepa. Nekoliko sem z začudenjem zasledil v vašem vprašanju, da izhajate iz natančno drugačne predpostavke kot v nekoliko podobnem vprašanju vaš poslanski kolega dr. Gorenak, zato ker ste se sklicevali na ustavno odločbo, za katero pa on trdi, da v tej ustavni odločbi ne piše tega, in je pač polemiziral z odločitvijo sodišča v primeru Zorana Jankovića. Pa vendar, lahko se strinjam, kot sem danes že odgovarjal na vprašanje vašega poslanskega kolega dr. Gorenaka, da enotnost sodne prakse, predvsem pa enotnost in hitrost delovanja tožilstva v Sloveniji, absolutno ni optimalna. Povedal sem tudi, da smo sprejeli vrsto ukrepov, ki bodo stanje izboljšali. Ne izboljšajo pa se z danes na jutri. In sodne prakse ne sprejemata ne Vlada, ne Državni zbor in tudi ne Vlada in ne Državni zbor ne moreta ukazovati tožilcem ali sodnikom, kako naj odločajo in kako hitro naj odločajo. V konkretnem primeru je prišlo do spremembe sodne prakse. Moje stališče ali stališče ministrstva do pravosodja je tukaj zelo identično stališču tožilstva. Menimo, da bo ta sodna praksa za sabo potegnila velike težave, ampak tako je – sodišče ima pravico, da se je tako odločilo in se je tako odločilo. In od tistega trenutka naprej jaz s to odločitvijo ne morem več polemizirati. Kar pa smo storili isti dan, ko je postalo znano in javno, da je bila taka odločitev sprejeta, smo na Ministrstvu za pravosodje nemudoma zaprosili oziroma zahtevali, tako od tožilcev kot tožilstva, kot Vrhovnega sodišča, da se pogledajo še vsi tekoči spisi, kjer bi se lahko pojavil tudi podoben problem. Če se ne motim, ste ravno vi tudi sklicali sejo KNOVS na to temo za drugi torek oziroma sredo in mislim, da bomo lahko imeli konstruktivno debato že na podlagi tovrstnih podatkov, ki kot rečeno, smo jih zahtevali že prejšnji teden. ¸ Strinjam se tudi z vami, da imajo včasih ljudje lahko občutek, da je pravica različne hitrosti in ima različne vatle pri različnih posameznikih, zato je pomembna transparentnost. In še enkrat, čeprav boste rekli, da vam prodajam nekaj, to transparentnost prinašajo rešitve v novem Zakonu o kazenskem postopku, ki ste ga brez resnih argumentov napadali in trgali na koščke. Zakaj? Zato, ker danes v enem kazenskem postopku, pri katerem lahko pride do takšne ali drugačne odločitve, včasih sodeluje tudi po devet ali deset sodnikov, preden zadeva sploh pride na Vrhovno sodišče. Najprej odloča en preiskovalni sodnik, potem, če pride do pritožbe, odloča senat treh sodnikov v izvenrazpravnem senatu. Če je potem uvedena preiskava, se lahko obramba pritoži na višje sodišče, kjer odločajo spet trije sodniki. Torej, še preden je sodna preiskava, sodna preiskava, ne glavna obravnava, sploh uvedena, imamo že sedem različnih sodnikov, ki odločajo o določeni pritožbi in o določenem pravnem standardu. Tudi to je eden od razlogov, da prihaja do različnih odločitev, da je postopek izjemno netransparenten, da ne govorimo o tem, da je izjemno počasen. Smo edina država v Evropi, ki ima tako zapleten postopek, še preden pride do tovrstnih odločitev. To želimo z ZKP tudi spremeniti. Še vedno čakamo na končno poročilo v tej zadevi o ravnanju tožilstva in takrat se bomo odločili. Seveda za to ne morem prevzeti odgovornosti, za posamezno ravnanje posamezne tožilke, ker nisem jaz vodil postopka zoper Zorana Jankovića niti mi ni tožilstvo neposredno podrejeno. Bomo pa zahtevali, seveda ob tem novem dejstvu, da je prišlo do takšne odločitve sodišča, da vidimo, kako velik je ta problem in kaj storiti, da se ne bi ponavljal, in ali je dejansko prišlo tudi v smislu državne tožilske uprave do kakšnih spodrsljajev, pomanjkljivosti, malomarnosti ali naklepnih napak. Hvala.
Mag. Branko Grims, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Komisija, ki jo vodim, je sklicana z namenom, da pogledamo problematiko širše. Seveda tudi zaradi tega konkretnega primera, ki je v nebo vpijoč in se ne bi smel nikoli zgoditi. In da, seveda pogledamo, kaj se bo naredilo, da se kaj takega niti slučajno ne bi več ponovilo. Toda, kot rečeno, ta konkreten primer se je zgodil in v svojem nagovoru ste povedali vse, samo izognili ste se jedru mojega vprašanja, to pa je vprašanje odgovornosti. Glejte, v normalni pravni državi, če bi se zgodila taka pravna šlamastika, ker to je edini pravi izraz za tole, kar se je zgodilo, bi seveda pravosodni minister takoj odstopil, to je zanesljivo. Po zakonu minister odgovarja subjektivno in objektivno za stanje na področju, ki ga pokriva, in ta zgodba z razveljavitvijo dokazov je seveda dokaz, da v pravosodju v najširšem pomenu te besede nekaj ne deluje sistemsko, kot bi moralo. To ni samo zgodba ene ženske nekje ali pa posameznika, ampak ima mnogo mnogo širše dimenzije in tudi sporočilo, ki ga s tem dobijo, če želite, volivcI ali pa mlajša generacija, je še posebej uničujoče. Nekaterim je pred zakonom dovoljeno enostavno vse, očitno nekaterim nič. Pred zakonom očitno nismo vsi enaki, smo državljani prvega, drugega reda, kar je popolnoma nedopustno. In da se je ta šlamastika zgodila, bi nekdo moral odgovarjati. Do tega trenutka, kolikor je meni znano, ni prevzel odgovornosti nihče, zato še enkrat postavljam vprašanje. V normalno pravno delujoči državi bi ob taki pravni šlamastiki, kot je bila razveljavitev oziroma celo uničenje dokazov zoper Zorana Jankovića v zadevi suma spolnega nadlegovanja, pač zadevi, ki je bila popolnoma prezentna in jasna [[izklop mikrofona]]
Gospod minister, izvolite.
Če pravite, da se je zgodila taka pravna šlamastika v primeru Zorana Jankovića, ne vem, zakaj ne pravite, da se je zgodila taka pravna šlamastika tudi v primeru gospoda Kanglerja. Ne smemo imeti dvojnih vatlov. In gospod Grims, če je prišlo do spremembe v interpretaciji prava zato, ker je bil zakon napisan tako, kot je bil in nisem ga pisal jaz, zgodil se je, pisan je bil tudi v času vaše vlade. Te preiskave potekajo že izjemno dolgo in zadnji sem najbrž, ki bi mu lahko nekdo rekel, da sodelujem pri tem, da se Jankovića rešuje. Toliko iskrenosti in samorefleksije upam, da premorete. Povedal sem vam, kaj bomo storili, da se kaj takega ne bo ponovilo. Povedal se vam, da bodo sankcije, morebitne, – pri čemer sankcij ne more izrekati pravosodni minister, verjamem, da se tega zavedate – odvisne od tega, kakšen je obseg tega problema. V tem trenutku ne vemo, koliko zadev bo zaradi tega padlo. In še enkrat na to, da bi vsi organi delali več, bolje in hitreje predvsem pa bolj transparentno, je odgovor tudi sprememba procesne zakonodaje, sicer se boste čez dve, tri, štiri ali pa pet let pogovarjali o istih stvareh.
Mag. Branko Grims, imate željo po postopkovnem predvidevam? Izvolite.
Konkretno pri primeru gospoda Kanglerja je takrat prišlo do ustavnopravne presoje, ki je stvari osvetlila potem tudi z ustavnopravnega vidika. Nekatera relevantna dejstva je Ustavno sodišče zapisalo še v nekatere odločbe celo kasneje, tako da je bila zdaj tukaj stvar popolnoma jasna. Tudi tukaj se ne govori samo o delovanju enega dela sistema, ampak sistema kot celote. Glede na vse, kar ste povedali, je pač očitno, da se o kakšni odgovornosti zaenkrat niste pripravljeni niti pogovarjati niti razmišljati, zato bo moj proceduralni predlog, da se vi osebno in seveda vsi ostali udeležite seje o interpelaciji in da tam o tem zelo resno spregovorimo, kajti vprašanje odgovornosti je nekaj, kar je zagotovo najhujši problem te družbe, ko gre za delovanje sistema kot celote. Kakšne dodatne razprave najbrž na to temo pa v tem trenutku ne želite, kajti imeli bomo strokovni del, tega bomo opravili na komisiji, in imeli bomo razpravo o odgovornosti, takrat bomo pa tudi videli, ali ima beseda odgovornost v tej družbi in v tem parlamentu pravo besedo, in samo upam, da bodo to vsaj takrat pospremila prava dejanja za uveljavitev odgovornosti, še bolje, mnogo bolje pa bi bilo, če bi se odgovornost že uveljavila na vseh nivojih do takrat. Potem seveda tudi tista razprava ne bi bila več v taki obliki niti potrebna. Za družbo bi bilo to najbolje.
Branko Grims, če sem prav razumel, ne izkoriščate potem postopkovnega predloga in ne dajete razprave na glasovanje. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Jana Škoberneta, in sicer ministru za infrastrukturo, dr. Petru Gašperšiču, ki pa je danes upravičeno odsoten. Izvolite, gospod Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica in minister, kolegice in kolegi! Vsi, ki se večkrat tedensko, včasih tudi večkrat dnevno vozimo po cesti in cestah, kjer manjka tretja razvojna os, se seveda o tem, kdaj bo in kako nestrpno jo pričakujemo, pogovarjamo tako rekoč na dnevni bazi. Kolega Ranc s Koroške bo to seveda zelo dobro vedel. In te dni, ko smo se v okviru obiska Socialnih demokratov v Beli krajini, v Metliki in Črnomlju, pogovarjali o razvojnih potencialih te regije, smo seveda ugotavljali, da brez ustrezne logistične podpore, vsakršna debata na nek način odpade, ker sta Slovenija, Evropa ta trenutek v položaju, ko imamo gospodarsko rast, ko se veliko investira, investirajo tudi poslovneži, nosilci kapitala iz drugih kontinentov in ključno vprašanje v tej tekmi do naslednjega padca, je seveda, kdo bo dovolj učinkovito sposoben pridobiti dovolj ljudi, dovolj delovnih mest, dovolj produktov in nenazadnje minister za gospodarstvo, ki sedi danes z nami, bo znal povedati, dovolj učinkovito izkoristi tudi potencial reindustrializacije, ki jih ta država ima. Podpisana sta oba protokola glede časovnice izgradnje tretje razvojne osi, tako v njenem južnem kot v njenem severnem kraku. To nas seveda veseli, ker govori v prid temu, da bomo tako na Šaleškem koncu, na Koroškem, v Beli krajini in na Dolenjskem lahko izkoristili potenciale, ki jih lahko ponudimo, lahko ustvarili nova delovna mesta. Me pa kolegi in kolegice, tudi ljudje iz terena, denimo državni svetnik Samir Khalil opozarjajo, da v proračunu številke ne sledijo podpisanima protokoloma in da je težko ta trenutek z optimizmom zreti na časovnico izgradnje tretje razvojne osi, ko pa v naslednjih dveh letih, vsaj tako je videti, ne najdemo denarja, ki bi tovrstne podpise teh protokolov ustrezno podprl. Zato je moje vprašanje ministru za infrastrukturo, ob tem mu želim vse dobro na službeni poti: Kdaj se bodo začele prve gradbene aktivnosti tako na južnem kot na severnem delu? Kje in kako bo država zagotovila ustrezen denar bodisi znotraj DARS, ali je tam dovolj še limita za zadolževanje, je to izpopolnjeno ali ne, da bo do vzpostavitve tega, na nek način enega zadnjih razvojnih krakov, ki nam v državi še manjka, prišlo čim prej? Verjetno je poudarek, da to na obeh delih, južnem kot tudi severnem, ljudje krvavo potrebujemo in potrebujejo, odveč ponavljati. Se zahvaljujem ministru za odgovore. Hvala lepa.
Želite ustni ali pisni, sem mogoče preslišal? Ustni. Nadaljujemo. Dr. Franc Trček bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak ter ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Dr. Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Malo sem presenečen, ampak ogromno jih je očitno obupalo, glede na listo, ki jo imam jaz. Lep pozdrav ministrici in ministru! Začel bom nekoliko osebno. Pretekli teden so bili eni veseli, da me ni v bajti, drugi so bili žalostni. Z neko malo delegacijo Državnega zbora sem bil na letnem zasedanju OECD, parlamentarne dimenzije, če se tako izrazim, v Parizu in cel četrtek smo namenili proračunu – transparentnost proračuna, vključevan je ljudi v pripravo proračunov, vplivi lobijev, ne le gospodarskih, tudi kakšnih globalnih in regionalnih NGO pri oblikovanju proračunov. Tam sem opozoril na dve zadevi, ki pa običajno ljudje težko razumejo, ko to povem, ker nekako proračune se preveč gleda samo skozi številke in s pozicij ministrov in ministric skozi neke indeksacije, kar je seveda malo logično, ali bo eden dobil več, ali bo drugi dobil manj, vsak bi rad poštimal svoj resor. Ampak kaj so v bistvu proračuni? Jaz pravim, proračun je v bistvu zgodba o neki družbi. V proračunu vidiš tudi, kje smo zamočili, kaj bi lahko šlo boljše, kakšno je stanje. Iz proračuna, če ga znaš brati, žal obstajajo kakšni župani, ki ga tudi po par letih ne znajo, ampak večina ni takih, tudi znaš prebrati in vidiš, kam bomo šli. Ob seveda transparentnosti proračunov, kjer na neki, bom rekel, bazični ravni v Sloveniji nimamo problemov, saj so to javno dostopne zadeve, ampak sem tudi tam opozoril, moramo govoriti tudi o, bom rekel, nebralnosti teh proračunov. Slovenski državni proračun je en velik kup papirja, ki ti pade na nogo, pa boš imel zvin, je morje nekih tabel. Jaz sem nek prvi proračun mogoče celo over scrutinizing, če se izrazim v angleščini in sem bil malo zgrožen, evo, govorec pred mano, moj bivši študent, je govoril o proračunu in o tem, kaj kolega Kalil, iz dodiplomskih let, s faksa ga poznam, pravi o tretji razvojni osi. In da mi ne bo zmanjkalo časa, v prvi rundi sprašujem pomembno ministrico in ministra: Kje je zgodba našega proračuna? Ker jaz ga v zadovoljivi meri ne vidim. Zakaj sprašujem vaju dva, lahko bi koga drugega? Ker sta vajini ministrstvi ministrstvi, kjer se prelamljata delo in kapital. Kakorkoli že obračamo, gre za ključni področji, s katerih se navsezadnje polnijo tudi vsi štirje proračuni in tudi kohezija. Upam, da mi boste malo zgodbe povedali in sem zelo prizanesljiv kot opozicijski poslanec, da vas tako lepo sprašujem. Hvala
Hvala lepa. Spoštovana ministra, kdo bi želel kot prvi? Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani Trček, hvala za vprašanje. Jaz malo razumem, da ste pod vplivom razprave na OECD, ki je vedno malo širša in pač pogledaš na proračun lahko tudi drugače kot skozi številke, ki so tu po navadi v ospredju. Ko gledamo tako pripravljenemu proračunu na Vladi kot tudi v Državnem zboru predvsem postavke, ki so interesantne tako, kot ste ugotavljal, gleda se indeksacija. Dejstvo glede proračuna, morda še širše, je, da se pač tisto, kar ustvarimo, razdeli in znotraj tega se vidijo prioritete. S tem se absolutno strinjam in dejansko je problem proračunov ali pa proračunskih razprav vsako leto zaradi tega, ker po navadi gledamo samo indeksacijo, realizacijo in ostajamo torej znotraj danih okvirjev posamezni resorji. Tukaj znotraj je pač prav to, da se vidi morda tam, kjer je nekaj bistveno več denarja napram preteklemu letu, da so pač tisto prioritete Vlade, ker tja potem pač tisto veš denarja, kar je več ustvarjeno, da. Morate pa vedeti, na primer resor MDDSZ, ki je eden večjih poleg šolstva, če rečemo, zaokroža milijardo, milijardo pa pol razdelimo, je, mislim da, 87–89 % je zakonskih obveznosti, torej je manevrskega prostora, kot smo imeli prej na primer razpravo o tem, da bi ministrstvo dalo več za investicije v javno socialno varstvene zavode, da bi ministrstvo naredilo, je dejansko možno prerazporejati, če gledaš samo resor MDDSZ ali kolega Počivalška, je v bistvu samo, da nekaj znotraj svoje politike vzameš in daš drugam. Zato je tako pomemben proračun kot celota. Transparentnost v tej zgodbi, mislim, da je. Tako kot imamo mi razpravo v Državnem zboru, so tudi proračuni javni. Je pa ena, morda tudi z vidika te razprave, ki jo imamo danes, pomembna. Ko mi gledamo proračune in razrez sredstev, ne smemo pozabljati, da je država dolžna zagotoviti sredstva za izplačilo vseh zakonskih pravic in da se včasih, če pogledate potem, kakšne so razlike med sprejetim proračunom, sprejet je bil na primer 2016 in potem realizacija proračuna 2016, jaz vam povem, za naš resor smo realizirali kar nekaj milijonov več, kot nam je bilo v samem proračunskem razrezu dano, ker je pomembno, da država zagotavlja vse zakonske pravice, izplačila. Razen seveda, če bi se politika odločila in bi bilo v Državnem zboru sprejeto, da bi se poseglo v posamezne zakonske pravice, ampak to se vsaj na področju sociale ni zgodilo. Jaz ne vem, dam še mojemu kolegu možnost, če ima kaj za dodati glede proračuna na to.
Minister Zdravko Počivalšek, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, gospod poslanec! Jaz sem sicer dal pisno vprašanja o Slovenskem podjetniškem skladu, ampak v okviru tega proračuna moram povedati, da imamo neko solidno osnovo, čeprav nismo nikoli zadovoljni z njim, da tiste naše glavne naloge kljub vsemu izvajamo. Področju našega delovanja je široko, raziskave, razvoj, inovacije na eni strani, zakonodajni okvir na drugi. Moram reči, da sem zadovoljen s tem, ker smo lahko naredili pri realizaciji na področju tujih neposrednih investicij, da smo se na nek način trdo, ampak kljub vsemu prebili pri podpori vseh aktivnosti na problemskih območjih. Znotraj tega imamo pa tri organe v sestavi, ki na nek način služijo podporo izvajanju gospodarske aktivnosti, to so Slovenski regionalni razvojni sklad, Slovenski podjetniški sklad in pa agencija SPIRIT, kot centralna agencija za spodbujanje tujih neposrednih naložb. Moram reči, da če nekaj besed namenim Slovenskemu podjetniškemu skladu, da je v pripravi poslovni načrt za 2018 in da ga bo nadzorni svet obravnaval koncem oktobra tega meseca. Delovanje Slovenskega podjetniškega sklada, moram povedati, da ni financirano iz proračuna Republike Slovenije. V proračunu Republike Slovenije pa so zagotovljena sredstva za financiranje zagonskih spodbud za podjetja na področju inovativnih podjetij, rabe lesa, kulture, kreativnega sektorja v višini 3,5 milijonov evrov. V letu 2018 se nadaljuje izvajanje vsebinske podpore pri prejemnikih semenskega kapitala in za to bodo zagotovljena sredstva v višini 350 tisoč evrov iz evropske kohezijske politike. Poleg tega pa Slovenski podjetniški sklad izvaja garancije za bančne kredite, subvencije, obrestne mere in mikro kredite iz sproščenih sredstev.
Dr. Franc Trček, izvolite, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Dobro, bom kar odkrit. Jaz sem malo zanalašč to vprašanje postavil, kot rebus, da vidim, kako si boste odgovorili. Dejstvo je, lahko priznam, da sem se tudi z dr. Žarničem pogovarjal na OECD o tej naši strategiji 2030 in malo mi je tukaj čudno, sem mislil, da bo vsaj gospod Počivalšek, ker se mi zdi, da še njegove telice v času nočnih morah sanjajo mene in tisto strategije pametne specializacije, to sem mislil s tem, ne podjetniški sklad. Zakaj? Vsak, ki se malo bolj resno ukvarja s politiko, seveda ve to, kar sta govorila. Proračuni, vsi so v veliki meri zaštrikani z obveznostmi, ki jih nalaga ta hiša, včasih premalo o tem tudi razmišljamo. Sočasno seveda pa imajo neko fleksibilnost, to je ta nadrealizacija, če se tako izrazim, kot je rekla stanovska kolegica. Kaj mene moti? Seveda bo opozicija vedno kritična do proračunov, to je opis naših del in nalog. Moti me, da se bo sedanja vlada hvalila, da bomo imeli, koliko, 50 plusa, tam nekje, milijon. Veste, mogoče ne bi bilo slabo, da bi bilo tega plusa samo 10, pa bi tistih 40 milijonov porinili v strategijo pametne specializacije, v to, kar smo prej govorili, smo starajoča se družba, pa v bistvu, koliko že, 14 let nismo naredili enega resnega doma starejših občanov ali upokojencev. Tako jaz v bistvu gledam na proračun in zdi se mi, če so že ministrici in ministri ujeti v vsakdan, da moramo vsaj mi, ki navsezadnje določamo proračun, ne ministri, ne Vlada, ne izvršilna oblast, izvršila oblast izvršuje, vi ga predlagate. Ta hiša je hiša, kjer se izvrši debata o proračunu. Zdi se mi, zato sem postavil to vprašanje, da se tega končno začnemo zavedati in da sami »odderogiramo« Državni zbor in tudi nekoliko bolj resno odpremo vsebinsko razpravo o proračunu.
Spoštovana ministra, želi še kdo dodati? Ugotavljam, da ne. Gospod Trček, imate besedo. Želite najverjetneje podati postopkovni predlog? Izvolite.
Ja, seveda želim podati postopkovni predlog, da opravimo to razpravo, ker po navadi – kaj se potem zgodi? V praksi se zgodi, da je takšna in drugačna opozicija. Recimo, ko smo mi prišli v parlament, sem rekel, glejte, v Levici, takrat v Združeni levici ne bomo pisali proračunskih amandmajev glede mostov, odsekov cest in tako naprej. Jaz se z vlakom vozim na šiht, jaz lahko napišem toliko amandmajev, da bomo dva dni obdelovali samo moje amandmaje, kar seveda je pomembno, ampak je treba mogoče reševati na drugačen način, kar, evo, kolega Lah tam sedi, največkrat skupaj opozarjava. Zdi se mi, da je pomembno stopiti par korakov stran in navsezadnje proračun gledati holistično. Nekoč je bilo popularno govoriti, da bomo imeli projektni proračun, nek bivši finančni minister je o tem dosti govoril, pa so rekli, joj, nehaj s tem težiti, dajmo ostati pri indeksaciji. Ampak se mi zdi iz te zgodbe, kot jo jaz berem, če se dotaknem samo mojega malo ožjega področja, edino, kar malo ven štrli, je, ja, dali bomo za železnice. Super, fino. Ampak potem se morava z gospodarskim ministrom vprašati, ali to pomeni, da se bo zdaj ta denar tako zavrtel, pa da ga bo šla večina v Siemens, ali se bo denar tako zavrtel, da ga bodo več dobila slovenska podjetja, ki ne bodo naredila finančnega ali kakšnega drugačnega prestrukturiranja kot Henkel v Mariboru in bo na ta način tudi slovenski bodoči proračun ne glede na vlado, katera bo, nekoliko bolj debel, če se tako izrazim. Zdaj upam, da se ne bo z Magno zgodilo srednjeročno to, kar nam je Henkel naredil v Mariboru. Ampak veste, to ni nič tako novega. Pasti globalizacije je bila ena knjiga sredi devetdesetih let, ko so se direktorji največjih nemških firm hvalili, da do leta 2000 ne bojo nič več plačevali davkov v Nemčiji, ampak da bodo to vse globalni pretelovadili. Ampak po navadi, kot se reče v Mariboru, ko pa prideš v bulo, potem pa morajo Državni zbor in ljudje socializirati izgube. Se mi zdi v tem kontekstu, razmisleku, kako smo v veliki meri, dajmo reči od leta 2004 do 2014 ali 2015 zavozili to državo, moramo razmišljati tudi o proračunu. Jaz upam, da me boste podprli, čeprav sem realistični pesimist in glede na sedanjo koalicijo se bojim, da ne, da se opravi neka ta bolj vsebinska splošna razprava. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Gospa Jelka Godec bo postavila poslansko vprašanje ministrici za zdravje, gospe Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite, gospa Godec.
Najlepša hvala. Gospe ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc [[…]]no, zdaj je prišla. Lahko postavim vprašanje ali naj počakam, da se gospa ministrica usede? Namreč, nima smisla govoriti v steno, če minister ne posluša.
Kar izvolite, gospa Godec, mislim, da lahko. [[oglašanje iz dvorane]]
Aja, ministrica je že vnaprej vedela. Dobro. Moje vprašanje se nanaša na skupno javno naročilo za žilne opornice, ki je bilo zaključeno po mojih podatkih nekje konec meseca avgusta. Namreč, 7. septembra 2017 je bila novinarska konferenca Ministrstva za zdravje, kjer so predstavniki ministrstva, gospod Glažar s strokovnimi sodelavci in pa Ministrstvo za javno upravo predstavili, kako je potekalo to javno naročilo. Takrat je bilo na tej novinarski konferenci s strani enega izmed strokovnih sodelavcev na javnem razpisu, to je dr. Noča, predstavljenih, mislim da, pet točk, kolikor sem si zapisala, kako naj bi ministrstvo oziroma Vlada delovala naprej po tem javnem naročilu, ki je bilo, po besedah Ministrstva za zdravje, razveljavljeno, kajti vsi dobavitelji so ponudili višje cene oziroma večina je ponudila višje cene, kot so bile zahtevane na javnem razpisu. Mene zdaj zanima gospa ministrica: Kaj ste od takrat, od 7. 9. 2017, naredili na tem področju? Ali ste izpolnili katero izmed točk? Predlagano je namreč bilo, da naj se obvesti multinacionalke o aroganci dobaviteljev, ki so ponudili višje cene na javnih razpisih, potem, da se, da Vlada nekako uradno obvesti ustrezne organe Evropske komisije o dogajanju v Sloveniji na področju javnih naročil, da se pokliče slovenske dobavitelje na razgovor glede preseganja cen, za kaj je do tega prišlo oziroma jih opozori na nesprejemljivo aroganco glede tega, torej prijave na javni razpis, potem naj se objavi ponovni razpis in se oblikuje cene enako, kot je uradni podatek za Švedsko, ki ga je dobilo tudi Ministrstvo za zdravje, in pa da naj Ministrstvo za zdravje takoj obvesti vse bolnišnice o cenah ponujenih stentov in se zahteva nekako od vodstev bolnišnic, da od dobaviteljev zahtevajo oziroma pričakuje se, da dobavitelji ponudijo iste cene kot so v UKC Ljubljana, kjer naj bi bile sedaj trenutno najnižje. Glede na to, da je bilo to na novinarski konferenci izpostavljeno in da je bilo s strani ministrice za zdravje predstavniku obljubljeno, da se bodo te točke izvedle, kajti ministrica naj bi že izvajala preko bilateralnih pogovorov z drugimi državami tudi podobne zadeve, torej pogovarjanje, da gre za segmentacijo trga, da nismo nekako na enotnem evropskem trgu, me zanima gospa ministrica, kaj ste na tem področju naredili glede teh petih točk, mislim, da jih sami tudi imate pred seboj oziroma veste o čem govorim. Prosim, če lahko poveste: Kakšni so bili ukrepi Ministrstva za zdravje, Ministrstva za javno upravo oziroma vlade v celoti? Hvala.
Besedo ima ministrica za zdravje, gospa Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Spoštovani! Hvala za vprašanje. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora! Glede postopkov oddaje skupnega javnega naročila za žilne opornice je bila 1. septembra sprejeta odločitev, da se za nobenega od petih sklopov javno naročilo ne odda, ker nobena od prejetih ponudb ni bila dopustna oziroma popolna. Kaj so bili razlogi za zavrnitev vseh ponudb? Prvenstveno so bili to višje cene stenta, odpogojevane najvišje cene v javnem naročilu ali pa neizpolnjevanje posameznih ponudnikov, tako imenovanega pogoja randomizirane študije. O tem lahko povem malo kasneje, kaj pomeni. Postopek danes ni še formalnopravno zaključen, zaradi vloženega zahtevka za revizijo, ki ga je vložil ponudnik KEFO, d. o. o. MJU je zahtevek vlagatelja s sklepom zavrgel dne 20. 9. 2017 in zadevo skladno z zakonom takoj odstopil v nadaljnje reševanje Državni revizijski komisiji. Kljub temu, da je MJU takoj naslednji dan, se pravi 21. septembra, odpremil sklep, je pooblaščena odvetniška družba vlagatelja zahtevka za revizijo sklep dvignila šele 2. oktobra, se pravi na skrajni rok, ko se dvigujejo te pošiljke, in nato je 5. oktobra vlagatelj tega zahtevka za revizijo po svojem pooblaščencu zoper Ministrstvo za javno upravo vložil pritožbo. O vlagateljevem zahtevku za revizijo in njegovi pritožbi mora sedaj odločiti pristojna Državna revizijska komisija. Dokler o zadevi dokončno ne odloči pristojni revizijski organ, s postopkom oddaje predmetnega javnega naročila, kot veste, v skladu z zakonom ni dopustno nadaljevati. Takoj, ko bo MJU dobil odločitev Državne komisije, bomo izvedli nadaljnje aktivnosti, vezane na oddajo predmetnega naročila. To je o tem, o katerem smo mi tudi seznanili javnost, kaj bomo, ko bo zadeva pravnomočno zaključena, nadaljevali. To so, da bomo osnovne matične ali pa če hočete principale proizvajalce stentov preko diplomatske konzularne mreže pisno seznanili s potekom neuspešnega javnega naročanja in pa seveda tudi z razlogi, ki so privedli do tega. Predvsem bo izpostavljen pogoj sprejemljivih cen stentov za slovenske bolnišnice, ki je bil oblikovan na podlagi dokumentirano dostopnih cen na Švedskem. Zaradi tega bomo na proizvajalce apelirali, da upoštevajo objektivne pogoje, ki jih je postavila Slovenija v svojem izvedenem javnem naročanju. Po pravnomočnosti odločitve bomo skupaj ministrstvo za javno upravo in zdravje izvedli seveda nov postopek javnega naročanja. To posledično seveda pomeni, da bojo bolnišnice, ki jih je trenutno pet, zdaj pa tudi Novo Mesto, torej šest, ki imajo katetrske laboratorije, nabavo stentov v tem času vršilo po obstoječih sklenjenih pogodbah. Za primer novih postopkov so katetrski laboratoriji seznanjeni tudi s cenami iz neuspešnega skupnega javnega naročanja. Novo javno naročilo stentov bo objavljeno tako na slovenskem portalu javnih naročil kot tudi na EU portalu, kot je bilo tudi v prvem primeru, pri čemer bo enako zagotovljeno, da bo tako objava v slovenskem in angleškem jeziku. In to dejansko pomeni, da bo ponovno naročilo brez nekih bistvenih sprememb glede vsebine in pa predmeta naročila. Hvala.
Gospa Jelka Godec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ministrica, govorimo o dveh zadevah. Jaz vas nisem spraševala, zakaj niste izvedli postopka oddaje javnega naročila. Razumem, nekdo se je pritožil in te zadeve pač morajo iti po postopkih, ki jih zahteva zakonodaja. Jaz vas sprašujem, ali ste o aroganci prijaviteljev oziroma dobaviteljev obvestili principale oziroma proizvajalce, ker najvišje ponujene cene dobaviteljev bodo ostale oziroma so dejstvo, so dejstvo. In ne glede na to, kaj bo Državna revizijska komisija rekla, te cene so dejstvo, gospa ministrica, in jaz vas sprašujem, ali ste, zdaj odgovor sem sicer dobila, niste obvestili torej še vedno ne multinacionalk, vi pa ste šli 7. 9., 6 dni po odločitvi javnega naročila na tiskovno novinarsko konferenco, kjer ste se javno pohvalili, kako boste izvajali to oziroma kako rigorozno boste postopali do dobaviteljev, ki so se arogantno tudi z dvakrat višjimi cenami prijavili na javno naročilo. Zdaj pa vi meni govorite, da tega ne boste izvajali, dokler Državna revizijska komisija ne odloči, ali je šlo za pravilnost ali nepravilnost. Najvišje cene oziroma cene prijaviteljev, dobaviteljev ostajajo, gospa ministrica. In mene zanima – pa ne mi o randominiziranih študijih govoriti, ker nimajo veze z tem, kar se zdaj jaz sprašujem –, zakaj niste šli v postopek, v to, kar ste obljubili 7. 9., 6 dni po odločitvi na javnem razpisu na novinarski konferenci, čeprav danes govorite, da postopek še ni zaključen, vi pa ste novinarsko imeli že pred zaključkom postopka? Gospa ministrica, zakaj ste šli 7. 9. na novinarsko konferenco in s temi petimi točkami dr. Noča zavajali javnost, celo njemu dali besedo, naj on pove kot zdravnik, kaj mora Vlada narediti? Da vas v tem trenutku ne vprašam, če vam ni nerodno, da to en zdravnik govori. Zakaj torej niste ali ste od ostalih bolnišnic zahtevali, da se cene prilagodijo UKC Ljubljana? Zakaj niste kljub odločitvi še vedno, ker cene so jasne, obvestili multinacionalk o dobaviteljih v Sloveniji?
Spoštovana ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala za dopolnilno vprašanje. Jaz spoštujem zakone, ki veljajo v Sloveniji. Vi dobro veste, dokler niso končani vsi postopki, vključno z vsemi pritožbami, revizijami in dokončno odločitvijo Državne revizijske komisije, ne moremo ukrepati oziroma izvajati ostale aktivnosti. Smo pa šli seveda v tiskovko zaradi tega, da obvestimo javnost, kaj se je dogodilo v primeru tega skupnega javnega naročila. In še nekaj, gospa Godčeva, vi operirate s cenami, po katerih so se nabavljali stenti pred začetkom mojega mandata. Vi dobro veste pa tudi v Intravizorju, kjer so vse nabavne cene vseh stentov, če pustim po strani, koliko in kaj ustrezajo tehničnim pogojem in elementom, bistveno nižje, kakor so se te stenti nabavljali pred začetkom mojega mandata. Tako, da ne moremo govoriti da bodo bolnišnice tudi v nadaljevanju kupovale stente po teh visokih cenah iz leta 2013, pa še nazaj. Sami dobro veste, ve se tudi za UKC, da so uspeli izpogajati že bistveno nižje cene. Ampak to, kar sem rekla, da bom obvestila principale, mimogrede, večkrat sem že povedala, da tudi že v mnogih drugih razpisih, ki smo jih sami peljali, smo dejansko obveščali in tudi poklicali tudi osnovne proizvajalce znotraj Evropske unije, ali se bodo prijavili na razpis. Odgovor je vedno bil, če je sploh bil: »Imamo svoje zastopnike in predstavnike v Sloveniji. Torej, obrnite se na njih.« Treba je vedeti, da so pač v določenem delu to poslovna pravila, po katerih poslujejo ponudniki. Še enkrat, nobena od teh bolnišnic, ki imajo danes katetrske laboratorije, ne kupuje stentov po teh cenah, za katere je vaša preiskovalna komisija delala pregled oziroma analizo. Še nekaj je treba pogledati, da do tega, da smo pripravili skupni javni razpis, nihče v tej državi ni pripravil medicinskotehničnih pogojev in standardov, kakšne stente bomo nabavljali oziroma kupovali. Prvič je bilo to zdaj narejeno, ker je bila to tudi osnova poleg cene, kakšne strokovne in medicinske kriterije morajo izpolnjevati ob ustrezni ceni v skupnem javnem naročilu. Hvala.
Gospa Godec, imate besedo, da podate postopkovni predlog. Izvolite.
Ministrica, še enkrat, očitno me sploh ne poslušate. Jaz nisem govorila o nobenih cenah, nobenih cen nisem izpostavljala, nisem govorila niti o preiskovalki. Vi govorite, češ, da jaz izpostavljam cene, ki so bile ugotovljene leta 2013. Jaz ne vem, od kod vam to. Jaz vas sprašujem o skupnem javnem naročilu za žilne opornice, izvedenem leta 2017. In nič drugega. Zdaj, izmikanje, češ, da jaz navajam neke stvari, ki jih sploh nisem, ne vem, o čem ima smisel. Gospa ministrica, če spoštujete zakonodajo in tako naprej, vse, kakor je treva, potem boste to verjetno v razpravi, jaz upam, da bo ta predlog sprejet, tudi pojasnili, kako skupna javna naročila na drugih področjih tečejo, ne samo na žilnih opornicah. Jaz sem vas spraševala – zakaj? Kljub temu, da so cene dobaviteljev jasne, niste obvestili multinacionalk, ker zadeva ne bo spremenjena po odločitvi Državne revizijske komisije popolnoma nič. Dejstvo bo, dobavitelji so ponudili tudi dvakrat višje cene, kot ste jih vi na javnem razpisu zahtevali oziroma sta zahtevala ministrstvo za zdravstvo in pa javno upravo. Torej, gospa ministrica, nihče ne govori za nazaj, za leta 2014, 2013, ampak za leto 2017, ko ste vi ministrica in ste vi odgovorni za te zadeve. Če ste se lahko 7. 9. na novinarski konferenci hvalili, kako ste uspeli s tem ali pa ne uspeli s tem javnim naročilom, potem tudi prevzemite odgovornost tudi za to, da ste na novinarski konferenci oziroma so vaši predstavniki podprli pet točk dr. Noča in da ste se vi že pred tem bilateralno dogovarjali z drugimi ministri, verjetno z ministri, no, o tem, kako multinacionalke delujejo na evropske trgu, da je za Slovenijo višja cena in da se s tem pogovarjate tudi z drugimi državami. 7. 9. ste se torej lahko pohvalili na novinarski konferenci, kako ste uspešni, danes pa mi govorite, da ne morete zadev sproducirati, ker je prišlo do pritožbe na Državno revizijsko komisijo. Še enkrat, jaz mislim, da o delu ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc in pa tudi o tej odgovornosti in o skupnih javnih naročilih bi bilo treba opraviti konec koncev tudi javno razpravo, da se ljudem končno enkrat pove, da ministrstvo tisto, kar ministrica razlaga, kako uspešna so skupna javna naročila, da se pokaže, da v bistvu niso in da do zdaj na teh skupnih javnih naročilih niso bili uspešni razpisi in da tudi cene, ki so se znižale, definitivno niso bile na ravni evropskih cen. Kar se pa tiče tega, da bolnišnice ne nabavljajo po istih cenah, je pa spet drugo vprašanje, ki se prav tako lahko skozi to razpravo tudi razvije. Namreč, katetrski laboratorij po Sloveniji nabavlja žilne opornice po zelo različnih cenah in ne za razliko 5 % ali 3 %, ampak z zelo višjimi procenti. To dobro veste. Jaz predlagam, da se opravi javna razprava o skupnih javnih naročilih na Ministrstvu za zdravje. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra, v okviru glasovanj. Gospod Zvonko Lah bo poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor, gospe Ireni Majcen. Gospod Lah izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem ministricam, ki ste tukaj! Poraja se nam veliko vprašanje glede na sprejemanje prostorske gradbene zakonodaje, kako bo Vlada oziroma država rešila lastništvo zemljišč občinskih cest na zasebnih zemljiščih, potek občinskih cest na zasebnih zemljiščih. Namreč do leta 2002 so občine kategorizirale približno 31 tisoč kilometrov občinskih cest, zdaj jih je že okoli 32 tisoč, od tega pa naj bi 23 tisoč kilometrov cest potekalo delno tudi po zemljiščih v zasebni lasti. Po zakonu o cestah, naj bi občine rešile to problematiko že v letu 2012. Kolikor vemo, ta problematika ni rešena. Občine imajo velike težave, investitorji, občani tudi težave, ker ne morejo dobiti gradbenih dovoljenj, če dovozna cesta poteka po privat lastnini. Zato jaz sem mislil, da bo Vlada oziroma ministrstvo, vaše, pristojno za to, v tej spremembi zakonodaje vneslo notri rešitev, da bodo podobno rešitvi v Zakonu o gradnjah, ker se bo določena legalizacija lahko izvedla v kratkem in ustavnem postopku, da bo v ZUREP-2 tudi notri rešitev, kako naj občine rešijo to problematiko. Zdaj imamo sodno prakso tako, kjer pač sodišča upoštevajo Stvarnopravni zakonik in dajejo pravico lastnine nad javno koristjo. Za nepremičnino, ki je določena z določeno površino, se smatra, da je tudi lastnina tistega objekta, na kateri je last tega lastnika. Potem ko prihaja do odškodnin, so nenormalno visoke odškodnine, ki jih, prvič, občine ne morejo procesirati, samega postopka, niti nimajo denarja za plačilo, saj bi za vseh 23 tisoč kilometrov to stalo kar nekaj milijard vse občine, kompletni postopkih. Zato me zanima: Kako je to vgrajeno in kako misli Vlada to v prihodnje ali v doglednem času rešiti?
Besedo ima gospa Irena Majcen, ministrica za okolje in prostor. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovani gospod Zvonko Lah, hvala za vprašanje. Predlog zakona o urejanju prostora temelji na dosedanji ureditvi področja razlastitve in omejitve lastninske pravice, kar pomeni, da izhajajoč iz ustave dopušča takšne posege v zasebno lastnino le v javno korist in proti odškodnini ali v nadomestilu v naravi. Podobno kot veljavna ureditev se gradnja ali prevzem cest navaja kot eden temeljnih razlastitvenih namenov. Obstoj javne koristi za ta namen pa je vezan na ustrezne prostorskoizvedbene akte. A za razliko o dosedanje ureditve, po kateri javne koristi za razlastitev ni bilo možno dokazati, če objekt oziroma zemljišča, ki so predmet razlastitve, niso bila načrtovana tako natančno, da je bilo moč prikazati na zemljiškem katastru. Ta naš nov predlog zakona pa omogoča, da se javna korist izkaže tudi v primerih, ko prostorski akti niso pripravljeni s tako natančnostjo. Vlada ali občinski svet lahko v takih primerih ugotovita, da je na določeni nepremičnini gradnja objekta, za katerega sicer obstaja razlastitveni namen, nujno potrebna in je v javno korist. Ta možnost bo prišla v poštev predvsem v primerih starejših prostorskih aktov, ki zaradi pravil zakonodaje, na podlagi katere so bili sprejeti, niso bili pripravljeni s stopnjo natančnosti, kot se sicer zahteva za izkazovanje javne koristi. Glede izkazovanja javne koristi je treba opozoriti tudi na novo možnost, ki jo prinaša predlog zakona za objekte gospodarske javne infrastrukture, ki so že zgrajeni in evidentirani v zbirnem katastru gospodarske javne infrastrukture. Za tovrstne objekte in omrežja se javna korist šteje za izkazano že po samem zakonu. Prav tako pa se za izvedbo razlastitvenega postopka v takih primerih uporablja nujni postopek. Predlog zakona za razliko o vseh dosedanjih ureditev ponuja tudi možnost, da se razlastitveni postopek začne na podlagi zahteve razlastitvenega zavezanca in ne le upravičenca, kot to velja sedaj. Tako bodo lahko tudi lastniki nepremičnin, ki so obremenjene z javno infrastrukturo in objekti grajenega javnega dobra, lahko zahtevali, da se stvarno pravna razmerja uredijo, kadar sporazumen način ureditve ne bo možen. Predlog zakona vsebuje tudi pravilo, ki ga je uzakonil Zakon o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor, po katerem se razlastitveni postopek uvede z nesuspenzivnim sklepom in ne z odločbo, razširja pa se na vse razlastitvene postopke. Nenazadnje je treba izpostaviti še predlog amandmaja k dopolnjenemu predlogu gradbenega zakona, po katerem bi se le za novozgrajene objekte zahtevala minimalna komunala oskrba, ne pa tudi za obstoječe. S tem naj bi se odpravile težave v postopkih izdaj gradbenih dovoljenj po veljavnem zakonu, ki se nanašajo na problematiko kategoriziranih javnih cest v zasebni lasti. Navedene novosti in nadgradnje ureditve bodo vsekakor vplivale tudi na vprašanja urejanja stvarnopravnih razmerij na področju kategoriziranih cest, ki potekajo po zasebnih zemljiščih. Hvala.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo za dopolnitev odgovora, da zahtevate. Izvolite.
Hvala. Ja, zelo lepo se sliši, ampak veste, hudič je v podrobnosti, kako to sprocesirati. Problem še vedno ostaja glede razlastitve. Prostorski akt, izveden na natančnost zemljiške parcele, ne zadostuje, ker se parcelacija ne da brez lastnika izvesti, brez podpisa lastnika se ta parcelacija ne da izvesti. Do zdaj lahko samo država za svoje linijske projekte to naredi in te spremembe v tem zakonu ni. Ker je problematika tako pereča, je tudi Državni svet na novo, mislim da, v petek vložil zakon in oni poznajo tudi novo zakonodajo, prostorsko in gradbeno, pa so šli vložiti zakon, s katerim je nujno to rešiti. Veseli me, da je prišel tudi minister ta čas, ki je zadolžen za lokalne skupnosti, ker to ni rešeno. Ne moreš nikogar razlastiti, če ta ne pristane na parcelacijo. Razlastiš lahko samo s parcelo, s točno površino, ki je določena s parcelacijo. Če tega ni, se to ne da. 30. 3. 2015 je imel Državni svet posvet na to temo, so bili vsi deležniki, od tega je 2 leti pa pol in se ni nič zgodilo. Do sedaj nič. In po mojem tudi ta zakonodaja ne bo rešila, kako sprocesirati to zadevo. Bo padlo na Ustavnem sodišču. Tudi ta predlagani zakon, kolikor vem, ne bo šel skozi, mogoče že Zakonodajno-pravna služba. Jaz sem takrat na tem posvetu imel svoj prispevek, kjer smo skupaj z občinami določili proces, kako naj bi zgledalo, da bi zadeva šla skozi, pa vam ga zdaj dam [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Če prav razumem, lahko nadaljujemo s poslanskimi vprašanji. [[oglašanje iz dvorane]] Želite odgovor? Gospa Irena Majcen, želite kaj dodati? Izvolite, imate besedo.
Če najbolj iskreno povem, imam občutek, saj mogoče nisem prav poslušala, da nisem bila nič vprašana, ampak mi je bilo povedano, da te naše rešitve ne bodo pripomogle k drugačnemu, učinkovitejšemu izvajanju ureditve lokalnih, občinskih cest v prostorskih aktih oziroma zapisom zemljiške knjige. Glede na to, da sem se sama s to tematiko ukvarjala na občini, gospod Lah, si sama upam trditi, da se v mnogih primerih z lastniki zemljišč da dogovoriti in uskladiti ustrezen postopek. Navedla sem tudi, da prostorski akti starejšega datuma nimajo zarisanih mej občinskih cest do parcele natanko, ampak so lahko v tem predlogu našega zakona zadostna osnova za izvedbo razlastitve. Najlepše je, če se stranka, torej lastnik zemljišča, in občina dogovorita. Takrat potem odpade tudi razlog, zakaj nekoga ni na ugotavljanju meje oziroma na razmejitvi. Sama še vedno trdim, mislim, da sva o tem že tudi govorila, da je lastnina, zapisana po letu 1991 v ustavo, varovana, in da smo včasih imeli, v času pred letom 1991 drug sistem, ki nam je pač govoril, da so ceste naše. Torej gre pravzaprav za ureditev nekega stanja, ki je nastajal skozi desetletja do leta 1991, in da so se takrat ceste in še pravzaprav kar celotna komunalna infrastruktura gradili po zemljiščih, ki so bili v privatni lasti. Jaz sama vem, zagotavljam, da če je tudi na občini volja, se z lastniki da dogovarjati. Včasih te volje res ni. Takrat pride pa na vrsto razlastitev, ki ponavadi ima za seboj tudi velike finančne posledice, mnogo večje, kot pa če je dogovor obojestranski. Dvomim, da bo nekakšna druga razlastitev, ki bo obšla pravice lastnikov zemljišč, zdržala na Ustavnem sodišču. Če vi meni razlagate, da ta naša uredite ne bo, jaz pač pravim, da je lastnina tako visoko varovana, da Ustavno sodišče prav gotovo ne bo odstopilo od tega. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Vidim, da gospod Zvonko Lah želi podatki postopkovni predlog. Izvolite.
Tako je, jaz bi izkoristil to poslovniško možnost. Že prej sem povedal, da so sodišča dala lastninsko pravico pred javno koristjo. Kot ste rekli, že sam zakon določa javno korist. To ne zadostuje. Ne zadostuje. Mora biti akt sprejet po posebnem postopku, kot so izvedbeni prostorski akti ali pa prostorski akti, natančnost na parcelno mejo, tega pa nimamo in v tem zakonu ni. Tudi ta zakon, ki ga je Državni svet predlagal, mislim, da ne bo šel skozi. Mogoče bo že Zakonodajno-pravna služba [[…]]Ampak v tej zakonodaji, ki jo bomo v četrtek oziroma v sredo obravnavali tukaj in tudi sprejemali, mislim, da nismo nič rešili. Vprašajte župane ali pa Združenje občin. Namreč, vi se spomnete, bom malo za šalo, tistega filma Ko to tamo pjeva, ko so šli z avtobusom proti Beogradu in je ceste zmanjkalo, je bila preorana cesta. Nič nismo napredovali od tistega časa, tudi zdaj ima vsak pravico prekopati cesto, če je njegova last zemljišče. Samo do zdaj po teh cestah vozijo šoferji mleko od kmetov, se vozi otroke v šolo, takrat je šel pa avtobus v Beograd. 70 let po tistem nimamo sprocesiranega tega postopka. In poglejte, če bi imeli mi zelo jasno proces narejen, kako nekoga po enostavnem postopku razlastiti, bi se tudi lažje občina dogovorila s posameznikom. Jaz sem imel kot župan te primere, ker bi vedel, ko bi se pozanimal pri pravnikih, da mu ni drugega, da lahko dobi samo še povečane stroške sodišča in odvetnika. Če pa teh pravnih praks nimamo, do zdaj jih še ni, potem bo pa vsak rekel, bo izsiljeval, toliko mi dajte. Tako kot v tistem filmu: »Buši, sine!« Pa je predrl gumo. Tukaj bo prekopal cesto. Jaz imam primer, ko je eden od kmetov hotel od občine nekaj, pa so rekli na občini: »Ne, tega pa ne moreš dobiti.« Veste, kaj je rekel? »Tamle vam bom cesto prekopal, ker je na mojem.« Grožnja! Ampak je potem ni, k sreči. Lahko bi pa jo in nihče mu nič ne more. To je praksa in še nimamo take zakonodaje, da bi to lahko uredili po enostavnem postopku. Razen država ima za linijske objekte možnost nujnega postopka parcelacije. Tukaj pa ni določen nujni postopek parcelacije, ki je osnova za vse. Pa nek prostorski akt, sprejet na tak način, da je javnost vključena pri sprejemanju tega akta. Občinski odlok ni dovolj. Ali pa začetek sklep o razlastitvi.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo z gospo Evo Irgl, ki bo postavila poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana gospa ministrica! 2. februarja sem vam že zastavila pisni poslanski vprašanji, vezani na socialno izključenost in pa revščino med starejšimi. Seveda pa se prav veliko stvari od takrat ni spremenilo. V Sloveniji še vedno živi pod pragom revščine približno 290 tisoč ljudi, to predstavlja približno 14,5 %. Imamo veliko število brezposelnih, zlasti je problematična dolgotrajna brezposelnost, čeprav je tukaj treba priznati, da pa se je brezposelnost vendarle rahlo znižala. Ampak kot rečeno, dolgotrajna brezposelnost je pa še vedno problem. Posamezniki se soočajo s hudimi socialnimi stiskami. Jaz se srečujem z njimi kot poslanka in pa tudi kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. V Ustavi Republike Slovenije imamo jasno zapisano, da smo socialna in pravna država, ampak tukaj se resno sprašujem glede na vse te podatke, ali smo to zgolj na papirju ali tudi v realnem stanju. Tukaj je seveda vprašanje socialne pravičnosti. Raziskave pa tudi realnost kažeta, da so starejši prebivalci najbolj izpostavljeni tveganju revščine, med njimi najbolj ženske, tiste nad 65 let, zlasti zaradi prenizkih pokojnin. Kljub temu, da so delale, kljub polni delovni dobi, kljub temu, da so pošteno delale, danes ne morejo preživeti. Ne morejo preživeti in ne morejo dostojno živeti, kar vodi seveda tudi v socialno izključenost in tudi v tako imenovano energetsko revščino. Zdaj bodo zimski meseci, ponovno se bomo srečevali s tem pojmom in realnostjo energetske revščine. Kot veste, je to vedno večji problem v Sloveniji, najbolj prizadene tista gospodinjstva z nizkimi dohodki. Zanima me: Ali ste letošnjo zimo že kaj bolj pripravljeni na spopad s temi problemi in težavami? Zanima me tudi: Koliko ljudi po zadnjih podatkih zaradi nizkega življenjskega standarda trpi zaradi socialne izključenosti? Ali so se številke po mojem zadnjem pisnem poslanskem vprašanju že kaj spremenile na bolje? Ali po vašem, spoštovana gospa ministrica, socialna država in s tem tudi socialna pravičnost pri nas dejansko delujeta ali je to zgolj na deklarativni ravni, torej na papirju? Naj opozorim, da na to opozarjata tudi obe zadnji varuhinji človekovih pravic. Hvala.
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovana poslanka, hvala za to vprašanje. Edini mednarodno primerljiv institut ali številka, ki jo imamo, je seveda stopnja tveganja revščine. Ta se ocenjuje enkrat letno. v 2017 imamo podatke, žal, iz leta 2016, ki pa upoštevajo podatke iz leta 2015, taka je statistika. Če me sprašujete o tem, če se je od februarja do danes karkoli spremenilo, veste, da se pač ni moglo, ker se meri enkrat letno. Dejstvo je, da se je v letošnjem letu znižala za 0,4 odstotne točke v primerjavi z lanskim letom, še vedno pa, žal, živi v Sloveniji 280 tisoč ljudi pod stopnjo tveganja revščine. Bilo jih je več, ampak vsakemu izmed teh 280 tisoč ta številka ne pomeni veliko. Vendar vseeno, ko govorimo o kontekstu in merimo slovensko socialno državo, pravičnost te države, je vseeno treba ob upoštevanju, da ti ljudje živijo v stiski in da bi bilo treba najti tudi rešitve za vse, vseeno treba dati v realni kontekst. Znotraj Evropske unije je žal situacija v številnih državah mnogo slabša, kot je v Sloveniji. Če pogledate stopnjo tveganja revščine na Švedskem, je višja kot v Republiki Sloveniji. Torej žal, žal je revščina bolj ali manj povsod znotraj Evropske unije. In Slovenija, ne boste verjeli, je po po podatkih Evropske komisije ena izmed najbolj učinkovitih držav, koliko sredstev namenimo za preprečevanje revščine in koliko dejansko s transferji potem preprečimo. Naša učinkovitost je nad 42 %, medtem ko je povprečje v evropski državi 35 %. Torej za 35 % se zniža stopnja tveganja revščine s transferji, z našo politiko nad tem odstotkom dosežemo. Zdaj pa, če gremo v posamezne skupine. Dejstvo je, da so najbolj ranljive in je treba večjo pozornost namenjati precej starejšim ženskam, ki ste jih izpostavili. Brezposelnost se nam je, tako kot ste omenili, bistveno znižala, ne malo, ampak bistveno, lahko rečemo. Pri mladih za 42 % od leta 2014, v tem trenutku imamo 80 tisoč brezposelnih oseb. Dejstvo pa je, da je dolgotrajna brezposelnost, ko se znižuje število brezposelnih, seveda ostajajo predvsem tisti, ki imajo večje težave, več ukrepov je za njih potrebno, zato je jasno, da je odstotek dolgotrajno brezposelnih jasen, to je bilo tudi v obdobju 2004–2008, ko smo pogledali, smo imeli 60 tisoč brezposelnih, pa je bilo tam znotraj zelo visok odstotek tistih, ki so dolgotrajno brezposelni. To so ti cikli in vsekakor je potrebna aktivna politika zaposlovanja, ki je zelo fokusirana na njih. Kar se tiče starejših, pomembno je, da je bilo z zadnjo pokojninsko reformo 2013 mojega predhodnika zaustavljeno padanje pokojnin. To je pomembno. Treba je vedeti, da je tudi pomembno dejstvo, da se pokojnine usklajuje. Lansko leto so se uskladile več, kot bi se redno v letu 2018, pa je to predvidevanje oziroma bodo uskladitve dvakrat, sicer za 2,2 % se bodo po temeljnem zakonu ZPIZ-u in 1,1 bo izredna uskladitev za upokojence. Po drugi strani bodo letni regres dobili vsi upokojenci, letos so ga že, drugo leto bo še nekaj več, tako da bo 140 milijonov namenjeno za regres. Prosim, ne pozabimo, da bodo konec oktobra dobile prav te, ki jih omenjate, prav ženske z najnižjo pokojninsko osnovo, ki so delale polno pokojninsko dobo, bodo konec oktobra dobile novo izračunano pokojnino. Namreč, sprejeli smo zakon, da imajo vsi tisti s polno pokojninsko dobo najnižjo pokojnino 500 evrov, torej nad tistim varstvenim dodatkom, in to najbolj zadeva ženske. Med 45 tisoč ljudmi, ki se jim bo odmerila nova višja pokojnina, je kar 29 tisoč 722 žensk, tudi na primer 7 tisoč invalidov je znotraj tega. V luči tega morda tudi varstveni dodatek, spremembe glede zaznamb so imele vpliv. Mi imamo več kot še enkrat več prejemnikov varstvenega dodatka, predvsem starejše ženske, tako da je treba počakati na podatke predvsem zdaj, ko je gospodarska rast, ko se vsi indikatorji v državi izboljšujejo, je vseeno pričakovano, da se bo stopnja tveganja revščine zniževala. In tukja so spet zelo pomembni ti ukrepi socialne aktivacije, da se ljudi opolnomoči, tiste, ki so najbolj oddaljeni od trga dela.
Gospod Franc Jurša bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo, gospodu Borisu Koprivnikarju. Gospod Jurša, izvolite.
Podpredsednik, hvala. Lep pozdrav vsem predstavnikom Vlade, posebej še ministru za javno upravo, gospodu Koprivnikarju. Zakon o lokalnih volitvah določa, da se kandidate za člane občinskih svetov v posameznih volilnih enotah lahko določi s podpisovanjem skupine volivcev, ki imajo stalno prebivališče v volilni enoti. Potrebno število podpisov je najmanj 1 % od števila volivcev v volilni enoti, ki so glasovali na zadnjih lokalnih volitvah v občinski svet, vendar ne manj kot 15 volivcev. Prav tako navedeni zakon določa, da listo kandidatov v volilni enoti lahko določi s podpisovanjem skupina volivcev, ki imajo stalno prebivališče v volilni enoti. Potrebno število podpisov je najmanj 1 % od števila volivcev v volilni enoti, ki so glasovali na zadnjih rednih volitvah v občinski svet, vendar ne manj kot 15 in ne več kot tisoč. Glede na nizek odstotek zagotovljenih podpisov volivcev je podpise zelo enostavno zbrati, kar je pokazala tudi praksa, še najbolj pa je to očitno v manjših občinah, kjer dobesedno lahko ena družina zadosti dovolj podpisov. Tako imamo v občinske svete izvoljenih veliko svetnikov iz tako imenovane samostojne liste. Sprašujem vas, gospod minister: Ali ste na Ministrstvu za javno upravo razmišljali, da bi to zakonsko določilo dvignili na 2 oziroma na več odstotkov?
Besedo ima minister za javno upravo. Gospod Jurša, vas prosim, da izklopite mikrofon. Gospod Boris Koprivnikar, izvolite, gospod minister.
Hvala, predsedujoči. Hvala, gospod poslanec, za to vprašanje. S tem vprašanjem smo seveda na Ministrstvu za javno upravo dobro seznanjeni, ker je bilo to predmet presoje že v preteklosti in kot veste, tudi pravkar je v Državnem zboru novela Zakona o lokalnih volitvah, vendar s to novelo zakona te spremembe ne predvidevamo pa tudi v sami javni razpravi pred tem in posvetovanju ta problem dejansko ni bil izpostavljen, zato ta predlog ni bil oblikovan. Je pa treba vedeti, da je prav o tem razmerju, prav o tem vprašanju, dva procenta, en procent potrebnih glasov za vložitev kandidature že odločalo Ustavno sodišče leta 2006. Pobudniki so bile sicer fizične osebe, ampak ravno zaradi tega je takrat Ustavno sodišče zavzelo stališče, da je ravno zagotavljanje neodvisnih kandidatov visok demokratični standard in je to zelo pomembno tudi na lokalni ravni tako, da je takrat, ko je že bil prag 2 %, potem na podlagi odločbe Ustavnega sodišča bil prag spuščen nazaj na 1 %. Tako da smo to situacijo že imeli, pa je na podlagi odločbe Ustavnega sodišča bila vrnjena nazaj na 1 %. Je pa zanimiva še situacija, tukaj imam primer iz Mestne občine Maribor, kjer je ravno obratno, ki je velika občina, recimo, na volitvah leta 2002 je bilo treba za kandidaturo za mestnega svetnika zbrati 912 podpisov, več kot je bilo potrebnih za izvolitev. Se pravi, do te anomalije pride, se pravi, da dejansko za samokandidaturo rabiš več podpisov, kot si jih potem dejansko potreboval za izvolitev, ampak ne glede na to morebitno anomalijo, je ključno, da je Ustavno sodišče o tem že odločalo, vrnilo prag nazaj 1 %. Zaradi tega tudi v noveli zakona tega nismo predvideli niti ni bilo konkretne pobude, da bi to dejansko spremenili.
Franc Jurša, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za ta del odgovora, gospod minister. Moram pa reči, da mi pa ocenjujemo čisto drugače. Ugotavlja se, da ogromno kandidatov, ki so tudi politično aktivni v določeni stranki, raje izbira ta način izvolitve v občinski svet kot pa preko stranke. Predvsem zaradi tega, ker se, pod narekovaji, promovira v javnosti, kako so neodvisni. In verjemite, ogromno teh občinskih svetnikov, ki so pozneje izvoljeni, pravzaprav moram govoriti o kandidatih, so svoj čas imeli kar pomembne funkcije znotraj političnih strank, ker pa so ugotovili, da pač volivci na nek način gledajo na tiste, ki jim daste, ki so na neodvisnih listah, kot da so politično neopredeljeni, seveda imajo v takem primeru pa potem imajo na nek način tudi večjo možnost za izvolitev. Povedati pa moram tudi to, da enostavno in preprosto potem, ko je že občinski svet izvoljen, iz teh list enostavno v kolektivnem organu pa zelo težko deluje, kajti tu je, kolikor je občinskih svetnikov, lahko tudi toliko različnih interesov.
Minister Koprivnikar, izvolite, imate besedo.
Hvala. Kot rečeno, argumenti, se z njimi lahko tudi strinjam, so politične narave in način, kako na lokalni ravni o tem odločati. Če bi kot take dobili predloge v fazi priprave novele zakona, bi bilo seveda tudi na Državnem zboru, da odloča o takšni ureditvi, sicer je pa Ustavno sodišče takrat zavzelo stališče, da kandidiranje neodvisnih kandidatov oziroma list kandidatov je tako eden od pomembnih mehanizmov participacije prebivalcev občine pri odločanju na lokalni ravni mimo političnih strank. Tako je bilo takrat stališče Ustavnega sodišča, ko je o tem odločalo, čeprav pa seveda te vaše obrazložitve tudi do neke mere sprejemam kot logične in sprejemljive, ampak to je potem politična odločitev Državnega zbora, ob upoštevanju tega, da je Ustavno sodišče o tem enkrat že odločalo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor, gospe Ireni Majcen. Gospod Mahnič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica! Sam bom zastavil poslansko vprašanje v zvezi s protipoplavno varnostjo Selške doline oziroma z ukrepi za izboljšanje protipoplavne zašite v Občini Železniki. Kot veste, so bile 18. septembra 2007 hude poplave v Železnikih, ki so terjale žal tudi smrtne žrtve. Aprila 2013 je Vlada sprejela DPN o protipoplavnih ukrepih na Selški Sori, skupaj s suhim zadrževalnikom pod Sušo in preložitvijo državne ceste mimo starega dela Železnikov. Poleti 2014 so določili na ministrstvu vodjo za pripravo projektov za protipoplavne ukrepe, v juliju 2015 je bil razpis za izbiro inženirja in projektanta. Od jeseni 2015 naprej se projektira, v letu 2016 so začeli dodajati k ukrepom ozkega dela Sore tri pritoke: Češnjico, Dašnico in pa Prednjo Smolevo. V začetku leta 2016 je bila ustanovljena Direkcija za vode, v septembru so začeli usklajevati sporazum o skupnem nastopu pri zagotavljanju poplavne varnosti in preložitve državne ceste med MOP, Direkcijo za vode in pa Direkcijo za infrastrukturo. Sporazum je bil pa podpisan potem po osmih mesecih v aprilu letošnjega leta. V začetku 2017 so na Direkciji za vode začeli sestavljati vlogo za prijavo na kohezijska sredstva. Vloga se še vedno pripravlja, vmes pa je bilo na usklajevanju na MOP, na Sektorju za kohezijo kjer so bile predlagane določene spremembe. Ko bo vloga pripravljena, bo poslana na Službo Vlade za kohezijo in razvoj, takrat se bodo sprostila evropska sredstva. Takrat bodo lahko zaposlili tudi dodatne kadre in pa začeli pripravljati projekte za drugo fazo za zadrževalnik pod Sušo. Direktor Direkcije za vodo je obljubil, da bo vloga pripravljena do konca meseca novembra 2017, to se pravi, je časa še mesec in pol. Gradbeno dovoljenje za prvo fazo naj bi bilo pridobljeno v drugi polovici leta 2018, do takrat naj bi izbrali tudi izvajalca, v drugi polovici leta 2018 začeli z deli, vsa dela pa naj bi bila zaključena do konca leta 2022. Je pa tako, da ves čas, ko spremljamo ta projektiranja in pa pripravljalna dela, opažamo, da ni bilo projektu namenjenih v celoti zadostnih finančnih sredstev, da bi projektiranje in druge priprave bolj tekoče in hitreje potekale. Midva z županom sva dvakrat na to temo v enem tednu govorila, ne moremo reči, da nismo zadovoljni, ker vendarle se poznajo neki premiki. Predvsem nas zanima, gospa ministrica, roki so jasno postavljeni, vemo predvsem ta november 2017, kot je bil sporazum iz letošnjega aprila, in pa ta, da bi se naj prihodnje leto začelo in pa zadeve zaključile do 2022. Glavna stvar, ki me zanima, glede na to, da se vloga pripravlja že 10 mesecev, je: Ali bo v novembru 2017, to se pravi, ali bo v roku enega meseca ta zadeva res pripravljena in pa tudi usklajena? Hvala za odgovor.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor, gospa Irena Majcen. Izvolite.
Hvala. Spoštovani poslanec gospod Žan Mahnič, hvala za vprašanje. Če se osredotočim samo na ti dve vaši zadnji vprašanji, bi rekla, da je v pregledovanju ponovno vloga. V okviru Ministrstva za okolje in prostor, ki je organ v sestavi; Direkcija za vode najprej pregleda vlogo in jo, ko je pregledano in ugotovljeno, da so v vlogi vsi zahtevani elementi, potem v končno odobritev pošlje vladni službi za kohezijo. Jaz vam ne upam reči, da bo to v mesecu novembru; bom pa zelo vesela, če bo še kakšen dan prej, ker pripravi teh vlog namenjamo veliko pozornosti. Je res, da bi mogoče bilo dobro, če bi bilo več finančnih sredstev. Samo pri projektiranju je dejansko tako, da je zahtevnost projektiranja protipoplavnih ukrepov kar velika. Treba je biti poznavalec tega. Vi ste že sami ugotavljali, za katere pritoke je treba tudi izdelati te ukrepe. V prvi fazi; vodotoki Češnjica, Dašnica in Prednja Smoleva niso bili obdelani in bo to treba naknadno obdelati. Jaz lahko samo še to dodam, da je bila ocenjena vrednost projekta 36 milijonov 883 tisoč. Z gospodom županom, ko smo govorili, pri tem in podobnih projektih nekako od lokalnih skupnosti pričakujemo dobro sodelovanje pri nakupu oziroma pri pridobitvi pravice graditi, običajno je to nakup zemljišč. Je pa res, da tudi v tem primeru, če do tega nakupa ali služnosti ne bo prišlo, je potem na podlagi sprejetega DPN možna tudi razlastitev, ki se ji tudi mi izogibamo. Se veliko bolj posvečamo pripravi dogovora za stranko, ki je lastnik zemljišča. Na sotočju Selške in Poljanske Sore imamo tudi dogovor z Občino Škofja Loka in tudi tam bodo izvedeni protipoplavni ukrepi, čeprav se strinjam, prav projekt Železniki nagovarja takšno rešitev v prostoru, ki bo krajane lahko, vsaj v večjem delu, prepričala, da je njihova protipoplavna varnost višja, kot je bila do sedaj, z neizgrajenimi protipoplavnimi ukrepi. Prav gotovo pa nobena gradnja ne zagotavlja stoodstotne poplavne varnosti. Vemo, da podnebne spremembe, ki jih ne doživljamo samo v Evropi, jih doživlja ves svet, prinašajo tudi takšne padavinske dogodke, da je lahko tudi to vprašljivo. Je pa izgradnja protipoplavnih ukrepov v točnem obsegu za Železnike nujno potrebna in sem prepričana, da se bodo navedbe, ki ste jih tudi vi dali, da se bo ta zadeva pričela z izgradnjo naslednjega leta, uresničile. Hvala.
Gospod Žan Mahnič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev dogovora. Izvolite.
Hvala. Vidimo približno, kje je problem; in to je kratka klop, če temu tako rečeva, na ministrstvu. Zagotovo bi zadeve tekle hitreje, če bi imeli več kadrov. Kot ste sami rekli, glavni problem je časovnica in zahtevnost projektov, ki jih morajo ljudje oziroma konkretno v tem primeru vaši zaposleni izpeljati. Kar se tiče tega ponovnega pregledovanja, jaz se z vami strinjam in tudi oba poznava primer sosednje Poljanske doline, kjer sem vas obvestil, da je zaradi nekaterih novih okoliščin mosta investicija zrasla za več kot 20 %, kar pomeni, da mora iti v ponovno potrjevanje na vlado. Želeli bi si, gospa ministrica, da na Direkciji za vode stvari potekajo hitreje. Kaj je razlog, veste sami; verjetno bi šlo hitreje, če bi imeli kakšnega dodatnega zaposlenega. Je pa zadeva taka, da nikoli ni dovolj ukrepov; vemo pa, da je od poplav v Železnikih minilo letos že deset let, kar je pa kar dolga doba. Pričakovali bi, da pa se v teh desetih letih; tukaj ne krivim samo vas, sploh ne, ker vemo, koliko časa ste ministrica. Niti ni treba, da ministrica odgovarja naprej, če ne želi. Če bo zadeva res taka, kot ste rekli, da bo podpisano konec novembra ali morda še prej in da se dela začnejo v letu 2018, kot ste rekli na koncu, potem bomo, verjamem, vsi zadovoljni. Upam, da se sledi celotni časovnici in da so do leta 2022 dela tudi zaključena.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Gospod Krivec, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, lep pozdrav spoštovani ministrici! Ministrico ponovno sprašujem isto vprašanje, ki sem ga zastavil že novembra 2014 na seji Državnega zbora. Nato sem pisno poslansko vprašanje postavil aprila 2015. Nato septembra 2016 ponovno ustno poslansko vprašanje. Nato novembra 2016 pisno poslansko vprašanje. Aprila 2017 ponovno ustno poslansko vprašanje in julija 2017 ponovno ustno poslansko vprašanje. Ves čas pa je to vprašanje glede imenovanja direktorja v javnem zavodu Triglavski narodni park, v našem edinem nacionalnem parku. Moram reči, da je gospa ministrica na vsa dosedanja vprašanja odgovarjala in vedno se je strinjala s tem, da je neprimerno, nedopustno in z vidika upravljanja javnega zavoda nesprejemljivo, da se tako pomemben zavod v naši državi upravlja z vršilcem dolžnosti. Lahko bi citiral, imam pred sabo vse magnetograme in na žalost se je podobna zgodba z imenovanjem zgodila tudi na koncu, v letošnjem juliju. 20. julija, ponovno, ne glede na vsa zatrjevanja, da bo postopek pripeljal do tega, da boste imenovali direktorja, ponovno imenovanje vršilca dolžnosti, tokrat za dobo šestih mesecev. Zdaj pa smo ponovno pred neko dilemo oziroma preizkusom zaupanja ministrice, ministrstva, ali bo v tem obdobju, ki ga ima ta vlada še na razpolago, slabo leto, res imenovala direktorja našega javnega zavoda Triglavski narodni park. Iz tega vidika tudi vprašanje: Ker je od julija do sedaj preteklo že skoraj pet mesecev, kar pomeni, da bo iztek mandata sedanjemu vršilcu dolžnosti nekje takoj po novem letu, ali je ministrstvo že pripravilo nov razpis in sprožilo vse postopke, da končno v tem javnem zavodu dobimo direktorja s polnimi pooblastili? Ministrica, kot sem rekel, v vseh odgovorih – ne bom jih citiral, bom mogoče v nadaljevanju, če bo treba – tudi sama ugotavlja, da je nesprejemljivo vodenje tako pomembne inštitucije s strani vršilca dolžnosti, kajti to omejuje tudi neko dolgoročno predvidljivost; predvsem pa postavlja pod vprašaj vse izvajanje nalog, ki jih ta javni zavod predvideva.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen. Izvolite.
Hvala. Spoštovani Danijel Krivec, hvala za vprašanje. Res je, da zavod Triglavski narodni park, kot ste sami navedli, že leta nima direktorja zavoda. Tukaj se ne morem sprenevedati, da sem tudi sama povedala, da s tem nisem zadovoljna; in tudi sedaj nisem zadovoljna. Ni pa nujno, da bi moral biti objavljen nov razpis za imenovanje direktorja. Jaz ocenjujem, da sedanji direktor opravlja svoje posle v skladu z nalogami, ki so predvidene za direktorja. Res pa je, da na ministrstvu na podoben način imenovanje direktorja opravljamo tudi za ostale zavode, kjer je tudi treba imenovati direktorje. In tudi v nekaterih teh primerih imamo vršilce dolžnosti. Ko je razmišljanje ob teh imenovanjih bilo precej intenzivno, se postavlja vprašanje, vsaj meni, zakaj parki s tremi, štirimi zaposlenimi – ostali parki imajo tudi več, ampak imamo tudi parke z nekaj zaposlenimi – imajo direktorja; ali ne bi to bilo možno vključiti v neko zvezo parkov. Sama pa sem že takrat razmišljala in še danes mislim, da je Triglavski narodni park po velikosti, po obsegu, tudi po številu zaposlenih tako velik, da bi ostal samostojen. Res je, da je pri kadrovskih zadevah veliko odvisno od tistega, ki kader imenuje, torej od mene, od ministrice; nekaj dela, nekaj izvajanja je pa tudi v rokah imenovanih. Kot kaže, Triglavski narodni park, vsaj zame, je neuspešna zgodba, jo v sodelovanju tudi z direktorji ne znam razrešiti. Je pa mogoče del razlogov v tem, ker je v času imenovanja za štiriletno dobo zadnjega direktorja nastala v parku kar precejšnja izguba. Ta izguba je šla v nekaj sto tisoč evrov. Nastala je pa zaradi tega, ker je park želel biti aktiven in se je prijavljal na številne razpise v Evropski uniji, tudi na teh razpisih naj bi se pridobila finančna sredstva, vendar se je kasneje izkazalo, da na vseh razpisih park ni bil uspešen. V osnovi reči, da je moj neuspeh totalen; imam pa vsaj en tak razlog, da lahko rečem, da tudi, ko je pa bil nazadnje imenovan direktor za 4 leta, se je za park tudi nesrečno končalo. Ne znam drugače povedati, kot da se pa strinjam, da je za dobro vzdušje, za dobro delo v parku nujno, da je vodstvena struktura stabilna in da se projekti, ki se pripravljajo, da se dela z zaposlenimi; v primeru TNP pa je to še posebej pomembno, tudi z občinami, katerih ozemlje je vključeno v TNP. Pri tem bi bila, vsaj do sedaj, prepričana, da je sedanji vršilec dolžnosti relativno uspešen. Hvala.
Gospod Danijel Krivec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Zahvaljujem se ministrici za te odgovore, ki sledijo točno temu, kar sem v vseh teh vprašanjih v celotnem mandatu izpostavljal. Tudi iz vaših odgovorov sledi, recimo aprila 2017 ste rekli, da je nujno za izvajanje in upravljanje imenovanje stabilne in strokovne osebe za vodenje institucije, kar nek vršilec dolžnosti v tem primeru ni. Zanimivo je pa, da ste julija 2017, ko sem vas spraševal glede imenovanja, kajti takrat je bil ta kandidacijski postopek že v zaključni fazi in svet zavoda je na nek način soglasno izbral neko osebo, ki je izpolnjevala vse kriterije, o katerih ministrstvo govori oziroma tudi vi v svojih odgovorih, da nekdo pozna zakonodajo, pozna turistični segment, gospodarski del in tako naprej. Svet zavoda je nekoga soglasno, bi rekel, ne izbral; ampak mu dal podporo, pa vseeno ni prišlo do imenovanja za direktorja, ampak se je neka druga oseba imenovala za v. d. Julija 2017 ste mi rekli v odgovoru, citiram: »Takoj v jeseni po imenovanju direktorja pa stopimo aktivneje v dogovarjanje z občinami, lokalnimi skupnostmi glede spremembe zakonodaje.« Sami ugotavljate, da brez nekega stabilnega vodenja te inštitucije je težko izvajati tudi vse dejavnosti znotraj tega zavoda, tudi to usklajevanje na področju celotnega območja parka z vsemi parkovnimi skupnostmi. Zato je še toliko bolj nerazumljivo, da se ne imenuje nekdo s polnimi pooblastili. In ta izgovor za nazaj, da takrat, ko je bil nekdo s polnimi pooblastili, je prišlo do neke izgube, vi ste sanacijski program sprejeli in verjetno je že zaključen, tako da ta razlog ne more biti. Ali je kaj drugega? Mogoče še kakšen odgovor.
Gospa ministrica, mogoče še kašen komentar? Izvolite.
Mogoče bi se samo odzvala glede trditve, da je sanacijski program že zaključen; moram povedati, da ni. V sanacijskem programu je bilo med drugim tudi zavedeno, da se bo z odprodajo nepremičnine zagotovilo del sredstev, tako da sanacijski program bo doživel spremembo in se prolongiral še za naslednje obdobje. Težko povem natančno, kolikšna je ta višina. Odprodaja nepremičnine je bila ustavljena zaradi podelitve stanovanjske pravice, tako da bo treba ta finančna sredstva, ki pa so še odprta in jih je treba vrniti, zagotoviti na drugačne načine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec, imate besedo, da podate postopkovni predlog.
Ja, predlagam, da se o odgovoru ministrice opravi razprava v tem državnem zboru, kajti zadeva je na tapeti že od začetka mandata te vlade. Ministrica je praktično iz leta v leto ponavljala in se strinjala s tem, da je treba imenovati direktorja, da se vse te stvari, o katerih je zdaj spregovorila, tudi ta sanacijski program izvrši. Recimo septembra 2016 je ravno tako na poslansko vprašanje v parlamentu sama rekla, da se izvaja v Triglavskem narodnem parku sanacijski program. »In prav to izvajanje sanacijskega progama je temelj za poslovanje v naslednjem obdobju.« V nadaljevanju pa tudi: »Za uresničevanje tega sanacijskega programa si po opravljenem razpisu, ki bo do konca letošnjega leta izveden, želimo, da bi v poslovanje prinesli več stabilnosti in ne bi več imenovali vršilca dolžnosti.« To je bilo leta 2016, vsi razlogi navajajo na to, da je to en velik problem. Mislim, da je prav, da se o tem v Državnem zboru opravi razprava, to je naš edini nacionalni park, ta, ki ga obsega. Nedopustno je, da se praktično 4 leta vodi z vršilcem dolžnosti in da se ne odpravljajo vse težave, ki pri tem na nek način nastopajo. Tudi ta kolizija med interesi lokalnih skupnosti je na nek način tudi posledica tega, da nimamo na čelu zavoda neke kredibilne osebe, ki bi lahko vse te različne interese usklajevala. Verjamem, da je to na koncu potem breme tudi za ministrstvo in uradnike, ki se morajo poleg svojih zadolžitev ukvarjati tudi z izvajanjem Zakona o Triglavskem narodnem parku, kajti zavod očitno v taki postavitvi z vršilcem dolžnosti teh nalog ne opravlja dobro; zato predlagam, da vseeno o tem opravimo razpravo.
Gospod Danijel Krivec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Gospa Janja Sluga, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, letos v mesecu marcu sva se že pogovarjali na to temo, ko sem vam zastavila poslansko vprašanje na temo priprave stanovanjske zakonodaje. Sprejeta Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025 tudi predvideva spremembo, je napovedala te sistemske spremembe širše zakonodaje. Zakaj je to zelo pomembno? Ker ta zakonodaja ščiti pravice etažnih lastnikov in omogoča etažnim lastnikom nadzor nad načinom upravljanja, nad upravnikom. Marca sem nekako dobila odgovor o časovnici sprejemanja te zakonodaje, bi pa posebej želela še enkrat odgovor na to temo, ravno zaradi vseh primerov, ki se pojavljajo na terenu. Ne pozabimo, da se je v Celju zgodil Atrij, ne pozabimo, da se dogajajo podobne stvari v Ljubljani, v Mariboru in še kje. Sama zelo podrobno spremljam tudi medije na to temo. Etažni lastniki so zelo aktivni, se dejansko pojavljajo dnevno, opozarjajo na določene stvari. Ker pa opozarjajo tudi na to, da niso slišani in da jim je dejansko onemogočeno sodelovati pri pripravi te zakonodaje, se zdaj s tem vprašanjem obračam na vas. Zanima me: Ali ste prejeli kakšne pripombe, predloge, sugestije etažnih lastnikov? Ali ste preučili tisto, kar ste prejeli? Ali bo kaj od tega tudi upoštevano pri konkretnih vsebinskih rešitvah? Kateri predlogi oziroma sugestije bodo upoštevane? Zakaj vsakič znova, še vedno dobivamo informacije s strani etažnih lastnikov, s strani različnih združenj etažnih lastnikov, da niso slišani? Hvala.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik dr. Milan Brglez, spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovana gospa Janja Sluga, hvala za vprašanje. MOP je s strani Združenja etažnih lastnikov Slovenije prejel okoli 20 različnih dopisov. Nanje smo se tudi odzvali bodisi neposredno v obliki odgovora na dopis, bodisi preko odgovorov na vprašanja varuhinje človekovih pravic, bodisi odgovorov na pisna ali ustna poslanska vprašanja. Ravno tako je bilo združenje vabljeno na javne razprave in razgrnitve, povezane s stanovanjsko zakonodajo; in sprejeti so bili tudi na sestanku. V okviru priprave nove stanovanjske zakonodaje se bodo v največji možni meri upoštevali predlogi strokovne in širše javnosti ter etažnih lastnikov, ki se jih stanovanjska problematika dotika. V tem okviru bo podrobno proučena tudi možnost povečanja nadzora inšpekcijskih služb nad delom upravnikov. V okviru priprave novega zakona bodo oblikovane konkretne zakonodajne rešitve na podlagi projektne naloge Osnutek izhodišč za prenovo stanovanjske zakonodaje po posameznih področjih; predlogov in pripomb, ki smo jih prejeli na Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona na področju upravljanja večstanovanjskih stavb in kazenskih določb na področju upravljanja v letu 2016 – potem smo tiste spremembe mi umaknili, ampak predloge in pripombe bomo obravnavali –, ter ostalih predlogov in pripomb, ki smo jih prejeli in so povezani s področjem stanovanjske zakonodaje, in na podlagi Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki predvideva uvedbo stroškovne najemnine in stanovanjskega dodatka. Osnutek izhodišč za prenovo stanovanjske zakonodaje ponuja nekaj novih predlogov in rešitev na področju pravnih razmerij med etažnimi lastniki ter tudi na področju pravnih razmerij med etažnimi lastniki in upravniki. Rešitve bodo naslavljale nekatere probleme v zvezi z rezervnim skladom, pogodbo o medsebojnih razmerjih, načinom odločanja skupnosti etažnih lastnikov, pravnim položajem skupnosti etažnih lastnikov, vlogo nadzornega odbora oziroma zastopnika etažnih lastnikov. Ravno tako je predlaganih nekaj rešitev, ki bi povečale transparentnost in jasnost poslovanja upravnikov, jasneje opredelile postopek imenovanja in odpoklica upravnikov. Med možnimi rešitvami so v Osnutku izhodišč za prenovo stanovanjske zakonodaje po posameznih področjih omenjena na področju upravljanja. Razmislek glede prepovedi zalaganja plačil za neplačnike iz prejetih plačil etažnih lastnikov in zlasti sredstev upravnika; možnost zunanje revizije poslovanja; imenovanje nadzornega odbora za dobo dveh let, ki bi izvajal nadzor nad delom upravnika ter dajal soglasje k izbiri ponudnikov in pogojev za izvedbo posameznih storitev oziroma del, kamor bi sodila tudi dobava elektrike, vode; prepoved sklepanja poslov upravnika s povezanimi osebami brez soglasja zbora etažnih lastnikov ali nadzornega odbora. Zbor etažnih lastnikov lahko sklene, da mora upravnik dobiti soglasje nadzornega odbora ali predsednika nadzornega odbora za izbiro izvajalcev posameznih storitev oziroma del. Predlog o mesečnem poročanju etažnim lastnikom o stroških obratovanja in vzdrževanja ter upravljanja skupnih delov, stalnih sredstev rezervnega sklada, o rabi sredstev rezervnega sklada in stanju neplačanih terjatev. Podrobnejša opredelitev obveznosti upravnika ob prenehanju pogodbe. Glede rezervnih skladov je predvideno, da je odločanje o porabi sredstev rezervnega sklada lahko le po sklepu etažnih lastnikov, razen v primeru nujnih opravil, ko sklep ni mogoč; takrat je soglasje nadzornega odbora. Predlog, da bi vsaka stavba imela ločen račun rezervnega sklada, ki je v lasti skupnosti etažnih lastnikov in ne upravnika. Podrobnejša opredelitev postopka odločanja etažnih lastnikov s podpisovanjem listine v izogib nejasnostim. Morebitno licenciranje upravnikov oziroma opredelitev pogojev, potrebnih za opravljanje upravniških storitev. Hvala.
Gospa Janja Sluga, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. To so vse stvari, ki so prišle na dan skozi vse te primere, ki smo jih spremljali na terenu; in to so ravno tiste vsebine, na katere etažni lastniki vseskozi opozarjajo. Sama trdno verjamem, da je pri pripravi teh zakonskih rešitev absolutno treba poslušati etažne lastnike, saj so zaradi vseh teh izkušenj, ki so se jim dogajale, katere sem jaz ravno pri primeru Atrij tudi zelo podrobno spremljala na terenu. Sem prepričana, da to, kar oni govorijo, je seveda treba absolutno upoštevati in poslušati. Verjamem, da bodo te rešitve, ki ste jih zdaj naštevali, prinesle neke premike v pravo smer. Ampak moje vprašanje se je nanašalo: Ali so s pripombami dovolj vključeni v pripravo teh rešitev? Ali se njihove sugestije, predlogi upoštevajo in kateri se upoštevajo? To bi rada zelo konkretno slišala in potem še časovnico sprejemanja zakonodaje.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Pri delu na Ministrstvu za okolje in prostor je javnost vedno vključena, ker mi imamo take predpise, ki se nanašajo na javnost. Zadovoljstvo javnosti z vključitvijo, mogoče je tudi gledanje na to vključenost drugačno, še posebej, ko želi nekatere dele zakona ta javnost kar sama spisati. Priznam, da z Združenjem etažnih lastnikov še nisem govorila. Neposredni razgovor je pomemben; je pa res, ko se bom z njimi srečala, želim te rešitve imeti že tako spisane, da bo meni lažje voditi ta razgovor. So se pa z njimi srečevali in se še srečujejo moji sodelavci. Pri časovnici je predvideno, bo pa to odvisno od kvalitete priprave tega predloga, da bi ta stanovanjski zakon konec leta ali pa prve mesece naslednjega leta dali v javno obravnavo, da se potem začne v roku dveh mesecev zbirati odziv na pripravljeno zakonodajo. Za tisti postopek je pa tudi z moje strani pripravljenost oziroma se tega zavedam, da moram to storiti – srečanje z etažnimi lastniki. Natančni odgovor vam lahko podam po tistem, ko se bom z njimi srečala. Dejstvo pa je, da v primeru Atrij in pri podobnih primerih gre za predvidoma kriminalno dejanje. Kriminalnih dejanj seveda tudi nov zakon ne bo mogel preprečiti. Mi bi ga radi spisali na način, da bo v največji možni meri preprečeno, da bi do takih dogodkov prihajalo tudi v prihodnje. Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjeni kolegice in kolegi, lep pozdrav; še posebej pa ministrici za okolje! Spoštovana ministrica, moje vprašanje se nanaša na problematiko izvajanja dimnikarske službe v Republiki Sloveniji. Oba veva, da je bilo v preteklosti na to temo veliko dvignjenega prahu, veliko sej odborov v Državnem zboru. Mnogi od tistih, ki izvajajo to službo v Republiki Sloveniji, so imeli takšne ali drugačne interese, kar se včasih tudi zdi prav, ko gre za neko kvaliteto, izboljšanje neke službe, v tem primeru dimnikarske službe. Novi sistem izvajanja dimnikarske storitve, spoštovana ministrica, pa skrbi mene in tudi mnoge državljanke in državljane, ker znatno povečuje ceno te storitve v Republiki Sloveniji. Na zadnji 64. nujni seji Odbora za infrastrukturo in okolje in prostor ste tudi razlagali, da se to ne bo zgodilo oziroma da boste naredili vse, da bo to v nekih mejah normale. V Uradnem listu RS, št. 48/17 z dne 8. 9. 2017, so se ti normativi znatno podražili. Moram tudi reči, da je to, če to drži, potem oderuška podražitev. Naj omenim, da se je cena dimnikarske ure spremenila z 30,77 evra na 40,26; kar pomeni 31 %, redno čiščenje dimovodne naprave s 7,07 evra na 16,77 evra, kar pomeni, da je 137-odstotna povišica. Mogoče kakšen podatek, v katerem se motim, je pa dejstvo; če smo v novem sistemu zavili v celofan višje oderuške cene; potem vas sprašujem, spoštovana ministrica: Kaj boste storili, da do teh povišic ne bo prišlo? Hvala za vaš odgovor.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec gospod Podkrajšek, hvala za vprašanje. Res je, da smo imeli prejšnji teden na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor obsežno razpravo glede nove zakonodaje oziroma novega načina izvajanja dimnikarskih storitev. Iz tiste razprave sem razbrala, da civilne iniciative ter tudi bivši koncesionarji še vedno vztrajajo na svojih pripombah. Priznam, zelo vesela sem, da ste me vi konkretno vprašali o cenah. To meni pomaga, da lahko sedaj o cenah in stroških nekaj več povem. Res hvala lepa. Ta licenčni sistem, ki nam lastnikom kurilnih naprav dopušča, da si izberemo izvajalca dimnikarja, je postavil najvišje možne cene, ki nam jih lahko nek dimnikar zaračuna. Ob strokovnem sodelovanju strojne fakultete v Mariboru so bili tudi izdelani novi normativi za posamezno storitev, ki jo izvaja dimnikar. Pri navajanju teh podražitev bi samo še to povedala, to so najvišje cene, ki jih je v skladu s temi normativi in določeno urno postavko možno zaračunati. Če pa sedaj grem na posamezne primere, pa je znesek za čiščenje male kurilne naprave do 50 kilovatov, torej dimnik in peč na tekoča goriva, lahko po novem največ 31,54 evrov; čeprav je bila do zdaj ta cena 39,28 evrov in gre za pocenitev za 20 %. Če grem na drug primer, ko govorimo o skupni vrednosti pregleda za kurilne naprave na trda goriva, je sedaj ta vrednost 23,67 evrov, torej gre za posamezno storitev; ne tako, kot je bilo do sedaj, ko se je ta posamezna storitev nanašala na tri določbe iz prejšnje zakonodaje in so se te določbe seštevale. To govorim zaradi tega, ker takšna primerjava cen, kot jo je pripravila civilna iniciativa, ni možna; predvsem zaradi novih normativov Fakultete za strojništvo Maribor, ki so bili pripravljeni in so del tega obračuna. Ko govorim recimo o dimovodni napravi, jaz nisem pravi poznavalec dimnikarskih storitev, to moram priznati, pri nas pride dimnikar, nam očisti peč in dimnik ter izstavi račun in se tega zdaj priučujem. Če govorimo o starih pravilnikih, se je tam govorilo: čiščenje samostojnega dimnika, čiščenje iztočnice dimnika in čiščenje dimovoda; po novem pa je to dimovodna naprava. In tu dejansko gre tudi pri obračunu za znižanje stroškov. To, kar sedaj tu razlagam, bomo mi jutri dali na spletno stran. Predvsem si sama prizadevam, da bi bili ti izračuni pripravljeni tako, da bi jih lahko uporabniki pregledovali, kajti njim je to namenjeno. Dejstvo je tudi, da po tej razpravi v Državnem zboru sem pričakovala nekaj več odziva s terena, pa saj ne da koga nagovarjam, ampak v resnici odziva ni bilo velikega. Kdorkoli pa je mi pisal, pa priznam, če bodo predloženi računi, pri katerih bomo mi pri pregledu ugotovili, da so izdani na napačen način, da presegajo te naše pocenitve, ki sem jih sedaj navajala, bo prijava na ustrezno inšpekcijo takoj podana. V nadaljevanju si predstavljam, da vam še kakšno stvar razložim. Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Spoštovana ministrica, hvala za vaš trud in vaš odgovor. Jaz vem, da velikokrat niste v lahki situaciji, dejstvo je, da nisem jaz od vas pričakoval, da ste strokovnjakinja na področju dimnikarstva, mislim, da to niti ni potrebno; tudi sam nisem. Me pa skrbi nekaj; se bom potrudil, da vam bom kak izračun, če seveda gre v tisto smer, za katero jaz trdim, osebno dostavil; v prid tistih, da ne bodo te storitve plačevali predrago. Tukaj se midva razhajava z najinimi podatki. Vi govorite, da bodo šle storitve navzdol. Moja trditev je, da bodo šle navzgor. Spoštovana ministrica, ko ne bova več na teh sedežih, če bo ta nov sistem, ki je bil v preteklosti sprejet, veljal, mogoče se bo kateri od naših državljank in državljanov ukvarjal z inšpektorjem, prijavljal to storitev, ampak dejstvo je in moj dvom je vedno globlji, da smo mogoče pri novem sistemu izvajanja dimnikarske službe zavili v celofan nove, oderuške cene. Tega se jaz bojim, veva pa oba, da nekateri težko živijo, težko plačujejo položnice, čakajo na povišico kakšnih 5 evrov za pokojnine. Poklicni gasilci so nedavno morali pred vlado, da se borijo za neke evre. Se ne zdi prav, zato še enkrat ponavljam, da smo te oderuške cene zavili v celofan. Sam se bom pa osebno potrudil, da bom dobil dokument, ki moje trditve potrjuje. Hvala.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Po mojem vedenju je danes Gospodarska zbornica imela tiskovno konferenco, kjer so govorili ravno obratno, da pod takimi pogoji, ki smo jih zapisali, družbe ne morejo poslovati. Ni moja navada česarkoli ovijati v celofan, jaz pa bom skupaj s svojimi strokovnimi službami – in vesela bom, če boste poslanci pri tem pomagali – izvajala skrb na terenu. Resnično je treba pri vsakem od naših državljanov, ki bo presegel svoje strokovne in tudi finančne sposobnosti, takoj ustrezno ukrepati. Prepričana sem, da bo pri lastnikih kurilnih naprav v takih primerih izveden nemudoma inšpekcijski nadzor. Več se nas bo za to zavzemalo, bolj je jasna zaveza, da bo delo, izvajanje te javne službe ugodno sprejeto ne samo na terenu, ampak tudi pri izvajanju protipožarne varnosti; zaradi katere dejansko s temi ukrepi nastopamo. Moji sodelavci z Ministrstva za okolje bi pa rekli, da je tudi naloga okoljskega ministra, da skrbi za čisto ozračje; in je to tudi del te naloge. Hvala.
Gospa Ksenija Korenjak Kramar, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala lepa. Spoštovani! Jutri je slavnostna prireditev ob začetku gradnje tovarne Magna Nukleus v občini Hoče-Slivnica. Jutri je za nas, ki prihajamo s tega področja, prelomni dogodek. Prelomni dogodek zato, ker naj bi s tem začeli neko novo, bolj pozitivno obdobje. Na žalost sem danes slučajno, morda pa tudi ne, prejela scenarij jutrišnje prireditve, na katerem pa kot predstavniki Republike Slovenije niti z eno besedo nismo zapisani poslanci tega državnega zbora. Mnogi izmed nas, predvsem midva s kolegom iz Stranke modernega centra gospodom Ivanom Prelogom, tudi vsi vi, tudi vsi mi, smo začeli tlakovati to pot takrat, ko smo sprejeli ta zakon o strateški investiciji. Zato pričakujem, da bo tudi na takšnih dokumentih izkazano spoštovanje do nas, izvoljenih predstavnikov ljudstva, in spoštovanje do te institucije. Predstavljamo ljudi, predstavljamo Republiko Slovenijo; zato je prav, zato je kulturno, da smo na takšnih seznamih prisotni tudi poslanci Državnega zbora in da je prisotna institucija, brez katere ne bi bilo prvega koraka. V znamenje ogorčenosti nad tem, spoštovani minister, danes vprašanja ne bom postavila. Hvala lepa.
Potem gremo naprej. Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za finance mag. Matej Vraničar Erman, ki je opravičeno odsotna; zato vas tudi sprašujem, ali želite ustni ali pisni odgovor.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za vprašanje. Jaz postavljam vprašanje v povezavi z 68.a členom Zakona o davčnem postopku; to je člen, ki je ustavno sporen. To je tudi ocenilo Upravno sodišče in zaradi tega želim imeti v zvezi s tem tudi določeno mnenje Ustavnega sodišča oziroma da Ustavno sodišče določi, ali je ta člen v skladu z Ustavo ali ne. Za kaj gre? Gre za prekomerno, lahko rečemo zelo visoko obdavčitev, to je 70-odstotna obdavčitev. V zvezi s tem se postavlja vprašanje, ali ne gre za previsoko obdavčitev tako imenovanih neprijavljenih dohodkov. Še posebej v tej povezavi, ker naj bi po nekaterih merilih, tudi po merilih ustavnega sodišča Nemčije, znašala najvišja davčna stopnja 50 %. Drugo, kar je, je to, tudi na podlagi mnenj Finančne uprave in tako naprej, se je ta člen razširil glede zastaralnega roka. Ta zastaralni rok zdaj traja 10 let. Prej je bil 5 let, kar pomeni, da so nekateri zavezanci prišli pod to, da se jim je sredi postopka ta rok podaljšal. Zaradi tega me zanima mnenje Vlade oziroma mnenje Ministrstva za finance v zvezi s tem členom. Ali meni, da bi bilo ta člen treba spremeniti? Ne samo v zvezi s tem, da se zagotovi popolno izpolnjevanje ustavnih določb, ampak tudi v povezavi s tako imenovano davčno preiskavo, ki pa je druga težava. Ta davčna preiskava pa lahko poteka na način, da zavezanec sploh ne ve, da ta davčna preiskava poteka. Tudi tukaj gre za podaljšanje inšpekcijskega postopka na 10 let. V tej povezavi se ocenjuje oziroma nekateri ocenjujejo, da davčnemu zavezancu niso zagotovljene pravice, ki izhajajo iz davčnega postopka in ki so del človekovih pravic. V zvezi s tem bi prosil za pisni odgovor, ker je ministrica odsotna. Hvala lepa.
Matjaž Hanžek, imate besedo, da zastavite vprašanje generalni sekretarki Vlade mag. Lilijani Kozlovič.
Hvala lepa. Spoštovana generalna sekretarka! Spomladi sta Vlada in za njo Državni zbor zavrnila predlog zakona Združene levice, s katerim bi popravili že desetletja stare napake prejšnjega Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Napake in pomanjkljivosti, za katere že ves čas ve slovenska politika, obljublja, da jih bo popravila; a jo vsakokrat prehitijo volitve. Vedno ji zmanjka časa. Bodimo realni. Vsa slovenska politika se v resnici otepa tega, da bi neko najbolj diskriminirano narodno manjšino naredila približno enakopravno vsem prebivalcem Slovenije. Vlada je o predlogu Združene levice sicer napisala, da razume; razume marsikaj in ničesar ne more spremeniti; ampak bo naredila svoj boljši zakon, ki bo celovit. V pripravo bo vključena romska skupnost ter tudi strokovnjaki, so bili argumenti ob zavrnitvi. Bojim pa se, da so ta prizadevanja za celoviti pristop le póza in da imate na vladi hude miselne pridržke; da je bilo bistvo političnega problema nereševanje ključnih problemov romske skupnosti pri nas v tem, da se lahko izgubijo kakšne volitve, če bo kdo poskušal resno presekati začarani vozel in začarani krog izključevanja ter segregacije romske skupnosti. Zdaj je že preteklo kar nekaj mesecev, pa me zanima. Znano mi je, da je vlada ustanovila medresorsko delovno skupino, ki pripravlja predloge sprememb in dopolnitev Zakona o romski skupnosti. Kot vem, ima delovna skupina začrtan rok za dokončanje svoje naloge v začetku novembra 2017; STA pa je 21. septembra poročala, da naj bi le-ta z delom zaključila šele maja prihodnjega leta. Ali to pomeni, da se ta zakonski predlog dela v resnici s figo v žepu po časovnici, ki realno onemogoča, da bi bil ta zakon sprejet pred volitvami? Ali je res, da Vlada zainteresiranim noče posredovati niti prvega osnutka predloga zakona, na katerem dela medresorska komisija, oziroma da celo po pozivu informacijske pooblaščenke preprosto molči? Ali je skrivanje priprave sprememb zakona način nevključevanja romske skupnosti in strokovnjakov transparenten način delovanja te vlade? Kako to nezakonitost, če je res, komentirate? Resne kritike so znane praktično od sprejetja zakona. Spremembe se na vladi pripravlja že leta, pred štirimi leti je bila o izhodiščih javna razprava. Ali je Vlada tokrat dala kakšne specifične usmeritve? Zanima me tudi: Kaj se zatika pri sprejemanju tega zakona? Hvala lepa.
Generalna sekretarka Vlade mag. Lilijana Kozlovič, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec gospod Hanžek! Strinjam se z vami, da je to izredno težko vprašanje, ki so se ga v preteklosti vlade, kot ste tudi sami rekli, dejansko otepale. V naši vladi z reševanjem te tematike nimamo težav, se pa zavedamo, da je to izjemno težka problematika, saj gre za veliko medkulturno različnost med romsko skupnostjo in tudi ostalimi skupnostmi; ampak ni razloga, da ne bi država ter tudi lokalne skupnosti in tudi vsi zainteresirani želeli rešiti ta problem. Naj povem, da smo s tem namenom v vladi organizacijsko umestili urad za narodne skupnosti pod Generalni sekretariat, da lahko dosežemo večjo medresorsko povezanost, da lažje vključujemo tudi ostale, ki so vključeni v to tematiko, to so občine in tudi vse organizacije, od Sveta romske skupnosti, zveze in foruma romskih skupnosti. In tudi intenzivno sodelujemo pri reševanju teh vprašanj z varuhinjo človekovih pravic, ki jo tudi redno seznanjamo z našimi ukrepi. Kar se tiče samega zakona, vlada je predvidela, da najprej sprejme Nacionalni program ukrepov, pri tem programu so sodelovale občine in tudi vse zveze Romov. To je bil ključni dokument, s katerim želimo operativno na terenu doseči večjo vključenost romske skupnosti. Tisto, kar je do sedaj manjkalo, smo ugotovili, da je potrebna evalvacija, da torej ni dovolj, da se samo izvedejo neki ukrepi, ampak je treba na koncu tudi ugotoviti, kaj dejansko se je tudi realiziralo. Poleg tega se zelo velik poudarek v tem programu daje bivanjskim razmeram in tudi večji zaposlenosti, večji izobrazbeni sposobnosti oziroma večji izobraženosti Romov pa tudi ohranjanju njihove kulture. Glede samega zakona, kot ste rekli, imenovana je bila delovna skupina, ki ima nalogo, da do začetka novembra pripravi osnutek zakona. Novelacija zakona gre v javno razpravo v novembru. V njej predvidevamo prav tiste spremembe, ki so jih nakazale tudi romske skupnosti, Svet romske skupnosti ter tudi ostale organizacije; in so pri tem tudi sodelovale. Tista organizacija, ki je že po samem zakonu neposredno zavezana k sodelovanju, je Svet romske skupnosti in ta je bil neposredno vključen. Prejšnji teden smo imeli sestanek z vsemi zvezami romskih skupnosti in Svetom romske skupnosti ter Forumom romskih svetnikov, ki smo jim predstavili tudi izhodišča zakona in jih pozvali, da podajo pripombe, ko bo javna razprava. Ne drži, da se Vlada Republike Slovenije pod vodstvom Mira Cerarja tega problema otepa. Celo več, naredili smo delovno skupino za reševanje bivanjskih razmer; njena naloga je, da za vsako naselje posebej ugotovi, kakšno je stanje, in pripravi potrebne ukrepe. Njihova naloga je, da v sodelovanju z občinami predvidijo, ali so potrebne zakonske spremembe ali katerikoli drugi ukrepi. Naj pa povem, da je zelo dober primer sodelovanja z lokalno skupnostjo, to je občino Novo mesto, kjer bomo tudi kot primer dobre prakse lahko pokazali in bo na vladi v sredo podpisana pogodba o tem, da se izvede projekt infrastrukture, komunalne ureditve v vrednosti 3,5 milijonov. Sprejet je tudi dogovor, da se spremeni oziroma sprejme OPN in pripravi časovnica, kdaj se bo ta zadeva dejansko tudi rešila. Prav tako je tudi glede reševanja pitne vode. Po naših podatkih je na Dolenjskem 23 naselij, ki že imajo pitno vodo, dve naselji nimata; eno pa je, ampak se prebivalci ne želijo priključiti na to pitno vodo. Nekoliko več težav imamo, ampak se tudi tam rešujejo, v Škocjanu; največ pa trenutno vidimo v Ribnici zaradi nesodelovanja lokalne skupnosti. Želimo pa skupaj s to delovno skupino in z občinami ugotoviti, kakšno je dejansko stanje, in na podlagi tega potem tudi reševati to problematiko. Toliko morda v tem trenutku, za dopolnitev sem vam na voljo.
Matjaž Hanžek, imate besedo za obrazložitev zahteve po dopolnitvi odgovora.
Z generalno sekretarko oziroma celo z vlado se zelo strinjam, da je to zelo zapletena stvar, reševanje vseh teh problemov, ki so nastali. Ampak čudno pa je, da se je vlada lotila tega šele spomladi, je to medresorsko komisijo postavila skoraj tri leta po tem, ko je vlada nastala. In potem so takšni problemi. Jaz sem sicer zdaj dobil odgovor na to, da bo zanesljivo zakon pred oziroma do novih volitev sprejet. Jaz še vedno dvomim, tako kot je, ampak pustimo to za nekaj mesecev, ko bo bolj natančno videno. Predvsem mi je problematična analiza. Zdaj delati analizo bivanjskih pogojev, tri leta zamude, jaz trdim, da ni variante. Predvsem pa mi je problematično to, kakor sem razbral iz teh zapisnikov, ki sem jih slučajno dobil, ta medresorska komisija kar reče – zakon je zakon, mi ne moremo narediti moratorija. Evropsko sodišče za človekove pravice je vsaj v dveh primerih odločilo, da je v takih primerih, kjer ljudje, Romi živijo že desetletja na neki zemlji, kjer so jih pustili, ker so jih tja dali, treba delati drugače, kot pa zakon mrtvo hladno reče – treba je podreti celo naselje. Samo zamislite si, kaj bi bilo pri denacionaliziranih stanovanjih, če bi novi lastniki prišli in zmetali vse, tistih 20, 30 tisoč delavcev na cesto. Pri Romih se to lahko naredi. Predvsem to bi rad vedel, kaj je.
Generalna sekretarka Vlade mag. Lilijana Kozlovič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Kar se tiče zakona, predvidevamo, da bo v nekaj mesecih v Državnem zboru. Potem verjamem, da bo Državni zbor dosegel konsenz, da bo ta zakon tudi dokaj hitro lahko sprejel, ker so dejansko vse spremembe, ki jih predvidevamo, soglasne oziroma so predlogi, ki so jih dale same romske skupnosti; in potreba po tej spremembi. Kar se tiče bivanjskih razmer, nikakor ne. Ne želimo, da teh naselij, kot pravite, preprosto ni več; ampak želimo, da se ta naselja legalizirajo. Morda bo lahko zelo dober primer projekt, ki se pelje trenutno na Dolenjskem, torej Žabjak-Brezje, kjer je namen, da se sprejme OPN, da se to območje dejansko prostorsko uredi, da država odstopi zemljišče lokalni skupnosti, potem pa se naprej uredi s stavbno pravico ali kako drugače lastnina Romov, ki imajo nepremičnino. Zakon o graditvi objektov, ki bo v mesecu oktobru sprejet v Državnem zboru oziroma bo v drugi obravnavi, predvideva legalizacijo objektov, ki so starejši od 20 let; in tukaj je velika možnost. Seveda pa je potem vprašanje tistih objektov, ki morda ne bodo izpolnjevali teh pogojev, kaj pa tam storiti. Kar se tiče komunalne opremljenosti, do sedaj je bilo danih 15 milijonov v okviru regionalnega razvoja. Počrpano je bilo 73 % in okoli 20 občin je prav za romsko problematiko namenilo ta sredstva, mislim, da je bilo okoli 11 milijonov; in so uredili to infrastrukturo do naselij. Treba je potem še od naselja do konkretne hiše urediti situacijo. Verjamem in upam, da bodo tudi romske skupnosti prevzele odgovornost do svoje lastnine, da se bodo zavedale, da je to njihova last in da je napeljava elektrike možna takrat, kadar je objekt varen. Kajti če bomo elektriko napeljali v objekt, ki ni varen, v takem primeru bomo odgovorni za posledice, ki bodo nastale. Kar se vode tiče, vsekakor je možno, predvidevamo tudi začasno rešitev, da bi postavili sanitarne bokse, kjer bi bila voda in tudi sanitarni objekti in bi bil recimo en boks za dve družini. Res se zdi, da je morda nekoliko pozno, ampak mislim, da edino na tak legalen način, ob sodelovanju romske skupnosti, ki bo prevzela tudi svoj del obveznosti, bomo to situacijo nedvomno rešili. Hvala.
Matjaž Hanžek, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala lepa. Jaz bi v tem primeru bil zaradi [[…]], da bi se motil; moram pa vseeno reči, da sem vesel ob teh pozitivnih dejanjih, vaših besedah. Nisem pa prepričan, da bo to vse štimalo. Za Žabjek vem, že pred 15 leti je bil zelo navdušen, so celo en del uredili, ampak je tam država med drugim tudi blokirala zemljišče, zato državi ne verjamem. Najmanj 15 let, kar sem jaz bil tam, in je še vedno isti problem, ki ga boste pa sedaj kar naenkrat rešili. Ne vem, zakaj država ni mogla v 15 ali še več letih tega rešiti. Gre pa samo za prenos zemljišča. Druga stvar, imamo pa recimo občino Škocjan, kjer formalno, zakonito sploh niso narisali nekega naselja, ki 50 let stoji, ker so Romi tam. Po zakonu lahko pridejo buldožerji in vse povozijo, ker tam tako ali tako nikogar ni – ni ne hiš, ne barak, ne ljudi. To so stvari, ki mene skrbijo. Žabjek in te stvari boste najbrž lepo rešili, ampak to so pa druge stvari, sedaj tega ne vem. Še ena stvar je, ki me zelo tukaj moti, tudi v teh zapisnikih sem videl, vprašanje avtohtonosti. To je ena najbolj zmešanih stvari, ki jih imamo v Sloveniji, avtohtonost. Če že rečemo avtohtona narodna manjšina, ne more biti posamezni pripadnik neke manjšine avtohton, drugi sosed pa neavtohton. Avtohtonost velja lahko za celo narodno manjšino, ne pa tisti, ki je 50 let. Kaj pa tisti, ki se sedaj rodi? Tisti pa ni. Upam, da boste tudi to v tem zakonu rešili; čeprav tukaj, kot sem videl, na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve ter na ministrstvu za, mislim da, upravo ali nekaj podobnega, saj je vseeno, zelo nasprotujejo, da bi ta zakon pomagal rešiti probleme, ki jih imajo neavtohtoni Romi. Ta zgodba je diskriminacija znotraj diskriminacije. Ene ljudi, ene manjšince nagrajevati z malo boljšim statusom kot druge. Upam, da boste tudi to rešili. Ustava ne govori o teh stvareh, o dveh romskih skupnostih – avtohtoni in neavtohtoni. Moram pa povedati, da je pred kakšnimi 20 ali več leti Dimitrij Rupel, ko je bil še zunanji minister, na zahtevo Sveta Evrope, ko so zahtevali, kdaj so pri nas manjšine avtohtone, rekel – ko živita dve generaciji. Se pravi, vsi so že tukaj. Zato bi jaz prosil, da se o tem v Državnem zboru pogovorimo. Hvala lepa.
Sem že mislil, da ne bo zahtevka na koncu. Matjaž Hanžek, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Gospod Uroš Prikl, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, spoštovani minister Koprivnikar! Moje vprašanje je v kontekstu ali pa v duhu sprejemanja državnega proračuna in hkratnega evidentnega, vidnega nezadovoljstva predstavnikov občin oziroma lokalnih skupnosti. Le-ti vedno znova izpostavljajo, da se nahajamo v situaciji, ko so mediji polni novic o koncu krize, stopnja rasti GDP v Sloveniji je med najvišjimi v Evropi; na drugi strani pa se občinam preko novih zakonskih obveznosti, novih zadolžitev nalagajo posledično tudi višji stroški, sredstva pa praktično stagnirajo. Proračun je sigurno eden izmed najpomembnejših, če že ne najpomembnejši akt, ki ga Državni zbor sprejema. Običajno je tako, da s proračunom nihče ni v popolnosti zadovoljen. Tudi tokrat je temu tako, čeprav mnoga ministrstva, izjema je ministrstvo za delo, dobivajo v proračunu za leto 2018 več sredstev, kot je bilo prvotno planirano. Rdeča nit tega proračuna je predstavniki Skupnosti občin, Združenja občin in Združenja mestnih občin nezadovoljni. Kolegice in kolegi, vsi poslanci prihajamo iz občin, ne glede na našo politično barvo. Prihajamo iz občin, ki morajo biti uspešne, zadovoljne in progresivno naravnane. Posledica zadovoljstva teh občin pa so seveda zadovoljni državljani, zadovoljni uporabniki storitev, ki jih občine nudijo; in seveda v končni fazi tudi uspešna celotna država na dolgi rok. Dejstvo je namreč, da morajo občine deliti usodo, to je treba tudi izpostaviti na tem mestu, države v smislu vzdržnosti javnih financ. To narekuje tudi finančno fiskalno pravilo, ki smo ga v tem državnem zboru sprejeli. Spoštovani minister, okviru javnofinančne vzdržnosti me zanima: Kakšni so konkretni ukrepi, ki so oziroma bodo sprejeti v kontekstu razbremenitve nalog občin, razbremenitev občin generalno; saj le-te opravljajo vedno širši spekter nalog, nalagajo se jim določene zadolžitve, razbremenitev pa je bore malo ali pa praktično nič? In še to, vedeti je treba, da so občine v preteklosti nemalokrat bile in, verjamem, da tudi v prihodnosti bodo generator investicijskih ciklov; tudi takrat, ko je država na tej točki nekoliko zaostala. Zanima me: Kaj je v funkciji države v mislih, da se bo naredilo, da se občine razbremenijo nekaterih obveznosti in nekaterih nalog; ali pa da se jim po drugi strani zagotovi nekoliko višji kolač v deležu sredstev?
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Hvala, poslanec Prikl, za to vprašanje. Najprej naj povem malce na splošno. Ja, občine dobivajo več nalog in naloge so vedno bolj kompleksne, tako kot država in vsi tisti, ki se soočamo z vedno bolj zahtevnim poslovnim okoljem. Občine delujejo, tudi ugotavljamo pri strategiji razvoja lokalne samouprave, dobro. Lokalna samouprava deluje in zato sem tudi vesel kazalnikov, s katerimi se soočamo v zadnjem času, da povprečnina raste, da se finančno stanje občin izboljšuje, zadolženost upada, čeprav v času krize je v primerjavi med občinskimi in državnim proračunom prihajalo do razhajanja, saj se občinski proračuni niso krčili, tudi število zaposlenih ne; medtem ko na državni strani pa kar precej. In kot pravilno ugotavljate, seveda lahko v tem času, ko nam gre bolje, tudi popuščamo pri teh ukrepih. Se pa vedno soočamo s tem, da so jasno zahteve vseh strani – občinskih, sindikalnih, številnih drugih – bistveno večje, kot pa so dejanske zmožnosti države, ki je omejena tudi s fiskalnim pravilom in drugimi finančnimi omejitvami. Pa vendar, da sva bolj konkretna. Z Zakonom o ukrepih za uravnoteženje javnih financ smo posegli na področje enajstih zakonov, ki prinašajo trajne pozitivne učinke za delovanje občin. Mi smo takrat v dogovorih z občinskimi združenji ocenili, da so ti učinki okoli 22,8 milijona evrov. Poleg tega smo tudi pristojnim ministrstvom naložili, da predložijo konkretne rešitve za znižanje stroškov posebej za delovanje občin za odpravo ugotovljenih administrativnih ovir. Na kratko bom še omenil, kaj vse smo na tem področju naredili. Celoten proces zniževanja stroškov občin posega v področje zakonodaje, ki se nanaša na občine. Tukaj smo stalno sodelovali v vseh pogajanjih in v celotnem procesu z vsemi tremi ključnimi občinskimi združenji, kjer smo povečini uspeli dosegati konsenz; seveda pa je težko doseči konsenz v samem obsegu financiranja, ker zaradi zagotavljanja javnofinančne vzdržnosti in zahtev občine tukaj težko pričakujemo konkreten konsenz. Pa vendar smo uvedli tudi posebno orodje v enotni zbirki ukrepov za izboljšanje poslovnega okolja, ki ga imamo zato, da sledimo, kako se izvajajo odprave administrativnih ovir in poenostavitve. Smo posebej za občine uvedli poseben del, kjer spremljamo učinke teh ukrepov za občine. Te rešitve so celo objavljene na spletu, tako da lahko občani, župani in tudi vsi ostali spremljamo, kaj dejansko se dogaja na odpravi teh ukrepov. V Zakonu o lokalni samoupravi smo omogočili, da lahko občine ustanavljajo občinsko ali medobčinsko pravobranilstvo, ki je predstavljalo občinam velik strošek. To je bila tudi ena velika zahteva občin, čeprav mislim, da je zelo malo občin potem to tudi realiziralo, ampak zakonska možnost je odprta. Potem smo omogočili predpisovanje občinske takse za dejavnosti, ki pomenijo posebno rabo javnih površin v lasti občine; to je bila tudi ena od zahtev, ki je bila vložena. Potem zelo pomembno, da lahko občine samostojno vložijo zemljiškoknjižni predlog tudi v elektronski obliki, da se s tem izognejo notarski pristojbini, ki je okrog 30 evrov. Glede na število teh zemljiškoknjižnih predlogov je samo ta ukrep sam po sebi vreden okoli 2 milijona; hkrati pa je bila zagotovljena tudi možnost brezplačnega ustanavljanja služnosti med državo in občinami, kar je bila tudi ena velika zahteva in tudi predstavlja kar precejšen prihranek. Na področju kmetijskih zemljišč, stvarna služnost za nepremičnine, ki so v lasti Republike Slovenije, s katerimi upravlja gospodarski sklad, je lahko v korist občin neodplačna, to je bila tudi noviteta v zakonodaji. Pri Zakonu o vrtcih, ki je bil en velik problem glede vplivanja občin na plačevanje, je bilo omogočeno, da občine same vzpostavijo evidenco upravičencev; in je to v povezavi z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev tudi omogočeno, da so udeleženi v teh postopkih. Potem so tu ugodnosti na področju javnih naročil, skupnih naročil, ponovitve postopka, enotni zakladniški račun, souporaba MFERAC in številne druge poenostavitve, tudi na področju računalniške podpore občinam in njihovemu delovanju. Teh ukrepov je kar veliko in aktivno tudi nadaljujemo v tej smeri, da v čim večji meri omogočimo občinam racionalno poslovanje.
Gospod Uroš Prikl, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Minister, pozdravljam vse te napore, zagotovo niso enostavni, zagotovo je bilo mnogo energije vložene s strani vladnih predstavnikov in na drugi strani predstavnikov vseh treh občinskih organizacij. Dejstvo je, da tisto minimalno zadovoljstvo na strani občin še ni doseženo. Jaz verjamem, da se lahko temu približate. Jaz tukaj želim, hočem, ne smem seveda zahtevati, da dialog nadaljujete, da si vsi skupaj, ki boste v tem dialogu sodelovali, resnično po najboljših močeh prizadevate priti vsaj na tisto minimalno skupno točko, kjer bo vsaj minimalno zadovoljstvo na obeh straneh. Ne glede na to, iz katere občine prihajamo, lahko smo Mariborčani nezadovoljni nad svojim nesposobnim vodstvom v Mariboru, govorim o občinski upravi, lahko prihajate, kolegice in kolegi ali pa državljani iz katere druge občine, v kateri ste navdušeni nad svojim vodstvom, nad svojimi župani, skupni imenovalec, skupna želja vseh državljanov, ki prihajamo iz lokalnih sredin, pa seveda je, da bo občina tista, ki bo učinkovito opravljala svoje naloge za svoje državljane, za svoje občane, kakorkoli hočete. In šele v tako uspešni občini bodo lahko državljani zadovoljni in tudi država bo seveda neko korist od tega imela. Verjamem, da v tem trenutku pri nekaj sekundah, ki so mi še ostale, ni časa, da bi kaj rekel o Zakonu o pokrajinah, prepričan pa sem, da je to sigurno eden bistvenih korakov naprej. In vlada, ki ji bo uspelo na področju uvedbe Zakona o pokrajinah narediti preboj, si bo zagotovila ne samo všečnost, ampak tudi uspešnost, nesporno uspešnost na dolgi rok. Kot rečeno, želim, minister, da se s svojo pogajalsko ekipo s predstavniki občin pogovarjate, nadaljujete svoja prizadevanja, da se poslušate in da se pri teh svojih pogovorih tudi slišite. Hvala lepa.
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala, predsednik. Če še dopolnim, dialog, sodelovanje je ne nazadnje meni osebno, če želite, ključno politično poslanstvo, ki se ga trudim vsak dan uveljavljati. Tudi dialog z občinami je nekaj, k čemur smo se zavezali, ne nazadnje v času te vlade je bil po dolgem času podpisan sporazum z občinami, ki prej leta in leta ni bil dosežen. Tudi v letošnjem letu nadaljujemo z dialogom. Prav v sredo imamo ponovno sestanek z občinskimi združenji, kjer se bomo ukvarjali tudi z zakonskimi osnovami, kjer temeljito usklajujemo vsak predlog občinskih združenj in ga poskušamo uveljaviti, če je seveda možno in ni kakšnih posebnih zadržkov. Imamo pa seveda s tem tudi nemalo težav, ker so stališča različnih občin, ne nazadnje tudi stanja v različnih občinah zelo različna. Imamo super uspešne občine in občine, ki so v velikih težavah, ne nazadnje pa tudi med občinskimi združenji pogosto obstajajo diametralno nasprotna stališča, pa kljub temu mi vztrajamo v dialogu in iščemo konsenz, sodelovanje. Od tega ne bomo odstopili. In če ste omenili tudi pokrajine, na tem področju regionalizacije države se trudimo predvsem določiti, kaj so tiste izvorne pristojnosti pokrajin, ker to je po našem trdnem prepričanju razlog, da do sedaj še ni prišlo do regionalizacije. Da ne prihaja do podvajanja nalog med državo, regijo in občino. Na tak način bomo zagotovili, da bo tudi regijsko upravljanje delovalo učinkovito, bolje kot sedaj, in to je najhitrejša pot tudi do regionalizacije Slovenije v takem smislu, da bo res učinkovito in dobro delovala. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Spoštovani predsednik! Spoštovani minister za gospodarstvo, v nadaljevanju bi vam rad zastavil vprašanje, in sicer v zvezi z javnim razpisom, ki ga je objavila vaša agencija SPIRIT, agencija za spodbujanje podjetništva, internacionalizacije, tujih investicij in pa tehnologije, v Uradnem listu 29. 9. 2017, in sicer javni razpis za financiranje izvajanja celovitih podpornih storitev za potencialne podjetnike in podjetja v okviru Slovenskih poslovnih točk za obdobje od leta 2018 do leta 2022, okrajšano Spot regije 2018–2022. Želel bi, da kot minister za gospodarstvo podate kratek komentar k temu razpisu. Nekateri deležniki, ki se tičejo tega razpisa, namreč ugotavljajo, da SPIRIT oziroma na koncu koncev tudi država s tem razpisom ne upošteva podpornega okolja, ki je že razvito in dobro deluje – vrsto let tudi na lastne stroške izvaja brezplačne storitve svetovanja e-V EM – da na nek način ta razpis, ki uvaja en spot regije, eno tako imenovano slovensko poslovno točko za regijo, uvaja tudi en del centralizacije, da na nek način vsem, ki se bodo posluževali teh svetovanj, otežuje zadevo, kajti morali bodo priti na eno točko, ter da na silo postavlja novo mrežo svetovalnih točk in predvsem da se pri pripravi tega razpisa ali ministrstvo ali agencija nista dovolj posvetovala z deležniki, ki že v danem trenutku ponujajo takšen način svetovanja.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora! Spoštovani poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Predmetni razpis je bil v Uradnem listu Republike Slovenije objavljen 29. 9. 2017, kot ste povedali. Predmet razpisa je financiranje izvajanja brezplačnih storitev na 12 slovenskih poslovnih točkah (spot regije). Ob tem je treba povedati, da jih je bilo prej 36. Objava razpisa oziroma vzpostavitev slovenskih poslovnih točk je vezana na realizacijo vladnega strateškega projekta 6.3 VEM za poslovne subjekte. Regijske točke spot regije bodo na enem mestu zagotavljale brezplačne informacije, osnovno svetovanje, usposabljanja in delavnice ter izvajanje aktivnosti povezovanja regionalnega okolja. Ciljna skupina, ki so ji namenjene storitve spot regije, ki so predmet financiranja po tem javnem razpisu, so potencialni podjetniki in obstoječa podjetja. Cilj javnega razpisa je povečanje informiranosti in znanja za reševanje izzivov na podjetniški poti v vseh fazah podjetniškega ciklusa in povečanje zgodnje podjetniške aktivnosti, kar bo prispevalo k večjemu nastajanju in izboljšanju rasti in razvoja podjetij. Obdobje izvajanja aktivnosti je od 1. 1. 2018 do 31. 12. 2022, torej 5 let. Razpisanih je 13 milijonov 875 tisoč 600 evrov za celo petletno obdobje. Do zdaj so bili ti razpisi na enoletnem nivoju. Na razpis se je mogoče prijaviti v roku 45 dni od objave v Uradnem listu Republike Slovenije, to je do 13. 11. 2017. Upravičeni stroški so: stroški plač in povračil v zvezi z delom za osebje, posredni stroški v obliki pavšalne stopnje do 15 % upravičenih neposrednih stroškov osebja, stroški storitev zunanjih izvajalcev. Javni razpis Spot 2018–2022 predstavlja nadgradnjo javnega razpisa VEM 2016 in 2017. Pomembnejše razlike oziroma poudarki so pa naslednji – in tudi upam, da bom tukaj delno odgovoril na to, kar je bilo vprašanje – financirali bomo samo storitve 12 spotov regij, praviloma v obliki konzorcijev. Spodbuditi želimo povezovanje subjektov podpornega okolja, ki se bodo na ravni regije povezovali v konzorcij ter tako dosegli sinergijo znanja. Gre za to, da so ti subjekti podpornega okolja GZS, OZS, RRI in da so ti dobro razpredeni, kot ste povedali, s svojo mrežo po celi Sloveniji. Vendar na vseh točkah niso enako dobro usposobljeni. Aktivnosti se bodo izvajale na sedežu spota, torej na enem mestu v regiji, seveda pa je treba povedati tudi to, da ni pravne podlage, da bi zdaj enemu od teh v obstoječem sistemu lahko dodelili direktno, brez razpisa, mrežo. Oni se lahko prijavijo tudi sami, vendar je treba povedati še to, da vsaj eden iz teh organizacij podpornega okolja, dokler je imel obvezno članstvo, ni bil zainteresiran za to zadevo, po izgubi pravice do obveznega članstva oziroma po prestrukturiranju pa je interes za to zadevo definitivno postal večji. V vsakem primeru mi želimo spodbuditi vse te organizacije podornega okolja k temu, da se zorganizirajo na lokalnem nivoju na način, da bodo kot konzorcij lahko svoje delo opravljali najbolje. Z namenom približevanja storitev uporabnikom pa bodo svetovalci del aktivnosti lahko izvajali v obliki mobilnih svetovanj tudi pri upravičencih na terenu. Delavnice, usposabljanja in tudi mobilna svetovanja se bodo izvajali tako, da bo zagotovljena pokritost regije, financirali bomo tudi polne zaposlitve svetovalcev, za katere bodo predpisana tudi izobraževanja in usposabljanja. Tako bo zagotovljena višja usposobljenost svetovalcev ter posledično višje kakovosti storitev za podjetnike. Da zaključim v tem prvem delu. Podporne organizacije se bodo na ta razpis lahko prijavile same ali pa v konzorciju. Mi mislimo, da bodo bolj uspešni, če bodo, glede na to, da so razpršeni po celem teritoriju Slovenije, zmogli najti konsenz in se prijaviti v obliki konzorcija.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Spoštovani minister, zahvaljujem se za vaše odgovore. Deloma sem zadovoljen, deloma pa bi še vseeno rad določene poudarke tukaj podal, da mi potem v nadaljevanju poskušate še na te odgovoriti. Saj sem vedel, očitki nekaterih, ki se ukvarjajo s tem, da ta razpis v določenem segmentu ni korekten in da se bo tukaj s tem razpisom – gre pa za obdobje štirih let, 2018–2022 – sistem bolj kot ne centraliziral. Recimo, ne vem, v razpisu so nekateri pogoji, da morajo vsi svetovalci imeti pisarno na sedežu spota, ko bo. To pomeni, če bo ena regija, če govorimo za gorenjsko regijo, lahko potem rečemo, da bo verjetno ta spot regija v Kranju in se bodo morali podjetniki ali pa tisti, ki se bo zanimal za te informacije, iz Škofje Loke, z Jesenic voziti v Kranj. Zanima me: Zakaj je obvezno, da imajo svetovalci sedež prav na tem spotu? Lahko bi ga imeli tudi nekje drugje. Recimo, zahteva se seznam projektov, ki so jih partnerji konzorcija izvajali skupno v zadnjih dveh letih in je njihova vrednost najmanj dva tisoč evrov neto. Primer obrtne zbornice, točka e-VEM je brezplačna. In imajo, bi rekel, kvalitetne svetovalce, kvalitetno znanje. Tudi na drugih področjih. Recimo, v razpisu imate, da mora imeti regija showroom, sobo tridesetih kvadratnih metrov za predstavitev regije. Kup takih stvari, zaradi katerih se mi zdi, da res nekako razpis nakazuje, da ta razpis preferira določene svetovalce, po drugi strani se mi zdi, da se pa predvsem oddaljuje od uporabnikov teh storitev, kajti zadeva se centralizira, in da se za nekatere, ki nujno potrebujejo te informacije, zadeva na nek način otežuje.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Še nekaj dodatnih informacij pa tudi, upam, odgovor na to, kar ste zdaj dodatno postavili. Želel bi povedati, da ne ustvarjamo nove vzporedne mreže, temveč v mrežo povezujemo že obstoječe deležnike, zbornici OZS, GZS, RRI in ostale, ki bodo izpolnjevali pogoje, da bi dosegli sinergijo znanja. Spoti regij bodo izvajali bistveno večji obseg storitev, kot to do sedaj delajo financirane točke VEM. Upoštevane bodo potrebe, izkazane s strani uporabnikov, upoštevana bo tudi specifikacija regij, saj lahko spoti izbirajo obseg posameznih aktivnosti, ki jih bodo izvajali. Poenostavljena je tudi sama prijava na razpis in predvideno poročanje. Izhodišča projekta pa so naslednja. V Sloveniji že obstajajo nekateri deli sistema VEM, kot ste povedali, posamezni deli sistema VEM ne delujejo usklajeno in jih uporabniki ne prepoznavajo kot celoto, nesodelovanje subjektov sistema VEM, zmeda zaradi poimenovanja točk VEM. Naloge posameznih delov sistema VEM niso jasno razmejene, zato uporabniki nimajo jasne slike o tem, kje in kakšne brezplačne storitve lahko pričakujejo. Ni zagotovljena stalnost subjektov in storitev sistema VEM, predvsem mreže regionalnih točk. Strateški cilj vladnega projekta 6.3 VEM za poslovne subjekte je: povezati posamezne dele sistema v smiselno celoto, zagotoviti stalnost ter kakovost storitev in prepoznavnost podpornih storitev sistema, razmejiti naloge oziroma storitve posameznih delov sistema. Projekt, na koncu koncev, ta 6.3 VEM, sestavljajo štirje nivoji. Nacionalni nivo predstavlja SPIRIT Slovenija, regionalni nivo 12 regijskih točk, spotov, objavljen razpis, to, kar smo zdaj govorili. Registracijski nivo so točke spot, ki izvajajo e-VEM postopke za podjetja, cirka 140 teh točk je v državi na upravnih enotah, izpostavah Ajpesa, v zbornicah, se pravi, da s tem pokrivamo ta regionalni del, o katerem ste rekli, da ga centraliziramo. In zadnja zadeva, četrti nivo – portal, enotna kontaktna točka na spletu, portal, preko katerega lahko potencialni podjetniki in podjetja sami izvedejo e-VEM postopke. Kljub vsemu mislim, da gre pri tem sistemu za nadgradnjo obstoječega sistema, za večjo povezanost, seveda pa ta sistem zahteva vsaj nekaj truda in pa usklajevanja na regionalnem pa tudi na vertikalnem nivoju znotraj vseh štirih nivojev. Hvala.
Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in obema ministroma ter ekipi, ki je še ostala! Govorila bova o Pravilniku o standardih in normativih socialnovarstvenih storitev, konkretneje o 8. členu tega, ki določa bivalni standard. Vedno je bilo tako, da so bile definirane enoposteljne, dvoposteljne sobe za odrasle in seveda starejše ter enoposteljne, dvoposteljne in triposteljne za otroke in mladostnike. V tej konkretni določbi za primer doma za starejše veljajo precej stroga pravila. Ne vem, ali se strinjava, ampak to vprašanje sem dobil direktno s terena in mislim, da je treba nekako videti, kaj se da približati prebivalstvu. Novozgrajeni domovi niso problematični, ti, ki so bili v zadnjih 10 letih narejeni, ker tukaj se je nekako dala standardom, bom rekel, prednost. V starejših domovih so bili stanovalci tudi v triposteljnih sobah, in ti stanovalci tudi zdaj, ko so novi standardi v veljavi, zavračajo selitve v enoposteljne sobe. Vsem nam je jasno, da tudi zaradi samih standardov in penzij, ki so, se nikakor ne morejo za to odločiti, tudi se bojijo zaradi tega zastavljanja, ki je bilo nekako zdaj tudi dano na stran. Ampak saj veste sami, kako so ti starejši, dejansko nekako ne želijo imeti tega. V standardni dvoposteljni sobi se odraža tudi, jasno, višina oskrbnine. In tu je to vprašanje, ki nekako vse najbolj moti. V praksi, vsaj tako, kakor sem jaz dobil informacije, je bilo zaznati ravno obratno željo oskrbovancev, raje bi bili v teh večjih triposteljnih sobah, pač iz raznoraznih razlogov, tudi socialnih. Jasno nam pa je vsem, da si vsi želimo boljšega standarda, višjega standarda. Eno z drugim najbolj tudi ne gre, jasno je, da je tudi cena. Zato predlagam in vas prosim, gospa ministrica, da v primerih sob za starejše od 65 let preverite možnost dopustitve tudi triposteljnih sob, kot je to dovoljeno za mladostnike in otroke. Toliko z moje strani. Se pravi, apeliram na vas, da pogledate, ali bi se ta pravilnik mogoče lahko nekako prikrojil, približal dejansko socialno ogroženim, če lahko tako rečem. Hvala.
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Hvala, spoštovani poslanec, za vprašanje. Govorimo o pravilniku, ki naj bi stopil v veljavo 2021. Ta pravilnik je bil sprejet že, mislim da, več kot 10 let nazaj in je bila njegova uveljavitev že kar nekajkrat prestavljena. Torej, mi smo se kot država, kot celota odločili, da je primeren standard za bivanje starejših, za njihovo kakovost življenja, da imajo pravico na starost bivati v eno- ali dvoposteljnih sobah in da se tisti domovi, ki imajo kapacitete tri, štiri, pet in šest sob, postopoma preoblikujejo. Zato je veljavnost tega pravilnika pokrivala daljše časovno obdobje. Tako kot ste povedali, večina novih domov, novozgrajenih, predvsem koncesionarjev, je gradila že tako, da je samo eno- in dvoposteljna soba kot standard. Večina domov za starejše, tudi javnih socialnovarstvenih, zdaj že v tem obdobju izvaja s sredstvi, ki jih imajo, adaptacijo obstoječih sob, nekateri tudi dograjujejo, da lahko nadomeščajo tiste prostore, ki jih z zmanjševanjem s šest- na dvoposteljne sobe zmanjšajo, ne morejo pa vsega na ta način rešiti. Vemo pa, da bo zaradi staranja prebivalstva na tem področju potreba velika. Glede tega imam zelo načelno mnenje. Jaz ne bi mešala kakovosti s socialo. In v bistvu, da bi pristali na standard, da starostniki bivajo v tri-, štiri-, pet- ali šestposteljnih sobah zato, ker si tega ne morejo privoščiti – ker namreč morate se zavedati, da moramo kot država postaviti določen standard, in že sedaj je v sistemu, da pri tistem, ki ne zmore plačevati s svojo pokojnino, za to poskrbi njegova družina ali država oziroma občina. Torej, tu ne bi šla preveč v tem smislu in primerjala vseeno starostnike z mladoletnimi osebami, ker če si predstavljate, si verjetno deliva mnenje, da ne bi na starost bivala v tri-, štiri- ali petposteljni sobi s še drugimi. Dejstvo pa je, da bo treba ob uveljavitvi dolgotrajne oskrbe pregledati mrežo obstoječih domov in pogledati tudi v povezavi z vzpostavljanjem mreže negovalnih bolnic, kaj se bo na tem področju storilo. Ker dejstvo je, da v negovalni bolnici nekdo, ki ni pokreten, lahko potrebuje en standard, medtem ko nekdo, ki se premika, ki ima potrebo po določnem – mu je treba zagotavljati določeno privatnost v sobi. Bi bilo pa prav, da se do 2021 ti standardi zagotovijo. Se pa zavedam, da je seveda eno tisto, kar naj bi se zgodilo, drugo je pa, kaj je lahko v realnosti pričakovati. Tudi ko sem na terenu, mi domovi povedo, na primer v Novi Gorici je tako zgrajen dom, da sama adaptacija ni mogoča v tej smeri, da bo to zagotovila. V takih primerih, ko dejansko ne bo mogoče tega storiti, bo seveda reševanje tovrstnih težav določeno in dogovorjeno z vodstvom domov, ne bi pa že sedaj pristali, da dovolimo kar počez, da ohranimo v sistemu tri-, štiri- in večposteljne sobe. Gremo torej v smeri, da morajo domovi zagotavljati standard kot eno- in dvoposteljna soba, pri čemer pa se s tistimi domovi, ki bodo imeli še vedno težavo in ne bodo mogli te težave rešiti, dogovorimo o točnem načrtu tega in kaj to pomeni, tudi v povezavi z negovalnimi bolnicami. To je odgovor, ki ga v tem trenutku lahko dam. Je pa glede domov z [[…]]Smo pred pomembnim vprašanjem, kako, na kakšen način se bodo ti domovi, ki so bili v 70. in 80. letih zgrajeni, adaptirali. Večina se je vsaj delno adaptirala, stanje nekaterih pa ni tako, da bi bilo zadovoljivo, gradbeno gledano, medtem ko vsebinsko načini dela in to so vsi lahko primerljivi s katerimkoli avstrijskim ali nemškim domom. In bo potrebna neka odločitev, tudi države, ki je lastnica teh domov, ali bomo investirali. Naša investicija – mislim, da ima MDDSZ za leto 2018 4 milijone 800 evrov za investicije. Za vse investicije, ki jih pokrivamo na našem področju. Potem si pa lahko predstavljate, kakšne so pa realne potrebe na tem področju.
Gospod Marko Ferluga, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala. Se strinjam z vami, ministrica, in podpiram to vaše razmišljanje, ki vodi v to, da se bo standard dvigoval. Mislim, da tudi Desus ne bo imel nič proti, tako kot marsikdo ne, za te zadeve. In ja, res je, treba je nekako gledati na to, da bodo imeli tudi starostniki, bom rekel, lepo jesen in da bo, jasno, iz tega tudi na naši strani, se pravi tudi pri nas v parlamentu in s pomočjo Vlade, nekako standard rasel. Je pa nedvomno ta prehod, kot ste že povedali, verjetno – in to kar ste povedali, da bodo tudi negovalni domovi pa potem tisti dnevni centri in to – eden od teh elementov, ki bodo nekako ublažili te zadeve. Tako da se absolutno strinjam z vami, je pa za to prehodno obdobje, ko ste rekli, da se ne sme mešati vseh teh standardov, vseeno mogoče treba pogledati malo v realnosti, kako se bo to dalo nekako obremeniti. Je pa jasno, da je tudi na sorodnikih in vseh ostalih nek del odgovornosti, da bodo poskrbeli za svoje, da bodo imeli prijetno jesen svojega življenja. Absolutno se strinjam z vami, da je treba gledati na to, da bi imeli, ja, boljši standard, ne nižji standard, ampak kolikor sva oba verjetno hodila okoli in sva videla, je treba pa vseeno imeti to realno življenje pred seboj, da vidimo, kje se da približati in kje priti naproti. Toliko z moje strani. Hvala.
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo za morebitno dopolnitev odgovora.
Hvala. Lahko se samo strinjam glede tega. Jaz sem že na ministrstvu naročila, da pregledamo celotno vse domove, kaj se dogaja, kakšno je stanje, in da se naredi neka celovita ocena. Ker vemo v tem trenutku, da nekateri javni socialnovarstveni zavodi verjetno ne bodo mogli do 2021 teh standardov zagotoviti. Treba se je pa tudi vprašati, ali je možnost, kaj lahko storimo, da jim pomagamo, ker vseeno smo lastnik in ustanovitelj teh domov. V bistvu idealno bi bilo, da bi javnim socialnovarstvenim zavodom zagotovili, da lahko izpolnijo ta standard. Ne bi pa že sedaj rekla, da pristanem na to, da se ne zgodi nič in da ponovno prestavimo uveljavitev teh standardov še za naslednje desetletje, ker mislim, da bi to predstavljalo nazadovanje. Je pa treba najti dovolj manevra, da se za določene skupine, ki pa niso z gmotnim položajem povezane, ampak predvsem z zdravstveno oceno, zagotovi tudi možnost bivanja v več sobah, kar je blizu nekega negovalnega koncepta. Tu je torej treba najti nek strokovni odgovor, predvsem z zdravstvenim resorjem. Hvala.
Gospod Marjan Dolinšek, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču ter ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen, pri čemer opozarjam, da je dr. Peter Gašperšič upravičeno odsoten, zato se opredelite tudi, ali od njega želite ustni ali pisni odgovor v nadaljevanju.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj! Spoštovani ministri, ministrica! Najprej, se bom opredel do odgovora ministra dr. Gašperšiča, bi prosil, če mi lahko v pisni obliki odgovori. Moje vprašanje se bo navezovalo na izgradnjo energetskega objekta hidroelektrarne na srednji Savi. Kot vemo, v svetu ravno tako pa v Sloveniji potreba po električni energiji nenehno narašča. Primanjkljaj proizvedene električne energije je posledica visoke rasti potrošnje na eni strani, na drugi strani pa premajhne razpoložljivosti proizvodnih zmogljivosti. Z vstopom Slovenije na evropski trg in trg električne energije pa je postalo za Slovenijo tudi obvezujoče, da sama izpolni določene kriterije oziroma zahteve deleža električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov energije. Vemo, problem zmanjševanja toplogrednih plinov. Moje vprašanje gre v tej smeri: v Sobotni prilogi Dela je 9. 9. 2017 generalni direktor HSE Matjaž Marovt dal naslednje izjave. Izjavil je, da bo HSE po letu 2022 ponovno investicijsko sposoben. Sprašujem vas: Ali to pomeni, da do takrat do gradnje hidroelektrarn na srednji Savi sploh ne bo prišlo? V istem intervjuju je prav tako povedal, da bo investiral v hidroelektrarne na srednji Savi samo, če bo projekt ekonomsko opravičljiv. Zanima me: Ali obstaja ocena te ekonomske upravičenosti? In če obstaja, vaju prosim, da nam jo posredujete. Ali nam lahko predstavite terminski plan izgradnje, vire financiranja, torej višino in dinamiko, odnose z družbenikom Gen energija oziroma njegov del financiranja? Ker je HSE dobil koncesijo za izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi, vaju prosim za informacijo: Kdaj naj bi HSE in Vlada oziroma, spoštovana ministrica za okolje in prostor, vaše ministrstvo, ki je pristojno za umeščanje v prostor, podpisala koncesijske pogodbe? Hvala.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik Državnega zbora. Lep pozdrav tudi poslankam in poslancem! Spoštovani poslanec gospod Marjan Dolinšek, hvala za vprašanje. Pri tem vašem vprašanju bi želela povedati – da bo mogoče mene bolj razumeti – predvsem to, da je energetika vsebinsko v pristojnosti Ministrstva za infrastrukturo. Minister mene ni pooblastil za podajanje odgovora, tako da se bom omejila na vprašanja, ki se dotikajo Ministrstva za okolje in prostor. Mogoče bi začela tako, da HSE, vsaj na našem ministrstvu, ni dobil koncesije za izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi, dobil pa je, in to je pri nas običajno, ni nič posebnega, Uredbo o koncesiji za rabo vode za proizvodnjo električne energije na delu vodnega telesa reke Save od Ježice do Suhadolega, in sicer je bila ta uredba s podelitvijo pravzaprav načelne možnosti koriščenja te vode sprejeta na Vladi v letu 2005. V tej uredbi je tudi navedeno, da pa je treba koncesijsko pogodbo podpisati med koncendentom in koncesionarjem. Do podpisa te pogodbe še ni prišlo. Gospod Dolinšek, vi ste sodelovali tudi v skupini v letu 2015, ki se je veliko ukvarjala s tem vprašanjem, in jaz mislim, da ste imeli vsaj 10 srečanj. Do zaključka oziroma do zagotovitve uspeha v teh dogovarjanjih na žalost ni prišlo. Tako smo v letošnjem letu obnovili te dogovore oziroma pogovore. Bilo je kar nekaj srečanj, na žalost še sama pogodba, ki govori o izvedbi te koncesije, ni zapisana v takem smislu, da bi jo vsaj Ministrstvo za okolje in prostor podpisalo. Dogovori še potekajo. Lahko pa povem, tako kot ste že tudi vi navedli, umeščanje v prostor investicij na pobudo investitorja, to pa je HSE, pa je postopek, ki ga vodimo na našem ministrstvu, zato sem se tudi sama udeležila vsaj 2 srečanj z bivšim direktorjem HSE, gospodom Skubinom. Priznam, da se ne morem spomniti, ali ste bili prisotni ali pa so bili prisotni drugi poslanci. Takrat smo v tistih razgovorih nakazali pot, kako ob sprejemanju DPN za izgradnjo hidroelektrarn, seveda, umestiti še potek ceste skozi Zasavje. Prepričana sem, da bodo ti postopki tudi v skladu z dogovori sklenjeni oziroma bodo zagotovljeni. Sama se lahko odzovem v zvezi s tem ekonomsko upravičljivim projektom, da na našem ministrstvu ne razpolagamo s takim projektom oziroma s tako izvedeno nalogo. Kaj več bo povedal minister za infrastrukturo. Se pa strinjam prav s tem, kar ste povedali, torej da to pa je skupni interes, tudi interes Ministrstva za okolje in prostor, da v duhu zmanjševanja podnebnih sprememb skrbimo za obnovljive vire energije, kar prav gotovo izgradnja hidroelektrarn je. Da ta, bi rekla, pozornost do takšnega vira energije ni samo načelna, kaže tudi to, da na spodnji Savi, kjer se sedaj izvajajo investicije, Ministrstvo za okolje in prostor financira tudi del investicije iz podnebnega sklada, ker je to dopustno, je to mogoče, prav tako pa del investicije, kjer se zagotavlja protipoplavna varnost okoliških krajev. Zagotavljamo iz Sklada za vode, ostali manjkajoči del investicije pa zagotavljamo preko integralnih sredstev proračuna. Hvala.
Gospod Marjan Dolinšek, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala. Spoštovana ministrica, ta zgodba se vleče že dvanajst let. Dvanajst let. Vaša ugotovitev je bila na mestu, decembra 2005 je bila izdana odločba Vlade, s katero se je HSE podelila koncesija. Pogodba pa do danes še ni bila podpisana, kar pomeni, normalno, minila so debela leta. Ne smemo pozabiti tudi nečesa, da je prejšnja vlada sprejela sklep, in sicer o pripravi državnega prostorskega načrta, to je bilo avgusta leta 2013, za hidroelektrarne Suhadol, Trbovlje in pa Renke. Prvi paket, ki naj bi se začel pripravljati. In dogovorjeno je bilo, da se to obravnava prednostno, kar pomeni, na vaše ministrstvoUpam, da ne raztrgate vseh sklepov prejšnjih vlad pa v koš vržete, pa saj to se ne more tako delati. In minila so – začelo je teči četrto leto, ja, res je, na veliko sestankih sem bil zraven, ampak nič ne pomaga jamrati, moledovati in sem in tja. Hidroelektrarne, skladno s strategijo in z našimi načrti je povsem jasno, kdaj bo podpisana koncesijska pogodba. Napore morata vložiti, normalno, obe strani, vendar država je tista, ki mora zagotavljati in tudi izpolnjevati evropske direktive. Mi smo se zavezali, mi bomo plačevali kazni. Katera oseba bo takrat odgovorna, ko bomo dobili kazen iz Evrope? Ker ne bomo zagotavljali 25 % obnovljivih virov do leta 2020, kasnimo pa že krepko krepko. Dvanajst let se vleče ta projekt pa še kar se dogovarjamo [[izklop mikrofona]]
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Pri umeščanju v prostor je investitor tisti, ki pripravlja ustrezno dokumentacijo za vodenje postopka državnega prostorskega načrta. Teh dokumentov ne pripravljamo na Ministrstvu za okolje in prostor. Če dajem za primerjavo drugi tir, torej za drugi tir se je vsa potrebna dokumentacija za pripravo in potem za zaključek državnega prostorskega akta pripravila na resorju, ki je pristojno za to infrastrukturo. Tako da razumem, gospod Dolinšek, da imate idejo, da je za vse kriv MOP, mi smo odgovorni za vodenje postopka pri umeščanju v prostor. Kar se pa tiče uredbe o koncesiji za rabo vode za proizvodnjo električne energije, je pa, tako kot ste povedali, pogodba dvostranska in je seveda v nadaljevanju treba narediti tisto, kar ni uspelo nikomur v 12 letih. Če nam bo uspelo sedaj, bo to res velik uspeh. Dogovarjanja potekajo, je pa nekaj razkorakov predvsem pri koncesiji za rabo vode, ki ne pomeni istočasno koncesije za gradnjo. In v tem delu je pravzaprav največji razkorak med koncendentom in nami na Ministrstvu za okolje in prostor. Hvala.
Gospod Marjan Dolinšek, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala. Ministrica, res je, drži, vendar zdaj smo na točki, kjer je treba podpisati koncesijsko pogodbo. Ne more je Ministrstvo za infrastrukturo. Zdaj ste vi na potezi. Ne smemo pozabiti še nečesa, mi smo aprila 2015 poslali Nacionalni reformni program v sklopu Junckerjevega načrta. Noter smo to umestili. Ali se mi malo hecamo?! Kaj pa bomo rekli?! Pač, malo smo nekaj napisali? V koalicijski pogodbi imamo tudi to, da bomo nadaljevali, zdaj če smo samo na papir izlili, ne bom še enkrat ponovil, prejšnja vlada je sprejela sklep in naložila Ministrstvu za okolje in prostor, da začne postopke DPN za te tri hidroelektrarne. Obveza do leta 2020, 25 % moramo zagotoviti iz obnovljivih virov. Kdo bo odgovoren za plačevanje kazni? Kazni pa se bodo plačevale, jasno, s strani države – se pravi davkoplačevalci. In ne vem, ne morem razumeti, četrto leto je začelo teči, seveda vmes pa se ni pol leta, več kot pol leta, da ne bom rekel eno leto, nič dogajalo. Ali nekdo ni imel interesa ali kaj drugega [[…]]V glavnem, država je odgovorna, ne HSE. Država je odgovorna. Resorno ministrstvo, tako infrastruktura kot tudi vaše, ker zdaj je [[…]]Še enkrat pravim, vi ste zdaj na potezi, ker gre za podpis koncesijske pogodbe, kar pa je naloga MOP. Menim, da ni več časa za sprenevedanje. Terja se odgovornost do državljank, državljanov, predvsem pa do Zasavja. Predvsem do Zasavja! Dvanajst let se nam laže. Dvanajst let. Povejmo jasno in glasno. Jaz mislim, da zmoremo te napore in da bodo ti napori v kratkem tudi narejeni, da pride do tega končnega podpisa koncesijske pogodbe, potem pa nadaljnji koraki. Ne bom zahteval. Ne bom zahteval razprave, vendar pričakujem do 30. oktobra, da se bo to tudi zgodilo. Hvala.
Mislim, da bom vašo zadevo razumel kot zahtevo, ki se nanaša odločanje o predlogu o razpravi o odgovoru, čeprav boste del odgovora šele pisno dobili od druge strani. Tako da bo o vašem predlogu Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Violeta Tomić, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Moje vprašanje je povezano z najbolj kompleksnim prevzemom na slovenskem medijskem področju v zadnjih 20 letih ali točneje, kako je Adem Skender, državni sekretar na Ministrstvu za kulturo, nezakonito omogočil medijski megaprevzem za vrtoglavih 230 milijonov evrov. Luksemburški Slovenia Broadband, ki je v 100-odstotni lasti ameriškega medijskega konglomerata United Group, je namreč od vašega ministrstva dobil zeleno luč za prevzem Pro Plusa, vodilne medijske hiše, ki ima v 100-odstotni lasti TV-programe POP TV, Kanal A, BRIO, OTO in KINO ter tudi najbolj obiskano spletno stran, 24ur. Ker je ista družba tudi lastnica drugega največjega ponudnika telekomunikacijskih storitev, Telemacha, gre v resnici za združitev Telemacha in Pro Plusa, to pa je v jasnem nasprotju z določili Zakona o medijih, ki govorijo o nezdružljivosti opravljanja telekomunikacijske ter radijske in televizijske dejavnosti. Zakon namreč določa, da operater, ki izvaja telekomunikacijske storitve, v tem primeru Telemach, ne more biti tudi izdajatelj radijskega in televizijskega programa in ne sme razširjati programskih ali oglaševalskih vsebin. Pri opisanem primeru gre za jasno združitev drugega največjega kabelskega operaterja, Telemacha, in TV-hiše, ki obvladuje 75 % trga in dosega kar 48 % gledalcev. Posledica tega po mojem mnenju nezakonitega prevzema bo nastanek najvplivnejše gospodarske družbe v državi in tudi oblikovanje monopola na slovenski medijski sceni. Kot je bilo razbrati iz različnih medijev, ste na ministrstvu ocenili, da Slovenia Broadband za prevzem ne potrebuje soglasja, in to ste naredili, kljub temu da v zakonu jasno piše, kdo so povezane osebe, kjer je nedvoumno, da Pro Plus, POP TV in Kanal A sodijo pod povezane osebe. S tem ste tujemu velikanu omogočili, da je preskočil vse ovire nacionalne zakonodaje ter niste opravili svoje z zakonom določene funkcije, to je zaščita javnega interesa. Zato vas v zvezi s tem sprašujem: Kako je mogoče, da ste na ministrstvu dovolili tovrstno z zakonom prepovedano navzkrižje, čeprav ste po zakonu pristojni za izdajanje soglasja za tovrstne prevzeme? Prosim vas, da glede tega primera podate zelo natančna pojasnila in odgovore. Hvala.
Minister za kulturo gospod Anton Peršak, imate besedo za odgovor.
Najprej najlepša hvala za vprašanje, ki omogoča, da nekatere stvari vendarle razjasnimo in v bodoče bolj natančno beremo zakon. Naj povem, da imenovano luksemburško podjetje ni dobilo zelene luči od Ministrstva za kulturo, ampak je ministrstvo ugotovilo, da ni pristojno za odločanje o tej zadevi. V prvem odstavku 61. člena Zakona o medijih je določeno, da operater, ki izvaja telekomunikacijske storitve, določene v 111. členu tega zakona ali v zakonu, ki ureja telekomunikacije, ne sme biti tudi izdajatelj radijskega ali televizijskega programa in ne sme razširjati programskih ali oglaševalskih vsebin, razen kadar pridobi dovoljenje za izvajanje radijske ali televizijske dejavnosti iz 105. člena tega zakona. Nespoštovanje te prepovedi predstavlja prekršek, ki se kaznuje z ustrezno globo in tako naprej, pri čemer se kaznuje za prekršek pravna oseba ali samostojni podjetnik posameznik, ki je operater in izdaja tak ali drugačen program. Morebitna kršitev te zakonske določbe oziroma prepovedi iz 61. člena Zakona o medijih se ugotavlja v postopku inšpekcijskega nadzora, za katerega je v konkretnem primeru na podlagi 108. člena zakona v povezavi z 21. členom Zakona o državni upravi pristojen Inšpektorat Republike Slovenije za kulturo in medije. Takšen nadzor v konkretni zadevi še ni mogel biti izveden, saj po podatkih Ajpesa do omenjenega lastniškega prevzema družbe Pro Plus sploh še ni prišlo. Prav tako pa mora o njegovi skladnosti s pravili koncentracije najprej odločiti še Javna agencija Republike Slovenije za varstvo konkurence. Glede na navedeno se ministrstvo v tem trenutku še ne more vnaprej opredeljevati do morebitne kršitve 61. člena Zakona o medijih v zadevi, katere dejansko stanje dejansko še ni nastopilo. Če bo v zvezi z omenjenim lastniškim prevzemom prišlo do suma kršitve Zakona o medijih, bo pristojni inšpektorat gotovo ustrezno ukrepal. V zvezi s prepovedjo po 61. členu Zakona o medijih pa natančno pojasnjujemo, da zakonska določba jasno prepoveduje le primer, ko bi bil operater hkrati tudi izdajatelj radijskega ali televizijskega programa. Ta določba ne govori o prepovedi lastništva nad operaterjem oziroma izdajateljem, saj o tem, kot rečeno, ni v zakonu in v tem členu niti besede. Tudi iz prekrškovne določbe po 137. členu Zakona o medijih jasno in določno izhaja, da je prekršek samo to, da operater, ki izvaja telekomunikacijske storitve, izdaja radijski ali televizijski program brez dovoljenja za opravljanje televizijske ali radijske dejavnosti. Tudi prekrškovna določba torej ne govori o prepovedi na ravni lastništva nad enim in drugim. Prepoved se nanaša samo na hkratno izvajanje dveh nezdružljivih dejavnosti s strani istega podjetja. Definicija operaterja je podana v 118. členu zakona, ne bom je bral, zato ker bo zmanjkalo časa. Iz definicije je popolnoma jasno, s čim se ukvarja operater, to je Telemach v tem primeru. Izdajatelj medija pa je v skladu z 9. členom Zakona o medijih pravna ali fizična oseba, ki izvaja dejavnost razširjanja programskih vsebin v skladu s tem zakonom. V skladu s prvim odstavkom 10. člena zakona se lahko za izvajanje dejavnosti razširjanja programskih vsebin v Republiki Sloveniji ustanovi in vpiše v sodni register in tako naprej pač firma, ki izpolnjuje naslednje pogoje: ima sedež v Republiki Sloveniji ali pa stalno bivališče, če gre za fizično osebo. V skladu s prvim odstavkom 12. člena mora izdajatelj pred začetkom izvajanja dejavnosti priglasiti medij pri Ministrstvu za kulturo. Iz uradne evidence izhaja, da je operater družba Telemach, ki ni izdajatelj nobenega medija, in da je izdajatelj POP TV in Kanal A, ki nista operaterja. Hvala.
Violeta Tomić, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Spoštovani minister, hvala, ker ste mi brali zakon, tudi mi smo ga brali in žal je vaša utemeljitev, razumevanje tega zakona res čudno. Kaj pa je lastništvo drugega kot izvajanje dejavnosti? Družba Pro Plus je 100-odstotna lastnica tako POP TV kot Kanala A, in to je dejstvo. Sama nisem pravnica, to dobro veste, vi tudi niste, ampak vseeno kar dobro razumem neke določbe Zakona o medijih in dovolite mi, da vam kot opozicijska poslanka razložim, kaj določa zakon, ki bi ga moralo vaše ministrstvo spoštovati. Skratka, določba Zakona o medijih o omejevanju koncentracije jasno določa, da mora vsak, ki želi kupiti 20-odstotni delež v družbi POP TV, d. o. o., pridobiti soglasje Ministrstva za kulturo. Pri tem pa, pozor, četrti odstavek 58. člena določa, da se v ta delež štejejo tudi deleži obvladujočih in odvisnih podjetij. V našem primeru je obvladujoče podjetje Pro Plus, saj je 100-odstotni lastnik POP TV, POP TV pa je v tem primeru odvisno podjetje. In še več! Zakon določa, da lahko ministrstvo izdajo soglasja zavrne tisti osebi, ki bi s pridobitvijo lastninskega deleža sama ali skupno po povezanih osebah imela prevladujoč položaj na oglaševalskem trgu. Skratka, družba, ki si že lasti drugega največjega kabelskega operaterja in si želi prevzeti najbolj vplivno medijsko hišo v državi, ima nedvoumno prevladujoč položaj. Zato še enkrat sprašujem: Kako boste pred javnostjo opravičili to protizakonito monopolizacijo slovenskega medijskega trga? Ali se zavedate, da ste na ministrstvu bodisi zaradi nesposobnosti bodisi zaradi skorumpiranosti pomagali ustvariti nov medijski imperij? Hvala za odgovore.
Minister za kulturo gospod Anton Peršak, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Najbrž ni mogoče kar vseh členov brati na ta način, da kar določbe iz enega člena prenašamo v drug člen in rečemo, kadar nam ustreza, da je treba uporabljati en člen, kadar pa ne, pa ne. Tukaj so bile navedene določbe iz več členov, ampak mi bi lahko izdali soglasje oziroma nesoglasje samo v enem primeru. Kadar bi šlo za to, da družba, ki je operater, postane tudi izdajatelj. V tem primeru se to ne bo zgodilo, kajti Telemach se bo še naprej ukvarjal s svojo dejavnostjo, ker je kadrovski operater, izdajatelj je pa POP TV. Niti ne Pro Plus, ki je pač družba, ki je lastnica POP TV, zdaj bo pa stopila v to verigo tretja družba. Mi se lahko strinjamo in tudi jaz se strinjam s tem, da bo, če se bo ta posel realiziral, prišlo do zelo velikega vpliva na slovenski medijski trg na ravni televizije, vendar je za presojo tega pristojna AVK, ne Ministrstvo za kulturo.
Violeta Tomić, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Enostavno ne verjamem ministru, da verjame v svojo preohlapno interpretacijo zakonskih določil, ki so mu jih pripravili po mojem mnenju skorumpirani uradniki. Ena plus ena je dva. Telemach in POP TV je enako United Group. Mislim, to je [[…]]Skratka, jasno je, in to so potrdili tudi pravniki, da je odločitev Ministrstva za kulturo nepravilna. Posledice neodgovornega ravnanja Ministrstva za kulturo v primeru medijskega prevzema družbe United Group bodo za slovenski medijski trg ogromne in usodne. Monopolizacija in popolno obvladovanje tega trga bosta povzročila velike in nepovratne spremembe, ki bodo imele negativne posledice za neodvisno, kakovostno novinarstvo, kvaliteto in ceno storitev. Predvsem pa bo to pomenilo izrivanje vseh ostalih igralcev na medijskem trgu, vključno z državnim Telekomom. Zadeva pa niti slučajno ni nedolžna. Naj spomnim, da je lastnik skupine United Group ameriški sklad, ki ga vodi nekdanji direktor Cie in poveljnik koalicijskih sil v Iraku in Afganistanu in član pronatovskega možganskega trusta Atlantic Council general David Petraeus. Prav on je v Srbiji dosegel spremembo medijske zakonodaje, ki po novem dopušča kabelskim operaterjem, da so tudi izdajatelji televizijskih programov. Prav on je maja letos obiskal tudi Mira Cerarja, Borisa Koprivnikarja in Matejo Vraničar Erman, samo dva meseca kasneje pa je omenjeni sklad preko skupine United Group prevzel lastništvo Pro Plusa in postal največji medijski igralec na Balkanu. Ergo predlagam, da o okoliščinah in ozadjih ter o neupoštevanju zakonodaje na tem področju Državni zbor opravi splošno razpravo, kajti – kar je bistveno – kontrolo nad telekomunikacijskimi storitvami in medijskimi vsebinami dobivajo tuja podjetja, povezana z ameriško vojsko in tajnimi službami. Velja si ogledati na WikiLeaksu, kako ameriške obveščevalne službe preko Googla in Facebooka nadzirajo osebne komunikacije večine prebivalcev zahodnih držav, in seveda jih zdaj mika tudi vzhod. Slovenski telekomunikacijski medijski trg operativno obvladuje poslovnež, ki prek finančne hobotnice podjetij v davčnih oazah utajuje davke v matičnih državah, pri tem pa se šlepa na največji svetovni finančni sklad, ki mu s svojim dostopom do vrha politike daje imuniteto. Te zadeve bi morale vznemiriti regulatorje trga, obveščevalno-varnostno službo in finančno upravo, saj gre za strateške zadeve nacionalnega pomena. Hvala.
Violeta Tomić, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 17. oktobra 2017, v okviru glasovanj. Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in ministru in še ostalim delavcem v Državnem zboru! Ministrica, vprašanje se nanaša na urejanje Jernejevega kanala v Seči. Oba sva seznanjena, kako tam stvari potekajo. Običajno je vedno tako, da občina, bom rekel, prenaša in se sklicuje na ministrstvo za okolje, ministrstvo za okolje nazaj na občino, tako da ta gordijski vozel je tudi Računsko sodišče prerezalo in naložilo vašemu ministrstvu, da nekako poskušate sanirati. Oba veva, da je nesprejemljivo v takem okolju in takem turističnem biseru, kot ga imamo, kot so Sečoveljske soline, da se stvari ne odvijajo, kot bi se morale. En korak naprej je naredila občina s tistim svojim odlokom, ki je ladje in barke, ki so ostale pol na suhem in pol zunaj, nekako poskušal urediti, ostajajo še tisti pomoli, ki so narejeni, kakor se je vsakemu posamezniku zdelo. Veliko Ljubljančanov si je tam prisvojilo ta del kanala kot neko svoje privatno parkirišče. Moje vprašanje se glasi: Kako vi vidite načrt urejanja tega kanala, da bi bil zgleden, da bi se lahko obenem tudi tržil in da bi bil urejen po vseh naravovarstvenih in drugih potrebnih parametrih in za zgled tudi prihodnjim rodovom? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora gospod Primož Hainz, spoštovani poslanec Marko Ferluga, spoštovani poslanec gospod Dolinšek, lepo pozdravljeni! Zaključujemo s sejo in res nas ni veliko. Je pa, če govoriva o Jernejevem kanalu, treba veliko postoriti. In začela bi s tem, da je bila Občina Piran nosilec delnega vodnega dovoljenja, ki je prenehalo veljati konec leta 2015. Občina takrat, v času, ko je bila nosilec delnega vodnega dovoljenja, ni naredila, kar se je predvidevalo, da se naj naredi, zato smo na Direkciji RS za vode po uradni dolžnosti uvedli postopek prenehanja vodnega dovoljenja. V okviru revizije, ki ste jo, gospod Ferluga, tudi vi navedli, pa imamo za postoriti dve zadevi, in sicer pozvati lastnike vsakokrat odloženih plovil na kopnem, posebej na zemljiščih v lasti Republike Slovenije, in plovila odstraniti, gre pa tudi za plovila, ki so ali potopljena ali poškodovana v samem Jernejevem kanalu. Pri našem delu je bila glede odloženih plovil na kopnem pristojna Inšpekcija za okolje in naravo, zato so bili v letu 2016 odrejeni odvozi tistih plovil, ki so dejansko v takšnem stanju, da se jih je smatralo kot odpadek, torej ne več kot plovila, ki so sposobna plovbe na morju. Tako je družba Soline, d. o. o., izvedla te odvoze, in ker je zavezanec odločbo izvršil, je bil inšpekcijski postopek potem ustavljen. Torej, odpadkov, če tako rečemo, na področju Jernejevega kanala ni več. Prav tako je Inšpekcija za okolje in naravo Medobčinskemu inšpektoratu in redarstvu Občine Piran in Občine Ankaran poslala ali posredovala v mesecu novembru lanskega leta pristojno reševanje zadeve, vezane na parkirana priklopna vozila in plovila na javnih površinah priobalnega zemljišča Jernejevega kanala. Občinski redarji so odredili odvoz in tudi ta je bil že izveden. Torej, nekaj se je premaknilo. Sedaj želimo odstraniti potopljena, plavajoča ali pa delno plavajoča plovila v samem Jernejevem kanalu. Ta odvoz se ureja s tistimi lastniki, ki so po evidencah še živeči in jih lahko pozovemo, da odstranijo ta plovila. So pa težave s tem naborom lastnikov oziroma z evidenco, ker ni obveznosti lastnika plovila, da spremeni ali pa da javi vsakokratno spremembo lastnika takega plovila, tako da bo delo prav na tem področju verjetno najbolj težko oziroma ga bo težko izvesti. Bomo pa poskušali tudi z javno objavo nekako nagovoriti te lastnike in potem ustrezno plovila, za katera ne bodo lastniki sami ukrenili ničesar, odstraniti, verjetno na stroške Direkcije Republike Slovenije za vode. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marjan Dolinšek bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Izvolite, gospod Dolinšek.
Hvala. Še zadnje vprašanje. Spoštovana ministrica, v Dnevniku sem 19. septembra letošnjega leta z veseljem prebral vaše izjave in sem bil presenečen v zvezi s financiranjem infrastrukture hidroelektrarne Mokrice in pa srednjesavskih hidroelektrarn, da ni pod nikakršnim vprašajem. Zdaj me zanima: Ali obstajajo, in če obstajajo, ali mi lahko obrazložite oziroma predstavite višino letnih prilivov v vodni in v podnebni sklad ter do zdaj sprejete zaveze za financiranje projektov iz teh dveh skladov? Iz česa, kdaj in v kakšni višini bo financirana infrastruktura za hidroelektrarno Mokrice? Kakšna je dinamika in višina sredstev za financiranje infrastrukture za hidroelektrarne na srednji Savi? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Spoštovani poslanec gospod Marjan Dolinšek! Prihodki Sklada za podnebne spremembe so prilivi iz naslova prodaje emisijskih kuponov na evropski dražbi, cene emisijskih kuponov variirajo, niso vedno enake, tako da je točno napovedovanje prihodkov Sklada za podnebne spremembe nemogoče. To je pri nas poznano, je pa približna ocena, da bodo v ta sklad prihodki v naslednjem letu 16 milijonov evrov. Sklad za vode se uporablja za financiranje [[…]]Oziroma, vas zanimajo prihodki, se opravičujem. Sredstva so od prodaje vodnih in priobalnih zemljišč, ki jim je prenehal status naravnega vodnega javnega dobra, potem so v tem skladu nadomestila za ustanavljanje stvarne služnosti ali stavbne pravice v skladu z Zakonom o vodah in plačila za vodne pravice in vodna povračila. Tu gre v tem smislu tudi za del koncesnin. Ocena prihodkov za leto 2017 oziroma za naslednja leta je približno 42 milijonov evrov. Če sem prav razumela vprašanje in govoriva o spodnjesavskih elektrarnah, izgradnja elektrarn na spodnji Savi je podprta z zakonom o izgradnji teh hidroelektrarn, v samem zakonu pa je tudi določilo, da se za izgradnjo akumulacij za hidroelektrarne zagotavljajo sredstva iz podnebnega sklada in iz vodnega sklada in seveda tudi integralna sredstva proračuna. Tako je tudi za Mokrice pripravljena taka investicijska struktura, ki jo je Vlada potrdila. Višina stroškov izgradnje same akumulacije je približno 74 milijonov, natančne razporeditve, koliko je predvidenega iz Sklada za vode, če zaokrožim, je nekaj čez 20 milijonov in iz Sklada za podnebne spremembe približno 15 milijonov, integralnih virov je predvidenih tudi 20 milijonov, ostali viri pa dokončujejo to investicijo za Mokrice. Se opravičujem, če kakšna številka ni povsem točna, lahko potem še v pisnem odgovoru dopolnimo te podatke. Za investicije v izgradnjo hidroelektrarn oziroma akumulacij na srednji Savi niti ni sprejetega kakšnega zakona, ki bi o tem govoril, niti ni predvidenih investicij, kot je bilo za spodnjo Savo, zato vam na ta del vprašanja ne morem odgovoriti. Upam, da ne boste preveč hudi na mene, gospod Dolinšek, zaradi tega ker zdaj prideva spet na tisto stvar, ki sem jo že prej povedala. Pri teh vprašanjih se na nek način pristojnosti dveh ministrstev ali prekrivajo ali se dotikajo, zdaj tudi jaz ne najdem ustreznega vprašanja, vendar kot sem že prej povedala, energetika je v pristojnosti Ministrstva za infrastrukturo, na Ministrstvu za okolje in prostor, verjetno po neki logiki, ker je včasih energetika spadala pod to ministrstvo, se je ohranil ta del, torej izgradnja akumulacijskih jezov, čeprav je pri tem vseeno treba povedati, da pri izgradnji akumulacij gre v mnogo primerih tudi delno za zagotavljanje protipoplavne varnosti. In v tem delu je po spremembi Zakona o vodah seveda pristojno financiranje iz Sklada za vode, kar pomeni, če poenostavim, da bodo tudi za srednjo Savo ta dva vira plus integralni vir prav gotovo zagotovljeni za izgradnjo akumulacije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marjan Dolinšek, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Razumem, ministrica, da ne morete za hidroelektrarne na srednji Savi, predvsem za to trojko, prve tri, dati podatkov, vendar obstajajo številke in tudi pogovarjanja, dogovarjanja, ki jih je bilo nešteto. So bila. Kolikor je meni znano, govorimo o infrastrukturnem delu, ko govoriva za vse te tri v prvi fazi zasavske hidroelektrarne, govoriva o nekem znesku, ki se že kar nekaj let vrti okoli 72 milijonov evrov. Kar pomeni to, kar ste rekli, se pravi tako rekoč urejanje protipoplavnih ukrepov, jezov oziroma vsega, kar je treba. Tu ne govorimo o nobeni cesti, ker cesta, konkretno, je bila tudi že v tem primeru z letošnjim letom – ta, ki je bila kar dolga leta spor, se pravi Hrastnik–Zidani Most – izvzeta in se ne veže na noben del izgradnje hidroelektrarn, ampak bo svoj infrastrukturni projekt na direkciji za infrastrukturo. Tako da če izhajamo iz tega, to pomeni, da bi bilo treba dobrih 7 milijonov evrov na leto s strani države zagotoviti za ta del, kar pa pomeni [[…]]In tudi ne takoj, ampak šele v naslednjih treh do štirih letih, ker vemo, kdaj nastajajo ti učinki. S tem tudi nima nobenega vpliva na uravnoteženost oziroma državni proračun, za kar moramo tudi, normalno, skrbeti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Priznam, da tu pač ne morem komentirati gospoda Dolinška. 7 milijonov na leto – jaz ne razpolagam s tako številko. Je pa vsekakor res, da naj bi spremembe, premestitve obstoječe infrastrukture, ki se tičejo tako železnic kot cest, prevzelo Ministrstvo za infrastrukturo, če zdaj govoriva o tej številki, potem je to pač stvar Ministrstva za infrastrukturo, tega si res ne upam komentirati. Za samo izgradnjo akumulacij pa je bila podeljena koncesija za 10 hidroelektrarn, tako da pri nas bo vodna pravica oziroma ta pogodba verjetno zavzemala vse te hidroelektrarne. Tu priznam, da zdaj nisem najbolj razumela vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Dobro. S tem smo končali tudi drugi krog vprašanj. Ministricam in ministrom ter generalni sekretarki Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam 1. točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 17. oktobra, ko bo Državni zbor glasoval o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 34. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Želim vam lep večer.