Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Eva Irgl, mag. Marko Pogačnik, Jernej Vrtovec od 17. ure dalje, Jožef Horvat, Blaž Pavlin od 18. do 20. ure, dr. Franc Trček, Violeta Tomić do 17. ure, Jože Tanko od 16.30 dalje, Janja Sluga od 15. do 18.30, Mateja Udovč do 18. ure, Primož Siter od 13.30 do 15.30, Suzana Lep Šimenko, Jelka Godec in Igor Zorčič do 12. ure. Vsem prisotnim še enkrat lep pozdrav! Prehajamo na 2., 3., 4. IN 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU OD DOBIČKA OD ODSVOJITVE IZVEDENIH FINANČNIH INSTRUMENTOV, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU OD DOHODKOV PRAVNIH OSEB, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POSTOPKU IN PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI, NUJNI POSTOPEK. Predloge zakonov je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Zato vabim gospoda ministra dr. Andreja Bertonclja, da spregovori. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je paket sprememb štirih zakonov, ki predstavljajo nov korak v smeri davčne optimizacije. V navedeni paket sodijo novela Zakona o dohodnini, novela Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, novela Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov, posledično pa so potrebne še spremembe v Zakonu o davčnem postopku. Temeljni razlog za spremembe, kar kažejo tako domače kot mednarodne študije, je obstoječa struktura davkov v Sloveniji, predvsem na področju davčne obremenitve dela in kapitala. Želimo seveda še naprej zagotavljati konkurenčno poslovno okolje in mednarodno primerljiv trg dela, zato s predlaganimi davčnimi ukrepi razbremenjujemo delo, da bodo zaposleni dobili več neto, da bo njihova kupna moč večja, s tem bo večja tudi domača potrošnja in bomo tako vsaj delno nadomestili izpad zaradi zmanjšanja neto domačega izvoza. Navzlic številnim razpravam tako tistih, ki so za, in tistih, ki so proti predlaganim davčnim spremembam, je naša ocena, da je davčna optimizacija pravi korak v pravo smer. Naš skupni cilj mora biti, da v Sloveniji zagotovimo konkurenčno poslovno okolje in mednarodno primerljiv trg dela. Tega seveda ne moremo narediti takoj, lahko pa postopoma. Zato so ukrepi postopni, potekajo v več fazah, predvidoma v obdobju štirih, mogoče petih let. Ne pozabimo, davčna optimizacija je paket, v njega je že vključen prvi regres, to je prva faza, ki so jo soglasno podprli vsi socialni partnerji in je bila v letošnjem letu že izpeljana. Zaposleni, tisti, iz prvega dohodninskega razreda, so letos kot del davčnih sprememb dobili 141,86 evra več kot leto poprej, tako je manipuliranje s številko slaba 2 evra nepotrebno; ukrepi so namenjeni zaposlenim in prav je, da ne manipuliramo s številkami. Zaposleni z minimalno plačo bo tako ob minimalnem regresu dobil cirka 150 evrov več v enem letu, če pa je prejel regres v višini povprečne plače pa do 381 evrov več. Naj se še odzovem na dohodninsko lestvico, 3 tisoč 800 zavezancev iz petega davčnega razreda plačuje enak znesek dohodnine kot 500 tisoč zavezancev iz prvega davčnega razreda, druga polovica iz prvega razreda pa dohodnine sploh ne plačuje. Ocenjuje se, da je ravno razbremenitev dela tisti eden od dejavnikov, ki negativno vplivajo na našo konkurenčnost, pri tem pa ne smemo mimo dohodkovne neenakosti, saj vemo, da imamo v Sloveniji eno najnižjih dohodkovnih neenakosti. To je izziv, kjer ima davčna politika tudi pomembno vlogo poleg socialne. Naj navedem nekaj dejstev. Ginijev količnik, ki meri neenakost porazdelitve dohodka v družbi, kaže, da je plačna enakost v Sloveniji med največjimi v Evropi. V letu 2018 se je enakost dohodkov še povečala. Ginijev količnik za Slovenijo je upadel na 23,4, kar je največja izmerjena enakost dohodkov po letu 2009. Številke govorijo zase. Torej s temi predlaganimi davčnimi ukrepi stremimo k ohranjanju plačne enakosti zaposlenih v Sloveniji. Upoštevajoč vse bomo tako s predlaganimi okrepi okrepili konkurenčnost poslovnega okolja, kar bo pozitivno vplivalo tudi na vzdržno gospodarsko rast in vse bolj vključujočo rast v prihodnjih letih. Zavedamo se namreč, da moramo za povečevanje odpornosti gospodarstva še naprej prednostno slediti ciljem zagotavljanja predvidljivega, konkurenčnega in stabilnega poslovnega okolja. Pomembno je ohranjanje gospodarske aktivnosti in dvig produktivnosti, pri čemer so pomemben dejavnik tudi razmere na globalnem trgu dela, to je sposobnost gospodarstva obdržati in privabiti ustrezne kadre. Prvi korak v smeri razbremenitve dela je, da spomnim, v tem letu že bil narejen s predstavitvijo regresa. Glavne spremembe predlaganih ukrepov, ki predstavljajo drugi korak, rečemo temu drugi paket v tej štiri- do petletni davčni optimizaciji, je v smeri dodatne razbremenitve dohodkov iz dela in so pripravljene v noveli Zakona o dohodnini. S temi spremembami bomo na boljšem vsi, vsekakor pa je bil osrednji cilj razbremenitve usmerjen predvsem k visoko strokovnim in najproduktivnejšim zavezancem, ki pomembno vplivajo k dodani vrednosti naših podjetij. Ne nazadnje pa je bilo eno od naših vodil tudi preprečiti negativen učinek na razpoložljivi dohodek prejemnikov minimalne plače, torej v prvem dohodninskem razredu. V smeri splošne razbremenitve dohodkov iz dela se tako predlaga sprememba lestvice za odmero dohodnine ter sprememba splošne olajšave in dodatne olajšave. Kot sem že poudaril, pred vami je torej drugi paket sprememb v smeri razbremenitve dohodkov iz dela in če ocenimo celoten davčni paket in pogledati ga moramo kot celoto in ne kot posamezen del, le-ta vključuje tako razbremenitev regresa kot tudi spremembe dohodninske lestvice in splošne olajšave, lahko skozi številke trdimo, da bo prejemnik minimalne plače skupaj z regresom, če bo ta v višini povprečne plače, imel neto dohodek višji tudi do 381 evrov, prejemnik povprečne plače pa za 477 evrov, če seveda vključujemo tudi učinek regresa v višini povprečne plače. Pri zaposlenem z dvema plačama bo izplačilo regresa njegov neto dohodek višji lahko do 614 evrov. Želje so vsekakor večje in prav gotovo si vsi želimo, da bi lahko naredili še več in še bolj razbremenili delo, vendar nas javne finance pri nas omejujejo. V tem okviru tako trenutno tudi ni mogoče podpreti predlogov po še večji razbremenitvi dela, saj bi to pomenilo več kot dvakrat večji izpad prihodkov proračuna iz naslova dohodnine. Svetovanje iz cone udobja vsekakor nudi povsem drugo perspektivo, kot je realnost. Vsi se moramo zavedati, da za doseganje fiskalnega cilja to od nas zahteva kombinacijo in pripravo dodatnih ukrepov, da si ne bomo zaprli poti v nadaljnji javnofinančni konsolidaciji, in prizadevanje za uspešno upravljanje z dolgom državnega proračuna. S to mislijo in tudi z zagotavljanje ugodnejše ekonomske strukture davkov smo kot del danes obravnavanega paketa davčnih sprememb pripravili tudi predloge v smeri večje davčne obremenitve kapitala. Treba je poudariti, da je Slovenija po podatkih Evropske komisije po obremenitvi z davki in prispevki sicer pod povprečjem EU, vendar pa podatki o ekonomski strukturi davkov za Slovenijo kaže, da ta ni najbolj ugodna zaradi nadpovprečne obremenitve dela in potrošnje in v tem delu podpovprečne obremenitve kapitala. Ob tem je treba poudariti, da analize kažejo, da imajo največji učinek na rast ravno spremembe na ravni davkov na delo in potrošnjo, konec koncev se že vrsto let vrstijo tudi zahteve gospodarstva po znižanju davčne obremenitve dela. Ravno celotni paket, ponavljam, celotni paket naslavlja spremembe v tej strukturi. Nekoliko znižujemo obremenitev dela, ob tem pa nekoliko obremenitev kapitala zvišujemo. Vsekakor pa moramo biti tudi v tem delu previdni, saj vemo, da se gospodarstvo ohlaja – v tujini sicer bolj kot pri nas. Tako bom zvišali stopnjo davkov za dohodke iz kapitala, za izvedene finančne instrumente in dohodke iz oddajanja premoženja v najem, in sicer s 25 na 27,5 odstotka. Ob tem seveda, da ostaja cedularni način obdavčitve, to je torej končna obdavčitev. V primeru obdavčitev dobičkov iz kapitala in izvedenih finančnih instrumentov velja omeniti še, da se bo znižanje stopnje glede na dobo imetništva spremenilo. In sicer v primeru dobe lastništva od 5 do 10 let bo stopnja znašala 20 odstotkov, v obdobju 10 do 15 let bo znašala 15 odstotkov, v naslednjih 5 letih pa 10 odstotkov, po 20 letih imetništva pa se bo, tako kot doslej, ohranjala stopnja nič. V primeru davka o dohodku iz oddajanja premoženja v najem pa se zvišuje odstotek normiranih stroškov, ki se priznavajo pri ugotavljanju davčne osnove iz tega dohodka, in sicer z 10 na 15 odstotkov. Na področju obdavčitve pravnih oseb ohranjamo nominalno stopnjo davka na trenutni višini 19 odstotkov, saj trenutno obstaja trend v Evropi, da države celo znižujejo nominalne stopnje, kar bi lahko dodatno omejilo konkurenčni položaj Slovenije. Seveda še vedno obstajajo države, ki imajo celo bistveno višjo nominalno stopnjo davka, kot Avstrija, trenutno 25 odstotkov, Nemčija – 30 odstotkov v primerjavi s Slovenijo, ki ohranja – naj poudarim ohranja – 19-odstotno stopnjo nominalne obdavčitve, kot seveda tudi druge z nižjo stopnjo. Kljub temu pa je vseeno bistveno bolj pomembno vzeti v ozir globalni trend, ki je zniževanje nominalnih stopenj davka od dohodka pravnih oseb, saj ima ne nazadnje nizka nominalna stopnja davka pomembno v tem delu, poudarim, promocijsko vlogo, ki se kaže tudi v ocenah bonitetnih agencij. Naj v tem delu navedem seveda, da pa je efektivna davčna stopnja pa bistveno nižja na nivoju nekaj nad 12 odstotkov. Predlagamo pa omejitev davčne osnove, do katere lahko zavezanci uveljavljajo davčne olajšave in prenesene davčne izgube, s čimer se uvaja 7-odstotna minimalna stopnja davka od dohodkov pravnih oseb. V tem delu se pridružujemo tudi globalni iniciativi, ki napoveduje po posameznih državah dvigovanje minimalne stopnje davka od dohodku pravnih oseb nekje v razponu med 5 do 10 odstotkov. V paket zakonov pa so vključene tudi nekatere druge rešitve. Poleg novele Zakona o dohodnini vsebuje tudi predloge, ki sledijo spremembam na področju druge zakonodaje, predloge, ki jih narekujejo sodbe sodišč, razvoj mednarodnih davčnih pravil, zaznave v praksi, pojave novih poslovnih praks in posledično dohodkov. Navedene spremembe sledijo predvsem načelom pravične porazdelitve davčnih bremen in jasnosti davčnih predpisov. Določenim spremembam na področju dohodnine zaradi konsistentnosti davčnega področja sledijo tudi spremembe na področju obdavčitve dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov. Z novelo Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb se v slovenski pravni red prenašata dva instituta iz evropske direktive, ki jo je treba prenesti do 31. decembra letos in se nanašata na implementacijo iz stopnje obdavčitve in pravil v zvezi s hibridnimi neskladji. Predlaga se tudi sprememba davčne obravnave amortizacije pri poslovnih najemih. Spremembe materialnih davčnih predpisov in drugih pravnih področjih pa zahtevajo tudi določene spremembe na področju davčnega postopka, zato so v davčni paket vključene tudi spremembe Zakona o davčnem postopku. Ukrepi na strani razbremenitve dela pomenijo nižje prihodke državnega proračuna, kar sicer neposredno pomeni, da se država odpoveduje prihodkom v korist zavezancev, torej prebivalcev, tistih, ki delajo. Doseganje javnofinančne stabilnosti se bo zasledovalo s predlogi, ki gredo v smeri ugodnejše ekonomske strukture davkov ter nadaljevanjem izvajanja tako imenovanih merskih ukrepov na področju učinkovitejšega pobiranja davkov, predvsem in naj poudarim preko zmanjševanja davčnega dolga, boja proti socialnim goljufijam, učinkovitejših inšpekcijskih nadzorov in kontrol s področja davkov, kakovostnih podatkov v mednarodni izmenjavi, kar SURS že dosega na tem področju dobre rezultate. Z vsemi naštetimi aktivnostmi bo SURS v prihodnjih letih še nadaljeval – to je njegova naloga – ter jih krepil. In predvsem o tem govorimo, o okrepitvi dela na tem področju v smislu zmanjševanja davčnega dolga. Na ta način bomo po navedbah in v okviru z izdelanim akcijskim planom v okviru SURS tudi dosegli finančno nevtralnost predlaganih sprememb. Spoštovani! Paket vseh predlogov zakonov tako predstavlja po naši oceni korak v smer davčne razbremenitve dela, ki jo potrebujemo, in je pravi korak v pravo smer. Je tudi korak v pravo smer k povečanju konkurenčnosti gospodarstva na segmentu davčne razbremenitve dohodkov iz dela ob manjšem dodatnem zvišanju obdavčitve kapitala – naj tu poudarim, da ohranjamo, kar je zelo pomembno, nominalno stopnjo obdavčitve –, kar bo pripomoglo k zagotavljanju stabilnih in predvidljivih javnofinančnih prihodkov. Spremembe, v tem se razlikujemo glede njihove globine, so narejen v dobro vseh nas, ki delamo, in glede na možnosti, ki jih imam ta trenutek v okviru naše javnofinančne kondicije. Prav bi bilo, da bo tej priložnosti pustimo ob strani lastne in strankarske interese, politično predstavo ter stopimo skupaj in naredimo nekaj dobrega za vse, ki delamo. Ne gre za prvi, ne gre za peti razred, gre za vse nas. Hvala.
Hvala, gospod minister, za dopolnilno obrazložitev. Pristojno delovno telo je Odbor za finance in s tem predajam besedo gospodu Robertu Polnarju. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Gospe poslanke in gospodje poslanci! Štirje davčni zakoni, ki jih danes obravnavamo, imajo s stališča Odbora za finance dve skupni značilnosti; vsi štirje so bili obravnavani na 21. nujni seji odbora, ki je bila 16. oktobra letos, in pri vseh štirih so bili prisotni predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Začenjam s sporočilom o Zakonu o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov. Poleg predloga zakona je odbor prejel še naslednja gradiva: stališče Ekonomsko-socialnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložili Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke k 2. in 3. členu in Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati k 2. in 3. členu predloga zakona. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance pojasnil namen predloga zakona in predlagani rešitvi, ki sta zvišanje davčne stopnje ter spremenjen način priznavanja normiranih stroškov pri ugotavljanju davčne osnove. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje službe. V razpravi je bila izpostavljena možnost poslabšanja položaja davčnih zavezancev in nespodbudno davčno in poslovno okolje ter s tem povezano vprašanje tujih investicij in odhod podjetij v bolj spodbudno davčno okolje. Nadalje je bil izpostavljen minimalni pozitivni učinek predloga zakona na proračun ter poudarjena trenutna gospodarska situacija v Sloveniji, kjer je zaznati ohlajanje. Izpostavljeno je bilo dejstvo, da ne gre za pravo davčno reformo, ampak bolj za davčno prestrukturiranje. Bilo je tudi opozorjeno, da mora davčna reforma odražati prioritete države, kjer bi moralo biti pomembno odpravljanje revščine, pomoč invalidom, ureditev dolgotrajne oskrbe ter pozornost usmerjena na zelen in vzdržen razvoj države. Izpostavljeno je bilo dejstvo, da paket davčnih zakonov ni bil usklajen z Ekonomsko-socialnim svetom. Na drugi strani pa je bilo povedano, da ne sme priti do prevelike davčne razbremenitve oziroma prevelike davčne obremenitve kapitala ter da davčni paket razbremenjuje srednji razred, ki tudi prispeva največji delež k dodani vrednosti na nivoju države. Slovenija si ne želi konkurirati na svetovnih trgih z nizko ceno delovne sile, temveč želi več tujih investicij in konkurenčen trg dela. Med razpravo sta minister ter državna sekretarka odgovorila na postavljena vprašanja in podala dodatna pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje in jih ni sprejel. Ker k predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za finance Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov sprejme v predloženem besedilu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Drugi je na vrsti Zakon o davku od dohodkov pravnih oseb. Odbor je poleg zakona kot dodatno gradivo prejel še mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, stališče Ekonomsko-socialnega sveta in pregled amandmajev. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije k dvema členoma, k 3. in 5., Poslanska skupina SDS k 4. in 6. členu, Poslanska skupina Levica k 4. členu in Poslanska skupina NSi k 4. členu predloga zakona. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance pojasnil, da predlog zakona predstavlja del zakonodajnega paketa za davčno optimizacijo. Z zakonom se predlaga omejitev zmanjšanja davčne osnove zaradi uveljavljanja davčnih olajšav in pokrivanja prenesene davčne izgube. Poudaril je, da bo s tem dosežena 7-odstotna minimalna obdavčitev. Zakon prenaša tudi dva instituta, ki izhajata iz direktive Sveta Evropske unije in ju je treba prenesti do konca letošnjega leta. Ureja pa tudi spremembo davčne obravnave amortizacije pri poslovnih najemih. Predlog zakona naj bi povišal prihodke državnega proračuna v višini 47 milijonov evrov. Minister je poudaril, da želi Vlada z vsemi ukrepi, med drugim tudi s temi, ki so bili obravnavani na seji odbora, ohraniti konkurenčno in predvidljivo poslovno okolje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je navedla, da je služba podala pisno mnenje; pripombe, ki izhajajo iz tega mnenja, so vezane na skladnost predloga z Ustavo Republike Slovenije. Pojasnila je, da se z amandmajema koalicijskih poslanskih skupin rešujeta dve redakcijski pripombi, amandmaji poslanskih skupin SDS, Levice in NSi pa so vsebinske narave. V razpravi so članice in člani odbora predstavili svoja stališča glede obravnavanega predloga zakona in ukrepov Vlade na davčnem področju. Izpostavljen je bil primerjalni vidik obdavčitve dohodkov pravnih oseb predvsem glede na avstrijski sistem in stopnjo obdavčitve. Nekateri izmed članic in članov odbora so zavzeli stališče, da je treba zagotoviti transparentno, ugodno in konkurenčno davčno okolje, s čimer bi se pritegnilo več kapitala oziroma investicij. Predlog zakona pa po njihovem mnenju temu ne sledi. Kot alternative, ki bi lahko namesto predloga zakona zagotovile povišanje sredstev državnega proračuna, so bili našteti: ukrepi za izterjavo davčnega dolga, uspešnejše črpanje evropskih sredstev in racionalizacija stroškov oziroma odprava birokratskih ovir. V razpravi je bila izražena tudi podpora predlogu zakona, saj ta zagotavlja obdavčitev nekaterih podjetij, ki sedaj davka ne plačujejo. S tem se ustvarja določeno zaupanje v davčni sistem. Poudarjeno je bilo, da ima predlog zakona in tudi celoten davčni paket podporo v gospodarstvu. Posamezni člani so menili, da predlog zakona predstavlja nezadosten korak sicer v pravo smer, davek od dohodkov pravnih oseb pa bi bilo treba urediti tako, da bi zajel tudi največja podjetja. V razpravi je bilo na ministra za finance naslovljeno vprašanje, koliko davčnega dolga je bilo odpisanega v obdobju zadnjih 10 let, ter prošnja za pisni odgovor. Minister za finance je podal nekatera dodatna pojasnila na vprašanja, postavljena v razpravi. Pojasnjeno je bilo, da bo slovensko poslovno okolje še vedno ugodno, da se s predlaganimi ukrepi, med katere spada obravnavani predlog zakon, poskuša uravnotežiti obdavčitev dela in kapitala ter da ima predlog zakona tudi soglasje delodajalcev. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije oziroma amandmaja poslanskih skupin koalicije in ju sprejel. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS, Levice in NSi k 4. členu predloga zakona, zaradi tega je postal brezpredmetni amandma Poslanske skupine SDS k 6. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Nadaljujem s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku. Tudi tukaj smo prejeli dodatna gradiva, in sicer mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance in stališče Ekonomsko-socialnega sveta. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k šestim členom in za novi 14.a člen. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance pojasnil, da gre pri predlogu zakona za postopkovne spremembe, ki se navezujejo na spremembe, predvidene v ostalih zakonih, ki so del obravnavanega paketa davčnih zakonov. Predlog zakona je tudi posledica razvoja mednarodnih davčnih pravil in sprememb primarne zakonodaje na področju registra neposestnih zastavnih pravic in zarubljenih premičnin. V nadaljevanju je pojasnil, kako se posamezni ukrepi navezujejo na ostale zakone v davčnem paketu. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je navedla, da je služba podala pisno mnenje in predstavila nekatere pripombe, ki izhajajo iz tega mnenja. Pripomba pravnosistemske narave se je nanašala na usklajenost vseh zakonov, ki urejajo register neposestnih zastavnih pravic in zarubljenih premičnin; torej Zakona o izvršbi in zavarovanju in Stvarnopravnega zakonika, glede katerega se postopek v Državnem zboru še ni začel. Poudarila je, da mora biti predlog zakona usklajen tudi z ostalimi zakoni v davčnem paketu ter da vloženi amandmaji v pretežnem delu sledijo pripombam Zakonodajno-pravne službe. Razprave o predlogu zakona ni bilo. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije in jih sprejel. V skladu z 128. členom Poslovnika Državnega Zbora je odbor glasoval v vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. In nazadnje, gospe in gospodje, še poročilo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Poleg osnovnega besedila smo kot dodatno gradivo prejeli še mnenje Zakonodajno-pravne službe, dopis Vlade s stališčem Ekonomsko-socialnega sveta, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, pripombe Vseslovenskega združenja malih delničarjev in pripombe Študentske organizacije Slovenije. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega Zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile: Poslanska skupina SDS k dvanajstim členom, Poslanska skupina Levica k trem členom, pri čemer sta bila amandmaja k 5. členu in 7. členu ustno umaknjena, Poslanka skupina NSi, Nova Slovenija - krščanski demokrati, k štirinajstim členom in poslanske skupine koalicije k trem členom. V uvodi dopolnilni obrazložitvi je minister za finance predstavil porazdelitev zavezancev po posameznih davčnih razredih in odmerjene dohodnine. Podal je primerjavo med veljavno ureditvijo in stopnjami obdavčitve ter predlagano ureditvijo po posameznih davčni razredih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pojasnila, da je služba v pisnem mnenju opozorila na potencialno ustavno neskladje, neskladje s sistemskega vidika, in na nekaterih mestih neustrezno nomotehniko. Ministrstvo je sicer dalo nekatera ustna pojasnila, vendar služba ostaja pri svojih pripombah. Glede vloženih amandmajev koalicijskih poslanskih skupin je pojasnila, da sta bila vložena dva amandmaja redakcijske oziroma nomotehnične narave, vezano na vložene amandmaje drugih vlagateljev pa je pojasnila, da so vsebinske narave in da služba k njim nima pripomb, z izjemo amandmajev Poslanske skupine NSi k 6. členu in 22. členu, ki zaradi uveljavitve novega Zakona o prijavi prebivališča nista ustrezna, ter amandmaja Poslanske skupine SDS k 24. členu, v katerem bi bilo treba v tretjem odstavku opustiti poimenovanje akta ministra. V razpravi so nekateri članice in člani odbora rešitve predlagane zakona podprli, saj so menili, da gredo v smeri razbremenitve dohodkov iz dela zavezancev, ki sodijo v srednji dohodkovni razred in predstavljajo najbolj produktiven kader. Izraženo je bilo tudi mnenje, da gre za domišljene in sistemske rešitve, ki bodo vodile v učinkovito prestrukturiranje davčnih bremen. Pri tem je bilo izpostavljeno, da predlagane rešitve ne bodo imele negativni posledic v obliki povečevanja stroškov delodajalcev. Nasprotno so drugi razpravljavci opozorili na dileme in negativne posledice, povezane z izvedbo predlaganih rešitev, ter menili, da predlagane spremembe niso sistemske, temveč le korekcijske in všečne davkoplačevalcem. Opozorjeno je bilo, da se razbremenjujejo zgolj dohodki višjega srednjega in višjega razreda ter da bojo rešitve vplivale na povečanje davčne obremenitve samostojnih podjetnikov in kmetov. Razpravljavci so opozorili na zmanjšanje prihodkov iz naslova dohodnine in s tem povezane negativne posledice za financiranje lokalne samouprave. Pri tem je bilo izpostavljeno, da nadomestni učinek davka od dohodka pravnih oseb ne omogoča sofinanciranje lokalne samouprave. Opozorjeno je bilo, da je finančna izravnava s strani države v primeru, ko občina ne zmore financirati svojih obveznosti, v nasprotju z načelom avtonomije lokalne samouprave in predstavlja premik k centralizaciji države. Razpravljavci so se dotaknili tudi predlagane ukinitve vezanosti posebne olajšave za dohodke študentov in dijakov na splošno olajšavo, ji nasprotovali ter podprli ohranitev njene vezanosti na splošno olajšavo. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega Zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije k 3., 12. in 24. členu ter jih sprejel. Obravnaval je tudi amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 20. in 23. členu ter ju sprejel, ravno tako tudi amandmaja Poslanke skupine Nova Slovenija k 20. in 23. členu. Odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 10. členu, amandmaja Poslanke skupine Levica k 24 .členu in amandmajev Poslanske skupine Nova Slovenija k 12. členu. Kot že rečeno, sta bila na seji umaknjena amandmaja Poslanske skupine Levica k 5. in 7. členu. Odbor je v skladu s 128. členu Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev stališča pristojnega matičnega odbora. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate predstavitev gospod Jani Prednik v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov nas veseli, da bomo uvodoma predstavili skupna stališča do celotnega paketa zakonskih predlogov, ki so danes pred nami, ne le na račun prihranka časa, pomembneje je, da nam ta način omogoča pogledati širšo in celotno sliko, preden se za ves dan posvetimo posameznim podrobnostim, iztrganim iz konteksta. Širši pogled in celotna slika sta namreč ključna pri tako pomembni zadevi, kot je davčna zakonodaja. Ko bomo danes hvalili ali grajali kakšno od podrobnosti tega svežnja, moramo imeti stalno pred očmi, da so del celote, ki je precej širša od štirih novel zakonov, ki jih bomo obravnavali danes. Ko bomo danes razpravljali o izboljšanju ali poslabšanju položaja ljudi, se zavedajmo, da tega položaja ne krojijo le višine davčnih stopenj in širine davčnih razredov. Zato, spoštovani zbor, ko se bomo danes jezili drug na drugega, se na prvem mestu spomnimo, da je eden od ključnih slovenskih razvojnih izzivov razbremeniti dohodke iz dela ter bolj obremeniti dobičke iz premoženja, iz lastništva kapitala. To je osnovna usmeritev, ki povezuje več kot eno koalicijo ali eno vlado. Kdor se preživlja z delom, naj plača manj davkov, kdor pobira sadove svoje lastnine, naj ga plača več. S to trditvijo se v osnovi strinjamo vsi v tej dvorani in zagotovo tudi velika večina ljudi v državi. Tudi sveženj davčne zakonodaje sledi temu cilju. Da bi to videli, ga moramo gledati kot celoto. Ko danes preračunavamo položaj zaposlenega skozi davčne lestvice, pa naj ima minimalno plačo, povprečno ali pa njen večkratnik, v njih ne bomo našli dela paketa, ki je že bil sprejet in izplačan. 700 tisoč zaposlenih je letos že prejelo višji regres, ker smo ga skupaj razbremenili tako dohodnine kot prispevkov. Regres bo tako razbremenjen tudi v prihodnosti. Pogled skozi davčne razrede nam ne bo povedal, da se bo skoraj 40 tisoč prejemnikov minimalne plače ta z naslednjim letom ponovno povišala za 33 evrov mesečno, ker smo skupaj sprejeli zakon, ki minimalno plačo vsaj malo približuje poštenemu plačilu za delo. Dodatkov, do katerih bodo delavci na minimalcih končno upravičeni, žal več ne moremo tako enostavno prikazati, a izplačani bodo, pa niso stvar davčne zakonodaje, so pa del celote. Zato ji mora slediti tudi davčna zakonodaja. Zvišanje plače potegne za seboj višje davke. Tega si pri slabše plačanih nihče ne želi. Povišanje splošne olajšave na 3 tisoč 500 evrov, ki jo prav tako podpiramo vsi, je pomembna rešitev, ki bo mnogim delavcem in delavkam blizu minimalne plače omogočila, da zvišanja plač ne bo zajedal davek. Posebej nas veseli, da je pomemben del te celote tudi rešitev, ki bo po dolgih letih prizadevanj Socialnih demokratov omogočila vsem, ki zaslužijo manj kot tisoč 100 evrov mesečno, da si dodano znižajo davčno olajšavo in s tem davčno obveznost. Skupaj z zvišanjem splošne olajšave to za prejemnika nove minimalne plače pomeni, da tega davka ne bo več plačal namesto 300 evrov dohodnine, ki bi jih plačal sicer po sedaj veljavni ureditvi. Uveljavitev omenjenega znižanja bo tudi delavcu z neto mesečno plačo tisoč 100 evrov na zgornji meji prvega davčnega razreda prinesla 100 evrov manj davka na leto, 7 evrov mesečno ali 82 evrov letno manj davka, to pomeni za prejemnika neto mesečne plače v višini 900 evrov. Vsi, ki s svojim delom in znanjem letno zaslužijo do 13 tisoč 300 evrov, si bodo tako lahko dodatno znižali svojo dohodnino brez strahu, da bi jim dodaten evro zaslužka prinesel nekaj 10 evrov višji davek. V SD smo zato zadovoljni, ker bo ljudem z nižjimi dohodki omogočena višja davčna olajšava. Zakaj namenjati toliko časa le položaju slabše plačanim, se morda kdo sprašuje. Ljudje, o katerih sem govoril do sedaj, ljudje, ki z delom zaslužijo manj kot tisoč 100 evrov neto, predstavljajo dve tretjini vseh. Za nas kot Socialne demokrate je bil cilj – in ta cilj tudi ostaja – več za večino. V celotni zgodbi nam je pomembno, da se razbremeni tiste, ki jim delodajalci namenjajo najmanj, razbremeniti pa jih je mogoče le toliko, kolikor so z davkom obremenjeni. Delavcu s plačo 700 evrov, ki bi sicer plačal 300 evrov dohodnine na leto, je žal skozi dohodnino mogoče dati največ 300 evrov. In toliko bo tudi dobil. Prišteti pa moramo še regres in morebitne dodatke, za katere se dohodnina več ne bo skokovito poviševala. Zato se zavedajmo, da z nizkimi davki ne bomo rešili problema nizkih plač; nizke plače so posledica odločitev in poslovnih modelov lastnika, davčna politika ne more nadomestiti plačne politike. Tudi pri nadaljevanju razbremenjevanja tistih, ki najbolj polnijo dohodninsko vrečo, a to počnejo s svojim delom, se v pomembnem delu nadaljuje razbremenitev tistih s plačami nad povprečjem. Znižanje davčne stopnje drugega in tretjega razreda pomembno razbremenjuje tiste, ki z delom sicer več zaslužijo, a v svoje delo pogosto tudi mnogo več vlagajo in ustvarjajo za druge vrednost, ki se ne meri samo z denarjem. Toliko opevani srednji razred, pa naj se nahaja v drugem ali tretjem ali celo kakšnem višjem dohodninskem razredu, žal, ne predstavlja večine. Žal pravim zato, ker je delo še vedno premalo cenjeno. A njihovo delo ima skoraj neizmerno vrednost za vse nas, od učiteljev do ravnateljev, od tehnikov do inženirjev, od srednjega menedžmenta do državnih uradnikov, od zdravnikov do gradbenikov, od raziskovalcev do podjetnikov, od uspešnih športnikov in celo umetnikov. Preprosto preveč jih je, da bi lahko zajeli vse, ne da bi občutili tudi vsa pozitivna ali negativna čustva do katerega od teh poklicev. To ne zmanjša njihovega pomena v družbi, če ga kdo priznava ali ne. Pomembno pa se je zavedati, da gre tudi pri njih za zaslužke, ki izvirajo iz dela in od katerih se povrhu vsega plačujejo tudi prispevki za socialno varnost nas vseh. Socialni demokrati smo se kljub temu zavzeli za več solidarnosti in dosegli znižanje meje za vstop v najvišji dohodninski razred, ki pa je še vedno daleč od najvišjih na svetu. Žal koalicija ni sprejela našega predloga za podobne korake tudi v četrtem dohodninskem razredu. Z uveljavitvijo predlaganih sprememb bi kdo v prihodnosti težko trdil, da je v Sloveniji produktivno delo preveč obremenjeno z dohodnino. Razbremenitev v zadnjih letih je bila obsežna ter v velikem delu izvedena tudi na strani bolje plačanih. S predlogom, ki je pred nami, pa se ustvarja tudi precejšen pritisk na javna sredstva. Zato moramo poudariti svoja pričakovanja do ministra za finance, da zmanjšanih sredstev iz tega naslova ne bo skušal nadomeščati na račun najšibkejših. Vse do zdaj smo govorili le o davkih na zaslužke iz dela, tudi sicer se po navadi tem namenja največ časa in pozornosti. Drugače je s premoženjem in dohodki, ki jih mnogi posamezniki prejemajo zgolj zaradi lastništva. Davki na te prihodke pa so v Sloveniji primerjalno gledano nizki. Na to nas redno opozarjajo celo institucije, kot je OECD, zato moramo razbremenitvam na strani dela vedno dodati tudi smiselno obremenitev kapitala. Predlog pred nami gre v to smer. Žal še vedno ohranja koncept enotne davčne stopnje, za katero se predlaga zvišanje za 2,5 odstotne točke na 27,5 odstotkov. Tudi pri določanju osnove za davke iz najemnin se uporablja podoben splošen pristop, ki omogoča lastnikom, da ne vlagajo v nepremičnine, ki jih oddajajo. Upoštevanje 15-odstotnih normiranih stroškov pa vendar vsaj nekoliko blaži nadaljnje prelivanje višjih davkov v povišanje najemnine. Na ta način se bo obremenitev kapitala približala evropskemu povprečju, kar pozdravljamo, a bo še vedno vse obremenjevala v enakem odstotku, male delničarje in najemodajalce enega stanovanja enako kot tiste, ki si iz lastništva podjetij in nepremičnin zlahka izplačajo milijon ali dva. To temeljno konceptualno napako predlog žal ohranja in Socialni demokrati obžalujemo, da pripravljavci zakona niso bolj ambiciozno posegli po progresivni lestvici tudi za obdavčitev kapitalskih dohodkov. S progresivnimi davki na kapitalske prihodke ne bi le dosegli več pravičnosti, da bi tisti, ki imajo več, tudi več prispevali, temveč bi to imelo zelo pozitiven in dobrodošel vpliv tudi na prihodke proračuna. Hkrati bi bil to pomemben prispevek k oživitvi malega in delavskega delničarstva. Zato bomo Socialni demokrati v prihodnosti zahtevali, da se pri obdavčitvi kapitalskih prihodkov upoštevajo skupni prihodki posameznika iz tega naslova in uveljavi načelo: kdor več služi, naj več plača. V prihodnosti pričakujemo tudi več posluha za predloge rešitev, ki bi lastnike stanovanj in kapitala motivirale za oddajo in investiranje v dostopna najemna stanovanja namesto v kratkoročne dobičke. Resno jemljemo zavezo ministra, da bo take rešitve preveril v oživljenem socialnem dialogu, kljub vsemu temu pa ocenjujemo, da je dvig obdavčitve dobičkov in najemnin, kakor je predlagan, korak v pravo smer in ga podpiramo. Na področju obdavčitve dohodkov pravnih oseb je bila zahteva po dvigu splošne davčne stopnje ob hkratni uvedbi minimalne efektivne davčne stopnje spremenjena v predlog, ki je pred nami danes. Vlada predlaga, da se splošna stopnja davka na dohodek pravnih oseb ne poviša. Namesto tega se za minimalno stopnjo, do katere si podjetja z olajšavami še lahko zniža davek, določi 7-odstotno osnovo oziroma promet podjetja. Zvišanje efektivne stopnje na ta način pozdravljamo, vendar tudi na tem področju kapitalskih obdavčitev v prihodnosti pričakujemo še nadaljnje spremembe in izboljšave. Pomembne, čeprav najmanj izpostavljene, pa so tudi predlagane spremembe Zakona o davčnem postopku, katerih namen je zagotoviti bolj učinkovit postopek davčne izterjave. Na področju neizterjanih davkov je tudi po zatrjevanju pristojnega ministrstva še ogromno rezerv. Posebnih novih orodij, s katerimi bi si lahko obetali višje finančne izplene, predlog dopolnitve Zakona o davčnem postopku ne daje, zato bo ambiciozne načrte ministrstvo o učinkovitejšem pobiranju davkov treba doseči tudi z bolj učinkovitim delom po že veljavnih pravilih. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o davčnem postopku, ker omogočajo bolj natančno določanje osnove pri obdavčevanju kapitalskih dobičkov, Vlado in pristojnega ministra pa pozivamo, da zlasti pri davčni izterjavi uveljavita načelo: vzemi tam, kjer je veliko. Nikakor si namreč ne želimo, da bi se načrti o učinkovitejšem pobiranju davkov sprevrgli v nove nesorazmerne izvršilne postopke pri ljudeh, ki si česa takega niso zaslužili. Ne zatiskajmo si oči pred dejstvom, da paket predlaganih sprememb ni fiskalno nevtralen ob siceršnjih politikah in usmeritvah ministra za finance. Zato ne moremo mimo ponovnega poziva, da se mora stroške proračuna nadomeščati na strani kapitala in nikakor ne na strani dela; ne na račun socialnih in razvojnih politik. Predlogu štiri zakonov, ki jih danes obravnavamo, v Poslanski skupini Socialnih demokratov napovedujemo podporo.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Besedo ima gospa Monika Gregorčič v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsednik, minister, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo zakonski paket davčne optimizacije, saj smo prepričani, da se mora delo izplačati. Glavni cilj in namen sprememb, ki so danes pred nami, je, da bodo zaposleni imeli višje neto dohodke, delodajalec pa zato ne bo imel višjih stroškov dela. Posledično bo ta ukrep lahko pomembno prispeval k dvigu konkurenčnosti našega gospodarstva. Že prejšnja vlada je pričela s postopnim procesom davčnega prestrukturiranja, aktualni minister pa v tej smeri nadaljuje še z bolj odločnimi koraki, ki mu jo omogočajo ugodnejše gospodarske in javnofinančne razmere. Letos spomladi je bilo tako najprej poskrbljeno za popolno davčno razbremenitev regresa za letni dopust do višine povprečne mesečne bruto plače. Bistvo današnjega paketa sprememb pa je znižanje davčnega primeža, ki bo slovenski trg dela naredilo mednarodno bolj konkurenčnega. Poslovno okolje bo zato bolj privlačno za investitorje, ki ustvarjajo visoko dodano vrednot in torej izplačujejo nadpovprečno visoke plače, saj se zagotovo strinjamo, da ne želimo konkurirati le z nizko ceno delovne sile. Ob tem pozdravljamo ministrova pričakovanja, da naj bi že prihodnje leto sledil nov krog pogajanj s socialnimi partnerji za oblikovanje nadaljnjih davčnih sprememb v smeri blaginje in socialne varnosti, seveda, če bodo to dopuščale gospodarske oziroma javnofinančne razmere. Žal je dosedanja razprava že pokazala, da so davki zelo primerna politično demagoška tema. Vsi se najbrž zavedamo stare resnice, da so na tem svetu gotovi le smrtni davki. Prav gotovo se nikomur ne mudi umreti, pa tudi davkov si vsi gotovo želimo plačati čim manj. Če v nekaj besedah spet povzamem ključne vsebinske rešitve današnjega davčnega paketa: delo bo manj obdavčeno, sorazmerno višja bo obdavčitev kapitala. Veseli nas, da se je minister obdavčitve kapitala lotil še posebej preudarno in previdno, saj je kapital plaha ptica, ki takoj, ko začuti trohico in sapico nezaželenosti, svoj let preusmeri drugam. Vsako populistično pretiravanje pri obdavčitvi tudi poveča vsesplošno nagnjenost k utaji davkov in beg zavezancev v davčno prijaznejša okolja. Nikakor tudi ne zdržijo očitki, da predlagane davčne spremembe povzročajo nadaljnje razslojevanje prebivalstva in da se davčni odpustki delijo le premožnejšim, na najranljivejše pa pozabljamo. Naša država je socialno najmanj razslojena država med vsemi razvitimi državami OECD. Stopnja dohodkovne enakosti, merjena z Ginijevim koeficientom, je med vsemi razvitimi državami najmanjša, saj so za nami celo države s pregovorno najboljšim socialnim sistemom, kot sta na primer Danska in Švedska. Ta vlada pa je že v začetku svojega mandata z dvigom minimalne plače in socialnim transferjem najprej poskrbela prav za najranljivejše skupine. Tokratne davčne spremembe pa so nujne v izogib uravnilovki, ki destimulativno deluje na motiviranost in produktivnost zaposlenih, predvsem pa bodo te spremembe, ki so danes predlagane, preprečile nadaljnji beg možganov, predvsem mladih razvojnih kadrov, v tujino. Nikakor si ne želimo, da bi mladi po končanem šolanju odšli in ostali v tujini, želimo si pa zdravega kroženja možganov, da bi se mladi z novimi delovnimi izkušnjami radi vračali v Slovenijo ter s svojim svežim znanjem in idejami prispevali k našemu nadaljnjemu razvoju. Vendar pa za to potrebujemo tudi ustrezno davčno in plačno politiko in posledično mednarodno konkurenčen trg delovne sile. Zatorej davčni populizem, da nagrajujemo bogate, resnično ne bi smel imeti mesta v današnji vsebinski razpravi, ko preko elementov davčnega prestrukturiranja iščemo dodatne spodbude za kreativnost, inovacije in razvoj, vse to s ciljem povečati razpoložljivi dohodek najbolj perspektivnega in najbolj produktivnega kadra. Ta kader želimo, kot rečeno, obdržati v Sloveniji, preprečiti njegov odliv v tujino, pa tudi pridobiti nove razvojne kadre na svetovnem trgu. Kako škodljive so posledice prevelikega davčnega primeža, pa lahko v praksi že vidimo, ko so nekateri ustanovitelji najbolj propulzivnih slovenskih podjetij v tujino prenesli ne le sedeže teh podjetij, pač pa tudi svoja davčna rezidentstva in sledili so jim tudi njihovi najboljši razvojni kadri. Na ta način so v tujino odšle cele generacije najboljših. Na drugi strani pa je nemogoče oceniti, koliko potencialnih tujih investitorjev se do sedaj ni odločilo za vstop na naš trg ravno zaradi neugodnega poslovnega okolja, katerega ključni element je davčna politika. Danes obravnavani predlogi zakonov tako na eni strani upoštevajo mednarodno primerljivost obremenitev z davki in s prispevki, na drugi strani pa zasledujejo cilj ohranjanja mednarodne konkurenčnosti podjetij oziroma celotnega gospodarstva. Še glede očitkov o izpadu proračunskih sredstev. Ukrepi davčne razbremenitve dela bodo povzročili izpad virov v višini okoli 138 milijonov evrov. Približno polovico teh proračunskih izgub bodo nadomestili tako imenovani mehki ukrepi učinkovitejšega pobiranja davkov, na malce daljši rok pa bo vključen multiplikativni učinek gospodarske rasti zaradi povečane gospodarske aktivnosti. Okvirno 64 milijonov evrov dodatnih prilivov pa je predvidenih iz naslova povečane obremenitve kapitala. Tako je predlagano zvišanje stopnje davka na dohodke iz kapitala in na dohodke, pridobljene iz oddajanja premoženja v najem. Je pa na področju obdavčitve pravnih oseb predvidena ključna novost – uvedba tako imenovane minimalne efektivne obdavčitve v višini 7 %, ki zasleduje cilj, da vsak zavezanec, ki v tekočem davčnem obdobju ne izkazuje davčne izgube, plača vsaj nekaj davka, saj davčnih olajšav ne bo več moč uveljavljati do celotne, torej do 100-odstotne višine davčne osnove. S tem ukrepom se hkrati preprečuje tudi izmikanje plačilu davka. Ob tem je treba opozoriti, da je koalicijska pogodba sicer predvidevala uvedbo nižje, 5-odstotne efektivne davčne stopnje, a je prvotni predlog davčnih sprememb vseboval tudi vzporeden dvig splošne obdavčitve dohodka pravnih oseb z 19 na 20 %. Slednjemu dvigu pa je gospodarstvo bilo izrazito nenaklonjeno, in naj tu posebej poudarim, da smo tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra že od vsega začetka načeloma nasprotovali zviševanju obremenitev za gospodarstvo. Veseli nas, da zato sedanja 19-odstotna davčna stopnja davka od dohodka pravnih oseb ostaja nespremenjena, saj se na ta način ohranja davčna predvidljivost in stabilnost našega poslovnega okolja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo vse predloge davčnih novel podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Luka Mesec, imate besedo v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Davčni paket, ki ga je pripravila Vlada, ne služi dohodkom srednjega razreda, ampak najbolje plačanih. In ta povišica plač za najbolje plačane, predvsem za 5 % najbolje plačanih v državi, nas bo stala 135 milijonov evrov. Slišim, da v koalicijskih vrstah govorijo, da je to davčni populizem, ampak nagrajevanje 5 % najbolje plačanih v tej državi, začenši s tistimi, ki imajo dvokratnik povprečne plače, s 135 milijoni evrov, je davčna neumnost. Teh 135 milijonov evrov bi lahko porabili za marsikaj drugega; lahko bi jih porabili za gradnjo stanovanj – konec koncev se je koalicija v koalicijski pogodbi zavezala k temu – 180 milijonov evrov naj bi začela namenjati, 10 tisoč stanovanj naj bi zgradili v dveh mandatih, realizacija na tej postavki v proračunu – 3 milijone evrov. Lahko bi jih porabili za odpravo dopolnilnega zavarovanja. Vsak upokojenec – skoraj 80 tisoč jih živi pod pragom revščine – bi bil z ukinitvijo dopolnilnega zavarovanja na boljšem za preko 400 evrov na leto; to je za marsikoga od njih ena dodatna letna pokojnina. Pa ste se namesto tega raje odločili, da boste dali 640 evrov letno tistemu z dvokratnikom povprečne plače, kar ni srednji razred, ampak smo poslanci, 800, 900 evrov ministrskemu zboru, tisoč 100 evrov menedžerju. Tako je sporočilo te vlade jasno: lahko počaka 80 tisoč upokojencev, ki živijo pod pragom revščine; lahko počakajo tisti, ki so v vrstah za domove za starejše, ki jim je Vlada obljubila, da bo uredila dolgotrajno oskrbo, ampak je na postavkah za gradnjo domov za ostarele 5 milijonov evrov. Lahko počakajo tisoči mladih, ki ne morejo do stanovanj, ki jim je Vlada obljubila stanovanja, ampak smo na to postavko dali 3 milijone evrov namesto tega 135 milijonov evrov prerazporejamo kar najbolje plačanim. Lahko počakajo vsi, ki imajo težave s plačevanjem dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Njegova ukinitev bi po našem predlogu, ki je v 95 % usklajen s koalicijo, stala 69 milijonov evrov, ampak ne, Vlada se je odločila za to, da bo raje enkrat višjo vsoto denarja namenila najbolje plačanim v tej državi. Vlada ima pač drugačne prioritete. Če se nekoliko vrnem v prejšnji mandat, ta reforma še zdaleč ni prva v tem smislu, ki se sprejema. Cerarjeva vlada je sprejela novelo o dohodnini, s katero so več kot 100 milijonov evrov že podarili zaposlenim z več kot 1,6-kratnikom povprečne plače, to je 9 % najbolje plačanih, ki prejemajo več kot 2 tisoč 600 evrov bruto ali več kot tisoč 600 evrov mesečno. Z reformo, ponavljam, ki jo sprejemate danes, se kanalizira dodatnih, na teh 100 milijonov, dodatnih 135 milijonov, ki bodo imeli predvsem učinke v zgornjih treh dohodninskih razredih. Vlada tukaj govori o srednjem razredu, ampak srednji razred niso tisti, ki so na sredini dohodninske lestvice. Se pravi, če imamo pet dohodninskih razredov, niso srednji razred tisti, ki so v tretjem razredu, v tretjem, četrtem in petem razredu je skupaj samo 5 % najbolje plačanih v tej državi. Srednji razred, kolikor ga v Sloveniji imamo, je v prvem in drugem razredu in ti bodo s to dohodninsko reformo potegnili kratko. Minimalna plača bo razbremenjena za 1,6 evra, povprečna plača bo razbremenjena za 12 evrov mesečno. Ko govorite o inženirjih, medicinskih sestrah, učiteljih, policistih, vojakih in tako naprej, lahko greste pred odločanjem pogledat na internet, kakšne plače dejansko ti ljudje imajo, in boste videli, da jih je večina celo pod povprečno plačo. Pri nas imamo dve tretjini zaposlenih pod povprečno plačo, medianska plača je 300 evrov pod povprečno plačo. To je dejansko stanje v državi. Govoriti, da je srednji razred pri nas od dvokratnika povprečne plače naprej, je skregano ne samo s tem realnim stanjem, ampak je skregano tudi z mednarodnimi standardi za to, kaj srednji razred je. Po OECD je namreč srednji razred med 80 in 200 % povprečne plače. Ta reforma gre v veliki meri mimo njega. Na tej točki bi se dotaknil dvojnih meril, ki veljajo za usklajevanje zakonov v Ekonomsko-socialnem svetu. Pred 14 dnevni smo imeli velik halo zaradi usklajevanja minimalne študentske urne postavke v Ekonomsko-socialnem svetu, kjer so delodajalci prekinili socialni dialog. Iz koalicijskih vrst je bilo slišati, da je za to prekinitev kriva Levica, ker tega zakona ni uskladila na Ekonomsko-socialnem svetu, čeprav Levica sploh ni partner tam; tam so partnerji sindikati, delodajalci in Vlada. A kakorkoli. Tam smo se pogovarjali o neto dvigu minimalne študentske urne postavke za dobrih 40 centov, ki nima kakšnega bistvenega vpliva na nobeno stvar, ki se jo tiče socialni dialog. Ko pa govorimo o 135 milijonski davčni reformi, ki bo imela posledice na vse, kar sem prej našteval, pa Vlada s premierjem na čelu pride v parlament in reče: »Ta stvar je usklajena v Ekonomsko-socialnem svetu«, pa čeprav je jasno v stališču Ekonomsko-socialnega sveta z dne 4. oktobra 2019, da se sindikalna stran s predlaganimi spremembami davčne zakonodaje ni strinjala, čeprav so, potem ko je minister Bertoncelj rekel, da so se uskladili v Ekonomsko-socialnem svetu, na svoji tiskovni konferenci sindikati protestirali proti tej navedbi, ste to naprej ponavljali. Ne nazadnje je premier Šarec na moje poslansko vprašanje v ponedeljek odgovoril, da se Ekonomsko-socialni svet s tem strinja in da je stvar usklajena. Tukaj, samo pod črto, mislim, da ste začeli zamenjevati delodajalsko zbornico in Ekonomsko-socialni svet. Če se delodajalci z nečem strinjajo, to še ne pomeni, da se z njim strinjajo vsi socialni partnerji. Tretji problem s to reformo je, da minister navaja, da je javnofinančno nevtralna, kljub temu da je koalicija sprejela amandma na odboru, ki nekoliko pristriže dvige na vrhu lestvice. Prej bi bili najbolje plačani menedžerji razbremenjeni za 166 evrov na mesec, sedaj bodo za 92, ta dohodnina še vedno prinaša 135 milijonski izpad. Na prihodkovni strani sicer obstajata v davčnem paketu, ki ga je predlagal minister, dva ukrepa, ki bosta ta izpad omilila. In sicer predvsem uvedba minimalne stopnje davka od dohodka pravnih oseb bo prinesla 47 milijonov evrov, ter z obdavčitvijo kapitalskih dohodkov in dohodka iz oddajanje premoženja bomo dobili 17 milijonov evrov, ampak celokupno je še vedno minusa v proračunu za 71 milijonov evrov. Minister od teh 71 milijonov odgovarja, da bo ta denar pridobljen v proračun z nedavčnimi ukrepi, kar pomeni z izboljšanjem pobiranja davka na Fursu. Tukaj imam dva ugovora; prvi je, da teh nedavčnih ukrepov nikjer v tej reformi ne morete najti. Nikjer ni nobenega mehanizma, nobene metode, ki bi to izboljšala. Se pravi, to naj bi se zgodilo samo po sebi, mimo davčne reforme. Se pravi, minister trdi, da bo 71 milijonov evrov, ki zmanjkajo v tej davčni reformi, prineslo v proračun nekaj, kar sploh nima nobene zveze s to davčno reformo. S tem Vlada zopet postavlja dvojna merila. Ko smo se pogovarjali o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, smo do zadnjega evra računali, kako ga bodo dobili v proračun. Tukaj zmanjka 70 milijonov evrov in minister reče, da bodo pač na Fursu bolj pedantno zbirali davke. Na ta način lahko katerokoli luknjo v proračunu pokrijemo, lahko tudi za naš predlog dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki bi ga 6. novembra lahko ukinili na odboru. Pač rečemo, da ne bo stal proračuna 69 milijonov, ampak bo izkupiček nič ali pa celo pozitiven, ker bomo z nedavčnimi ukrepi ta denar prenesli v proračun. Če je to postal standard ministrstva za finance, ne vem, zakaj ne bi postal standard opozicijskih strank. Če grem na konkretne ukrepe; najprej o najmanj problematičnem delu, to je uvedba minimalne stopnje davka na dohodek pravnih oseb, ki prinaša minimalen 7-odstotni davek na dobiček. To uvedbo pozdravljamo, smo sami, ko smo lani poleti pisali koalicijsko pogodbo, predlagali, da se uvede minimalna stopnja davkov, davka na dobiček 10 %, saj je stanje sledeče. Slovenija ima eno od najnižjih efektivnih obdavčitev dobička v Evropi. Znaša 13 %, po kriterijih Evropske komisije je manj kot 12,5 % davka na dobiček že kriterij, ko se država začne uvrščati v davčno oazo. Se pravi, če bi gledali samo efektivno pri nas, smo na pragu tega, da smo po kriteriju davka na dobiček davčna oaza. Zaradi tega je jasno, da z naslova kapitala zberemo bistveno manj davka kot primerljive evropske države. Namreč, od davka na dobiček zberemo samo 1,6 % BDP davka, medtem ko je evropsko povprečje 2,6 %. Z uvedbo minimalne stopnje se bo to sicer nekoliko popravilo, ampak se bo efektivna stopnja popravila samo s 13 % na 14 %, ker 82 % podjetij že sedaj plačuje davek po stopnji, ki je višja od 7 odstotkov. Mi smo predlagali, da se uvede 10-odstotno in 22-odstotno splošno stopnjo, s čimer bi se približno približali evropskemu povprečju, kjer velja, da imajo bolj razvite države višjo stopnjo davka na dobiček. Predvsem pa je treba preprečiti to, da vsa velika podjetja, ki nimajo izgovorov za to, da se plačilu davka na dobiček izogibajo, pač to delajo. Imamo velika podjetja, kot so Sij, Eles, Revoz, Pivovarna Laško, Lidl in tako naprej, ki praktično davka na dobiček v zadnjih letih ne plačujejo. To pa je nefer tako do državljanov in državljank kot do malih in srednjih podjetij, ker ponavadi so ravno velika podjetja tista, ki najbolj s pridom uporabljajo preveč radodarno politiko države glede olajšav pri davku na dobiček. Kakorkoli, tudi uvedbo 7-odstotne minimalne stopnje bomo podprli, ker gre za korak naprej. Opozarjamo pa, da se tukaj odpovedujemo prihodkom v proračun. Če bi jo dvignili na 10 odstotkov, bi v proračun dobili še 67 milijonov evrov oziroma 20 milijonov več kot po vladnem predlogu. Če bi splošno stopnjo dvignili na 22 odstotkov, bi v naslednjih treh letih pridobili 240 milijonov evrov, ki bi jih lahko podarili za tista področja v proračunu, ki so deficitarna. Če pa zaključim, ker mi zmanjkuje časa, z dohodnino. Pri davku na dohodnino smo oziroma pri dohodninski lestvici smo vložili amandma, s katerim to sporno dohodninsko lestvico, ki vrta 135-milijonsko luknjo v proračun in razbremenjuje predvsem plače od dvokratnika naprej, kar pomeni 5 odstotkov najbolj plačanih v državi, ne srednji razred, si lahko koalicija danes še vedno premisli. Tisto s sprejetjem našega amandmaja črta in na ta način dobimo 135 milijonov v proračun, ki ga lahko uporabimo v bistveno bolj pametne namene. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Mag. Matej Tonin, imate besedo v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati. Izvolite, gospod poslanec.
Dober dan, poslanke in poslanci. Minister. Kako že pravijo, da smrti pa davkom ne moreš ubežati in zato na nek način so to tiste prave stvari, o katerih moramo v tej hiši govoriti: o davkih, o poslovnemu okolju, kako bomo uredili naša življenja, zato da se bomo v tej državi prijetno in dobro počutili. V Novi Sloveniji imamo nekaj zelo enostavnih pravil. Prvo tako pravilo je, da ljudje vedno bolje vedo, kako z denarjem ravnati kot država. In ker ljudje bolje vedo kako ravnati z denarjem kot država, je modro, da z davčnimi zakoni in z davki storimo vse, da v žepih naših državljanov ostane čim več denarja. Naše drugo pravilo je, da bi si želeli, da bi v tej državi plačevali čim nižje davke, vendar pa vsi ljudje. Čim nižje davke, ampak vsi državljani. Ker če so davki previsoki, potem ljudje – ki so pametna bitja – začnejo iskati vse mogoče variante za optimizacijo. Najdejo se različne stvari in ne nazadnje tudi zelo pogosta so vprašanja, ali želite neko stvar z računom ali brez. To se zgodi, če so davki v neki državi previsoki. Moram priznati, da se na eni točki strinjam z Levico in to je, da nas za bogate ne skrbi. Bogati bodo vedno sami znali poskrbi zase. Imajo denar in s tem denarjem si lahko vedno zagotovijo najboljše svetovalce, s katerimi se bodo vedno znali najboljše davčno optimizirati. Imajo možnosti na Cipru, imajo možnosti v Luksemburgu in še kakšni drugi davčni oazi. Kljub bajnemu bogastvu bodo vedno znali poskrbeti tako, da bodo plačali kar se da malo davka. Tako nas v Novi Sloveniji za bogate ne skrbi in se tudi z njimi ne ukvarjamo. Skrbijo nas pa tisti ljudje, ki so ustvarjalni, ki delajo v tej državi vsak dan, da bi od tega dela jim kaj ostalo, da bi lahko poskrbeli za svoje družine in tudi s svojim delom prispevali, da bi se ta država razvijala naprej. Zakoni, ki so danes pred nami, naj bi govorili točno o teh stvareh. Predvsem pa naj bi pomagali ljudem, da bi se te stvari lahko zgodile. Kje je sedaj bistvena razlika med Levico na eni strani in Novo Slovenijo na drugi strani? Levica pravi, da zakone naredimo take, da bodo davki čim višji in da jih bo plačevalo malo ljudi. Mi na drugi strani pravimo, da naj bodo davki čim nižji in da jih bo plačevalo čim več ljudi. Ker če bomo imeli nizke davke in če jih bo plačevalo veliko ljudi, seveda, potem se bo v državne proračune nateklo veliko denarja, kar po drugi strani spet pomeni, da bo država lahko zagotovila ustrezen servis, od cest, do bolnišnic, do šol in tako naprej. Če pa podpiraš principe Levice, to pomeni, da dajmo čim več davka za čim manj ljudi, pa enostavno teh ljudi naenkrat zmanjka in s tem zmanjkajo tudi davčni viri. Potem pa se znajdemo v težavah, da enostavno državni proračun nima dovolj sredstev za to, da bi država zagotavljala tisto, za kar je poklicana. Danes je tako pred nami pet zakonov, ki so jih nekateri poimenovali davčna reforma. Mi jih tako ne moremo poimenovati, lahko rečemo, da gre za davčno optimizacijo. Če se na začetku za trenutek ozremo na izdatke državnih blagajn, lahko v zadnjih letih opazimo precej veliko povečanje trošenje država. Vlada v svojih proračunskih okvirih med letoma 2018 in 2022 izdatke sektorja država povečuje za kar 3 milijarde in 710 milijonov evrov oziroma drugače povedano; v državni proračun, lokalni proračuni, zdravstveno, pokojninsko blagajno, skratka vsi računi, ki se plačujejo iz davščin in dajatev, ki jih plačujemo državljani – se bo v letih od 2018 do 2022 nateklo 3 tisoč 710 milijonov evrov več denarja. Torej, če obrnemo drugače, 3 tisoč 710 milijonov evrov bo pobranih ljudem zaradi davkov. Tukaj se lahko državljani upravičeno sprašujejo, kaj bo bolje, kaj od tega bodo imeli več. Ali bodo kaj krajše čakalne vrste? Ali bodo imeli boljšo cestno ali železniško infrastrukturo? Ker če se v vseh teh letih vse te državne blagajne nabere za 3 tisoč 710 milijonov evrov več, potem bi se to moralo v osnovi nekje poznati. Vsak se pa lahko vpraša, ko dobi konec meseca plačo ali penzijo, ali obišče zdravnika, ali kakršnokoli drugo stvar, ali se to tudi pozna. Glede na ambicioznost številk pri povečanju državne porabe bi lahko pričakovali tudi nekoliko več poguma pri razbremenitvi državljanov. Prav zaradi davkoplačevalcev, ki redno plačujejo davke, si namreč vsakokratna oblast lahko privošči vedno obsežnejše deljenje sredstev, ki pa so na koncu zbrani iz naših žepov, to je z davki. Danes obravnavamo zakone, ki naj bi tudi za davkoplačevalce prinesli razbremenitev. Nekatere rešitve iz paketov zakonov, ki so pred nami, so sicer korak v pravo smer, vendar pa imajo na drugi strani tudi precej omejene učinke. Druge rešitve, ki so predlagane kot protiukrep zmanjšanju davčne obremenitve dela, pa prinašajo poslabšanje davčnega in poslovnega okolja, čemur pa v Novi Sloveniji tudi nasprotujemo. Najprej spremembe Zakona o dohodnini povečujejo splošno dohodninsko olajšavo, višajo meje dohodninskih razredov ter za 1 odstotno točko nižajo davčni stopnji v drugem in tretjem dohodninskem razredu. Vse to naj bi davkoplačevalce razbremenilo za okoli 138 milijonov evrov letno. Vendar pa opozarjamo, da Zakon o dohodnini obenem prinaša tudi povišanje dohodnine od dohodka iz kapitala. Za 5 % se bodo povišale stopnje dohodnine pri odsvojitvi kapitala, ki so odvisne od obdobja imetništva tega kapitala. Prav tako se bodo povišale stopnje dohodnine od dohodkov iz oddajanja premoženja v najem s sedanjih 25 % na 27,5. Ne vem, če je to povišanje smiselno, ker po številnih podatkih je že danes veliko oddajanja v najem na črno, s tem ko si bo država pri teh najemninah vzela še več kot četrtino, bo tega po naši oceni še več. Vsi ti ukrepi bodo zavezance za dohodnino obremenili za dodatnih 17 milijonov evrov. Poleg tega enake cilje zasleduje tudi novela Zakona o davku od dobička od osvojitve izvedenih davčnih instrumentom, ki bo prenesla – zdaj pa poslušajte zelo dobro – povečanje davčne obremenitve za 30 tisoč evrov. Ali smo mi normalni? Da v tem hramu sprejemamo neko spremembo zakonodaje, ki bo prenesla po nekih ocenah dodatnih 30 tisoč evrov v državni proračun! Pa saj to je norost! Norost zato, ker ta sprememba pomeni spremembo poslovnega okolja, manj predvidljivo, računovodje bodo morali določene stvari spet drugače delati; skratka, za sabo potegne kup birokracije, zato da bo država dobila v proračun dodatnih 30 tisoč evrov. Mislim, to je nenormalno! In v Novi Sloveniji tovrstnim zakonom absolutno nasprotujemo; celo več, da ste se na Odboru za finance o tem zakonu ukvarjali tri ure in več in da na koncu je izplen 30 tisoč evrov, to je, milo rečeno, izguba časa. Tukaj bi podprl tisto ministrovo tezo, morda bi bil bolj učinkovit triurni sestanek na Fursu, kjer bi z bolj učinkovitim, bolj intenzivnim delom lahko teh dodatnih 30 tisoč evrov zbrali zelo hitro glede na seznam dolžnikov, ki je dolg in obsežen. Če pri spremembah Zakona o dohodnini naredimo izračun in potegnemo črto, bo torej davkoplačevalce v splošnem na letni ravni razbremenilo za okoli 121 milijonov evrov, kar pa na drugi strani v Novi Sloveniji pozdravljamo. Torej, da bodo dohodninski zakoni prinesli ljudem 121 milijonov evrov, torej našim državljanom bo toliko denarja ostalo v žepu. Del tega paketa zakonov je tudi novela Zakona o davkov od dohodka pravnih oseb, ta predlog za razliko od novele Zakona o dohodnini pa ne prinaša nobene davčne razbremenitve, ampak na drugi strani še dodatno obremenitev. Zakon prinaša omejitve zmanjšanja davčne osnove zaradi uveljavljanja davčnih olajšav na eni strani in pokrivanja prenesene izgube iz preteklih let na 63 % davčne osnove. To pomeni, da bo minimalna davčna osnova znašala najmanj 37 % ter da bo to pomenilo, da je dejansko uvedena 7-odstotna minimalna obdavčitev. Ob tem opozarjamo na to, da predlagana ureditev poslabšuje položaj zavezancev, ki velik del dobičkov investirajo naprej v raziskave in razvoj. Sprejetje tega ukrepa ni v skladu s prizadevanjem za spodbujanje investicij in razvoja gospodarstva. Prav tako opozarjamo, da ima lahko tak predlog negativne učinke za podjetja, ki zaposlujejo invalide, pa tudi za podjetja, ki znanje prenašajo na vajence, dijake in študente. Uvedba omejevanja koriščenja davčnih olajšav bi lahko tudi zmanjšala donacije za dobrodelne, znanstvene, športne, kulturne namene in druga društva, ki delujejo v splošno koristne namene. Na letni ravni bodo zaradi sprejetja tega zakona tudi taka podjetja obdavčena z dodatnimi 47 milijoni evrov. Novela Zakona o davku od dohodka pravnih oseb torej prinaša poslabšanje slovenskega davčnega in poslovnega okolja, dodatne obremenitve gospodarstvu, čemur pa v Novi Sloveniji nasprotujemo. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo k predlogoma zakonov na Odboru za finance predlagali amandmaje, ki bi ohranili pozitivne spremembe ter bi hkrati črtali negativne. Žal v veliki večini naša opozorila niso bila slišana. Upoštevan in sprejet pa je bil amandma Nove Slovenije, ki je preprečil neutemeljeno slabšo obravnavo dijakov in študentov – Vlada je namreč zanje predlagala olajšavo, ki bi bila nižja od splošne dohodninske olajšave. Medtem ko bi se splošna olajšava povečala na 3 tisoč 500 evrov, bi olajšava za študente in dijake ostala za skoraj 200 evrov nižja – popolnoma brez potrebe. Amandma Nove Slovenije, ki je predlagal črtanje takšne sporne določbe, je Odbor za finance soglasno podprl, za kar se še enkrat zahvaljujemo vsem poslanskim skupinam. Nova Slovenija je ob obravnavi zakona na odboru predlagala tudi povišanje odstotka dohodnine, ki ga je mogoče nameniti upravičenim organizacijam, z 0,5 na 1 % naše dohodnine; saj veste, tisto, ko izpolnjujemo, kam se nameni majhen delež naše dohodnine. Za nekatera društva in organizacije, ki delujejo v javno korist, je to zelo pomemben vir denarja in povišanje tega odstotka bi pomenilo, da bi dejansko ljudje odločali, katere organizacije želijo podpreti, kar se mi zdi bistveno bolje, kot pa, da je država tista, ki z nekimi razpisi, včasih tudi prirejenimi, določa, kdo in kako bo denar dobil. Naš predlog temelji na načelu subsidiarnosti pri financiranju organizacij civilne družbe in ostalih organizacij, ki jim tako zakon daje možnost prejemati ta sredstva. Med amandmaji Poslanske skupine Nove Slovenije je bil tudi predlog za znižanje najvišjega dohodninskega razreda s 50 % na 43 %. Poudarjam, da gre za predlog, za katerega je bilo že pred kakšnim letom in malo več doseženo soglasje sedanjih koalicijskih strank v fazi pogajanj za oblikovanje koalicijskega sporazuma. V Sloveniji so namreč visoko obdavčeni predvsem višji dohodki, kar daje slab signal za razvoj gospodarstva, za visoko dodano vrednost, ki zahteva tudi visoko kvalificirane zaposlene. Vpliv obdavčitve na motiviranost za delo teh oseb je gotovo povezan tudi z najvišjo mejo davčne stopnje, ki nam prikaže delež, ki ga mora zavezanec za vsako zasluženo enoto plače nameniti državi. Zdi se mi pomembno – ko bodo spet neki očitki, kaj v Novi Sloveniji zagovarjamo –, da je med državami OECD Slovenija po teh kazalnikih na prvem mestu, kar je zagotovo slab signal za investitorje. V Novi Sloveniji bi si želeli, da bi imeli v Ljubljani, Mariboru ali kakšnem drugem slovenskem mestu veliko svetovno znanih podjetij, ki bi imela tu svoje razvojne oddelke in tudi dobro plačane ljudi, ker bi to pomenilo, da bi za seboj naprej potegnili tudi celotno Slovenijo. Vprašajmo se, zakaj se ta velika svetovna podjetja zlasti selijo na Irsko, zakaj se selijo v Estonijo, na Češko in tako naprej. Zakaj ne v Slovenijo – zaradi tega, ker v Sloveniji zaradi nekih iracionalnih ideoloških razlogov vztrajamo na tem, da je treba ustvariti videz, da se bogatim pobere vse. Resnica je pa ta, da je iz teh določb izplena v proračunu zelo malo, kot pa sem uvodoma dejal, pa bogati vedno zase poskrbijo, ker se znajo davčno optimizirati. Na koncu tovrstne določbe škodijo samo Sloveniji in našim državljanom, ker k nam ne prihajajo najbolj razvita tehnološka podjetja. Po kriteriju višine najvišje dohodninske stopnje je Slovenija med državami EU v vrhu, pred njo sta le Nizozemska in Avstrija, ki pa s stopnjo 55 odstotkov obdavčita le dohodke nad milijon evrov. Mi imamo to obdavčitev že pod 100 tisoč evri. Povprečna najvišja dohodninska stopnja med vsemi EU državami pa znaša 38,4 odstotka, kar je seveda veliko nižje kot v Sloveniji. Slovenija ni nek mili mehurček, sama, ampak živimo v nekem globalnem svetu in tudi ureditve drugje vplivajo na nas. Tako visoka najvišja davčna stopnja signalizira predvsem nekonkurenčnost najbolj kvalificiranih delavcev v Sloveniji, poleg tega najvišji davčni razred dosega zelo majhen odstotek vseh zavezancev, zato, kot sem že prej rekel, je to bolj ideološko vprašanje kot pa vprašanje nekih resnih finančnih prilivov in rokovanja z bogatimi ljudmi. Žal koalicija ni zbrala dovolj poguma za sprejetja vsaj neke normalne razumne rešitve, sprejet je bil celo amandma, ki je višino meje najvišjega dohodninskega razreda znižal z 80 tisoč evrov na 72 tisoč evrov. V Novi Sloveniji smo zato za današnjo obravnavo vložili amandma, ki bi mejo najvišjega dohodninskega razreda določil na ravni, ki jo je predlagal minister za finance, to je 80 tisoč evrov. Če torej potegnemo črto in seštejemo na eni strani razbremenitev dela s spremembami na področju dohodnine in na drugi strani povečanje davčne obremenitve gospodarstva, ugotovimo, da bodo davkoplačevalci na leto plačali slabih 74 milijonov evrov manj denarja; torej s temi rešitvami, ki jih imamo danes na mizi, bi pomenilo, da bi slovenskim državljanom v njihovih žepih ostalo na leto 74 milijonov evrov več denarja. Okej, ampak glede na to, da je bilo po vseh teh letih toliko več proračunskih prilivov, smo v Novi Sloveniji prepričani, da bi se dalo narediti še mnogo več in da bi lahko državljanom ostalo še več. Kljub temu da se zavedamo, da Zakon o dohodnini prinaša določeno razbremenitev dela, mu iz tega razloga v Novi Sloveniji ne bomo nasprotovali. Prav tako ne bomo nasprotovali spremembam Zakona o davčnem postopku. Ne moremo pa podpreti zakonov, ki prinašajo zgolj poslabšanje položaja gospodarstva, zato bomo glasovali proti noveli Zakona o dohodku pravnih oseb in proti noveli Zakona o davku od dobička od osvojitve izvedenih finančnih instrumentov.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Marko Bandelli v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Gospod poslanec, mikrofon je vaš.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, spoštovani minister! Slovenci sami zase radi rečemo, da smo priden, delaven, če ne celo garaški narod. Za nas je delo ena najpomembnejših družbenih vrednot in danes bomo to vrednoto s predlaganimi spremembami še bolj utrdili in okrepili. Nagrajujemo predane posameznike in hkrati spodbujamo tiste, ki menijo, da se, povedano po domače, delo ne splača. Naj povem, da se delo mora izplačati. Odraz tega pa je stimulativno plačilo. Bruto plače Slovencev v Sloveniji so bolj obremenjene glede na druge primerljive države, to pomeni, da delavec v Sloveniji glede na enak bruto dohodek prejme nižji neto prihodek, pa vendar Slovenija ni edina država, ki se sooča z visoko obremenitvijo dohodkov iz dela. To je težava večine držav članic OECD. Razbremenitev stroškov dela je že vrsto let med najpomembnejšimi zahtevami delavcev in sindikatov kot tudi delodajalcev, obrtnikov in podjetnikov, a zavedati se moramo, da tako trdega oreha ne bomo strli z enim samim udarcem. Razbremenitev mora potekati postopoma in previdno, saj se nam bo sicer vrnila kot bumerang in povzročila kolaps javnofinančne stabilnosti. Eden prvih davčnih ukrepov, ki smo mu bili priča v letošnjem letu in ga občutili v naših denarnicah, je zaradi razbremenitev regresa. Po novem od regresa za letni dopust ni več treba plačati dohodnine in tudi prispevkov za socialno varnost ne, če ta ne presega povprečne bruto plače. V Poslanski skupini SAB menimo, da je bil ukrep uspešen, saj so številna podjetja svojim delavcem izplačala višje regrese in s tem pozitivno vplivala na njihov letni neto dohodek. Danes obravnavamo drugi paket davčnega svežnja za razbremenitev dohodkov iz dela – naj bo jasno – in nekaj protiukrepov, ki dodatno obremenjujejo kapital. Z razbremenitvijo dohodkov iz dela se odzivamo tudi na zvišanje minimalne plače, in sicer tako, da splošno olajšavo dvigujemo s sedanjih dobrih 3 tisoč 300 evrov na 3 tisoč 500 evrov. Višja bo tudi dodatna splošna olajšava. Naj dodam, da se za vse tiste, katerih skupni dohodek znaša 13 tisoč 316 evrov, višina dodatne splošne olajšave določa linearno. Povedano drugače; tem osebam se dodatna olajšava znižuje glede na višino skupnega dohodka. S tem bomo zagotovili, da zaposleni zaradi zvišanja minimalne plače ne bodo za nič prikrajšani. Sveženj davčnih sprememb prinaša tudi dvig meja vseh davčnih razredov, pri čemer se dohodninska stopnja v drugem in tretjem razredu niža za 1 odstotno točko. Z razbremenitvijo srednjega dohodkovnega reda želimo kader, ki smo ga izobraževali v Sloveniji, pri nas tudi obdržati. Si pa ne zatiskamo oči, da so za dosego tega cilja nujni dodatni ukrepi, ne samo nekaj 10 dodatnih evrov. Predlagane davčne spremembe pa ne bodo imele učinka le za srednji razred, temveč tudi za preostale razrede. Ob upoštevanju ukrepov za razbremenitev dela, se delavcu z minimalno plačo neto dohodek letno poveča za 150 evrov, delavcu s povprečno plačo za 477 evrov in delavcu z dvojno povprečno plačo za 614 evrov letno. Kot ukrep, ki sledi cilju omejitve zniževanja davčne osnove po zakonu, ki ureja obdavčitev dohodkov pravnih oseb, se tudi na področju dohodnine pri zavezancih, ki dosegajo dohodke iz dejavnosti ter dohodke iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, omejuje zmanjšanje davčne osnove za zavezance, ki v tekočem davčnem letu ne izkazujejo davčne izgube. Omejitev višine znižanja davčne osnove od dohodka iz dejavnosti se zaradi uveljavljanja olajšav in pokrivanja prenesene davčne izgube v davčnem obdobju omejuje na 63 % davčne osnove od dohodka iz dejavnosti. Omejitev znižanja davčne osnove od dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti uvajamo zaradi uveljavljanja investicijske olajšave. To uvajamo skupaj z neizkoriščenim delom olajšave iz preteklih obdobij, a največ v višini 63 % davčne osnove od dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti. S tem omejujemo višino znižanja davčne osnove od dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti tako, da se ne more določiti pod to višino oziroma se preostala davčna osnova vedno določi v višini vsaj 37 % davčne osnove. Stopnja dohodnine od dohodkov iz kapitala se zvišuje s 25 na 27 in pol procenta. Prav tako se zvišujejo stopnje dohodnine od dobička, doseženega z odsvojitvijo kapitala. Tovrstne dohodninske stopnje so odvisne od obdobja in imetništva kapitala, zato stopnje dohodnine znašajo sledeče: po dopolnjenih petih letih imetništva kapitala 20 %, doslej je bilo 15 %, po dopolnjenih desetih letih imetništva kapitala 15 %, doslej je bilo 10 %, in po dopolnjenih petnajstih letih imetništva kapitala 10 procentov, doslej 5. Na strani obdavčitve kapitala nekoliko zvišujemo stopnjo dohodnine od dohodka oddajanja premoženja v najem, in sicer s 25 na 27,5 %. Prav tako se zvišuje odstotek normiranih stroškov, ki se priznavajo pri ugotavljanju davčne osnove od dohodka oddajanja premoženja v najem, in sicer z 10 na 15 procentov. Da povzamem; predlagane spremembe davčne zakonodaje so narekovale spremembe Zakona o davčnem postopku. Ta se spreminja tudi zaradi prenosa mednarodnih davčnih pravil proti izogibanju davkom ter zaradi prenove sistema registra neposestnih zastavnih pravic in zarubljenih nepremičnin. To bo odslej vpisoval davčni organ in ne več Ajpes. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek ocenjujemo, da ukrepi razbremenitve dela ne bodo vplivali samo na blaginjo naših državljank in državljanov, temveč tudi na dobrobit vseh. Davčni sveženj namreč obeta večjo domačo porabo in krepitev konkurenčnosti poslovnega okolja. To bo ugodno vplivalo na vzdržno gospodarsko rast in povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije. Na drugi strani razbremenitve dohodkov iz dela nekoliko bolj obremenjujejo dohodke iz kapitala in dohodke pravnih oseb, saj so ti v Sloveniji nižji glede na stopnje v primerljivih državah. Tovrstno prestrukturiranje je dobro. Zagotavlja nam stabilne in predvidljive javnofinančne prihodke. Stabilnost vsakega ukrepa pa odpira vrata novim ukrepom, ki bodo dodatno razbremenili dohodke iz dela. Ne smemo pozabiti, da na neto plačo delavca ne vpliva le višina dohodnine, temveč tudi precej visoka stopnja prispevkov za socialno varnost. Slovenski delavci prispevke za socialno varnost plačujejo po drugi najvišji prispevni stopnji med državami članicami OECD. A pri tem ne gre zanemariti, da je obseg socialnih pravic pri nas večji kot v primerljivih državah. Poleg ukrepov na področju socialne zakonodaje bodo potrebni dodatni ukrepi davčne zakonodaje. Teh se bomo, kot že rečeno, lotili preudarno in tudi postopoma. Naj zaključim. Razbremenitev dela iz naslova obdavčitve plač je le ena od zavez, ki smo jo v Stranki Alenke Bratušek dali svojim volivcem. Ponosni smo, da jo zdaj skupaj s koalicijskimi partnerji tudi uresničujemo. Po našem mnenju delo ne sme biti zgolj sredstvo za preživetje, ampak dragocena vrednota, v kateri bomo našli motivacijo in zadovoljstvo. Verjamemo, da bo k dodatnemu zagonu prispeval tudi predlog davčnih sprememb; ker se delo enostavno mora splačati. Ali kot je dejal starogrški dramatik Sofokles: Brez dela nič ne uspeva. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek predloge zakonov podpiramo. Hvala za pozornost.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Sedaj pa imate besedo gospod Robert Polnar, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Pri obravnavi spleta davčnih zakonov bom začel z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb. Najprej gre za delni prenos Direktive o določitvi pravil proti praksam izogibanja davkom. V slovenski pravni red se prenašata dva inštituta iz direktive Sveta Evropske unije iz julija 2016, ki neposredno vplivata na delovanje notranjega trga. Inštituta je treba prenesti v slovenski pravni red do konca letošnjega leta in se nanašata na implementacijo pravil glede izstopne obdavčitve in pravil v zvezi s hibridnimi neskladji. Predlagane so spremembe in dopolnitve v primerih, kadar davčni zavezanec prenese sredstva ali svojo davčno rezidentstvo iz Slovenije. Določa se obdavčitev ekonomske vrednosti morebitnega kapitalskega dobička, ustvarjenega v Sloveniji, tudi če ta dobiček v času izstopa še ni bil realiziran. Opredeljujejo se pogoji glede odloga plačila davka, in sicer v največ petih enakih letnih obrokih. Spremenjeni zakon prinaša tudi pravila za odpravljanje oziroma nevtralizacijo učinkov hibridnih neskladij med državami članicami in s tretjimi državami, ki nastanejo zaradi vzajemnega delovanja različnih pravnih sistemov. V skladu z novimi pravili se zavezancu bodisi zavrne odbitek plačila odhodkov ali izgub bodisi se od njega zahteva, da plačilo vključi v svoj obdavčljivi dohodek. Za sredstva, vzeta v poslovni najem, se bo za izračun najvišje letne amortizacijske stopnje uporabljala dejanska amortizacijska doba sredstva, ki predstavlja pravico do uporabe sredstva v poslovnem najemu. Glavne spremembe Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb se nanašajo na višjo obdavčitev kapitala, pri čemer je najpomembnejše znižanje davčne osnove. Do sedaj so lahko zavezanci – gospodarski subjekti zniževali davčno osnovo v tolikšni meri, da jim sploh ni bilo treba plačati davka od dohodkov pravnih oseb. Možnost zniževanja davčne osnove se po novem omejuje tako, da je priznana največ do višine 63 %. Posledica tako določene omejitve je uvedba najnižje efektivne stopnje davka od dohodkov pravnih oseb na ravni 7 %. Izpostaviti velja, da je podobno tudi v Zakonu o dohodnini glede omejitve davčne osnove za fizične osebe, ki opravljajo dejavnost, ter za dohodke iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Znižanje davčne osnove bo ravno tako možno do 63 % osnove. Poslanci Poslanske skupine Desus podpiramo uvedbo minimalne efektivne stopnje davka od dohodkov pravnih oseb, ki bo po vzoru nekaterih drugih držav povečala efektivno obdavčitev podjetij in s tem naložila, da vsa podjetja plačujejo državi tovrstne dajatve. Odprta zadeva, ki se pojavlja v zvezi s tem, se nanaša na vpliv uvedbe minimalne efektivne stopnje na investicijske odločitve podjetij. Pričakujemo, da bo morebitni negativni vpliv zanemarljiv, ker je investiranje v razvoj tehnologije, trženje in v zaposlene neizogibna nuja vsakega poslovnega subjekta, ki uresničuje svojo vizijo in smotre ter pri tem ne more zaobiti razvoja lastnih konkurenčnih prednosti. Predlagatelj je v postopkih priprave sprememb in dopolnitev napovedoval tudi dvig nominalne stopnje davka z 19 na 20 %, vendar se to ni zgodilo. Davčna stopnja ostaja 19 %; tako bo slovenska efektivna stopnja davka od dohodkov pravnih oseb še vedno ena od najnižjih v Evropi. Ob uvedbi sedemodstotne minimalne obdavčitve bi po ocenah poprejšnja efektivna stopnja na podlagi podatkov za leto 2017 znašala 13,94 %. Upoštevaje obračunske podatke za leto 2018 pa znaša povprečna efektivna stopnja ob uvedbi sedemodstotne minimalne obdavčitve 14,4 % in, ponovno poudarjam, nominalna stopnja je 19 %. Finančni učinek tako spremenjenega zakona za državni proračun je plus 47 milijonov evrov. Med štirimi davčnimi zakoni so po učinkih in posledicah najbolj izrazite spremembe določb Zakona o dohodnini, ker se z njimi dosega glavni cilj davčnih modifikacij – znižanje obremenitev dohodkov iz dela ter povišanje obremenitev dohodkov iz kapitala. Splošna olajšava se bo dvignila s 3 tisoč 302 na 3 tisoč 500 evrov. Zavoljo določitve enotnega mehanizma določanja dodatne splošne olajšave z linearno enačbo bodo vsi zavezanci, ki prejemajo skupne dohodke do višine 13 tisoč 316 evrov, upravičeni do dodatne splošne olajšave, ki se znižuje linearno v odvisnosti do višine skupnega dohodka. V okviru davčnih razredov v Zakonu o dohodnini se bo zvišala meja prvega razreda na 8 tisoč 500 evrov, dvignila se bo zgornja meja drugega razreda z 20 tisoč 400 na 25 tisoč evrov. V drugem razredu bo tudi nižja mejna davčna stopnja 26 % namesto dosedanjih 27. V tretjem razredu se bo dvignila zgornja meja razreda iz 48 tisoč evrov na 50 tisoč evrov ter znižala mejna stopnja s 33 na 32 %. Zgornja meja četrtega razreda se bo končala pri 72 tisoč evrih namesto dosedanjih 70 tisoč 907 evrov. V predlogu zakona določena zgornja meja četrtega razreda 80 tisoč evrov je bila z odločitvijo matičnega delovnega telesa znižana na 72 tisoč evrov, kar je bolj proporcionalno glede na spremembe meja razredov na ostalih nivojih. Vsekakor ne more biti cilj predlaganih davčnih popravkov, da se najbolj dvigne prag petega razreda, kamor sodijo zavezanci z najvišjimi dohodki. S prvim dnem leta 2020 se bo izvedel zakonsko določen dvig minimalne plače. Predlagane spremembe dohodninskega zakona omogočajo, da njenim prejemnikom ne bo treba plačati dodatne akontacije dohodnine, kar bi lahko izničilo učinek dviga ali celo poslabšalo njihov davčni položaj. Poslanci Poslanske skupine Desus razumemo tako oblikovan predlog kot eno bistvenih prednosti novih dohodninskih razredov. Podpiramo tudi razbremenitve ostalih davčnih zavezancev, saj so realna pričakovanja, da se bodo tako povečale neto plače, katerih učinek bi se nato moral odraziti v povečani potrošnji. Spremembe Zakona o dohodnini pomembno vplivajo na dohodke tistih upokojencev, ki plačujejo akontacijo dohodnine. Na podlagi obstoječe zakonodaje so upokojenci z mesečno pokojnino do tisoč 96 evrov oproščeni plačila akontacije. Po novem bodo oproščene akontacije dohodnine pokojnine do višine tisoč 174 evrov. Pri pokojninah, višjih od tega zneska, bo akontacija dohodnine nižja, kot je veljalo do sedaj. Pri tem pa je treba upoštevati, da se bodo letos decembra pokojnine izredno uskladile za 1,5 % ter januarja prihodnje leto redno uskladile za 3,5 %. To pomeni, da se bo povišala tudi davčna osnova za obračun akontacije dohodnine. Napovedan negativen učinek predlaganih sprememb za prihodke državnega proračuna je ocenjen na 135 milijonov evrov. Del nadomestitvenih učinkov je v istem zakonu predviden z dodatno obdavčitvijo kapitala fizičnih oseb. Davčna stopnja obdavčitve kapitalskih dohodkov iz naslova obresti in dividend se spreminja s 25 na 27,5 %. Podobno je predlagano tudi v Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov. Zavoljo dviga normiranih stroškov z 10 % na 15 % bo efektivna davčna stopnja dohodkov od najemnin nižja. Pričakovati je, da bo to imelo blažilni učinek na pritiske za rast tržnih najemnin. Prvotno je bila v predlogu Zakona o dohodnini predlagana ohranitev višine posebne olajšave za rezidente, ki se izobražujejo in imajo status dijaka ali študenta, v višini 3 tisoč 302 evra, kar bi ukinilo vezanost na novo določeno splošno olajšavo. Argumenti opozicijskih poslank in poslancev, ki so temu nasprotovali, so bili prepričljivi, zato je bila ta določba na odboru z amandmajem odpravljena. Olajšava za dijake in študente bo torej veljala v enaki višini, kot je določena za splošno olajšavo. Zakon o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov je bil sprejet junija 2008. Uvedel je 40-odstotno davčno stopnjo za davek od dobička, doseženega z odsvojitvijo izvedenega finančnega instrumenta pred potekom 12 mesecev imetništva oziroma 12 mesecev od sklenitve posla. Obdavčitev po več kot 12 mesecih je podobna kot za kapitalske dohodke v dohodnini. Zakon je s takšnimi določbami dejansko zavrl opravljanje poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti, tudi tistih, ki bi jih lahko spodbujal, denimo zavarovanje valutnih poslov fizičnih oseb. Finančni učinek davčnih sprememb tega zakona je zanemarljiv, saj gre za povečanje prihodkov v višini 30 tisoč evrov letno. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s popravki določb v zakonu, ki sledijo rešitvam obdavčitve kapitalskih dohodkov v Zakonu o dohodnini. Spremembe in dopolnitve Zakona o davčnem postopku so potrebne zaradi sprememb in dopolnitev na področju obdavčitve dohodkov fizičnih oseb z dohodnino, sprememb na področju obdavčitve dohodkov pravnih oseb in zaradi delnega prenosa evropske direktive o določitvi pravil proti praksam izogibanja davkom. Gospe poslanke, gospodje poslanci, rekapitulacija pričakovanih posledic predlaganih ukrepov na področju davčne zakonodaje pomeni: sprememba dohodninske lestvice in višina splošne olajšave ter uvedba linearne olajšave bodo povzročile zmanjšanje davčnih prihodkov za 135 milijonov evrov; pri tem so upoštevani 3 milijoni evrov izpada manj zaradi znižanja meje petega razreda z 80 tisoč na 72 tisoč evrov. Povečana obremenitev kapitalskih dohodkov in najemnin po Zakonu o dohodnini bo povečala davčne prihodke za 17 milijonov evrov. Davčni prihodki od davka od dohodkov pravnih oseb se bodo povečali za 47 milijonov evrov. Neto učinek sprememb dohodninskega zakona je tako minus 118 milijonov evrov, neto učinek sprememb Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb pa je plus 47 milijonov evrov. Neto učinek celotnega sklopa davčnih zakonov na davčne prihodke državnega proračuna je tako minus 71 milijonov evrov. Dohodnine bo manj za 118 milijonov, k temu je treba prišteti še učinke razbremenitve regresa med 90 in 100 milijoni evrov, skupaj približno 215 milijonov evrov. Zato je povsem na mestu vprašanje – poglavitni vir financiranja česa je dohodnina? Odgovor je nedvoumen in je nazorno zapisan v Zakonu o financiranju občin. Viri financiranja občin, lastni davčni viri so prihodki od 54 % dohodnine, vplačane v predpreteklem letu pred letom, za katero se izračuna skupna primerna poraba občin. Zniževanje dohodninskih prihodkov pomeni neposreden udar na koncept financiranja občin. Gospe in gospodje, središčna logika lokalne samouprave je preprosta. Temelj sodobne demokracije in legitimnosti je decentralizacija javnih zadev in pristojnosti na nižje ravni državne organiziranosti. Načelo subsidiarnosti je svetinja teh procesov. Uveljavlja vertikalno delitev oblasti, ki navpično konkurenco pristojnosti in odgovornosti gradi od spodaj navzgor. Lokalna samouprava preprosto ureja celo vrsto javnih zadev z lastno odgovornostjo, lastnimi viri in v interesu lokalnega prebivalstva. Občina se financira iz lastnih virov, finančni viri morajo biti sorazmerni z obsegom nalog in pooblastil ter s pristojnostmi in obveznostmi občin. Financiranje lokalnih javnih zadev je torej neločljivo povezano s pristojnostmi, z zakonom določenimi nalogami in pooblastili oziroma pravicami in obveznostmi občin. Finančni viri občin imajo tri temeljne značilnosti, morajo biti sorazmerni z obsegom nalog, pristojnostmi in odgovornostmi občin. Zagotovljena mora biti diskrecijska pravica lokalnih oblasti, da prihodke in ravni izdatkov prilagodijo lokalnim prioritetam. Ostajati mora solidarnostna shema oziroma finančna izravnava, ki omogoča občinam, ki ne zberejo dovolj virov, izvajanje nalog in pristojnosti. Finančna izravnava kot koncept, ki naj bi v prihodnje nadomestil znižanje prihodkov iz dohodnine pri financiranju občin, je koncept, ki je popolnoma zgrešen. Bistvo finančne izravnave je namreč v tem, da omogoča zgolj preživetje, da temelji na prerazdelitvi državnih virov financiranja in predvsem ne spodbuja nikakršnega razvoja. Občine brez finančne avtonomije nimajo vzvoda za lastne razvojne projekte, ki so bistvo lokalne demokracije. Zniževanje dohodninskih prihodkov brez ustreznih nadomestil tudi neposredno vpliva na bistvo lokalne demokracije, se pravi na razvojne potenciale občin, to je treba povedati. Gospe in gospodje, dejstvo je, da bodo davčni prihodki v deležu bruto domačega proizvoda za leto 2020 nižji, kakor je to predvideno v realizaciji za leto 2019. Leta 2019, če bo vse tako, kot mora biti, bo delež davčnih prihodkov v BDP 18,10 %; prihodnje leto pa 17,92 %. Na ta podatek je treba gledati v perspektivi zagotavljanja novih virov financiranj za izvrševanje prihodnjih zakonskih obveznosti, predvsem pa v perspektivi potreb, nastajajočih zaradi procesov staranja prebivalstva. V Poslanski skupin Desus bomo tri od štirih predlaganih zakonov podprli soglasno. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini pa bomo podprli z večinsko podporo poslancev poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Sedaj imate besedo gospod Jani Ivanuša, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Gospod poslanec, mikrofon je vaš.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospod minister, prisotni vsi ostali v dvorani! Sicer je nekaj novega to, da imamo štiri zakone v paketu; se bom dotaknil vsakega zakona posebej pa malo pokomentiral. Prvi zakon bom vzel, to je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov. Meni osebno je področje finančnih instrumentov popolnoma neznano, zato na ta predlog zakona gledam bolj z amaterskega vidika, priznam. Prva stvar, ki pade v oči, so visoke davčne stopnje. S tem predlogom zakona naj bi jih še zvišali, to še nekako razumem, če želite obdavčiti kapital, ampak problem je v naslednjem podatku. V letu 2017 je bilo le 78 odločb, kjer je bil ugotovljen dobiček. Davek je bil odmerjen v višini 155,162 evra. Se pravi, da mi bi radi še dodatno obdavčili teh 78 ljudi. Obetate si povečanje prihodkov iz naslova tega davka za okoli 30 tisoč evrov letno. Ali ima to sploh kakšen smisel? Z nepremišljenimi ukrepi bomo dokončno pokopali slovenski trg finančnih instrumentov. Ali ste prepričani, da bo imel v letu 2020 sploh še kdo dobiček? Taki ukrepi niso ravno vredni novele zakona. Vsak normalen finančni minister bi moral skrbeti za povečanje javnih prihodkov in za znižanje javnih izdatkov. Mislim, da imate pri tem še veliko rezerv. Če že imamo ta zakon in ta davek, bi od ministrstva pričakoval predloge o tem, kako bomo povečali število davčnih zavezancev, davčne stopnje pa bi se lahko posledično znižale. Gospod minister, ali imate odgovore, zakaj je tako malo davčnih zavezancev za ta davek? Pri tem predlogu zakona pa si res ne moremo obetati nadomestitve izpada zaradi razbremenitve dela, če boste na tak način krpali proračunsko luknjo zaradi izpada dohodnine, potem bo luknja še samo večja. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Drugi zakon je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb. Ko berem o hibridnih neskladjih, se vse lepo sliši, a ne vem, če je Furs pripravljen na tovrstno problematiko. Občutek imam, kot da nihče v tej državi ne ve najbolje, kaj sprejemamo. Poleg tega zamerim ministrstvu za finance, da vse te ukrepe uvaja šele sedaj. To pomeni, da uvedejo samo tisto, kar jim delegira OECD. Očitno je, da jim manjka idej, kako urediti davčni sistem in povečati davčne prihodke. Predlagam vam, da kdaj v Slovenijo povabite tudi davčne strokovnjake, ki sodelujejo pri pripravi mednarodnih dokumentov. Vi kot predlagatelj novele zakona morate razumeti, kaj predlagate. Če vi ne razumete, ne moremo razumeti niti mi poslanci niti ostali davkoplačevalci. Določbe glede amortizacije sredstev v najemu niso sporne, tudi v praksi računovodski servisi s temi sredstvi v najemu nimajo težav. Prav je tudi, da se razkrijejo skrite rezerve oziroma da se vključijo v davčno osnovno, vendar je spet vprašanje, v kateri državi bodo multinacionalke to razkrile, kdo jih bo prisilil. Če se bo Furs ukvarjal le s kurjimi tatovi, se bodo vsi dobički preselili v davčno ugodnejše države. Sedaj pa še nekaj misli o višini davčne stopnje. Velika večina poslovnih subjektov plačuje 19-odstotni davek od dohodka pravnih oseb. Govorim po številu poslovnih subjektov. Ne vem, zakaj naj bi ta davčna stopnja bila prenizka, meni se zdi povsem primerna. Imamo pa številne družbe, ki so v tuji lasti in sploh ne plačujejo davka ali pa ga plačajo v zelo nizkem deležu. Te družbe znižujejo efektivno davčno stopnjo. Zelo malo slovenskih podjetij plačuje davek po nižji efektivni davčni stopnji. Če bi primerno obdavčili vse tuje družbe, bi splošno davčno stopnjo celo znižali. Najbolj pomembna sprememba zakona je uvedba minimalne stopnje davka od dohodkov pravnih oseb. Minister pravi, da bo 7 %. Okej, super, podpiramo, lahko bi bila tudi 10 %, pa ne bo nihče propadel. Pričakoval sem, da boste minimalno davčno stopnjo popravili v 60. členu, kjer je določena splošna stopnja; tako pa spet povzročate zmedo z novimi členi. Jaz v zakonu nikjer ne najdem, kje piše 7 %. Bi pa rad na tem mestu poudaril, da zamerim vsem dosedanjim finančnim ministrom, da tega niso naredili že prej. Z opustitvijo tega ukrepa so v Sloveniji povzročili milijardno škodo. Vse analize kažejo, da v Sloveniji poberemo premalo davka od dohodkov pravnih oseb. Jaz bi vse davčne olajšave ukinil in ohranil le 19-odstotno davčno stopnjo za vse poslovne subjekte. Očitno si v Sloveniji tudi besedni zvezi razbremenitev dela in obdavčitev kapitala različno razlagamo. Davek od dohodka pravnih oseb se zviša ali pa se ukinejo olajšave. Dohodnina je v redu. Prispevki za socialno varnost so previsoki. Urediti bi bilo treba davek od premoženja fizičnih oseb. To je vsa umetnost. V Slovenski nacionalni stranki bomo ta predlog zakona podprli, tuje družbe se bodo morale navaditi na plačevanje davkov v Sloveniji. Grem še k tretjemu, to je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku. V svojem stališču se bom omejil le na bolj pereče probleme. Ko slišim za odkup lastnih deležev, mi postane slabo. Kako lahko firma kupi sama sebe? To je spet nekakšna izmišljotina, s katero so nekateri neobdavčeno izčrpali družbe. Če bi si izplačevali dobičke, bi morali plačevati davke. Kakšni utemeljeni poslovni razlogi neki?! Naštejte mi tri utemeljene poslovne razloge. Namen odkupa lastnega deleža je samo en – izogibanje obdavčevanja. In zdaj bi mi to obdavčili. Mislim, da prepozno. Veliko davka je že bilo izgubljenega v preteklosti, kar pozanimajte se na Fursu. Druga zadeva, odkupi terjatev. Jasno, da bi moralo to biti obdavčeno. Vsak dohodek bi moral biti obdavčljiv. Obdavčiti bi morali tudi tiste, ki pomenijo znatno povečanje dohodkov ali premoženja. Donacij humanitarnih organizacij nikar ne obdavčujte; obdavčite raje tiste, ki odkupujejo milijonske terjatve po Ljubljani, Furs pa nima nobenih podatkov o njihovih dohodkih. Potem uvajate zopet neko vrsto evidence, ki se jo bodo razveselili računovodski servisi, pa nove napovedi. Furs ima na voljo toliko podatkov, da bi lahko napovedi sami delali in jih predložili zavezancem v pregled. Glede izogibanja davka je zapisano: s takšno ureditvijo se zagotavlja, da se davek plača tam, kjer se ustvarijo dobički in vrednosti. Jaz se z vami strinjam, ampak vi se sami s seboj ne strinjate. Zakaj pa potem obdavčujete Slovence, ki v tujini opravljajo dejavnost ter vse dohodke in dobičke ustvarijo v tujini? Zakaj obdavčite njihov dohodek iz dejavnosti, ki nima nobene zveze s Slovenijo? Na ministrstvu dobro veste, da sem vam v zvezi s tem že postavil poslansko vprašanje. Vaš odgovor je bil popolnoma v nasprotju z današnjo obrazložitvijo člena. V nadaljevanju v slovenski pravni red vpeljujete neke nove izraze, ki pri nas nimajo nobene zgodovine. Dvomim, da je prav veliko ljudi v Sloveniji, ki bi razumeli, kako lahko dohodek dosežem preko dogovora. Kaj to pomeni? Da se dogovor obravnava kot delno davčno transparenten? Pa saj vas je na to opozorila tudi že Zakonodajno-pravna služba. Moti me, ker zgolj prevajate oziroma dobesedno prenašate tuje dokumente v slovenski pravni red. Nisem prepričan, če mi vsi skupaj dobro razumemo vsebino in namen večstranske konvencije OECD. Upam, da boste te izraze danes še podrobneje obrazložili. Z vidika zavarovanja davčne obveznosti je vsekakor bolj varen sistem refundacij. Naš Furs je do sedaj potrdil marsikaj, na podlagi česar so bili zavezanci opravičeni do davčnih ugodnosti. Ampak tudi z refundacijo ni stoodstotne garancije, saj se davčno rezidentstvo vedno ugotavlja in spreminja za nazaj; tudi za več let nazaj. Potem sem videl, da zopet uvajate neka obročna plačila pri skritih rezervah. Davek naj se plača takoj. To so spet neki čudni izrazi, ki imajo negativen prizvok. Pa potem cel postopek, najprej v zvezi s temi skritimi rezervami. Upam, da bodo spremembe glede rubeža učinkovale. Javnosti zopet niste upoštevali. Zakon o davčnem postopku ima še veliko določb, ki bi jih bilo treba urediti. Ne vem, zakaj se vse ureja malo po malo. Trikrat na leto imamo odprt zakon. Ali ne bi pozvali strokovne javnosti ter Fursa ter jih poslušali, katere predloge za spremembo postopka imajo? Oni so tisti, ki zakon uporabljajo. V Slovenski nacionalni stranki ne vidimo razloga, da bi ta predlog zakona podprli. In naj preidem še k četrtemu, to je pa Zakon o dohodnini. Bomo rekli – spet Zakon o dohodnini. Bom pa vseeno začel s pohvalo. Pohvalil bi rad tistega, ki je predlagal 1. člen te novele zakona. To je pravi način, na katerega se mora Ministrstvo za finance boriti proti davčnemu izmikanju. V naši zakonodajni manjka takšnih varovalk. Saj si ne delam utvar, da bi lahko vse preprečili, lahko pa bi vsaj ublažili. Tudi 3. člen o nižji boniteti za uporabo motornih vozil na električni pogon je zanimiv, ker ga smatram kot okolju prijazen davčni ukrep. Določb glede obdavčevanja raznoraznih zavarovanj oziroma izplačil premij po koncu zavarovanja ne podpiram. Ljudje nekaj varčujejo, se zavarujejo, ko pa dobijo nazaj, se jim že obdavčen dohodek znova obdavči; to ni pravično. Vidim, da boste obdavčili tudi obresti, dosežene z odstopom ali poplačilom terjatve; prav je tako. Vam pa predlagam, da obdavčite tudi odpise terjatev. Če sodišče nekomu odpiše 29 milijonov dolga, to pomeni, da se je premoženje te osebe povečalo za 29 milijonov; tudi to bi moralo biti podvrženo obdavčitvi. Zakonodajno-pravna služba vas je opozorila, da je lahko dvig davčnih stopenj pri kapitalskih dobičkih sporen. Jaz si dodatne obdavčitve kapitala ne predstavljam na tak način. Obdavčitev kapitala si predstavljam kot pravično obdavčitev vseh pravnih oseb ter obdavčitev premoženja fizičnih oseb, ne samo dohodkov. V predlogu zakona se omenja tudi nevladne organizacije, pa me zanima, ali bomo zdaj spremenili zakon tako, da bodo lahko sredstva, ki jih organizacije zbirajo za pomoč drugim, neobdavčeno nakazana pomoči potrebnim. Glede stalnega tarnanja delodajalcev nad visokimi stroški dela pa samo to; vsi delodajalci imajo možnost izplačati maksimalni regres za letni dopust in del plače za poslovno uspešnost. Dokler tega vsi delodajalci ne bodo izkoristili, naj ne hodijo z novimi predlogi glede razbremenitve stroškov. Dvig splošne olajšave je minimalen, torej zgolj za 200 evrov. Vidim, da študentske olajšave niste dvignili, pa bi jo lahko. Lestvice za odmero dohodnine ne bi komentiral, ker bi jo potem vsak politična stranka lahko pripravila po svoje. Če pa že predlagate davčno razbremenitev, jo bomo podprli. V vsakem predlogu zakona so predstavljene tudi primerjave obdavčitve v tujini; povsem nepotrebno, mi naredimo svoj davčni sistem, ki bo pravičen in bo omogočal dostojno življenje delavcev. Vedno se poudarja konkurenčnost in previsoki stroški dela, pa to ni največji problem. Pri nas je problem nizka dodana vrednost in premajhna učinkovitost. Če bi se mi malo manj ukvarjali z medsebojnim obtoževanjem, z nepotrebnimi sestanki, tudi z mediji, na drugi strani pa bi več in bolje delali, bi bile tudi plače višje. Na koncu pa moram vprašati, kakšen bo sploh učinek tega zakona. Minister za finance bo s temi ukrepi naredil veliko proračunsko luknjo. Mislim, da mu bo ob koncu mandata še žal zaradi teh bombončkov. Do sedaj nisem slišal še enega konkretnega ukrepa, kako bomo pokrili primanjkljaj. Ko je ministrica za delo predlagala znižanje socialnih transferjev, sem pričakoval, da ji bo pred mediji in Levico v bran stopil vsaj minister za finance, pa ga ni bilo nikjer. Nobenega džentelmenstva, bi rekli temu. Jaz sem proti novim davkom in proti kakršnemukoli višanju davkov. Naj vam jasno povem, da od Ministrstva za finance pričakujem, da bodo oklestili proračunske izdatke, ampak ne pri znanosti in investicijah, temveč pri neproduktivnih proračunskih uporabnikih; če naštejem samo dva, to je KPK in Zagovornik načela enakosti, s tema dvema organoma ni nobenega učinka. V Slovenski nacionalni stranki bomo ta predlog podprli, ker bomo ljudem pustili višje prejemke. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Nadaljujemo pa s predstavitvijo stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavil mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Danes govorimo o spremembah davkov, nekateri temu pravite davčna optimizacija, drugi celo uporabljate besedo reforma, spet tretji bi lahko rekli, da gre za davčno kozmetiko. Kakorkoli že, pred nami so spremembe štirih zakonov, od teh sta po mojem mnenju dva zakona tista, ki prinašata največ materialnih posledic, to sta Zakon o dohodnini in Zakon o davku od dohodkov pravnih oseb. Zakon o davčnem postopku ter zakon o obdavčitvi pravzaprav ne prinašata nobenih bistvenih davčnih posledic. S temi spremembami pa dejansko ta vlada daje določene signale. Če pogledamo na vlogo davkov, potem lahko ugotovimo, da davki nimajo samo fiskalne vloge, ampak tudi marsikatero drugo. Na primer ena je investicijska vloga, kar pomeni, da lahko pospešujejo ali ne pospešujejo investicij; naslednja je vsekakor zelo pomembna socialna vloga, prav tako imajo lahko tudi še druge vloge, predvsem glede tega, ali so davki gospodarni ali ne, ekonomični ali ne. Iz tega zornega je treba ocenjevati tudi te davčne spremembe. Prvo, če govorimo o fiskusu, potem lahko rečemo, da naj bi spremembe na področju dohodnine zmanjšale finančni učinek. O tem je bilo danes že govora, vendar glede na to, da se je finančni učinek državne blagajne v zadnjih petih letih enormno povečal, tudi preko 2 milijardi do 2,5 milijarde evrov, to ne pomeni kakršnegakoli učinka na stabilnost financ, takšna je dejansko moja ocena. Drugo so drugi signali in vprašanje je, ali so te spremembe dovolj korenite, da se bo dejansko povečala konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Tukaj lahko pride še do enega zapleta, na katerega bom potem tudi opozoril. Glede fiskusa smo rekli, da ni nobenih težav glede socialne vloge, tukaj mislim predvsem na dohodnino. Pri socialni vlogi dohodnine ima najpomembnejšo vlogo splošna olajšava, ta splošna olajšava se sicer veča na 3 tisoč 500 evrov, vendar pri določanju splošne olajšave velja eno merilo. In to merilo je, koliko so nujno življenjski stroški. In nujno življenjski stroški v Sloveniji so določeni na podlagi strokovnih meril, to je okoli 8 tisoč evrov, nekaj manj kot 8 tisoč evrov naj bi bilo nujno potrebnih letno, da ljudje lahko preživijo oziroma da zadovoljijo nujne človekove potrebe. Mi pristajamo tukaj na 3 tisoč 500. Z drugimi besedami – država obdavčuje tudi tisti del dohodka, ki je nujno potreben za življenje. Ta zadeva ni niti etična niti moralna in zato bi bilo treba tukaj narediti bolj korenit korak v povečevanje splošne davčne olajšave. To ima socialni karakter. Vsi so deležni splošne davčne olajšave, tako tisti, ki so v petem ali šestem razredu, najbogatejši, in tudi tisti, ki imajo najmanjše dohodke. In tukaj dohodnina, ki je tudi socialni davek ali pa mora v sebi vsebovati tudi socialno komponento, dejansko ne igra svoje vloge, in to že dolgo ne. Glede na gospodarsko rast, glede na finančne prihodke je treba povečati to splošno olajšavo veliko bolj korenito, takšni so bili in so tudi predlogi Slovenske demokratske stranke. Drugo vprašanje, ki je tukaj pomembno, je vprašanje razmerja med obdavčitvijo kapitala na eni strani in na drugi strani obdavčitvijo dela. Res je delo pri nas bolj obdavčeno ali pa zelo obdavčeno, tudi po mednarodnih merilih, tako pravi OECD in tako govori tudi Evropska komisija, IMF in tako naprej. Vendar zaradi česa? Ali zaradi dohodnine ali zaradi prispevkov? Če boste natančneje pogledali te analize, boste ugotovili, da so predvsem prispevki tisti, ki so enormno visoki – prispevki za zdravstvo, za pokojnine in tako naprej, ki se jih plačuje dvakrat. Delodajalec jih plačuje dvakrat, enkrat v imenu prejemnika plačila in enkrat v svojem imenu, za to računovodje uporabljajo različne izraze, ampak delodajalec dvakrat plača vse te prispevke in ti prispevki so dejansko tisti, ki povečujejo obdavčitev. Na drugi strani imamo kapital. In če primerjamo kapital in dohodnino, potem je tukaj vprašanje, ali je kapital toliko obdavčen, da bi zaradi tega bilo nekonkurenčno. In ali bo sedaj, ko se povečujejo dejansko dobički in kapital, imelo to nek vpliv na investiranje, kakšen signal bo to dalo – pa ne samo tujim, ker velikokrat se govori o tujih investitorjih – tudi domačim investitorjem. In tukaj se na prikrit način dejansko obdavčuje. Pravne osebe se dodatno obdavčuje, pravne osebe, samostojne podjetnike in kmete. Dohodnina vključuje tudi samostojne podjetnike in kmete, tem se na posreden način odvzema koriščenje olajšav, olajšav predvsem za raziskave in razvoj, ter koriščenje investicijskih olajšav ter tudi še vse ostale olajšave, ki so dejansko tukaj. S tem se tudi negira na nek način tiste določbe Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, ki se nanašajo na ugotavljanje davčne osnove. To so na primer mednarodni računovodski standardi. In po mojem mnenju je najmanj, kar lahko rečemo, to ni dejansko strokovno. Če že, potem naj se ta vlada posluži strokovnega pristopa, z drugimi besedami, naj potem znižuje olajšave za raziskave in razvoj, da se ne bodo priznavale v stoodstotnem znesku, ampak v nekem drugem odstotku, katerega bo vlada tukaj predlagala. Tukaj pa na en poenostavljen način prihaja do večje davčne osnove in se zaradi tega naredi nek vdor v to davčno osnovo in s tem doseže ta cilj, da bo vsak plačal oziroma da bodo plačevali davek najmanj po sedemodstotni davčni stopnji. Je pa to signal investitorjem. Mi bomo bolj obdavčevali dobičke, mi bomo bolj obdavčevali kapital; na drugi strani bomo zmanjševali, smo začeli, čeprav moramo prej povedati, da pet let so se davki samo povečevali, tudi v prejšnji vladi, smo začeli spremembe na področju plač oziroma dohodkov iz dela. Tukaj bi opozoril na eno zadevo, ker moji kolegi, pa nočem nič polemizirati, omenjate in tudi minister je omenil v napovedi, kako se bodo neto plače povečale prejemnikom plač. Seveda se bodo, če se ne bodo spremenile bruto plače. In če se bodo spremenile bruto plače in bodo delodajalci spremenili oziroma znižali bruto plače, potem se pa tudi neto plače ne bodo nič povečale. Ob takih ukrepih, ki so zdaj predlagani, se je navadno vlada v okviru socialnega dialoga dogovorila z delodajalci, da ne bodo šli v znižanje plač in da tudi takrat, ko imajo delavci pogodbe v neto znesku, lahko imajo tudi, ne bodo tega dejansko spremenili. Drugače niste pa nič naredili v zvezi s tem. Drugače je vse govorjenje o tem, kako bodo delavci nekaj več dobili, v prazno in na nek način tudi zavajajoče, vsi tisti evrčki pri eni plači, drugi plači, tretji plači, če delodajalci ne bodo zmanjšali plač na takšen ali drugačen način, v skladu s takšno ali drugačno pogodbo. In tukaj je vprašanje in morali bi vprašati tudi ministra, ali je dogovor v okviru socialnega partnerstva, da se to ne bo zgodilo. Ker če se to bo zgodilo, potem ta cilj, o katerem vsi govorite, ni dosegljiv. Ampak to je stvar tistih, ki preračunavate in govorite ljudem, koliko se jim bodo plače povečale. Če gremo sedaj še po drugih zakonih, tukaj imamo tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih inštrumentov. Tukaj gre za povečanje davčne stopnje za dve in pol odstotni točki, iz 25 na 27 in pol v prvem razredu in potem za pet odstotnih točk v drugem razredu in tako naprej ob prodaji oziroma odsvojitvi teh izvedenih finančnih inštrumentov. Ta zakon je bil uveden v času krize, zato da bi se preprečilo nastajanje tako imenovanih finančnih balonov. In samo zato je bil namenjen in takrat je bila tudi stopnja znatno večja. Za 30 tisoč, kot je nekdo že rekel danes v tej dvorani, je dela preveč, od računovodij in vseh ostalih, in dela in stroškov Finančne uprave, ki jih bo v zvezi s to spremembo imela. In je v bistvu ta sprememba negospodarna. Eno od načel davčnega sistema je gospodarnost. To je tipičen primer negospodarnosti. Ta zakon oziroma ta davek bi bilo treba ukiniti, ker je bil sprejet izključno za določen namen. In več dela bo in več stroškov bo imela država, trdim, ocenjujem, kot kakršnegakoli učinka. Sprememba tega zakona je neumnost. Ukiniti ga je treba, ker tako ali tako ni nobenega davčnega učinka s tega zornega kota. Če govorimo o davčnem postopku in povečani izterjavi; v tem zakonu o davčnem postopku so še druge novosti, ki nam jih narekuje Bruselj. Če govorimo o tem davčnem postopku, moramo vedeti, da imamo mi še zmeraj ogromno davčnega dolga, milijardo davčnega dolga. Ta davčni dolg se sicer znižuje, ampak zelo zelo počasi, prepočasi. In dokler imamo takšen davčni dolg, je tudi nesmiselno dodatno obremenjevati podjetja. Ko sem govoril o dohodnini, je treba povedati, da mislim, da je tudi ta nedoslednost, da naj bi imeli študenti nižjo davčno splošno olajšavo kot ostali, tukaj presežena in da prihaja do tega, da se bo to z nekim amandmajem, ki je bil dan na odboru, izenačilo. To je bil tudi amandma Slovenske demokratske stranke, več strank je dalo ta amandma. Zaradi tega smo v zvezi s tem zadovoljni. Navidezno se zmanjšuje davčno breme iz dohodnine. Vendar, gospe in gospodje, če pogledamo finančne učinke, ki so v nekem drugem dokumentu in ki so izračunani tudi v okviru ocenjevanja proračunov glede fiskalnega pravila, če govorimo o državni dohodnini, potem lahko še vedno ugotavljamo, da se bodo prihodki v letu 2020 glede na leto 2019 povečali, še bolj se bodo pa povečali prihodki državnega proračuna iz naslova dohodnine v letu 2021 glede na leto 2020; in to za več kot 200 milijonov. Kar pomeni, da po teh podatkih, ki so ravno tako podatki te vlade oziroma Ministrstva za finance, pomeni, da neke večje davčne razbremenitve ne bo. Lahko mi odgovorite, povečala se bo rast, povečala se bo zaposlenost, zmanjšala se bo nezaposlenost in tako naprej, vendar ti prihodki nakazujejo na to, da bodo prihodki iz naslova dohodnine tudi toliko večji. Ravno tako dohodki iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb. Ocena je, da bi lahko bil to prvi korak, da pa vsekakor to ni zadosten korak niti zato, da bi se bistveno povečala konkurenčnost. Tisto, kar bodo nekatera podjetja, ker bodo plačevala manj dohodnine, pridobila na tem področju, bodo morala plačati na področju obdavčitve dobička, kar pomeni, da ni nujno, da se bo zaradi tega investicijska dejavnost kakorkoli povečala oziroma da bo zaradi tega investicijska dejavnost v Sloveniji večja. V Slovenski demokratski stranki na eni strani nasprotujemo kakršnemkoli povečanju davkov, pa ne zaradi tega, ker so davki prenizki, ampak zaradi tega, ker ocenjujemo, da so davki v Sloveniji visoki. Zaradi tega odločno nasprotujemo tistim rešitvam, ki povečujejo obdavčitev podjetij, samostojnih podjetnikov in kmetov. Na drugi strani pa na nek način pozdravljamo začetek zmanjševanja obdavčitve samega dela. Mi bomo nasprotovali spremembam Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, ne bomo podprli oziroma bomo nasprotovali tudi spremembam in dopolnitvam Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov; medtem ko pri Zakonu o dohodnini in pri Zakonu o davčnem postopku same odločitve ne bomo ne podprli, ne bomo pa tudi nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca predstavil gospod Brane Golubović. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva, prav lep pozdrav! V zadnjih tednih in mesecih smo poslušali in brali, da z novimi davčnimi pravili, ki jih danes obravnavamo, z nekaterimi drugimi ukrepi na področju transferjev ali politike plač, spomnimo se minimalne plače, nagrajujemo višji sloj, bogate ali uničujemo gospodarstvo, delimo bombončke in tako naprej. Vse te kritike, izražena stališča razumemo. Vsak pač zagovarja določeno skupino ljudi, določene interese, neke svoje vrednote, ki jih zagovarja stranka. A dejstvo je, da je zgornja črno-bela slika, ki jo rišejo mnogi, preveč posplošena, včasih tudi namerno krivična, ker je tako najbolj prikladno. V Listi Marjana Šarca se vseskozi zavedamo, da moramo kot največja vladna stranka zagovarjati vse družbene skupine in gledati na državo kot celoto, ne kot na posamezne vrtičke. Ne le moramo, tudi želimo gledati na državo kot celoto, in to tudi delamo. Gledamo na vse ljudi v naši državi, na vse družbene skupine. Vidimo barve, pa ne zgolj bele in črne, in prav je tako. V zadnjih desetih mesecih smo v tej vladi sprejemali različne ukrepe, ki jih lahko razdelim na štiri področja; in do konca leta bomo sprejeli še nekatere ukrepe iz teh področij. Vsi ukrepi pa so – hočete ali nočete – medsebojno povezani. Gre za ukrepe, s katerimi se počasi in premišljeno približujemo cilju, ki smo si ga zadali pred letom dni, ko je nastala ta vlada. Cilj pa je jasen – vsem družbenim skupinam omogočiti boljše življenje in pogoje za delo. Za katera medsebojno povezana oziroma soodvisna področja gre? Področje transferjev za posameznike in družine, področje pokojnin, področje obdavčitve kapitala in dobička podjetij, področje plač. Na področju transferjev za posameznike in družine smo v letu 2019 odpravili različne varčevalne ukrepe, na primer povišalo se je porodniško nadomestilo, dodatek za velike družine je postal univerzalen, prejemajo ga vse družine s tremi ali več otroki, otroški dodatki so višji, državne štipendije so višje in prejema jih več upravičencev, denarna socialna pomoč je 402 evra in jo prejemajo vsi tisti, ki nimajo dovolj sredstev za preživljanje. Drugo področje, na katerem smo sprejemali ukrepe, so pokojnine. Le-te so se in se bodo še vedno redno in izredno usklajevale. Tako kot letos bodo tudi naslednje leto upokojenci dobili več pokojnin. Za letni dodatek upokojencem je država letos namenila 140 milijonov, naslednje leto pa bomo namenili 145 milijonov evrov. Tudi minimalna pokojnina se je dvigovala. V naslednjem letu se pričakuje, da bo 550 evrov za 40 let delovne dobe. Do konca leta pa nas čaka tudi zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, s čemer se bo položaj starih in novih upokojencev samo še izboljševal. Če sta ti dve področji tisti področij, kjer dajemo iz državnih blagajn, pa danes obravnavamo ukrepe iz dveh področij, kjer dajemo sredstva v državne blagajne; ampak vsa ta štiri področja so medsebojno soodvisna in tega se moramo zavedati. Z davki omogočamo, da ta država funkcionira in da je tudi socialna ter razvojna. Tretje področje, katerega danes obravnavamo, je obdavčitev kapitala in določitev minimalne davčne stopnje za obdavčitev dobička. Kapital je v Sloveniji prenizko obdavčen, zato se pri obdavčitvi kapitala predlaga zvišana stopnja davka na dohodek iz kapitala in na dohodke, pridobljene iz oddaje premoženja v najem. Pri davku od dobička je pa pomembno, da bo moralo prav vsako podjetje plačati davek od dobička, s čimer zasledujemo dva cilja – povečamo pravičnost obdavčitve dobička pa zajezimo plačevanje davka od dobička po ničelni oziroma nizki davčni stopnji. Četrto področje, o katerem bomo danes največ razpravljali in ga urejamo na nek način že deset mesecev, in je finale – Zakon o dohodnini, pa je področje plačne politike. Da lahko razumemo, zakaj smo se odločili, kot smo se odločili pri Zakonu o dohodnini, je treba pogledati, kaj smo v tem letu na tem področju naredili. Hiter pregled: konec leta 2018 smo sprostili večino varčevalnih ukrepov na področju plač v javnem sektorju in večina plač se je zaradi tega tudi dvignila. Včeraj smo sprejeli zakon, s katerim smo določili višjo minimalno urno študentsko postavko, ki se bo redno usklajevala z minimalno plačo. Konec lanskega leta smo dvignili minimalno plačo, in to v dveh korakih, v letu 2019 je 668 evrov neto, v letu 2020 bo 700 evrov. In v naslednjem letu se bodo izvzeli iz nje tudi vsi dodatki, predvsem dodatek na delovno dobo. Pri minimalni plači je treba še nekaj povedati. S tem dvigom v enem letu bo prejemnik minimalne plače prejel na mesečni ravni 62 evrov več oziroma na letni ravni 744 evrov. Pošteno je, da ta podatek primerjamo tudi, ko govorimo o dohodninski lestvici, ko se govori, da tistim z minimalno plačo dajemo 1,4 evra na letni ravni. Ne, njim smo zagotovili že konec lanskega leta višjo minimalno plačo, katera bo s 1. 1. 2020 šla na 700 evrov; in prav je tako. Poleg tega se je aprila letos popolnoma davčno razbremenil regres do povprečne plače in naslednje leto bo ta regres še višji. Letos so že dobili vsi večji regres. Veliko poslušamo o tem, da ta dohodninski zakon nagrajuje bogate. Po mojem mnenju so najbogatejše osebe tiste, ki sodijo v četrti in peti dohodninski razred, se pravi od 50 tisoč evrov naprej. Ta dva razreda sta obdavčena 39–50 % in ta dva razreda se ne spreminjata. Davčna stopnja ostaja enaka, enako bodo plačevali za prispevke za pokojninsko in tudi zdravstveno zavarovanje. In mimogrede, v teh dveh razrednih je 0,8 % davčnih zavezancev, malo več kot 10 tisoč ljudi, ki pa za dohodnino namenijo 300 milijonov evrov oziroma 16 % vse pobrane dohodnine. Naj navedem en resničen primer. Oseba prejme 5 tisoč 300 evrov neto, kar jo uvršča v peti dohodninski razred in je obdavčena 50-odstotno. Mesečno za dohodnino prispeva 2 tisoč 900 evrov, za skupno zdravstveno blagajno prispeva mesečno 670 evrov, za skupno pokojninsko blagajno prispeva mesečno tisoč 630 evrov. Gre za osebo, ki si tako plačo izplačuje v svojem lastnem inovativnem in izvozno naravnanem podjetju in ni ji to težko. Tudi ni ji težko plačevati davkov in stimulativno nagrajevati ljudi. Si pa želi, da ne bi bila okarakterizirana oziroma gledana kdo nekdo, ki nekaj dela narobe, zato ker si izplačuje višjo plačo. V Listi Marjana Šarca gledamo na vsako osebo, ki dela, dobi plačo in zato plačuje davek, kot na osebo, ki je del verige, kateri se reče solidarnost v naši družbi. Se bo pa spremenila plača osebam iz drugega in tretjega dohodninskega razreda, to je osebam, ki zaslužijo na mesec tisoč, tisoč 500, dva tisoč, tri tisoč pa do štiri tisoč evrov. Gre za osebe, ki so zaposlene na različnih področjih, ali so komercialisti, prodajalci, kreativci, programerji, inženirji, javni uslužbenci, računovodje, finančniki, srednji menedžment, konec koncev tudi politiki. In namen obravnave zakona je namreč ravno v tem, da razbremenimo dohodke zavezancev, ki sodijo v srednji in višji srednji dohodkovni razred ter predstavljajo najbolj produktiven kader. Potem ko smo poskrbeli za tiste z minimalno plačo in jo povišali za 744 evrov na leto v primerjavi z decembrom 2018, je čas, da se razbremeni tudi ta srednji sloj. In ob tem prosim, da ne pozabimo, da ta dohodninska lestvica spreminja tudi prvi razred in omogoča, da ta nova višja minimalna plača ne bi šla v škodo prejemnikom, s čimer dvigujemo davčno osnovo, dvigujemo splošno davčno olajšavo in tudi posebno davčno olajšavo. Lahko bi vam razlagal o tem, da je naš sistem solidaren, da je tudi dohodninska lestvica solidarna. Zelo na hitro, 68 % davčnih zavezancev je v prvem razredu in le-ti v dohodnino namenijo 210 milijonov evrov. Ostalo, 1,8 milijarde, 1,7 milijarde, pa namenijo ostali davčni zavezanci, ki jih je okoli, ne me držati za besedo, slabe pol milijona. In je solidarno. Podobna razmerja so tudi pri plačevanju v pokojninsko in zdravstveno blagajno. In še enkrat, prav je tako, tisti, ki zasluži več, naj plača več in pomaga tistim, ki imajo manj. Vsi skupaj, kot sem rekel, smo pa del neke verige, ki se ji reče solidarnost v naši družbi. Kot sem na začetku že omenil, je bistvo vsega pri teh štirih področjih – področje transferjev posameznikom in družinam, področje plačne politike, področje davkov in področje pokojnin – to, da jih gledamo kot celoto. Posameznega ukrepa ne moremo gledati samega. Naj še enkrat ponazorim, tisto, kar se je do sedaj največkrat reklo, da tisti z minimalno plačo s to dohodninsko lestvico ne dobijo nič. Če bi danes v tem parlamentu odločali o Zakon o dohodnini in skupaj tudi o Zakonu o minimalni plači, bi bila danes minimalna plača 638 evrov, tako kot je bila takrat, ko smo ta zakon sprejeli, to je leto dni nazaj, se mi zdi, da nihče ne bi govoril o nekih velikih razlikah. Minimalna plača bo s 1. 1. 2020 700 evrov plus vsi dodatki bodo izvzeti iz nje, kar pomeni 62 evrov višja od decembra 2018. Nekdo s povprečno plačo, se pravi tisoč 100 evrov, bo na letni ravni prejel 151 evrov več; in nekdo z 2 tisoč 100 evri bo prejel na letni ravni okoli 650 evrov več. Se pravi, da vse na nek način nagrajujemo. Je pa dejstvo, da gre za progresivni sistem in da tisti z višjimi prihodki seveda dobivajo tudi višji delež, ampak samo v drugem in tretjem dohodninskem razredu. Lahko bi vam še razložil, kakšne prispevke in dohodnino plačujejo tisti z višjimi plačami na letni ravni, ampak se mi zdi, da je bilo bistvo, ki smo ga želeli povedati, o solidarnostnem modelu, o tem, da smo vsi del verige, ki se ji reče solidarnost, dodobra povedano. Bi pa na koncu povedal, da z vsemi temi ukrepi, ki jih je v tem letu sprejela vlada Marjana Šarca, da smo dvignili minimalno plačo, da razbremenjujemo drugi in tretji dohodninski razred, da smo tudi dvignili minimalno študentsko urno postavko, nižje na nek način ne gre. Ne moremo zniževati dodatno davkov vsako leto. Če želimo dvigniti v Sloveniji povprečno plačo, bo potreben miselni preskok države – in verjamem, da vlada ta preskok je naredila – ter tudi gospodarstva. Preiti bomo morali v družbo, ki v svetu konkurira z znanjem, inovacijami, prijazno zakonodajo, s produkti z visoko dodano vrednostjo, spoštovanjem zaposlenih, družbeno odgovornostjo, poštenostjo, skrbjo za okolje, dobro infrastrukturo, debirokratizacijo in podobnim, če bomo želeli, da bo v Sloveniji povprečna plača višja. Ni vse na državi, da znižuje davke. Ker zniževanje davkov do neke točke gre, vendar se moramo zavedati, da ko davke znižamo preveč, je premalo sredstev v štirih državnih blagajnah, kar pomeni, da se pokojnine redno in izredno ne bodo mogle več usklajevati, kot se sedaj, da se socialni transferji posameznikom in družinam ne bodo mogli na letni ravni dajati v višini 1,3 milijarde evrov in še in še bi lahko našteval. V Listi Marjana Šarca bomo vse štiri zakone podprli. Verjamemo, da bo naslednje leto tisto leto, ki bo začelo kazati tudi neke učinke, ki jih je ta vlada zastavila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. K Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja; k preostalim predlogom zakonov pa je matično delovno telo pripravilo dopolnjene predloge zakonov. Amandmaji k predlogom zakonov pod točko 2, 3 in 4 niso bili vloženi. Glasovanje o teh predlogih zakonov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 5. točki dnevnega reda. Prekinjam torej 2., 3. in 4. točko dnevnega reda. K predlogu zakona pod točko 5 pa so amandmaji bili vloženi, zato bomo o njih nadaljevali razpravo. Nadaljujemo s 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Prehajamo na razpravo. V razpravo dajem najprej 24. člen in amandma Poslanske skupine Levica, amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine NSi. Ali želi kdo razpravljati? Ker vidim, da ja, odpiram prijavo za razpravo. Prosim, prijavite se. Imamo šest prijavljenih razpravljavcev. Prva dobi besedo gospa Lidija Divjak Mirnik. Pripravi naj se gospa Monika Gregorčič.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Danes je bilo v predstavitvi stališč povedanega že marsikaj. Ne bi želela stvari ponavljati, kljub temu pa se mi zdi pomembno opozoriti na nekatere črno-bele stvari, ki so tako popularne, da jih zelo radi ponavljajo, sploh v zadnjem mesecu, v Levici, ko očitno želijo nekaj narediti, pa bi radi, da za to niso krivi, da tako povem. Cel čas ponavljati – ubogi upokojenci ne dobijo nič, ubogi revni, tisti tudi nič ne dobijo, samo za eno kavo; pa vse te zgodbice, ki jih v zadnjem času slišimo, so kratko malo, kar se mene tiče, čisto navaden populizem. V stilu – mi smo dobri, ker se borimo za vas, reveže, vi ostali ste pa pač slabi, ker jemljete nam, revežem. Na ta način. Bilo je že povedano, pa še moram neke stvari ponoviti. Z dohodninsko lestvico pravzaprav razbremenjujemo vse zavezance za dohodnino in večina od nas, ker smo tudi mi tisti, bo pridobila med 2 oziroma 3 % višje neto prejemke; in to je ključno. Ker imamo sistem, kot ga imamo, nekateri prispevajo malce več, drugi pa prispevajo malce manj. Pomembno se mi zdi opozoriti še enkrat na to, da bo tisti z minimalno plačo 700 evrov na letni ravni za dohodnino namenil 390 evrov, za pokojninsko in zdravstveno blagajno pa 2 tisoč 500. Tisti s povprečno plačo bo na letni ravni za dohodnino plačal 2 tisoč 500 evrov, za pokojninsko in zdravstveno blagajno 4 tisoč 600. Tiste osebe, ki imajo 2 tisoč 150 evrov plače, pa plačajo za dohodnino na letni ravni 7 tisoč 100 evrov ter za pokojninsko in zdravstveno blagajno 9 tisoč 300 evrov. In tisti, ki so tako imenovani, v navednicah, bogati, kot jim pravi Levica, imajo pa 4 tisoč 300 evrov plače, delajo v nekem razvojnem podjetju, s temi 4 tisoč 300 evri neto plače seveda lahko živijo v Sloveniji dokaj relativno dobro, pa plačajo za dohodnino 21 tisoč 400 evrov na leto in tudi v zdravstveno blagajno prispevajo preko 20 tisoč evrov. Tu so te razlike, o katerih je treba govoriti. Eni prispevajo več, ker tudi več zaslužijo, nekateri pa manj zaslužijo in seveda tudi sorazmerno prispevajo manj. Mi ne moremo govoriti o črno-belih in kako se ubogim jemlje in daje za eno kavico, vsem ostalim grdim lumpom, bogatašem v Sloveniji, ki so tako in tako s tem grdim kapitalizmom prišli do tega, da imajo pa zdaj 2 tisoč 150 evrov plače, oni, oni pa dobijo ne vem koliko. Spoštovani dame in gospodje, mislim, da so to preresne teme, o katerih ne moremo govoriti populistično, še manj pa črno-belo, ker tudi svet ni črno-bel, žal, čeprav bi mogoče nekateri to radi. Produktiven kader je tisti kader, ki v tem trenutku v Sloveniji prispeva največ v našo blagajno, da lahko živimo vsi skupaj; in tem je treba pomagati in te tudi razbremenjujemo. To je tisto, kar se meni zdi pomembno. Želela bi si, da smo v Sloveniji še bolj pridni, da smo še bolj delavni in tudi da ustvarimo več; ker če bi ustvarili več, bi lahko potem tudi več razdelili. Vendar žal še vedno namesto da bi ustvarjali ali pa izumljali robote, pač šivamo avtosedeže za Volkswagen. Tako pač je. Si pa želim, da bomo v prihodnosti tudi več robotov pa še kakih nanorobotov naredili, pa še kaj drugega, superračunalnike in še kaj drugega. Zato bi za zaključek, da ne bom ves čas kolegom pokurila, rekla, podprla bom vse štiri predlagane zakone; če pa govorim o tem, pa seveda tudi zato, ker si želim, da tudi tisti, ki zaslužijo malce več tisoč 500 evrov, dobijo nekaj več za svoje takšne in drugačne potrebe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Monika Gregorčič, pripravi pa naj se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Naj najprej poudarim, da smo v Poslanski skupini SMC v sodelovanju z Ministrstvom za infrastrukturo in tudi z Ministrstvom za okolje in prostor dosegli, da je v novelo Zakona o dohodnini vključena tudi davčna ugodnost za službene električne avtomobile. Na Odboru za finance je bil sprejet amandma v zvezi z vrednotenjem bonitete pri privatni rabi službenega motornega vozila na električni pogon. Z amandmajem se tako ugodnejša davčna obravnava električnih vozil v zvezi z boniteto omejuje na električna motorna vozila, katerih nabavna vrednost ne presega 60 tisoč evrov. S tem namreč sledimo leta 2017 sprejeti vladni Strategiji na področju razvoja trga za vzpostavitev ustrezne infrastrukture v zvezi z alternativnimi gorivi v prometu. Vlada si je takrat zastavila ambiciozne cilje, da bi bil do leta 2030 delež prvič registriranih vozil na slovenskem trgu na alternativni pogon kar 81 %. In ta cilj se zasleduje tudi z ustreznimi davčnimi ukrepi. Če pa potem nadaljujem s to davčno problematiko, ki je kar pošteno razburkala javnost in javno debato ter tudi našo debato v parlamentu, moram dodati, da smo nekako razočarani zaradi dejstva, da se v sklopu te davčne optimizacije oziroma reforme razbremenitve ne nadaljuje z davčno razbremenitvijo tako imenovane trinajste plače oziroma nagrade za poslovno uspešnost, ki bo obdavčena še po starem. To pomeni, da bo neto izplačilo ostalo na isti ravni, nagrada za poslovno uspešnost oziroma ta tako imenovana trinajsta plača je zdaj sicer v celoti obremenjena s prispevki; res pa je, da ni obremenjena z dohodnino, če je izplačana do višine stoodstotne vrednosti povprečne plače. Ta ukrep pa je uvedla že vlada v prejšnjem mandatu. Gospodarska zbornica Slovenije, obrtna zbornica Slovenije in Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pa so predlagali in zagovarjali nadaljnje davčne spremembe in razbremenitve, ki bi podjetjem omogočile boljše nagrajevanje zaposlenih v času gospodarske rasti, da bi tista podjetja, ki imajo dobre poslovne rezultate, lahko tudi na ta način nagrajevala svoje zaposlene. Posebej bi želela opozoriti, da je bil prejšnji teden na Odboru za finance sprejet tudi amandma – sicer opozicijski predlog amandmaja – k 20. členu, in sicer nekako na podlagi naših prizadevanj, uspeli smo prepričati tudi ostale koalicijske partnerje. Gre pa za amandma, ki ohranja vezanost tako imenovane študentske olajšave, da je vezan na višino splošne dohodninske olajšave. Ta dvig olajšave za dijake in študente se nam je zdel ključen, nujen in potreben ravno z vidika, ker smo včeraj na tej seji Državnega zbora tudi dvignili minimalno urno postavko za študentsko delo. Zdaj pa k nekako najbolj problematični postavki in k vsebini današnjih amandmajev. Na seji Odbora za finance je koalicija prav tako potrdila amandma k 24. členu, s katerim se je znižal prag petega dohodninskega razreda, ta sedaj znaša 72 tisoč evrov; in kar je pomembno poudariti, sedaj ni usklajen z delodajalci. To je seveda razburilo ta del socialnih partnerjev, dialog je potekal, potem pa je prišlo naknadno do politično drugačne odločitve. Poslanska skupina Nove Slovenije je sedaj vložila amandma, ki ta prag ponovno vrača na nivo prvotnega vladnega predloga. Jaz bi želela izpostaviti, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra pred odločanjem o vloženem dopolnilu še enkrat opravili razmislek o tem, ali pri sprejetih rešitvah prejšnji teden vztrajati ali pa prisluhniti argumentom delodajalcev in spoštovati dosežen dialog, dosežen sporazum, dosežen socialni dialog. Tudi minister za finance je opozoril, da omenjenih sprememb sam ne podpira, kajti niso usklajene z delodajalci. Jaz iskreno k temu razmisleku pozivam tudi vse koalicijske partnerje. Preden me označite za neoliberalko, da zagovarjam bogate, bi vam rada prebrala del pisma Kluba slovenskih podjetnikov, ki smo ga potem vsi poslanci prejeli po tej odločitvi in spremembi na odboru. Takole pač pravi en izsek: »Večina visoko strokovnih kadrov verjetno res ne pade v peti dohodninski razred, toda špica, torej res najbolj vrhunski kadri, za katere se nišno specializirana slovenska podjetja najbolj trdo borijo s svetovnimi tekmeci, pa sodijo v peti dohodninski razred. To so Dragiči in Dončići v podjetjih, to so Edvardi Rusjani današnjega dne. Zato je odločitev, da se prag pri 50-odstotnem razredu ne spremeni, nesmiselna in škodljiva. Prav špica najbolj strokovnih kadrov je gonilo zviševanja dodane vrednosti v podjetju.« Naj zraven dodam informacijo, da gre vsega skupaj za okvirno 3 tisoč 900 zavezancev, ki padejo v ta dohodninski razred, in kot izhaja iz tega pisma, resnično večina niso tisti ekscesni primeri prekomernih menedžerskih plač, ampak gre za razvojne, visoko usposobljene in kvalificirane kadre. Bom zaključila. Spoštovani, globoko sem prepričana, da je treba najprej nekaj ustvariti, da bi lahko nato delili in plačevali davke. Brez nič pač ni nič. Če bomo blokirali in zaustavljali ustvarjalne, potem bodo ti pač odšli drugam. To je vsa preprosta logika in tukaj ni kaj dodati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jože Lenart, pripravi naj se gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Nekdo je ironično rekel že pred leti, ko sem delal v gospodarstvu – Kaj je lahko slabše kot plačevati davke državi? To je to, da nimaš iz česa plačati. Sigurno je to najslabša varianta. Spoštovani kolegice in kolegi, plačevanje davkov prinaša neodvisnost, z davki si zagotavljamo osnovne storitve – šolstvo, zdravstvo, varnost, lokalno upravljanje in tudi varnost v tretjem življenjskem obdobju. Davki pripomorejo k temu, da se vlade vedejo bolj odgovorno do svojih državljanov. Višji kot so davčni prihodki neke vlade, bolj so njeni državljani običajno pozorni na to, kako se ti porabijo. In to je pomembno in prav. Amandma slovenske demokratske stranke za znižanje stopenj v vseh dohodninskih razredih za dve odstotni točki in zvišanje mej vseh dohodninskih razredov za 2 tisoč evrov predstavlja po oceni 300 milijonov evrov izpada prihodkov proračuna. Takšnega izpada vsekakor ni možno nadomestiti z drugimi prerazporeditvami, saj so vsi ostali davčni prihodki že zasedeni z zakonskimi obveznostmi in že tako bi morali še več dajati v razvoj. Samo ta amandma bi resno ogrozil poslovanje občin, saj je 54 % dohodnine namenjeno njim. Takšen amandma vsekakor ne sledi cilju zagotavljanja stabilnosti in vzdržnosti javnih financ ter ciljem na področju dolga države. Levica predlaga črtanje 24. člena, ki določa zvišanje mej vseh dohodninskih razredov in znižanje stopenj v drugem in tretjem razredu. Verjetno smo že kar pozabili na naš prvi ukrep davčnega paketa, ko smo sprejeli dvig neobdavčenega regresa do povprečne bruto plače, ki velja že za letošnje leto. V sedanji dohodninski lestvici smo se posvetili srednjemu razredu, to je drugi in tretji razred. Zakaj? Ker so to pri nas pomembni kadri, ki nam jih primanjkuje, to so kadri, ki v masi ustvarijo največ dodane vrednosti, torej tudi največ dohodnine; in te kadre moramo zadržati. Ali gre za inženirje, razvojnike, medicinske sestre, zdravnike – vsi ti kadri so nam potrebni za hitrejši razvoj, za našo socialno varnost in zato želimo pokazati, da nam je tudi za njih mar. Da obrazložim nekoliko drugače, na podlagi predlagane dohodninske lestvice kdo koliko prispeva v dohodnino. Kot je bilo že rečeno in je bilo tudi razvidno iz teh predlogov, v prvem razredu se povprečno plača 200 evrov dohodnine, velik del nad 50 % nič z vsemi olajšavami. Ljudi v drugem razredu plačajo 2 tisoč 200 evrov v povprečju, v tretjem 7 tisoč evrov. To pomeni skoraj 35-krat več kot tisti v prvem razredu, samo za primerjavo. Da pa ne govorim še naprej o četrtem razredu, kjer je kar 86-krat več; ali v petem razredu, kjer je število teh ljudi v Sloveniji zelo malo, pa kar 221-krat več. Iz tega se sedaj vprašajmo, ali res nismo socialna država, ali res za to področje nimamo posluha in nimamo te solidarnosti. Seveda pa se zavedamo, kaj je minimalna plača, ki naj bi zagotavljala vsem ljudem normalno preživetje. Zato smo vstopili v sistem in sprejeli dvig minimalne plače ter tako postavili ogledalo podjetništvu, da morajo spoštovati zaposlene, da smo v Evropi in želimo ustvarjati z višjo dodano vrednostjo. Ja, res je, tuja podjetja pri nas vlagajo in ustvarjajo največ dodane vrednosti, in to več kot četrtino. Zakaj? To je pomembno. Ker so to podjetja v dejavnostih z visoko tehnološko usposobljenostjo, ki ustvarja visoko dodano vrednost in seveda iz tega visoke davke za naš proračun. Tuja podjetja pri nas ne vlagajo v delovno intenzivne dejavnosti, ki ustvarjajo nizko dodano vrednost. Zakaj? Ker je tu Evropa, ker ne želimo biti revni. Naše plače so za tovrstne vlagatelje, ki gradijo dobičke na nizkih stroških dela, postale nezanimive. Je pa res, da so tuja podjetja pri nas zapolnila prostor tistih podjetij, ki so v tem tisočletju propadala, ali zaradi nizke dodane vrednosti delovno intenzivna podjetja ali pa tista podjetja, ki so zavozila v tej tranziciji. To je po svoje pomembno, da so zapolnila ta prostor za zaposlene, in tako smo ob prihodu v to tisočletje prihajali z dodano vrednostjo nekaj nad 20 tisoč evrov na zaposlenega. Leta 2014 smo dosegali že 40 tisoč dodane vrednosti, danes se pa pogovarjamo o 45 tisoč evrov dodane vrednosti. In tako je rastel tudi naš proračun. Pomembno pa je, da si je naše gospodarstvo zadalo cilj, da do leta 2025 dosežemo dodano vrednost v višini 60 tisoč evrov. Če bi lahko danes govorili o 60 tisoč evrih, vemo, kaj je dodana vrednost plače – dobiček, amortizacija, iz tega je tudi večina davkov, bi danes bil naš proračun dosti dosti bogatejši in lažje bi dajali tudi za tiste zadeve, za katere danes dajemo premalo – za domove in vse ostalo, o čemur smo govorili. Želim si, da bi ta cilj dodane vrednosti 60 tisoč bil dosežen, pa tudi bil dosežen v večini z domačim gospodarstvom, z domačim kapitalom. Zakaj? Ker s tega področja pride več davkov kot iz podjetij, ki vlagajo pri nas. Zakaj? Primer Magne, še enkrat, dobro, da so vlagali pri nas, ker bazen na Štajerskem, v Mariboru je imel visoko stopnjo brezposelnosti. Seveda pa ni vlagatelj prišel v Slovenijo zato, ker bi nam želel pomagati, v nekem smislu seveda, ampak predvsem zaradi svojega interesa. Delavci, ki sedaj hodijo v Gradec, imajo večinoma minimalne plače po njihovih razmerah, pri nas pa so plače, kot so, verjetno med minimalno in povprečno; in seveda to pride za tega vlagatelja ceneje. Da pa ne govorimo o tem, ko je vlagal pri nas, da smo mu dali kar krepke milijone, da je sploh prišel, in da leta in leta ne bo plačeval davka od dobička od prihodka. Vendar tudi s to spremembo – 7 %, najnižjo stopnjo, bomo tudi tu ujeli ta podjetja, da bodo tudi prispevala nekaj v proračun Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Robert Polnar, pripravi pa naj se gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe, cenjeni gospodje! V Sloveniji je zavezancev za plačilo dohodnine milijon in 538 tisoč. Spreminjanje zakona, ki zadeva tako veliko število državljank in državljanov, je vedno tudi svojevrstna priložnost za nastopanje. Pravilnost vsebine in napačnost sklepov pri tem nimata pomena, sta zanemarljiva. Razbremenjevanje stroškov dela je tisti element navdušenja, ki vseskozi prežema vse spremembe Zakona o dohodnini. Tisto, kar je drugo in je pri tem s socialnopsihološkega vidika zanimivo, je popolno ignoriranje druge najpomembnejše funkcije dohodnine – to je davčni vir za financiranje nalog občin. Mi smo v dosedanjem mandatu Državnega zbora že imeli tri predloge za spremembo Zakona o dohodnini. Prvi bi pomenil izpad davčnih prihodkov v državnem proračunu za 563 milijonov evrov. Drugi bi pomenil izpad davčnih prihodkov v državnem proračunu za 383 milijonov evrov. Ta dva predloga nista bila sprejeta. Še v letošnjem letu je bila realizirana razbremenitev regresa z dohodnino, v negativnem učinku za davčne prihodke proračuna za približno 90–100 milijonov evrov. Danes je načrtovan negativen izid 118 milijonov evrov. In ponovno poudarjam, gospe in gospodje, če malo bolj natančno pogledamo zaključne račune proračunov slovenskih občin, neodvisno od njihove velikosti, lahko ugotovimo, da dohodnina predstavlja 60–75 % celotnih prihodkov, poudarjam celotnih prihodkov, ne samo davčnih. Tudi tistih, kamor so vključeni nedavčni, kapitalski in transferni prihodki. Gospe in gospodje, temeljni smoter avtonomne lokalne samouprave je doseganje večjih narodnogospodarskih koristi, merjenih z gospodarsko rastjo in socialno enakostjo, ter učinkovitejše zagotavljanje lokalnih javnih dobrin, kakor pa če bi jih zagotavljala centralna oblast. Finančni viri lokalnih skupnosti morajo biti v sorazmerju z nalogami, ki jih določata ustava in zakon, tako določa tudi Evropska listina lokalne samouprave, katere podpisnica je Republika Slovenija. In tako smo soočeni z odločitveno dilemo, ali prilagoditi obseg nalog razpoložljivim virom ali pa prilagoditi obseg razpoložljivih virov obsegu nalog. To je nerazrešena dilema v Sloveniji. Ravno tako kot je skozi 25 let lokalne samouprave nerazrešeno vprašanje skupnega obsega primernih sredstev za izvajanje obveznih nalog in vprašanje ustreznosti strukture financiranja lokalne samouprave. Tisto, s čimer smo danes v perspektivi soočeni pri zniževanju dohodninskih prihodkov, ni čisto nič drugega kot dejstvo, da se občinska finančna avtonomija v perspektivi še bolj omejuje. Čeprav ravno ta finančna avtonomija pomeni temeljno merilo dejanske razvitosti lokalne samouprave. Res je, centralizacija namreč vedno olajša politično odločanje in predvsem ekonomsko prerazdeljevanje. Zato je tudi razumljivo, da so nosilci politične oblasti na nacionalni ravni vseskozi nasprotovali dejanski centralizaciji in lokalni samoupravi. Želim si predstavljati, da v našem današnjem primeru ne bi bilo tako. Tisto, kar se mi kaže pri razpravi o spremembah Zakona o dohodnini najbolj pomembno, tudi v povezavi z amandmajem, ki so ga kolegi vložili, je odpiranje pravih davčnih dilem. Dovolite mi, da to ponazorim s konkretnimi primeri v treh proračunskih letih, kako je izgledalo izplačevanje oziroma realiziranje povprečnine in kako je odstopala od tistega, kar je država sama izračunala. V letu 2011 je bila realizirana povprečnina 554,50 evra, izračunana s strani Ministrstva za finance za 570,70 evra. V letu 2015 se je zgodilo še nekaj bolj intenzivnega. Povprečnina je bila razdeljena na prvo in drugo polletje, v prvem 525 in v drugem 519 evrov, izračunana s strani Ministrstva za finance pa v višini 662,68 evra. Takrat se je pokazal izrazit odklon od načela sorazmernosti, ker se je višina povprečnine, določena z dogovorom med Vlado in združenji občin, zaradi upada dohodnine pomembno znižala, državni proračun pa ni bil sposoben zagotavljati razlike. To omenjam, gospe in gospodje, ker se takšna zadeva vedno lahko ponovi. Mi smo takrat lahko še koristili kohezijska sredstva in sredstva iz regionalnega razvoja iz finančne perspektive 2007–2013, toda tega je konec, tega ne bo več in s takimi stvarmi ne bo mogoče kompenzirati izpadov. Leta 2018 je bila povprečnina realizirana v vrednosti 551 evrov, izračunana s strani Ministrstva za finance pa 608 evrov. In tisto, kar je najbolj bistveno, ni bilo realiziranih 54 % povprečnine, kot je določeno v Zakonu o financiranju občin, ampak je bila realizirana povprečnina na agregatni količini vseh občin, to je 47,96 %. In tukaj seveda prihaja do večnih razhajanj med stališčem države in stališčem lokalne samouprave. Gre za administrativne stroške in administrativne ovire, ki jih država sprejema, občine pa jih morajo izvajati. Reprezentativna združenja občin v postopkih določanja povprečnine vseskozi opozarjajo na določbe področnih zakonov, ki določajo naloge občin, in določbe podzakonskih predpisov, ki določajo predvsem standarde javnih služb, tu sta izpostavljeni otroško varstvo in osnovnošolstvo; vsebujejo pa nerazumne zahteve in administrativna ter finančna bremena za občine. Na drugi strani država pravi, da veljavni sistem financiranja občin na agregatni ravni ne kaže pretirane neskladnosti z osnovnimi načeli in teorijo fiskalne decentralizacije. Pravijo tudi, da je nekatere neskladnosti sistema mogoče popraviti s spremembami uteži v formuli za izračun primerne porabe glede na število prebivalcev in glede na površino občin. Tisto, s čimer so predstavniki občin soočeni, je pravzaprav administrativno fintiranje. Država si je izmislila denimo Uredbo o metodologiji za izračun povprečnih stroškov za financiranje občinskih nalog in na podlagi te uredbe še pravilnik o določitvi podprogramov, ki se upoštevajo za izračun povprečnih stroškov za financiranje nalog občin. Rezultat vsega tega sem vam povedal na primeru iz leta 2018, tisti zakonsko določeni odstotek 54 % sploh ni bil realiziran, ampak je bil realiziran v odstotku 47,7 %. Kolegice in kolegi, to, kar govorim, ni kapriciranje nekega poslanca, ki je osem let opravljal funkcijo podžupana v veliki slovenski občini, in se mi zdi, da kakšno malenkost o financiranju občin vem; ampak gre za skrajno resne stvari. Ko mi govorimo o tem, da bomo razbremenjevali plače, da bomo razbremenjevali delo, moramo v isti sapi povedati, da bomo tudi razgrajevali sistem lokalne samouprave in predvsem sistem zagotavljanja lokalnih javnih storitev. To je treba nedvoumno povedati. In ta sistem lokalnih javnih storitev zajema nekatere silno pomembne reči. Zajema recimo urejanje in vzdrževanje vodovodne infrastrukture, oskrbe s pitno vodo; zajema izgradnjo in vzdrževanje sistemov za odvajanje in čiščenje odpadnih voda, kar je nepogrešljivo z vidika okoljevarstva; zajema izgradnjo kompletne lokalne cestne infrastrukture in energetske komunalne infrastrukture. Organizira in pospešuje službe za izvajanje otroškega varstva in zagotavljanje materialnih pogojev za izvajanje osnovnega šolstva. Mi se s tem kot nacija silno radi hvalimo navzven, vedno pa pozabimo, da je to v izvirni pristojnosti občin in da to občine financirajo same. In kar je tudi zelo pomembno, ta sistem skrbi za požarno varnost in organizira reševalno pomoč. Za vse te stvari in še vse ostalo, kar v Zakonu o lokalni samoupravi obstaja in se taksativno našteva kot izvirne naloge občine, bo v takšni perspektivi manj denarja, in to je treba povedati. Zato pravim, da tu ne gre za kaprico, ampak gre za razpravo o življenjsko pomembnih zadevah. Tako kot je zdaj zamišljen zakon, ne predvideva nikakršnih nadomestitvenih učinkov ob izpadu dohodnine. Brez natančno določenih učinkov, ali znotraj povišanega odstotka dohodnine, ali pa morda novih davčnih virov, denimo znotraj davka na dodano vrednost, je takšen zakon z mojega stališča nemogoče sprejeti. Opozarjam pa, gospe in gospodje, še na eno zadevo. Sprejemamo proračune, v novembru bi naj bila sprejeta proračuna za leti 2020 in 2021. Če bo realizirano to, kot je v letu 2019 zamišljeno, bo prihodkov od dohodnine 2 tisoč 557 milijonov; od tega jih bodo občine dobile tisoč 186 in država tisoč 357, razlika pripada glavnemu mestu na podlagi posebnega zakona. In v letu 2020 je predvideno povečanje prihodkov iz naslova dohodnine na 2 tisoč 719 milijonov evrov iz potencialno realiziranih 2 tisoč 557 v letu 2019. Ob zniževanju dohodninskih davčnih stopenj in davčnih razredov si zelo težko predstavljam, da bomo tako zastavljene cilje glede realizacije dohodnine tudi uresničili. Dopuščam pa možnost, da se motim; ampak na koncu leta 2020 bomo to tako ali tako videli. Kar se mojega glasovanja tiče, bom glasoval proti Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Primož Siter, pripravi pa naj se v tem krogu kot zadnji mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi! Jaz bi za začetek želel razbliniti eno nerazumevanje, ki ga opažam, pa me popravite, če se motim, na splošno v razpravi na to temo. V bistvu me je pa spodbudila kolegica Lidija Divjak Mirnik s svojo definicijo srednjega razreda in dejstvom, da je plača 4 tisoč evrov nek parameter nekega srednjega razreda, ne kaže na bogate. Živimo v državi, kjer dve tretjini vseh zaposlenih zasluži manj kot povprečno plačo, pa je neto povprečna plača v Sloveniji približno tisoč 100 evrov. Se pravi, če vzamemo ta kontekst, časovni in prostorski, družbeni kontekst zdaj in poskušamo celotno lestvico razdeliti na zgornji, spodnji in srednji razred, ki naj bi zavzemal večino, potem ta računica tu ne štima, je definicija srednjega razreda drugače zastavljena v Sloveniji. In dejansko imamo največ tistih, ki imajo najmanj, in peščico tistih, ki imajo več. In po tej definiciji zlahka osebo, ki zasluži 4 tisoč evrov, uvrstimo v ta zgornji razred, brez populizmov, brez neke demagogije, brez risanja črno-belih slik, kot ste, kolegica, oziroma je vaš kolega v predstavitvi stališča poslanske skupine začrtal svoje izvajanje. Ko govorimo o ukrepih, ki jih imamo na mizi, je treba razumeti najširšo sliko. Najširša slika je splošna naravnanost trenutne vlade oziroma neka strategija nagovarjanja ciljne publike, če hočete, skozi katero vladna koalicija naslavlja državljanke in državljane, sicer v imenu socialna, da naj bi bila za največ ljudi, ampak v resnici gre pa za ta zgornji del, ki sem ga uvodoma definiral, ki ga je dejansko manj. In zdaj še proračun, recimo, ki ga v teh dneh meljemo v Državnem zboru, vzamemo kot neko finančno osebno izkaznico te vlade, če v njem ni jasno začrtanih rešitev za stanovanjsko problematiko, recimo, kjer vemo, da manjka 9 tisoč in nekaj stanovanj, čeprav se je Vlada v koalicijski pogodbi zavezala k 10 tisočim novim stanovanjem, pa če ni za neke resne okoljske politike, če ni za najbolj ranljive, potem to niso črno-bela dejstva, to je jasna špura, ki jo trenutna politika zastopa. In to je problematično. To so te barve tega najširšega konteksta. Zdaj pa preidem k današnjemu ukrepu. Morebiti je najbolj jasen pokazatelj tega, kako Vlada prevaja svojo naravnanost v današnji ukrep, je mehanika sprejemanja le-tega. Dobili smo ga po nujnem postopku, cela stvar, ko je treba narediti nekaj za najbolj premožne, kakorkoli črno-belo to komu zveni, je šlo to čisto pragmatično odmerjeno po hitrem postopku. Pred tremi tedni smo dobili. Prej je bila javna razprava, ampak v treh tednih se bo vse doreklo pa bo ukrep povzročil 135-milijonsko bulo v proračunu. Na drugi strani imamo pa priložnost, da naslovimo večino teh [[zašepeta]] revnih. Da ne bomo preveč naglas govorili o tem. Imamo pa zakon o dolgotrajni oskrbi ali pa skrb za starejše, o katerih smo prejšnji teden na dolgo in široko govorili, ampak smo samo govorili, sprejeli nobenega sklepa, nobene časovnice, na zakon čakamo 16 let, na dom za starejše čakamo prav toliko časa, kakšno leto manj, pa en stane 5 milijonov, ne 135, pa kar čakamo na neke nove delovne skupine pa na razvoj nekih strategij in akcijskih načrtov in ne vem kaj, na zakon o dolgotrajni oskrbi. In potem ne razumemo, če delamo za bogate, kot smo včeraj poudarjali, je to dobro za gospodarstvo, je to dobro za državo, ko se pa nekdo oglasi za tega starejšega občana v domu za starejše, je pa to populizem, pa ni zrel pa ni resen in ne vem kaj, ni črno-bel. De facto slišimo iz naslova Vlade, da je ukrep, ki ga predlagamo v Levici, finančno nevzdržen, če omenimo zraven bogate, ne glede na to, če jim omenimo glede na mojo uvodno definicijo. Kakorkoli, črno-beli razpravi navkljub, kakorkoli hočete to poimenovati, v Levici smo prav tako vložili, da rečem alternativni predlog, da bomo konstruktivni, in sicer ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Tukaj sta seveda na mizi naš in vladni predlog. Naš spremeni dejansko tiste, ki so razbremenitve potrebni, ki so obremenjeni. In tudi tukaj Vlada najde razloge, zakaj je nevzdržno, zakaj je naš predlog nevzdržen, pa je težak 65 milijonov in ne 135, kolikor veliko luknjo bo ukrep, ki ga imamo danes na mizi, povzročil. Naš predlog dejansko izboljšuje položaj upokojencev. Upokojencu, recimo, z 40 leti delovne dobe prinese 360 evrov na leto. In kaj je to drugega kot daljnosežni strateški projekt, ki se ga lahko osvoji danes in tukaj in zdaj in ki mu z drugimi besedami lahko rečemo tudi največji dvig pokojnin v Sloveniji, odkar imamo to državo. Toliko o črno-belem slikanju sprejemanja političnih ukrepov za revne in za bogate. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima sedaj mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala. Jaz moram glede določenih zadev kolegu Siterju pritrditi. Predvsem, če gledamo postopek sprejemanja tega zakona. To je sigurno ena zadeva. Drugo, ko bom pa govoril o socialni sliki slovenskega prebivalstva, bom pa seveda tukaj najbrž še kaj dodal. Navadno se davčni zakoni ne sprejemajo po hitrem postopku ali nujnem postopku, skratka takem postopku, da se to sprejeme dejansko na eni seji. Mislim, da imamo celo v poslovniku napisano, kdaj se ta postopek uveljavi, in praviloma se to uveljavi takrat, ko je državna v nekih težavah, ko nam nekdo grozi z ne vem kakšnimi ukrepi, vojno in naravnimi katastrofami in podobne zadeve. Jaz ne bi rad videl, da bi ta davčna politika te vlade postala neka naravna katastrofa. Tako da s tega zornega kota bi bilo seveda nekako higienično, da Vlada dejansko pride z nekimi rešitvami, davčnimi rešitvami, in da se seveda trudi opravi razprava po rednem postopku. Kakorkoli že, ta koalicija se je glede tega tudi odločila. Neke hitro ročne ukrepe. Ne bi bilo treba, ker navsezadnje, kakor jaz vem, so bile te rešitve pripravljene na Vladi najmanj od julija naprej ali pa že pred mesecem julijem. Ne bi bilo treba tudi zaradi tega, ker vsaka davčna zakonodaja, vsaka sprememba zakona narekuje določen čas, da se davčni zavezanci na te davčne spremembe privadijo ali prilagodijo svoje poslovanje, računalniške programe in tako na prej in tako naprej. To naj bi začelo veljati s 1. januarjem, zdaj se pač lovita ta dva meseca, da bodo davčni zavezanci to imeli. Običajno je bilo neko nepisano pravilo, da davčni zavezanci rabijo tri do šest mesecev za take spremembe, za večje spremembe seveda več. Tukaj gre seveda za vprašanje spoštovanja davčnih zavezancev. Ampak tega spoštovanja, vsaj glede te časovne komponente, tukaj ni. Drugo, kar bi rekel, je ta socialna struktura po davčnih razredih. Dejansko tukaj 60 % vseh davčnih zavezancev, ki jih je, mislim da, tam okoli milijon 300 ali milijon 400, dejansko pade v prvi razred ali pa drugi razred. Skratka, v te spodnje razrede. In če pogledate finančne učinke, dejansko je finančni učinek tega prvega razreda toliko kot petega razreda, kjer je 3 tisoč 800 ljudi. Tukaj gre za precej paradoksov v državi. Ampak če gledamo sedaj to socialno strukturo, je pa treba dejansko potem upoštevati še Ginijev indeks. Ta pa kaže, da je Slovenija glede dohodkov najbolj izenačena – to je mednarodni indeks –, da je tukaj najmanj razlik glede samih dohodkov. Ta indeks dejansko kaže neko socialno sliko te družbe. Glede zadeve, ki se nanaša na to socialno komponento, pri davkih rešuje socialno težavo teh najšibkejših splošna olajšava. Jaz to omenjam, omenjala jo je tudi Nova Slovenija, pač, splošna olajšava je tukaj 3 tisoč 500 evrov. Z drugimi besedami, finančno ministrstvo, ta vlada Marjana Šarca pravi, da je 3 tisoč 500 evrov dovolj za preživetje. Po drugi strani nam pa strokovne sociološke študije kažejo, da je dovolj za preživetje okoli 8 tisoč evrov. Pred tremi leti, mislim da, je bilo 6 tisoč, pozneje 7, nekje med 7 in 8 tisoč, govorim o dvakratniku tega. Z drugimi besedami ta zakon ni socialen, ker obdavčuje tiste dohodke, ki so nujni za človekovo življenje. To so čisto strokovne analize. Poglejte si na Ministrstvu za delo, ki govori o teh nujnih življenjskih stroških. Rešitev, ki jo ima dohodnina kot sistem, je v tem, da se poveča splošna olajšava. Zakaj mislite, da ima Avstrija splošno olajšavo 12 ali 13 tisoč evrov? Seveda boste rekli, ima še enkrat višji bruto družbeni proizvod in tako naprej, ampak mi imamo pa štirikrat nižjo davčno olajšavo in dvakrat nižji bruto družbeni proizvod. Spet govorimo o nekem nesorazmerju. Če bi tukaj bila, recimo, tam med 7, 8 tisoč ta splošna olajšava, potem bi vse te socialne probleme dejansko rešili. Potem bi se spraševali o enem drugem problemu, ki bi bil veliko bolj sofisticiran, ali tisti, ki nimajo 7 tisoč dohodkov ali toliko, kolikor bi znašala splošna olajšava, naj bi dobili od države razliko do teh 7 tisoč. Kajti splošna olajšava se prizna za vse, ne glede na to, kakšne dohodke dejansko imajo. To je institut splošne olajšave in neki kriterij dejansko je. V Slovenski demokratski stranki smo že velikokrat predlagali, da se ta zadeva uredi in da se začne urejati. Ta institut je v dohodnini po celem svetu enostavno priznan, glede socialne komponente dohodnine. Dohodnina ima več nalog ali več učinkov in eno je sigurno socialna. Niti prejšnja vlada niti sedanja vlada temu ne prisluhne. To, da bo 3 tisoč 500, oprostite, to je premalo. Vi ljudem povejte, da je s 3 tisoč 500 evri možno preživeti. Če pa ni to možno, je pa seveda tisti znesek, ki je določen v višini 7 tisoč evrov, strokovno tisti, da je nemoralno, da se ta znesek obdavčuje. In tukaj pride tisto, kar dejansko so nekateri rekli: Treba je davke plačati pa umreti. Tisti pregovor, ki dejansko obstaja. Tukaj bo treba najprej davke plačati in potem umreti. Bog ne daj, da boste umrli zaradi tega, ker boste davke plačali, ker obdavčujete življenjske stroške, nujne za življenje. V tem je sedaj ta zgodba in ta paradoks pri tej dohodnini, ker so splošno gledano ti razredi nekoliko neobičajni, verjetno tudi mednarodno primerljivi, da imate toliko ljudi v nižjih razredih in navsezadnje peščico le v višjih. Jaz nisem nič proti višjim razredom, da ne bo kdo narobe razumel. Hvala bogu, da bi bila slika obrnjena. Druga zadeva, ki je, Slovenska demokratska stranka predlaga poleg tega, da je že na odboru predlagala višjo splošno olajšavo, predlaga tudi drugačne razrede. Tukaj je bilo s strani koalicije rečeno, ja, potem bo pa država prišla v nestabilnost, 300 milijonov so ti naši ukrepi, 350 milijonov. Ne, ne bo prišla v nestabilnost. Proračuni kažejo, da ne bo prišla v stabilnost. Prvič, je presežek. Če dati komu, je treba dati ljudem. Napovedan presežek za leto 2020 je nekaj čez 400 milijonov, za leto 2021 nekaj čez 600 milijonov. Pa da ne bi šel zdaj v ta presežek, ker se s tem ne bi strinjal, da se vzeti kje drugje. Da se vzeti na administrativnih stroških, da se vzeti pri javnem naročanju, na številnih področjih se da dobiti teh 300 milijonov. Če ne drugje, pa zdaj ne bo šlo to tako enostavno, v Bruslju, ker ne koristimo evropskih sredstev, ki so edina sredstva zastonj, da tako rečem. V Bruslju imate ta denar. Tako da ne govoriti, da se bo zaradi tega predloga Slovenske demokratske stranke podrl proračun, fiskalno pravilo in ne vem kaj še vse. To enostavno ni res. Pri teh prihodkih, ki jih danes ima ta vlada, to ni res. In napovedi glede prihodkov so še, da bodo šli enormno visoko. In zakaj ne tukaj dejansko dati ljudem. Jaz lahko rečem, od leta 2014 do leta 2019, kolega Pogačnik je o tem govoril, je 2 milijardi in pol več. Jaz se strinjam, eno leto ste tukaj. Zakaj ne ljudem dati več? In kako boste dali ljudem več? Ljudje uresničujejo svoje interese in na njih najbolj vpliva življenje v lokalni skupnosti. Tam lahko najbolj izboljšajo kvaliteto svojega življenja. Najbolj. Ampak imamo zakon, ki ureja lokalne skupnosti. Po tistem zakonu bi morale občine oziroma lokalne skupnosti dobiti nekaj čez 650 evrov. Poglejte si koliko. Ampak ta vlada daje dejansko za 70 evrov manj te povprečnine. In to je bil eden izmed razlogov, da je Državni svet enostavno tudi proračun zavrnil. Mogoče je bil kakšen drug, saj je vseeno, ampak tam imate zavrnjen proračun. Ampak zakaj ne bi dali ljudem več preko tega, da bi lokalne skupnosti dobile že itak tisto, kar jim pripada po tem zakonu. In potem, da vam povem, je, ko ni bilo možno, v času krize na podlagi meril o občinah oziroma lokalnih skupnostih, ki jih ta zakon določa za zagotavljanje tega nivoja, ta raven denarja za občine, povprečnine šel na poseben zakon, Zakon o izvrševanju proračunov. Tam se je določilo, koliko morajo občine dobiti. Nekaj drugače, neka druga merila. Ampak že štiri leta, pet let ni več nobene krize pa še zmeraj imamo Zujf. Z Zujfom smo takrat prihranili 600 milijonov, pa imamo še danes razburjanje glede Zujfa. Kakšno razburjanje, kakšno upravičeno, kakšno neupravičeno. Ampak danes govorimo tukaj, gospe in gospodje, o tem, kar imate, to je 10,5 milijarde, in govorimo o tem, da vam prihodki iz dohodnine rastejo približno 6 % na leto, glede na prejšnje leto, da rastejo prihodki iz davka na dodano vrednost. Če ne drugega, ljudje si zaslužijo, da tisto, česar niso dobili takrat, ko je bila kriza, ko smo sprejemali Zujf, da danes dobijo neko nadomestilo preko dohodnine ali preko tega, da bodo imeli zagotovljeno večjo kvaliteto storitev preko občin. Ampak vi tega na naredite. 2,5 milijarde – jaz ne vem, kje se to izgubi? Malo v večji administraciji, malo v povečevanju zaposlenosti. Imamo še en paradoks v tej državi, da se poveča denar za socialne prejemke in tako naprej, na drugi strani imamo pa paradoks, da imamo zmeraj manj nezaposlenih, pa navsezadnje vedno večjo blaginjo. Predvsem nezaposlenih je zmeraj manj, na drugi strani imamo pa odhodke zmeraj večje. Pa dajte se enkrat vprašat, zakaj je to? Saj to je nelogično, no. Saj to je nelogično. Ne rečem, da so v krizi večji odhodki za socialne namene, zdaj je pa to nelogično, čisto, brez kakršnekoli, bom rekel, ideološke ali kakršnekoli svetovno nazorske adreme je to popolnoma nelogično, to ne gre skupaj. S tega zornega kota, veste, so ti ukrepi, ki jih vi dejansko predlagate, enostavno prešibki, premajhni, niti niso v dovoljšnji meri za ljudi. To so pač bolj ali manj neke drobtinice. Drugo, še enkrat dajem vprašanje Vladi: Ali ste dogovorjeni z socialnimi partnerji oziroma z delodajalci, da ne bodo zniževal plač? Ker če bodo zniževali bruto plače, potem bo vse to, kar vi govorite – jaz nisem nič omenjal, koliko bo kdo dobil več, eni preveč, kakorkoli –šlo enostavno po vodi, ker se bodo, če se bo znižala bruto plača enemu delavcu oziroma delavki v Sloveniji zaradi tega zakona, ker bo delodajalec zmanjševal stroške in bo dobil delavec isto plačo kot prej, bo pač znižal bruto. Ali se je Vlada dogovorila z socialnimi partnerji oziroma z delodajalci, da zaradi tega zakona ne bodo zniževal bruto plač? To se naredi, če hočete povečati neto plače delavcev. To je matematika, tukaj ni to, kaj si kdo misli. Tako kot pri progresivni lestvici ni, kaj si kdo misli, lahko potem seveda nekdo izvede neke ideološke akrobacije, kako nekdo dobi samo za žemljo, drug dobi pa BMW, ampak to je pač progresija. Matematika je eksaktna veda. Lahko pa potem telovadite in tako naprej, kar je seveda po mojem osebnem mnenju nesmiselno, ker če imamo progresivno lestvico, potem imamo pač progresivno lestvico. Lahko imamo pa enotno, če želite, po tisti bi bilo pa še manj sociale. S tega zornega kota jaz predlagam, da še enkrat razmislite, spoštovana koalicija, glede predloga Slovenske demokratske stranke, ki dejansko povečuje neto prejemke za ljudi ob tem, da se bruto ne zmanjša. To je enostavno pravičen ukrep. Nepravično pa je pri tem zakonu, da pa na drugi strani vi povečujete davčno osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb pri espejih, za tako imenovan dohodek pri kmetih in seveda tudi pri pravnih osebah. In to na, jaz sem to že omenil, davčno zelo primitiven način, da enostavno porežete vse olajšave za raziskave, za razvoj, za investicije in tako naprej, jih enostavno porežemo. Ker zdaj govorimo o dohodnini, bom pač govoril o espejih, pa kmetih, velja pa isto pri davku od dohodkov pravnih oseb. To je pa netransparentno, če želite. Vi seveda dobite učinek 7 % ampak, naj bi ga dobil. Bomo videl, kaj boste dobil. Na ta način se to ne dela, gospe in gospodje. Pojdite zmanjševat olajšave, da ne bo več 100 % za raziskave in razvoj, ampak, ne vem, 75. To je transparenten način. In mene zanima sedaj, kako bodo davčne napovedi izgledale. In seveda to vi naredite sredi leta, ko so podjetja že vodila določeno politiko glede investiranja v raziskave in razvoj in tako naprej. In jih bo seveda to potem za nazaj enostavno udarilo po žepu. Poglejte, tudi to ni fer. Že zaradi tega se bojim, da bo kdo odšel. Mi smo sredi leta. Morajo napovedovati v začetku naslednjega leta, ne vem, februarja, marca morajo napovedovati te dohodke, ampak poslovanje teče od 1. 1. 2019 za podjetja do 31. 12. 2019. S tega zornega kota se vi zelo mačehovsko obnašate do tistih, ki dajejo delo. Ki dajejo delo. In ti so v Sloveniji premalo spoštovani. Tudi zaradi tega, ker govorite, kako so najbogatejši pa kapital pa gor pa dol. Ampak tisti dajejo delo tistim, da lahko preživijo, da živijo bolje in tako naprej. S tega zornega kota tudi pri dohodnini, veste, to, da boste sedaj še kmete dodatno obdavčili pa espeje pa tako naprej, to dejansko ni popolnoma nič dobrega. Tukaj vi sedaj balansirate, na eni strani bomo dali malo bombončkov, na drugi strani bomo pa tam vse skupaj porezali. Jaz sem stališče že povedal. Mi smo seveda za to, in jaz osebno tudi, da delavci in zaposleni dobijo več. Na drugi strani pa kakršnokoli povečevanje davkov enostavno ni sprejemljivo.
Hvala lepa. Preden odpremo novo prijavo k razpravi, bomo počakali sekundo ali dve, da se v sistemu, ki meri čas, odpravijo manjše tehnične težave. Smo že? Hvala lepa. Sedaj pa odpiram prijavo za razpravo. Prosim, prijavite se vsi, ki želite razpravljati. Imamo 12 prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo Jože Lenart, pripravi pa se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Malo me je kolega Šircelj spodbudil, da sem se še enkrat prijavil k razpravi. Seveda, delati sedaj tragikomičnost iz tega, kaj je vladna koalicija pripravila, ta paket, se mi zdi malo čudno. Če nič ne bi pripravili bi bila še večja kritika, da ta vlada tako nič ne naredi. To so dejstva oziroma podobno ste nam že po svoje očitali. Ko pa kaj narediš, je pa za vas vedno vse narobe. To težko sprejemam. To, da je s tem davkom od dohodka pravnih oseb vse narobe, in vem, da bo kapital potem bežal in kaj si bodo mislili sredi leta, to se mi zdi malo čudno in ne znam si tega predstavljati, zakaj bi bilo tako strašno. Mene bolj skrbi za tista podjetja pri nas tista z visoko delovno intenzivnostjo, ki ustvarjajo zelo nizko dodano vrednost. Ta podjetja me skrbijo zaradi tega, ker smo v Evropi, ne zato, da jim želimo slabo. Ker trg uravnava, predvsem trg uravnava marsikaj. Tudi same plače in vse ostalo, kako bodo podjetniki plačevali delavce, uravnava trg, ne toliko politika, nikakor ne. Mi smo postavili samo tisto spodnjo mejo, da pokažemo, o tem, kar ste tudi govorili, da dvignemo prag revščine. Z minimalno plačo smo sigurno dosegli ta cilj. Vse ostalo bo uravnaval trg kapitala, trg dela, davčno okolje in vse ostalo, seveda delno na to tudi vplival. Ta 7 % davek je bil predlagan z občutkom in ne pozabimo, da je gospodarstvo cel ta paket sprejelo pozitivno. In ne vem, zakaj zdaj delamo iz tega tragikomičnost, kaj se bo vse porušilo. Gospodarstvo temu sledi in pritrjuje. Res pa je, da so delovno intenzivne panoge pod pritiskom, tam so tudi najnižje plače in ta proces bo šel pri nas v Sloveniji dalje. Tako kot je padla Mura, kot je padel PIK Maribor, kot je padla Polzela, še kakšna obutvena industrija tudi lesna industrija, se bomo mogli še marsikaterih dejavnosti tu v Sloveniji, ker smo v Evropi, odpovedati. To je dejstvo. Ampak ta cilj, ki ga je namenilo gospodarstvo, da želimo doseči dodano vrednost na 60 tisoč evrov, to je tista prava pot. Ampak tega ne bomo dosegli z obstoječimi dejavnostmi, ki jih zdaj izvajamo, ampak moramo na tem področju veliko napraviti na prestrukturiranju, to se pravi, da vlagamo v tiste visokotehnološke dejavnosti, ki prinašajo potem višje dodane vrednosti. Poznamo, samo primer, Krka ustvarja 120, 130 tisoč dodane vrednosti na zaposlenega. Ali se zavedamo, kakšni davki prihajajo potem tu v davčno blagajno? Zelo veliki. Na drugi strani pa, malo mi je nerodno to govoriti, Gorenje. Kaj menimo, koliko ustvarja Gorenje dodane vrednosti? Malo čez 30 tisoč. Ali se zavedamo te nevarnosti, da bo praktično Gorenje s 6 tisoč zaposlenimi zelo težko preživelo in da mora biti na trgu še bolj konkurenčno. In zato tudi ta lestvica, katerim ljudem omogočamo, da dobijo več, da ostanejo tu in da bo to okolje tudi za njih boljše. Govorite, da ljudem nismo dali nič. Ne vem, ali ste kar preslišali prej, ko so bila poročila? Bom še zdaj enkrat ponovil. Odpravili smo ukrepe iz tistih obdobjih, ko je bilo treba varčevati. Povišalo se je porodniško nadomestilo. Dodatek za velike družine je postal univerzalen, ni več omejitev in ga prejmejo vse velike družine s tremi ali več otroki. Otroški dodatki so višji, kar na letni ravni pomeni okoli 200 milijonov evrov. Državne štipendije so višje in dobilo jih bo več upravičencev. Denarna socialna pomoč je v višini 402 evra in je namenjena vsem tistim, ki zaradi različnih razlogov nimajo dovolj sredstev za preživetje. Ali ponovimo spet, kaj so dobili upokojenci in kaj jim še sledi? Ali še vedno trdite, da za ljudi nismo poskrbeli? Mi smo poskrbeli s prvim ukrepom regresa, ki bi lahko bil že v prejšnjih vladah. To je tak preprost ukrep, ko daš ljudem nekaj in tu nihče ni nič izgubil, ampak dobili so pa zaposleni, to je dejstvo. In še enkrat. Minimalna plača je ogledalo domačemu in tujemu kapitalu, da plačamo ljudi v nekih višini, kjer se da preživeti. Res je, tudi z minimalno plačo je težko preživeti, se strinjamo in zato si želimo, da bomo dvignili povprečno dodano vrednost v Sloveniji na 60 tisoč, takrat nam bo vsem bolje. Ampak ne smemo pa pustiti potem te lestvice tako nizko, kot je bila prej. Dvigniti moramo od 700 verjetno še naprej, saj je ta količnik tudi postavljen, da ne bo zaostajal. S tem smo postavili zelo dobre kriterije, da to davčno okolje ni dobro samo za bogate, kot nekateri trdijo, ampak skrbimo predvsem za tisti razred, ki težje preživi. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Šircelj. Izvolite.
Izgleda, da sem bil od gospoda Lenarta narobe razumljen. Prvič, zdaj malo citiram, sem si napisal, kaj je rekel. Jaz nisem rekel, da je vse narobe. Vi ste rekli, da sem jaz rekel, da je vse narobe. In drugo, da za ljudi niste poskrbeli. Za ljudi niste dovolj poskrbeli zaradi tega, ker ne dajete občinam več denarja, da bi ljudje tam dejansko sami izkoristili boljšo kvaliteto življenja. Nisem rekel, da je vse narobe v Zakonu o dohodnini, rekel sem, da je narobe to, da povečujete davek za kmete in za samostojne podjetnike. In to sem zelo natančno obrazložil. Samo tako, da ne bi zdaj slučajno bilo, da sem jaz rekel. Tega jaz dejansko nisem rekel. Sem si pa napisal, kaj ste vi rekli: »Vse je narobe in da za ljudi niste poskrbeli.« Premalo ste poskrbeli. In strinjam se s tistim, ki je rekel, boljše, da imajo ljudje več denarja pa država manj. Nekdo je celo rekel, da več imajo ljudje denarja in manj ga ima država, večja je stopnja demokracije. Mislim, ne vem pa, kdo je to rekel.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Marko Bandelli, pripravi pa se gospod Jani Prednik.
Hvala, predsedujoča. Jaz bi začel s tem, da bi lahko rekel, da vsi v Sloveniji imamo iste možnosti, vsi. Vsak ima možnost realizacije, ker zakon je enak pred vsemi in možnosti so popolnoma enake za vse. Zdaj tukaj pa delimo tiste ljudi, ki so sposobni, ustvarjalni, uspešni, iniciativni, vizionarji, in pa tiste ljudi, ki čakajo, upajo, želijo, protestirajo, si mislijo, da morajo dobiti od države vse, da mora biti za njih vse preskrbljeno, to je pa druga plat. Zato smo tudi tukaj v parlamentu, če bi tako rekel, razdeljeni z desne proti levi. Eni, ki razmišljajo, da bi vse dali, eni, da preveč vzamemo kot država – da bom rekel drugačne izraze, da bom bolj eleganten. Ampak dejstvo je v tem trenutku, da je ta davčna reforma prvi pravi korak za razbremenitev davkov. To je osnova tega. Pa nismo mi rekli, da se bomo tukaj ustavili. Kdo je to rekel? Kolikokrat sem slišal in vsi smo ponovili v naših stališčih, točno povedali, da naj bo to prvi korak. Prvi korak naj bo. Ne, ne. Levica: »Smo premalo klestili bogate.« Katere bogate? Kdo je bogat? Tisti, ki dobi 4 tisoč evrov. 4 tisoč evrov plače je za vas bogat? 4 tisoč evrov bi moral dobiti vsak človek, ki je naredil VII. stopnjo izobrazbe. To bi moralo biti pošteno v Sloveniji. Ampak ta ni bogat. Se pravi, tudi vi ste bogati, saj dobite toliko soldov, denarja, plače. Se štejete med bogate? Jaz se s tako plačo, ki jo dobim v parlamentu, lahko počutim dobro. Kako, da ne? Privilegiran napram tistim, ki nimajo te možnosti. Privilegiran, ne pa bogat. Od dobre plače do bogate plače, do bogatega človeka je eno morje. Bogati so druga stvar. In prav tiste, zdaj smo z novo reformo, mislimo vsaj, da jih bomo obdavčili na osebnem dohodku 50 %, tudi to je ena lestvica, ki je nima nobeden v Evropi. Mi moramo imeti tudi 50, škoda, ker si niste izmislili 75 še. Tako da bomo res izgubili vse možnosti, kar jih imamo tukaj v Sloveniji. Jaz razumem, da bi na en način radi bili, jaz bom zdaj uporabljal izraz, robini hoodi. Poznate tisto, poberemo bogatemu, damo revežu? Samo tisti, ki ima malo več, je tudi ustvaril določene reči in tudi da določene reči. Izredno dobra analiza kolegice Lidije Mirnik, izredno dobra. Pa bi bila za ponoviti še enkrat. Tisti, ki dobi več, tudi ogromno več da za vse. Kar je tudi prav, vsi se strinjamo. Vsi se strinjamo. Več kot dobiš, je tudi prav, da več daš. Saj proporcionalno mora to biti narejeno tako. Ampak enkrat se je treba s to zadevo tudi ustaviti. 5 % ste omenili prej, sem razbral, 5 % jih je pač takih, ki zaslužijo malo bolje, ampak tudi ogromno več dajo tej državi. Podjetniki, direktorji podjetij – pomeni, da so sposobni, takih ljudi rabimo čim več na našem terenu. Dajmo jih še bolj obremeniti, se pravi, bomo pa res izgubili tisti pravi, pravi vrh naše pameti, možganov. Tu bo beg. To bo nastalo, če bomo mi delali na tak način, kakor si vi mislite. Po drugi strani, se opravičujem, je pa Nova Slovenija, ki omenja, kolega Tonin, da bi določeni morali biti nedotakljivi. Zakaj pa? Prej mi je kolega prinesel, na seji Odbora za finance, mislim, da sem pokazal, mislim, da sem prebral na hitro, 20 ali 25 prvih podjetij, ki davek iz dobička plačuje nič, efektivna davčna stopnja nič. In te bi vi zaščitili?! To se pravi, da nekaj tukaj ne funkcionira, res, kot je rekel kolega Šircelj, v tej državi. Ampak ne to, kar je on omenil, ker se ne strinjam z njim, ampak ne funkcionira, ker imamo popolnoma drugačno razmišljanje o življenju tukaj v naši državi. Z enega konca bi pobrali vse vsakomur, na drugem konca pa bi še pustili določene reči in jih še razbremenili tistega, česar jih ne bi bilo treba razbremeniti. O meni je Reporter tudi nekaj pisal, da sem še vedno vezan kot podjetnik, sem samo lastnik, jaz nisem nič notri, da javno povem, ampak glede tega tudi pogledam poslovanje, kako dela. Če Reporter ima svoje delnice, pa ja gleda vsak dan, koliko so vredne njegove delnice, če je že kupil v kakšnem skladu kakšno reč, ali pusti, kar tam, če tako govorimo. Normalno, da vsak gleda za te stvari. V glavnem, tukaj je tistih 20, 25 podjetij, ki ustvari dobička, neto dobička na leto 260 milijonov, neto. Jaz sem vzel samo tiste, ki imajo davek iz dobička nič. Poglejmo tudi tiste, ki ustvarijo dobičke. 13 milijonov evrov čisti poslovi zid in plača davka od tega 108 tisoč evrov. Zdaj vi meni povejte, če je prav, da takim, če so te firme, ali je prav, da dajo več v državno blagajno, v našo finančno blagajno. Jaz mislim, da je prav. Tudi kmeti in ti obrtniki in vse, kar je treba, tudi jaz sem obrtnik, imaš možnost olajšave, režeš in narediš in napišeš in na koncu pride nula in ne plačaš nič. Vem, vsi smo naredili tako. Imaš potne stroške, malo imaš tistega, onega, tretjega in na koncu je nula. Je prav, da plačamo določeno davčno stopnjo. Zato zahtevamo mi ceste, javno šolstvo, bolnice, da pridem v parlament, da dobim prostor, kamor lahko grem. To je vse državna zadeva, ki mora od nekje priti noter, ne more biti drugače. Zato je davčna obremenitev tisto, pač cesar zahteva svoje, da tudi nudi svoje, in to mislim, da je tudi prav. Vse je slabo. Ni vse slabo. Jaz mislim in ponavljam še enkrat, po mojem razmišljanju je to prvi korak ni upam, da se tukaj po besedah ministra ne bomo ustavili, ampak bomo poskušali izboljšati to zadevo. En dan, če boste vi na vladi, boste izboljšali vi, če bomo mi naprej, bomo mi. Upam da bomo mi naprej, to bi bilo tudi pošteno. Moram pa povedati nekaj, tudi jaz se nisem strinjal z vsem, kar piše v tem, saj je normalno, da ima vsak svoje poglede, ampak potem moraš gledati glavno sliko tega vsega in izbrati tvojo pozicijo, kar je, zato smo tudi in bomo tudi podprli to zadevo, ki je. Na primer, stopnja dohodnine od dohodka oddajanja premoženja v najem s 25 % na 17 %, tukaj pa se mi ne zdi pošteno, ker tukaj zaustavljamo, morda lahko tudi zaustavimo proces gradnje tistih, ki investirajo v ta sektor in ki dajejo v najem. Ne bodo videli, kako bi rekel, stimulacije v investicijo v ta del nepremičnin. To je tudi ena možnost pa te obstaja. Tukaj sem bil malo skeptičen glede tega. Bom zaključil, da pustim še komu besedo naprej. Jaz vidim to mini davčno reformo – ne vem, kako naj bi imenoval ta novi zakon o dohodnini, o dohodkih, vse, kar je – s samo enim ciljem. Ta cilj je, da smo naredili vsaj nekaj, da bo ostalo državljanom, tistim, ki so zaposleni, malo več v žepu. Samo to. Slabo, dobro, malo, premalo, preveč za nekoga drugega – nima pomena, to je prvi korak. In jaz verjamem, da je to v tem trenutku pozitivno. Kakšen učinek bo? Tukaj je predviden učinek 50 milijonov, sem videl, 47, jaz sem izračunal okoli 56, približno. Še eno zadevo moramo vedeti o olajšavah in davčnem pritisku na podjetja. Največji prihodki od pravnih oseb prihajajo – od koga, gospod Šircelj, vi, ki ste strokovnjak? Od mikro in malih podjetij, ker tam ni toliko možnosti izkoriščanja vseh olajšav, ki jih država nudi. Mala in srednja podjetja so že tako na limitu, ne morejo si privoščiti, prvo kot prvo njihov sektor, če bi tako rekli, inovativnih ljudi, ne morejo zaposlovati teh ljudi. Ne morejo in tam je največja olajšava, kar je. Osnovna sredstva – bom zelo plastičen, da bi razumeli ljudje, ki nas gledajo po televiziji. En obrtnik lahko kupi, da gre v olajšavo – kaj? Viličarja, mostovno dvigalo, ne vem, katerokoli osnovno sredstvo, tudi to ne gre 100 %, gre samo delno v olajšavo, 40 % in tako naprej, od tistih 40 gre potem v olajšavo, ampak ne bom šel v detajle. Po novem ste še dodali katerakoli vozila euro 6, ampak to lahko kupi limitirano, lahko kupi enkrat, potem šest, sedem let ne kupi več. In tista efektivna lestvica, ki jo je omenila Levica prej, je čisto zavajanje ljudi. Tista efektivna lestvica pride v poštev za te, ti so tisti, ki znižujejo zadevo, ne ostali. Obrtniki so pošteni, plačajo. Pustimo, koliko so pošteni do plačila delavcev, koliko plačujejo, koliko so visoke plače v tistem podjetju, to je odvisno od tržišča, od trga, od gospodarstva samega, od tega je odvisno. Mi ne moremo diktirati, kot je rekel gospod Šircelj, če se je Vlada zmenila z gospodarstveniki, da ne bo znižala bruto. Kako? Kako se bo Vlada to zmenila? Mislim, se opravičujem, ampak v tem smislu, nekdo, ki ima podjetje, se bo sam odločil, bolje ko mu gre, več bo dal delavcu, saj največje bogastvo v katerikoli firmi je delovna sila. Tega se moramo zavedati, to je največje bogastvo, ne stroji, delovna sila. In za te moramo delati. In za te, mislim, je tudi ta zadeva zdaj tu dober začetek, tako bom rekel, dober začetek. Hvala lepa, podpredsednica.
Hvala lepa. Gospod Šircelj ima repliko. Izvolite.
Ja, gospod Bandelli mi je dal vprašanje in moram pojasniti, da ne bo narobe razumljeno. Popolnoma se zavedam tega, da ne more vlada diktirati plač v gospodarstvu, da je to izključno stvar delodajalcev in delojemalcev in seveda kolektivnih pogodb, ki po mojem vedenju ali pa informacijah ne delujejo najbolj optimalno. Gre pa za to, spoštovani kolega, da vlada lahko v okviru Ekonomsko-socialnega sveta pozove delodajalce, da tega ne naredijo, gre v bistvu za poziv, ne za diktat. To pa vlada to lahko naredi in to je bilo mišljeno, ko sem jaz govoril o tem, da je treba ta dogovor ali pa ta poziv narediti zaradi tega, da bodo delavci oziroma zaposleni dejansko imeli več. O tem pozivu govorim. In ker je vlada partner na Ekonomsko-socialnem svetu, tam so tudi delodajalci, je to možno. Seveda pa trg določa ceno dela, s tem se pa oba strinjava.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Prednik, pripravi naj se gospa Lidija Ivanuša.
Podpredsednica, najlepša hvala. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Že ničkolikokrat sem začel svojo razpravo na enak način, kot jo bom sedaj, in sicer da se načeloma vsi strinjamo, da imamo v tej državi preobremenjene plače, od tega pola do tistega, ne strinjamo pa se, da imamo kapital premalo obremenjen. Na tej strani se strinjamo, bolj ko gremo po dvorani proti desni, manj je strinjanja pri tej trditvi, da je kapital premalo obremenjen. Nekateri smo od tega ali pa ste od tega davčnega paketa pričakovali več, nekateri manj. Jaz lahko rečem, da tako jaz kot tudi stranka SD smo pričakovali sicer nekoliko več, vendar pa kljub vsemu ocenjujemo, da je po dolgih letih le narejen nek korak v pravo smer. Minister je večkrat ponovil, da se davčne reforme oziroma ta mini davčna reforma, kakorkoli že, delajo daljše obdobje, da se ne dela na horuk, ne dela se iz danes na jutri in tudi ta davčna reforma, pod narekovajih, se dela že nekaj časa. Prvi korak je bil storjen z popolno razbremenitvijo regresa in zaradi te popolne razbremenitve regresa je kar 700 tisoč delavcev in zaposlenih prejelo višji regres. To jaz ocenjujem, da je bil prvi tak korak. S tem paketom zakonov, ki jih sprejemamo pa danes, pa se dviguje tudi dejanska, sicer ne za veliko, ampak se dviguje dejanska obdavčitev kapitalskih dobičkov, hkrati pa na nek način razbremenjujemo dohodke iz dela. Znotraj koalicije je bilo tudi doseženo neko soglasje, da se najprej predlagani predlog popravi tako, da se zgornja meja za vstop v peti dohodninski razred iz 80 tisoč evrov zniža na 72 tisoč evrov. S tem bomo preprečili nepravične razbremenitve pri tistih z visokimi plačami, to so tisti, ki presegajo petkratnik povprečnih plač. Na žalost, koalicija tu ni sprejela predloga Socialnih demokratov, da bi podoben ukrep uveljavili tudi pri četrtem dohodninskem razredu. Socialni demokrati smo v koaliciji tudi predlagali, da pri obdavčitvi kapitalskih dobičkov in oddajanju premoženja namesto splošnega dviga enotne davčne stopnje uveljavimo progresivno lestvico za obdavčitev kapitalskih dohodkov v štirih razredih. Kaj bi s to rešitvijo dosegli? Razbremenili bi male lastnike nepremičnin in male delničarje, povečali pa bi obremenitev tistih, katerih kapitalski dobički presegajo okvirno 8 tisoč evrov letno. Na žalost tu soglasje ni bilo doseženo, ampak kot sem rekel na začetku, je minister večkrat ponovil, da davčne reforme trajajo več let in tudi nekako preko pogovora smo prišli do tega, da se bomo tudi teh vprašanj morda že v prihodnjem letu lotili. Na tem mestu moramo opozoriti na dejstvo, da smo lani spremenili Zakon o minimalni plači. S 1. 1. 2020 bodo tisti, ki prejemajo minimalno plačo, prejeli višjo minimalno plačo. In če mi ne bomo sprejeli sedaj te spremenjene dohodninske lestvice, bo tisti denar več, ko ga bodo delavci dobili, na koncu leta država pobrala. Se moramo vprašat, če nam je bil to cilj ali nam je bil cilj, da delavcu ostane več. Verjetno slednje. Vesel sem jaz, vesela je stranka, da je tudi zaradi pritiska SD razširjena dodatna davčna olajšava, ki slabše plačanim dodatno znižuje davčno osnovo in s tem davek, kar pomeni, da prejemniki dohodkov do minimalne plače sploh ne bodo plačevali dohodnine. Kljub temu da je polemika okrog srednjega razreda, je tudi moje osebno mnenje, da je bil največje razbremenitve deležen prav srednji razred, saj se je najpomembnejša sprememba obdavčitve zaposlenih in delavcev z letno davčno osnovo zgodila med 8 tisoč 500 in 25, to se pravi, da smo zgornjo mejo premaknili iz 20 tisoč na 25 tisoč. Na koncu je potrebno opozoriti, kar je bilo tudi večkrat že opozorjeno, da samo z davčno politiko ne moremo reševati problema nizkih plač. To je izziv za plačno politiko in kolektivne pogodbe so tiste, ki lahko dosežejo boljše plače in tudi boljše delovne pogoje. To se pravi, samo z davki mi plač pač ne moremo urejati. Glede na vse povedano tako zdaj kot tudi na odboru bom sam ta paket davčnih zakonov podprl. Seveda se tudi v SD zavedamo, da učinki niso fiskalno nevtralni, kar pomeni, da se, pod narekovaji, dela minus v državnem proračunu. Zato je na tem mestu treba poudariti, da se ta izpad nikakor ne sme nadomestiti z rezi v socialno ali pa v razvojno politiko. Kot rečeno, sam bom vse štiri zakone podprl.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Lidija Ivanuša, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Pri tej zadevi bi jaz izpostavila samo eno stvar. Ena politična opcija zagovarja nižje davke, za kar sem načeloma tudi sama. Druga je pa proti razbremenitvi davkov. Takšno stališče lahko razumem z vidika ohranjanja proračunskih sredstev. Moj predlog je, da se enkrat končno nehamo ukvarjati s tem zakonom o dohodnini, ker ne verjamem, da bi s spremembami dohodnine tako zelo izboljšali standard našim ljudem. Kar se tiče delavcev in delodajalcev, pa naj višine primernih dohodkov urejajo sami. In se tukaj strinjam s kolegom Bandellijem do potankosti. Zelo krivično se mi pa zdi, da vsakdo, ki pa ima 2 tisoč evrov plače, je pa že bogat in mu je treba po hitrem oklestiti ta znesek do minimalca. Pa vam povem, kar verjetno veste tudi sami, da je za tako plačo treba v gospodarstvu trdo delati in si tako plačo pošteno zaslužiti. In tukaj jaz ne vidim nobenega problema, koga to moti, da človek dobi plačilo za svoje opravljeno delo. Lahko pa rečem in tudi vem, da človek za tak denar ne dela samo osem ur na dan, ampak kar precej več. Lahko pa neha delati in gre na zavod za zaposlovanje, mogoče bo komu v Sloveniji to bolj všeč. Ne moremo pa vsakega, ki zasluži 5 evrov več od povprečne plače, obdavčiti do te mere, da bo njegov dohodek primerljiv s tistim, ki dela manj oziroma slabše. Neke razlike morajo biti med dobrim in slabim delom. Prav je, da se dobro delo nagradi z višjo plačo, ampak ne v tem smislu, da ti potem država od tega pobere polovico trdo zasluženega denarja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jože Tanko, pripravi naj se gospod Blaž Pavlin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej malo kritike ministru. Prišel je v Državni zbor, ex cathedra odpredaval, predstavil pet zakonov in odšel. Če je to davčna reforma, ki je temelj vladne davčne reforme, potem bi pričakoval, da si bo minister vzel čas za poslance Državnega zbora in tukaj tudi komentiral posamezne izjave. Tukaj je gospa državna sekretarka, Vlada se v razpravo ne spušča, ne komentira, ne pojasnjuje, in dejansko to izgleda, kot da gre za diskusijo ali pa obračun med poslanskimi skupinami. Nekorektno je to. Nekorektno. Moram reči, da se mi zdi to pod nivojem in ne predstavlja to spoštovanje Državnega zbora, ampak enostavno omalovažuje vse poslance Državnega zbora. Drugo kar je, spoštovani kolegi poslanci in Vlada, po kriterijih, po katerih je ta paket vložen, sploh ne bi smel biti na seji Državnega zbora, ker vi za vsak zakon, ki ga mi vložimo s področja davkov, napišete, da ni celovit, ni sistemski in ne predvideva nobenih protiučinkov ali ni davčno nevtralen. Ta davčna reforma tukaj ni davčno nevtralna. Ima eno veliko luknjo, ki se ji reče davčna izterjava, ki se bo zgodila ali pa se ne bo zgodila. Tako je bilo predstavljeno in to tudi stoji. Ker na eni strani imamo učinke dohodnine, dohodninskega dela in na drugi strani imamo en del prerazporeditev na druge plačnike davkov v tej državi, vmes je pa ena 60, 70 milijonska luknja, ki se bo pokrila, kakor se bo pokrila. S tega vidika tudi proračun, lahko še tako čakate, ni zaprt. Ni zaprt. Če bi se šli neko resno davčno reformo, potem bi ta sistem spustili na obeh delih plačnikov davkov v proračun. To se pravi, na dohodninskem delu in tudi na tistem drugem delu, ki zadeva, ne vem, gospodarstvo. To bi bilo, če se tam spusti na vsaki strani za nek znesek, 200, 300 milijonov na vsaki strani, potem bi lahko govorili o tem, da govorimo o davčni reformi. To pa je projekt prerazporeditve bremen. Tega drugega termina v bistvu za to, ker ste prinesli v Državni zbor, niti ni možno uporabiti. Projekt prerazporeditve bremen iz ene skupine, ki se ji reče državljani, davkoplačevalci, na tisto skupino, ki se ji reče gospodarstvo, mali podjetniki, kmetje. Nobenih drugih stvari v tej reformi niste naredili. Rad bi vas spomnil, da je to jamranje, da se ne da več storiti, zelo za lase privlečeno. Kolega Šircelj pa že prej kolega Pogačnik sta povedala, da se je v petih letih davčni del proračuna povečal v znesku 2 tisoč 500 milijonov evrov, 2,5 milijardi evrov, in od tega vsega povišanja ste za investicije v tem času namenili samo 81 milijonov evrov več. To se pravi, več kot 2,5 milijardi je ostalo v proračunu za druge namene, ne za investicije. Ni šlo za šole, ni šlo za ceste, ni šlo za igrišča, za športne dvorane, za zdravstvene domove, za klinike, če hočete in tako naprej. Za nič od tega ni šlo. In v petih letih, od 2014 naprej, je ostalo neznano kje 2,5 milijarde evrov. In sedaj se tukaj pogovarjamo o davčni razbremenitvi ljudi za 130, 138, 140 milijonov evrov. Za manj kot 5 % več pobranega denarja v proračun v petih letih. Mi pa bomo od tega 5 % potem namenili za davčno razbremenitev. Se vam to zdi logično? Se vam zdi to logično, da je to tako? Pa naj gre za Levico, SD, Desus, LMŠ, SMC, SAB, SNS. Je to logično, da gre manj kot 5 % denarja, ki se je v tem času pobral od davkov, za davčno razbremenitev ob tem, da se ni skoraj praktično nič od teh 2,5 milijardi, 2 milijardi 570 investiralo več, ampak se je razfrčkalo za raznorazne zadeve. Podatki obstajajo, lahko naredite primerjave med leto 2014 in 2019 ali 2020 po investicijskih odhodkih. Boste lahko naredili neposredno primerjavo. Denar je nekam poniknil. Če gledamo, kam je ta denar poniknil. Vsak teden se zgodi neko poročilo Računskega sodišča ali objava v medijih, kjer je šlo milijone evrov za tako imenovano razbijanje stereotipov o starejših, o negi na domu, o migrantih, o ne vem kom. Cel kup denarja, ki se je natekel v proračun, se ga je na lahko razmetalo za neke kvazi projekte, fiktivne projekte in tako naprej. Poročilo Računskega sodišča poznate. V petih letih je bilo 74,5 milijona evrov namenjenih za študije o dolgotrajni oskrbi. Če se je toliko denarja namenilo, to se pravi, s proračuni odredilo in se ni za te namene porabilo, pomeni, da se je to prerazporedilo za neke druge zadeve. Prerazporedilo za neke druge zadeve, ki jih morda celo v proračunu ni bilo, in za porabnike, ki jih celo v proračunu ni bilo. Ne za razpise, ampak ne vem zakaj. Zanimivo, da je o teh stvareh v tem državnem zboru nemogoče speljati neko pametno razpravo. To, da bi koalicija pogledala malo vase, preverila delovanje svojih ministrov, prečekirala, kaj počnejo in kam mečejo denar, tega v tem državnem zboru, v tem mandatu in niti v prejšnjih od leta 2014 naprej nismo doživeli. In tudi ne bomo v tem mandatu, tudi če bomo to zadevo sprožili. Tisoč izgovorov, zakaj se do neke stvari ne pristopi in zakaj kaj ni možno. Tisoč izgovorov. Danes je v Financah poročilo o vpletenosti ene iz ministric te vlade v neke kvazi študije o razbijanju stereotipov o starejših. Govori se celo, da so šla plačila mimo študij, mimo ne vem kaj, keš plačila so tekla takole pod roko, očitno. Ni čudno, da je potem predvčerajšnjim ministrica s poslanskih vprašanj pobegnila, ker so zaslutili najbrž, da bo to objavljeno. Gospod Erjavec je ravno tako pobegnil, ga ni bilo na koncu več, čeprav ni bil odjavljen na točki odgovori na vprašanja poslancev. Glejte, na tak način ta zadeva funkcionira, tukaj pa se ukvarjamo z nekim drobižem, ki naj bi ga nekomu blagovoljno Vlada odstopila. Blagovoljno. To je dobro srce Vlade, da je nekaj ljudem tudi dala. Pobrala je 2,5 milijardi več, dala bo pa 130 milijonov, 5 %. Da vam dam še eno primerjavo. Denarna socialna pomoč je na predlog Levice, mislim da, 402 evra ta trenutek. Drži? Drži. To pomeni, da je denarna socialna pomoč, to je mesečno, na letni ravni znese to 4 tisoč 824 evrov. Olajšava, splošna olajšava je 3 tisoč 502 evra. Se pravi več kot tisoč 300 evrov so v slabšem tisti, ki zaslužijo nekaj več, kot je splošna olajšava, in plačujejo dohodnino. Ta olajšava je izvzeta iz dohodnine, iz dohodninske obremenitve. A si predstavljate rešitev, ki jo je Vlada prinesla v Državni zbor? Tisti, ki dobi iz proračuna državno socialno pomoč, 402 evra, to se pravi 4 tisoč 800 evrov na leto in je to neobdavčeno, ne plačuje dohodnine, tisti, ki pa presega 3 tisoč 500 evrov in je zaposlen part-time ali kakorkoli, bo pa plačal dohodnino. Tisoč 300 evrov bo manj zaslužil od tega, ki dobi socialno pomoč, pa bo plačal dohodnino, ta je pa ne bo. A veste, če se vi lotevate delati reforme na tak način, da ne znate niti potegniti linijo na spodnji ravni, od kje naprej in kaj pade notri v dohodninski sistem, potem delate hudo narobe. Taka reforma se ne more zgoditi, če se v neki državi logično razmišlja. 4 tisoč 800 evrov socialne podpore je neobdavčene, vse kar je pa nad 3 tisoč 500 evrov splošne olajšave, je pa obdavčeno. To je nemogoče. Težko pohvalim nekoga, ki je to delal in je to spregledal. Taka izjema v dohodninskem sistemu je neobičajna, da ne rečem, da ta, ki dobiva denarno socialno pomoč, ima tudi 100, 150 evrov več mesečnega prihodka kot, recimo, kmet, ki je kmečki zavarovanec, ali pa nekdo, ki se je upokojil pri 40 letih delovne dobe. 70 tisoč je takih ljudi. Ampak tisti bodo nad 3 tisoč 500 evrov v sistemu obdavčitve, ti pa ne bodo. Na tak način ne morete sistemsko reševati ne dohodnine ne sociale, kogarkoli v tej državi, ne morete, ne da se. Ker tako čudne izjeme, kot ste jih zdajle s tem predvideli, je nemogoče zagovarjati in jih je tudi težko spregledati. Težko jih je spregledati, če to mi opazimo, ki se nismo z dohodnino niti s socialo ali s pokojninami specialno nikoli ukvarjali, potem bi moral kakšen strokovnjak, ki jih imate znotraj socialne sfere, sindikalne sfere ministrstvu, to opazite. Če se to dela pošteno. Ampak očitno ta reforma ima izjeme. Ni mi jasno zakaj, ampak ima jih. In to gromozansko razliko v splošni olajšavi, za enega 4 tisoč 800, za drugega pa 3 tisoč 500. Ko govorite o tem, kje so viri. V zdravstveni blagajni po informacijah ali po zapisih, ki se pojavljajo na družbenih omrežjih, ponikne dnevno en milijon evrov, 400 milijonov približno na leto. Edini pripomoček oziroma edini material v zdravstvu, ki se je pocenil, je tisti, ki ga je preiskovala preiskovalna komisija v prejšnjem mandatu, tam so cene padle za štirikrat. 2 milijona, 2,5 milijona se je ta material pocenil. Pri ostalih 20 tisoč materialnih v zdravstvu se ni zgodilo nič. Minister je napisal eno prijazno pismo dobaviteljem zdravil, opreme, pripomočkov in s tem se je končalo. Zdaj pa sprašujem, ker je najbrž to model, kako zadeva funkcionira. Ali je treba za vsakega od teh 20 tisoč izdelkov ustanoviti preiskovalno komisijo, da se bo karkoli premaknilo? Se je treba tako lotiti tega projekta zniževanja cen v zdravstvu? Zavarovalnica to plačuje. Ampak zaradi tega, ker gre 400 milijonov evrov letno po formuli, ki se je ugotovila pri preiskavi žilnih opornic, ven, pomeni to, da so prispevki za ZZZS ob istem stanju, kot je sedaj, 10 % previsok. Pa je sistem varčevanja. Za isto, kar se zdaj počne, če bi cene znižali na dobaviteljski stranki po kriterijih preiskovalne komisije – in verjamem, da več ali manj vse tako funkcionira, ker če greste pogledati, koliko so določeni preparati zdravila v Avstriji, na Hrvaškem, v Bosni, boste najbrž to tudi ugotovili, je to to. Niti enega evra ni potrebno dati v izboljšavo zdravstvenega sistema, dokler se to ne uredi. Ker se bo iz 4, [[…]]ne vem koliko, faktor povečal na 5. V tem sistemu se ni storilo popolnoma nič. Minister Šabeder razlaga, kaj vse statistike popravljajo, ugotavljajo, ne vem, take in drugačne čakalne liste. Sistem teče dalje, čas se izgublja. Koalicija na tem področju ni sposobna storiti nič. Če pa kaj predlagamo, je pa to glavni problem v tej državi. Če se le da se blokira. To na tak način mora teči, druge možnosti in druge poti ni. Tisti, ki podpirate tak sistem delovanja, morate vedeti, da podpirate točno to – predrage storitve, predrage pripomočke, predrage preparate, previsoke obdavčitve tudi na strani zdravstvene zavarovalnice, verjetno nekaj podobnega pri pokojninskem sistemu in tako naprej in tako naprej, kjer se plačuje po raznih odredbah, podelitvah nagrad in tako naprej vse mogoče, izjemne pokojnine in tako naprej, vse se to plača od ne vem kje, pravite pa, da gre za solidarnost. Tisti, ki ima slabo penzijo, je solidaren s tistim, ki ima najvišjo penzijo. To je solidarnost. Ni obratna solidarnost, da bo tisti, ki ima privilegirano pokojnino, plačal za tistega, ki ima majhno, ampak je obratna solidarnost pri nas uvedena. To se pravi, tistih 70 % upokojencev, ki ima prenizke pokojnine, podpovprečne, pod mejo preživetja, pod 600, 700 evri, plačuje solidarno za tiste, ki prejemajo ne vem kakšne pokojnine, nad 2 tisoč evrov, solidarno plačujejo še ta dodatek. Ogromno denarja je, kot je že kolega Šircelj povedal, tudi v sistemu Evropske unije. Tam je najbrž problem sprožiti proces črpanja predvsem zaradi nadzorov, kontrol, vračil in penalov. Tam so najbrž vsi ti, ki menedžerirajo s proračunom, nekoliko bolj previdni, ker so to predrage stvari, če pride do ugotovitve kršitev. In tako naprej. Ob tem bi pa še povedal, da to, kar predlagamo s svojim amandmajem, je bistveno boljša rešitev od vladnega predloga. Bistveno boljša rešitev od vladnega predloga. Pri povprečni plači bi po našem predlogu dobil dohodninski zavezanec 720 evrov na leto, po vladnem predlogu pa 143. Pri dvakratniku povprečne plače dobiš po vladnem predlogu 636 evrov, po našem dvakrat toliko. V najvišjem razredu, tam pri šestkratniku plače, je pa naša lestvica olajšave bolj zaprta kot vladna, vladna več ponudi tistim slojem nad 80 tisoč evrov, nad šestkratnikom povprečne plače, kot naša. Če res želite stimulirati tudi tiste, ki jih je veliko in tudi veliko prispevajo, saj niso vsi izumi pa inovacije pa stroka samo nad petkratnikom povprečne plače, ampak so tudi nižje, marsikakšna inovacija se zgodi v podjetjih tudi na čisto obrtni ravni, rokodelski ravni, je prav, da tudi z lestvico, ki jo predlagamo, to popravimo, da dobi res veliko ljudi nek primeren davčni učinek, ne pa samo neka izbrana elita, ob vseh deformacijah, ki sem jih tudi prej naštel, kar zadeva splošno olajšavo in denarna socialna nadomestila ali prejemke. Skratka, logika je, da je pač treba zajeti praktično vse. Pa še nekaj. Če mi dobro razbremenimo te nižje razrede, do dvakratnika, trikratnika povprečne plače, bo šla več ali manj velika večina tega v potrošnjo. Tisti hip, ko razbremenjujete ljudi tam na petkratniku, šestkratniku povprečne plače, že zdaj ne gre v potrošnjo velika večina, bo šlo pa še manj, ker gre za nadstandardne zadeve, luksuz, potovanja v tujino, ki nimajo z nami popolnoma nič. Vsi ti, ki so pa do trikratnika povprečne plače, pa so tisti, ki bodo porabili več ali manj ves denar tukaj, za osebne zadeve, za investicije, za stanovanjski problem in tako naprej. Istočasno pa se bo ob tem, ko se ta dohodninski del tako naredi, bistveno zmanjšal tudi pritisk na socialne transferje. Istočasno. In če hočemo, da bo delo vrednota, moramo dati ljudem pri plači, ne pri socialnih subvencijah in tistih poračunih, do ne vem česa. Ljudje morajo zaslužiti pri plači. In če bodo dobili pri plači in ne bodo dobili pri subvencijah, potem bomo naredili tisti pravi preboj, o katerem je govoril tudi po predstavitvi reforme in že enkrat prej minister. To se pravi, delo se mora splačati. Socialni transfer je pa korektura, je popravek. Ne pa tako, kot si je zamislila Levica, da je pa standardna rešitev za vse mogoče zadeve socialni transfer. To je nemogoče in tudi nesprejemljivo. Vrste pred okenci uradnikov, in to dolge vrste pred okenci so značilne samo za neučinkovite sisteme. Tam, kjer so sistemi učinkoviti, kjer delujejo, kjer se da idejam prostor, tam je teh okenc strašno malo. Pridejo tisti, ki to potrebujejo, ne pa da je to potem neka posplošena zadeva in se vrstijo tam vsi, ne vem od kje pa navzdol, da te transferje koristijo. Predlagam, da ta naš amandma podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo gospod Blaž Pavlin, pripravi naj se gospod Luka Mesec. Izvolite.
Podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Vsekakor je pozitivno, da si je Vlada kot osnovni cilj sprememb na davčnem področju zadala povečanje konkurenčnosti gospodarstva, kot osnovni ukrep pa razbremenitev dohodnine tudi pri srednjem razredu in ne le pri najnižjih dohodkih, kot je bilo doslej običajno. Menim, da je to majhen korak v pozitivno smer, ki pa bi lahko bil še večji. Škoda je, da v to ni vključila tudi ukinitve krizne in začasne dohodninske stopnje 50 %, ki v proračun prinaša malo, je pa pomemben signal nekonkurenčnosti obdavčitve najbolj kvalificiranih zaposlenih in s tem tudi gospodarstva za največjo produktivnostjo. Verjetno se vsi strinjamo, da stopnja 50 %, ko ti država vzame 50 % dohodka, je res visoka. Za izboljšanje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva je nujno zagotoviti izboljšanje davčnih pogojev za delo visoko kvalificiranih oseb. Njihovo davčno breme je treba nekoliko bolj približati obremenitvam v konkurenčnih državah. Odstotek dajatev in prispevkov, ki jih zahteva država, se s povečanjem plač izjemno strmo veča. Takšna davčna ureditev gotovo otežuje zaposlovanje visoko kvalificiranih posameznikov, kar ima za posledico oviranje gospodarskega razvoja ter odseljevanje številnih sposobnih mladih Slovencev v tujino. Zaposleni si seveda želijo višji dohodek, vendar pa davčno ureditev, ki prinaša tako obsežno davčno obremenjevanje višjih plač, delodajalce neposredno spodbuja k izplačevanju nižjih dohodkov. To je tudi eden od razlogov, da Slovenija na področju produktivnosti za povprečjem Evropske unije zaostaja za okoli 20 %. Tukaj se bom dotaknil tudi amandmaja Nove Slovenije, s katerim predlagamo, da se meja najvišjega dohodninskega razreda določi na ravni 80 tisoč evrov. V skladu s tem amandmajem bi določbe 24. člena ostale enake, kot jih je predlagalo Ministrstvo za finance, in jih je Vlada s predlogom zakona poslala v Državni zbor. Predlog amandmaja bi vsaj v določeni meri razbremenil visoko kvalificirane in produktivne zavezance ter obenem nekoliko izboljšal konkurenčnost slovenskega poslovnega okolja. Tukaj dajemo koaliciji in vam poslancem priložnost, da sprejmemo zakon, kot ga je predlagala Vlada, ter tako vsaj v določeni meri razbremenimo davčno obremenitev najbolj produktivnih zaposlenih. Dodati je treba tudi, da je z vidika konkurenčnosti še večji problem kot dohodnina visoka stopnja prispevkov in njihova neomejenost po višini. Ne pozabimo, da so tudi prispevki po svoji naravi davščina. Tega pa se Vlada v svojem davčnem paketu sploh ni dotaknila. V Sloveniji nam mora biti cilj čim več dobro plačanih delovnih mest z visoko dodano vrednostjo, ne pa delovna mesta z minimalno plačo.
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec, za njim bo dobil besedo Igor Peček. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Jaz bom poskušal par stvari, ki se v razpravi pojavljajo pa so izrečene precej na pamet, pojasniti. Najprej, koalicija in minister se že cel dan trudita prepričevati slovensko javnost, da se s to reformo razbremenjuje srednji razred, čeprav vsi vemo, da je slika naslednja. Naš dohodninski sistem ima pet razredov, srednji razred pa niso tisti, ki so v tretjem razredu, ampak je slika povsem drugačna. Od petih razredov je v tretjem, četrtem in petem skupaj 5 % najbolj plačanih v državi, 95 prva dva, 5 % zadnji trije. In večina razbremenitev gre v zadnje tri razrede. Torej ni več 95 % srednji razred v tej državi, ampak najbolje plačanih 5 %. Se pravi, zdaj smo nekako v obratni situaciji od tistih, ki so jo pred 30., 40. leti razlagali, ko so rekli, danes smo vsi srednji razred. Zdaj očitno nihče več ni srednji razred, razen 5 % najbolje plačanih, če pač sprejmemo vašo definicijo. Drugič. Pravite, da je treba te ljudi razbremeniti, ker so to najbolj produktivni kadri v Sloveniji in ker nam bežijo v tujino. Zdaj se je treba vprašati. Ali imate kakšne podatke za to, da ljudje odhajajo, recimo, ne vem, v tretjem, četrtem in petem dohodninskem razredu zaradi tega, ker imajo 50 evrov premajhno mesečno plačo? Se zaradi tega izseljujejo? Jaz nikogar takega ne poznam. Poznam pa precej izseljencev, in mislim, da se kar strinjajo z nami, glede na to, če boste gledali zadnje dvoje volitev, smo, mislim da, v Berlinu, Parizu in Londonu v Levici dobili najboljši rezultat, ki so se odselil zaradi naslednjih stvari. Izselil so se zaradi tega, ker so, sploh v Nemčiji in v Avstriji, razmerja med plačami in stroški, predvsem stanovanj, bistveno boljša kot v Sloveniji. Plača v Berlinu je enkrat višja, stanovanje približno na ravni ljubljanskega. Boljše se da tam preživet. Ampak kaj vi delate? Stanovanjska politika dobi 3 milijone evrov, plače bi pa popravljal na najbolj, bom rekel, domač način, z nekimi davčnimi rezi, ki ne bodo imeli nobenega učinka na dejanske plače, imeli bodo pa učinke na proračun, in sicer 137 milijonov evrov izgube. S tem državi spodrezujete možnosti, da bi popravila tam, kjer lahko, recimo v stanovanjski politiki, ki manjka, poskušate pa narediti nekaj, česar se ne da. Z davki ne boste razbremenil plač tako, da bi slovenske plače dosegle raven avstrijskih ali pa nemških. To je pa čista utopija in jo lahko takoj opustite. Čista utopija. Tudi če boste šli vprašat ljudi, ki se izselijo na Dunaj ali pa v Berlin ali pa v Pariz, kakšne davke tam plačujejo, lahko pogledate tudi podatke OECD, plače so v vseh treh državah bolj obdavčene kot v Sloveniji, bolj obdavčene. Avstrija, Nemčija, Francija ima bolj obdavčene plače kot Slovenija. Se pravi, niso davki problem, ampak je problem to, kako država denar razporeja in kaj z njim dela. In to, kar danes sprejemate, je čisto politična odločitev, neko davčno darilo za 5 % najbolje plačanih. Na drugi strani imate, predvčerajšnjim sem premierju našteval, manke na naštetih razvojnih postavkah proračuna, od znanost in raziskovanja, stanovanjske politike, gradnjo gorenjske železniške proge ste očitno zaustavili in tako naprej. Pač imamo manke povsod, ampak ne, prioriteta je teh 5 % najbolje plačanih. Potem pravite, naslednji argument, zakaj je treba ravno njih razbremenit, da oni plačajo največ dohodnine? Drži, dohodnina se obračunava progresivno. Se pravi, več kot zaslužiš, več plačaš. Ampak je treba gledat davke skupaj. Tole je sicer še v delu, ampak tole da bolj realno sliko. Ko vzamete malo širšo davčno sliko, ko vzamete v sliko, koliko kdo plača prometnih davkov in trošarin, koliko kdo plača socialnih prispevkov, koliko kdo plača pokojninskih prispevkov, boste dobil bistveno drugačno sliko. Tisti z najmanjšimi plačami plačajo 59 % svojega bruto zaslužka v davke, tisti z najvišjimi pa 74. Se pravi, je razlika zelo majhna. Če potegnete v sliko še dohodnino na kapital, ki je pač enotna, ne glede na to, koliko pač kdo zasluži oziroma hipotetično ima lahko nekdo, ne vem, 10 tisoč evrov prihodka iz oddajanja stanovanj, pa ne plača ne pokojninskih prispevkov, ne socialnih prispevkov, plača samo enotno stopnjo dohodnine, boste pa dobil celo lahko takole sliko, obrnjeno. Se pravi, tisti na dnu lestvice plačajo od svojega bruto dohodka več davkov, kot tisti, na koncu lestvice. In to se danes dogaja po celem zahodu. To je slika, zaradi katere srednji razred propada. In vi pač vozite to isto politiko pri nas. Edino, kar nas drži, da se tudi v plačah razmerje še ni obrnilo, je dohodnina, ki je progresivna, in zato pač nadomesti ta razkorak. Naslednja zadeva, potem slišimo, zakaj je treba to naredit? Zaradi tega, ker so ti najboljše plačani tudi najbolj produktivni. Mi v Levici moramo vedeti, preden kaj razdelimo pa preden se plača davke, je treba ustvari. To je pač debata, kaj je bilo prej, kura ali jajce. Če boste brali malo novejšo ekonomsko literaturo ali pa malo kompleksnejšo od učbenikov za srednje ekonomske šole, boste izvedeli pač naslednje stvari. Recimo, ena od najbolj propulzivnih ekonomistk zadnjega časa je Mariana Mazzucato – ki pokaže kaj? Če vzamete vaš telefon in pogledate, koliko je danes, če imate Applov telefon, Apple vreden. Apple je danes vreden, ponovno, 1 bilijon oziroma tisoč milijard dolarjev. Kdo je ustvaril ta Apple? Če boste pač šli za to enostavno logiko, boste rekli, ja, ustvaril ga je Steve Jobs, naredil je garažno podjetje, razvil vso tehnologijo, ki jo danes ta telefon ima in danes je to podjetje vredno tisoč milijard. Res? Mariana Mazzucato pokaže malo drugačno zgodbo, kaj je v tem telefonu. LCD zaslon – kdo ga je razvil? Država. GPS, sledilni sistemi satelitski – kdo jih je razvil? Država. Internet – kje je nastal? V raziskovalnem sektorju ameriške vojske. Se pravi, davki so bili tisti, ki so razvili vse to, kar danes uporabljate v iPhonu in pač se sedaj popularno reče, Steve Jobs je to naredil. Ne. Podjetja pridejo na koncu, ta razvojna, zapakirajo stvari, ki so že narejene, ki jih je razvil ponavadi nekdo drugi z javnimi sredstvi, in jih dajo na trg. Kako si pa sedaj vi predstavljate razvoj? Spodrezati državi 137 milijonov evrov na eni strani. na drugi, ko pogledamo sredstva za raziskave in razvoj, v proračunu ostajajo praktično na isti ravni, kot so. Niti pod razno se ne približujete cilju, ki ste si ga napisali v koalicijsko pogodbo – 1 % javnih sredstev za raziskave in razvoj do leta 2023. Treba bi bilo podvojiti ta sredstva, vi jih pa povečate za 20 % v naslednjih dveh letih. To so razvojna vprašanje. In če se zdaj pogovarjamo, kako državo naprej razvijati, mislim, da ni naključje, da države, ki so šle najbolj za logiko, češ, nizki davki, nizki davki, imate pač na vzhodu Evrope razne Bolgarije in tako naprej. Ali so se razvijale hitreje od nas? Ali nas dohitevajo? Ali so plače tam boljše? Ali je življenjski standard boljši? Ali se ljudje manj odseljujejo? Odgovor na vse to je ne. Praviloma, ko pogledate OECD države, boste pač ugotovili to, da imajo bolj razvite države tudi višje davke. In če želimo iti v smeri Avstrije, Nemčije, Skandinavije, kar upam, da je še zmeraj nekako konsenz tukaj, da se je treba pač v neko tako družbo tukaj razvijati, je treba pač tudi temu ustrezen davčni sistem imeti in ne rezati takih lukenj, kot jo režete sedaj. Toliko z moje strani.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Peček, pripravi naj se Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Bom skušal biti v svoji razpravi kratek in bolj splošen, mogoče tudi malo zaradi prejšnjih razprav. Davčna reforma ali davčna optimizacija – po pravici povedano, mi je pravzaprav čisto vseeno, kako jo imenujemo. Jaz ta previden korak naprej v teh spremembah vidim kot zelo pozitiven in tudi dolgoročno učinek, ki bo efektiven. Nikoli se nisem domišljal, da vem vse oziroma drugače, da veliko vem. Ker če bi razmišljal na tak način, potem bi verjetno imel drugo težavo. Težavo predvsem v tem, kako biti razumljen, predvsem kadar poslušam tisti dve skrajni strani. Skozi vso to razpravo nečesa, kar sem mislil, da razumem, zdaj pravzaprav ne razumem več oziroma imam težave z razumevanjem, in sicer to je tisto bistveno vprašanje, kdo pravzaprav ustvarja dodano vrednost. Ali je to delo ali kapital? S tem so se v zgodovini ukvarjali mnogi ekonomski klasiki. Vprašanje, ali je imel prav Stuart Mill ali pa mogoče Adam Smith s svojo idejo utilitarizem, sploh ni več pomembno. Pomembno pa ni zato, ker smo si ta pojem dodane vrednosti oblikovali sami skozi to zgodovino in tudi recimo razvoj tega modela socialno tržnega gospodarstva, katero je prisotno v tej naši najbolj bližnji družbi. Razumljiva mi je logika podjetnikov in menedžerjev, povsem razumljiva, predvsem zato, ker oboji proizvajajo nove izdelke in oboji ustvarjajo nova delovna mesta z željo po dobičku, bodisi zase ali pa, recimo temu, za lastnika. Po tej logiki bi bil samo kapital tisti, ki ustvarja dodano vrednost. Pa vendar mislim, da je jasno vsem, da za to, da zagotovimo družbeno in pa poslovno ugodno okolje, mora biti izpolnjenih vsaj nekaj tistih osnovnih pogojev, da ideja nastane oziroma da se rodi, potrebujemo izobražene ljudi. Ni nujno, da so samo tisti, se strinjam s tem, niso samo tisti najbolj izobraženi ljudje tisti, ki proizvajajo ideje. Ideje se porajajo povsod drugod. Za to da imamo kvalificirano delovno silo, ja, zato da na koncu to idejo lahko tudi realiziramo in na koncu koncev zato, da nekdo pride na delovno mesto in uresniči pričakovanja kapitala, potrebuje infrastrukturo. Dotaknili smo se tudi solidarnosti. Solidarnost očitno razumevamo vsak po svoje. Jaz mislim, da je tudi s strani kapitala solidarnost do tistih, ki imajo v družbi manj oziroma ki ne morejo ustvariti toliko, kot bi si želeli. Na koncu bi navedel samo še par dejstev, za katere menim, da je ta začetek davčnih sprememb, za katere upam, da se bo nadaljeval tudi v prihodnjem koraku v pravo smer. Dejstvo je, da za nizko ceno dobimo nizko kvaliteto. Jaz mislim, da se s tem strinjamo vsi. Dejstvo je tudi, da za to, da prideš v službo, še ne moreš biti nagrajen. Nagrajen si k večjemu lahko potem, ko iz službe greš, če si opravil dobro delo. Tukaj gre za različna razumevanje. Res pa je tudi, da za to okolje, v katerem živimo, plačujemo 36,9 % BDP, kar je 3 % manj od evropskega povprečja. In ko smo se prej dotaknili, recimo, nekaterih skandinavskih držav, s katerimi se zelo radi primerjamo, je ta odstotek še večji, mislim da je skoraj 10 odstotkov. Da pa moramo biti v tem davčnem paketu previdni, vsekakor drži. Na to je opozoril minister večkrat. Poslovno okolje ni predvidljivo tako, kot si želimo. In če ne bomo predvidljivi v tem okolju mi, v katerem nismo sami, potem bo verjetno težava za vse nas. Zato absolutno tudi podpiram ministrstvo v tem, da se davčna reforma ne dela naenkrat, pač pa na daljši čas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič, za njim bo dobil besedo Miha Kordiš.
Dober dan vsem skupaj! Očitki, ki jih poslušamo že zadnjih par mesecev, se vedno stopnjujejo in argumentacija, bi po domače rekli, prihaja že iz petnih žil ali pa se ponavlja nenehoma ista. Ni okoljske politike, čeprav je strategija postavljena. Klesti se sociala, čeprav dajemo 10 odstotkov proračuna za socialne transferje, 1,3 milijarde evrov, to je 130 milijonov evrov gre za socialne transferje. Po eni strani so ukrepi prešibki, po drugi strani so ukrepi premočni, tako da kadarkoli mi govorimo o davkih, nikoli ne moremo zmagati in nikoli ne bo nobeden zmagal. Ko smo prej slišali o 2,5 milijarde boljši blagajni, pozabljamo na eno zadevo, da smo v zadnjem letu odpravili varčevalne ukrepe, je to pojedlo ogromno teh 2,5 milijarde, da imamo fiskalno pravilo, ki nam je en košček dalo na stran, se ga ne smemo niti dotakniti, in da smo se pravzaprav zelo konkretno posvetili tudi socialnim transferjem oziroma socialni pomoči. Ja, tudi socialna pomoč je potrebna. Zakaj? Zato ker so plače prenizke. Kje v tem mehanizmu nastopi država? Lahko nastopi z določitvijo minimalne plače. To smo naredili, ampak zdaj je pa na poslovnem okolju, da se odzove. Jaz se strinjam s kolegom Šircljem in gospodom Tankom, ko sta govorila o tem, da zdaj pa lahko delodajalci celo bruto plačo znižajo. Če se bo to zgodilo, potem moramo to strogo obsoditi in nekaj narediti v tej smeri. Jaz poskušam biti malce bolj optimističen in pozvati delodajalce ne da znižajo bruto plačo, ampak da je dvignejo, ker zdaj jo bodo lahko, več bodo lahko dali dobrim zaposlenim. Vsake toliko časa smo lahko tudi malo optimistični. Ampak optimizma v tej hiši verjetno manjka in ga bo v bodoče še bolj manjkalo, ker bolj črne slike, kot jo rišemo, bolj potrebni postajamo v tem sistemu; saj, če bi bilo vse v redu, potem ne bi niti rabili tukaj sedet. Zdaj se pogovarjamo o dveh amandmajih, pa niti besede razen od predlagatelja iz SDS in od predlagatelja Levice nisem slišal o amandmajih. Ampak kako to zgleda? Dobimo dva amandmaja – zakaj? Da imamo na voljo pet ur in pol za debato, rešili pa itak ne bomo nič, ker, kot sem že na začetku izpostavil, pri davkih itak nobeden nima nikoli nič prav. In potem imamo na eni strani licitacijo, kdo da več. Seveda, če si v opoziciji, potem lahko vedno ponujaš več, ker posledic, tudi če gre ta zadeva skozi, ne boš sprejel sam, še manj pa odgovornosti. Na drugi strani bi pa itak nacionalizirali vse pa se vrnili 60 let nazaj v zgodovino. To smo tudi včeraj slišali na zasedanju. Kdo ima prav? Ne vem. Jaz sem prepričan in zaupam ministru, ki je osem mesecev pripravljal to davčno optimizacijo, nikoli nismo govorili o reformi, ker reforma bi porušiti cel sistem in ga na novo postavila. To je davčna optimizacija. Osem mesecev se je pogovarjal na Ekonomsko-socialnem svetu, kjer je dosegel konsenz z delodajalci, zato se ne bojim, da bodo delodajalci nižali bruto plačo. Ker če bodo to naredili, bodo sami sebe ustrelili v koleno. Seveda pa se sindikati s tem niso mogli strinjati. Kateri zdrav sindikalist bi pa rekel, ja, v redu, s tem se pa mi strinjamo? Večkrat smo že slišali danes, da je dovolj popuščanja stalno na eni strani. Ne, ni dovolj, ljudem moramo omogočiti, tudi tistim najbolj ranljivim, dostojno življenje. Ampak tudi tisti, ki prispevajo malce več, tudi oni si zaslužijo kakšen evro več v žepu. Tudi tako bodo lahko prispevali nazaj v sistem. In ko se že sprašujemo, kdo je bogat – jaz sem bogat, imam zdravega otroka, imam zdravo ženo, imam streho nad glavo. Več pa ne rabim. Tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, gospod Pavšič, jaz nisem nič govoril o nižanju bruto plač v svoji razpravi. Besedo ima Miha Kordiš, za njim pa bo dobil besedo Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Za javno razpravo bodisi v političnih vrstah ali izven Državnega zbora, povezano s tole davčno reformo, je značilno enako obnašanje advokatov rezanja davkov, kot smo lahko spremljali v prejšnjem mandatu, ko so najboljše plače že dobile dve, 100 milijonov v skupni teži težki, darili. Zelo malo se govori o konkretnih davčnih stopnjah, o konkretni družbeni pravičnosti, o številkah. Zelo veliko pa se operira z neko splošno ideologijo, česa razbremenimo srednji razred. Pa zelo veliko se potem ukvarja tudi z vsemi ostalimi, ki pa, recimo, nasprotujemo taki davčni reformi. Poglejmo samo predhodno razpravo, ki je prišla iz LMŠ. Kolega je govoril pet minut, od tega je kakšno minuto moraliziral, dve minuti se je vtikal v SDS in v kolega Širclja, čeprav je bil kolega Šircelj edini, ki je kakorkoli tehtno razpravljal poleg nas iz Levice na temo davkov, no, še dve minuti pa je bilo rezervirano za polemiko, ne vsebinsko, moralistično polemiko in pingponganje z nami v Levici. Ampak to so klasične retorične ideološke operacije, zaradi tega, ker takoj, ko posežemo na področje številk, vidimo, da smo kritiki iz leve, ki pravimo, da to ni neka poštena davčna reforma, ampak davčno razbremenjevanje najboljših plač, tisti, ki imamo prav. In v resnici po populističnih floskulah posegajo zagovorniki tovrstnega rokovanja z javnimi financami. Davčni sistem je vozlišče politik vsake vlade in davčna reforma je vozlišče reform vsake vlade. Katerih vseh reform v tej davčni reformi ne vidimo, pa bi jih morali. V tej davčni reformi ni dolgotrajne oskrbe, čeprav domovi za starejše pokajo po šivih, manjka v njih 10 tisoč postelj, kronično so kadrovsko podhranjeni, tisto, kar pa je kadra, je pa ravno tako kronično preobremenjen, bolničarji, medicinske sestre cepajo kot muhe, odhajajo na dolgotrajne bolniške, so podplačani in tako naprej. Tudi se v tej davčni reformi ne zrcali premik k pravičnejšim prispevkom za penzijsko blagajno, ki bi omogočili s tem, da dodatno napolnijo to penzijsko blagajno, tudi dvig najnižjih penzij upokojencev. Pa imamo polovico, to je 300 tisoč upokojencev, ki shajajo, ne vem kako, ampak nekako shajajo, nekako preživijo s penzijami pod 600 evri na mesec. Prav tako v tej davčni reformi ni ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, čeprav bi morala biti. Ravno ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kot jo predlagamo v Levici, torej da se prenese v obvezno zdravstveno zavarovanje, bi delavski večini v tej državi sprostila v denarnicah več denarja, mnogo več denarja, kot tale razbremenitev Marjana Šarca počne, ne glede na to, koliko jo spremlja prazna retorika o razbremenitvi srednjega razreda. Vam bom povedal konkretno primerjavo. Za razliko od vas, koalicijski kolegi, mi v Levici delamo s številkami ne z anekdotami. Upokojenec bi po našem predlogu ukinitve dopolnilnega zavarovanja letno razpolagal s 420 evri več. Nekdo na minimalni plači bi razpolagal s 315 evri več. Koliko mu namenja vaša davčna reforma? Prej sem omenjal upokojence. Nič. Zaradi te vaše spremembe dohodninske lestvice upokojenci ne bodo imeli nič več. Tisti na minimalni plači bi dobili slaba dva evra na leto več. Po našem bi z ukinitvijo dopolnilnega tistim na minimalni plači vsako leto ostalo 315 evrov več. Po vaših dohodninskih rezih pa za eno slabo kavico na leto. Nekomu na povprečni plači bi ukinitev dopolnilnega zavarovanja ŕ la Levica prinesla 254 evrov vsakoletnega razpoložljivega dohodka dalje. Že tem na povprečni plači bi vaš rez v dohodnino dal 146 evrov, se pravi, praktično še enkrat več bi nekomu na povprečni plači prinesla ukinitev dopolnilnega zavarovanja. Pa pazite, pod ravnjo povprečne plače je pri nas dve tretjini delovno aktivnega prebivalstva. Od te stopnje naprej že prehajamo k najvišjim plačam v tej državi. Recimo, če vzamemo v roke dvakratnih povprečne plače, marsikdo si to težko predstavlja, bom navedel še konkretni znesek: 3 tisoč 440 evrov vsak mesec. Takemu človeku bi po ukinitvi dopolnilnega ostalo 120 evrov več. No, po vaši dohodninski reformi, tukaj se potem začnejo pa pravljice in pravljični zneski, bi nekomu na dvakratniku povprečne plače ostalo 643 evrov letno dodatnega denarja. Potegnimo primerjavo. Delavcu na minimalni plači 2 evra, nekomu na dvakratniku povprečne 643 evrov. Pa se priča niti ne konča tukaj. Vzemimo najvišje razrede, menedžerja s plačo 10 tisoč 300 evrov. Tak človek bi pa v skladu z načeli solidarnosti in pravičnosti po ukinitvi dopolnilnega zavarovanja oziroma prenosov dopolnilnega zavarovanja v obvezno, plačal 261 evrov več kot plačuje sedaj. Ker ima toliko višje dohodke, bi seveda moral prispevati več, ne manj. Vaša logika je ravno obratna. Takemu menedžerju bi vi z davčnim rezom podarili več kot tisoč 100 evrov ekstra denarja vsako leto. Tukaj imamo dva poizkusa, ki vsak zase pravita, da sta razbremenitev delavske večine v tej državi. Sami sebi pravite, da je razbremenitev srednjega razreda. Kaj vidimo, če primerjamo te številke? To, kar predlagamo v Levici z ukinitvijo dopolnilnega zavarovanja, dejansko pomaga delavski večini pa tistemu, ki ima daleč nadpovprečne dohodke, vzame več. Vi pa tej delavski večini namenjate drobiž, temu, kar je dejansko srednji razred pa delavski razred, dajete od nekaj centov na mesec do mogoče 15 evrov na mesec, sami sebi dajete 70 evrov na mesec, vašim prijateljem, ki menedžirajo države firme, dajte več kot 90 evrov vsak mesec. V tej davčni reformi, še ena stvar, ki umanjka, so zelene politike. Tudi zelenih politik v tej davčni reformi ni, nula ukrepov proti podnebni krizi. Pa imamo globalno milijonsko gibanje mladine zoper podnebne spremembe, vam pa niti po nesreči ne zvonijo alarmni zvonci, tudi če se 10 tisoč slovenskih mladostnikov zbere pred Državnim zborom. Kaj pa je v tej davčni reformi? Še enkrat izpostavljam, da vi neprestano govorite o razbremenitvi srednjega razreda, ampak v resnici bodo učitelji, medicinske sestre, policisti, delavci v proizvodnji, tudi konec koncev inženirji dobili od nekaj centov do nekaj evrov na mesec več. To še enkrat poudarjam, pa se bom še posebej zadržal pri vprašanju inženirjem, teh razvojnikov, ki jih tako omenjate, češ da je ta vaša davčna reforma pisana prav zanje. Oprostite, to, kar se vi greste, ne samo da je demagogija, ampak je navadna laž. Prepoznamo jo lahko tudi po tem, da nikoli resno ne operirate s kakšnimi številkami in računi, ampak z anekdotami, s fiktivnimi primeri. Inženir elektrotehnike, recimo, to pa je konkretnem primer – koliko bo tak človek dobil iz te vaše davčne reforme? 12 evrov na mesec, jaz kot poslanec pa 70 evrov na mesec. To je razbremenitev srednjega razreda? Res? Ne, to je davčna reforma za bogate. V Levici, ko kritiziramo to davčno reformo, operiramo s številkami Ministrstva za finance, ne z anekdotami. Kje je torej tu demagogija, kje je tu populizem? Tam, kjer je bil že pri prejšnjih dveh razbremenitvah bogatih iz prejšnjega mandata – na strani advokatov davčne reforme za bogate! Kar želim z vsem tem povedati in pokazati, je, da take davčne politike niso razbremenjevanje srednjega razreda. To je davčni udar na proračun in na razvojno vitalnost te države. Posledica teh davčnih daril, ki jih bodo daleč najbolj občutili, največje plače, bo namreč 135 milijonov evrov težka letna luknja v slovenskem proračunu. Veste, kaj bi za ta denar dobili? To je ogromna luknja. Vam bom dal nekaj konkretnih primerov. Za toliko denarja, kolikor ga vi z dohodninskimi rezi vrtate v proračun, bi lahko dopolnilno zavarovanje ukinili ne enkrat, ampak dvakrat. Da vzamemo vse položnice, ki gredo zdaj za dopolnilno zdravstveno zavarovanje ven, jih pomnožimo z 2, ukinemo to, pa bi bilo v proračunu morda še vedno kakšen cent več, kot bo ostal po tem, ko boste vi, kolegice in kolegi, sprejeli to davčno reformo zase in za svoje prijatelje v državnih firmah. Za isti znesek, torej teh 135 milijonov evrov, bi lahko zgradili 26 domov za starejše. 26 domov za starejše občane! Koliko je domov za starejše občane namenjeno v proračunu kot investicija? Če verjamemo ministrici za delo, 5 milijonov. Če verjamemo. V Levici še kar iščemo to postavko, ki naj bi bila težka 5 milijonov, nekje v proračunu, še kar je nismo našli. Ampak če ji verjamemo, 5 milijonov, kar je komaj za en dom, tukaj je pa 135 milijonov, takole, puf – kot nič! Pred kratkim, včeraj smo lahko to spremljali tudi na televiziji, je bila odpovedana ali pa ste vi pa vaša vlada, kot želite, odpovedali nadgradnjo železniške proge za Gorenjsko. Ta nadgradnja bi prišla 150 milijonov evrov. To je nekaj milijonov več, kakor luknja, ki jo – v imenu bogatih, za bogate, za svoje lastne privilegije – zdaj vrtate v proračun. Karkoli, kolegice in kolegi, iz tega spiska, si lahko izberete, lahko izberete tudi še karkoli drugega, se dobi za teh 135 milijonov. Karkoli od tega dejansko servisira potrebe velike večine slovenskih državljank in državljanov; vaša davčna reforma za isti denar servisira potrebe vas samih in ostalih še višjih plač, ki so v tej državi, zgornjih 5 odstotkov najboljše plačanega kadra. Temu zelo težko rečemo srednji razred in mu zelo težko tudi rečemo kakšnakoli racionalnost, družbena pravičnost. Skratka, vse to, čemur naj bi Državni zbor kot glavno odločevalsko telo sledilo, zato da zagotovi blaginjo državljankam in državljanom v tej državi. Če je to davčna reforma za srednji razred, potem, kolegice in kolegi iz koalicije, poslanci v resnici pademo v nižji razred. Tako kot vi razpravljate, tako kot vi argumentirate, tako kot vi razlagate po vašem razumevanju, po vaši propagandi, ki jo mečete za utemeljevanje teh vaših davčnih rezov, smo poslanci dejansko nižji razred, pa smo med 5 odstotki najboljše plačanih ljudi v tej državi. To direktno sledi iz vaših opredelitev srednjega razreda, kolegice in kolegi, tudi če se zdaj vmešavate v mojo razpravo iz poslanskih klopi, čeravno nimate besede. Absurd. Absurd! Da zaključim. Davčna reforma je prva reforma, ki jo je na mizo prinesla Šarčeva vlada in Šarčeva koalicija. Sproducirali ste jo sami, v Levici s to reformo nismo imeli absolutno nič. Želeli smo se usklajevati o vprašanju davkov. Niste nas šmirglali! Vse, kar je bilo do zdaj v tem mandatu resnega reformnega sprejetega – dvig minimalne plače, dvig socialnih pomoči in tako naprej –, to so bile zahteve nas, v Levici in to so bile smiselne zahteve, prispevale so in ugodno se že kažejo na blaginji slovenskih državljank in državljanov. Prva stvar, ki jo je Marjan Šarec, koalicija naredila sama, da ni vzela iz programskih vsebin nas v Levici, je popoln nesmisel. Prva reforma Marjana Šarca in tudi prva reforma v tem mandatu, ki nima absolutno nobenega smisla – samo globoko škodljiva je za državo, ker ji jemlje za 135 milijonov evrov manevrskega prostora. Istočasno, ko vaša lastna vlada, kolegice in kolegi, opozarja, da se nam približuje kriza. Kako, hudirja, se boš ti soočil s krizo, če boš državi zdaj na vrhuncu konjunkture vzel 135 milijonov in jih dal tistim, ki že zdaj ne rabijo? Jaz kot poslanec bom dobil za eno minimalno plačo več denarja v enem letu. Mislim, da sem čisto zadosti plačan. Mislim, da se zatika pri nižjih dohodkovnih razredih, pri tistih dveh tretjinah prebivalstva, ki živi pod povprečno plačo. Magic money tree, magični denar, ki magično zraste na drevesu. To je nek očitek, ki ga ponavadi slišimo mi, socialisti. V resnici ne tolikšen očitek kot nek brezzvezen poskus diskreditacije. Ampak v tem trenutku, pri tej davčni reformi v resnici koalicija in desnica tekmujeta v tem, kdo bo več dal bogatim. Kot da bi denar zares zrasel na drevesu. Ironično, silno ironično. Socialisti smo tisti, ki se obnašamo fiskalno odgovorno, ki razmišljamo o razvojnem preboju naše države, vi ste pa tisti, ki se obnašate, kot da denar zraste na drevesu. Ampak pri takih davčnih reformah, kot ste jo na mizo prinesli, če si le dovolj bogat, denar dejansko zraste na drevesu. Parlamentarna večina bo z davčnimi rezi za bogate za to poskrbela, očitno še tretjič v zadnjih petih letih. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, Lidija Divjak Mirnik.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Želela bi, da kolega Kordiša opozorite, da naj ne žali koalicijskih poslance, da govorimo pravljice, da lažemo – ker jaz nikoli v življenju ne lažem –, da pripovedujemo tukaj neke anekdote, ne vem, kakšne,,ko govori o nekih prijateljih v državnih firmah in češ da ne govorimo o številkah. Mu jih bom še enkrat naštela. Še prej bi ga spomnila, da ta država živi od davkov, iz katerih tudi on dobi plačo in njegovi prijatelji socialisti. Zdaj pa bom naštela številke. Tisti, ki imajo 700 evrov plače, za dohodnino letno plačajo 390 evrov. Tisti, ki imajo na mesec plače tisoč 114 evrov, plačajo letno za dohodnino 2 tisoč 500 evrov. Tisti, ki imajo na mesec 2 tisoč 150 evrov plače, plačajo letno za dohodnino 7 tisoč 100 evrov. Tisti, ki imajo mesečno 4 tisoč 300 evrov plače in so bogataši, plačajo, ne boste verjeli, 21 tisoč 400 evrov dohodnine letno. Še enkrat, 21 tisoč 400 evrov dohodnine letno, kar pomeni, da seveda prispevajo več, ker imajo večjo plačo. To se meni zdi zelo korektno. Pa še mogoče to številko, da ne bo govoril, da v anekdotah in pravljicah razlagamo, kar se tiče pokojninske in zdravstvene blagajne. Tisti, ki imajo 700 evrov neto plače, plačajo za pokojnino in zdravstveno blagajno 2 tisoč 500 evrov letno. Tisti, ki imajo tisoč 114 evrov neto plače, plačajo letno v pokojninsko in zdravstveno blagajno 4 tisoč 600 evrov. Tisti, ki imajo 2 tisoč 150 evrov neto mesečne plače, plačajo letno v pokojninsko in zdravstveno blagajno 9 tisoč 300 evrov. In tisti bogataši, ki imajo 4 tisoč 300 evrov mesečne plače, plačajo letno za pokojninsko in zdravstveno blagajno 20 tisoč 600 evrov. A ni to pravično? A ni korektno, da tisti, ki zaslužijo več, tudi več plačajo? Je! In to počnemo s to davčno reformo oziroma kakorkoli ji vi rečete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovana gospa, ton razprave od poslanca do poslanca niha, tako da smo različni, uporabljamo različno izrazoslovje. Jaz v tej razpravi kolege Kordiša, pa se velikokrat ne strinjam z njim, nisem zaznal nič takega, da bi zahtevalo procesno intervencijo. Je pa mogoče, da se na razpravo kolega poslanca odzovete z replikami, če imate čas. Lahko se odzove pa tudi predlagatelj, ki te navedbe potrdi ali zavrne, to je pa Vlada. Predlagam vam, da te procesne možnosti in zadeve izkoristite pred vsemi postopkovnimi predlogi, ki so praviloma bolj razprave ali pa polemike kot postopkovni predlogi. Najprej ima besedo za repliko gospod Bandelli. Izvolite.
Predsednik, hvala za repliko. V repliki sem hotel samo povedati to, kar so tudi oni. Ton govora in spoštovanje do nas, mislim, da je to osnova v tem hramu demokracije. Hotel sem samo še to povedati kolegu Kordišu. On je profesor izgube časa ali pa profesor pri tem, da čim več izkoristi, vse možne minute, ki jih ima na razpolago, in da tukaj sedimo in da poslušamo o pokojninah, o domovih za dolgotrajno oskrbo, o dopolnilnem zavarovanju in tako naprej; vse reči, ki tukaj nimajo blage veze danes, ker govorimo popolnoma o drugih stvareh. Saj lahko debatiramo o tem in lahko govorimo, kar je, ampak mislim, tukaj so bili določeni argumenti zelo jasni in povedani, dobro predstavljeni. O tem smo tudi vsi ostali govorili. Lahko govorimo o zeleni Slovenije, lahko govorimo tudi o dosežkih astronavtov, kar hočete. Ampak, držimo se teme, ne samo, da lahko izrabljamo do konca minute, ki jih imamo na razpolago. Seveda bi lahko zgradili s tem denarjem domove, bi lahko zgradili domove za starejše, tudi šole, osnovne šole, ampak to ni tema. Mislim, da to bo tudi predvideno za drug dan. Ampak to je od drugih ministrstev odvisno, kdaj bomo prišli do tega, ali pa v naslednji perspektivi, kako bo programiranje naštimano. Sprašujem se nekaj, z vsem spoštovanjem, resnično spoštovanjem, ampak nekaj pa moram tu povedati. Človek naj se malo zamisli, lahko da ne bo celo življenje v tem parlamentu, da bo en dan moral nekdo dobiti službo. V tistem trenutku taki ali pa drugačni izpadi tukaj notri, ne vem, kako bo lahko prišel katerikoli človek do neke službe. Kdo ga bo vzel delati, po domače povedano. Govorim na splošno. Ampak tako je treba razmisliti tudi za naprej. Nimamo vsi sreče, da bomo 19 let v parlamentu ali ne vem koliko let. To je to. Z moje strani toliko, gospod predsednik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kordiš, upam, da bo postopkovno, sicer vam predlagam, da se prijavite naprej za razpravo, pa boste normalno izpeljali ta postopek, tako da ne boste zapletali stvari tam, kjer ni potreba. Postopkovno vseeno? Postopkovno Miha Kordiš. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Za postopkovno sem zaprosil zato, da dam pobudo, da se zavrne tistega izmed prejšnjih postopkovnih predlogov, ki je bil v resnici polemika z mano, in to za povrhu še zelo zavajajoča polemika. Dejansko, če pogledamo [[…]]Ne vem, odprite si časopise za zadnja dva meseca, kar se piše, kar se govori o davčni reformi, se v glavnem govori o anekdotah. Kolegica Divjak je govorila o številkah, žal je govorila o tistih številkah, ki nimajo absolutno nobene zveze in ne povedo nič. Če imamo sedaj progresijo, pa bomo potem še zmeraj imeli progresijo, samo da bo ta progresija manjša kot je sedaj [[…]]
Kolega Kordiš, samo trenutek. Na tisti del postopkovnega predloga kolegice Lidije Divjak Mirnik, na katerega vi opozarjate, sem opozoril že sam. Tako se mi zdi nepotrebno, da to ponavljate. To, kar imate pa sedaj, je pa stvar replike oziroma če bo treba oziroma razprave.
Ja, opozorili ste jo, ampak še zmeraj je kolegica Divjak lahko izpeljala svojo [[…]]
Dovolj! Poglejte, vodim sejo. Če želite besedo za razpravo, se boste prijavili, imate še čas na razpolago.
Ali smem zaključiti?
Ja, poglejte, če imate postopkovni predlog, sicer ne.
5 sekund, da zaključim svoj postopkovni predlog.
Okej, izvolite.
Izhodišče svojega postopkovnega predloga sem že dal in tudi mislim, da je zadnjo vsebinsko točko treba tudi na postopkovni ravni zavrniti. Kdo ima kje kakšne prijatelje v državnih firmah, poglejte kolegica, vsi se spomnimo, kdo je koga po telefonu klical na Uradni list in mu rihtal službo. Hvala.
Kolega Kordiš, to ni več del postopkovnega predloga. Predlagam, da se držite poslovnika na isti način, kot to zahteva od drugih vaš kolega Trček. Nič drugače ni potrebno. Če ne veste kako, se pozanimajte pri njem. Besedo ima najprej predstavnica Vlade, državna sekretarka. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Prav lepo pozdravljeni vsi! Na začetku, da pojasnimo tudi ta pojem srednjega razreda glede na to, da smo mi proučili obe definiciji srednjega razreda, tako po OECD kot po Mednarodni organizaciji za delo. Se pravi, o srednjem razredu govorimo takrat, ko imajo zaposleni plačo v višini med 60 in 150 odstotki povprečne plače. To je v številkah nekje med 11 tisoč 400 evri bruto in 28 tisoč 500 evri bruto, kar je to nekje okoli minimalne plače in nekaj več kot povprečna plača. Po podatkih o odmeri dohodnine za leto 2017, s katero tudi razpolagamo na Ministrstvu za finance, je torej najštevilčnejša populacija; se pravi, te populacije je za okoli 70 odstotkov. To so zavezanci, ki so imeli skupaj plače v višini 9,393,4 milijona evrov, kar se pravi, da je Ministrstvo za finance pri predlogu razbremenitve dela razbremenjevalo 70 odstotkov zaposlenih. Se pravi, ob upoštevanju zgolj splošne olajšave, ki jo uveljavljajo davčni zavezanci, so lahko ti v prvem, drugem ali tretjem razredu v dohodninski lestvici. Se pravi, da s povečanjem davčnih olajšav davčni zavezanec lahko koristi splošno olajšavo in dodatno splošno olajšavo, poleg teh olajšav pa uveljavlja tudi olajšave za vzdrževane družinske člane. Posledično to pomeni, da si lahko davčni zavezanec zniža svojo davčno osnovo s tem, da na primer iz tretjega dohodninskega razreda pade v drugi ali celo v prvi dohodninski razred. Se pravi, da je, primeroma, lahko zaposleni s povprečno plačo v višini 60 odstotkov povprečne plače v prvem davčnem razredu, medtem ko je pa zaposleni s plačo v višini 70 odstotkov povprečne plače in uveljavlja samo splošno olajšavo, lahko v drugem dohodninskem razredu. Po predlagani dohodninski lestvici pa ta zaposleni pade v prvi dohodninski razred. Toliko glede pojasnila povprečne plače. Se pravi, na Ministrstvu za finance te podatke vse analiziramo in temeljijo na analizi verodostojnih podatkov po podatkih Finančne uprave Republike Slovenije. Glede očitkov, da nismo socialno naravnani. Zaposleni zavezanec v prvem dohodninskem razredu ima lahko poleg splošne davčne olajšave še dodatno olajšavo. Takih zavezancev imamo po podatkih iz dohodninskih napovedi za leto 2017 812 tisoč 458 in ti zavezanci v prvem dohodninskem razredu, se pravi, ki uveljavljajo splošno in dodatno olajšavo, kar pomeni, da se država pri teh davčnih zavezancih odpoveduje 287 milijonom dohodnine – če tem davčnem zavezancem ne bi dovoljevali splošne in dodatne olajšave. Prav tako uveljavljajo davčni zavezanci olajšave za vzdrževane družinske člane. Teh zavezancev imamo 323 tisoč 730 in ti zavezanci uveljavljajo za 292,9 milijonov olajšav. Se pravi, dohodninska lestvica, Zakon o dohodnini, sledi tudi ustavnim načelom, načelu socialne države in načelu pravičnosti, s tem ko je progresivna dohodninska lestvica. V prvem dohodninskem razredu imamo 68 odstotkov vseh davčnih zavezancev. Od teh zavezancev imamo za 661 tisoč davčnih zavezancev, ki s splošno olajšavo in dodatno splošno olajšavo in z vzdrževanimi družinskimi člani imajo davčno osnovo nič. Se pravi, če ima nekdo davčno osnovo nič, teh 661 tisoč davčnih zavezancev ne plača nič dohodnine v prvem dohodninskem razredu. Glede na to, kot smo že poudarili, je ta progresija in s to vertikalno progresijo sledimo tudi načelu pravičnosti, ki je izvedeno iz ustavnega načela in je preneseno med davčna načela tudi v dohodninski lestvici. Na Ministrstvu za finance smo se o vseh teh davčnih spremembah pogajali tudi z Ekonomsko-socialnim svetom. Imeli smo, na primer, posebno pogajalsko skupino, na kateri smo obravnavali vse te davčne spremembe. Te davčne spremembe so bile predmet določenih diskurzov med posameznimi socialnimi partnerji. Na eni strani so se delodajalci strinjali tudi z dohodninsko lestvico in z davkom od dohodka pravnih oseb, da se tu dvigne ta efektivna stopnja na 7 odstotkov. Pri dohodninski lestvici pa je bil s strani delodajalcev poudarjen predvsem ta peti razred, da naj bi se z 80 tisoč znižalo na manjši znesek. Toliko, kar se tiče pogajalske skupine. Želim pa povedati, da prva davčna sprememba, ki je bila uvedena, je bila razbremenitev regresa do višine povprečne plače z vsemi davki in prispevki. Naslednje spremembe so spremembe, ki jih Vlada predstavlja na današnji seji Državnega zbora. Sledile pa bodo tudi še ostale spremembe v dohodninski lestvici, davku od dohodkov pravnih oseb, vse to pa je tudi stvar pogajalske skupine, ki bo nadaljevala z delom. Želim povedati še to, da je Vlada pri teh davčnih spremembah mislila na vse državljane in državljanke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za repliko, predsedujoči. V Levici nismo predložili amandmaja k dohodninski reformi ali pa k temu paketu davčne reforme, če želite, s katerim bi črtali kar po vrsti vse člene. Mi črtamo, in v prvi vrsti osporavamo le dohodninski lestvici. In ne morete izvajati klasifikacije tega, kdo je srednji razred, pri tem, da se tu pogovarjamo ne o socioloških razredih, ampak o dohodkovnih razredih. S tem da statistike računamo v skupnem kotlu z državami, ki imajo štirikrat večji BDP od nas. Mislim, potem se lahko primerjamo tudi s celim svetom. In kaj ugotovimo? Da so praktično vsi prebivalci v tej državi med enim odstotkom najbolj bogatih ljudi na celotnem svetu. Mislim, to je zelo raztegovanje statistike na to, kar nam paše, ne pa na to, kar bi odgovarjalo slovenski stvarnosti. Moram tudi zavrniti – v skladu s tem amandmajem, ki smo ga v Levici dali, s katerim črtamo dohodninsko spremembo – socialno naravnanost te reforme in pravičnost ter sledenje načelu socialne države. V tem hipu v tej hiši prenavljajo malo dvorano Državnega sveta. Tamle na notranjem dvorišču laufa mešalec, delavci držijo lopate, mečejo pesek in vse ostalo v mešalec, obnavljajo tisto dvorano – pojdite temu človeku povedat, da bo ta davčna reforma koristila njegovi socialni državi in da je pravična, ker mu daje 2 evra, mogoče 5 evrov vsak mesec, pa naj mu gre to povedat eden izmed nas poslancev, ki bo iz te davčne reforme dobil 70 evrov na mesec več. Pojdite dol k temu delavcu v modrem kombinezonu pa mu povejte, kakšno krasno davčno reformo ste naredili, da je to v njegov prid, da bo dobil za eno kavico, vi boste dobili pa za eno njegovo mesečno plačo letnega dohodka več! Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima Dušan Šiško, za njim pa še Andreja Zabret z 29 sekundami, kolikor je še ostalo poslanski skupini.
Predsedujoči, hvala. Imamo očitno pri vsaki točki tak pingpong med nadkoalicijsko Levico in Vlado. Ampak, kadarkoli se razpravlja o javnih dajatvah, vedno naletimo na trk dveh ideologij: po prvi naj bi imela država visoke dajatve in naj bi zagotavljala učinkovit javni servis državljanom, po drugi pa naj bi imela država nizke dajatve, državljani pa bi morali več odgovornosti nositi sami. Slovenija je, kot vedno, izbrala tretjo pot _– javne dajatve v Sloveniji so visoke, državljani pa z javnimi storitvami tudi niso zadovoljni. Samo poglejmo dolge čakalne vrste v zdravstvu, kolone v prometu ali, če hočete, nedostopnost in neodzivnost državnih organov, kar sem v preteklosti tudi sam doživel. V SNS bomo vedno zagovarjali nizke javne dajatve, ampak le ob pogoju, da se najprej zagotovi optimizacija proračunskih izdatkov. Tega pa ne stori nobena vlada, ker nimajo ne vizije, ne znanja in ne izkušenj. Minister Bertoncelj se hvali z rekordnimi prihodki, ampak to ni njegova zasluga, to je zasluga gospodarstva. Veste, gospodarstvo ni minister. Ko pa ministra vprašamo, za koliko je znižal proračunske izdatke, na katerega nima odgovora, vprašanje enostavno ignorira, vsako leto so višji izdatki, a nihče ne ve, zakaj. Mislim, da sam minister ni zaposlen na ministrstvu in da so tudi zaposleni drugi za nedoločen čas, že dalj časa kot minister, in bi mu lahko tudi kaj svetovali oziroma pomagali pri odgovorih. Če sem prizanesljiv, bi moral minister za finance vedeti za vsak proračunski milijon, kdo ga bo porabil, zakaj ga je porabil, kakšen je učinek. Dober finančni minister bi se moral ukvarjati z zniževanjem izdatkov. Ker minister Bertoncelj izdatke povišuje, je po mojem mnenju slab minister. Najlažje je v času visokih prihodkov zviševati izdatke. Še ena zadeva me zelo moti. Minister Bertoncelj vedno govori, da se lahko sprejemajo le proračunski nevtralni ukrepi, s spremembo dohodnine pa namerava narediti večmilijonsko proračunsko luknjo. Eno govori, drugo dela. Vladi smo predlagali, naj se vsem tistim, ki imajo 40 let delovne dobe ali več, zagotovi pokojnina najmanj v višini 700 evrov. To bi bila na nek način nagrada za tiste, ki so ali pa še največ delajo. Ta ukrep bi pomenil dodatne izdatke okoli 70 milijonov evrov letno. S spremembo dohodnine bo izpad prihodkov mnogo višji. Pa naš predlog ni bil upoštevan, izpad dohodnine bo pa sprejet. Slovenija ima velike rezerve pri izdatkih. Po naših grobih ocenah bi bilo mogoče znižati javne izdatke za okoli 2 milijardi. Največje rezerve so pri javnih naročilih, pri organizaciji dela v javnem sektorju, pri zniževanju števila javnih uslužbencev, katere bi bilo treba razdeliti na policiste, gasilce, vojake, zdravnike in da ne bom vsega našteval, ter pri zmanjševanju in zniževanju socialnih transferjev. Privarčevana sredstva bi lahko namenili za investicije in bi spodbudile gospodarsko rast, seveda in pri zniževanju financiranja nevladnih organizacij. Sami imamo v tem mandatu že primer Magne, HE Mokrice. Treba je opredeliti, katere nevladne organizacije dobro delajo za državo in katere proti državi in ustavljajo projekte. Če bi bila Slovenija normalna država, potem bi danes glasovali proti spremembam dohodnine. Ko govorim o normalni državi, imam v mislih gospodarno porabo vseh proračunskih sredstev. Ker pa smo daleč od tega, ne moremo glasovati proti temu, da bodo državljani dobili kak evro več v svojo denarnico. Amandmaja Nove Slovenije ne podpiramo, ker je osredotočen le na eno skupino davčnih zavezancev. Nova Slovenija bi znižala obdavčitev tistim, ki v tem državi prejemajo najvišje plače. Mi smo proti takim ukrepom. Amandma nadvladne Levice je sicer dober za državni proračun, saj se ne želi odpovedati proračunskim prihodkom. V tem delu se še strinjamo, hkrati pa ta amandma ne omogoča znižanja obdavčitve delavcem, v SNS pa želimo, da bodo delavci manj obdavčeni. Za konec. Amandma SDS je sicer všečen, vendar je takšen amandma popolnoma nevzdržen z vidika javnih financ. Po naši oceni je že znižanje dohodnine, ki ga predlaga Vlada, na robu spremenljivega, zato tega amandmaja ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, da imam 20 sekund, bom zelo kratka. Lahko povem, da podpiram davčni paket, ker razbremenjujemo srednji razred, ker so najbolj produktiven in perspektiven kader, in s tem ustvarimo tudi konkurenčni trg dela. Vsi prejemniki minimalne plače bojo v letu 2020 dobili več dohodka zaradi višjega neta, razbremenitve regresa in spremembe davčne lestvice. Z novo dohodninsko lestvico bomo preprečili, da bodo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker vidim še željo za razpravo, bomo odprli postopek za prijavo. Prijavljeni so trije razpravljavci. Prvi nima besede, ker ni časa, naslednji pa je poslanec Aleksander Reberšek in za njim še Jernej Vrtovec. Izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Pred natanko enim letom je Poslanska skupina Nova Slovenija vložila predlog Zakona o dohodnini, s katerim smo želeli dvigniti splošno dohodninsko olajšavo na 7 tisoč evrov. Toliko približno je bil takrat prag revščine. V Novi Sloveniji se prav tako sprašujemo, ali je moralno in pošteno, da država obdavči tisto, kar je nujno za preživetje. Prag revščine je trenutno na okoli 8 tisoč evrih, zato je dvig splošne dohodninske olajšave proti 8 tisoč evrov še toliko bolj utemeljen. Ne pozabimo, da se bo spremenila tudi minimalna plača s 1. 1. 2020. Takrat bo minimalna plača znašala 700 evrov, prispevkov in dajatev pa bo že 400 evrov. V Sloveniji, žal, še vedno obdavčujemo revščino. Naš predlog zakona, ki smo ga takrat tudi predlagali in vložili, je predlagal nižje davke in večje plače tudi za tiste državljane, ki imajo slabše plače in so zaposleni tako v javnem sektorju kakor tudi v gospodarstvu. Tako bi vsak zaposleni državljan, ki prejema povprečno slovensko plačo, mesečno prejel okoli 80 evrov več. Našega predloga koalicija takrat ni podprla, čeprav bi lahko vložila svoja dopolnila in bi lahko prejeli enake rešitve, kot jih predlaga danes. To je zelo zanimivo; ko je razbremenitev dela predlagala Nova Slovenija, predlog nikakor ni bil primeren za nadaljnjo obravnavo, danes pa, ko je predlagatelj Vlada, pa so, kakor vidim, koalicijski poslanci prav navdušeni. Že na začetku mandata sem se zarekel, da bom podprl vse dobre predloge, tudi tiste, ki prihajajo z druge strani. Kar je dobro za naše državljane, je dobro tudi zame in ne glede na to, kdo to predlaga. Kot že prej omenjeno, imamo danes na mizi predlog zakona za dvig splošne dohodninske olajšave na polovico zneska, kot smo ga predlagali v Novi Sloveniji, na višino 3 tisoč 500 evrov. Rad bi poudaril tisto, kar sem že povedal, da v Novi Sloveniji podpiramo vsak predlog zakona, ki dviguje plače, ampak ne na račun gospodarstva. Višji neto, pri istem brutu in to je edina prava pot oziroma rešitev. Tisto, kar v Novi Sloveniji zagovarjamo, je, da se plače dvigujejo vsem zaposlenim, tako v javnem sektorju kakor tudi v gospodarstvu in to želimo zagotoviti z manjšimi davki in ne z dvigovanjem bruto plač. Nočemo v teh časih še dodatno obremenjevati vsa naša podjetja oziroma gospodarstva. To je še toliko bolj pomembno ravno v teh časih, ko poslušamo, da se gospodarstvo ohlaja. Ker se gospodarstvo ohlaja, je pomembno, da se poveča oziroma vsaj ohrani rast potrošnje, potrošnja pa se bo povečala, če bodo naši zaposleni prejemali večje plače. Celo vlada je lansko leto, če se dobro spomnim, o našem predlogu zakona povedala, da bi se povečali prilivi v proračunu na postavki davka za dodano vrednost v višini 28 milijonov evrov. Večja potrošnja posledično pomeni tudi, da se poveča povpraševanje in če se poveča povpraševanje, pomeni, da potrebujemo več ljudi, ki bodo delali, to se pravi, se poveča zaposlenost. Vsak zaposleni pa je za našo državo dvojna korist. Prvič, ni mu treba izplačevati socialnih transferjev, socialnih pomoči, kot drugo pa plačuje davke in plačuje tudi v zdravstveno in pokojninsko blagajno. Vseh naporov za dvig plač v smeri dviga bruto plač hkrati z neto plačami pa ne morem podpirati. Poglejte, kaj se bo zgodilo s 1. 1. 2020. Strošek dela se bo povečal za 10 odstotkov, ponekod še več, marsikaterega delavca pa bo ob prvem izplačilu plače v mesecu februarju bolela glava; z višjo plačo bo namreč uvrščen v višji dohodkovni razred, hkrati pa mu lahko zmanjšujejo ali v celoti zmanjšajo socialne transferje, ki jih prejema. Prav tako se bo ob dodatnem zaostrovanju pri najemu kreditov lahko zmanjšala kreditna sposobnost, z večjimi bruto plačami pa se povečajo stroški zaposlenih; recimo v vrtcu, v domovih za starejše, kar posledično pomeni, da se povečajo stroški plačila vrtca oziroma plačila za oskrbnino v domovih za starejše. Včasih imam res občutek, da država v en žep daje, iz drugega pa jemlje, in to sigurno ni prava pot. Ko danes poslušam Levico, se je kar težko boriti proti njihovim argumentom, ker na eni strani pravijo, da vzemimo bogatim, dajmo revnim, ob tem pa pozabijo povedati, da so za njih bogati vsi tistih, ki prejmejo nekaj evrov več, kakor je minimalna plača. Želeti bi si morali, da bi pridobili čim več nekih bogatih davčnih rezidentov, ki bi prišli v Slovenijo in bi tukaj plačevali davke in bi tukaj tudi zaposlovali in ne obratno. Ravno nasprotno pa goni Levica, ki bi vse te rezidente oziroma podjetja nagnala iz Slovenije in to posledično pomeni, da bi z njimi tudi odšli in denar in davki. To pa posledično tudi pomeni, da bi bilo manj denarja za tiste naše najšibkejše državljane, kot to zelo velikokrat slišim iz vaših usta. Če bi zmanjšali dohodninsko stopnjo, bi tisti, ki imajo več prihodkov, še vedno plačevali veliko oziroma več davka. Prav tako pa tisto, kar se mi zdi zelo pomembno, da bi Slovenija bila bolj konkurenčna v svetu, in tega ne gre pozabiti. Zato je pomembno in prav, da razmišljamo v tej smeri, da dvigujemo splošno dohodninsko olajšavo, saj prinaša drobe ukrepe in dober ukrep je zagotovo to, da bo našim državljanom ostalo 121 milijonov evrov več v njihovih denarnicah. Kar se tiče same novele Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb. Tega osebno ne podpiram, ker prinaša poslabšanje slovenskega davčnega in poslovnega okolja. Na letni ravni bodo zaradi tega podjetja plačala 47 milijonov evrov več davka in to tista podjetja, ki so velik del tega dobička, ki so ga ustvarila, usmerila v sam razvoj in raziskave. Ta predlog ima tudi negativne učinke na tista podjetja, ki so zaposlovala invalide, in na tista podjetja, ki so uvajala vajence in študente oziroma dijake. Prav tako pa bi se lahko zmanjšale tudi donacije za dobrodelne, zdravstvene, športne in še kakšne druge projekte. Želim si, da bi še naprej iskali rešitve in da bo ljudem ostalo več v denarnici, saj ljudje razumejo politiko takrat, ko se primejo za denarnico. Kar sem že v startu rekel, ne glede na to, kdo je ta predlog pripravil, čeprav smo ga v Novi Sloveniji že pripravili lansko leto, bomo ta predlog Zakona o dohodnini v Novi Sloveniji z veseljem podprli. To je tista prava rešitev, ljudem mora od zasluženega ostati več, država pa se mora odpovedati svojemu delu pogače, pri tem pa ne pozabiti, da ne smemo uničevati podjetij, ampak s tako potjo kakor zdaj nadaljevati v tem tempu, in da bodo državljani resnično imeli korist od vsega tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jernej Vrtovec. Izvolite.
Lep dober dan želim, spoštovane gospe in cenjeni gospodje! Lahko bi rekli, da davčni paket, ki ga obravnavamo danes, prinaša nekakšne mešane rešitve. Nekatere so namreč dobre, druge so slabe. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da bi lahko kljub temu bili bolj drzni. Vlada bi v takšnih časih, kot so danes, lahko pokazala bolj drzne korake v smeri tega, da bi se še dodatno lahko odprle tuje investicije z zniževanjem davčnih bremen, da bi še dodatno lahko bili konkurenčnejši. Ampak žal ne, in upamo, da bomo bili bolj v prihodnosti. So pa nekatere rešitve – zlasti razbremenitev dohodnine prinaša za dobrih 130 milijonov evrov nižjo obremenitev plač. Gospe in gospodje, vsekakor je to dobro in to gre podpreti. Se pravi, v Novi Sloveniji to, kar je dobro, bomo podprli, to, kar je slabo, pa bomo zavrnili. Ampak ne morem se pa strinjati z razpravami, ki so prihajale zlasti s skrajne leve strani, pa tudi leve strani glede davkov, obdavčite podjetij in tako dalje, zlasti, ko govorimo o kapitalu. Zaradi tega, ker te stvari in takšna retorika nas pa vleče 60 let nazaj. Jaz v tistih časih ne želim več živeti, ampak mislim, da je perspektiva povsem nekje drugje. Tudi sicer opozarjamo, da predlogi zakonov, tudi zakonov Vlade, vsebujejo rešitve, ki prinašajo poslabšanje davčnega okolja. Davčni paket namreč povečuje davčno obremenitev – govorim o obrestih, dividendah, dobičku iz kapitala ter tudi samih najemnin. Stopnja davka se torej poviša s 25 odstotkov na 27, 5 odstotka. Žal, gospe in gospodje, draga Vlada, to so slabi signali. Če kdaj, bi morali sedaj ostati vsaj na isti ravni, če ne na nižji ravni, kot smo imeli do sedaj. Zlasti ob tem, ko prihajajo občutni signali iz mednarodnih trgov, zlasti iz Nemčije, da se gospodarsko ohlaja. Konec koncev glede obdavčitve dobička imamo tukaj zelo mačehovski odnos do tistih, ki ustvarjajo in nosijo ob tem izdatno breme. Ali pa tistih, ki varčujejo in si potem skozi varčevanje lahko izplačujejo dividende. Saj pravim, tisti, ki pa zapravijo za potovanje – kako bomo pa tiste obdavčili? Zakaj tiste, recimo, ki varčujejo v obliki delniških skladov, dodatno obremenjujemo? Zlasti so pa to slabi signali za investicije v državi. Vsakršen korak, ki gre k temu, da se davčno obremeni pravni subjekt, je slab signal za investicije. Tudi na področju odsvojitve kapitala, se bodo po predlogu stopnje, ki so odvisne od obdobja imetniškega kapitala, povečale za 5 odstotkov. Tako bo po dopolnjenih petih letih imetništva kapitala se povečalo za 5 odstotnih točk na 20 odstotkov. Po dopolnjenih 10 letih imetništva kapitala 15 odstotkov, doslej 10 odstotkov. Pa tudi po dopolnjenih 15 letih imetništva kapitala, doslej je bilo 5 odstotkov, bo od zdaj naprej 10 odstotkov. To so pomembne stvari, to so pomembni negativni signali, ki jih tudi skozi ta predlog davčne zakonodaje dajemo. Kajti glejte, kdor varčuje, na primer, v skladih, obenem tudi tvega, pa ga nihče po tveganju ne vpraša, te ljudi dodatno obremenjujemo. Zakaj? Nekdo lahko varčuje za svojega otroka, za njegovo, nekoč, štipendijo ali pa za izobraževanje, pa je zaradi tega dodatno obremenjen. Torej, te rešitve naj bi, kot pravi Vlada, davkoplačevalce obremenile za okrog 17 milijonov evrov, ampak ob tem ko Vlada v treh letih proračunsko trošenje povečuje za več kot 800 milijonov evrov, se je treba vprašati, ali je za povečanje proračunskih prihodkov za 17 milijonov evrov vredno potencialnim investitorjem pošiljati take negativne signale. V teh časih je to popolnoma nepotrebno. Slovenski trg bi se za kapital ter obenem za novo investiranje in razvoj moral odpirati, ne pa na tovrstni način tudi zapirati. Še ena druga stvar je. Ko opozarjamo v Novi Sloveniji tudi na učinke uvedbe minimalnega 7-odstotnega davka za podjetja. Gospe in gospodje, Vlada bo s tem ukrepom podjetja letno obremenila skoraj s 50 milijonov evrov večjim davkom. Opozarjamo, da bodo ti ukrepi lahko zlasti prizadeli prav podjetja, ki niso kdorsigabodi, ampak podjetja, ki največ vlagajo zlasti v razvoj. Ta ukrep vsekakor ne krepi prizadevanj za spodbujanje razvoja gospodarstva. Nalijmo si čistega vina. To so tista podjetja, ki so najbolj perspektivna; tista podjetja, ki resnično imajo vizijo in so usmerjene v prihodnost, v razvoj, krepitve razvoja, inovacije in bi lahko pomenila dodaten investicijski zagon. Ker je bil že omenjen tudi naš amandma, bi še enkrat posvaril poslanke in poslance pa tudi ministrstvo. Popravljamo to, kar ste zamudili na odboru, in to, kar je dobronamerno. Resnično. Opozarjam, da je že sedaj obdavčitev dohodkov delavcev v najvišjem razredu v Sloveniji popolnoma nekonkurenčna – v primerjavi, če pogledamo čez planke v tujino. To nam lahko pojasni tudi kriterij najvišje mejne davčne stopnje, ki nam prikaže odstotek, ki ga mora davkoplačevalec od vsakega na novo zasluženega evra nameniti državi. Po kriteriju najvišje mejne davčne stopnje je Slovenija v primerjavi z drugimi državami članicami OECD na prvem mestu. To pomeni, da Slovenija od vseh držav OECD zaposlene, ki ustvarjajo največjo dodatno vrednost, obdavči najbolj. Zakaj tiste, ki so najproduktivnejši, tisti špice od špic, tiste, ki bi jih morali tukaj imeti in jih tukaj zadržati, najbolj udarimo? Zakaj iščemo in dajemo priložnost, da »iščejo krivine«, da bi bili manj obdavčeni? Ali pa še celo več: da se zaradi tega izselijo v tujino, ker bi radi več zaslužili. Zato si želimo, da bi v tej obravnavi bil sprejet naš amandma, ki bi vsaj mejo najvišjega dohodninskega razreda pomaknil nekoliko višje, tako kot je predlagal vaš minister za finance. Na ta način bomo resnično naredili uslugo sami sebi, zaradi tega ker bomo najproduktivnejše kadre z bistveno dodano vrednostjo obdržali tukaj, v državi. Tukaj so bili mnogi izmed njih izobraženi in na ta način lahko največ od njih tudi potegnemo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker je še interes, bom sprožil postopek za začetek prijave. Prijava poteka. Najprej dobi besedo Luka Mesec, za njim pa Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Moram reči, da mi je bilo pri zadnji razpravi v bistvu kar zanimivo spremljati, kako so si podobni argumenti koalicije in desnice glede zniževanja davkov. Saj v bistvu govorite isto. Pač govorite, treba je davke znižati, zato da bodo ljudje imeli več, čeprav tako vaša kot davčna lestvica desnice dajeta predvsem tistim na vrhu dohodninske lestvice, najbolje plačanim. Potem vsi govorite, da ljudje bežijo zaradi davkov. To bom začel vsakič spraševati. Enega mi pokažite, ki ima v Sloveniji nad 2 tisoč evrov – to so ljudje, ki jih razbremenjujete, ki jim dajete 50, 60, 70 dodatnih evrov na mesec –, kdo od teh ljudi iz te države beži zaradi davkov. Kateri zaposleni beži zaradi davkov? Lahko rečete, da bežijo ali pa, da kdo gre tja, kjer so višje plače, ampak v Nemčiji niso višje plače zaradi tega, ker so davki pol nižji, davki na plače so celo višji, enako v Avstriji, enako v Franciji. Se pravi, ljudje ne gredo tja zaradi davkov, tam plačajo celo več davka, ampak zaradi tega, ker je tam v gospodarstvu nekaj drugače. Če boste hoteli pri nas imeti, kar je prej Jože Lenart govoril, višjo dodano vrednost, bo treba malo manj na prvo žogo zviševati plače, kot je z rezanjem davkov. To je pač najbolj vulgaren način, najbolj preprost, seveda, ker Vlada lahko reče, dali smo zdaj nekomu 50 evrov višjo plačo, ampak s tem nič ne dosežemo. V gospodarstvu se ni nič spremenilo strukturno. Nič se ni spremenilo. Noben inženir, tudi če ima 2 tisoč evrov plače, pa bo zdaj dobil 50 evrov povišice, ne bo pa zdaj zaradi tega, ne vem, postal blazno bolj motiviran za delo ali pa se bo v njem prebudil genij, da bo njegovo podjetje naenkrat ustvarilo dvakrat večjo vrednost. Prej je Jože Lenart govoril, da bi morala slovenska podjetja ustvarjati 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, Gorenje jo 30. Zdaj, tudi če kupimo vaš argument, da ste top zaposlenim v Gorenju znižali davke – ali bo Gorenje zaradi tega na kakršenkoli način izboljšalo svojo dodano vrednost na zaposlenega? Mislim, da pač lahko pogledamo v nedavno preteklost, v Cerarjevo vlado. Takrat sta bili sprejeti dve zelo podobni, tako imenovani mini davčni reformi, kot je tale. Ali se je kaj spremenilo zaradi tega? Nič! Vse isto, samo pač nekaj ljudi je dobil malo boljše plače, proračun je pa zdaj že skupaj z reformo, ki jo nameravate danes sprejet, na slabšem za več kot 200 milijonov evrov letno. In teh 200 milijonov evrov letno, če ne bi pač razdeljevali na ta način, kot zdaj delate, bi lahko uporabil za kakšno zares razvojno stvar. Prej sem že omenjal, koalicijska pogodba jasno pravi, do leta 2023 bodo sredstva za razvoj in raziskave povečana na 1 odstotek BDP – pomeni 450 milijonov. Letos in naslednje leto se temu cilju niti pod razno ne približate. Trenutna sredstva bi bilo treba podvojiti, vi jih povečujete za cirka 20 odstotkov. Potem koalicijska pogodba pravi, namenil bomo 0,4 odstotka BDP za stanovanja, pomeni 180 milijonov, in zgradili 10 tisoč novih stanovanj v naslednjih dveh mandatih. Kaj je v proračunu? 3 milijone evrov za stanovanja. Pa zaradi stanovanj gre kdo iz te države, verjemite, zaradi cen stanovanj. Če se nekdo hoče naseliti v Ljubljani, na Obali in tako naprej, kjer je stanovanjski problem največji, bo po najverjetnejšem scenariju moral pristati na to, da bo plačal najemnino, ki s stroški vred bistveno presega polovico njegove plače, ali pa bo vzel temu primerljiv visok kredit, ki ga bo odplačeval 30 ali pa celo 40 let. Kaj država naredi? Nič ne ukrene, nič ne ukrene! Da pa 137 milijonov, kot da gre za drobiž, za nek ukrep, ki nima nobenega smisla; in ta dohodninska reforma nima nobenega smisla. Nikogar ne boste zadržali v Sloveniji, podjetja zaradi tega ne bodo nič boljše poslovala [[…]]Celo tako, kot je Šircelj prej rekel, tam, kjer nimajo kolektivnih pogodb, boste mogoče celo omogočil delodajalcem, da ohranijo isti neto ob nekoliko manjšem brutu. Ali je to cilj? Po mojem ne. Potem, govorimo oziroma slišimo pač z vseh strani, da se gospodarstvo ohlaja in da je zato treba sprejet take ukrepe. Glejte, v prejšnji krizi bi se morali nečesa naučiti; v prejšnji krizi je ta država imela izravnan proračun pred prejšnjo krizo ob 7-odstotni gospodarski rasti, zaradi tega ker je prej denar razdeljevala z raznimi davčnimi odpustki in tako naprej. In ko je prišla kriza, je bilo – kaj? Treba varčevati! Tokrat delate isto. Zdaj med konjunkturo razdajate denar takole, 137 milijonov, pač za nek ukrep, ki ga nihče ne rabi, ko bo prišla kriza, bo pa treba zarezati v socialne programe – kar boste rekli – ali pa ne vem, v investicijske programe države, ali pa še malo oklestiti razvojno-raziskovalni sektor države, ker boste pač rekli, saj ni denarja, pa mi imamo fiskalno pravilo, ki nas v to sili. To bo prišlo, samo da še za kakšno odstotno točko pade gospodarska rast. Ni treba, da sploh do krize pridemo, za kakšno točko se zniža gospodarska rast, pa smo spet tam zaradi takih ukrepov. Kaj se bo potem zgodilo, med krizo? Pač, kriza se bo vlekla, tako kot se nam je vlekla praktično od 2008 do skoraj 2014. Medtem ko so jo pač neke države, ki so se malo bolj pametno tega lotile, razrešile praktično v enem letu ali pa jo preskočile – govorim za primer Kitajske. Kaj je treba med krizo delati? Med krizo je treba imeti denar za investicije in če bi se res hoteli se pripravljati na krizo, bi teh 137 milijonov zadržali in se vprašali, kako bomo investirali v stanovanja, v železnice, kako bomo pospešili slovensko znanost in raziskovanje, kako bomo nekaj več naredili v slovenski kulturi. Zadnjič sem omenjal slovenski film. Mi imamo vrhunske režiserje. Leta 2016 so, če se ne motim, pobrali 49 nagrad na 26 mednarodnih festivalih, ampak – kaj delate? Sredstva za film, letos 5 milijonov in pol, čeprav smo lani vsi skupaj na Odboru za kulturo sprejeli sklep, da se povečajo za dvokratnik do leta 2022, se pravi na 11 milijonov evrov. Režiserji, ki so kaj naredili, gredo v tujino zaradi tega, ker v petih letih po prvencu ne bodo prišli spet do projekta. Na rezervni listi v filmskem skladu ostaja 13 filmov. Se pravi, vi dobesedno za znesek, ki je več kot 20-kratnik manjši od tega, kar zdaj dajete brez zveze, dobesedno ubijate eno panogo, ki bi jo lahko ta država razvijala, ker ima vse kadrovske potenciale, da to naredi. Poglejte si malo filme lanskega leta! Posledice – HBO GO jih je kupil. Kaj bo z ekipo, ki je tam delala? Verjetno novega slovenskega filma ne bo več delala zaradi tega, ker ni denarja. Ali pa vsaj toliko časa ne več, da se bodo ti ljudje zaposlili v kakšnih tujih filmskih hišah. Samo toliko, da dam malo v razmislek, kaj so dejanske razvojne priložnosti, kaj pa pač vi delate s temi brezzveznimi davčnimi odpustki.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem, spoštovanemu zboru, predstavnici Vlade! Današnja debata je šla nekako v pričakovanih okvirjih, ki se vedno ponovijo, kadar imamo take tematike na mizi. Dejal bi, da tudi kadar obravnavamo koalicijsko pogodbo in marsikdaj slišimo kritike, predvsem na račun koalicije s strani opozicije, da se mi sami ne držimo koalicijske pogodbe, tako da na nek način je zanimivo slišati, kako predvsem iz koalicijskih vrst smo deležni raznih opozoril. Če bi celotno koalicijsko pogodbo vzeli in ocenili tudi njene obremenitve, njene stroške, posledice za proračun, kar smo navsezadnje tudi v SMC želeli in pozivali, kadar smo koalicijsko pogodbo sklepali, potem bi videli, da je vseh želja tam notri krepko več od tistega, kar država zna in zmore, pa ne v štirih letih, kolikor traja en mandat, ampak si upam trditi kar več. Ampak to je pač lastnost nekih koalicijskih pogodb, ker potem tudi politična praksa oziroma stvarnost dejansko pokaže, katere projekte je mogoče izpeljati in katere preprosto ni mogoče. Na to vpliva kup nekih dejavnikov, ki so tako notranjepolitični kot globalni, na katere nimamo praktično nobenega vpliva in potem – lahko ali ne – s kančkom modrosti izkoristimo situacijo. Mislim, da je situacija v ekonomskem smislu ugodna in zato tudi pričakujem od Vlade, da intenzivno dela na ukrepih, ki nas bodo bolje pripravili na to, da bomo bolj v toku z gospodarskimi gibanji znotraj Evrope oziroma tudi globalno. Vesel sem, da smo neko tako reformo oziroma neke ukrepe dobili na mizo, o katerih se lahko konkretneje pogovarjamo, ker vse prepogosto tukaj slišimo številne ideje, kako bi lahko denar porabili za tisoč in eno potrebo. Si upam trditi, da je vsaka od teh tisoč in ene potrebe utemeljena, da ima smisel, da odgovarja na neko realno stanje, ki ga je treba urediti, ampak stvarnost je taka. Saj vemo, že doma, iz gospodinjstva, da vsem potrebam oziroma vsem željam ne moremo ugoditi oziroma redki so tisti, ki imajo to možnost. Ravno tako je tudi v smislu države kot take. Zaradi tega se mi zdi nekoliko neprimerno, da tako rečem, da izbiramo zgolj nekatere projekte, ki so v koalicijski pogodbi navedeni, zlasti tiste, ki so nam všeč, kakšnega drugega pa [[…]]Zlasti takih, ki gredo v smislu neke racionalizacije ali pa neke boljše, bolj pametne izrabe javnih sredstev. Pri tem mislim tudi na neke ukrepe ali pa neke mehanizem, ki smo jih uvedli, recimo, v času krize, pa ugotavljamo, da danes več ne odgovarjajo na naše realne potrebe. Potem vidimo, kaj se zgodi, ko bi želeli kaj spremeniti oziroma izboljšati, ko bi se radi fokusirali predvsem na učinek posameznega ukrepa, potem tisti, ki to predlaga, doživi malodane pogrom – konkretno mislim na dodatek za delovno aktivnost. Kljub temu letijo na koalicijo očitki, kljub temu da je za desetine oziroma več kot 100 milijonov dvignila ukrepe oziroma sredstva, ki gredo na področje sociale, potem še vedno poslušamo očitke, da smo antisocialni, asocialni, da nimamo prav nobenega občutka za tiste, ki v naši družbi potrebujejo maksimalno skrb oziroma pomoč ali pa so se znašli v neki situaciji, iz katere sami ne morejo izplezati. Tako je treba to z nekimi realnimi dejstvi zavrniti, se pa da vsako stvar osvetliti iz primernega zornega kota in jo predstaviti tudi bistveno drugače od tistega, kar dejansko v praksi je. Slišali smo tudi pred kratkim neko kritiko, da Vlada ni poskrbela za ustrezna sredstva tudi na področju stanovanjske politike, pa kljub temu vemo, da se intenzivno dela na tem. Je bilo večkrat pojasnjeno, da ko bo novi Stanovanjski zakon sprejet in potrjen v tem državnem zboru, bo potem tudi nastala neke podlaga, na osnovi katere verjamem, da bo Ministrstvo za finance tudi zagotovilo ustrezna sredstva, da se vsa tista pričakovanja oziroma zahteve, ki iz njega izhajajo, tudi finančno opredelijo in se potem zagotovi ustrezen denar, da pride do realizacije, tudi do dodatnih stanovanj, ampak mislim, da danes ni to tema te debate. Tema te debate, če gledamo nekoliko širše, je konkurenčnost Slovenije, njenega trga dela oziroma gospodarstva kot takega znotraj širše regije. Še enkrat bom ponovil, kot sem se že nič kolikokrat tu notri, da moramo dejansko vedeti, s kom konkuriramo; torej, s kom slovensko gospodarstvo konkurira v okvirih Evropske unije oziroma tudi globalno. To zagotovo ni Avstrija, ni Nemčija, ni Francija, ni Belgija, ni Nizozemska, pa da ne naštevam naprej, ampak so neke druge države; je to Slovaška, je to Češka in lahko bi še našteval. Znotraj teh držav moramo tudi mi poiskati neko naše mesto, optimizirati naš davčni in finančni sistem oziroma pobiranje davkov na tak način, da bomo zanimivi, da bomo lahko pritegnili kadre, ki na našem trgu dela primanjkujejo. Predvsem pa, da bomo zanimivi tudi za tiste zvezde – kako naj rečem, za tiste najboljše kadre, ki nam lahko v naših podjetjih, ker verjamem, da je veliko takih, ki bi si s takimi kadri lahko močno pomagala –, da dosežemo tisto boljšo in višjo dodano vrednost. Torej, da se uspemo bolje plasirati na mednarodnih trgih, ker to je eden tistih vzvodov, s pomočjo katerih lahko dosežemo več. Če se bomo fokusirali zgolj na tiste aktivnosti znotraj gospodarstva, ki prinašajo nizko dodatno vrednost, potem bomo težko utemeljevali in težko delali tudi daljše korake z vidika dvigovanja nivoja javnih storitev, ki jih država ponuja na vseh področjih, ki smo jih danes tudi že velikokrat slišali, tako inovacije razvoja kot financiranja visokega šolstva, zdravstva in lahko bi našteval še kar nekaj časa, pa mislim, da nima smisla, ker se razumemo. Težko tudi se strinjam s tem, da je to nek ukrep, ki ga nihče ne rabi. Če se nekoliko več pogovarjamo zlasti s podjetniki in gospodarstveniki, bodo vsi v en glas rekli, da imajo danes zelo velike težave poiskati ustrezno in tudi primerno kvalificirano delovno silo, pa to drži tako za visoko specializirane kadre kot tudi tiste, ki opravljajo neka dela, ki niso tako zelo kompleksna. Pred kratkim sem se pogovarjal tudi z ljudmi, ki so mi preprosto povedali, da je že danes nekega skladiščnika, ki bi imel ustrezne kompetence, težko najti. Seveda takega, ki bo zanesljiv. So pa podjetja tudi, recimo, če se omejim na ta primer, tudi pripravljena zelo dobro plačati. Tukaj govorimo o plačah, ki se zelo hitro zavihtijo preko tisoč 500 evrov oziroma tudi več. Podjetja cenijo ljudi, ki so pripadni, ki so resni, ki z vso ustrezno dolžnostjo opravljajo svoje naloge, ki včasih naredijo tudi nekaj več od tistega, kar se morda pričakuje od jih, ker se preprosto zavedajo, da če bodo morda neko težavo, ki je nastala v nekem trenutku, preprečili, bodo preprečili tudi škodo v podjetju, kar je navsezadnje v korist tudi njih samih. Skratka, ne nekdo, ki pride samo v službo, ampak ki je pripravljen tudi trdo delati. Verjamem, da so vsi tisti dobri oziroma delodajalci, ki razumejo vrednost zaposlenega, tudi pripravljeni to njegovo ali pa njeno delo ustrezno plačati. To pomanjkanje delovne sile na trgu dela se vsaj, kot rečeno, pri tistih podjetjih, ki so razvojno naravnana, tudi že pozna pri plačah, ker je to nek pritisk k dviganju samih plač. Če se še za konec vrnem nazaj na predmet današnje debate, torej na spremembo zlasti teh razmerij znotraj dohodninske lestvice, ne morem mimo dejstva, ki je tudi vplivalo na situacijo oziroma na vprašanje, zakaj se je Slovenija znašla v tako dolgem razdobju v neki krizi, ki je potem imela številne implikacije na vse državne oziroma družbene podsisteme. Težko se strinjam s tem, da so neke reforme, ki so blažile pritisk na gospodarstvo v času pred krizo, močno vplivale na to, da je Slovenija potem tako dolgo bila v času krize. Prej bi rekel – in mislim, da bi mi pri tem tudi lahko marsikdo potrdil navsezadnje, kako dolgo smo se tudi v Državnem zboru ukvarjali s tem, kako je potekal proces privatizacije. Tam se je dejansko navrtala tista prava oziroma največja luknja v bančni sistem, ki se je potem odrazila tudi v tem, da smo se kot država morali zadolžiti in smo se odrekli delu našega razvojnega potenciala, ki bi ga lahko namenili ali v infrastrukturo ali v izboljševanje katerega drugega standarda oziroma nivoja javnih storitev. Tam je nastala tista težava. Upam si trditi, da jo bomo odpravljali še kar nekaj časa. Če zaključim. Tudi sam si želim, da bi znali in zmogli in da bi naše podporno okolje, ki nam ga ponuja država, zmogla pritegniti ne neke povprečne ali podpovprečne igralce, ampak da smo zanimivi za razne Dragiće in Dončiće, ki bodo lažje zabijali gole. Ker na ta način si lahko potem Slovenija bolj ambiciozno tudi zastavi cilje v prihodnje in od tega je tudi odvisno to, kako bomo v prihodnje živeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Izvolite, Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Moram reči, da me je spodbudila razprava mojih kolegic in kolegov, ki so razpravljali. Nisem se sicer želela vključiti v razpravo, vendar predzadnja razprava – brezzvezni davčni odpustki. Ta beseda me je izjemno izjemno zbodla. Ali so res to, kar danes sprejemamo, brezzvezni davčni odpustki? Temu moram reči absolutno ne. Kajti, brez te spremembe davčne zakonodaje ljudje z minimalno plačo ne bi čutili njenega dviga, saj bi povečanje minimalne plače skoraj v celoti zajela višja dohodnina. Kaj tu ni jasno? Ne vem, ali je to brezzvezna sprememba? Brezzvezni davčni odpustek? Resnično sem razočarana nad tako izjavo. Te spremembe omogočajo to, da bo delavec na minimalni plači v prihodnjem letu prejel 420 evrov več. Ob tem pa se moramo zavedati, da je bil že v letošnjem letu sproščen regres, ki se je izplačal vsem delavcem v bruto znesku, bruto za neto, in v primeru, da teh sprememb ne bo, bi lahko ta zadeva bila povsem izničena. Razširjena je tudi nova dodatna davčna olajšava, ki slabše plačanim delavcem dodatno znižuje davčno osnovo. S tem tudi prejemniki minimalne plače ne bodo več plačali dohodnine. Prav tako se povečuje splošna davčna osnova z današnjih 3 tisoč 300 na 3 tisoč 500 evrov. Tukaj moram reči, da mi je nekako v razpravah dalo misliti, kaj to pomeni v primerjavi z denarno socialno pomočjo in tu se tudi strinjam, da to mogoče ni najbolj primerna splošna davčna osnova in bi jo bilo treba mogoče tudi spreminjati. Mislim, da smo naredili oziroma delamo korak naprej v tej smeri in se nam v prihodnje mogoče tudi na tem mestu zna obetati kakšna sprememba. Kajti res je nesprejemljivo, da tisti, ki prejemajo socialne transfere, recimo, 402 evra krat dvanajst mesecev, je to 4 tisoč 800 evrov in ni obdavčeno, tukaj je pa splošna davčna osnova pri 3 tisoč 500 evrih, tako da tukaj pa se moram z razpravljavcem pred menoj tudi strinjati. Moram reči tudi to in izpostaviti, ali je to brezzvezni davčni odpustek, da bo tisti, ki zaslužijo manj kot tisoč 100 evrov mesečno in s tem tudi se bo zmanjšala davčna osnova in bodo imeli več kot 300 evrov v žepu in te dohodnine ne bodo več plačevali, ali je to – spet ponovno izpostavljam – tako imenovani brezzvezni odpustek. Žal pa bi si sama izjemno izjemno želela, da ne bi bilo dve tretjini zaposlenih tukaj nekje, ki zaslužijo manj kot tisoč 100 evrov plače, vendar lahko se trudimo z dvigom minimalne plače. Minimalna plača se bo s 1. 1. 2020 dvignila, se spremenila. Sicer na drugi strani imamo gospodarstvo, ki temu nasprotuje, vendar zdi se mi, da je prav, da gredo vsi dodatki iz osnovne plače, kajti to je nesprejemljivo. Verjemite mi, gospodarstvo ne bo zaradi tega tudi ne umrlo. Mislim, da se bodo delodajalci morali prej kot slej zavedati, da jim dober kader uhaja in da dober kader, če želijo obdržati v svojem ali pa v našem okolju, da ga bo treba ustrezno nagraditi, kajti ne predstavljam si podjetja brez delavcev. Vsak privatnik, vsak samostojni podjetnik, ki ima enega ali dva zaposlena, ga prekleto rabi in enostavno tudi tisti dober delodajalec ve, kako ga tudi stimulirati in nadgraditi. To so koraki naprej. Vsekakor je treba delavcem omogočati boljše plače, boljše delovne pogoje, kajti tudi ti delovni pogoji velikokrat v marsikaterem podjetju niso ustrezni, ampak če jih primerjamo s tujino, verjemite mi, da so pri nas še bistveno boljši kot v tujini. Enostavno pa smo Slovenci izjemno izjemno cenjena delovna sila v tujini, kajti delamo kot mravljice. Res pa je, da bi bil mogoče tukaj apel, da se dosežejo v kolektivnih pogodbah spremembe in potem bodo tudi te plače višje. Še enkrat bi rada izpostavila, da se mi ta opazka, da imamo danes zakonodajo na mizi, ki ima brezzvezne davčne odpustke, enostavno ne zdi primerna. Mislim, da sicer je korak v pravo smer. Osebno bi si sicer želela bistveno več, ampak danes je bilo toliko razprave; eni bi pustili vse, eni bi še bolj razbremenili gospodarstvo. Ja, plače so takšne, kot so. Imamo plače zelo visoko obremenjene z davki in prispevki, vendar še zdaleč ne tako kot v Avstriji. Tudi z ostalimi državami se ravno tu nekje primerjamo in mislim, da so ti koraki, ki jih delamo z zakonom o spremembi dohodnine, korak v pravo smer. Verjamem pa, da bo treba še piliti te zadeve, kajti kljub temu so še težave, predvsem v teh najvišjih dohodninskih razredih. Veseli me, da nam je uspelo ta vladni predlog, ki je imel davčno osnovo v petem dohodninskem razredu 80 tisoč evrov, spraviti na 72 tisoč, kar pomeni, da ne razbremenjujemo toliko najpremožnejših, in verjamem, da bomo še veliko delali na tej zakonodaji, kajti enostavno, potrebno bo še marsikaj. Zaenkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ne vidim interesa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali čez pol ure, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 12. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanji ob 16. uri in 10 minut. (Seja je bila prekinjena ob 15.37 in se je nadaljevala ob 16.10.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik, ne predsednik, minister, državna sekretarka in vsi ostali prisotni! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 2., 3., 4. in 5. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlaganih odločitvah, zato vas prosim, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dobička od odsvojitve izvedenih finančnih instrumentov v okviru nujnega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, imamo tehnične težave. Zatrjujejo, da to ni hekerski napad, ampak počakajmo. Torej, zaradi tehničnih težav sejo prekinjam za 2 minuti. (Seja je bila prekinjena ob 16.13 in se je nadaljevala ob 16.14.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, tukaj trdijo, da sedaj vse deluje, zato nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona ponovno. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 26. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 26. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku v okviru nujnega postopka. Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 2. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini v okviru nujnega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. oktobra 2019, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 24. členu. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandma Poslanske skupine SDS k temu členu pod številko 2 in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu pod število 3 brezpredmetna. Želite besedo, gospod Luka Mesec, v imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Z amandmajem, ki smo ga predlagali v Levici, črtamo škodljivo dohodninsko lestvico, s katero se razbremenjuje 5 odstotkov najbolje plačanih v tej državi in vrta 137 milijonov veliko luknjo v proračun. Zakaj to počnete? Cel popoldan smo se o tem pogovarjali. To koalicija in desnica počnete zaradi ene in iste ideje, ki je krožila po tem prostoru, to je, da če nižamo davke, posebej če jih nižamo za najpremožnejše, je to dobro za gospodarstvo. Je to razumno, bomo postale evropsko primerljivi, prišli bodo tuji investitorji, z visoko dodano vrednostjo, podjetja v Sloveniji bodo začela proizvajati boljše plačana delovna mesta in tako naprej. Skratka, vse to je nekako za to idejo. S tem čudežem, ki ga danes delate, 137-milijonsko luknjo v proračun se bo vse to čudežno zgodilo in vsi bodo postali produktivnejši, gospodarstvo bo zacvetelo, krize ne bo. A res? Kaj zares delamo oziroma delate? Dajete denar tistim, ki ga imajo dovolj, ga imajo večkratnik tega, kar ima povprečen državljan, jemljete pa ga tam, kjer bi ga rabili. Če vprašam takole. Ali boste vi, kolegice in kolegi, kaj bolj produktivni, ko boste dobili 60, 70 evrsko povišico k svoji plači na mesec? Najbrž ne boste. Bo kaj bolj produktivna Vlada in njen ministrski zbor, sekretarji? Odgovor – verjetno isti. Bodo kaj produktivnejši slovenski menedžerji? Najbrž ne. Kaj pa bo? Zmanjkalo bo denarja za razvojne projekte. Tega ne govorim na pamet. Če pogledate proračun, pa poglejte koalicijsko pogodbo, obljubili ste 180 milijonov za stanovanja – koliko je v proračunu? 3 milijoni. Obljubili ste izgradnjo modernizacijo železnic. Kaj je v proračunu razen nekaj tovornih popravkov? Nič! Celo gradnja gorenjske proge, ki je bila začeta, je odpovedana. Obljubili ste domove za ostarele. Koliko je v proračunu? Cirka 5 milijonov za en dom za ostarele. Obljubili ste 1 odstotek za razvoj in raziskovanje – kaj je v proračunu? Niti približno se ne približate temu cilju. Skratka, na ključnih področjih zmanjkuje, vi pa režete davke in upate na čudež. To je razlog, zakaj je Slovenija v takem stanju, kot je. Namreč, niste pogruntali nič novega. Vlade v Sloveniji to počnejo že 10, 15 let in zato počasi drsimo v drugo ali pa tretjo ligo evropskih držav. Glasoval bom seveda za.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, koliko se vas želi prijaviti? Samo ena prijava. Gospod Primož Siter, izvolite.
Hvala lepa. V svojem imenu se pridružim kolegi Mescu, predvsem zato, ker poskušamo z našim amandmajem in s celotno akcijo opozarjanja jasno predstaviti napačno smer in brzino tovrstnih ukrepov, ki se dogajajo samo in edino na podlagi politične volje v tem prostoru. Kar najbolj bode v oči pri tem konkretnem primeru, je sam proces sprejemanja tovrstnih ukrepov. Kot smo pojasnili že v razpravi, stvari se zgodijo hitro, v treh tednih, po nujnem postopku, na drugi strani imamo pa ključne ukrepe socialne države, reševanja stisk najšibkejših, ki pa zahtevajo dolge roke študijskih skupin pa usklajevanj medresorskih delovnih skupin in tako naprej. Pa sploh še nisem prišel do finančne slike vseh ukrepov. Na eni strani delate luknjo, ki je globoka 137 milijonov, na drugi strani pa imamo domove za ostarele, ki kličejo po svoji prenovi. Celo področje domov za ostarele. Eden stane, kot smo slišali, 5 milijonov, v 135 milijonov jih stlačite 27. Dovolj postelj za vse, ki čakajo, bi s tem denarjem lahko zgradili, omogočili v treh letih. To je to, kar prinaša ta ukrep, zato ga osebno ne morem podpreti. Hvala lepa.
Amandmaja ne boste podprli. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 72. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 72.]] Ugotavljam, da ta amandma ni sprejet. S tem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 24. členu. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine NSi k temu členu pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 55. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da ta amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 24. členu. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 49. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni sprejet. S tem smo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predloga zakona neusklajen. Gospod Miha Kordiš, izvolite. V imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici bomo glasovali proti tej davčni reformi Marjana Šarca. Zakaj? Ne le, da se podnjo podpisuje Vlada, ki je očitno izrazito protisocialna, podnjo bi se lahko podpisal tudi Superhik. Ta davčna reforma namreč jemlje socialni državi, ki jo najbolj potrebuje ravno delavska večina v tej državi, in daje najboljšim plačam. Za 130 in nekaj milijonov evrov, kolikor bo posledično luknja nastala zaradi spremembe dohodninske lestvice v slovenskemu proračunu – veste, kaj vse lahko bi za ta denar dobili? Dopolnilno zavarovanje bi lahko ukinili ne enkrat, ampak dvakrat, zgradili bi lahko 26, 27 domov za starejše občane. Pa imamo kaj v proračunu? Če verjamemo navedbam ministrice, je za gradnjo domov starejših občanov, v katerih manjka 10 tisoč postelj, na voljo borih 5 milijonov evrov. Pa zaenkrat postavke teh 5 milijonov evrov v Levici v proračunu v resnici niti še nismo uspeli najti. Tudi včeraj smo lahko gledali na televiziji prispevke o tem, kakšne posledice za seboj prinaša odpovedana nadgradnja železniške proge na Gorenjskem. V malo večjem znesku, kot bo v proračunu vzela ta dohodninska reforma, bi lahko nadgradnja železnice na Gorenjskem stekla dalje normalno. Karkoli od tega, pa še kaj drugega družbeno koristnega se lahko spomnite, bi lahko financirali, zgradili, vzpostavili za teh 130 in nekaj milijonov evrov. Ampak prioritete Vlade so tu zelo jasne: ne zanima jih razvojni preboj države, ne zanima jih blaginja, ne zanima jih krepitev že zdaj pokajočih po šivih socialnih sistemov, zanima jih, kako bodo z davčnimi ukrepi razbremenili predvsem svoje lastne plače in plače svojih menedžerskih prijateljev v javnih podjetjih. Zato je prva reforma, ki jo je skupaj sešila vlada Marjana Šarca po enem letu svojega vladanja, popolnoma nesmiselna. Jemlje socialni državi, daje bogatim, štopira razvoj in slabi kondicijo slovenskih javnih financ za soočenje s krizo. Hvala.
Hvala za vaše stališče. Gospod Luka mesec, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Tudi sam bom seveda glasoval proti tej reformi iz istega razloga, kot sem ga navedel prej. Ta reforma vrta 137-milijonsko luknjo v proračun in daje denar tistim, ki imajo nekajkrat več dohodka od povprečnega državljana. Prej sem rekel, da je taka politika Slovenije že zadnjih 10 do 15 let. Prejšnja vlada, vlada Mira Cerarja, je sprejela dve taki mini davčni reformi. Dve. Skupaj sta v proračun navrtali za 106 milijonov evrov letno minusa, vi boste k temu dodali še 130 in nekaj milijonov evrov minusa, kar pomeni 240 milijonov na leto, kar pomeni 1 milijarda v štirih letih. 1 milijardo izgubljamo na ta račun v štirih letih! Zdaj se pa vprašajte, ali zaradi tistih dveh davčnih reform obstaja kakšno verodostojno poročilo, se je zgodilo karkoli od tega, kar ste danes govorili? Ali so slovenska podjetja postala bolj inovativna? Ali so se ljudje manj odseljevali iz države? Ali se je izboljšala dodana vrednost slovenskih podjetij? Odgovor na vse to je: ne. Ampak vi še vedno ponavljate eno in isto in pričakujete, da boste prišli do drugačnega rezultata. Ne bom ponavljal, kaj je Einstein temu rekel, ker sami dobro veste. Skratka, ta reforma je škodljiva, sili pa državo zgolj v to, da takoj ko bo za kakšno odstotno točko gospodarska rast padla, kar bo verjetno že naslednje leto, glede na to, kaj se dogaja na zunanjih trgih, bo država spet postavljena pred to, da začne rezati svoje programe, in boste delali tako, kot so delal zadnjih 10 let – rezali razvoj in raziskovanje. Zakaj ljudje danes odhajajo v tujino? Ja zato, ker je za mlade raziskovalce težko v Sloveniji najti službo! Rezali boste stanovanjski program, kakor že zdaj ni na nuli, rezal boste socialne programe in tako naprej. Skratka, kopljete si luknjo, iz katere se ne boste izkopali. Če boste pametni, boste proti.
Hvala, gospod poslanec. Ugotavljam, da ni novih prijav, zato, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 12. sejo zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob devetih. Lep dan naprej.