Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 31. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Renata Brunskole, gospa Breda Pečan od 13. ure dalje, gospa Silva Črnugelj od 13. ure dalje, gospa mag. Sara Viler in gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ORGANIZIRANOSTI IN DELU V POLICIJI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Aleš Zalar, minister v funkciji ministra za notranje zadeve, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Danes je pred vami razprava o dveh zakonih, ki urejata področje policije: najprej zakon o organiziranosti in delu policije, nato pa še zakon o nalogah in pooblastilih policije. Vlada se je odločila, da bo to področje uredila v dveh sistemskih zakonih, zato ker vsako od teh področij predstavlja zaokroženo celoto in bo pravna ureditev v tem pogledu bolj koherentna od dosedanje. Gre za podoben način urejanja, kot ga že poznamo pri organiziranosti sistemov na področju pravosodja; konkretno, če vzamem primer – Zakon o tožilstvu, Zakon o sodiščih na eni strani kot organizacijski predpis, in na drugi strani Zakon o kazenskem postopku kot predpis, ki ureja procesna pravila. In podoben pristop je Vlada ubrala tudi pri obeh omenjenih zakonih. Cilj zakona o organiziranosti in delu policije je predvsem v zagotovitvi boljše organiziranosti in delovanje policije za to, da se bo lahko učinkovito odzvala na vse varnostne izzive. Zakon pa ureja tudi nekatere posebnosti v policiji, tudi tiste, ki so delovnopravne narave. To je nujno za to, da se zagotovi fleksibilnejšo organizacijo in učinkovito opravljanje nalog v policiji. Verjetno je ena najpomembnejših novosti v tem zakonu ta, da se policija sistemsko usmerja k uporabnikom njenih storitev in da se zagotavlja tudi tesnejša medinstitucionalna povezanost z drugimi organi. Skratka, ta zakon vzpostavlja tako imenovani partnerski odnos, kar je bistven element pri preprečevanju varnostnih dogodkov s škodljivimi posledicami. Ta zakon prinaša vrsto novosti. Naj omenim samo nekatere izmed njih: zagotavlja sistemski razvoj policije, ureja razmerja med ministrstvom in policijo in predvsem natančno opredeljuje naloge, ki jih ministrstvo mora opravljati za policijo. Podrobneje opredeljuje usmerjanje in nadzor ministrstva nad policijo s posebej poudarjenim namenom spoštovanja ustavnosti, zakonitosti in varstva človekovih pravic. Krepi avtonomnost in samostojnost policijskih uprav, ureja usposabljanje in izobraževanje, raziskovalne dejavnosti, kar je seveda prav tako nujno za nemoteno opravljanje nalog policije, in ureja tudi nekatere posebnosti delovnopravne ureditve. V predlogu zakona so na primer opredeljeni tudi ukrepi v obliki psihološke, socialne, pravne pomoči in seveda tudi varovanje ogroženih uslužbencev. Posebno velja izpostaviti delovnopravno ureditev zaradi nekaterih posebnosti v policiji, kajti že sedaj poznamo sistem urejanja teh vprašanj v različnih področnih zakonih, tako tistih, ki urejajo delovna razmerja – zdravstveno, pokojninsko, invalidsko zavarovanje, to so seveda zakoni –, potem pa še kolektivne pogodbe. Skratka, tu v tem pogledu je bilo nekaj razprav že ob predstavitvi zakona. Dotikale so se pretežno nekaterih posebnosti, konkretneje dodatkov; največ polemike je zbudil dodatek za stalnost in v zvezi s tem naj povem, da je Vlada že pripravila dopolnilo, ki bo odpravilo vse dvome glede tega vprašanja, da torej ne odstopamo pri tem režimu od režima, ki velja sicer za druge primerljive poklice in da ta dodatek do nadaljnjega znaša 0,33 % in ne 0,5 % k plači. Sicer pa želim poudariti v tej uvodni predstavitvi, da je policija kot sui generis organ pravzaprav največji organ državne uprave v Republiki Sloveniji in da tudi to in seveda njene naloge terjajo določene specifike pri urejanju poslovanja policije. Njeno poslanstvo je seveda varovanje življenja, telesne integritete, premoženja, in to tako s proaktivnim delovanjem, kar seveda pomeni predvsem preprečevanje in preventivo, in postaktivnim delovanjem, kot je seveda odkrivanje storilcev kaznivih dejanj in kasneje pregon. Skratka, spoštovane poslanke in poslanci, pred vami je konsistenten zakon. Vlada meni, da je to primerno besedilo, da se ga v Državnem zboru podpre. Ta zakon je seveda v interesu vseh državljank in državljanov, torej v javnem interesu in prosim in predlagam, da mu v nadaljevanju izrečete ustrezno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil stališče gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo gospod predsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! S predlogom zakona o organiziranosti in delu v policiji obravnavamo prvega izmed dveh zakonov, ki praktično nadomeščata dosedanji Zakon o policiji. Prav zato se bom že v tem stališču večkrat dotikal kar obeh, ker sta definitivno močno povezana. Vseeno bi za začetek povedal, da policija naj bi bila služba, ki služi ljudem in jih varuje ter se pri tem kot organizacija tudi izboljšuje, tako tudi navaja zakonski predlog. Vendar danes smo žal v situaciji, ko država nima niti notranjega ministra, niti generalnega sekretarja in je zelo težko opozarjati na aktualne probleme, o katerih bomo zagotovo spregovorili tudi danes, ko dejansko ni človeka na pristojnem ministrstvu, ki bi nosil odgovornost za prihodnje dogajanje na tem področju. Zato ima sprejemanje teh dveh zakonskih predlogov nekoliko grenak priokus, čeprav moramo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke priznati, da je iz obeh obravnavanih zakonskih predlogov evidentno, koliko dela je bilo vloženega v ozadju, tudi z vidika temeljnih analiz ureditev v ostalih državah. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tako odobravamo usmerjenost obeh zakonov k sledenju uspešnih praks iz tujine. V trenutni zakonski ureditvi je namreč poleg Zakona o policiji vse preveč dodatnih podzakonskih aktov, uredb in ostalih pravilnikov, ki so s tega vidika nesmiselni. Prva, sicer generalna kritika tega zakonskega predloga je, da v vseh ciljih in načelih veliko govori o decentralizaciji ter avtonomnosti in samostojnosti policijskih uprav. Toda spoštovani, prav ta, zdaj sicer že bivša vlada je pred nedavnim uspela ukiniti policijske uprave v Krškem, Postojni in Slovenj Gradcu v skladu s projektom Libra – po našem mnenju popolnoma brez prave argumentacije in dokaj samovoljno. Torej želimo dati več avtonomije policijskim upravam, vendar hkrati nekatere kar ukinjamo. Takšne enostranske odločitve v Slovenski ljudski stranki obžalujemo in jih ocenjujemo kot škodljive. Ko predlagamo [[…]]Finančne posledice tega zakona so v začetku sicer minimalne in se jih pripisuje razširitvi pravic iz nezgodnega zavarovanja za dnevno odškodnino. V letu 2014 pa se predvidevajo finančne posledice v višini 3,5 milijona evrov, vendar tukaj pa že govorimo o plačnih dodatkih. Če se ne motim, so to ravno tisti dodatki, ki jih je ministrstvo že predlagalo, pa potem zaradi negativnega odziva tako nekaterih od nas poslancev kot tudi javnosti predlog umaknila. Že res, da se vse skupaj premika v leto 2014, vendar kdo pa lahko jamči, kakšne bodo razmere takrat in kakšni so razlogi, da je to praktično treba takrat tudi izvajati. Še spomnim – smo v Slovenski ljudski stranki že pred meseci opozarjali, da gre od teh dodatkov le malo v prid mladim policistom na terenu z najnižjimi plačami, katerih je skoraj večina, saj se je ogromno zaposlovalo ravno v zadnjih desetih letih. Zakonski predlog predvideva tudi kazni za reprodukcijo in uporabo uniform, oznak in simbolov policije. Po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gre v tem primeru za zelo resno kršitev, tudi s stališča možnosti zlorabe pooblastil uradne osebe, ki ima lahko zelo široke razsežnosti. Zato bi veljalo razmisliti o predpisu ostrejših kazni, saj v Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da se z uniformami in oznakami ter simboli preprosto ni šaliti. V preteklosti je bilo veliko govora okoli imenovanja generalnega direktorja policije. Zakon natančno opredeljuje ta postopek, za imenovanje pa poda mnenje tričlanska komisija. V predlogu zakona je sicer zapisano, da minister Vladi v imenovanje ne more predlagati kandidata, za katerega komisija poda mnenje, da ni ustrezen. Sprašujem se ali ne bi bilo bolje napisati torej, da je mnenje komisije za pristojnega ministra zavezujoče. Hkrati pa je nekoliko nenavadno, da tričlanska komisija odloča z večino glasov, kar pomeni, da ta ukrep tudi izniči funkcijo tretjega člana. Na tem mestu je predvsem vprašljiv vidik zunanjega strokovnjaka, katerega mnenje lahko v tem primeru postane povsem nerelevantno. Podobno velja pri postopkih za izbiro direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Skratka, v zakon je bilo vloženo veliko dela in usklajevanja. Večjih kritik zaenkrat, vsaj javno sicer nismo imeli možnost slišati, zato si po mnenju poslancev Slovenske Ljudske stranke zasluži podporo za nadaljnjo obravnavo. Tudi zato, da se vanj še malo bolj poglobimo, razčistimo nejasnosti in morebiti kakšno malenkost še izboljšamo. Torej poslanci Slovenske ljudske stranke bomo glasovali, da je zakonski predlog primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil stališče gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji je že pred samo obravnavo v Državnem zboru dvignil veliko prahu in povzročil nesoglasja med ministrstvi, predvsem ministrstvi za notranje zadeve, za javno upravo in za gospodarstvo. Jabolko spora so določbe, ki posegajo na področje plač. Predlog namreč policistom določa dodatek za stalnost v višini 0,5 % osnovne plače. Pomočnikom vodij notranjih organizacijskih enot Generalne policijske uprave in policijske uprave, pomočnikom direktorja policijske uprave in pomočnikom komandirja policijske postaje dodeljuje dodatek za vodenje v višini 5 % osnovne plače, ter dodatek za delo prekrškovnega organa v višini 5 % osnovne plače pooblaščenim uradnim osebam, ki izdajajo odločbe o prekršku. V Poslanski skupini DeSUS se za razliko od nekaterih nagibamo k podpori tega predloga zakona. Zavedamo se namreč, da policisti predstavljajo enega od osnovnih temeljev pravne države in demokracije. Policisti za zagotavljanje učinkovitega varnostnega sistema vsakodnevno tvegajo življenja za zelo nizko plačilo, zato poslanci DeSUS podpiramo vsa prizadevanja, da se korektno uredi status policista, da se jim tudi s plačilom omogoči dostojanstvo in ogled. Glede na to, kar se danes dogaja, da celo najvišji državni in lokalni funkcionarji tožijo policiste, ki so sodelovali v kazenskem postopku, pregonu zoper te osebe, je verjetno vse manj mladih, ki se bodo sploh še odločali za opravljanje tega vse manj cenjenega poklica. Dejstvo, da se je ukinila srednja policijska šola, iz katere so prihajali zelo dobri kadri, ne doprinaša k ugledu poklica policista, zato moramo mladim omogočiti vsaj dober socialni položaj. Konec koncev plača, ki omogoča spodobno preživetje, obenem zmanjšuje možnosti, da bi se policist odločil sprejeti ponujeno podkupnino. Kljub temu, da bomo v tej fazi podprli ta predlog zakona, pa moramo vseeno izraziti pomislek, h kateremu so nas navedla opozorila s terena. Nekateri namreč menijo, da so prej navedeni dodatki namenjeni nagrajevanju zgolj ozkega pasu najvišjih policijskih birokratov, ki že danes za svoje nedelo po nekaterih navedbah menda prejemajo 7 tisoč evrov bruto plače, policisti operativci pa naj bi bili deležni zgolj drobtinic. Upam, da bomo s strani predlagateljev dobili preprečljiv odgovor na to našo dilemo. Kot rečeno, v Poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Silven Majhenič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister! Iz enega zakona, ki danes ureja področje in delovanje policije, imamo danes pred seboj dva zakona, ki ga bosta nadomestila in urejala to isto področje. V Sloveniji se utapljamo v pravnih predpisih, saj se iz posameznih zakonov ustvarjajo kar po dva, trije novi, kar pa, kot vidimo iz prakse, ne prinaša pozitivnih učinkov na delovanje in bolj učinkovito organiziranost posameznih organov. Ugotavljamo pa vsi – več kot je predpisov, manj jih poznamo in manj jih tudi spoštujemo. Smo družba, ki slabo spoštuje pravila, ki si jih sama zapiše, to nas pa vodi v brezpravje ter zakon močnejšega, kjer pa jo najslabše odnesejo najnižji sloji prebivalstva. V 20 letih je Državni zbor veljavno zakonodajo spremenil kar 4 tisoč 257-krat, to pomeni vsak drugi dan eden zakon. Ugotavlja se, da je bila pri tem najbolj aktivna prejšnja vlada, ki je podrla vse rekorde. Vsa ta zakonodaja vsebuje kar 9 tisoč 192 različnih prekrškov, ki veljajo za prepovedane in je zanje predpisana večina denarna kazen. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne vidimo smisla v sprejemanju vedno novih in obširnejših zakonskih predpisov, temveč vidimo rešitev v reorganizaciji organov in oddelkov, dodatnem izobraževanju in izpopolnjevanju javnih uslužbencev, imenovane na vodilna mesta pa naj bodo osebe, ki imajo dolgoročno vizijo na podlagi njihovih strokovnih in nepolitičnih preferenc. V obravnavi imamo zakon, ki naj bi prenovil organizacijo in dela v policiji. Sicer je v določenih členih bolj natančen, vendar do sedaj v spornih pooblastilih ministra se ni nič spremenilo, saj še naprej omogoča ministru za notranje zadeve politično imenovanje generalnega direktorja policije. Obravnavani zakon uvaja tudi nove dodatke za uslužbence policije. Ne nasprotujemo, da se za policiste s pooblastili dodajo kakšni dodatki, ki sicer ne veljajo za vse javne uslužbence, saj gre za drugačno delo, vendar na splošno pa to le ni sprejemljivo, saj bi moral veljati enotni plačni sistem za javne uslužbence. Kot vidimo, veliko policistov zapušča njihove vrste ter policistov tudi primanjkuje. Sigurno niso krive predčasne upokojitve, ampak je predvsem kriva slaba plača, slabi pogoji dela, preobremenitev zaradi pomanjkanja kadrov in premala zaščitenost policistov pri izvajanju del in nalog. Zoper policiste se vodi veliko postopkov zaradi prekoračitve pooblastil, vendar ne zato, ker ne bi bili dovolj profesionalni, ampak zato, ker jih zakon ne ščiti pri njihovem delu, še posebej takrat, ko si ne morejo privoščiti površno opravljenega dela, ampak morajo biti dosledni, tudi zaradi lastne varnosti. Ne moremo in ne smemo si več privoščiti, da izgledniki komaj čakajo, da pridejo policisti na kraj dogajanja, da jih bodo žalili in se z njimi spopadli, kar ne velja le za nogometne tekme, kjer bi naj zdaj zakon to le nekoliko popravil, ampak gre za splošen pojav, kar se mora spremeniti. Država si ne sme privoščiti, da policija kot represivni organ izgublja na veljavi, saj to daje moč tistim, ki zakon zavestno kršijo. Policistom je treba vrniti njihovo dostojanstvo in ugled, ki so ga nekdaj imeli, ko so jim državljani zaupali in so bili garant za varnost vseh državljanov. Boljša varnost pri opravljanju del in nalog policistov na terenu je eno od občutljivih poglavij, ki si zasluži tudi pozornost. Predstavniki policistov, o tem ne govorijo radi, pa tudi v zakonu je to slabo zapisano, da vsak postopek mora policistu zagotavljati osebno varnost, državljanu pa korekten postopek. Ta zakon razveljavlja člene Zakona o policiji, ki sedaj urejajo organizacijo policije: imenovanje generalnega direktorja policije, direktorja NPU in direktorjev policijskih uprav, delovna razmerja za delavce policije, disciplinsko odgovornost, izobraževanje, priznanja, in člene glede zaščite uniforme, položajnih oznak in simbolov. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da ni treba zakona deliti, ga spreminjati v obsegu, kot je zastavljen, ampak ga popraviti v določenih segmentih, kjer se je pokazal kot pomanjkljiv. Morda bi pa kazalo razmisliti še o kakšni racionalizaciji policijskih uprav v Sloveniji, kajti glede na majhnost države in na število policistov bi bilo v Sloveniji pet policijskih uprav kar dovolj. Glede na vse navedeno predlaganega zakona v Slovenski nacionalni strani ne bomo podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil stališče gospod Anton Anderlič.
Spoštovani! Krepitev občutka varnosti in zaupanja v organe pregona, v organe policije in policijo samo je zelo pomembno za vsakega posameznika in za družbo v celoti, in zato je treba s tankočutnostjo obravnavati vse predloge, ki se nanašajo na organiziranost in delo policije, imeti v vidu vse okoliščine, s katerimi se pripadniki tega poklica srečujejo. Pri tem zagotovo ne more biti osnovna diskusija o tem, ali so predvideni dodatki za nekatere izpostavljene funkcije oziroma mesta, kakor tudi za boljše nagrajevanje tistih, ki se ukvarjajo s prekrškovnimi zadevami. Večina diskusij je, žal, bila opravljena v preteklosti ravno o tem in tekmovalnost med posameznimi javnimi uslužbenci je tukaj odveč. Upam, da bo prevladalo v diskusiji predvsem to, da se s tem zakonom želi nadgraditi organiziranost in delo na način, ko bo nesporno jasno ugotoviti, kdo je za kaj pristojen, kako uporablja ta pooblastila, in da ne bo vedno očitkov, da se aktualna politika vmešava v delo notranjega ministrstva oziroma prek notranjega ministrstva na policijo. Da ne bo očitkov o netransparentnih postopkih imenovanja posameznih visokih uradnikov znotraj strukture, ampak da bo to jasno in pregledno narejeno. Po dolgih razpravah – in prepričan sem, da je to ena od najboljših zadev, ki se je pojavila pri tem zakonu – imamo praktično osnutke uredb in pravilnikov že na mizi in lahko pogledamo pri vsaki stvari, kako bo kakšna zadeva urejena. Ena od večjih hib zakonodaje v Sloveniji je prav to, da sprejemamo zakone v Državnem zboru, potem pa naložimo, da Vlada ali minister v roku leta, dveh ali v kakršnemkoli času že napravi pravilnik za izvedbo nekaterih stvari. Tukaj je to predstavljeno, pojasnjeno in vsak lahko vidi, kako naj bi to izgledalo od, če hočete, oblek in oznak, do nekaterih drugih stvari, ko gre za izvajanje pooblastil in podobne zadeve. Pozdravljamo ta napredek pri urejanju tega področja in bomo podprli zakon v prvi obravnavi. Mogoče je kdo pričakoval še podrobnejšo uskladitev z ostalimi resorji in da bi to bilo tudi javnosti ustrezno predstavljeno, predvsem ko gre za Ministrstvo za javno upravo in katerim drugim. Zagotovljeno je bilo tudi v uvodnih predstavitvi, in sicer, da so ta nesoglasja, nesporazumi odpravljeni in da tudi ne bo pri socialnih partnerjih težko se dogovoriti, da tisti del, ki se nanaša na plače oziroma dodatke, da ne bo spodkopal zakona kot takega. V Liberalni demokraciji želimo tudi to, da se v javnosti znebimo občutka, da je policija samo represivni organ in da se v zadnjem obdobju, tako je slišati v mnogih diskusijah, tudi izven uradnih recimo temu diskusij v javnosti, da je policija predvsem represivni organ, samo inkasant in predpisovalec takih in drugačnih kazni, odvzemalec traktorjev, avtomobilov in raznih drugih prevoznih sredstev, ampak da je ta zakon namenjen temu, da se bo organizacija in delo uredilo na način, da bo predvsem ta organ, policija, namenjena zagotavljanju varnosti, pomoči državljanom in državljankam in ostalim, ki se znajdejo v Republiki Sloveniji, seveda v skladu z zakonodajo, ki pa jo sedaj, verjamemo, tudi na tem področju prenavljamo v pravo smer. Primerjalni prikaz ureditev nesporno pove, da bi tak način, kot je sedaj predviden, bil primerljiv s tistimi državami, ki imajo učinkovite policije, prijazne policije in ki zagotavljajo občutek varnosti vsem državljanom in državljankam. Zato bomo v prvi obravnavi predlog zakona podprli in verjamemo, da je še čas, da ga v tem mandatu tudi sprejmemo.
Hvala lepa. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Poslanska skupina nepovezanih poslancev bo seveda zakon o organiziranosti in delu policije podprla, saj prinaša pomembne rešitve in dopolnila, med katerimi naj naštejemo samo najpomembnejše. Natančno so opredeljena razmerja med ministrstvom in policijo ter določitev nalog, ki jih ministrstvo opravlja za policijo, kar je usklajeno z izvedeno reorganizacijo ministrstva in Generalne policijske uprave. Posebej je podrobnejše opredeljeno usmerjanje in nadzor ministrstva nad policijo. Podrobneje so opredeljena pooblastila nadzornikov Direktorata za policijo in druge varnostne naloge ministrstva in omejitve pri opravljanju nadzora, ko usmerjanje prevzame tožilec. Zakon bolje ureja strokovno, učinkovito in racionalno delovanje ter skrb za sistemski razvoj policije. Dolgoročni razvojni program je strateški dokument, ki odgovarja na ključna vprašanja dolgoročnega razvoja policije, prav uspešno strateško planiranje pa je namreč zagotovilo za pravo pot in smer delovanja in razvoja organizacije. Policija bo vsako leto posredovala letno poročilo o svojem delu Vladi Republike Slovenije najkasneje do maja za preteklo leto. Poseben poudarek je na raziskovalni dejavnosti, izobraževanju in usposabljanju. Kot novost v primerjavi z dosedanjo ureditvijo je vključena tudi raziskovalna dejavnost, ki je potrebna in pomembna za nadaljnji razvoj policije in kakovostno sodelovanje z drugimi izobraževalnimi in raziskovalni institucijami. Policija bo nadgrajevala sistem upravljanja s človeškimi viri v smeri pridobivanja in izpopolnjevanja znanja tako, da bo postopoma ukinila srednješolsko kvalifikacijo za poklic policista in oblikovala višje ter visokošolsko policijsko izobraževanje. Obnovila in nadgradila bo tudi prostorske in tehnične kapacitete, ki so nujne za razvijanje človeških virov. Zakon krepi decentralizacijo ter avtonomnost in samostojnost policijskih uprav; trinivojska organiziranost policije na regijski ravni, na državni ravni in na lokalni ravni seveda to zagotavljajo. V primerjavi s sedanjo ureditvijo v Zakonu o policiji je v tem predlogu poseben poudarek na večji samostojnosti delovanja policijskih uprav in s tem decentralizaciji policije ob jasnih strateških izhodiščih Generalne policijske uprave. Pri tem je posebnega pomena usmerjenost k varnostnim problemom, specifičnim za posamezno območje, v nasprotju s centraliziranim določanjem dela ne glede na varnostno problematiko. Zakon posebej ureja posebnost delovnopravnih razmerij, ki omogočajo nemoteno izvajanje operativnih nalog s posebnim poudarkom in skrbjo za zaposlene. Predlagatelj se zaveda, da zakon s svojimi rešitvami delno posega v nekatere specifične določbe Zakona o javnih uslužbencih in Zakona o delovnih razmerjih, vendar so te razlike nujne, strokovno utemeljene in premišljene, upoštevajoč dobro prakso iz tujine. Večina poslancev poslanske skupine delo policije in policistov spoštuje. Ocenjujemo ga kot izjemno pomembno, zahtevno, deloma tudi nevarno in seveda nepogrešljivo za zagotavljanje naše skupne varnosti, varnosti našega premoženja in tudi miru v naši družbi. Zato naša poslanska skupina nima nobenih problemov pri urejanju tudi nagrajevanja in vrednotenja dela v policiji, zato zakon, ki tudi to področje do neke mere skuša popraviti, podpira, in večinsko brez dvoma podpremo zakon za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Narodnih skupnosti bo predstavil gospod dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Ocenjujemo, da je bilo v strokovno pripravo predloga zakona in podzakonskih aktov vloženega veliko truda, zato so tudi rešitve v predlogu v večini primerov po našem mnenju dejanska vsebinska nadgradnja do sedaj veljavne zakonodaje. Seveda so pa določbe, o katerih bo treba oziroma bi bilo treba se še dogovarjati in dopolnjevati. Da se oglašamo pri obravnavi tega zakona, predvsem je razlog tudi z narodnostnega vidika. Namreč, smo pričakovali oziroma ocenjujemo, da bi moral predlog tega zakona ali podzakonskih aktov urejati tudi do sedaj prezrto enakopravno rabo simbolov narodnih skupnosti, predvsem zastave na pročeljih policijskih postaj in policijskih uprav na narodnostno mešanem območju. Ta problematika ni bila do sedaj rešena. Gospod minister v nekem drugem primeru na področju pravosodja se je srečal s tovrstnimi problemi in dobro ve, da ob vsej pripravljenosti do dejanske rešitve nismo prišli. Skratka, Zakon o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi točno določa splošno uporabo tudi narodnostnih simbolov, vendar konkretnih rešitev ne predpisuje, zato tudi nastaja nekakšna vrzel na tem področju. Problem je predvsem zato, ker je ta vrzel zgolj na področju pravosodja in policije, dejansko na vseh ostalih področjih, vključno s šolstvom, javno upravo, občinami in tako naprej je ta zadeva primerno in dosledno urejena. Zato menimo, da če bi bil še čas, bi nedvomno bilo treba ali zakon ali podzakonske akte tudi s tega vidika nadgraditi. V pričakovanju, da bi se to lahko zgodilo, bova predlog zakon v prvi obravnavi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo stališče predstavil gospod Anton Colarič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik Državnega zbora, gospod minister s sodelavci, kolegice, kolegi! Danes bomo poslanke in poslanci opravili splošno razpravo o dveh policijskih zakonih. Najprej je na vrsti predlog, v katerem se normativno urejajo podlage za sodobno policijsko organizacijo, nato pa bomo nadaljevali razpravo še s predlogom zakona, ki bo na enem mestu sistematično in celovito uredil ter določil policijske naloge. Vendar o tem bom govoril pri naslednji točki. Če se vrnem na Predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji, ki se je pripravljal več mesecev, lahko rečemo celo kakšno leto ali več, se usklajeval s predstavniki obeh policijskih sindikatov, bil je v javni razpravi ter seveda tudi v medresorskem usklajevanju. V predlogu zakona se ureja organiziranost in delo več kot 8 tisoč zaposlenih v slovenski policiji. Predlagatelj v gradivu navaja, da ne odstopa od načel, ki so bila upoštevana že ob pripravi celovitega Zakona o policiji; pravzaprav sta izražena načelo operativne avtonomnosti in strokovne neodvisnosti delovanja organov in načelo ekonomičnosti in učinkovitosti delovanja organa. S tem predlogom zakona se želi urediti normativne podlage za sodobno policijsko organizacijo, njeno vodenje in usmerjanje. Treba je jasno razmejiti pristojnosti med pristojnim ministrstvom in policijo, urediti specifična delovnopravna razmerja v policiji, status in zaščito policista, usposabljanje, izobraževanje in raziskovalno dejavnost. Predvsem pa je treba zagotoviti tesnejšo vpetost policije v delovanje lokalnih skupnosti in tesnejše sodelovanje policije z drugimi subjekti ter s tem še boljšo organiziranost in delovanje policije. V javnosti je bilo ob predložitvi teh zakonov v zakonodajni postopek sicer zaznati nesoglasja med tedanjima ministrico za javno upravo in ministrico za notranje zadeve, predvsem glede določb, ki se nanašajo na dodatke. Prva ministrica je zagovarjala tezo, da se ruši enovit plačni sistem javnih uslužbencev, druga, ki je bila pristojna za policijo, pa je opozarjala na razmere v slovenski policiji ter tudi na obljube, ki jih je dala Vlada lani v času policijske stavke. V dodatnem usklajevanju in predstavitvi obeh policijskih zakonov je bil sklenjen dogovor, da se pripravijo predlogi amandmajev, ki bodo posegli v 92. člen, ki govori o dodatku za stalnost, ki bo v višini, kot je določen tudi za ostale javne uslužbence, da se ponovno pregleda določbe, ki urejajo položajni in prekrškovni dodatek in da se na ta način odpravijo nesoglasja, obenem pa tudi upoštevajo vladne obljube v času lanskoletne stavke. Upam, da bodo vsi ti amandmaji pravočasno pripravljeni in nam podani v najkrajšem času. V poslanski skupini si želimo, da bi bila naša policija uspešna, da bi bila povezana z lokalnim okoljem in predvsem z občani. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa in dobro jutro! Za uvod mogoče dve ugotovitvi. Mislim, da imajo naši strokovni sodelavci premajhne plače, poslanci pa prevelike. Namreč, brati traktate, ki jih spišejo strokovni sodelavci, je pa res lepo za 3 tisoč evrov. Še ena zadeva. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, gospod Anderlič, to je moj izdelek, oprostite. Kar se tiče ukinitve kadetnice pa se vendar moram odzvati, ker sem sam pri tem sodeloval. Republika Slovenija je bila predzadnja država v Evropi, samo še Albanija je bila za njo, ki je ukinila šolo za policiste v obliki kadetske šole v Tacnu. Tako da ne vem, če kdo želi nazaj v neko stanje, ki je bilo pred letom 1990, potem se sprašujem, kje smo. Ampak gremo k zakonu. Glejte, zakon ima celih 304 člene. Do sedaj pa je zakon – ne samo ta, govorim o obeh zakonih, 137 pa 167 – sedanji zakon pa ima 140 členov. Torej, kaj se je zgodilo v tej državi takega, da je treba kar za enkrat povečati število členov v dveh zakonih, ki govorita o delu in pooblastilih policije? Globoko sem prepričan, da gre za preveliko prenormiranost in nepotrebnost take močne širitve zakonov. Kar se tiče tega zakona, zakona o organiziranosti in delu policije [[..]]Mi tega zakona ne bomo podprli, ker bi ga tudi zelo težko amandmirali. Kar se tiče pa tistega, ki sledi, je pa situacija precej drugačna; to bom povedal kasneje v našem stališču. Ampak v tej fazi tega zakona, torej zakona o organiziranosti in delu policije seveda ni mogoče absolutno podpreti. Zdaj bom šel kar po členih, tako da bomo si malo bolj na jasnem. 13. člen, prvi odstavek – o čem mora poročati generalni direktor policije. Namreč, o vseh pomembnih vprašanjih naj bi poročal ministru. Kaj so to "vsa pomembna vprašanja", si verjetno lahko misli vsak minister po svoje. Za nekoga bo pomembno, če zaprejo poslanca, za nekoga bo pomembno, če je bil karambol v njegovi vasi, ne vem, to je malo težko. Ampak to rešuje ustavna odločba. Minister ima iz leta 2003, to je tisti čas dr. Bohinca, minister ima pravico do vseh podatkov, to je relativno jasna zadeva. To je tisti znani spor med direktorjem policije Pogorevcem in ministrom Bohincem, ko je Ustavno sodišče presekalo in zelo jasno povedalo, da je minister minister, da ima seveda vpogled v vse stvari in vse podatke, s katerimi razpolaga policija. Tu ne vidim razloga za tako opredelitev. Mislim, da je celo dobro tisto, ker se zdaj v Zakonu o policiji – ko se je minister Bohinc nekako samoomejil in je rekel, da v tiste stvari, ki jih pa tožilec prevzame, se pa ne bo vtikal. Tako da ta ureditev se mi zdi čisto na mestu in v redu. 15. člen. Glejte, poročanje o delu policije do 31. maja – kaj naj rečem? V Državni zbor dobivamo poročila tožilstva, varuha, informacijske pooblaščenke in ne vem, koga še vse. Dobivamo celo poročilo Nacionalnega preiskovalnega urada kot dela policije, ne dobimo pa poročila o delu policije kot celote. Tako da se mi zdi, da bi bilo treba te roke malo uskladiti z ostalimi zakoni. Enostavno tako poročilo pride tudi v Državni zbor, tako kot pridejo poročila tožilstva, informacijske pooblaščenke in še koga, in to je treba urediti približno na tak način. Pa tudi roki, na primer eni marca, eni maja, eni junija – to bi enkrat kazalo urediti na enak način. Meni je žal, da se v 16. Členu [[…]]Ne kaže pa temu nasprotovati, da je v 16. členu govora o policijskih postajah s posebnim delovnim področjem, ki so zdaj po novem kar nekako sestavni del policijske uprave. Mi smo do sedaj poznali območne in področne. Območne policijske postaje so bile tiste, ki so na približnem teritoriju bivših občin. Področne so pa bile tiste prometne, mejne, pasje, letalske policijske in ne vem, kaj še vse. Meni se je zdela ta ureditev boljša, ker policijska postaja je policijska postaja že po samem nazivu, ampak če misli predlagatelj, da je to boljše – po mojem ni, je pa to stanje iz leta 80, to kar je sedaj predlagano –, ni pa nič narobe, kaj posebnega. Čemur je pa treba odločno nasprotovati, so te ureditve 21., 22. člena, ki govori o Nacionalnem preiskovalnem uradu. Sedaj že nekoliko drugačna kot je v obstoječem Zakonu o policiji, je že precej drugačna, ampak osnovna hrbtenica je pa ostala ista. Ni mogoče, da imamo mi šefa kriminalistične policije države Republike Slovenije, ki mu direktor tistega dela, ki je odgovoren za preiskovanje najtežjih kaznivih dejanj, ni odgovoren. To je popolnoma isto kot da v kliničnem centru rečete, »obstaja neka skupina zdravnikov, ki se ukvarja z najtežjimi bolniki, vendar ta je odgovorna ministru za zdravje in ne direktorju kliničnega centra«; to je popoln absurd. Ne more biti torej Nacionalni preiskovalni urad "kobajagi", oprostite, del kriminalistične policije, in direktor kriminalistične policije je potem v vlogi prinašalca papirja, kavic, če hočete, za Nacionalni preiskovalni urad. Za nas je sprejemljiva zadeva zelo podobno kot je to urejano za forenzični laboratorij. Se pravi, Nacionalni preiskovalni urad v zakonu da, vendar kot del kriminalistične policije podrejen direktorju kriminalistične policije, ki pa je že podrejen generalnemu direktorju policije. Ne more biti neka služba tako izven. Tako čisto izven je tudi po plačah, tako da smo si na jasnem. Jaz sem zagovornik, da imajo visoke plače, ampak da za 800 do 900 evrov presegajo predsednika Vlade, države ali parlamenta, pa nisem prepričan, da je prav, to pa zagotovo da verjetno ne. Skratka, Nacionalni preiskovalni urad v 21., 22. členu – da kot del kriminalistične policije, ki je podrejena šefu kriminalistične policije, ta je podrejen generalnemu direktorju, ta pa tako vemo, kakšen zakonski položaj ima. In nič sui generis pa taki štosi, ki potem omogočajo seveda tako stanje, ki ga imamo danes, da šef Nacionalnega preiskovalnega urada spiše letno poročilo, ga zapakira, ga da generalnemu direktorju policije mimo šefa kriminalistične policije države Slovenije. Se pravi, poročilo danes zapakira šef NPU v kuverto, obide svojega predstojnika, ki ni predstojnik, to je šef kriminala, ga da generalnemu direktorju policije, ta pa zalepljenega, da ne bi kaj ven padlo, odnese ministrici. Ministrica pa naredi povzetek na nekaj straneh, v naslednjih dneh ga bomo tudi obravnavali, okoli 13. oktobra, če bo parlament še deloval. Nimamo pa poročila o delu policije kot celote, to je prav interesantna zadeva. 27. člen območne policijske postaje. Meni bi bilo zelo všeč, če bi imeli tudi mestne, ni pa to kakšen poseben greh. 38. člen. Kaj naj rečem, lepo je zapisan, reče se mu »Sodelovanje z veteranskimi organizacijami«. Kdaj je ta člen notri prišel, niti ne vem natančno, ampak enkrat po letu 2000, lahko da tudi pri naši vladi, skratka ne vem, kako je notri prišel, ampak temu členu bi lahko rekli tudi nekoliko drugače, ta člen je pravzaprav člen, ki omogoča financiranje. Financiranje nekaterih veteranskih organizacij, ki pa danes delujejo kot ex cathedra politične organizacije, izpostava politične levice v Republiki Sloveniji. Ja, bom to utemeljil. Če imamo mi neko veteransko organizacijo ŕ la Združenje sever, iz katere sem izstopil, kot veste, zaradi podelitve priznanja nekdanjemu republiškemu sekretarju Ertlu, in če tisti, ki je na čelu te organizacije, stopi pred slovensko javnost v prenosu televizijskem in na Holmcu izenači in to popolnoma izenači trgovino z orožjem 1991/1994 s kakšnimi kriminalnimi, drugimi zadevami, tako kot se je to zgodilo, in s tem absolutno zagovarja eno politično opcijo, potem jaz tega člena ne rabim v zakonu. Naj se financirajo sami, naj delujejo politično sami, kolikor jim paše, in to ni nobena težava; da pa jih država financira, pa preprosto ne. Če pa bi ta organizacija bila organizacija, ki bi delovala v interesu veteranov, veste, tistih, ki so s puško v roki branili to državo, mnogi med njimi so tudi umrli, kot veste, potem pa takemu členu ne bi človek nasprotoval. Ampak zaenkrat je pa situacija taka, da pač si leva politična opcija; tako prejšnje vodstvo kot sedanje vodstvo, saj to je enaka zgodba – izpostava kakšne politične stranke. To pa, žal, po mojem mnenju ne more biti financirano iz proračuna. No, mogoče še to, da smo bolj natančni. 45. člen – sklenitev delovnega razmerja, zgolj taka obrobna pripomba. 4. točka; jaz mislim, da ne zdrži kakšne ustavne presoje, ampak to ni bistvena pripomba. Bivališče v Republiki Sloveniji, to je bilo dejansko potrebno tam leta 1990, ampak to je obrobna pripomba. Točka 7 – nekdo, ki ni član politične stranke, se temu ne more odpovedati. Malo nerodno zapisana definicija, da se mora pred vstopom v policijo odpovedati članstvu v politični stranki. Če nisi, se ne moreš ničemur odpovedati. Verjetno kaže nekoliko bolje tehnično zapisati. In pa četrti odstavek – zahteva se srednješolska izobrazba. Za poklic policista se zahteva srednješolska izobrazba. To je ta moderen evropski zakon, ki pravite, da je najboljši zakon. To so vsi bili, tisti, ki ste jih predlagali do sedaj. Pa pravi, da se zahteva srednješolska izobrazba. Gospe in gospodje, pojdite v Evropo, gospe in gospodje, pojdite kar na ljubljanske ulice, pa bo dobro. Na ljubljanski ulicah vprašajte policiste, tiste, ki stojijo tukaj zunaj pred parlamentom ali tiste, ki jih boste srečali na ulici, pa ga vprašajte, »kakšno izobrazbo imaš?«. In ugotovili boste kaj? Da jih v tem trenutku po ljubljanskih ulicah hodi približno 400, ki imajo višje, visoke, univerzitetne izobrazbe, celo kak magisterij se najde med njimi. Skratka, to izobrazbo že imajo, mi pa jim sedaj s tem zakonom vsiljujemo srednjo izobrazbo. Zakaj pa? Evropa gre malo dlje, Evropa gre naprej. Za elementarni policijski poklic se zahteva marsikje višja, visoka, univerzitetna, ampak mislim, da je treba iti naprej. To bom povezal tudi z dodatki v nadaljevanju, ker dodatki so tudi lahko rešljivi na drugačen način, kot je predvideno v zakonu. 49.–53. člen – imenovanje generalnega direktorja in namestnika. Poglejte, jaz sem takrat tukaj za tem pultom zelo jasno povedal, čeprav mi je takratni državni sekretar nasprotoval, češ da je to najboljši evropski model in mi rekel, kako bo mi poslal vse mednarodne primerjave. Ni res. Evropa takega modela, kot ga ima Slovenija, ne pozna. Na papirju ga poznajo Estonci in Portugalci, vendar tega ne uporabljajo. Tudi Španci delno in Belgijci, vendar tega ne uporabljajo. Kadrovanje na mesto generalnega direktorja policije in namestnika je, vsaj kar se mene tiče, lahko samo iz policijskih vrst. Današnje stanje omogoča kaj? Da si 10 ali 11 let šef vratarjev, torej si delal v varnostni službi in na področju varnosti, in narediš fakulteto in imaš pogoje za generalnega direktorja policije, policista si pa samo na cesti videl. Tak način imenovanja generalnega direktorja policije ni sprejemljiv. Preprosto ni sprejemljiv. Način imenovanja generalnega direktorja je lahko tak, kot je bil do sprejetja Zakona o policiji, sprememb, ki jih je naredila gospa Kresalova. Tukaj je še en hec. Še vedno ostaja ta hec v tem zakonu, kljub temu, da sem nanj opozoril že zdavnaj; namreč tisti, ki zasede delovno mesto policista, to je tudi generalni direktor policije, mora dati zaprisego, pa mora iti v Tacen opravit izpite in tako naprej. Zdaj pa zakon kar povzema funkcijo, da se šteje, da je opravil izpit za izvajanje policijskih pooblastil; takoj ko postane generalni direktor, se šteje, da je opravil izpit za izvajanje policijskih pooblastil. Veste, to je popolnoma isto, kot da v zakonu o kakšni zdravstveni dejavnosti napišemo in rečemo, »z dnem imenovanja za direktorja bolnice se šteje, da je postal zdravnik«. Ja ni postal zdravnik, ne more postati zdravnik! Absurd od absurdov. Absurd. Vsi sistemi v Evropi poznajo drugačen sistem kadrovanja generalnega direktorja policije, razen seveda nas, in tukaj zadržujemo isto stvar. 54.–57. člen. To je pa imenovanje direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Glejte, spet absurd od absurda, absurd. Zakaj? Šefa kriminalistične policije, domnevno nadrejenega direktorju NPU, čeprav to ni, se imenuje po postopku, ki je predpisan. Tukaj pa seveda vpletamo predsednika republike pa ne vem, kaj vse. Ne, položaj Nacionalnega preiskovalnega urada, ponavljam, je znotraj kriminalistične policije in nič drugače, in posledično tudi imenovanje šefa, tako kot vseh drugih šefov v kriminalistični policiji, kot vseh drugih šefov. Ta ne more biti nobena izjema. 56.–126. člen, zdaj smo pa tam. Predlagatelje sprašujem, jaz upam, da se bo minister oglasil, kje v Evropi [[…]]Ista zadeva so vsi členi naprej: 57., 58., 127. in pa 59. člen. Poglejte, tukaj je situacija zdaj taka. Slovenija ima zdaj po novem 9 policijskih uprav in okoli 110 policijskih postaj. Nikdar ni bilo do zdaj – in v evropskih primerjavah v tekstu, ki ste ga vi dali, ni predvidena – razrešitev in mandat komandirja policijske postaje in direktorja policijske uprave. Tega Evropa ne pozna, v gradivu ni razvidno, ki ste ga predložili. Bom pa do naslednje obravnave sam skušal pridobiti prek Državnega zbora podatke o teh zadevah. Veste, kaj predvideva zakon? Zakon predvideva, da od zdaj naprej bodo vsi direktorji policijskih uprav in vsi komandirji policijskih postaj na mandatu, in z dnem sprejetja zakona se ti postopki začnejo. Oprostite, jaz vam ne verjamem. Torej imate namen zamenjati 9 preostalih direktorjev policijskih uprav in 110 komandirjev policijskih postaj. Ampak, da bi bila tragika še večja, sprašujem, kje v državni upravi, katere sestavni del je tudi policija, je katerikoli predstojnik, ki ima 10 do 15 ljudi, na mandatu? Kje pa! Komandir policijske postaje, ne vem, Šentjur pri Celju ali Mozirje ima danes med 12 in 15 ljudi. Kdo v državni upravi je še na mandatu? Razen kakšnega organa v sestavi, ki ste ga zdaj v tem času naredili. Kar se mene tiče, ta stvar ni sprejemljiva. Ne vem, zakaj bi morali biti direktorji policijskih uprav in komandirji policijskih postaj kar naenkrat na mandatu. Seveda ste si obetali, da boste na oblasti še leto dni – malo ste se zmotili, kot kaže, če se niste, bom rekel, ampak naslednji torek bomo to videli –, da boste do konca mandata izpeljali še vse te menjave. Ne vem, zakaj bi zamenjali 110 komandirjev policijskih postaj in devet direktorjev policijskih uprav. In še nekaj. Za oba, tako za direktorja policijske uprave kot komandirja policijske postaje so predvideni tudi pogoji za razrešitev, predčasno razrešitev, ti pogoji so strahotno ohlapni. Skratka, za nas niso sprejemljive te menjave, ki bodo absolutno politične menjave. In ne more biti drugega. 60. člen, prisega. Vse lepo in prav, je iz starega zakona. Opozarjam na namestnika, je namestnik direktorja tudi lahko, zdaj mora iti, tako kot po obstoječem, na tečaj k svojim podrejenim, in njegovi podrejeni ga naučijo in ga učijo policijskega dela, ko je že namestnik. Ampak to je še malenkost. 76. člen, šesti odstavek – v nasprotju s kolektivno pogodbo; jaz mislim, da je sindikat, ki je tudi na balkonu kaj pogledal to zadevo. 76. člen, šesti odstavek je čisto v nasprotju s kolektivno pogodbo. Pravi namreč to, da se policista lahko premesti kamorkoli v Sloveniji. Če še jaz kaj vem in če kolektivna pogodba velja ali ne velja več, ne vem, ni možna premestitev drugače, kot da se človek vozi eno uro v eno smer. Če še to drži, lahko da se motim, ampak za mene je tudi nesprejemljivo, da človeka iz Raven na Koroškem premestimo v Črnomelj – ja kako bo pa delal? 78. člen, prvi odstavek. Premestitev v drug organ; po mojem manjka tožilstvo, to je nova situacija in jaz bi dodal tožilstvo. 89. člen, delo med stavko. Člen ni ustaven po mojem mnenju, ker nalaga vse zadeve, čeprav se zavedam, da je že stari zakon to, pri katerem sem tudi sam sodeloval [[…]]Ampak policisti so se potem prodali za škatlo Marlboro in niso zahtevali kake ustavne presoje za tisti dodatek. 92.–96. člen, novi dodatki. Kako že, gospe in gospodje, vlada Janeza Janše je delila bombončke, baje tiste z vrtcem, in kaj smo še dali, kako je že pisalo na teh bombončkih leta 2008, saj ste jih našteli stokrat? Ali je tukaj kaj drugačnega? Za leto 2014 predvidevate bombončke za policiste, da bi vas volili mogoče, ali kako že. Zakaj pa? Mi smo svoje stališče povedali, povedala ga je tudi ministrica za javno upravo, ampak jaz policistom sporočam naslednje in javnosti. Nobenega razloga ni za dodatke, kakršni so predvideni, ker jih policisti ne bodo dobili nič, ali dobili bodo eno malico, tako za 5 evrov. Dodatki, ki so predvideni, bodo šli v večji meri k določenim ljudem, tudi k policijskim šefom. Dodatek na prekrškovni organ, na vodenje in take zadeve [[…]]Saj dodatek na vodenje smo že poznali in smo ga ukinili, ker je delal same težave znotraj policije. Ampak stvar je treba rešiti na drugače način in to bom tudi javno povedal, tako da bojo policisti dobili več kot je predvideno v tem zakonu, ker so to bombončki. In sicer je stvar naslednja. Temeljni policijski poklic je danes srednješolska izobrazba, Evropa tega ne pozna več, Evropa je šla že zdavnaj naprej. V zakon je treba napisati, da je za temeljni policijski poklic potrebna višješolska izobrazba, seveda s prehodnimi obdobji za starejše policiste, da ne bomo tiste en mesec pred penzijo pošiljali v šolo, in da je za vsa ostala delavna mesta policiji, od vodje policijske okoliša in naprej potrebna fakulteta. Uvesti je treba prehodna obdobja in policiste po mojem prepričanju tudi plačati v skladu z izobrazbo, ki jo imajo, to je višja, visoka, univerzitetna ali kar koli pač imajo, ker danes s fakultetno izobrazbo mnogi delajo na delovnih mestih s srednjo izobrazbo. Tu je rešitev problema in ne v bombončkih, ki jim jih "talate", seveda s prehodnimi obdobji, kar pomeni, da nekdo, ki je 15 let že na delu, mu to ni potrebno ali se mu štejejo izkušnje, ker se še direktorju policije štejejo izkušnje, ker je bil šef vratarjev nekoč lahko teoretično po tem zakonu, ne obstoječi direktor, seveda, potem lahko tudi policistu, ki je 15 ali 20 let delal, se šteje, da ima višješolsko izobrazbo – pa naj jo ima, nimam s tem nobene težave. Skratka, to je treba urediti po mojem na tak način. Še par stvari. 97. Člen, dodatno pokojninsko zavarovanje, nekdanja benificirana delovna doba. Gospe in gospodje, predstavniki ministrstva, minister, stvari je treba omejiti na terensko delo. Nihče, po mojem prepričanju, znotraj policije, ki ne dela na terenu, ne more imeti benificirane delovne dobe oziroma dodatnega pokojninskega zavarovanja. Tistih tisoč 500 ljudi na Generalni policijski upravi ali kolikor jih je že, pa so med njimi glasbeniki in ne vem kdo vse, ima danes dodatno pokojninsko zavarovanje. Zakaj pa? Sam sem leta 1997 najprej ukinil sebi, nato pa 500 ljudem – zdravnikom, skladiščnikom, tajnicam ta status. Seveda je direktor, ki je prišel za menoj, bil najboljši direktor – govorim o gospodu Pogorelcu –, ki je to vrnil veliki večini ljudi, ampak tako to je. To kaže omejiti na terensko delo in na nikogar drugega. Noben inšpektor, ki sedi v pisarni, ne more imeti dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zakaj pa? Ker zadeva potem eskalira v situacijo, kakršno danes tudi imamo. Mnogi policijski šefi ali visoki policijski uradniki, v policiji jim pravijo sloni, tako jim tam rečejo, ki imajo danes svoj sedež na Vodnikovi 43 ali pa v Tacnu, to so tisti, ki jih zamenjajo, ki jih odpišejo in imajo fikus pa pisarno, nimajo niti tajnice, ampak zadržijo pa zelo visoko policijsko plačo. Teh je ogromno in to čedalje več in situacija je takšna, da bi tudi tam – ampak imajo tudi tisti dodatno pokojninsko zavarovanje – kazalo kakšno reči in tudi koga v penzijo poslati, recimo koga, ki že pet let dobiva najvišjo policijsko plačo, še nikoli ni bil viden v pisarni, ki mu je dodeljena, nikoli ni bil viden v pisarni, ki mu je dodeljena in ima dodatno pokojninsko zavarovanje; med drugim je pa svetnik LDS v mestni občini, katere župan je tudi v naših vrstah. To bi bilo treba tudi urediti na nek način, z zakonom predpisati, urediti stvari tako, da bodo ljudje delali, ne pa vlekli najvišje plače in formalno zaposleni v policiji, v resnici pa delajo za LDS kot svetniki. Stroški pogreba policista v 101. členu. Jaz mislim, da jih je treba vezati zlasti na privolitev svojcev – ne morete vi svojcem predpisovati, kako bodo pokojnega policista pokopali. Na voljo svojcev je treba po mojem to vezati. 107. člen, raziskovalna dejavnost. Ja bravo, kako ste vsi hvalili to zadevo! Pet univerz imamo ali koliko že, toliko fakultet imamo, da jih prešteti ne znam. Zdaj imamo pa raziskovalno dejavnost v policiji. Ja, seveda, če bodo tisti policijski sloni to delali, v redu, saj imajo mnogi magisterije in doktorate. Raziskovalna dejavnost; a naj država financira še eno ali kaj? Ja zakaj pa? In raziskovalna dejavnost, ki preučuje lastno organizacijo, pomeni raziskovalci, ki preučujejo svojo lastno uspešnost, običajno niso dobri raziskovalci ampak je zadeve treba povezati verjetno širše in jih odpreti. Jaz mislim, da to ni potrebna zadeva. 107. člen, Zakon o visokem šolstvu. Jaz upam, da se bo še kaj šolski minister oglasil, če še je oziroma če še opravlja svoje vede posle. Je 107. člen v popolnem nasprotju z Zakonom o visokem šolstvu. 109. člen govori o tem, da se lahko ustanovi visokošolski zavod, 130. člen pa govori, da se mora. Kaj zdaj to pomeni? To pomeni, da namerava država, če temu tako rečem, ustanoviti novo visoko šolo, nov visokošolski zavod in ga financirati. Ampak v skladu z Zakonom o visokem šolstvu to ni mogoče, ker mora biti samostojen ali pa del univerze. Nov visokošolski zavod, ob tem, da imamo, ne bom omenjal Fakultete za varnostne vede, imamo celo serijo fakultet v državi Sloveniji, bo sedaj država financirala še eno fakulteto, ker so si pač gospodje v policiji to zaželeli in ker v slovenskem prostoru med ne vem koliko fakultetami ne najdejo nekoga, ki bi bil dosti dober za izobraževanje. To je za mene slab izgovor. 112. člen, izvajanje tečajev, izobraževanj gre v delovno obveznost. Gospe in gospodje, ne, je odgovor. Že pred 15 leti je vsaka učiteljica, ki je hotela kakorkoli napredovati, morala prositi svojo kolegico za nadomeščanje, da je potem lahko šla na kakšen seminar, pa je potem tej kolegici vrnila. Gospod Menih bo tudi vedel, ki je bil v prosveti. Ne, mi pa sedaj tako izobraževanje, to je pač stara policijska srajca, štejemo [[…]]Skratka, napišemo depešo in rečemo: »Francelj, Joža, Miha iz Maribora, Murske Sobote in tako naprej gredo v Gotenico, morajo imeti take čevlje, takšno spodnje perilo, tam so toliko ur in se jim to šteje v delovno obveznost, bodo plačani.« Ne, ne, obratno je treba stvari postaviti in reči, »taki in taki tečaji so potrebni, tam in tam se izvajajo, vi pa se jih lahko udeležite v prostem času«, tako kot je drugod. 128. člen. V enem letu morajo opraviti izpit za izvajanje policijskih pooblastil. Tu bom vprašal na ministrstvu, koliko je takih, ki tega tečaja nimajo. Ne vem, zakaj bi bilo drugače. Skratka, toliko v mojem nastopu. Mi v tej fazi zakona ne moremo podpreti iz razlogov, ki sem jih naštel. Tudi amandmirati se jih, po moje, ne da. Zakon, ki pa prihaja, bom pa stališče povedal kasneje oziroma tisto je pa čisto neka druga zgodba. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister in sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog zakona o organizaciji in delu policije zagotavlja boljšo organiziranost in delovanje policije, jasno razmejuje pristojnost med ministrstvom in policijo, ureja specifična delovnopravna razmerja v policiji, status in zaščito policista, usposabljanje, izobraževanje in raziskovalno dejavnost. Novi zakon predvideva tudi večjo avtonomnost policijskih uprav, tesnejšo vpetost policije v delovanje lokalne skupnosti in boljše sodelovanje policije z drugimi subjekti. Tako se bo policija lahko učinkovito odzivala na vse varnostne izzive, in teh dejansko v današnjih časih ni malo. Do tu oziroma na ravni ciljev in namenov zakona se nam zdi ta zakon ustrezen in ga seveda podpiramo. Opozorili pa bi vendar na za nas nekatere sporne rešitve, ki jih predlog zakona uvaja. Predlagatelj je celo sam namreč priznal, da se zaveda, da zakon s svojimi rešitvami delno posega v nekatere specifične določbe Zakona o javnih uslužbencih in Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ter Zakona o delovnih razmerjih. V Poslanski skupini Zares se sicer zavedamo, da Zakon o javnih uslužbencih v 22. členu dopušča možnost drugačne zakonske ureditve posameznih vprašanj za določene kategorije uradnikov oziroma javnih uslužbencev, če je to potrebno zaradi specifičnosti njihovih nalog oziroma za izvrševanje posebnih dolžnosti in pooblastil. Zavedamo se tudi, da je v obstoječem sistemu nagrajevanja in vrednotenja dela v javni upravi, glede na naravo samega poklica, poklic policista zelo težko primerjati in ovrednotiti v primerjavi z ostalimi poklicnimi skupinami. Opozarjamo pa, da se za delovna razmerja in plače uslužbencev policije uporabljajo in upoštevajo predpisi, ki urejajo delovna razmerja, zdravstveno, pokojninsko in invalidsko zavarovanje in plače javnih uslužbencev, ter kolektivne pogodbe, ki veljajo za uslužbence policije. In da bi bila uvedba dodatkov k policijskim plačam, ne glede na dejstvo, kako upravičeni so do njih, v tem trenutku vprašljivo ali celo sporno dejanje. Po predlogu Ministrstva za notranje zadeve se predvidevajo povečane finančne posledice v oceni vrednosti nekaj več kot 3 milijone 500 tisoč evrov, in sicer zaradi plačila dodatka policistom, ki sodelujejo v posebni policijski enoti, povečanja dodatka za stalnost, uvedbe dodatka za posebne obremenitve pilotov, kopilotov, tehnikov, letalcev in posameznih delovnih mest v specialni enoti, dodatka za vodenje, dodatka za delo pooblaščenih uradnih oseb, ki vodijo prekrškovne postopke, in dodatka za poveljnike, ki vodijo posebno policijsko enoto. Ob tem bi rad opozoril na nekaj, kar sem izpostavil v pogovoru z bivšim kandidatom za notranjega ministra in na kar so me opozorili nekateri člani policijskega sindikata iz obalnih občin, torej iz narodnostno mešanega območja, kar velja tudi za Prekmurje. Da ob vseh teh dodatkih še vedno ni upoštevan dodatek po sedanji sistematizaciji, ni upoštevan dodatek za dvojezičnost, ki velja za vse javne uslužbence, ki komunicirajo z javnostjo, medtem ko sistematizacija predvideva ta dodatek le za vodilne kadre, ne pa za policiste, ki dnevno v svojem delu občujejo in so primorani komunicirati v obeh jezikih narodnostno mešanega območja. Morda ne bi bilo slabo, da ko razmišljamo in tudi kritično govorimo o dodatkih, ki po našem mnenju v bistvu prejudicirajo celoten sistem javnih plač, bi bilo morda doslednejše, da uvedemo oziroma da upoštevamo tiste dodatke, ki jih že zdaj v bistvu sistematizacija načelno predvideva, v praksi pa ne udejanji. Tako da še enkrat izkoriščam to priložnost, da posredujem ministru in notranjemu ministrstvu to pričakovanje policistov, ki delajo na narodnostno in jezikovno mešanem območju. Glede teh dodatkov pa je treba ugotoviti, da izgovori, da se z dodatki ne posega v sistem plač v javnem sektorju ali v kolektivno pogodbo, saj bodo dodatki izplačani šele leta 2014, znašajo pa komaj 3,5 milijone evrov, pa se nam zdijo ne popolnoma prepričljivi ti argumenti, saj gre tako za odstopanje od veljavnih kolektivnih pogodb in za prelaganje bremen v naslednji mandat. V Poslanski skupini Zares opozarjamo, da so bili doslej izvedeni le ukrepi na področju plač z namenom umiritve rasti povprečne bruto plače javnega sektorja. Ukrep zmanjševanja zaposlenih v javnem sektorju za 1 % v obdobju 2010–2012 pa ni bil izveden. Nasprotno. Zaposlenost se je povečala. Znižanje števila zaposlenih je bilo doseženo le v civilnem delu državne uprave. Na povečanje števila zaposlenih pa je vplivalo povečanje zaposlenih v policiji in v Slovenski vojski – 500 policistov in 300 vojakov – ter pri tistih subjektih javnega sektorja, ki se pretežno financirajo iz nejavnih sredstev za opravljanje javne službe, kot so domovi za starejše, lekarne, dijaški domovi in vrtci, ter v nevladnih proračunskih uporabnikih, občinah ter javnih zavodih, katerih ustanoviteljice so občine. Skupni finančni učinek ukrepa zmanjšanja zaposlenih v javnem sektorju v obdobju 2010–2012 naj bi dosegel 240 milijonov evrov, vendar so se že v letu 2010 odhodki povečali za okoli 56 milijonov evrov. V letu 2011 pa ugotavljamo, da bo realizacija na segmentu plač dosežena v najmanj enakem obsegu oziroma celo večjem obsegu kot leta 2010, saj največji primanjkljaj pri sredstvih za plače izkazujeta Ministrstvo za notranje zadeve, in sicer cirka 11 milijon evrov, in Ministrstvo za šolstvo na področju javnih zavodov, in sicer cirka 60 milijonov evrov, torej skupaj 71 milijonov evrov. Poleg omenjene javnofinančne situacije se nam dodatki k policijskim plačam zdijo nekoliko sporni tudi zato, ker rušijo sistemski pristop k plačam javnih uslužbencev. Naj spomnimo, da s tem Vlada tudi krši obljube, ki jih je dala v socialnem dialogu, češ da ne bo enostranskih posegov v plače javnih uslužbencev, in predvsem zaradi grožnje učinka domin v drugih delih javnega sektorja. To bi pomenilo vrnitev v sistem dodatkomanije, saj bi zanesljivo namreč sledile enakovredne zahteve drugih sindikatov v javnem sektorju in Vlada ne bi imela nobenega argumenta, da jih zavrne. Po predlogu Ministrstva za notranje zadeve bi policisti prejemali dodatek za stalnost, ki bi znašal 0,5 %; prej smo slišali, da je minister popravil podatek, naj bi znašal 0, 33 % tak dodatek. Sicer že sedaj prejemajo vojaki, cariniki in pravosodni policisti v višini 0, 33 % osnovne plače. Sporen je tudi položajni dodatek oziroma dodatek za vodenje. Tega že danes prejemajo vsi javni uslužbenci, Vlada pa si ga je doslej zaradi racionalizacije prizadevala znižati in ne obratno, kot predlaga sedaj. Po predlogu Ministrstva za notranje zadeve naj bi tak dodatek za policiste postal brezpogojen. Sporno pa je tudi uvajanje dodatka za delo prekrškovnega organa, ki v plačnem sistemu javnega sektorja ne obstaja. Tako delo opravljajo tudi inšpektorji, zaposleni na Davčni upravi, Carinski upravi in upravnih enotah. Korektno je, da se v socialnem dialogu dogovori, komu vse in ali sploh pripada tak dodatek. To vprašanje mora biti rešeno enotno za vse omenjene kategorije, zato se ni čuditi, da predlogu zakona razen sindikatov policistov nasprotujejo vsi preostali sindikati javnega sektorja, ki pričakujejo čimprejšnja pogajanja, ob tem pa se za razliko od Vlade celo sindikati zavedajo, da dvig plač trenutno tako ali tako ni mogoč oziroma je treba počakati, da se gospodarski položaj Slovenije popravi. Nekoliko čudno pa se nam zdi, da se z ugotovitvami, da dodatki policistom pomenijo nesistemski pristop, strinja državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade, Miloš Pavlica, ki je že napovedal, da naj bi črtali člene, kjer gre za rušenje enotnega plačnega sistema, z dopolnili Vlade ali koalicije, in da tudi finančni minister Franc Križanič opozarja, da morajo imeti cariniki enake pogoje kot policisti ter da ima pomisleke, da policijski dodatki ne pomenijo rušenja sistema plač. Torej vidimo, da se celo v Vladi porajajo taki dvomi. Čeprav, mi želimo biti korektni do policistov, in tudi avtomatične primerjave ali uravnilovke kriterijev za policiste in druge kategorije za carinike niso vedno korektne. Policisti vendar opravljajo neko specifično, posebno delo, tveganje je objektivno večje ob naraščanju organiziranega kriminala, se tega zavedamo vsi. V Poslanski skupini Zares bomo zato predlog zakona sicer podprli, vendar pod pogojem, da bodo v nadaljnji obravnavi policijski dodatki iz zakona izključeni in da se bodo začela pogajanja za sistemsko rešitev teh vprašanj, ki naj dolgoročno zagotovijo to, kar je sicer treba zagotoviti za specifične obremenitve. Naj za konec rečem samo še to. V Poslanski skupini Zares ne nasprotujemo pravičnemu plačilu policistom za njihovo delo. Predloga pa ne podpiramo, ker menimo, da v tem primeru ne gre za policiste, ampak za politično vprašanje. Prej so bili omenjeni bombončki, ki smo jih pripisovali prejšnji vladi, in ne bi želeli v tem mandatu ponoviti nečesa podobnega, podobnih napak. Opozorili pa bi tudi na še eno sporno rešitev. Določila tega predloga zakona so v delu, ki obravnava organizacijo izobraževalne dejavnosti v okviru policije, neprimerna in škodljiva, tako za sodoben razvoj slovenske policije kot za področje visokošolske dejavnosti. Če lahko minister za notranje zadeve ukaže vsebino izobraževalnega programa na področju policijske dejavnosti in diplomanti za to dobijo javno priznano stopnjo ter smer izobrazbe, potem bi bilo dobro, da nekdo v tej državi izda ukaz o ukinitvi ustanov, kot so univerze in samostojni visokošolski zavodi, ki sledijo nacionalnim standardom kakovosti na tem področju in morajo zadostiti visokim kriterijem habilitacijskih postopkov. Določila predlaganega zakona so v nasprotju s pravili, ki veljajo na področju organizacije visokošolskega izobraževanja v Republiki Sloveniji, in so v nasprotju z vsemi strokovnimi mnenji. Zakon mimo pravil, ki veljajo za akademsko skupnost, obide nacionalni presojevalni organ za zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli, vendar pod pogojem, da bodo v nadaljnji obravnavi vse te nedorečenosti pojasnjene.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Gregor Golobič. [[Ga ni.]] Gospod Janez Ribič. [[Ga ni.]] Gospod Bogdan Barovič. [[Ga ni.]] Gospod mag. Franc Žnidaršič. [[Ga ni.]] Gospod Miran Potrč. [[Se odpoveduje.]] Gospod Miro Petek.
Hvala lepa. Skoraj čisto na koncu, pa prvi na vrsti. Mislim, da je v uvodnih obrazložitvah k temu zakonu zelo veliko cinizma. Govori se o decentralizaciji in vpetosti v lokalno okolje, mi pa vemo, kaj se je zgodilo pred nekaj meseci – prišlo je do centralizacije v slovenski policiji, ukinitve treh policijskih uprav. Od 11 imamo sedaj 8 policijskih uprav in dejstvo je, da se bo zaradi tega varnost v prihodnje zmanjšala. Seveda ne čez noč, toda čez leto, dve bomo lahko govorili na teh področjih o zmanjšani varnosti. To je bil tudi eden od načinov, kako kaznovati določene regije s strani te vlade, predvsem Koroško regijo. In danes se koroški policisti vozijo v službo v Celje ali pa tudi v Ljubljano. Imamo na primer, podatek, da nekdo, ki se vozi iz Murske Sobote v službo v Ljubljano, sicer je zaposlen v Slovenski vojski, mesečno prejema nadomestilo za prevoz na delo v višini tisoč 900 evrov; to mi je na poslansko vprašanje odgovorila ministrica Ljubica Jelušič. In s tako centralizacijo se stroški samo še večajo. Glede 22. člena, prevzema preiskave s strani NPU, je govoril kolega Vinko Gorenak; o tem odloča direktor. Seveda je pa vprašanje, katere primere bo NPU prevzel, o čem se bo direktor odločal – ali bo sledil tistemu, kar bo rekla ministrica oziroma minister, torej bo šlo za kakšne politično motivirane "kejse", ali bo šlo za kakšne odmevne primere, da se bodo lahko uslužbenci NPU slikali pred kamerami, ali pa bodo od kriminalistov prevzemali le tiste rešljive primere, kar se več ali manj že dogaja, se pravi, tiste primere, ki so jih na nek način že skorajda do konca pripeljali kriminalisti. Mene moti tudi 51. člen. 51. člen govori o imenovanju generalnega direktorja slovenske policije. V tem členu je zapisano o imenovanju posebne komisije, da je to mnenje komisije dokončno. Komisijo sestavljajo trije člani, in sicer: predsednik uradniškega sveta, predstavnik državnotožilskega sveta, in kot tretje, priznani neodvisni strokovnjak s področja dela varnostnih organov, prava ali varstva človekovih pravic, ki ga za vsak primer posebej imenuje predsednik republike. To pa ne vem, kaj ima predsednik republike pri imenovanju generalnega direktorja policije in mislim, da je ta člen neustaven. Če pogledamo Ustavo in 107. Člen – pristojnosti predsednika republike; res je tam zapisano, da predsednik republike imenuje državne funkcionarje, kadar je to določeno z zakonom. Toda generalni direktor slovenske policije ni državni funkcionar. Nikjer ne najdemo, da bi bila ta funkcija opredeljena kot funkcionar. Če pogledamo Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, vidimo decidirano našteto, kdo je v slovenski državi funkcionar: poslanci Državnega zbora, člani Državnega sveta, predsednik republike, Vlade, ministri itd., itn. Generalni direktor Slovenske policije je uradnik na položaju in nič več. In kaj ima predsednik države pri tem? Tako da je ta člen že v osnovi neustaven. Očitno ima neko intenco po jačanju funkcije predsednika države, po neki želji, ki je imanentna predsedniškem sistemu, in to je slabo. In vidi se po tem zakonu, da tisti, ki so ga pisali, da so tisti mislili, da bodo večno na tem položaju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič. [[Ga ni.]] Gospod Franci Kek. [[Ga ni.]] Gospod Franc Jurša. [[Ga ni.]] Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, maloštevilne kolegice in kolegi! Danes imamo pred seboj dva zakona, v katera je Ministrstvo za notranje zadeve pod vodstvom takrat še bivše ministrice Kresalove razdelilo umeščanje določil, ki so bila doslej v Zakonu o policiji. In poglejte, toliko solate je bilo potrebno temu ministrstvu, da bo sedaj politično usmerjalo policijo. Mislim, da držim v roki več kot en kilogram papirja, z obrazložitvami, seveda. To je popolnoma nesprejemljivo. Mislim, da generalno načelo v tej državi velja, da bi naj bili zakoni pregledni in jasni. Tukaj se zatekate v povsem drugo smer in niti začasni minister se ni sposoben ograditi od tega, od svoje strankarske šefice, od tendence. Sprašujem, ali boste v slučaju, če bi prišlo do sprejema te solate, dali policistom en mesec kolektivnega dopusta, da se bodo lahko seznanili s tem, kaj so njihove dolžnosti in pristojnosti? Drugače ne morejo. Zato, ker ne želite pisati jasnih zakonov. Tukaj v obrazložitvi pišete tudi o tem, da je bila pred letom posebna skupina za reorganizacijo policije, in projekt ste poimenovali Libra. Nekdo mi je rekel, da je to skrajšava usmeritve oziroma sintagme »liberalni razkroj policije«, anarhistično, besede se ujemajo. Liberalni razkroj za politizacijo policije. Če je to res, kar si Liberalna demokracija dovoljuje, celo na tako grozljiv način se obnašati s pomembnim državnim organom, mislim, da morajo biti vsi državljani zaskrbljeni. Tukaj je bilo rečeno veliko tega, kaj nesprejemljivo, koncept je nesprejemljiv. Koncept obeh teh zakonov vodi v politizacijo policije. Večji vpliv političnega ministra oziroma vpogled večji, ampak predvsem pogled ni napačen, predvsem vpliv v kadrovanje in ono, tako naprej, in tukaj tudi jasno zapišete, kaj se bo preganjalo, recimo v 22. členu. Odločitev sprejme direktor. Katere utemeljene sume bo preiskoval NPU recimo v 22. Členu? To je popolna koincidenca s tistim, kar je pravosodno ministrstvo, ki je danes pristojno tudi za to ministrstvo, naredila pregonu skozi tožilstvo, ko je uvedla in takrat celo prodajala kot pomembno novost načrt pregona, po katerem ima sedaj generalni državni tožilec pravico, katerih stvari ne bo preganjal, kaj bo pustil za zastaranje, kdaj bo umaknil pregon, ker je bilo zelo transparentno napisano, na kakšen način ste si zamislili, da boste zaščitili posvečene. Politično primerne in posvečene. In sedaj dodatno še, da ima to diskrecijsko pravico tudi direktor Nacionalnega preiskovanega urada. Škoda, da ni ministra tukaj za obadva resorja, naj pove ali je že naročilo v tej državi, da so zaščiteni in se ne bodo preganjali vsi tisti, ki so ta kazniva dejanja v bankah storili in državo gnali v praktično bankrot, kajti preganja se nihče. Nikogar ne preganjajo, kljub temu, da je včeraj na Studiu ob 17. dr. Urban Vehovar, ko je govoril o grozljivem stanju v državi, o polnem razkroju, dejal, da so zadnje dokapitalizacije bank zločin. In strinjam se z njim, lahko bi samo dodal, tudi veleizdaja. Tisti, ki ste pripeljali, pa takšni menedžerji, to državo do bankrota je to veleizdaja, ne more biti drugega. Ampak ne ukrepa nič, ker državni tožilec ima načrt pregona, tukaj pa je seveda zaščita. Ampak, glejte, kljub temu, da smo zdaj z razvojem dogodkov, ki so vas presenetili seveda pred volitvami, bi se lahko, če ne bi bil demokrat in zaskrbljen za to državo, in tudi kako bodo človekove in splošne pravice in pravna država delovala v tej državi, bi se morda lahko veselil, »zdaj bo imel naš minister na volitvah možnosti usmerjati, kaj se bo preganjalo, pa kaj se ne bo preganjalo«. Ne sme biti tako, ne smejo nikogar v tej državi srbeti prsti, da bo lahko ene izvzel iz zakona, druge pa preganjal. Ali, kot so sinoči dejali, »sedaj je tako, da tisti, ki bo kradel ali bil lačen, ukradel kos bureka, tistega se preganja, tistih, ko so pa stotine milijonov prek bank, tajkunskih prevzemov in tega pokradli, pa se ne preganja«. In ta tendenca je v tem zakonu sicer kamuflirana, ampak ne imejte nas za norce, da tega na daleč ne vidimo. Kljub temu tisti, ki sledimo osnutkom zakonov, ki jih pišejo iz te usmeritve – liberalni anarhistični razkroj –, »katerega bomo izrabili«. To je ista miselnost, kot je bila nekoč: »okupacijo, to grozljivo dejstvo bomo izrabili za revolucijo in za prevzem oblasti«. To je ista miselnost. Kolikor slabše, toliko boljše; več bomo mi zase, za svojo stranko in za svojo opcijo naredili. Praktično ni vredno govoriti o tem, kar je bilo s strani dr. Gorenaka zelo natančno analizirano, kateri členi so protiustavni, so v nasprotju s tem in kakšne so tu tendence. Seveda, kot je bilo že s strani mojih predhodnikov omenjeno, ne vem, smo zadnjič povedali, da pri policijskih šefih, da nastopa predsednik republike, je skrunitev instituta predsednika republike, on mora imeti roke stran od policije. In tudi nič ne predvide nobene demokratične rešitve, vsa druga poročila dobivamo v Državni zbor, tega poročila policije pa ni v Državnem zboru ali pa vsaj na Odboru za notranjo politiko – pristojno matično telo. Torej vse je narejeno, da bo ta zadeva stekla v vode ali pa v smeri policijske države, policijskega nadzora in tega. Nesprejemljivo. V ta namen ste predvideli – ali pa je ministrica predvidela in vi od tega ne odstopate – bombončke oziroma goloba na strehi čez nekaj let. Tako prozorno, plitko, politična propaganda je nizkotna. Dajte policistom priznanje za delo, ne pa, da jim kažete goloba na strehi. In mislim, da je tudi cel kup konceptualnih nesmislov. Predvsem pa vas bi vprašal, če bi vi bili na oblasti še en mandat, ali bi iz teh dveh zakonov čez dve leti, ko bi šel razvoj v državi v povsem nasprotno smer od tega, kar tu notri govorite, bi naredili pa osem zakonov in bi imeli poslanci pred seboj osem kilogramov gradiva? Prenehajte z nesmisli, odstopite, gospoda ministra ni tu, naj umakne ta zakon, ki je dimna zavesa za to, da bi se lahko v skladu s tem liberalnim razkrojem države delovalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tadej Slapnik. [[Ga ni.]] Gospod Jakob Presečnik. [[Ga ni.]] Gospod Anton Urh. [[Ga ni.]] Gospod Janko Veber, pripravi se naj gospod mag. Radovan Žerjav.
Hvala za besedo. Glede na to, da imamo danes paket policijske zakonodaje, si želim predvsem to, da bi po sprejemu predloga zakona o organiziranosti in delu policije ter predloga zakona, ki bo naslednja točka – o nalogah in pooblastilih policije –, bilo onemogočeno to, kar se je zgodilo pri nas, da eno leto stojijo dokumenti o zadevi Patria v predalu in se nič ne zgodi v Sloveniji. To mislim, da bi moralo biti eno od ključnih izhodišč za to, ali je treba zaradi tega, kar se je zgodilo, spremeniti zakonodajo ali pa je mogoče ta zakonodaja že sedaj dovolj dobra in tega ne bi bilo treba, tako da v tej splošni razpravi zgolj opozorilo, da pričakujem, da v prihodnosti ne bo mogoče takšno delovanje, kot smo mu bili priča v Sloveniji pred nedavnim. Sam zakon o delu policije in organiziranosti ima zelo pomembno poglavje – izobraževanje. Veliko smo danes že slišali o tem. Dejstvo je, da nekatere dobre prakse, tudi srednješolskega izobraževanja, ki je nekoč veljalo, bi bilo v večji meri treba upoštevati tudi danes in vse skupaj nadgraditi tako, kot je zapisano v tem zakonu, da se oblikuje višje ter visokošolsko policijsko izobraževanje. Gre za dejstvo, da so naloge vse zahtevnejše in da se srečujemo z obveznostmi, ki jih je treba videti in obdelovati z različnih plati, če želimo, da bo policijsko delo uspešno. Predvsem pa se mi zdi v tem zakonu pomembno, da se krepi sodelovanje z lokalno skupnostjo, kajti dosedanja praksa pri tem veljavnem zakonu je vendarle pokazala, da stroga ločenost med pristojnostmi policije in državo in lokalno skupnostjo vendarle ni prinesla izboljšanje varnosti v posameznih okoljih; pravzaprav smo se v tem obdobju velikokrat in največ pogovarjali predvsem o tem, kako organizirati redarstvo in kako prenesti velik del nalog, ki jih je opravljala policija, na lokalne skupnosti. S tem se je naredil še večji razkorak med tem, kar se dejansko dogaja na terenu in kdo naj bi tiste vsakodnevne težave reševal, tako da ta zakon, vsaj po tej vsebini, kolikor lahko preberem te člene, ki govorijo o sodelovanju, vendarle nekoliko spreminja ta odnos in približuje policijo tudi lokalnim skupnostim. Po tej vsebini se mi zdi, da je to izjemno pomemben premik in mislim, da resnično lahko veliko pripomore k temu, da se organizirajo tako redarske službe kot tudi policijsko delo bistveno bolj usklajeno, kot je to mogoče po zdaj veljavnem zakonu. Tudi spodbujanje k samozaščitnemu ravnanju in varnostnemu samoorganiziranju in pomoči je v tem zakonu pomembno obdelano. Zdi se mi namreč, da je pri zdajšnjem izvajanju ukrepov, predvsem v obmejnem območju, torej v območju, kjer varujemo tudi schengensko mejo, prišlo do tega, da se to delo velikokrat prekleta z dogajanjem na lokalnem nivoju na način, da so pravzaprav predmet nadzorovanja lokalni prebivalci, in to prinaša veliko nelagodja, prinaša veliko nezaupanja med ljudmi, ki živijo ob meji, in med delom policistov, ki ga vsakodnevno opravljajo na teh območjih. Tako da če želimo to spremeniti, je resnično treba spodbujati samozaščitna ravnanja in zagotavljati večje varnostno samoorganiziranje, kar je po mojem mnenju mogoče zgolj in samo z dobrim sodelovanjem z lokalnim prebivalstvom v teh obmejnih območjih. Glede na to, da tudi številčnost prebivalcev v obmejnih območjih ni takšna, da policisti ne bi skorajda na pamet poznali vsakega v vsakem naselju, mislim, da resnično ni treba izvajati številnih ukrepov, bodisi nadzor v prometu ali pa tudi nadzor v avtokampih in podobno, ki se dogajajo v tistem mesecu, dveh, treh na območjih, ki so turistično zanimiva. Namreč, pretresljive so včasih izpovedi, ko slišiš, da uniformiran policist stopi v avtokamp in sprašuje nekoga zjutraj, ki se je zbudil: »Oprostite ali ste prijavljeni, imate dokument, imate osebno pri sebi?«, in tako naprej. Takšni primeri, mislim, da kažejo predvsem na to – ne mislim, sem prepričan –, da so daleč od tega, da si dobro organiziramo delo, predvsem v smislu sodelovanja z lokalnim prebivalstvom, ki je daleč najbolj seznanjeno z vsem, kar se dogaja v tistem prostoru, in zagotovo prvi zazna vsako spremembo ali pa tudi prisotnost nekoga, ki ne živi stalno v tistem okolju, ali pa se pojavljajo nekatere aktivnosti, ki kažejo na to, da je vendar mogoče sumiti, da gre za neko potencialno kaznivo dejanje. Tako da pričakujem, da bo ta zakon resnično vzpostavil boljše sodelovanje na tem obmejnem območju z lokalnim prebivalstvom in ne izvajal represije, ki je sicer zakonsko za vse enako predpisana, vendar ta medsebojni odnos je izjemno pomemben za to, da izboljšamo varnost in ne nazadnje tudi učinkovitost dela policije. Glede financiranja veteranskih organizacij ne smemo zanemariti dejstva, da veteranska organizacija Sever je imela kar vrsto let težave pri vzpostavljanju svoje organiziranosti. Ne nazadnje gre tudi za ljudi, ki so delali na izjemno pomembnih mestih. In vedno gre tudi za to, da je prepletanje službenih obveznosti in tega, kar je mogoče izvajati v veteranski organizaciji, izjemno močno povezano. Tudi mnogi podatki so takšne narave, da z njimi ni mogoče razpolagati, tudi v poznejšem obdobju, ko nisi več v aktivni službi. In vse to kaže na to, da je treba veteranske organizacije tudi v tem zakonu mogoče še bolj konkretno opredeliti, da je treba skrbeti za njih tudi na način, da se jim zagotavlja sredstva iz državnega proračuna in s tem ne nazadnje tudi ohranja pripadnost policistov tej državi tudi v prihodnosti oziroma v času, ko niso več aktivni. Pomen veteranskih organizacij v Sloveniji je izjemen in mislim, da res lahko veliko storimo tudi na način, da v zakonu to jasneje opredelimo, kot je bilo to dogovorjeno in možno v dosedanjem obdobju. Opozoril bi tudi na dejstvo, da je kar nekaj znanih lokacij v Sloveniji, ki so namenjene usposabljanju policistov in razvoju vseh nalog, ki jih Ministrstvo za notranje zadeve potrebuje za to, da lahko uspešno izvaja svoje naloge predvsem v domačem okolju, ker je temu namenjeno, in da lahko te izkušnje tudi uspešno izmenjuje in nadgrajuje z ostalimi državami. Ena od pomembnih lokacij, ki jih želim izpostaviti, je zagotovo tudi Gotenica na Kočevskem, ki ima svojo dolgoletno tradicijo za nastanek slovenske države in tudi še danes opravlja izjemno pomembno nalogo za ministrstvo in za slovensko državo. Pa vendar, določeni projekti, ki so bili pripravljeni za razvoj tega območja, so zastali. Namenjeni pa so bili predvsem usposabljanju specialnih enot, ki jih še kako potrebujemo v vse zahtevnejših razmerah, ki veljajo tako doma kot tudi v svetu. Tako da vlaganje v razvoj usposabljanja in vlaganje v razvoj centrov, ki jih imamo za to, da resnično lahko ustvarjamo učinkovit kader, ki dela na področju notranje varnosti, je nujno povezano tudi z investicijami. Sam si želim, da bi resnično v prihodnosti prišlo do realizacije tega izjemno pomembnega projekta v tem okolju, ki ne samo, da omogoča uspešen razvoj in usposabljanje policijske dejavnosti, ampak omogoča tudi delovna mesta v tem lokalnem okolju. Omogoča pa tudi izjemno dobro sodelovanje z lokalno skupnostjo, ki je namenila zelo obsežno območje temu, da se lahko te dejavnosti nemoteno izvajajo. Redkokdaj se srečamo z okolji, ki so prijazna do teh dejavnosti in želijo tega sodelovanja, seveda je pa treba potem odreagirati predvsem na način, da se tudi investicije in razvoj odvijajo v neki želeni in pričakovani dinamiki. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca. [[Je ni.]] Gospa Alenka Jeraj. [[Je ni.]] Gospod Miran Györek. [[Ga ni.]] Gospod Alojzij Potočnik. [[Ga ni.]] Gospod Jože Tanko. [[Ga ni.]] Besedo ima gospod Anton Anderlič. Pripravi se naj gospod Gvido Kres.
Spoštovani! Jaz verjamem in razumem gospoda Gorenaka, da bi rad uredil policijo po svoji podobi in se mu najbrž kolca po časih, ko so lahko, tako se sedaj kaže, politični šefi naročili, da se naj neka depeša založi – tako sedaj berem zadnje dni, da je vse bolj očitno –, in da se eno leto ne preiskuje nič. Verjamem, to je podoba, ki je vam odgovarjala in bi radi jo nadaljevali, ali pa še bolje, po tej podobi uredili celotno ureditev. Za mene je pomembna primerjava iz uvoda tega zakona, kjer se kaže, kako to urejajo države, ki imajo visoko stopnjo varnosti, preiskanega kriminala in tudi zaupanja državljanov in državljank v organe pregonov oziroma policijo, o kateri sedaj govorimo. Verjamem, da so časi, v katerih je bilo s strani politike sproducirano marsikaj, kar bi moralo biti sankcionirano. Spomnimo se: od Depale vasi, do, ne vem, nekaterih drugih stvari naprej, pa je važno, da imaš podaljšano roko tako v policiji kot tudi na tožilstvu, od koder tako ali tako kadri prehajajo; malo se gredo politike, malo se gredo organe pregona, malo se gredo tožilce, malo se gredo, ne vem kaj, seveda pa v vmesnem času kandidirajo za določeno politično opcijo na volitvah. To je seveda vse mogoče in jaz verjamem v vaše iskrene želje, da tako mislite in da bi radi, da se ti časi nadaljujejo ali pa, da se vrne en del skrajno neprimernih ravnanj. Govoriti o tem, da imamo tukaj tri kile nekega gradiva, ne da bi korektno povedali, da gre po mojem za edini zakon, katerega sem jaz v zadnjih letih imel na mizi, ki bi imel v prilogi izvedbene akte, od pravilnikov do uredb in vsega drugega, kar mora biti sestavni del, da sploh vidiš, kako naj bo neko področje urejeno. Ampak to je za vas zavržno, za vas ni prav, da se vse pove poslancem in poslankam, javnosti, itd., niti ne pogledate, s čim mahate. Samo 120 strani je teksta zakona z obrazložitvami, kar je v bistvu [[…]]Pa niti ni pomembno, ali je malo več ali malo manj, važno je, da je vse tisto, kar je treba na nekem področju urediti, urejeno na način, kot to veleva ustava, potrebe, mednarodna primerjava, in seveda mora biti to tudi ustrezno obrazloženo, drugače kvalitetnih stvari ni mogoče delati. Mogoče se je pa delati norca in mahati s papirji in ne vem kaj. Mogoče je govoriti o tem, da so banke dale ne vem koliko kreditov, slabo varovanih kreditov, itd., ampak seveda je treba povedati, ko o tem govoriš, kdaj. Govoriti o tem, da so bili ti krediti, zaradi katerih je bila potrebna ena dokapitalizacija, druga dokapitalizacija pa bo sedaj najbrž spet v eni banki potrebna, itd., je seveda neodgovorno in nepošteno. Jaz ne bom rekel, da so to laži, ampak kdaj so bili tajkunski krediti dani? V mandatu 2008–2012? Ne, ne. In tudi nobenega spora ni bilo sproženega, ker je spet delovala tista naveza, o kateri sem govoril uvodoma; ker so to naši ljudje – torej beri: vaši –, ne moreš, seveda jih ali ne smeš preganjati. Ne, temu je treba narediti konec in zato je tukaj zakon, da se stvari delajo v skladu s stroko, s predpisi, in seveda, da se stvari največji meri, ali če se da do skrajnosti izključijo v političnem mešetarjenju, dogovarjanju in tako naprej. Zato ta retorika, ki očita temu zakonu tisto, kar se je kot vzor delalo v mandatih, in iz primerov [[…]]Jaz nočem sedaj ponavljati vseh primerov, ampak berem vsak dan časopise, berem vsak dan spletne strani in ugotavljam, kdo je kje kaj počel, kdaj je počel in s kakšnim namenom – z namenom ne koristiti državi ali pa karkoli, ampak prej nasprotno. Zato sem trdno prepričan, da je treba storiti vse, da se zakonodaja naredi in ostali predpisi, ki so potrebni, da se naredijo tako, da bodo tisti, ki ta zakon izvajajo, imeli občutek, da imajo ustrezno urejeno področje, službo in vse, kar sodi zraven, da imajo prava pooblastila, da imajo zagotovljene materialne pogoje in da so zavarovani proti kakšnim negativnim posledicam, in tako naprej. Zato seveda, kot sem že prej uvodoma povedal, treba je državljanom in državljankam povedati, da se to dela zato, da bi bila policija na njihovi strani, na strani zagotavljanja varnosti, na strani odkrivanja kriminala in vseh drugih stranpoti, ki so pač, žal, vse preveč prisotne. Da so policija in organi v sestavi oziroma vsi tisti, ki imajo kontakta z ljudmi in tako naprej, v pomoč državljanom. Meni je res težko poslušati to, da imajo ljudje občutek, da se Slovenija spreminja v represivno državo. Veliko k temu prispeva tudi neodgovorno govorjenje in ščuvanje iz tega Državnega zbora. Je pa tudi precej primerov, ko ljudje ne razumejo, zakaj se po nekaterih področjih celo, pravijo, bolj strogo in celo šikanozno uporabljajo sredstva, ki jih ima policija na voljo. Včeraj, predvčerajšnjim so mi gospodje iz obmejnega področja okoli Brežic razlagali, »srečen je tisti, ki ima službo« – tam so bolj redke –, »in ki ni v kakšnem postopku, in da ga dvakrat ali trikrat na dan policija ne ustavi, in to upravičeno ali pa kar tako, ker se« – pravijo oni – »izživljajo«. To je narobe. Če je temu tako, je narobe. In seveda to moramo skozi ureditve, ki jih sedaj obravnavamo, odpraviti, da bo resnično sankcionirano tisto, kar je treba sankcionirati, da je treba ljudem dati občutek varnosti in da jim policisti lahko tudi pomagajo, ne pa, da imajo občutek, da namerno nekatere ljudi tako rekoč šikanirajo ali karkoli. To, kar so mi razlagali ni bil edini primer. Jih je veliko iz različnih koncev Slovenije, da ne bo pomote, ne samo iz tistega konca. In jaz v dobri veri, da bo ta zakon prispeval tudi k temu, da bo policija ustrezno organizirana, da bo imela ustrezna pooblastila in na drugi strani tudi ustrezno profesionalno izvajala vse naloge, zato ne morem sprejemati pavšalnih, neodgovornih razlag tukaj, ki v tem zakonu, v teh prilogah nimajo osnove. Zato, kot rečeno že uvodoma, podpiram, da naredimo napredek. Da so stvari potrebne dopolnil, je pokazala široka razprava, dolgotrajne priprave. To, da se je nekako zapelo v diskusiji, ali so dodatki pravi ali niso in tako naprej, je diskusija, ki je stalna. Jaz nisem mogel sprejeti nikoli Virantovega zakona in preprečevanja prejšnjega ministra Erjavca za obrambo, ko je dal pilote, visoko usposobljene strokovne kadre med javne uslužbence. In recimo, v dveh državnih organih, dobro, eno je podjetje v državni lasti, recimo v Adrii – piloti krat 5, v Slovenski vojski enkratni znesek, ne me držati za besedo, ali je točno pravo razmerje, ampak tako rekoč oba letita v organizacijah in podjetju, ki sta v slovenski lasti, in pilot je pilot. In zato, ker je v javni službi, to je pri državnem organu v službi, mora za to biti bistveno manj plačan kot pa če gre v državno podjetje ali pa v podjetje v državni lasti v službo. Tega jaz ne razumem in ta nateg na eno kopito je bil očitno v osnovi napačen, ne pa zdaj, da smo pripeljali [[…]]Ja, seveda je, seveda je narobe, da je pilot ali nekdo, ki je v neki drugi službi, da recimo [[…]]Že pilot pa šofer, evo, ker se gospod Bezjak na šoferje spoznaš, ne moreta biti po mojem prepričanju v istem plačnem razredu z, evo kakorkoli že, jaz sem to prepričan. Zato verjamem, da ti nesporazumi, ki so bili pri tem nagrajevanju, tudi pri zahtevnih delih in dodatkih pri policiji, ne bodo ogrozili celotnega zakona zaradi tega, ker bi neka druga družbena skupina, ki jo je prav tako treba obravnavati – jaz ne vem, kaj je treba urediti pri carinikih, ampak najbrž, da tudi kaj, kar se je danes tukaj govorilo –, ampak to je treba urejati, ne pa kazati, ker se oni ne strinjajo, zdaj pa ne smemo nobene stvari urediti. Treba je bolj pošteno pogledati stvar in se mi zdi, da zakon lahko dobi podporo. Če pa nobena stvar, ki pride sem ni sprejeta z neko oceno, da gre za dobronamernost, da se pri vsaki stvari vidi zarote in ne vem kaj, potem to ne more biti neko sporočilo, da gre za to državo in da želimo tej državi vsi dobro.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja je prosil za besedo gospod Boštjan Škrlec, državni sekretar v Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav tudi v mojem imenu in v imenu Vlade! Rad bi se odzval na nekatere pomisleke ali dileme, ki so bile izpostavljene v predstaviti stališč oziroma v razpravi, ki se nanaša na predlog zakona, ki je pred nami. O dodatkih je bilo že precej govora. Najpomembnejša je verjetno informacija, ki jo je povedal že minister, da se v zvezi z dodatkom za stalnost pripravlja sprememba, ki bo ta dodatek ustalila na raven, ki je običajna v javnem sektorju, in zaradi tega ne moremo govoriti o tem, da ta zakon kakorkoli ruši sistem plač v javnem sektorju. Kar se pa tiče dodatkov, ki naj bi bili, tako je bilo slišati, namenjeni zgolj določenim slojem, zlasti tistim višjim v policiji, pa je treba povedati, da je narava teh dodatkov nasprotna. Gre za dodatke, ki so povezani z delom na terenu, gre za dodatke, ki so povezani s klasičnim policijskim delom, povezanim z večjim tveganjem, z izpostavljenostjo večji nevarnosti, kot so preprečevanje oziroma varovanje javnega reda in miru ob nemirih, večjih nesrečah in podobno. Podoben dodatek se uvaja tudi za prekrškovne organe oziroma policiste, ki delujejo kot prekrškovni organ in ki imajo višjo stopnjo izobrazbe, namreč VII. stopnjo izobrazbe, in zaradi tega je njihovo delo treba temu ustrezno vrednotiti. Dodatki, ki so namenjeni pomočnikom komandirjev, so odraz tega, da ti ljudje ves čas, in torej ne zgolj v času, ko komandirja ni oziroma je odsoten, ves čas opravljajo delo, ki predstavlja vodenje posameznih področij dela. Zaradi tega je predlagan tudi dodatek, ki odseva to naravo njihovega dela. V zvezi z imenovanjem generalnega direktorja policije, deloma tudi direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Treba je povedati, da je policija in generalni direktor policije seveda posebnost oziroma organ, ki je po svoji naravi in odgovornosti poseben in specifičen. Združuje namreč lastnosti več struktur, deloma je podobno oziroma združuje enote oziroma komponente, ki so značilne za vojaške strukture, deloma komponente, ki so značilne za obveščevalne strukture, v določenem delu pa tudi komponente, ki so značilne za pravosodne strukture. In seveda vodja take službe oziroma policije, kar generalni direktor policije je, združuje vse te komponente in zaradi tega je tudi postopek imenovanja tega direktorja specifičen. Pomembno povedati pa je, da je postopek imenovanja pravzaprav ostal nespremenjen od zadnje spremembe, ki jo je ta državni zbor že sprejel. Takrat je bilo tudi povedano, da se s tako ureditvijo, ko je odločilna beseda prepuščena komisiji, ki je sestavljena multidisciplinarno, če tako povem, torej iz predstavnika državnotožilskega sveta, iz predstavnika uradniškega sveta in iz predstavnika stroke, ki ga imenuje predsednik republike, da se seveda z vlogo, ki jo tak organ ima, skuša v največji možni meri eliminirati dnevnopolitični interes in pritisk pri oblikovanju in kandidiranju oziroma postavitvi takšnega vodje policije, ki bo lahko združeval vse te lastnosti. In tudi s tem izbirnim postopkom, ki pa je deloma spremenjen v tem delu, da se uvaja javni natečaj, in je transparenten do te mere, da bo seveda vlival zaupanje in upravičeval pooblastila, ki jih ta oseba ima. V zvezi z mandatom, ki se uvaja za komandirje policijskih postaj in direktorje policijskih uprav je treba povedati, da tudi iz ankete, ki je bila izvedena v policiji, izhaja, da je ta rešitev pozdravljena v praksi. Gre pa za to, da bo ta ureditev po eni strani res časovno omejevala to funkcijo, vendar po drugi strani pomeni, da je v tem časovnem obdobju ta funkcija bolje varovanja, kot je to doslej. To pomeni, da bodo funkcionarji, ki to funkcijo opravljajo oziroma komandirji in direktorji policijskih uprav, v tem času čutili več varnosti in bodo lahko za svoje delo prevzemali polno odgovornost. Pomembno je povedati tudi to, da je tisti, ki imenuje direktorja policijske uprave, generalni direktor policije. To je pomembno zaradi tega, ker sem prej precej časa posvetil temu, da sem ponovno osvetlil postopek, po katerem je generalni direktor policije izbran, in ta postopek je odmaknjen od političnega postopka izbiranja in zaradi tega je posledično tudi imenovanje direktorjev policijskih uprav manj politično. Mandat, ki ga omenjam, bo direktorje policije, torej direktorje policijskih uprav varoval v tem smislu, da bodo lahko suvereno opravljali svoje naloge v času trajanja tega mandata, brez strahu, da bi bili zaradi svojih ravnanj in odločitev podvrženi kakšnim pritiskom s strani svojih nadrejenih, ki jih v sedanjem sistemu lahko odpokličejo in zamenjajo, ne da bi za to obstajali kakšni posebej tehtni razlogi in ne da bi to bil posebej zapleten postopek. To se s tem predlogom zakona spreminja. V zvezi z Nacionalnim preiskovalnim uradom je treba povedati le še to, da je ta del kriminalistične policije in zaradi tega je direktor Nacionalnega preiskovalnega urada tudi podrejen direktorju kriminalistične policije. Je pa res, da je Nacionalni preiskovalni urad operativno avtonomen, kar pomeni, da je pri izvajanju svojih strokovnih nalog samostojen. Omenjeno je bilo usmerjanje policije oziroma obveščanje oziroma poročanje generalnega direktorja policije ministru. Naj povem, da gre zlasti in predvsem za obvestila o dogodkih in ne za operativne informacije, ki bi jih bili dolžni ti organi posredovati ministru. To je v praksi upoštevano, to se v praksi tudi izvaja in ne gre torej za to, da bi minister moral biti obveščen o operativnih informacijah, ki so potrebne za policijsko delo, ampak za to, da je obveščen o tistih dogodkih, ki so po svoji naravi takšni, da jih je dolžan vedeti. Usmerjanje ministra je seveda strogo omejeno in velja le do trenutka, ko je o dejanju obveščen državni tožilec. Skladno z zakonodajo, ki ureja kazenski postopek, in tudi podzakonskimi akti pa je državni tožilec o vseh pomembnejših kaznivih dejanjih nemudoma obveščen. Torej, čas, v katerem je možno govoriti o tej dolžnosti obveščanja, je skrajno omejen. V zvezi s pogoji za zaposlovanje policistov, kjer je bilo izpostavljeno, da bi morali biti pogoji v zakonu že danes takšni, da bi zahtevali višjo strokovno izobrazbo in da srednja izobrazba ni nekaj, kar bi bilo skladno s smernicami, ki jih Evropa v tej smeri oziroma na področju policije sprejema, naj povem to, da zakon predvideva, da je srednja stopnja minimalna stopnja, ki se zahteva za zaposlitev v policiji. Torej, to je minimum, to ne pomeni, da z višjo izobrazbo v policijo ni možno vstopiti. Še bolj pomembno pa je, da poteka znotraj policije projekt prenove izobraževanja kandidatov za policiste na višji stopnji izobrazbe. To pomeni, da se dviguje nivo izobrazbe znotraj policije, ker se v policiji zavedajo, da je kvalitetno delo policistov povezano tudi z njihovim strokovnim znanjem, ki je deloma povezano tudi s formalno ravnijo izobrazbe. Za uvajanje teh novosti je predvideno določeno prehodno obdobje, kar pa je samo po sebi razumljivo in kar smo tudi v razpravi slišali, da takšnega uvajanja brez prehodnih obdobij ni možno usklajevati oziroma izvajati. V zvezi s plačami mogoče samo to, da je Vlada za usklajevanje celotne plačne skupine C3, kamor sodijo tudi policisti, ustanovila posebno delovno skupino, ki naj znotraj sistema plač v javnem sektorju prouči obstoječe anomalije oziroma poda predloge za izboljšave tega. V zvezi z dodatki za dvojezičnost oziroma s številom policistov, ki naj bi delali na območjih dvojezičnih policijskih uprav oziroma policijskih postaj, lahko povem to, da je bila ena izmed stavkovnih zahtev tudi vezana na dvojezičnost. Takratna ministrica je to stavkovno zahtevo realizirala s spremembo akta o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest in nazivih v policiji, in je tako 47 policistov na policijskih upravah Koper in Murska Sobota, ki niso bili sistemizirani kot dvojezični, spremenila v dvojezične in s tem sledila tej zahtevi, da se tudi za obe manjšini zagotovi zadostno število policistov, ki bodo govorili oba jezika in bodo temu primerno tudi denarno nagrajeni. Torej, če zaključim. Gredo spremembe, ki jih zakon uvaja, v smeri tega, da se izgradi sistem policije, ki bo stabilnejši, ki bo z večjo transparentnostjo določanja vodij posameznih policijskih enot omogočal večjo stabilnost in tudi večje zaupanje, tako javnosti kot tudi policistov, kar vse bo pripomoglo k temu, da bo delo policistov v prihodnje bolj kvalitetno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres, pripravi naj se Franco Juri, izvolite. Se odpoveduje gospod Gvido Kres. Franca Jurija ni. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi naj se Anton Colarič.
Hvala lepa. Res zanimivo, kakšen interes je za ta zakon v Državnem zboru. Jaz bom odgovoril na nekatere trditve, ki sem jih slišal zdajle v razpravi, čeprav je to bolj za magnetogram kot pa za to, da bi se res kaj zgodilo. Kadetnica, ki mi je bila očitana, ki je bila očitana, da je to nekaj groznega, kar se je ukinjalo; tisti, ki to trdijo, naj še enkrat pogledajo, kdaj so evropske države to ukinjale, in bodo ugotovili, da je bila Slovenija predzadnja. V nadaljevanju je nekdo, mislim, da je gospod Veber, govoril o približevanju lokalni skupnosti, potem je bilo govora o varnostnem samoorganiziranju. Ja, saj dajmo še kaj drugega reči. Mogoče bi ta zakon potem govoril tudi o tem, da policist lahko živi 110 let ali kaj. Ja zaboga, zakon prebrati! Se pravi, da nekdo govori nekaj, zato da je všečen, zato, da izpade pameten, mogoče celo, ampak ni to hec, o tem zakon ne govori nič. Približevanje lokalni skupnosti, ja kaj pa? Ko smo leta 1998 pisali ta osnovni zakon, smo predvideli nekatere rešitve, za katere je bilo takoj jasno, da niso ustavne in da ni mogoče predpisovati načina sodelovanja z lokalno skupnostjo kot obveznosti, ampak je to možno samo kot neobvezno obliko, ker so pač lokalne skupnosti po ustavi samostojni subjekti. Torej, nič o približevanju ne govori ta zakon, nič, ker povzema star člen. Ker varnostno samorganiziranje, fajn, to tudi v teoriji piše, jaz tudi kaj učim o tem na fakulteti, ampak v zakonu o tem ni nič. Nič ni o tem v zakonu. Kar se tiče financiranja, je bilo tudi rečeno, kako je to dobro in pametno, da je tako financirano. Ne, ni res, dokler gospod Molan enači povojne poboje s trgovino z orožjem, je to za mene politika, to ni res. Res pa je, da gospod Anderlič, to, kar ste vi rekli, sem vam mogoče res krivico naredil, vi na pamet govorite, vi brez opomnikov, to je res, ampak nič pa to nima s stvarmi, ki ste jih zdaj govorili; mednarodne primerjave: – in tudi državnemu sekretarju – nikjer v Evropi komandirji niso na mandatu. Nikjer v Evropi. Zakaj jih vi dajete na mandat? Jaz sumim, da zato, ker jih hočete zamenjati. Čas je potekel, žal.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Colarič.
Hvala lepa. Če dovolite, jaz imam dovolj časa, ampak mislim, da ga ne bom porabil. Prvo se moram odzvati na izvajanje gospoda Gorenaka, ko je predstavljal stališče svoje poslanske skupine takoj za menoj. Takrat nas je nekatere okaral, da stališča poslanskih skupin čitamo. Jaz sicer ne vem, v čem je to narobe. Jaz dvomim, da je poslovnik bil spremenjen, pa da jaz to nisem vedel; konec koncev sem član te poslovniške komisije. Mogoče to ni name letelo, ampak osebno sem mislil, da name leti, ker je gospod dr. Gorenak za menoj govoril in na to opozoril. Opozoril tudi na to, da stališča pripravljajo strokovni sodelavci. Jaz mislim, zato imamo strokovne sodelavce, da ti pomagajo pri teh stališčih in da tudi to ni nič narobe, kvečjemu pohvalno, če se spoznajo na svoje delo. Upam, da smo s tem razčistili in da to ne leti na to, da [[…]]Drugič ne vem, ali lahko sploh papir še držim v roki, ali moram iPod uporabljati ali pa kaj drugega, ali pa vse na pamet vedeti. Toliko mogoče malo tudi za šalo, ampak to je prva zadeva. Kot drugo, pri obravnavi tega zakona moram reči, da se je kar veliko policistov in uslužbencev policije tudi name obrnilo, tako sedanjih kot nekdanjih, in smo kar skupaj premlevali ta zakon in naslednji, o katerem bomo govorili čez nekaj minut. V osnovi sta bila ta osnutka pohvaljena. Marsikdo od policistov seveda upa, da se bo vrnilo tudi to, kar je bilo tudi zdaj, malo prej pred menoj kritizirano, da o tem nič ne piše, ampak sodelovanje z lokalno skupnostjo in konec koncev tudi delo z občani, malo več, in da se marsikdo od policistov vrne na teren iz teh pisarn. Upam, če že ni v zakonu, bo pa vsaj, upam, v podzakonskih aktih tako to opredeljeno, da bo to omogočeno. Še eno zadevo bi samo omenil, in sicer kot pozitivno, mislim, da v tem zakonu, in sicer je to: v predlogu zakona so opredeljeni tudi ukrepi za varovanje zaposlenih v obliki pravne, psihološke in socialne pomoči, tukaj govorim predvsem o pravni pomoči policistom, ki so v določenih postopkih. Tukaj je v osnutek zakona dodano tudi: policisti, ki so že šli iz policije in so se znašli zaradi nekdanjega dela v določenih postopkih, in mislim, da to marsikdo pozdravlja. Saj zakaj, če si delal nekje in nisi več v policiji, da bi potem vse te stroške kril in da ne bi imel ustrezne pravne pomoči? Skratka, na podlagi tega še enkrat lahko povem v svojem imenu, povedal sem pa že prej v imenu poslanske skupine, da bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi predstavnik Vlade besedo? Ne zaenkrat. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Vidim željo za razpravo in zato dajem čas, da se tisti, ki to želite, prijavite. Štirje razpravljavci, vsak ima pet minut. Prvi je predviden gospod Anton Anderlič. Ne bo razpravljal? Drugi gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Ker je kolega Anderlič prej brez omembe mojega imena polemiziral z mojim nastopom, seveda bom tudi sam se nekoliko odzval na njegov nastop, ki je, brezrezervno brano, to, kar se počne s temi projekti, s temi zakoni [[…]]–, ki pravi, da ima zakon samo 120 strani. Pa menda se mu zdi, da je to zelo malo, da je to polovička zakona, prejšnjega, nadomestnega zakona. In še drugih 120 je pa 240 strani, in s to materijo bi se naj bodoči policisti dobro seznanili, mislim, da bi morali tisti, ki na podlagi zakona to delajo. Še enkrat pravim – ali jim boste predvideli en mesec kolektivnega dopusta za vse policiste? V tistem času bi seveda se razmahnila, če bi vi vladali, anarhija zopet, verjetno bi dali navodila, saj se splača krasti tu in tam in nekaj narediti, ker policisti so na kolektivnem dopustu, in tako naprej. Malo ironiziram ali pa pretiravam, ampak dejansko zvenite tako in tu bi se morali zavzemati za preglednost in jasnost zakonodaje. In tudi seveda, da je to usklajeno, kot veleva ustava in mednarodne primerjave – lari fari. Vedno bolj, tudi na podlagi vašega nastopa, kjer ste seveda morali braniti svojo predsednico, ki vam je odstopila poslanski sedež [[…]]In glejte, stalno bolj verjamem, da je tista Libra res neka skrajšava skovanke liberalni razkroj, anarhistični, ki bo omogočal politizacijo na vseh področjih. In kolega Anderlič je seveda na to, da sem jaz omenil dr. Vehovarja, ki pravi, da so te dokapitalizacije bank zločin, se odzval, da v bankah ni možno narediti reda, da ni možno preganjati, da so bili krediti prej, čeprav vemo kdo je nadzornik nad bankami. In seveda tam je vse v redu za njega, tam se ni dalo. Njegova ministrica, predsednica in pravosodni mister nista imela nobenega vpliva na to, da bi se kakšni postopki sprožili, ker sta bila pač iz LDS, in seveda tam ne smeš preganjati, kot je rekel, kar tako. In glejte ni čudno, da smo včeraj sprejemali, če je na tem področju takšna anarhija, da smo včeraj sprejemali na Odboru za evropske zadeve eno sicer evropsko direktivo. Ampak je grozljivo, s čim se naša vlada strinja – da mora imeti uprava kreditne institucije ali investicijske družbe kot celote ustrezno znanje, spretnosti in izkušnje, da lahko razume dejavnost kreditne institucije. Uprava mora imeti ustrezno znanje, da lahko [[...]]
Gospod Jerovšek, ali vas lahko spomnim, kakšna je točka dnevnega reda?
Ja, ja, toda gospod Anderlič je o tem govoril. Gospod Anderlič je o tem govoril [[...]]
Kakšno besedo recite tudi o tem.
Glejte, meni je hudo, da nekdo trdi, da se je doslej v ministrskih in podobnih resorjih ravnalo v smislu "vse za zaščito države". Ni se! Posvečeni ljudje so bili in so v tej državi. Če pa šele zdaj ugotavljamo, da mora imeti uprava investicijske družbe ustrezno znanje, da razume dejavnost kreditne institucije, potem je pa jasno. To je tako, kot če bi rekli, da mora ravnatelj poznati pedagoški proces, da je samo tak lahko ravnatelj. Ampak to bo šele od sedaj v bankah veljalo. Torej, na tem področju gremo spet v nek razkroj, kamufliranje, v več prenormiranosti in slabše delovanje policije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V državi, Republiki Sloveniji, še imamo – še imamo! – en zakon, ki se imenuje Zakon o policiji. In ta zakon je bil spisan dobro, najbrž vmes v teh 11 letih, kar spremljam, tudi nekajkrat popravljen, ampak zakon je. In prvo, čemu nasprotujem osebno in tudi moji kolegi v Slovenski nacionalni stranki, je, zakaj delitev enega zakona v dva. Drugič, smo že spet tam, ko sem poslušal s strani določenih kolegov, ki jih ne bom imenoval, kako smo nekateri neuki. In pri tem so vključevali Zakonodajno-pravno službo, ki je naša in najboljša, da je neuka. Jasno je povedala, da mora biti zakon splošen, jasen in jedrnat. Podrobnosti, dobesedno, podrobnosti ureja podzakonski akt ali urejajo podzakonski akti, množina. Kaj delamo mi? Mi delamo nasprotno, določila podzakonskih aktov, dokazljivo in dokazano, dajemo v zakon. In potem trdimo, da imamo pravno državo. Če podzakonske akte združujemo v zakon, namesto da bi zakon bil jasen, kratek, jedrnat in bi potem podzakonski akti določali vsebine. Zame velja en zakon, Zakon o policiji, in zato bom tudi govoril o vsebinah, ki so v obeh zakonih, v tem zdaj in tistem malo kasneje. Glejte, zelo tanek rez je med demokracijo in anarhijo, to vsi vemo in mnogi so to že povedali. Zelo tanek rez je tudi med pošteno policijo in med policijsko državo. Slovenska nacionalna stranka je prepričana, da vsaj navadni policisti vedo, da je njihova prva naloga pomagati ljudem, preprečevati nezakonite zadeve, vzgajati ljudi v pravnem redu in nazadnje kaznovati. Toda vse, kar se je dogajalo in kar se dogaja skozi oba zakona, o katerih govorimo, je za Slovensko nacionalno stranko prevelik poseg v človekove pravice. Piše, da je ta zakon in naslednji za to, da se sistemsko uredi pooblastila policistov – ta so že jasna v tem zakonu, ki obstaja. In kaj naj rečem še na koncu kot to, da je spisek obeh zakonov dobesedno čisto birokratsko, po trboveljsko rečeno, "kanclijsko" delo. Terenca, policista nihče ni nič vprašal. Tisti birokrati, teh 100, 200, 300, ki jih je, so pisali te zakone in so si izmislili dva, pa podzakonske akte porinili v zakon, kar tako, delo zaradi dela. To ni prav. Lepo ali grdo, to ni prav. Bom še omenil 22. in 23. člen iz zakona, o katerem bomo govorili, ker za mene je še vedno eden isti zakon, pa bom potem tiho ali ne. Ker to je kriminal, kar se dogaja, govorim o zakonu o nalogah in pooblastilih, o prirejeni identiteti in lastništvu sredstev. Krasno, še mafija ne zna tako delati. Sedaj bomo dovolili, da bodo policisti namesto x oseba y, da bo lagala, kdo je, da se bo [[...]]Mislim, pa tega Stalin ni delal, halo, tega Stalin ni delal! Kje živite? Stalin tega ni počel, lepo vas prosim! Saj je vseeno, ker eden zakon velja in za mene velja eden zakon, vam bom pa še enkrat povedal pri drugem zakonu! Prirejena identiteta. Kdo se ima pred kom za skrivati? Če je policist, je policist in jaz ga spoštujem v njegovi uniformi in njegove besede in njegova pooblastila! Saj je vseeno, en zakon velja. Vam bom pa še enkrat povedal. Ja seveda, vi se smejite, tistih 10, ki vas je tukaj, se smeji, ostalim se pa tako ali tako j [[...]], kar je pa še najbolj sramota. Ko človek dela, pa sedi v pisarni, pa nobenega ni, pa zamudi, tukaj si pa kaznovan. Mislim.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Res bo treba marsikaj povedati v tej dvorani. Jaz bom šel kar po vrstnem redu. Najprej smo videli pri delitvi časa finto, ki se ji reče, »kako preprečiti meni recimo ali še komu, da bi kaj povedal«. Najprej se gospod Anderlič prijavi, čez dve sekundi pa reče, »se odpovedujem« in s tem meni vzame 5 minut časa. [[oglašanje iz dvorane]] Boste potem povedali. Pravna varnost, absolutno, to kar je govoril gospod Colarič, nimam nič proti, ampak to je že v obstoječem zakonu. To je tudi že v obstoječem zakonu, ampak tudi prav je, da tako je. Vračanje na teren; ja, jaz bi si želel, ampak ta zakon tega ne bo prinesel. V Sloveniji hodi po cesti, če smem temu tako reči, okoli 2 tisoč 200 policistov, zaposlenih je pa 9 tisoč. 3 tisoč jih je na meji – okoli. Tako da samo zakon tega ne bo prinesel, bojim se pa, kako bi to naredili. Večjo stabilnost policije – ne se hecati, gospod Anderlič. Kakšno večjo stabilnost bo ta zakon prinesel, saj nima nobenih možnosti. Državni sekretar je rekel, da je srednja izobrazba minimum. Ja, ampak jaz si želim, da napišete, da je višja minimum, to si želim. Ker v Ljubljani, kot sem vam rekel, ne vem, približno tisoč 300 policistov, jih boste našli 500, ki to že imajo, plačajmo jim to, kar že imajo. To je prav, zato jaz pravim, da je treba tisti člen vnesti, da je višja minimum, pa potem urediti predhodna obdobja. Tistim, ki so pa starejši, pa priznati. Ker če generalnemu direktorju priznamo, da ima policijski pooblastila, potem lahko tudi policistom, ki 15, 20 let hodijo po cesti, priznamo enak status. S krediti bank, o čemer je govoril gospod Anderlič, pa ta zakon nima nič, verjetno ste pogledali napačni zakon. Mednarodne primerjave; gospod državni sekretar, povejte mi, kje v zakonu ste napisali – jaz sem ga dvakrat bral, pa sem sedaj šel še enkrat gledat, kje v zakonu piše –, da v Evropi, katera država ima policijskega komandirja in direktorja policijskih uprav ali njim primerljive položaje, kje v zakonu piše? Nobena evropska država tega nima, nobena. Ja če ne, boste pa potem povedali, katera ima, lahko mi tudi poveste, ko bova na samem, brez kamer. Ampak tega nobena evropska država nima, vi pa uvajate sistem, ki pomeni mandat komandirja in direktorja policijske uprave. Nima, nobena država nima, vi pa to uvajate v Sloveniji in pravite, da je to moderno. Povejte potem resnico, »zamenjali jih bomo, ker smo mislili, da bomo na oblasti še leto dni«. To recite, saj je prav. Ampak, ne reči, da je to fino, itd., če pa ni v Evropi tega. Politični šefi [[…]]Oziroma gospod Anderlič je govoril o zadevi, kako je možno depeše založiti, če politični šefi naročijo. Gospod Anderlič, sledite delu Državnega zbora. Poglejte, vi imate 3000 evrov plače tako kot jaz, približno imava [[...]]
[[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Dva tisoč 400.
Potem ste se malo zlagali, jaz mislim, da imate več, ampak pustiva to. Prav je, da spremljamo delo Državnega zbora. Priče na komisiji gospe Irglove, to so kriminalisti, so jasno povedale: "Nihče nam ni naročil nič." In potem ne govorite o vplivanju na tiste depeše. Noben, to so kriminalisti povedali, saj to ni nič posebnega, ampak mogoče niste spremljal, pa bi bilo prav, da za plačo spremljate. Kar se tiče financiranja Severa. Ja, vse lepo in prav, če bo v zakonu pisalo, da so to nepolitične organizacije. Dokler pa gospod Molan kot bivši državni sekretar reče, da so povojni poboji enaki trgovini z orožjem 1991–1994, je pa to nekaj nepojmljivega, zaradi tega ker, prvič, so to politične izjave, drugič, kar je, povojni poboji še danes niso raziskani in zločinci, ki so to ukazali, še danes hodijo po Sloveniji, orožje 1991–1994 ali kdaj že je bilo pa preiskano, pri čemer ovadb ni zavrgla gospa Brezigar, da ne boste pozabili, ampak en drug tožilec. Poglejte kaj piše spodaj. Skratka, kar se tiče tega zakona, v tej fazi nima naše podpore. Ne vem, če bi se ga dalo amandmirati, dvomim, da bo koalicija tudi sprejela kakšen amandma glede na to, da naredi z amandmaji kot s palačinko. Ampak če vaša beseda drži, ta zakon itak ne bo sprejet, ker bomo šli prej na volitve, ali pa če vaša beseda ne drži. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v petek, 23. 9. 2011 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O NALOGAH IN POOBLASTILIH POLICIJE V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je zboru predložila vlada. V zvezi s tem predlogom je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo v imenu Vlade gospodu Škrlecu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Dovolite mi, da vam na kratko predstavim vsebino novega zakona o nalogah in pooblastilih policije. Namen predloga zakona je priprava sodobnega, evropsko primerljivega in preglednega zakona, ki bo na enem mestu sistematično in celovito uredil ter določil policijske naloge, splošna policijska pooblastila in prisilna sredstva ter uredil postopek reševanja pritožb zoper policijo. Rešitve so oblikovane na podlagi primerjalnopravnih pregledov in dosedanjih izkušenj ter ugotovitev, katerih namen je bil pripraviti predpis, ki bo izražal vso potrebno skrb pri spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, hkrati pa bo zadostil potrebam policijske organizacije po učinkovitejšem zagotavljanju varnosti v skupnosti. Zakon torej sledi cilju zaščite svobode in spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter opredeljuje delo policije, ki temelji na operativni avtonomiji in vladavini prava. Cilji predloga so zagotoviti naslednje: preglednejšo in jasnejšo ureditev obsežne tematike, prenos znatnega dela vsebin iz podzakonskih aktov v zakon in s tem zagotoviti večjo preglednost in celovitost vsebin na zakonski ravni, posledično pa večjo pravno varnost, zagotoviti sistematičnost, preglednost in jasnost policijskih pooblastil in zagotoviti do uporabnika prijazen predpis, kar dviguje uporabnost predpisa in omogoča jasno in nedvoumno seznanitev, tako pri državljanih kot pri policistih. Predlog zakona prinaša jasnejšo in preglednejšo ureditev s tem, ko uvaja temeljne pojme pri obravnavi policijskih pooblastil. Prvič opredeljuje policijski postopek, postavlja jasnejše pogoje za uporabo splošnega pooblastila policiji, prvič opredeljuje splošna načela za opravljanje policijskih nalog, natančneje določa opravljanje policijskih nalog v tujini in ureja delovanje tujih policistov v Republiki Sloveniji, natančneje ureja opravljanje policijskih nalog zunaj delovnega časa ter na enem mestu opredeljuje splošna policijska pooblastila in uporabo prisilnih sredstev. Za zagotavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin je oblikovanih več varovalk: s tem, ko predlog zakona natančneje opredeljuje zbiranje obvestil in vabljenje oseb, natančneje ureja ugotavljanje identitete, podrobno ureja varnostni pregled in pregled osebe, ukinja policijsko pooblastilo »prijetje«, postavlja ločnico med ustavnima kategorijama omejitev gibanja in odvzem prostosti, natančneje določa pravice posameznikov, ki jim je bilo omejeno gibanje ali odvzeta prostor, skrajšuje čas dovoljenih posegov v človekov svobodo – hkrati pa se čas policijskega postopka všteva v čas pridržanja –, nedvoumno ureja postopke z ranljivimi skupinami, v nekaterih primerih skrajšuje dovoljen čas pridržanja osebe ter na zakonski ravni ureja temeljne pravice pridržanih oseb v policijskih postopkih. Zakon tudi jasneje določa uporabo prisilnih sredstev in postavlja ločnico med posameznimi sredstvi. Na novo določa uporabo teh sredstev proti množici in sam način uporabe ter zaostruje pogoje za uporabo strelnega orožja kot najhujšega policijskega prisilnega sredstva. Pri določenih policijskih pooblastilih rešitve stremijo k večji učinkovitosti policije na posemeznih delovnih področjih. Predlog zakona učinkoviteje opredeljuje ukrepe policije v zvezi s prepovedjo približevanja, izrečene zaradi nasilja v družini, uvaja nova policijska pooblastila za preprečevanje nasilja na športnih prireditvah. ureja varovanje določenih oseb in objektov ter natančneje opredeljuje zbiranje in posredovanje podatkov. Zagotovljen je ustreznejši nadzor na področju policijskih pooblastil, saj sta za njihovo uporabo natančneje in zakonsko določena poročanje in nadzor. Podrobneje pa je določen tudi postopek za reševanje pritožb zoper delo policistov. Pri izdajanju podzakonskih predpisov zakon uvaja novost v zvezi z izdajo pravilnika za izvajanje policijskih pooblastil, saj izrecno določa, da minister ta pravilnik izda po pridobitvi predhodnega mnenja varuha človekovih pravic. Slednje predstavlja višji standard človekovih pravic in svoboščin, zlasti v tistem delu, ko policija s svojimi pooblastili posega v svoboščine in pravice ljudi. Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije je na svoji seji obravnaval tudi Strokovni svet za policijsko pravo in policijska pooblastila in predlagano besedilo tudi potrdil oziroma podal pozitivno mnenje. Menim, da so rešitve novega zakona ustrezne, zato predlagam, spoštovani poslanke in poslanci, da predlog zakona tudi podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine DeSUS naj bi govoril gospod Anton Urh, ki ga ni v dvorani. V imenu Slovenske nacionalne stranke gospod Silven Majhenič.
Lep pozdrav vsem! Kot sem že povedal v obrazložitvi predhodnega zakona, se policijska zakonodaja s predlogom zakona deli na dva dela. Predlagatelj pojasnjuje, da je poanta delitve predpisov v tem, da eden določa organiziranost policije, drugi pa izvajanje nalog in postopkov. Skratka, gre za to, da bosta en in drugi zakon zapisana v podrobnosti, kar ponavadi za tistega, kateremu je zakon namenjen, ne prinaša nič dobrega, ampak še več, obveznosti in nejasnosti, po drugi strani pa vse možne pravice tistemu, ki je v postopku, kar pa je bilo že v prejšnjem zakonu dovolj jasno zapisano. Ne vem, komu je to pisano na kožo. Policistom sigurno ne. Ves čas branja zakona v obrazložitvi teksta se ponavljajo cilji zakona, ki ščitijo svobodo in spoštovanje človekovih pravic in svoboščin ter opredeljujejo delo policije, ki mora temeljiti na vladavini prava. Mislim pa, da je to bilo tudi do sedaj. Dobiš občutek, da je bilo do sedaj vse narobe. Ukrep prepovedi udeležbe na športnih prireditvah je dobronameren, najbrž pa ne bo imel pravega učinka. Še posebej ne, ko se bo vmešal varuh človekovih pravic, ki pa ste ga omenili že v 33. členu predlaganega zakona, da izda minister pravilnik o policijskih pooblastilih šele po mnenju varuha človekovih pravic. Namen vsega pač je, da se dvigne raven človekovih pravic in večji vpliv varuha pri policijskih pooblastilih. Tukaj manjka le še, da se vpraša še kakšnega mafijskega šefa in Viole, če soglašajo z operacionalizacijo policijskih pooblastil, pa je stvar kompletna. Zakone in pravilnike naj pišejo strokovnjaki iz prakse, če hočemo, da bo zakon dober in v praksi tudi izvedljiv. Pri dosegu cilja predloga zakona o policijskih pooblastilih ste zapisali, da se je treba nujno izogniti določbam o uporabi posameznih prisilnih sredstev, ki so zapisane v podzakonskih aktih, in s tem zagotoviti še višjo raven pravne in osebne varnosti ljudi in njihovega premoženja, zakon pa uskladiti z drugimi sistemskimi zakoni, kot je Kazenski zakonik in verjetno tudi ZKP in ne le Zakon o tajnih podatkih. Verjetno vse to ne gre skupaj z zakonom, ki je v postopku – o odvzemu premoženja, ki je bilo pridobljeno na nezakonit način. Urejanje policijskih pooblastil, kot so: uporaba prisilnih sredstev, osebni pregledi, pregledi stvari in vidnega dela vozila, je sestavni del policijskega dela, ki pa, kot vem, do sedaj ni bilo v nasprotju z zakonom in se je izvajalo po predpisih. Uporaba najmilejšega prisilnega sredstva v danem trenutku je bila zmeraj logika. Le to ni nikjer zapisano, da kasnejše analize postopkov, ki po navadi trajajo nekaj dni, ne opravičijo policista, ki se je odločil v trenutku, tudi zaradi lastne varnosti, ne opravičijo reakcije s strani birokratov, ki o tem odločajo. Zakon je obsežen. Mislim, da je preveč zakompliciran. Preveč nekih detajlov, ki so navadno še nejasni, kar bo povzročalo še več zmede, kajti kot vemo, mora biti zakon kratek, jasen in pri tem v praksi uporaben. To pa ta predlog zakona ne zagotavlja. Je pa tudi nepotreben, ker zakon že imamo. In še nekaj pomislekov okrog nekaterih, ki so govorili o, kaj jaz vem, skorumpiranih policistih. Policiste kritizirajo tisti, ki zakone kršijo. Sigurno se alkoholiki in narkomani ne počutijo dobro, ko so udeleženci v prometu in so pod eno ali drugo substanco, ko ga policist ustavi. Zaradi takšnih in podobnih imajo policisti največ problemov, ker se ta isti zmeraj izgovarjajo na človekove pravice, ki pa s postopkom pravzaprav nimajo ničesar. Predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Anton Anderlič. Izvolite.
Spoštovani! Tudi za ta zakon velja, da ga je treba obravnavati s tankočutnostjo, z resnim premislekom. Konec koncev gre za to, da ureja pooblastila, pristojnosti represivnih organov, ki pa morajo biti predvsem v funkciji zaščite človekovega dostojanstva, imovine in stvari, ki jih seveda uvrščamo pod človekove pravice in neko varnost, kot bi temu lahko rekli. Težko je verjeti, da policaji nimajo dovolj pooblastil že sedaj, kajti če je temu tako, bi to že zdavnaj morali urediti, spremeniti tako, da bi to resnično imeli v skladu z ustavo, zakoni in z drugimi predpisi, ki urejajo njihova pooblastila, za to, da lahko zagotavljajo javni red in mir, varnost državljanov in državljank, in seveda varnost imetja, premoženja itn. Da sodelujejo v vseh postopkih pri naravnih nesrečah in podobne zadeve, morajo ravno tako imeti ustrezna pooblastila. Zato v Liberalni demokraciji ne vidimo nobenega problema, nasprotno, čutimo potrebo, da se te stvari uredi, pa bom rekel, spet na primerljiv način v državah, kjer imajo visoko stopnjo varnosti in odkritega kriminala in vseh drugih stvari, ki sodijo zraven. In drugega, kot primerjati se po bolj uspešnih državah, bolje urejenih, ker imajo bolj prijazne policaje [[…]]Mogoče bi bilo fino, če bi lahko tudi pri nas imeli kakšne bobije pa podobne, ki bi hodili brez orožja, pa bi delovali med ljudmi tudi preventivno, bi jim pomagali in podobne stvari. Ampak pri nas očitno ta predstava, tudi tistih, ki te zakone pišejo in urejajo to področje, tudi tistih, ki so bili vzgojitelji v kadetnici in podobno, bi težko prenesli to vrsto policajev pri nas, najbrž. Ampak o tem mogoče kdaj drugič, pa bi bilo koristno. Vsaj jaz mislim, da je veliko bolj koristno, če se kdaj da kakšen nasvet, če se da kakšno opozorilo, kot da se že vnaprej reče: »E, ravno vas sem čakal. Ravno vas sem čakal.« To je pač stvar, ki med ljudmi [[…]]Ponovno se naslanjam na to tezo, da morajo biti tudi ta pooblastila v sorazmerju s tem, kar sodi v zaščito tako državljanov in državljank kot tudi policajev samih in tistih, ki sodelujejo v teh postopkih, in da nimajo ljudje občutka, da gre predvsem za pooblastila, ko je treba ta prisilna sredstva uporabiti. Sam itak mislim, da se morajo prisilna sredstva uporabiti takrat, ko je to res nujno. V diskusiji je bilo veliko tudi okrog reda na športnih prireditvah in pooblastil, ki so povezana s tem področjem. Ravno zdaj je en odmeven primer, kjer policisti tožijo organizatorje zaradi pomanjkljivega varovanja in poškodb, ki so jim bile storjene. Sam sem trdno prepričan, da lahko in morajo takrat, ko imajo policaji dovolj podatkov o kršiteljih, o tistih, ki so tako ali tako stalni faktor kršenja javnega reda in miru, da jih identificirajo in da jih ustrezno odstranijo. Tudi ko sem opazoval, kar uro, uro in pol, takratne demonstracije pred Državnim zborom in metanje kock v parlament, sem bil zelo pozitivno presenečen. Na terasi, tam pred Maximarketom, ker je to bilo, ne zanimivo, ampak je bilo zelo poučno in nek neobičajen pojav v Sloveniji, ampak ko so policisti prišli, seveda v civilu, ko je nekdo vrgel kamen pred 5 minutami, oziroma kocko v ta parlament, in so prišli in so mu potrkali po rami in so ga odpeljali. Skratka, in pooblastila in profesionalna organiziranost je že takrat bila takšna oziroma po tej obstoječi ureditvi, da se lahko kršitelje pravočasno odstrani ali pa vsaj takrat, ko povzročijo kakšno stvar, ki je v nasprotju z zakonom ali pravili javnega reda. Nisem prepričan, da imamo v Sloveniji pojav vandalizma na športnih prireditvah v obsegu ali na način, kot je bilo to v preteklosti v Veliki Britaniji, kjer so bili znani postopki proti celi vrsti izgrednikov, navijačev, ne samo v Veliki Britaniji, ampak tudi drugod po evropskih državah, kjer so delali nerede. Mislim, da gre v tem primeru za potreben ukrep, ampak ne bi rad videl, da bi bilo to pretirano. Tudi ko spremljam, recimo zadnji primer iz pomladi, ko spremljajo navijače Jesenic z železniške postaje v Halo Tivoli, je to pravzaprav že zdaj tako narejeno, da če zaznajo znake, da bi lahko prišlo do nemirov, da lahko to tudi do določenega časa odkrijejo in tudi preprečijo. Ampak, kot rečeno, mi bomo te predloge podprli, ker menimo, da če je kaj pomanjkljivega ali da resnično teh pooblastil ni dovolj, da naj se ustrezno uredijo, seveda ob strogem spoštovanju človekovih pravic in stvari, ki morajo omejevati tudi uradne osebe pri uporabi prisilnih sredstev, ki jih imajo na voljo. Zdi se mi, da je dobro urejen tudi tisti del, ki govori o pritožbah oziroma postopkih proti policistom, ki se znajdejo v prekrških ali potencialno v prekrških, da se to avtonomno uredi in se ne meša tistih v te stvari, ki ne sodijo tja, da bi to urejali. Zato verjamem, da bo ta zakon bolj soglasno podprt kot prvi, čeprav se mi zdi prav, da sta oba podprta v paketu, vsaj v tej prvi obravnavi. In če bodo dopolnila, bomo tudi mi sodelovali in jih proučili v postopku.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil mag. Franc Žnidaršič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Predvsem z vidika enega najpomembnejših načel – zakonitosti – je pomembno, da so na enem mestu sistematično in celovito urejene ter določene policijske naloge in vsa splošna policijska pooblastila, vključno s prisilnimi sredstvi. Večina policijskih pooblastil in policijskih nalog je v zakon prenesena iz podzakonskih predpisov. Na ta način bo njihov obseg bistveno skrčen. To pomeni, da se posamezni standardi iz določb pravilnikov vnašajo v sam zakon zaradi pomembnosti in globine posega posameznih policijskih pooblastil v svoboščine in pravice posameznika. Zakon ureja policijske naloge in tako imenovana varnostna policijska pooblastila, to so tista, s katerimi policija preprečuje nevarnosti. Je temeljni izvor policijskih postopkov in najpomembnejši policijski predpis za preventivno in represivno delovanje policije. Predlog zakona celovito zaokrožata poglavji o nadzoru nad izvajanjem policijskih pooblastil in o pritožbenem postopku, kar se nam zdi še posebej pomembno. Predlog zakona prinaša jasnejšo in preglednejšo ureditev s tem, ko uvaja temeljne pojme pri obravnavi policijskih pooblastil, prvič opredeljuje policijski postopek, postavlja jasnejše pogoje za uporabo splošnega pooblastila policiji, prvič opredeljuje splošna načela za opravljanje policijskih nalog, natančneje določa opravljanje policijskih nalog v tujini in ureja delovanje tujih policistov v Republiki Sloveniji, natančneje ureja opravljanje policijskih nalog zunaj delovnega časa ter na enem mestu opredeljuje vsa splošna policijska pooblastila in uporabo prisilnih sredstev. Za zagotavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin je oblikovanih več varovalk, s tem ko predlog zakona natančneje opredeljuje zbiranje obvestil in vabljenih oseb, natančneje ureja ugotavljanje identitete, podrobno ureja varnostni pregled in pregled osebe, ukinja pooblastilo prijetja, postavlja ločnico med ustavnima kategorijama omejitev gibanja in odvzem prostosti, skrajšuje čas dovoljenih posegov v človekovo svobodo, hkrati pa se čas policijskega postopka všteva v čas pridržanja, nedvoumno ureja postopke z ranljivimi skupinami, v nekaterih primerih skrajšuje dovoljeni čas pridržanja osebe ter na zakonski ravni ureja temeljne pravice pridržanih oseb v policijskih postopkih, jasneje določa uporabo prisilnih sredstev in postavlja ločnico med posameznimi sredstvi, na novo določa uporabo teh sredstev proti množici in sam način uporabe, ter zaostruje pogoje za uporabo strelnega orožja kot najhujšega policijskega prisilnega ukrepa. Zagotovljen je ustreznejši nadzor na področju policijskih pooblastil, saj sta za njihovo uporabo natančneje in zakonsko določena poročanje in nadzor, podrobneje pa je določen tudi postopek za reševanje pritožb zoper delo policistov. Zakon vsebuje vrsto novosti in ureja vsebino pooblastil, nedoločnih pravnih pojmov, opredelitev policijskega postopka in taktičnega preudarka, novo policijsko pooblastilo "cestna zapora z blokado", kriminalistično-obveščevalno dejavnost, novi policijski pooblastili za zagotavljanje varnosti in reda na športnih prireditvah in tako dalje. Poslanska skupina nepovezanih poslancev meni, da je zakon dobro pripravljen in da ga je v nadaljnjem postopku in obravnavi mogoče podpreti, kar bo poslanska skupina tudi storila. Lepa hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti bo predstavil gospod dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani in spoštovane! Kar se tiče priprave tega predloga zakona, imam podobna stališča kot pri že prej izraženi točki dnevnega reda, zato ne bom ponavljal, se bom vprašanja dotaknil zgolj z narodnostnega vidika. Pri tem lahko poudarim, da je 19. člen, ki govori o uporabi jezika pri opravljanju dejavnosti na tem področju, načelno pravilno zastavljen, vendar se je pripetila ena napaka ali pa vsaj po naši oceni nepravilno tretiran izraz, za katerega menimo, da bi nedvoumno treba, če se bo postopek sprejemanja zakona nadaljeval, to popraviti. Gre za to, da v omenjenem 19. členu, kjer je sicer določeno, da policisti morajo upoštevati predpise v slovenščini kot uradnem jeziku ter o rabi italijanščine in madžarščine, so zapisali predlagatelji, kot »dodatni« uradni jeziki. Sedaj "dodatni" povzroča zmedo v tem kontekstu pojmovanja in urejanja narodnostnih zadev, zato nikakor ne bi bilo pravilno, da se ta izraz uporablja tudi v bodoče. Namreč v skladu z ustavo, z odločbami Ustavnega sodišča v zvezi z javno in uradno rabo jezika narodnih skupnosti, z Zakonom o javni rabi slovenščine ter z drugimi zakonskimi podlagami je nedvoumno določen tudi način in pa tudi samo ime v zvezi z rabo slovenščine oziroma italijanščine in madžarščine, zato predlagamo, da naj bo dosledno tudi v tem predlaganem zakonu. Zato da ne bi bilo težav, predlagamo, da bi 19. člen preoblikovali tako, da bi se glasil: "Za jezikovno sporazumevanje pri opravljanju policijskih nalog morajo policisti upoštevati predpise o slovenščini kot uradnem jeziku ter o rabi italijanščine in madžarščine kot enakopravnih [[…]]« – namesto »dodatnih« – [[…]]uradnih jezikov na območju občin, v katerih živi avtohtona madžarska oziroma italijanska narodna skupnost [[…]]«, in potem naprej, kot je v samem besedilu. Kot sem že prej poudaril, tudi v tem primeru bomo predlog zakona v prvi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Anton Colarič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki Vlade, Kolegice in kolegi! Že pri prejšnji točki sem se v uvodu dotaknil predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije. Velika Britanija, Nemčija, Švedska, pa tudi sosednji državi Avstrija in Hrvaška, imajo policijsko zakonodajo urejeno v dveh zakonih. Po mojem mnenju gre za sodobni, evropsko primerljiv in pregleden zakon, ki sistematično in celovito ureja: v drugem poglavju naloge policije, v obsežnem tretjem poglavju govori o policijskih pooblastilih in znotraj tega poglavja na splošno o policijskih pooblastilih, uporabi prisilnih sredstev, policijskih pooblastilih za varovanje določenih oseb in objektov, policijskih pooblastilih na vodah, zbiranju in obdelavi podatkov ter o poročanju in nadzoru. Četrto poglavje je namenjeno pritožbam na delo policistov, v petem pa so določbe, ki urejajo sodelovanje z varnostnimi organi drugih držav. Oblike policijskega dela kot tudi druge vsebine so sedaj urejene v podzakonskih aktih, s predlaganim zakonom pa postajajo le-te vsebine zakonska materija. To je tudi odgovor na vprašanje, zakaj ima veljavni Zakon o policiji le 140. členov, zdaj pa imamo dva zakona; ta zakon s 167 členi, prejšnji, o katerem smo prej govorili, pa s 137 členi. Izpostaviti je treba nekaj novosti, ki jih ta predlog zakona prinaša, in sicer: opredelitev policijskega postopka in taktičnega preudarka, opredelitev cestne zapore z blokado točke. Tovrstne naloge, ki jih ta člen opisuje, so se že izvajale na podlagi 148. člena Zakona o kazenskem postopku. Ta naloga se bo izvajala, kadar bo šlo za hujše kršitve. Ker pa gre za sorazmerno hud poseg v človekove pravice in temeljne svoboščine, je določeno, da se ta naloga izvede le po pooblastilu generalnega direktorja policije. Opisujejo se tudi kriminalistično-obveščevalna dejavnost, spremenjeni pogoji za uporabo prisilnega sredstva službenega psa in strelnega orožja, jasna razmejitev med začasno omejitvijo gibanja in odvzemom prostosti, opredelitev opravljanja policijskih nalog v tujini in delovanje tujih policistov v Republiki Sloveniji, vštevanje časa pridržanja ter jasnejša in preglednejša ureditev pritožbenega postopka. Glede na to, da sedaj ni bilo ustrezno urejeno področje policijskih pooblastil na športnih prireditvah, v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je treba dodatno izpostaviti določbi 62. člena – prepoved udeležbe na športnih prireditvah in 63. člena – prepoved potovanja na športne prireditve. S predstavniki ministrstva in policije smo večkrat ugotavljali, da področje, predvsem v zvezi z navijaškimi skupinami, ni ustrezno urejeno in da bi k tej problematiki morala pristopiti tudi druga ministrstva. In tu bi se poslanci in poslanke SD kar pridružili ugotovitvam predlagatelja zakona, da se v Sloveniji v zadnjih letih vse pogosteje pojavljajo kršitve javnega reda in miru in ogrožanje varnosti, ki jih izvršujejo posamezne navijaške skupine na športnih prireditvah, zlasti nogometnih tekmah. Kljub povečani aktivnosti policije ter drugih pristojnih inšpekcijskih organov občasno prihaja do nepričakovanih izgredov, ki imajo opazen odmev tako v notranji kot zunanji javnosti. Zato je upravičeno sprejemanje dodatnih zakonskih ukrepov za zagotavljanje varnosti na športnih prireditvah. Z represivnimi oziroma policijskimi ukrepi seveda ni možno doseči celovitega namena, ki izhaja iz Evropske konvencije o nasilju in nedostojnem vedenje gledalcev na športnih prireditvah, zlasti nogometnih tekmah. Se je pa treba zavedati, da je ob vse večjih športnih objektih in hkrati popularizaciji športa v Sloveniji treba uporabiti učinkovite ukrepe zoper tiste nasilne obiskovalce, ki športne dogodke zlorabljajo za nasilne izgrede. Novooblikovano policijsko pooblastilo na nedvoumen in jasen način sporoča obiskovalcem športnih prireditev, da jim bo zaradi ponavljanja kršitev, za katere bodo pravnomočno kaznovani, lahko odrejen ukrep prepovedi udeležbe na športnih prireditvah. Z uzakonitvijo prepovedi udeležbe na športnih prireditvah družba posamezniku sporoča zavezo o ničelni tolerantnosti do nasilja, ki posledično krši pravice drugih oseb na takšni prireditvi. Novo policijsko pooblastilo prekinitve potovanja na športno prireditev pa omogoča zakonito ukrepanje policistov zoper skupino oseb, ki potuje na športno prireditev in že pred odhodom na izhodiščnem kraju potovanja ali med potovanjem krši javni red, ter kljub opozorilom in ukazom policistov s takšnimi dejanji ne preneha. Namen takšnega ukrepa je preprečitev nadaljnjih kršitev na potovanju in hkrati prepoved dostopa do športne prireditve. Intenziteta skupine mora biti nesorazmerna z običajnim potovanjem skupin, saj bo za izrek ukrepa treba zadostiti zakonskim pogojem, ki določajo ugotovitev kršitve javnega reda, neupoštevanje opozoril in ukazov, hkrati pa bo policija iz razloga preprečitve nadaljnjih nezakonitih ravnanj iz ocene konkretne situacije sklepala na nevarnost nadaljnjih kršitev. Spomnimo se na poškodovane avtobuse, vlake, počivališča, bencinske servise in druge objekte, ki so na poti do prizorišča športnega dogodka. Ta določba ali ti dve določbi bosta morda preprečili, da se ne bi ponovili nedavni izgredi v ljubljanskih Stožicah, kjer je bilo poškodovanih tudi 9 policistov, tako da so le-ti morali poiskati tudi zdravniško pomoč. Tako imenovani navijači so polomili tudi, kot vem, 330 stolov in jih pometali v policiste. Ocenjena škoda pa je bila več kot 25 tisoč evrov. In ko so se vračali proti Mariboru, so, kakor vem, tudi izropali še eno bencinsko črpalko na celjskem področju. Represivni ukrepi zagotovo niso edini možni, je pa prva poteza, da se ta problematika začne reševati sistematično in usmerjeno. Seveda tukaj ne smemo pozabiti na vlogo klubov, tudi navijaških skupin, in na vzgojo vseh le-teh, in pa seveda tudi dostikrat nenadzorovane izjave športnih funkcionarjev, ki le podžigajo tako imenovane navijače. Poslanci in poslanke Socialnih demokratov bomo tekst zakona podprli, saj menimo, da je primeren za nadaljnjo razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Kar se tiče zakona o pooblastilih in nalogah policije odnosno nalogah in pooblastilih policije je treba reči, da je nekoliko lažja zadeva, kot je bil pa prejšnji zakon. Ta zakon v osnovi, bom rekel na enem mestu, na nekoliko bolj sistematičen način ureja že vsa znana policijska pooblastila, nekatera malo bolj natančno definira, uvaja pa tri nova policijska pooblastila. Kar se tiče teh treh novih policijskih pooblastil je treba reči, da, saj je težko verjeti, ampak ne bomo jim nasprotovali. Treba je biti korekten; tisto, kar je korektno, je korektno, tisto, kar ni korektno, pa jaz običajno zelo na glas povem. Ampak vseeno, naj grem čez te nekatere pripombe – jaz se opravičujem pripravljavcem, tudi gospodu Žaberlu, ker mogoče nekaterih stvari nisem ali prav razumel, ampak to se bo dalo v nadaljevanju še kar doreči, da bi si ustvarili lahko natančnejšo sliko. 10. člen, generalna policijska klavzula. Jaz pozdravljam to, da ste uvedli tudi ta izraz, ki ga prej v bistvu ni bilo, ker je to evropsko primerljiva zadeva. Nisem pa prepričan, da je najboljša varianta, da zdaj odloča o tem Vlada. Jaz se spomnim leta 1998, ko smo to obravnavali na Vladi in je takratni predsednik vlade dr. Drnovšek precej jasno rekel, »dajte to vezati na ministra, ker je to vendarle bolj operativna zadeva, kot pa da se Vlada sestaja na kakšni dopisni seji ali ne vem kakšni drugi seji, da bi lahko policija reagirala«. Zdi se mi, da bi bilo res boljše, da ostane tako, kot je bilo, da je vezano na ministra, drugače pa kakšnih bistvenih sprememb v tem členu v bistvu niti ni. 11. člen, kriminalistična obveščevalna dejavnost. Jaz tukaj se bom dal še malo podučiti s strani strokovnjakov, preden bi dal kakšno bolj fiksno oceno. Skratka, jaz potrebujem nekatera dodatna pojasnila v zvezi s tem 11. členom. V osnovi pa mu ne kaže nasprotovati. 21. člen. Ne vem, če je to boljša ureditev, kot je bila. Namreč 21. člen zdaj predvideva identifikacijsko številko policista. Identifikacijske številke policistov so bile tam do leta 75, 76, če se jaz spomnim, potem jih več ni bilo. Če ta identifikacijska številka menite, da je boljši model, je meni tudi prav. Gre za tisto številko, ki jo policist nosi, ki jo bo nosil, po starem jo je na pasu. Če je ta ureditev boljša, tudi prav. 25. člen, prirejena identiteta. Tu je bilo že nekaj kritik, ampak treba je zelo jasno povedati, da ne gre za prirejeno identiteto vsakega policista, ki bi si to izmislil ali želel, ampak gre za prirejeno identiteto pri tako imenovani »undercover« dejavnosti. Tam pa je to nujno potrebno, če policisti [[...]]Ampak tako ureditev poznamo že do sedaj; če policisti igrajo vlogo kriminalcev v kriminalnih združbah za to, da bi take kriminalne združbe razkrili, potem verjetno res tam ne morejo nastopati s svojim pravim imenom in priimkom, s svojim avtomobilom, če želite, in tako naprej in tako naprej, ampak je treba verjetno te njihove listine prirediti, tako potni list, osebno izkaznico, podatke o vozilu in še čem. Ampak jaz tu ne vidim kaj posebej spornega, ne vem pa, kako bodo upravni organi svoje obveznosti opravili v uradnih evidencah. Skratka, če bojo upravni organi uspeli opraviti, kar se nas tiče, tudi prav. 27. člen, drugi odstavek – opravljanje nalog izven službe v uniformi. Precej nedoločen izraz je, govorim pripravljavcem tudi, če je to primerno. Namreč gre za tiste zadeve, ko bi naj policist reagiral tudi, ko ni v službi. Izraz »če je to primerno« po mojem mnenju postavlja policiste v en tak zoprn položaj, namreč policist A bo lahko ocenil, da je primerno, policist B bo ocenil, da ni primerno, policijski šef bo pa rekel nekaj tretjega. Jaz bi se izognil tega izraza »če je to primerno«, ampak bi enostavno se bolj približal sedanji dikciji, ki je vezana na življenje, na določena kazniva dejanja in tako naprej, da policisti takrat morajo reagirati, sicer pa ne. Policisti so čisto navadni ljudje in ne vidim razlogov, da bi jih posebej, govorim posebej, izpostavljali, kaj vse morajo narediti v času, ko niso v službi. Nekoč je bilo tako stanje, da če je policist šel po cesti z dvema otrokoma v naročju in je nekdo šel čez rdečo luč, bi ga moral teoretično ustaviti – kam bi pa otroke dal, v eno košaro, na tla ali kako. Saj zdaj zakon tega ne predvideva, ampak vseeno bi priporočal, želel, da bi to bilo malo bolj jasno; »če je to primerno« mi ni všeč. 29. člen, prvi odstavek, diplomatska imuniteta. Policisti ne smejo ukrepati, morajo pa zbrati in zavarovati vse dokaze. Jaz ne vem, kako bojo to naredili, ne vem. Če je nek postopek s tujim diplomatom, se pač ve, ali on uživa imuniteto, kakšna ta imuniteta je, kaj se sme in kaj se ne sme. Mislim, da policiste predlagatelji spravljajo s takim določilom v zadrego. Ne bodo mogli oni tu reagirati. Zakon zdaj pravi, predlog zakona pravi v 29. členu, prvi odstavek, da v primeru diplomatske imunitete ne smejo ukrepati, ampak hkrati pa morajo zbrati podatke in zavarovati dokaze. To je kontradiktorno. Če ne smejo ukrepati, ne smejo ukrepati, ne vem, kako bodo potem zbrali podatke in dokaze, ne znam si to predstavljati, kako bi to izgledalo. Če ne sme ukrepati, potem ga ne more legitimirati, če ne sme ukrepati, mu pač ne more avtomobila pregledati in vse ostale zadeve. Zdi se mi, da je dvoumno napisano. 29. člen, drugi odstavek tudi govori o tej diplomatski imuniteti in spet ne smejo ukrepati, morajo pa preprečiti veliko nevarnost. Ne vem, kaj bi bila velika nevarnost, ta pojem po mojem ni definiran, kaj je velika nevarnosti in ljudi, torej policiste, spravljajo s tem po mojem v težave pri vsakodnevnem delu. Tudi 30. člen se recimo nanaša tudi na poslance, govori pa o o imuniteti domačih funkcionarjev, to je tudi poslancev, sodnikov in ostalih. Pravi, da jo policisti morajo upoštevati – prav, jo morajo upoštevati, ampak saj to ni treba naložiti s policijskim zakonom, saj je jasno z drugimi zakoni –, ampak morajo uporabiti vsa policijska pooblastila. To meni ne gre skupaj. Kako zdaj, torej na eni strani morajo spoštovati imuniteto funkcionarjev, na drugi strani pa morajo, ampak uporabiti pa morajo vsa policijska pooblastila. Zadeva je čisto čisto nedorečena in tukaj po mojem je treba biti bolj koncizen in relativno bolj jasen. 33. člen, policijskega pooblastila. Meni sicer ni razumljivo, zakaj zdaj izenačitev iskanih in pogrešanih oseb kot ena kategorija, ampak nasprotujemo pa tudi ne, kar tudi ni nič narobe, ampak mislim, da je bilo precej jasno prej, kaj so iskane in kaj so pogrešane osebe. Pogrešane osebe so namreč tiste, ki ste izgubijo, ostareli, onemogli ali pobegli, recimo mladoletniki – junija, ko imamo konec šolskega leta. Iskane osebe so vendarle tiste, ki jih iščemo zaradi nekega ukrepa državnega organa, ali so pobegli iz zaporov, bežijo ali karkoli, zaradi storitve kaznivega dejanja, ampak če mislite da je to v redu, je tudi prav. Uporaba tujega prevoznega sredstva in sredstva za zveze. Tukaj imamo eno določilo notri v zakonu, za katerega se jaz od leta 1975 praktično ne spomnim, da bi kakšna uporaba bila, dovoljuje pa policistu, da uporabi, ne vem, vaš telefon, da uporabi vaš avto v določenih primerih in mu pripada potem tudi odškodnina, takemu državljanu. Glede na število telefonov in komunikacijskih sredstev, prevoznih sredstev, če želite, zlasti pa glede na prakso – že leta 1998 smo razmišljali o tem, da bi to določilo preprosto vrgli ven, ker življenjsko ni operativno, ker življenjsko ni uporabno in ga policisti tudi ne uporabljajo, vsaj jaz ne vidim, da bi ga uporabljali v praksi. Zato jaz mislim, da je to določilo odveč. Novo pooblastilo; kljub temu, da so nekateri predgovorniki govorili vse mogoče, kaj je bolje in lepše urejeno, jaz mislim, da ne gre več kot za tri nova pooblastila, in prvo je prepoved udeležbe na športnih prireditvah. Glede na situacijo, kakršna je na športnih prireditvah, glede na situacijo v tujini, kjer veste, da imate tudi množice mrtvih ljudi zaradi napak, zaradi težav pri varovanju takih prireditev, torej menim, da je pooblastilo kar prav, da je tako urejeno. To pomeni tudi tisti del, tisto pooblastilo, ki govori o prekinitvi potovanja na športne prireditve. To pa pomeni, da če bo policija v Mariboru ugotovila skupino ljudi, ki nameravajo v Ljubljano na neko nogometno tekmo, in jasne namene, da nameravajo tam povzročati nerede, jim bo pač preprosto v Mariboru tako potovanje prepovedala. Mislim, da je to tudi prav. Akreditacijski postopek. Ne nasprotujem mu, ampak ne vem, če je to pooblastilo, čisto tako, kot vprašanje. Ne vem, če je to pooblastilo. Če pa je, pa tudi prav, ni škodljivo. Še nekaj takih čisto obrobnih pripomb. 40. člen – ugotavljanje identitete. S prejšnjim zakonom je bilo tukaj nekaj presojanj Ustavnega sodišča in tudi kar nekaj težav; če so pripravljavci dobro preračunali, da to zdrži ustavno presojo, je v redu. Je pa treba videti. Če zdrži ustavno presojo in če je člen identičen ali vsaj podoben sedanjemu, prav, je pa lahko težava. 45. člen – razpis prikritega evidentiranja in namenske kontrole. To je sicer pooblastilo, ki je bilo umeščeno, mislim da na podlagi schengenskih zahtev v prejšnjem mandatu, ampak jaz se bom dal tukaj nekoliko dodatno podučiti. 66. člen – če ste bili zraven, gospod Žaberl, kot pripravljavec, vam zaupam, zaradi tega, ker vem, da ste strokovnjak na tem področju. Če bo šlo ustavno skozi, OK, ampak nimam jasnega odgovora na vprašanje, ali gre to ustavno skozi ali ne, glede na to, tako kot je določeno, ampak verjamem pa, da je vsaj tokrat gospod Žaberl res strokovnjak na tem področju in da je to dobro preštudiral, ker verjetno je eden največjih poznavalcev tega področja v slovenskem prostoru. 96. člen – uporaba strelnega orožja. Tu je sedaj sprememba. To je treba zelo jasno povedati. Jaz jo podpiram. Zakaj? Zaradi tega, ker, pa tudi če mogoče jo policisti ne bodo podpirali, ampak že leta 1998 sem si prizadeval, da bi bila ureditev približno taka. Namreč danes lahko policisti za osebo, ki je storila določeno kaznivo dejanje ali ki beži iz zapora, dobesedno pod določenimi pogoji streljajo in jo ubijejo. Veste pa, da vsa sodna veja oblasti v petih ali desetih letih sojenja tega ne sme izreči, takega ukrepa. Policist pa je bil do sedaj, ali pa še je, v položaju tožilca, sodnika in izvršitelja smrtne kazni, vse skupaj traja lahko dve sekundi. Menim, da je predlagana ureditev boljša. Predlagana ureditev je boljša zato, ker je pač uporaba strelnega orožja dovoljena zgolj v primeru obrambe in zaščite lastnega ali tujega življenja. Menim, da je to bolje, čeprav je pa treba hkrati reči tudi to, da smo verjetno ena redkih držav v Evropi, ki je ta korak naredila v tej smeri. Ampak jaz bi vseeno bil na stališču, da se tak predlog predlagateljev podpre. 112. in 113. člen – zbiranje podatkov in uporaba tehničnih sredstev. Postavlja se mi kar nekaj vprašanj o možnih zlorabah. Drugih pripomb nimam. Četrto poglavje – Pritožbeni postopek. Zaveda se, da je pritožbeni postopek relativno problematična zadeva, ampak toliko stvari, kot jih je Republika Slovenija uredila tam po letu 1998 na tem področju, ne vem, če je katera evropska država naredila. Mislim, da ne. Pritožbeni postopek, po moji oceni – do sedaj je bil dvofazen, tako imenovan pomiritveni postopek, potem pa senat. Ta zakon prinaša, vsaj tako ga jaz berem, tri faze. Nisem pa prepričan, da je to najbolj nujno potrebna zadeva. Ker je treba opozoriti zelo jasno na situacijo, da od časa, ko so policisti sami reševali pritožbe zoper svoje lastno delo – pa so bili v javnosti, zlasti pri kakšnih nevladnih organizacijah očitki, da pač vrana vrani ne izkljuje oči in da sami sebe ščitijo in tako naprej –, do časa, ko odločajo o pritožbah povsem civilni ljudje, tako imenovana zunanja strokovna javnost, ki pa ima sedaj večino v senatu, se število upravičenih pritožb zoper policiste ni povečalo. To pa pomeni, da je vendarle policija že v preteklosti izjemno izjemno dobro skrbela za to tako imenovano »notranjo higieno« z vidika pritožb. Nisem prepričan, da je popuščanje civilni družbi, če želite, z vidika uvedbe trifaznega postopka in z vidika dodatnih, če smem tako reči, obremenitev, pritiskov, če želite, na policiste, ki doživljajo potem strese in tako dalje zaradi vsega tega, potrebno. Zlasti zaradi tega, ker je treba zelo jasno vedeti, da pritožbeni postopek nima nobene zveze s kazenskim postopkom ali s kakršnimkoli drugim postopkom. Danes se dogaja, da policista kot neko posledico vzporednega, to je disciplinskega postopka recimo v policiji vržejo na cesto, potem pa kazenski postopek ugotovi, da policist ni nič kriv. Tu imam malo problemov s temi stvarmi. Pa tudi če pogledate disciplinske postopke, ki so lahko ali pa ne povezani s pritožbenimi postopki. boste videli, da jih je, ne vem, 95 % ali koliko že v državni upravi zoper policiste. Ostala državna uprava se pa čisto nič ne sekira. Najdite še katerega kje v zaporih ali še kje, potem smo pa že končali, kot da bi samo policisti v tej državi bili tisti, ki so lahko v disciplinskih postopkih. Skratka, kar se tiče pritožbenega postopka, mi mu ne bomo nasprotovali, ampak ne vem pa, če je smisel tako strašno popuščati vsem tem pritiskom civilne družbe, po, ne vem čem. Ker tudi v drugih državah so zadeve urejene na relativno zelo različne načine. Še najbolj »demokratično« imajo to v Veliki Britaniji, če imam še prave podatke, ki so stari še pet, šest let, pa nisem prepričan, da je tam situacija kaj drugačna. Ljudje si prepogosto obetajo, češ, »če bom v pritožbenem postopku uspel, potem bom uspel tudi na sodišču«, ampak ti dve stvari nimata nobene povezave. 145. člen. Jaz imam majčkeno težav s tem, kdo je lahko član senata za pritožbe. Tukaj bi bilo treba po moji oceni nekoliko bolj natančno napisati, namreč kar nekaj nenavadnih pogojev ima ta člen. Da zna ta oseba slovensko – ne vem, v Sloveniji je slovenščina uradni jezik, tako da bo težko se prijavil ali prišel notri kakšen nemški državljan, ki ne bo znal slovensko. Je pa problem, da je osebnostno primeren za člana senata, zakaj je to osebnostno primeren? Jaz verjetno ne bi bil, ker sem veliko govoril proti sedanji – bivši ministrici. Ona verjetno me ne bi imenovala. Tudi sedanji minister Zalar dvomim, da bi mene imenoval, ker pravi tukaj »osebnostno neprimeren«. O tem členu in o tej osebnostni primernosti v 145. členu bi kazalo še kaj spregovoriti in še kaj povedati ali bolj definirati. V tej fazi temu zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Namen zakona o nalogah in pooblastilih policije je sistemsko urediti policijska pooblastila v zakonu, saj bo bila nekatera pooblastila in določila o uporabi prisilnih sredstev do sedaj urejana tudi ali pretežno v podzakonskih aktih. Namen je torej zagotoviti še višjo raven pravne in osebne varnosti ljudi in njihovega premoženja ter zakon uskladiti z drugimi sistemskimi zakoni – Kazenskim zakonikom, Zakonom o tajnih podatkih. V Poslanski skupini Zares pa bi radi opozorili na pomembno novost, ki se policijskih pooblastil tiče. S temi novimi pooblastili policije na nedvoumen in jasen način sporočamo obiskovalcem športnih prireditev, da jim bo zaradi ponavljanja kršitev, za katere bodo pravnomočno kaznovani, lahko odrejen ukrep prepovedi udeležbe na športnih prireditvah. Čeprav v družbi ostaja splošno zavedanje, da samo z represivnimi oziroma s policijskimi ukrepi ni možno doseči celovitega namena, ki izhaja iz Evropske konvencije o nasilju in nedostojnem vedenju gledalcev na športnih prireditvah, zlasti na nogometnih tekmah, pa se je treba zavedati, da je ob vse večjih športnih objektih in hkrati popularizaciji športa v RS treba uporabiti učinkovite ukrepe zoper tiste nasilne obiskovalce, ki športne dogodke zlorabljajo izključno za nasilne izgrede. Nova zakonodajna ureditev je torej nujna. Po svoji vsebini je represivnejša od obstoječe ureditve, a vsebuje tudi konkretne varovalke, ki onemogočajo nesorazmerne ali pretirane posege v človekove pravice izgrednikov na športnih prireditvah. Prepričani smo, da ni več mogoče tolerirati razgrajanja ultraških navijačev ali bolje rečeno huliganov, ki se udeležujejo nogometnih tekem in namenoma znova in znova poškodujejo tuje premoženje. In ni moč prezreti poleg nastale materialne škode tudi poškodovanih policistov, do katerih izražamo svojo solidarnost. Kar se dogaja na nogometnih tekmah v zadnjem času, je absurdno, zaskrbljujoče in nevarno. Potemtakem se lahko vprašamo, kdo trenutno narekuje red na stadionih – policisti ali huligani? Poslanska skupina Zares omenjene rešitve pozdravlja in bo zato predlog zakona podprla.
Hvala lepa. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani sekretar! Kot smo tudi sami ugotovili v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije bolj sistemsko ureja policijska pooblastila v zakonu, saj so bila nekatera pooblastila in določila, predvsem o uporabi prisilnih sredstev, do sedaj urejena tudi v podzakonskih aktih. Poleg tega veliko bolj natančno določa pravice posameznikov, ki jim je bilo omejeno gibanje ali odvzeta prostost, ter skrajšuje čas dovoljenih posegov v človekovo svobodo. Samo toliko za povzetek. Skratka, mnenja smo, da zakon pomeni določen napredek, če se bo to preneslo tudi v prakso, kar pa bomo še videli. Ena izmed bolj razpoznavnih sprememb je urejanje vzdrževanja reda na športnih prireditvah. V Slovenski ljudski stranki povsem podpiramo ostrejše ukrepanje proti razgrajanju navijačev in tako preprečimo povzročanje velike gmotne škode in splošne nevarnosti s strani navijaških skupin. Hkrati pa opozarjamo, da velja v tem segmentu veliko več pozornosti nameniti preventivi in ne samo ostreje nastopati po tem, ko se dogodki že zgodijo. Namreč, veliko neprijetnih dogodkov se da predvideti že prej, kar kažejo domače izkušnje kot tudi izkušnje iz tujine, kjer imajo posebne lestvice za ocenjevanje tveganja in na podlagi tega potem tudi ukrepajo. V noveli zakona so na tem področju zapisani samo kazenski ukrepi. Nekaj nejasnosti ostaja pri ureditvi pritožbenega postopka. Način reševanja pritožb naj bi tako predpisal minister s podzakonskim aktom. V pritožbenem postopku pa se tudi ne ugotavlja disciplinske odgovornosti policista. Pritožba postaja tako zelo kompliciran postopek, kar pa v odnosu do državljanov ni najbolje in kot da se želi, da bi bilo tega v praksi še manj. Izpostavil bi nekaj problemov, za katere se bojimo, da jih tudi ti dve povezani noveli ne rešujeta. Namreč, odkar je v veljavo stopil nov Zakon o prekrških, vsaj v Poslansko skupino Slovenske ljudske stranke dobivamo s terena signale vedno večjega nezadovoljstva nad delom policije. Ne zaradi višjih kazni pri največjih prekrških, ampak očitno je, da je bila nova prekrškovna zakonodaja temelj za veliko večjo aktivnost policistov na področju cestnega prometa, še posebej z vidika pisanja kazenskih nalogov. Zaskrbljujoče pa je tudi, da so ljudje vse bolj nezadovoljni tudi s pristopom policistov v postopkih. Ko ravno govorimo o pooblastilih in nalogah, lahko kot primer navedem skoraj masovno preganjanje kolesarjev, še posebej v urbanih središčih in v nočnih urah po vseh možnih kotičkih mesta. Seveda, kazni so sedaj izenačene, kolesarji, čeprav za njih težko trdimo, da so velika grožnja splošni prometni varnosti, pa so priročen način za polnjenje državnega proračuna, takšen postaja občutek. Množično pisanje kazni za vse mogoče manjše prekrške pač ni način, ki bi policijo približal ljudem. Možnost uporabe policijskega opozorila kot da ne obstaja več. Tudi v prestolnici imamo priložnost opazovati policiste, ki pišejo kazni kolesarjem za vožnjo po napačni strani kolesarske steze, čeprav na drugi strani takšne steze sploh ni. Kar poglejte na primer Slovensko cesto. Da o kaznovanju pešcev niti ne govorim. Prav zato v zavesti ljudi policist postaja nebodigatreba, ki iz zasede čaka na našo napako, na napako, ki nas glede na sedanje višine kazni pač ogromno stane. Seveda pa ima prav vsak državljan svojo izkušnjo, in to tudi pozitivno. Tako da spoštovani, bojim se, da sedanji sistem ustvarja "policiste prekrškarje", katerih namen ni varovati, temveč kaznovati, in samo čakajo državljana, da ga bodo zalotili pri napaki. Vedno več je tudi pritožb na obnašanje policistov pri izvajanju uradnega postopka v prometu, kajti vedno bolj je izpostavljena nadmoč uradne osebe nad državljanom. V tem kontekstu je zanimiv primer Združenih držav Amerike, za katere vsi vemo, kako represiven organ je bila tam policija in kako obsežna so bila njena pooblastila. Zanimivo je, da so v zadnjem desetletju ugotovili, da je takšna politika represivnega pristopa še povečala število konfliktnih situacij pri uradnih postopkih in gnev javnosti do policije kot organizacije, ki naj bi vzdrževala red in zagotavljala varnost. Zaradi tega je bilo tudi veliko protestov in celo nemirov v javnosti. Danes tam vse sile usmerjajo v prijaznejši pristop in izboljšanje zunanje podobe. Kot rečeno, bojim se, da vsa ta standardizacija pri nas vodi ravno v nasprotno smer. Iz vsega tega, kar sem govoril, bi v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagali uvedbo instrumenta oziroma določene aplikacije prek spleta, kjer bi se lahko državljani proaktivno in tudi anonimno lahko odzivali oziroma ocenjevali kakovost postopkov policistov ter podali osebno negativno ali pozitivno izkušnjo. Čeprav ne bi šlo za uradne pritožbe, bi policija povsem interno in v skladu z zakonodajo o varovanju osebnih podatkov tako imela interno evidenco o uspešnosti policistov na terenu, predvsem z vidika odnosov z državljani. Hkrati bi lahko že znotraj organizacije posameznih policijskih uprav, če bi zaznali, da so na določenih področjih težave, tudi poiskali možnosti rešitve. Takšen predlog je izvedljiv tudi zaradi dejstva, da je v zakonskem predlogu zdaj povsem jasno napisano, da se je na zahtevo osebe, ki je v postopku, policist dolžan identificirati. Sam celo menim, da bi to moral biti obvezen del vsakega uradnega postopka, kajti na ta način se vseeno vzpostavi nekoliko bolj oseben odnos, kljub temu, da gre za uradni postopek in uradno osebo. Torej, glede na to, da je predlog zakona v prvi obravnavi, lahko na splošno povzamem, da bi si v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predvsem želeli, da bi bila tako imenovana usmerjenost k uporabnikom policijskih storitev, torej k ljudem, kar naj bi bil eden izmed osnovnih ciljev zakona, nekoliko bolj razdelana in nekoliko bolj opredeljena v tem zakonu. Upam, da bomo v nadaljevanju o tem lahko tudi kaj več spregovorili. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sicer tudi temu zakonu ne bomo nasprotovali pri prehodu v nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospod Janez Ribič – ne bo razpravljal. Gospod Bogdan Barovič, pripravi naj se mag. Franc Žnidaršič.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. In oglasil se bom še enkrat. Vprašali so me, kakšno je stališče Slovenske nacionalne stranke. Povedal sem, da nasprotujemo prejšnjemu in temu zakonu. Vprašali so me, zakaj. In sem jim jasno povedal, »zato, ker imamo zakon, ki je kratek, jasen in jedrnat in vse vsebine opredeljujejo podzakonski akti«. Bistvo pa je – zakon, ki je podroben in podroben in še bolj podroben in še bolj podroben, je manj razumljiv, in v tej megli raziskovati, kaj je res in kaj ni, kaj se je zgodilo in kaj ni, je nemogoče. Nemogoče najti resnico in pravico. Nemogoče. V uvodu zakona piše: Policijsko delo sodi med področja za katera je značilno, da v zakonu ni mogoče predvideti vseh situacij.« Se strinjam. Na drugi strani pa piše: Večina policijskih pooblastil in policijskih nalog je v zakon o nalogah in pooblastilih policije [[…]]« – to je na strani 3 – »… prenesena iz podzakonskih predpisov.« Načelo zakona je pa, da je jasen, kratek, jedrnat in da se podrobnosti urejajo v podzakonskih predpisih, torej v popolnem nasprotju s pravom. Zakaj? Vedno je zakaj! Najbrž z določenimi cilji. In ta zakaj delno najdemo na šesti strani, kjer seveda hlapčevski Slovenci vedno govorimo, »tovrstno tematiko v tujini poznajo, ni neznanka, takšna ureditev policijske zakonodaje na dva zakona je predvsem anglosaška, imajo jo v Veliki Britaniji, Avstriji, Nemčiji, Švedski, Avstraliji in Hrvaški«. Jaz bom pa rekel, da imajo v Veliki Britaniji, Avstriji, Nemčiji, Švedski tudi trikrat večje plače kot mi! Pa kaj? Tega pa nikjer v drugih zakonih ne piše! A zdaj bomo pa frajerji, če bomo imeli tako kot imajo drugi, kot da ne znamo poskrbeti zase, kot da ne vemo, kakšni smo Slovenke in Slovenci – pošteni, delovni, nismo razbijači, nismo lumpi, ampak naredili ste nas iz teh zakonov, same lumpe. Sami lumpi, same barabe smo ratali. Takšne stvari pišejo v teh zakonih – iz 100 na 400 členov –, kot da smo same barabe, vsak posebej. Sram me je. Grešim v življenju in za te grehe sem plačal pošteno. Ampak po zakonu, ki že obstaja in je bil čisto jasen in jedrnat in kratek. In sem ga razumel, tako kot vsak Slovenec, ki ve, da ne sme voziti pijan, če pa je pa če ga ustavijo, ve, kaj ga čaka. Pika, konec. To, da takšnemu človeku, govorim na pamet, odvzamejo avto, to je kršitev ustavne pravice, da odvzamejo izpit, ki ga je že naredil, kršitev ustavne pravice, da mu odvzamejo prostost, je kršitev človekove pravice. Ja, kaznuje se, kaznuje se magari z zaporno kaznijo, z denarno kaznijo. Ja, zapreti človeka kar tako [[…]]Sploh ker ni nič naredil, samo napihnil je malo preveč – pusti avto, pojdi z taksijem domov, ali pa kakor veš in znaš. Zapreti ga, zakaj že? Zakaj že? Kršitev človekove pravice! Pogledam te v oči, aha, nisi mi všeč, ti si pa drogiran in me prisilijo in peljejo v bolnico, kjer se dokaže, da ni nič res, ampak komu, kaj lahko storim? Nič! Še v časopisu bodo drugi dan napisali čisto neresnico, zgodilo se je, potem na koncu v zadnji vrstici, ampak ni bil. Milijon stvari je v tem zakonu takšnih, ki nas imajo res čisto vsakega Slovenca za največjo barabo. Zdaj bom še enkrat obrazložil, predvsem 23. člen. Pravzaprav grem še po načelih naprej, mi v anglosaški sistem! Zdaj smo pa frajerji, ker smo takšni kot oni. Potem pa gledamo primerjave. Mi delamo točno tako, kot delajo, evo, to je pa dokaz, proruske države; Finci in Latvija ima ta zakon in takšne ukrepe 23. člena kot mi. Poglejte si Dansko, ki jo imamo za primerjavo, pa piše, »posebne zakonodaje na Danskem za prirejene listine nimajo«, piše. Zakaj pa nismo se tukaj ravnali po Danski? Zanima me kot človeka, kot Slovenca? Dva milijona nas je, takšnih in drugačnih. Ne, tako kot Finci in Latvijci. Švica ima popolnoma drug sistem, Nemčija pa tudi, kjer mora natančno oseba povedati temu in temu človeku, »za to in to nalogo imaš prikrito identiteto«. Pri nas je pa kar na splošno. Jutri bo eden prišel k meni, rekel bo, da je Miha, dal mi bo vrečko v roko, tisti trenutek bojo skočili notri, »aha ti imaš vrečko v roki, kaj imaš notri, aha sto tisoč evrov, obsojen si, dobil si podkupnino«. Nimam pojma, kdo je. To se je zgodilo. To omogoča 23. člen. Imam izkušnje. Moj star foter, knap, pošten, v 50. letih je to doživel. K njemu je prišel Miha, ki ni bil Miha ampak Janez, in ga je napeljal na pogovor o volitvah. In je bil star foter pač knap in ga je malo spil, in rekel, »mene ne bo nihče silil na volitve, če bom pa šel, bom pa volil tistega, ki ga bom jaz hotel«. Veste, kje je bil drugi dan? V arestu. To se je dogajalo v 50. letih, to se bo dogajalo po tem zakonu. Zakon, še enkrat pravim, o policiji je bil dober, v nekaterih členih bi ga bilo pač treba popraviti, predvsem pa tisti, ki so ga pisali – ne mislim vas treh tam, ampak druge –, preveč gledajo ameriške filme z onimi značkami tukaj in tukaj in ko se vrinejo v narko mafije in tako naprej, premalo pa hodijo z našimi policaji po terenu in vidijo, kako naši policaji na terenu nastradajo in kaj doživljajo. Tega pa še nisem videl in slišal. Sem imel že z njimi tudi kak spor, saj sem navaden človek, tako kot vsi, ampak smo se vedno zmenili. In to so pošteni in odkriti ljudje, ki garajo v dežju, snegu, ledu ter na terenu. In oni so zdaj problematični tudi zaradi plače. To je problem. Tukaj pa kar pišemo ene zakone in ene člene in marsikaj se v njih piše. Da bi pa res na tistega policaja pogledati ko res dela, to pa ne. Zakon o policiji je bil dober, enoten, jasen, podzakonske akte bi spremenili, če se bi spremenile določene določbe obstoječega zakona. Tole je pa čista megla. In potem bom jaz šel, ko me bodo enkrat zaprli, in ker piše, da me lahko pridržijo za dve uri in pol, preden bom jaz sploh ugotovil, kateri člen v katerem zakonu je to, bom jaz že 12 ur zaprt. In kam naj se pritožim, Ponciju Pilatu? Če grem pa na sodišče, bom pa sedem let čakal, dajte no. Čista megla. To je razlog, zakaj nasprotujemo, to. Mi smo za pravno ureditev, mi smo za red in disciplino, smo za to, da policija pomaga, vzgaja, preprečuje in nazadnje kaznuje. Vrstni red v Sloveniji je pa drugačen. Policija ima nalogo – toliko moraš zaslužiti na mesec, kaznuj! In kaznuje, in to je vse, kar zna. Tak zakon pa k temu pripomore, zato bom jaz temu zakonu in prejšnjemu rekel ne. Hočete ali pa nočete. To je moje osebno mnenje in mnenje mnogih mojih kolegov in ljudi, ki so me izvolili v ta Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič. Ne bo razpravljal. Dr. Pavel Gantar, ne bo razpravljal. Jožef Jerovšek, izvolite imate besedo.
Hvala lepa. Pred seboj imamo zakon, ki je vedno in v vsakem slučaju občutljiva materija. Takšni zakoni, če so potrebni, tudi jaz dvomim, da je generalna zamenjava prejšnjega zakona potrebna, še posebej, ker se je delil v dva zakona in je marsikaj zamegljenega, ampak če že je potrebno, pa se mora pisati nekatere določbe o policijskih pooblastilih s tresočo roko. Ne bom rekel, da se to ni skušalo narediti ali pa se ni delalo, vendar seveda širjenje policijskih pristojnosti pooblastil je vedno znak bolne družbe in dejstvo je, da imamo mi v nekaterih segmentih bolno družbo in da imamo mnogo, mnogo področij, ki so zavožena in jih je včasih treba spravljati v normalni tir s prisilnimi sredstvi. Tega je veliko, ampak seveda pa se jaz s svojim predgovornikom strinjam, da bi recimo členi, ki urejajo prirejeno identiteto in prirejeno lastništvo sredstev, že morali biti pisani z bolj tresočo roko. In ko se je navajalo, da so v tem zakonu hkrati zakonske določbe in že vsebovani podzakonski akti, me zanima, zakaj pa pri teh zadevah ni še vgrajeno malo več tiste podzakonske materije. Na primer, ta posledica teh prirejenih identitet in prirejenega lastništva sredstev so prikriti preiskovalni ukrepi, kot se tukaj imenujejo. Ti zahtevajo določena finančna sredstva. Tako tudi tukaj piše, v 26. členu. In to je črni fond, so v finančnem področju namenska proračunska sredstva. To je za izplačilo stroškov, to je poseben črni fond za tako imenovane POMS kot posebne metode in sredstva, ki jih predvideva tako Zakon o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb kot ZKP. Meni se zdi, da so to tudi POMS na nek način, ki so bili prej urejeni v drugih dveh zakonih. In tukaj se predvideva črni fond. V Zakonu o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb je kar precej govora, kako se kontrolira črni fond, ker vemo, da so bili črni fondi Udbe pa drugih obveščevalnih služb vir nezakonitosti. Mislim, da se tukaj formira nova možnost črnega fonda. Jaz ne rečem, da za takšno dejavnost, kot je predvidena, in takšna pooblastila to ni potrebno, samo naj dobim pojasnilo, kaj je zdaj tukaj novost, ki to predvideva. Potem sem si zabeležil, da v zvezi s to kriminalistično obveščevalno dejavnostjo, ki je v 11. členu, že v obrazložitvi piše, da je to zelo široka določba, pravi, da je to zelo široka določba. S ponosom ste zapisali. Gre za široko zakonsko določbo, pišete, ki daje možnosti za sodelovanje posameznika s policijo. To na načelni ravni ni slabo, samo preveč široke določbe pri takšnih dejavnostih pa premalo jasne so pa lahko nevarne. To pa je lahko nevarno. In poglejte, nekatere posledice te kriminalistične obveščevalne dejavnosti, ki je zdaj dobila mesto tudi v tem zakonu, ne več samo v Zakonu o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb in ZKP, nekatere posledice so tudi te, da ta zakon omogoča ali določa neke omejitve, kot recimo v 9. členu, ko po mojem mnenju omogoča konfinacijo določenih oseb. Verjetno je bilo to tudi do sedaj urejeno. 9. člen pravi, da lahko policija prepove nastanitev v določenem kraju ali zapustitev določenega kraja. To pa določi na predlog ministra za notranje zadeve Vlada. To je, če uporabimo policijski izraz, konfinacija. Vem, da konfinacija je tudi včasih potrebno legitimno sredstvo, ampak kdaj vse je možna konfinacija, bi morala biti malo bolj natančno določeno, kajti na teh tleh se je ta konfinacija, ki se niti ni priznavala, pravzaprav zelo pogosto uporabljala pod prejšnjim režimom. To je lahko hišni zapor tudi, z drugimi besedami. Teh stvari je kar precej nejasnih. Zaradi tega sem tudi tu previden v pohvali zakona, čeprav je to zelo težka strokovna materija in bi bilo treba ure in ure študija, da bi lahko primerjal, kjer so nianse v bolj policijsko državo, če se nagiba bolj v to smer. Tudi v uvodu piše, da ta zakon mora biti usklajen s Kazenskim zakonikom, Zakonom o tajnih podatkih in tako naprej. Mislim, da bi moralo pisati tudi z Zakonom o parlamentarnem nadzorom obveščevalnih in varnostnih služb, ker kriminalistična dejavnost spada tudi tja. Tako da te razmejitve niso zelo jasne, ali pa tudi usklajenost ne. Opazil sem tudi, da tu, ko govori kar precej o pooblastilih, se pa vsa ta pooblastila v bistvu nanašajo na tisti del, kjer gre za pregon precej klasičnega kriminala. Vi ste pa pooblastila NPU prestavili v ta čudni zakon o organiziranosti in delu policije, ki smo ga omenili. In to tudi v 22. členu tistega zakona, ko dajete direktorju pravico odločitev o tem, katere preiskave o sumu kaznivih dejanj bo začel ali prevzel Nacionalni preiskovalni urad. To je zelo čudna navedba pristojnosti in pooblastil in to je bilo seveda z nekim namenom tako narejeno. Ko govorimo o tej usklajenosti s Kazenskim zakonikom; v obravnavi so tudi spremembe Kazenskega zakonika. Strokovnjaki in pravniki bi morali reči, kaj bi bilo smiselno, kateri zakon gre najprej, pa se potem usklajuje drug zakon z njim. Glede na to, da je Kazenski zakonik nek zelo obsežen generalni akt, ki določa kazniva dejanja, bi se mi zdelo smiselno, da bi pooblastila policije sledila Kazenskemu zakoniku. Zato sprašujem, ali bo ta zakon o pooblastilih in nalogah policije recimo še usklajen s Kazenskim zakonikom, če bo sprejet amandma, ki ga mislim predlagati na Kazenski zakonik? To pa je amandma, ki je posledica tega stanja te države, v katero ste pač pripeljali s to vlado in s to politično opcijo, ki je vladala, da je država praktično pred bankrotom. Da so številna kazniva dejanja gospodarskega kriminala neraziskana in se ne raziskujejo. Da obstajajo posvečeni ljudje v tej državi, ki se jih ne preganja. Videli smo, da v prejšnji zakon in v Zakon o državnem tožilstvu ste dali posebne pravice direktorjem, da naredijo načrt pregona. Tam rečejo, »teh se pa ne bo preganjalo in teh dogodkov se ne bo preganjalo.« Podobno, kot je včasih imela Udba možnost, da je izdala akt, da sodnik ustavi pregon. To so bolj sofisticirano vnesene zdaj te določbe tu. Kot sem rekel, kateri amandma bom vložil. Še bolj sem prepričan, da ga moram vložiti, po včerajšnjem, kot sem že omenil, nastopu dr. Vehovarja v Studiu ob 17., ko govori, da so te dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke zločin, ker je to ropanje državljanov, ki ga sicer država utemeljuje, da brez tega ne gre. Ta zločin je treba sankcionirati in podobne zločine teh kreditov. In zaradi tega mislim predlagati, da se v Kazenski zakonik vnese kaznivo dejanje izdaje domovine, tudi na podlagi spravljanja domovine v tak položaj, da je slabša v primerjavi z drugimi državami, se pravi tudi glede gospodarskega kriminala, pranja denarja in tako naprej. Tega se sedaj v tej državi praktično ne preganja. Je pa to izdaja domovine. In tiste določbe o izdaji domovine – morala bi biti celo veleizdaja, ampak ste že iz prejšnjih kazenskih zakonikov vrgli ven veleizdajo domovine, je ni več. V bistvu gre za veleizdajo. Treba je uvesti izdajo domovine zaradi gospodarskega kriminala, pranja denarja in korupcije. In takšnega, za katerega se ugotovi, da je na ta način izdal domovino, obsoditi z najvišjo možno kaznijo. Jaz se ne zavzemam za smrtno kazen; vemo, da je veleizdaja šla iz tega zakona, ker so vse države imele za veleizdajo smrtno kazen. Ne zavzemam se za to, ampak izdaja pa to je. In v tej državi so bile številne izdaje domovine. Razlaga pojma "izdaja" pravi, »kdor je s svojim ravnanjem državo spravil v slabši položaj, v položaj, ki ogroža njeno suverenost«. In tudi mi imamo ogroženo suverenost zaradi tega, ker se je kradlo na veliko, ker se je ropalo, prek bank, prek tajkunov, prek posvečenih oseb, povezanih z režimom, in tako naprej. Imamo ogroženo suverenost. Verjetno bomo eni tistih, ki se nam lahko obetajo slabe posledice v zvezi z evrom. Tu je bila izdaja storjena, pa je nihče ne preganja. In me zanima, ali bo zakon še usklajen s Kazenskim zakonikom, če bo Državni zbor potrdil tudi to kaznivo dejanje izdaje domovine in ogrožanja suverenosti na podlagi kaznivih dejanj ropa države z gospodarskim kaznivim dejanjem. Torej tam, kjer bi bilo treba ravnati zelo previdno, tam se mi zdi, da se zaostruje. Tam, kjer bi pa bilo treba dejansko dati dodatna pooblastila, pa tega ne vidim. Namreč, zelo pomembna je tudi preverba določil, ki omogočajo preverjanje zakonitosti uporabe pooblastil policije. Tu bi želel, da bi pa res bilo napisano, kakšne so pristojnosti ministra pri imenovanju komisij in vsega tega zelo jasno, ker v preteklosti je vedno na tem področju prihajalo do nesporazumov in čudnih ravnanj. Saj vemo, da če policija samo sebe nadzoruje, je že tako v težkem položaju. Nadalje mi ni popolnoma jasno ali pa nisem našel, kako je z nošenjem strelnega orožja v civilu in hranjenjem na domu. Pri tem je ogromno nesreč in ogromno zlorab ali pa posledic nevestnega ravnanja. Na primer, da pijan policist v civilu uporabi strelno orožje. Tu bi moralo biti določilo, kako se hrani orožje na domu – v posebni omari, na primer, da ne morejo otroci priti zraven. Tega nisem zasledil, ne vem, kje je to določeno. Take nesreče pa se pogosto dogajajo. Seveda ni nobene potrebe, da bi policaji izven delovnega časa uporabljali strelno orožje, ker so ti primeri tako redki in mislim, da je Slovenija komunikacijsko tako povezana, da če je policija pripravljena priskočiti in takoj ukrepati, lahko hitro ukrepa, da tisti civil lahko sicer ukrepa v okviru možnosti, ki jih ima brez orožja, ampak uporaba orožja izven službenega časa bi morala biti za policista v civilu na nek način izjemno omejena. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kek, Sara Viler. Gospa Darja Lavtižar Bebler, imate besedo. Pripravijo naj se Jurša, Veber, Slapnik in Gumzar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. No, jaz moram povedati precej nasprotno stališče tistim, ki so bila do zdaj tukaj predstavljena s strani kolegov poslancev; doslej še nobena poslanka, če se ne motim, ni razpravljala. In moram reči, da se pri tem ne sprašujem toliko o tem, kdo je pisal ta zakon, ampak me predvsem zanima, kaj je v tem zakonu zapisano. In najprej me v prvi vrsti veseli, druge očitno ne, da je zakon dokaj podroben. Zato me to veseli, ker je to zakon, ki se ukvarja z enim od pomembnih vprašanj, in to je, kdaj, v katerih primerih in na kakšen način ter do katere mere je mogoče omejevati človekove pravice in temeljne svoboščine, ki so posebej varovane v ustavi, v merodajnih mednarodnih aktih in pa tudi v posameznih zakonih, kajti ta materija je razdeljena in umeščena v več zakonov. Kajti pravice in svoboščine se lahko omejijo samo zaradi varovanja pravic drugih in policisti lahko posamezniku te pravice omejijo le v primerih določenih z ustavo in zakoni. Zato so tudi tovrstna pooblastila lahko urejena samo z zakonom. Ureditev posega v pravice in svoboščin pa mora biti določena na nedvoumen način, temu pravimo pravniki, da gre za lex certa, se pravi, stvari morajo biti določene in pa nedvoumne. In naša naloga oziroma obveznost zakonodajalca je, da zagotovimo ustrezna in zadostna jamstva, ki bodo učinkovito preprečevala zlorabe, za to gre. Ta zakon naj bi predvsem tudi zagotavljal preprečevanje zlorab, ki pa vemo, da do njih lahko prihaja in prihaja, ker gre za zelo občutljive stvari. In pravzaprav sem nekako kar z začudenjem ugotovila, da je bila doslej velika večina teh pooblastil in nalog policistov določena v Pravilniku o policijskih pooblastilih. To bi nas moralo skrbeti, da je bilo temu tako, ne pa, da se zdaj ta materija prenaša v zakon. In policijske naloge in vsa splošna pooblastila morajo biti zaradi varovanja načela zakonitosti urejena na enem mestu, sistematično in celovito. In to velja tudi za uporabo prisilnih sredstev in to je tisto kar nam ta zakon prinaša. Moram izraziti tudi zadovoljstvo, ker se predlagatelj zakona sklicuje tudi na to, da je vnesel v ta zakon oziroma v to besedilo tudi nekatera stališča, ki jih je sprejel Odbor proti mučenju OZN in potem tudi Evropski odbor za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja. In vemo, da je tudi prišlo do nekaj sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, s katerimi je bilo Sloveniji naloženo, kako mora kakšne stvari v zvezi s policijo urediti, in ena od teh stvari, ki je bila Sloveniji naložena, je tudi večstopenjska obravnava pritožb zoper policijo – ko je bilo prej uvodoma tukaj poudarjeno, da čemu toliko stopenj. V postopku obravnavanja pritožb zoper policijo je treba vedeti, da je to tudi zapoved, ki jo je naložilo Evropsko sodišče za človekove pravice Sloveniji, in tudi ta odbor, o katerem sem malo prej govorila, se pravi Odbor za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja. Tukaj bi še povedala, da se ne strinjam s tistimi očitki, ki gredo, so šli v dosedanji razpravi na račun 29. člena, ki govori o diplomatski in konzularni imuniteti. Meni se zdi ta člen dokaj dobro razdelan in domišljam si, da je predlagatelj pri tem izhajal tudi iz ustreznih mednarodnih konvencij, ki urejajo vprašanje diplomatske in konzularne imunitete, in da je verjetno že tudi izhajal iz neke uveljavljene prakse, kako tudi druge države, ki so podpisnice teh konvencij in ki so jih ratificirale, urejajo te stvari na podoben način. Seveda je možno glede na to, da je zakon v prvi obravnavi, potem še kakšno od teh formulacij in določil izboljšati in sem prepričana, da bo to predlagatelj storil, pa kdorkoli bo že nasledil, če ga bo, ta zakon. Tako da jaz bi tistim, ki so pisali, če že govorimo o njih, ta predlog zakonski, v prvi vrsti čestitala, ker mislim, da je to bilo veliko strokovnega dela opravljenega, in da tudi že s tem gradivom, ki ga je še mogoče popraviti v nadaljnji zakonodajni proceduri, so uveljavljena nekatera načela oziroma neki višji standardi, kot so bili v praksi do sedaj. Predvsem pa je z vidika tistih ljudi, zoper katere policisti uporabljajo svoja pooblastila, seveda dosti tudi bolj pošteno, ker imajo zdaj pred seboj zakon, ki točno govori, kdaj, kje, do katere mere, na kakšen način smejo biti njihove pravice in svoboščine omejene. Ne pa, da so te podrobnosti – in vedno se v podrobnostih skriva, da ne rečem "zlodej" – da je vse to potem skrito v nekih pravilnikih in podpravilnikih, posledice pa so seveda tiste, da pride do zlorab človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Veber, pripravi naj se Slapnik oziroma Gumzar.
Hvala za besedo. Zakon je resnično izjemno podroben in opisuje in uzakonja pravzaprav vse – od tega, kako te lahko policist pridrži in izpelje ves postopek, do vsega, kar je vezano na to, da se zbirajo podatki, da se delo opravlja učinkovito. Mogoče bi ravno zaradi tega izpostavil, po mojem mnenju, vsaj jaz je nisem zasledil v zakonu, pomembno prakso. Pomembno je, da ljudje tudi poznajo policista, ki deluje v njihovem območju. Gre za tako imenovane rajone. Ali je to možno, predvideno tudi po tem novem zakonu? Kajti tukaj se mi zdi, da je tudi zelo pomembno, da veš, na koga se lahko kadarkoli obrneš in da seveda tudi to posredovanje podatkov [[…]]Potem zagotovo pride do obdelave, in ne nazadnje lahko tudi iz tega steče učinkovitejša akcija zato, da so ljudje varnejši in da so dogodki, ki so povezani s kakšnim od zakonov, čim manjši ali pa se, če že so, tudi čim prej odkrijejo. Torej, status enega rajonskega policista se mi zdi, da bi bil zelo primeren, še vedno tudi v današnjih časih. Ne vem, če je to v tem zakonu, vsaj jaz nisem zasledil, predvideno. Že v prvi razpravi, ki sem jo imel pri prejšnji točki, sem opozoril na poseben odnos do ljudi v samem obmejnem območju, tako da tudi pri teh postopkih, ki jih natančno opredeljuje ta zakon, se mi zdi, da ne bi bilo odveč, če bi poskušali opredeliti prav obmejno območje in Schengensko območje mogoče preciznejše, kot eno od poglavij tega zakona, kajti zdi se mi, da je to resnično ena od najbolj intenzivnih območij, kjer se prepletajo številni interesi in dogajanja. Tisto, kar je pa tudi sicer pomembno po mojem mnenju, da se čim manj ljudi in čim manj mladih sprošča na način, da se zgodi vandalizem ali kaj podobnega, je pomembno, da se po čim bolj enostavnih postopkih izvajajo tudi različne prireditve in zapore cest in vse, kar je povezano s tem. Kajti več ko imamo možnosti zaposlovanja mladih in vseh aktivnih udeležencev, predvsem v rekreativnih prireditvah, manj, se mi zdi, se potem sprošča energija na način, ki seveda ustvarja škodo družbi in povzroča dodatne stroške. Tako da ta fleksibilnost pri prireditvah in sodelovanje policistov je po mojem mnenju ena od zelo pomembnih nalog in ta postopek je sicer relativno natančno opredeljen v vseh teh členih, ampak želim opozoriti na to, da ne bi bilo dobro, da preveč zakompliciramo vse te postopke in s tem mogoče zavremo številne prireditve, ki pa jih potrebujemo že iz razlogov, ki sem jih poskušal opisati prej. Zgolj za opozorilo za to, da ne bi šli v neko skrajnost in potem ugotavljali, da pa praktično se v Sloveniji nič ne sme. Velikokrat take predpise zelo radi sprejmemo, bodisi, ne vem, vezano na Naturo 2000 ali pa na kakšne druge ukrepe, in seveda potem pri izvajanju prireditev, pri izvajanju aktivnosti prihaja do številnih težav. Tako da mogoče en tak apel, da se poskuša v teh postopkih čim bolj približati tudi interesu ljudi, krajev, da to nadzorovanje policije, organiziranje zapor ni ovira, ampak pravzaprav en dobrodošel suport vsem tem prireditvam, kjer ne nazadnje lahko res zagotoviš potem ustrezno varnost in ne nazadnje učinkovito izvedbo številnih prireditev. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Gumzar, pripravi naj se Petek.
Hvala za besedo. V vsakem primeru se strinjam, da je treba novelirati zakon o nalogah in policijskih pooblastilih, saj je pravzaprav bilo sprejetih kar nekaj novel in je dobro, da je to zapisano na enem mestu. Sicer pa ugotavljam – ampak tako seveda iz neke lastne prakse –, da je tudi danes v tem prostoru bilo prevečkrat izrečeno, da največ nereda oziroma vandalizma se zgodi pravzaprav na športnih prireditvah in da je treba prav te športne prireditve na nek način bolj kontrolirati oziroma jim tudi dajati večji pomen. V vsakem primeru se strinjam, da je treba predvsem na nogometnih tekmah narediti nekaj več reda in seveda zagotoviti varnost predvsem tistim ljudem, ki prihajamo na te nogometne tekme, ne kot splošni navijači. Niti nisem imel namena govoriti o tem danes, ampak ker je v tej dvorani bilo izrečenih nekaj stvari, ki ne sodijo v ta kontekst tega zakona bom tudi povedal sam svojo prakso. Zgodilo se je to na nogometni tekmi Olimpija–Maribor v Stožicah. Ljudje, ki smo prišli na to tekmo, tisti, ki nismo bili strogo opredeljeni kot Viole, smo dobili ob vstopu v Stožice zelo dobro parkirno mesto in je bilo zelo dobro poskrbljeno. Odpeljali so nas v koloni, tako, kot bi peljali taboriščnike, tudi do blagajne, kjer smo si lahko kupili karte. Tudi to je bilo zelo odlično, saj je bilo poskrbljeno za našo varnost. Ko smo pa prišli na stadion, pa smo kaj ugotovili? Da je tisti del stadiona, za katerega so nam prodali karte, zaprt, da tja ne moremo in bomo morali sedeti v istih ali na isti tribuni, kot bodo sedele vse ostale organizirane Viole. Ampak med nami so bili otroci, starši, matere in tako naprej. In ko sem sam osebno stopil do prvega policista in mu povedal, da je pravzaprav ta zgodba neprijetna, da bomo na mestu kjer so Viole, sedeli tudi vsi ostali obiskovalci. In je rekel, »to ni moja skrb, tja ne smete«. In tukaj se jaz zdaj sprašujem, kje je bila zagotovljena moja varnost? In čez nekaj dni, vidimo na televiziji, se je kaj zgodilo? Mariborski klub – toliko in toliko tisoč evrov kazni, ljubljanski klub – 600 evrov, organizator pa nič. Ja, in kaj zdaj?! Kje so tu pooblastila, kje so organi varnosti in kje je varnost za tiste ljudi? Sam moram reči, da bi bil najraje če bi lahko, tisti dan bil prijet od organov policije, ker bi lahko naslednji dan sklical tiskovno konferenco in te zadeve povedal, ampak zdaj bom to izkoristil, kaj se je tam zgodilo. Tam se je zgodilo; ko so začeli, sicer neupravičeno, to je treba povedati, neupravičeno lomiti stole in kuriti bakle tako imenovani tisti razgrajači, je bil nemožen dostop policije do teh ljudi, ker smo stali eden poleg drugega. In ko sem jaz želel spustiti policaja mimo, sem moral drugega navijača potisniti v policaja, ki ga je policiaj zgrabil. Logično, da ga je zgrabil, saj on ni vedel, kaj misli narediti, ampak o tem nikjer nič. In to so zdaj ta pooblastila. In kaj je na koncu? Na koncu smo štajerski navijači prikazani kot največji izgredniki in najbolj vroči navijači, ampak med temi navijači je bil sicer, žal ali ne žal, tudi poslanec Državnega zbora s svojo družino, bilo je nekaj družin z majhnimi otroki, ki smo te otroke vzeli v bran, ko so začeli metati stole po tribuni, ker nam tistega mesta, za katerega smo kupili karte, ta ista policija ali varnost ali nekdo ni zagotovil, da bi sedeli tam, kjer bi morali sedeti. In smo bili stlačeni – saj lahko odkimavate, da to ni res, jaz sem bil tam in je to resnica –, 2 tisoč 500 ljudi na mestu, kjer bi lahko bilo tisoč ali tisoč 500 ljudi. To je resnica. In zdaj, seveda, se godi, da bodo ti isti varnostni organi vložili od mene, če so me slučajno tam posneli, tožbo za odškodnino, ker so bili oškodovani. Tako je rečeno, in tudi zoper njihovo varnost. Toliko o tem. Okrog vseh pooblastil, ki jih ima policija, jih je treba tako izvajati 100 % na eni in na drugi strani, od tistih, ki smo kršitelji, do tistih, ki pravzaprav za to skrbijo. Ampak to je bil en segment, večina med temi ali tisti, ki bo kdo pogledal, saj lahko to pogledate [[…]]Jaz sem tudi pripravljen to dokazati s kar nekaj pričami, zato ker smo trije ali štirje šli do tistih policajev, ki so zadaj stali, in smo jim to povedali, in oni so rekli: »Mi ne moremo nič narediti.« In je sama gola sreča, da se tam ni zgodilo še kaj več. Res pa je, da v vsakem primeru obsojam vsak vandalizem, ki se godi na nogometnih tekmah in to, kar se godi na nogometnih tekmah, seveda ni dobro. Ampak ko ti postaviš na isto tribuno toliko in toliko ljudi, med katerimi je toliko in toliko takšnih, lahko pride do velikega škandala ali celo do velikih stvari. In zdaj vsepovprek govoriti, da je vse narobe na športnih prireditvah in da je to treba na vseh športnih prireditvah zaostriti, se s tem absolutno ne strinjam in upam, da bo v nadaljevanju ta zakon sicer doživel pozitivno podporo. Danes imamo prvo branje, kar tudi mislim, da je v naši sestavi zadnje branje tega in da bo novi Državni zbor prevetril in da bo ta zakon napisal tako, da bo dober. Na eni strani za tiste, ki izvajajo pooblastila in za tiste, zoper katere bo na nek način to ukrepanje izvršeno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Petek, pripravi naj se Urh oziroma gospa Potrata.
Hvala za besedo. Ko gremo Korošci na tekme Tine Maze, teh problemov nimamo, res pa je, da je tam malo drugačno okolje. Verjamem, da je imel predlagatelj zakona eno veliko dilemo – na eni strani več pooblastil policiji, na drugi strani pa očitke javnosti in tudi politike, da postajamo vse bolj policijska država. Vendar brez pooblastil policije enostavno ni oziroma je policija precej impotentna, res pa je, da je treba upoštevati tudi primernost, sorazmernost, seveda predvsem človekove pravice, o katerih je bilo tukaj že govora. Sam mislim, da je dobro, da policija dobi nekoliko več pooblastil, kar se tiče varnosti in reda na športnih prireditvah, kajti mnogokrat se navijanje spremeni v vandalizem, mnogi navijači so dejansko vandali in ogrožajo ne samo imetje, temveč tudi ostale ljudi, ki pridejo s poštenim namenom, z namenom, da bi uživali na neki tekmi, katerakoli že je. Sam se tudi strinjam s tistimi, ki so govorili o nedorečenosti kriminalistične obveščevalne dejavnosti – o tem govori 11. člen. Tu imam sam precejšnjo dilemo, ne vem, ali gre za novo ali gre za kakšno paraobveščevalno službo ali za legalizacijo kakšne že obstoječe obveščevalne službe. Govorilo se je, da je znotraj ministrstva v krogu ministrice ena obveščevalna služba, tako da mi to poraja določene dileme. Tudi ta peti odstavek tega 11. člena, ki govori, da način izvajanja kriminalistične obveščevalne dejavnosti z internim aktom predpiše generalni direktor policije [[…]]Ponovno neki interni akti in ne vemo, kaj se za tem skriva. Nedavno smo tudi odkrili nek interni akt generalnega direktorja slovenske policije, s katerim je določil, da je lahko odzivni čas oziroma čas, ko se zbere specialna enota slovenske policije, dve uri. Lepo vas prosim! Najbolj elitna enota slovenske policije dela od 7. zjutraj do 3. popoldan, potem so specialci doma na čakanju, dobijo 1 evro na uro, eden je v Murski Soboti, drugi je v Kopru, in dve uri imajo časa, da se zberejo v Ljubljani, da potem reagirajo. Kakšna je to slovenska policija? Povedal bom še drugi primer. Pooblastila so eno. Na primer, pooblastila je policija dobro uporabila v primeru koroške deklice pri izvršbi, kjer so prišli policisti z maricami pred neko hišo, s kamerami, tam so bile kamere, tam so bili novinarji, bilo je veliko pompa. Hkrati deklice niso našli, deklica, koroška deklica, o kateri danes piše ves slovenski tisk, je že štiri mesece neznano kje, policija je enostavno ne najde. Torej, eno so pooblastila, drugo pa je vprašanje usposobljenosti in kvalitete dela slovenske policije. Danes je bilo govora, da sta oba zakona, o katerih govorimo, neločljiva celota. Dobro, imata pa na drugi strani različna roka za uveljavitev, in če sta resnično ta dva zakona dvojčka, potem bi bilo primerno, da bi imela tudi isti uveljavitveni rok, ne pa da eden začne veljati 60 dni po objavi v Uradnem listu, drugi pa 15 dni po objavi v Uradnem listu. Vsaj to poskušajte urediti.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata. Pripravi naj se Žerjav, Širca oziroma gospod Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanka in poslanci! Saj je skoraj tako – saj ni res, pa je –, da nekateri o kakovosti predlaganih zakonskih besedil razpravljajo s stališča utežnih mer. To zadevo je cinično obravnaval že Simon Jenko v Jeprškem učitelju. Saj poznate tisto zgodbo o tehtanju knjig. No, danes je nemogoče tehtati zakone. Sama bi pa nadaljevala svoj razmislek o Predlogu zakona o nalogah in pooblastilih policije predvsem s stališča varovanja človekovih pravic. Po naravi stvari je tako, da policijo štejemo med represivne organe, v bistvu je pa naloga policije tudi, da nas varuje. In ker se spomnim številnih debat ob Zakonu o preprečevanju nasilja v družini, pa še kakšnih drugih s tem povezanih dogodkih, tudi iz Državnega zbora, o ničelni toleranci do nasilja, sem v tem zakonu iskala predvsem tiste določbe, ki kažejo na to, kako policija s svojimi pooblastili in nalogami lahko izvršuje tudi naloge, ki jih ima pri varovanju šibkejših členov v družinskih razmerjih, kadar ta ne potekajo tako, da bi bila v prid vsem posameznikom take skupnosti. Velikokrat je bilo že rečeno javno, kakšen napredek je pravzaprav napravila policija ravno v odnosu do tistih, ki izkazujejo nasilje nad šibkejšimi v družinskih razmerjih. Zato se mi zdi zelo pomembno, da je v 56. členu, ki govori o začasni omejitvi gibanja, upoštevano tudi to določilo, recimo. Ali pa v 60. členu, kjer gre za prepoved približevanja, v petem odstavku je celo med pristojnostmi to, da se povežejo različna ministrstva, tudi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki ima po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini pomembno nalogo tudi pri pisanju protokolov o tem, kaj vse je treba narediti, pa kakšne so pristojnosti in naloge posameznih organov, da postopki tečejo tako, kot je pričakovati, da bo čim hitreje iz nevarnega območja tisti, ki je žrtev nasilja, umaknjen. Torej, to je z enega vidika, z vidika omejitve gibanja, ki tudi to upošteva – prepoved približevanja, in vidim kot pozitivno. Posebej bi omenila tudi tiste določbe, denimo v 59. členu, ki govorijo o posebnostih pri privedbi otroka in mladostnika. Saj je praksa že zdaj vse bolj usmerjena k temu, da se ščitijo tudi pravice otrok in mladostnikov. Da je bila, recimo, zdaj odprta varna soba, ki omogoča tistim, ki so prišli v navzkrižje, tudi take postopke, ki upoštevajo starost in osebnostno zrelost posameznika. Torej, vse to so tiste stvari, ki jih berem v tem zakonu kot pomembne izboljšave in za katere tudi menim, da je prav, da so vključene v zakon. Zato mene ne moti, če je zakon obsežnejši, če so določbe podrobno napisane, zaradi tega, ker predstavljajo tudi varovanje vseh, če so pooblastila in naloge natančno določene. In tu težko razumem zdaj nekatere, ki so razpravljali o tem, kako je treba zahtevati višjo izobrazbo policistov, po drugi strani pa potem pač pravijo, da dveh takih zakonov, kot ju danes obravnavamo, policisti niso sposobni absorbirati, ker je preveč določil, ker ne morejo teh določil pri svojem delu upoštevati. Mislim, da je to kontradiktorno. In bi bilo dobro – jaz pričakujem, da bo tisti, ki ima toliko pooblastil, toliko pristojnosti in nalog, da bo te tudi dobro poznal. Zdaj pa banalizirati stvari tako, da bo delo policije zastalo, ker bodo šli vsi za en mesec na skupinski študij zakona, je pa tudi nedopustno in neodgovorno, se mi zdi. Zdaj bi se rada odzvala še na tisto, o čemer je bilo govora tudi v stališču poslanske skupine in zadeva 62. in 63. člen, in zadeva dogodke na športnih prireditvah. Zdi se mi, da ni mogoče pristati na to, da bi imeli za navijače poseben zakon, in to priznavajo tudi tisti, ki se športnih prireditev udeležujejo. In prav se mi zdi, da je v tem zakonu tudi to področje obdelano, zaradi tega, ker ti dogodki tudi sodijo v območje nasilja in preprečevanja nasilja. Tudi v povečevanje tolerance. Ne znam si predstavljati, seveda, in rada bi videla, da bi bilo to področje v zvezi z navijaškimi skupinami drugače obdelano tudi takrat, kadar pripadniki navijaških skupin sodelujejo na kakšnih drugih prireditvah. Ko so recimo vpeti v politično dogajanje, pa jim potisnejo v roke politične transparente, ali pa, ko je mogoče za pripadnike navijaških skupin ugotoviti, da so svojo energijo usmerili v netoleranten odnos do tistih, ki so različni od njih. Ampak ne znam pa si predstavljati, da bi se pri nas zgodilo kaj takega, kot se je zgodilo v neki drugi državi, ki ni članica Evropske unije, da so izgrede, navijaške izgrede, zaenkrat sankcionirali tako, da so poslali na tribune 41 tisoč takih, ki so spremljali, bile so pa to samo ženske in otroci do 12 let. Da so pred začetkom tekme nogometaši obeh mnoštev med gledalke in gledalce vrgli cvetje, da se je prvič zgodilo, da gostujoča ekipa ni bila izžvižgana, ampak pozdravljena z aplavzom. Rezultat tekme niti ni bistven. Ampak hočem reči, to je pač poskus, kako omogočiti športnikom, da igrajo pred polnimi tribunami, in kako tudi poskrbeti za to, da se nasilje s tribun umakne. Ne boste verjeli, to je bilo v Turčiji. Vemo pa, kaj vse so morali že storiti v evropskih državah po tistem, ko so bile tudi žrtve. Jaz obžalujem, da je treba v Mariboru gledati takrat, kadar je kakšna tekma, kje parkiraš avto, ampak to so pa konkretne izkušnje iz navijaško malo bolj burnih dogodkov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Györek, pripravi naj se Potočnik, Tanko, Anderlič oziroma gospod Majhenič. Gospod Györek izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Se bom kar odpovedal razpravi, ker je kolega Barovič dejansko tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke utemeljil naše stališče in se popolnoma z njim strinjam. In ni tu kaj dodati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič. Pripravi naj se gospod Kres, Juri oziroma Gorenak.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. S policiji niso zmeraj vsi zadovoljni, vendar gre za ljudi, ki so pri svojem delu velikokrat izpostavljeni stresnim situacijam. Kljub temu, da gre za profesionalce, so le ljudje, ponavadi možje in očetje mladih družin, ki si želijo, da se partner vrne domov zdrav in živ. Delajo pa za mizerno plačo, 700 do 800 evrov. In potem se vprašamo, zakaj policistov primanjkuje. Še manj jih bo, ko bo gospodarstvo »zalaufalo«, šli bodo iz policije ven, v gospodarstvo. Policijska pooblastila so zmeraj aktualna tema in tudi najbolj občutljiva. Kajti zmeraj se tiče tudi nekoga drugega, na kar se pooblastila tudi nanašajo. Kot ugotavljajo, več je v tem nekih zunanjih vplivov, več je zmede v policijskih pooblastilih. Enako kot vpliv sindikatov, medijev in raznih civilnih iniciativ na sprejete zakone in reforme v Državnem zboru. Kaj je posledica? Nezadovoljno ljudstvo in padec Vlade. Enako velja za uporabo prisilnih sredstev. Verjamem, da si nihče ne želi, da so uporabljena zoper kogarkoli, vendar namenjena so za ljudi in se uporabljajo. Če ne bi bila, ne bi nosili pištol, ne bi nosili lisic, ne bi nosili plina, ne bi nosili kaj jaz vem, še kaj. Tu pa je bil zakon zmeraj jasen. Upam, da ni bil prevečkrat zlorabljen. Tu pa se kaj hitro lahko zgodi, da gre za prekoračitev pooblastil, ki pa jih lahko presodi le strokovnjak. V vsakem primeru pa mora biti v skladu z zakonom, ki zagotavlja korekten in varen postopek za oba: tistega, ki je v postopku, in za policista. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gorenak, pripravi naj se gospod sekretar.
Hvala lepa. Kar nekaj odzivov je po mailih in tako dalje, in mnogi ali pa kar nekaj policistov me sprašuje, ali ti ljudje vedo o čem govorijo. Moj odgovor je bil, »ne, saj ne gre za to, gre za to, da so na televiziji«. En tak primer je bil nekako tudi izrečen tam z nasprotne strani, s strani gospe Beblerjeve. Glejte, vi ste govorili o tem, kako je evropsko sodišče, mednarodne inštitucije in še kdo nekaj naložil. Ja, fino, samo to ni v tem zakonu. To je v Zakonu o državnem tožilstvu napisano, ne pa v tem. Torej govorimo nekaj, kar ne drži. V Zakonu o državnem tožilstvu je rešen primer, ki je bil omenjen, da morajo neodvisne inštitucije peljati preiskavo in da policija ne more preiskovati sama sebe v smeri suma storitve kaznivih dejanj, in ne v tem zakonu. Pa še tisto, je treba povedati, da je bilo na osnovi tiste sodbe in priporočil drugih organov na evropskem nivoju urejeno v Sloveniji na unikaten način. Namreč, Slovenija je edina država v Evropski uniji, poudarjam edina, kjer neodvisni organi, torej pri tožilstvu, preiskujejo sume kaznivih dejanj policistov v prostem času. Če kdo ima [[…]]Sistem je urejen različno – od višjih kazni, do samostojnih inštitucij in tako dalje –, vendar nobena država v Evropi pa nima določila, da kaznivo dejanje tatvine čokolade v prostem času, ki ga je eventualno osumljen policist, rešuje posebna skupina tožilcev, tega pa nima nobena država. To pomeni, da smo na tem področju policiste pač v tem sklicu Državnega zbora in ob predlagatelju gospodu Zalarju malo bolj stisnili, kot se temu reče. Naslednja zadeva, pritožbe, o katerih sem jaz govoril in ki so v tem zakonu opredeljene, so pa nekaj čisto povsem drugega. V sedanjem 28. členu zakona so opredeljene, jaz ga ne bom bral, sicer je tudi v tem zakonu, ampak to je povsem nekaj drugega. Dragi moji, na tem področju se pa [[…]]Ali pa bom rekel takole, en primer. Zadnja pritožba, ki sem jo dobil kot še zaposlen na Ministrstvu za notranje zadeve, je bila približno naslednja. Moja profesorica, ki sem jo zelo cenil, je v starih letih mi napisala pritožbo in je napisala približno takole: "Policisti so me ugrabili, odpeljali so me v bolnico, zdravniki pa so mi po celem telesu vstavili čipe in zdaj mi prisluškujejo." No vidite, to je potem pritožba zoper delo policistov. Čeprav tak primer zaradi bolezni in starosti verjetno sodi kam drugam kot pa tule notri v ta zakon, ampak policija se je s tem vseeno ukvarjala. Nisem nasprotoval temu določilu, sem pa rekel, da ne vem, če je treba zdaj ta pritožbeni postopek zoper policiste namesto sedanjih dveh faz peljati v treh fazah. In ne vem, če je potrebno, saj nismo pa nasprotovali, mi nismo rekli, da bomo zakonu nasprotovali, ampak smo rekli, da mu v tej fazi ne bomo nasprotovali. Torej to smo povedali in tu je treba biti kar precej realen. Govora je bilo tudi o imuniteti. Jaz nisem nasprotoval imuniteti, ampak sem rekel, da ne vem, če policiste ne puščamo v preveliki dilemi, ko jim na eni strani rečemo v zakonu, da imuniteto domačih funkcionarjev morajo spoštovati, jo morajo upoštevati, takoj v naslednjem stavku jim pa rečemo, da morajo uporabiti vsa policijska pooblastila. Dvomim. Skratka, mislim, da bodo pripravljavci zakona – enako velja za diplomatsko imuniteto–, seveda lahko ta del krepko premislili, dopolnili, saj konec koncev zato imamo prvo branje, in ne vidim v tem nobenih težav. Torej nisem nasprotoval tej imuniteti. Se pa seveda sprašujem, ali je potrebno, da na vsakem koraku zoper policiste ukrepamo ostreje kot zoper vse državljane. Evropske države na tem področju poznajo različne ureditve, kot sem že rekel, različne ureditve. Zlasti – in to je treba tudi policistom povedati – tam, kjer so policisti osumljeni storitve kaznivih dejanj v službi, ko gre za domnevno prekoračitev pooblastil, za kakšno zlorabo položaja ali kaj takega, tukaj sem in bom vedno zagovornik, da to rešujejo neki neodvisni organi, kot je sedanja skupina pri državnem tožilstvu. To je prav. Sprašujem se pa, če je prav, da za vse ostale zadeve, ko pa vendarle gre za neke sume storitve kaznivih dejanj kar tako – ne vem, tatvina čokolade, če želite za primerjavo – ne vem, zakaj bi bilo potrebno, da so policisti tukaj deležni ostrejše obravnave kot vsi ostali državljani, če so to naredili v prostem času. To je bil moj pomislek. Moj pomislek je bil torej tudi pri tej kriminalistični obveščevalni dejavnosti, tukaj bom prosil za pojasnila in verjamem, da jih bom dobil, in še pri nekaterih drugih zadevah. Moj nastop sploh ni šel v smeri nasprotovanja zakonu ampak je šel v smeri tega, da temu ne bomo nasprotovali, v nasprotju s prvim zakonom. Celo tri policijska pooblastila, ki so na novo opredeljena, so po mojem mnenju v redu. Nasilja na teh športnih prireditvah je toliko in tako narašča in prerašča vse normalne okvire, da ne glede na barvo Vlade po mojem policija mora to opraviti, ne glede na to, kdo sedi v tem državnem zboru ali kdo sedi na Gregorčičevi 20 v Vladi, in ji je treba ta pooblastila preprosto dati in nič drugače. Kar se tiče teh pritožb, opredeljenih v 28. členu, ki niso predmet sodbe evropskega sodišča, to bi lahko vedeli, je situacija preprosto taka, da je treba tudi zelo jasno povedati, da se število upravičenih pritožb od časa, ko so jih policisti sami reševali po sistemu "vrana vrani ne izkljuje oči" pa do danes, ko ima v senatih za pritožbe absolutno večino dva od treh civilna javnost – za razliko od odvetnikov, tam ste pa dajali drugače, odvetniki ste rekli, da morajo sami sebi soditi, in ste sprejeli zakon, da sami sebi sodijo, saj veste – za razliko od njih je pri policiji zdaj urejeno tako, da sta dva člana zunanja in eden na ministrstvu, ne v policiji zaposlen, in vsi imajo enakopraven glas, in poudarjam, število upravičenih pritožb zoper policiste se v tem času ni povečalo. Iz leta 1976 je znan primer v Veliki Britaniji, ko je odstopil in notranji minister in šef policije, ker ko so takrat uvedli pri njih tak sistem, se je situacija drastično poslabšala in je bilo veliko več upravičenih pritožb, kar pa pomeni, da je bil ta policijski sistem vedno, in do neke mere je prav, ne pa vedno, naravnan nekako proti policistom. Samo poglejte si številne policiste, ki so izgubili službo v disciplinskem postopku, na sodišču pa so bili oproščeni. Je pa zelo zanimiva zadeva. Veste, jaz pač nekatere ljudi poznam, nekatere ljudi že dolgo časa. Veste, če nek državni funkcionar pride v to dvorano z ministrom za notranje zadeve, ki izhaja iz vrst SDS, ga gospa Bebler popljuva, da je to slabo. Potem pa pride ta isti državni uradnik z ministrom ali pa državnim sekretarjem iz LDS, mu pa čestita za opravljeno delo. To so politični kriteriji. Zakon preverite, pa pojdite po členih in skušajte zadeve izpeljati tako, veste, da ne boste politični. Ker hecno izgleda in moj spomin pač seže malo nazaj, da enkrat uradnika hvalite, če pride v vlogi državnega uradnika, hvalimo na vse pretege, ker ob njem sedi pravi minister ali pa pravi državni sekretar, potem pa, ko pa ta isti uradnik prej ali pa recimo kasneje, kakorkoli se dogaja, pride z nekim ministrom iz desne vlade, je pa najbolj neumen in najbolj nesposoben državni uradnik. Take izjave govorijo več o tistih, ki izjave dajejo, kot pa o državnih uradnikih. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se javila gospa Bebler. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom poskušala biti korektna, za razliko od gospoda Gorenaka. Repliciram na to, ker ste govorili, kot da jaz ne bi vedela, o čem sem malo prej govorila, ko sem se sklicevala na odločitve Evropskega sodišča o človekovih pravicah in na odločitve CPT. Evropsko sodišče je v zadevi Rehbock proti Sloveniji naložilo policiji, da mora opraviti tudi posebne tečaje s policisti, kjer jim bo predočeno, kakšne so čeri, na katere naletijo, ko so v funkciji uporabe prisilnih sredstev. In vem, da je bilo zelo veliko debate o tej zadevi, ne samo pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, ampak potem tudi v Odboru ministrov Sveta Evrope, ker je tudi Odbor ministrov večkrat pozval Slovenijo, da naj nekaj na tem področju vendarle stori. Druga zadeva pa je, da je bilo tudi s strani ustreznega odbora Sveta Evrope določeno, da mora v zvezi s pritožbami proti policiji biti tudi še ena naslednja stopnja, v kateri morajo biti zunanji, in o tem sem govorila in o ničemer drugem. In prosim, ne poučevati, ker morda sem pa vendarle tudi jaz kaj prebrala in morda sem tudi vendarle kaj razumela, in morda sem pa vendarle tudi pravnica, kar vi niste. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima v imenu Vlade gospod Lah, izvolite. Škrlec, državni sekretar.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Na zaključku je dobro narediti nekaj sklepnih misli v zvezi s to razpravo, ki je bila vendarle, moram oceniti, zelo konstruktivna, preden pa začnem s tem, pa samo na kratko. Gospod Gorenak, jaz ne vem, ali sem vas danes narobe razumel ali pa ste spremenili svoje stališče. Namreč, pri obravnavi Zakona o državnem tožilstvu ste vi zagovarjali to, da naj bo oddelek, ki preiskuje policiste, pristojen tudi za kazniva dejanja, ki jih storijo, kadar ne opravljajo svoje funkcije. Morda bo treba pogledati magnetogram, jaz se te debate dobro spomnim in tudi mojih pojasnil, zakaj je takšna ureditev v zakonu ostala; ko ste neutemeljeno napadali, da je ni več, je ostala na željo tožilstva. No, lahko pogledamo magnetogram. Kar pa se tiče tega zakona, pa lahko povem, kot sem že uvodoma rekel, da se mi zdi, da je bila razprava zelo konstruktivna in za pripravljavce zakonov bo gotovo tudi koristna. Zakon, ki je danes pred vami, je relativno obsežen. Že mnogi med vami so ugotovili zakaj je tako – zato, ker je cilj zakona, da na enem mestu jasno definira pristojnosti policije, ki jih ima takrat, kadar posega v pravice in dolžnosti zaradi tega, ker varuje pravice drugih ljudi. Zaradi tega je treba vse te pravice oziroma vsa ta pooblastila združiti pod eno streho v enem zakonu in je treba definicije teh posegov narediti čim jasnejše in čim bolj natančne, zaradi tega je obseg tega zakona večji. Zakon je bil pripravljan tri leta v strokovni in zunanji javnosti, torej v policijski stroki in zunanji stroki, in skupine, ki so ga sestavljale, so bile sestavljene tako iz praktikov kot teoretikov. Zaradi tega smo mnenja, da so te rešitve, ki se nanašajo na policijska pooblastila, v tem zakonu kvalitetne. Seveda pa bomo tiste pripombe, ki so bile h konkretnim členom podane, oziroma ideje, pomisleke in komentarje, v nadaljevanju pogledali in ocenili, ali so morda zakonske določbe potrebne še kakšne dodatne spremembe. Zakaj sta potrebna dva zakona, je bilo tudi že deloma pojasnjeno, morda ni odveč povedati še enkrat. Gre za ločitev tistega dela, ki pomeni policijsko represijo, torej pooblastila policistov proti državljanom v smislu pravice, da državljanom pravice omejujejo, od tistega dela, ki je striktno organizacijski in določa neke splošne organizacijske okvire, znotraj katerih policija kot institucija deluje. Zaradi tega sta ta dva zakona ločena oziroma je ta materija v dveh ločenih predpisih, prav zato, da tisti, ki jih zanima kakšne pravice in pooblastila policija ima zoper njih, lahko to dobijo v enem zakonu na enem mestu, torej konkretno v zakonu o policijskih pooblastilih. Glede posameznih pripomb, kot rečeno, mislim da niti ni treba, da se do njih posebej opredeljujem. Mogoče čisto na kratko o dveh oziroma o eni, ki je bila posebej izpostavljena, gre za pravico do prirejene identitete policistov. V tej zvezi je treba povedati, da ne gre za nikakršno tajno delovanje kot ga je opisal poslanec Barovič, iz sredine prejšnjega stoletja, ko so policisti pod krinko oziroma pod lažnim imenom preverjali, kdo hodi na volitve in kako voli. Gre za nekaj povsem drugega. Gre za tisto obliko organizacijskega oziroma policijskega delovanja, ki ima za cilj preprečevanje in boj proti najnevarnejšim oblikam kriminalitete, zlasti organiziranega kriminala, kjer se tajni policijski delavci infiltrirajo v organizacijske oziroma kriminalne združbe, in tisti delavci, ki tako infiltracijo omogočajo. Torej, uporaba teh prirejenih identifikacijskih sredstev je omejena izključno na prikrite preiskovalne metode, ki jih odreja sodišče ali v določenih omejenih primerih državni tožilec po strogo določenih pravilih kazenskega postopka. Torej ne gre za neko splošno pooblastilo, ki bi kar tako policistom dajalo pravico, da si izbirajo identiteto in se na ta način skrivajo pred javnostjo. Ravno nasprotno, vsi policisti imajo – gospod Gorenak morda ste to spregledali – že nekaj let posebne značke na prsih, izbira policista pa je, ali uporabi značko s številko ali značko z osebnim imenom. Vse to seveda zato, da tisti, s katerim policist komunicira in ki ga obravnava, ve, s kom ima opravka in zoper koga lahko vloži pritožbo, če policist seveda prekorači svoja pooblastila ali če ta, ki je v postopku, to oceni, da je bilo ravnanje nekorektno. Na koncu samo še čisto na kratko morda v zvezi s primerom na ljubljanskih Stožicah, ki ga je poslanec Gumzar omenil. Treba je jasno povedati, da organizacija, kdo kje sedi na športni prireditvi, v tem primeru nogometni tekmi, ni v pristojnosti policije, je v pristojnosti organizatorja. Dogodek, ki ste ga opisali, je tak, da se z njim gotovo ne morem strinjati. Kolikor sem pa obveščen s strani svojih kolegov, pa je policija sama dala kazensko ovadbo proti organizatorju, ravno zaradi tega načina organiziranja sedenja, ki seveda ni zagotavljal ustrezne varnosti. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Vidim samo eno roko. Gospod Gorenak, izvolite, imate besedo. Pet minut.
Hvala lepa. Samo en stavek. S številkami imate prav. To se strinjam, državni sekretar, sem mislil bolj na tiste številko na opasačih. Ampak kar se tiče tega drugega dela, okoli mojega stališča pri Zakonu o državnem tožilstvu – to seveda lahko pogledamo magnetogram –, jaz sem rekel, da tožilstvo vztraja na taki odločitvi, da tudi bivša generalna državna tožilka je na takem stališču in jasno sem povedal tudi to, da moje osebno stališče ni tako. Namreč, moje osebno stališče je preprosto tako, da v danih razmerah, ki jih imamo, in zaradi sodbe, ki pač je, da je treba to urediti na nepristranski način z neodvisnimi organi, bi Slovenija to lahko uredila na dva načina. Teh načinov je več. Recimo Avstrijci, mislim da tudi Madžari imajo višje kazni, recimo ena od zadev. Lahko bi pa uredili še na drugačen način, najmanj pa na ta način, ki je zdaj. To pa je, da odgovarjajo policisti na tem posebnem oddelku Vrhovnega državnega tožilstva tudi za kazniva dejanja – jih obravnavajo –, ki so storjena izven službe, nimajo nobene veze s kršitvami človekovih pravic, zlorabami itd. Ta del bi lahko bil urejen tudi drugače, in sicer tako, da bi to obravnavali tako kot vse ostale državljane. Žal pa tisti drugi del, tisti prvi del, pomeni za kazniva dejanja storjena v službi, kaj z eventualnimi zlorabami, kršitvami človekovih pravic itd.; pač je situacija taka, da mora ostati v nekem neodvisnem organu in tukaj nimamo kaj drugega za narediti. Toliko za pojasnilo. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 23. 9. 2011 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PREKRŠKIH V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona, dr. Vinko Gorenaku. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Bom relativno kratek. Mogoče celo v času, ki bo krajši od tega, ki je na ekranu. Poslanska skupina se je preprosto odločila, da vloži Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških iz naslednjega razloga ali iz naslednjih razlogov. V letošnjem letu se je pojavila informacija, da so redarji Mestne občine Ljubljana preprosto kako leto dni zadrževali plačilne naloge v predalih. Vrjetno je to naročil gospod župan, zakaj? Zaradi tega, da bi bil lep do Ljubljančanov in do ljudi, da bi volitve dobil, skratka, vse ostale zadeve. Ko so bile pa volitve mimo, so pa »užgali«, kot sem temu reče. Ali po domače povedano, ven so začeli pošiljati na tisoče in tisoče položnic v obliki plačilnih nalogov. Mnogi ljudje, ki so se obrnili na nas [[…]]Najvišji znesek, ki se ga spomnim, je bil nekako čez 30 tisoč evrov, ko je en človek zložil vse te položnice skupaj. To so pa zneski, ki jih verjetno nek šofer ne more plačati, to je jasna stvar, in ga spravljamo v pogubo. To so bili razlogi, da smo mi ta zakon predlagali in smo rekli v tem zakonu, kako bi po naše kazalo zadeve urediti. Namreč, pošiljanje plačilnih nalogov na tak način je politično obarvana zadeva, da pred volitvami tega ne pošiljamo, po volitvah pa jih pošljemo ven, kot se je zgodilo v Ljubljani. In druga zadeva – kazen, izročena po enem letu ali pa deset, dvajset kazni ali pa trideset izrečenih po enem letu nimajo res nobenega učinka. Učinek ima, če je kazen izrečena in izvršena takoj, takrat bo vplivala na nekoga. Po letu dni je zelo vprašljivo tudi dokazovanje s fotografijami in ne vem s čim še vse. Vprašljiva je tudi pravna varnost državljanov, če jim po enem letu pošljemo tri kilograme položnic ali pa kaj takega, kot se je zgodilo v Ljubljani. Sedanje stanje je zdaj preprosto tako, da je možnost tovrstnega zavlačevanja z izdajo tudi dve leti, v skrajnih rokih tudi dve leti, sicer pa je možna, kot veste, tako imenovana »polovička«, če plačaš takoj, ki pa je ni v primeru pritožbe. Mi torej v našem zakonu predlagamo kaj? Predlagamo to, da je plačilni nalog izdan takoj na kraju. Če to ni mogoče zaradi slikanja – kot veste, na avtocestah in še kje drugod nas pač slikajo in na osnovi tistih fotografij izpeljejo postopke –, po temu zakonu predlagamo, da je to osem dni od storitve prekrška, da je tak plačilni nalog izdan. Pod nekaterimi drugimi pogoji je pa skrajni rok, vsaj po našem predlogu, mesec dni za vročitev po nekaterih drugih možnostih, ali zastaranje po treh mesecih. S tem bi se izognili [[…]]Polovička še vedno ostane in ne velja za kršitelje, ki imajo bivališče izven Republike Slovenije, ker so tam postopki drugačni. Skratka, z našim predlogom menimo, da reagiramo na življenjsko situacijo, ki se je zgodila. Tako kot smo sprejeli Zakon o vinu –, kot veste, od nastanka podpisa vložitve in uveljavitve je minilo pet dni –, tako se mi zdi prav, da reagiramo precej hitro tudi v tem primeru, da preprečimo tovrstne situacije. Hvala lepa.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo gospodu Škrlecu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Stališče Vlade do tega predloga zakona je odklonilno, pa ne zaradi tega, ker ne bi razumeli, kaj je vzrok za tak predlog in tudi ne zato, ker se ne bi strinjali s tem, da je taka praksa, ki se je v tem osamljenem primeru pojavila, nesprejemljiva. Namreč, gre za to, da zakon že v obstoječi formi, v obstoječem 55. členu vsebuje določbo, ki nalaga prekrškovnemu organu, da mora po uradni dolžnosti brez odlašanja, hitro in enostavno ugotoviti tista dejstva in zbrati tiste dokaze, ki so potrebni za odločitev o prekršku. In ob doslednem upoštevanju te določbe do primera, ki ga je poslanska skupina upravičeno izpostavila, ne bi smelo priti. Na podlagi odzivov, ki so se v javnosti pojavili po tem, ko je do tega pojava prišlo in ki je tudi v javnosti vzbudil precej pozornosti, vidimo, da je šlo dejansko za enkratni primer, ki je posledica uvedbe novih tehnologij merjenja hitrosti v mestni občini in novih pristojnosti, ki so jih mestne občine s tem dobile. Od takrat namreč tovrstnih zagat ni več, pa tudi mestne občine same priznavajo, da je za njih ekonomično veliko bolje, če denarne globe izterjajo in dobijo poplačane takoj, in ne šele po enem letu. Sicer pa je predlog novele neusklajen z zakonom, kot danes velja. Posamezni izjemni primeri že sami po sebi ne smejo biti vodilo za zakonske spremembe. Hitre in nepremišljene zakonske spremembe so tudi v nasprotju z načelom pravne varnosti. Če bi bil predlog zakona sprejet, bi povzročil k večjemu večje število zastaranih prekrškov. Namreč, v predlogu, ki ga predlagatelji predlagajo, so določeni novi zastaralni roki. To pa pomeni, da če bodo roki zamujeni, pregon zoper te prekrške ne bo več mogoč. Posledica bo, ne da bo preganjanje prekrškov bolj učinkovito, ampak da bodo nekateri storilci amnestirani, zaradi tega, ker iz logistično-tehničnih razlogov v teh rokih vedno ni možno izdati plačilnega naloga. Pričakovane logistične in organizacijske, pa tudi finančne posledice, ki jih tak zakon prinaša v obliki, kot je predlagana, so take, da bi se Ministrstvo za notranje zadeve, ki je največji prekrškovni organ, srečalo z nepremostljivimi ovirami pri izvajanju svojih pooblastil, in zopet bi rešitev pomenila kršitev pravne varnosti. S predlagano novelo bi tudi vnesli določbe, ki glede splošnih podlag odgovornosti in načina odločanja v zvezi s kršitvijo cestnoprometnih predpisov določajo posebne ugodnosti za kršitelje v primerjavi z drugimi prekrški in v predlaganem zakonu niso usklajene z ostalimi določbami Zakona o prekrških. Namreć, v teh primerih bi bila ugodnost za storilce ta, da bi njihovi prekrškovni postopki hitreje zastarali. Doseči zastaranje se da na najrazličnejše načine, kot to iz prakse pogosto vidimo: z izmikanjem vročitvi, s pritoževanjem, z dodajanjem neutemeljenih pritožb in podobno. Z vsem tem, sem prepričan, bi tisti kršitelji, ki so najbolj potrebni sankcioniranja, lahko uspešno zavlačevali postopek do zastaranja. Predlagatelj tudi ni obrazložil, v čem je smisel različne ureditve za tiste cestnoprometne prekrške, ki se obravnavajo v hitrem postopku, v razmerju do vseh drugih, vključno s tistimi, ki se obravnavajo v rednem sodnem postopku, tako da ni jasno, na katerih okoliščinah bi lahko temeljilo ustavno sprejemljivo razlikovanje v korist prekrškov s področja cestnega prometa, ki so po stopnji ogrožanja in na ravni varovanja dobrine lahko težji prekrški – med njimi, na primer, prekoračitev hitrosti, vožnja pod vplivov alkohola in drog ali kaj drugega. Nadaljnja diskriminacija v razmerju med posameznimi kršitelji pa izhaja iz določb, ki urejajo roke za izvedbo postopka. Po predlaganem novem 57.c členu vsi cestno prometni kršitelji niso v enakem položaju s tistimi, katerih rešitve so zaznane z uporabo samodejnih naprav, čeprav se pod zakonskimi pogoji vsem lahko izdajo plačilni nalogi. Zakon predvideva tudi posebne olajšave glede roka za izvedbo postopka in glede višine sankcije le za tiste kršitelje, katerih kršitev je bila zaznana z nadzorno napravo, pri čemer ne upošteva teže dejanja oziroma prekrška in drugih okoliščin, pomembnih za zastaranje. Če torej sklenem, je lahko razumeti željo in vzgib, ki je predlagatelje vodil v predlagano spremembo, vendar pa predlagana sprememba v taki obliki ni niti potrebna niti ni ustrezna, saj bo v praksi povzročila verjetno več novih dilem, kot bo odpravila problemov. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani! S Predlogom zakona o dopolnitvi Zakona o prekrških, ki je pred nami, želi predlagatelj omiliti stanje, ki ga je številnim državljanom, predvsem pa Ljubljančanom, povzročilo nelegitimno in po mnenju določenih pravnih strokovnjakov tudi nezakonito ravnanje Mestnega redarstva, ki je plačilne naloge pošiljalo za prekrške, storjene pred letom ali več. Še posebej smo prepričani, da je nujno ustrezneje in natančneje urediti vročanje plačilnih nalogov za kršitve, ki so ugotovljene z mobilnimi radarji, da ne bo možnih več pravnih interpretacij predpisov. V letu 2011 naj bi se iz naslova glob in drugih denarnih kazni nateklo v blagajno Mestne občine Ljubljana 5 milijonov 287 tisoč evrov, vsaj tako je razvidno iz njihovega sprejetega proračuna. Z namenom, da se bo denarja nateklo dovolj, je mestna oblast v Ljubljani na začetku leta 2010 nabavila dve napravi, radarja za merjenje hitrosti, ki so ju namestili v civilna osebna vozila. V približno istem času so postavili prometne znake z omejitvijo hitrosti na 30 kilometrov na uro na številnih cestah in ulicah po Ljubljani. Mestna oblast si je zadala napolniti proračun tudi na račun storjenih prekrškov. Bistvo kaznovanja bi morala biti omejitev prometa in nikakor ne polnjenje proračuna, bodisi občinskega ali državnega. Vedno bolj ugotavljamo, da ne gre za željo, da bi se spoštovalo pravila v prometu, pač pa kršitve zagotavljajo donos v prazne blagajne. Kajti če ne bi bilo tako, bi bila prisotnost policije in mestnih redarjev na cestah bolj opažena, ne pa da se skrivajo, radarje pa postavljajo tam, kjer se pričakuje, da bo kdo naredil prekršek, na mestih, ki so izpostavljena možnim nesrečam, pa ni nikogar. Skratka, gre samo za to, da se služi, nikakor pa ne gre za varnost v prometu, kar bi morala biti prioriteta, pa tudi opozorila bi bila primernejša. Seveda pa to ne pomeni, da se prekrškov ne bi smelo kaznovati. Da ne bo pomote, po našem mnenju ni sporno to, da se prekrške ugotavlja in sankcionira, sporno je to, da prekrškar na storjen prekršek ni v najkrajšem možnem času opozorjen. Če policist takoj izreče kazen, bo prekrškar zagotovo bolj pozoren na predpisane omejitve, še posebej ob zavedanju, da prekršek predvideva izrek kazenskih točk. Da je izdaja plačilnih nalogov po daljšem časovnem obdobju nezakonita, se strinjajo tudi pravni strokovnjaki. Kršitelje je treba s prekrškom seznaniti takoj oziroma v najkrajšem možnem času. Le v takšnih okoliščinah ima kaznovalna politika tudi nek smisel. Ljubljansko mestno redarstvo je pri lovu na voznike zelo uspešno, saj je iz podatkov, ki jih imamo, razvidno, da so pred dvema mesecema poslali 11 tisoč 500 plačilnih nalogov zaradi prehitre vožnje voznikom, tudi takšnim, ki bi naj prekršek napravili pred letom dni in se kršitev sploh več ne spomnijo. Na osnovi Zakona o prekrških in Zakona o splošnem upravnem postopku se presoja, ali so omenjeni postopki Mestne občine Ljubljana zakoniti in v skladu z določbami obeh zakonov. Po mnenju pravnikov ti postopki niso v skladu z zakonom, saj morajo biti sankcije izrečene takoj oziroma v razumnem roku. Kaznovanje po nekaj mesecih ali celo letu ni razumen rok. Odločanje v razumnem roku je pravni standard in ga je treba spoštovati, kajti v nasprotnem se otežuje izpodbijanje domneve, da je lastnik vozila tudi dejansko kršitelj. Prometni prekrški so sigurno za Mestno občino Ljubljana donosen posel, saj so v pičlih štirih mesecih doprinesli v blagajno občine kar za 1,2 milijona evrov. In kot vidimo, v letošnjem letu načrtujejo na tej postavki kar za 5,2 milijona evrov, kar nas prepriča, da ne gre za to, da bi disciplinirali voznike, ampak zgolj za zaslužek. Verjetno je v policiji zadeva enaka in ne gre le za varnost v cestnem prometu, kar bi morala biti prioriteta, ampak le za zaslužek. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi ter vsi ostali, lepo pozdravljeni! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o prekrških je nastal, kar je vidno tudi iz obrazložitve zakona, kot odgovor na ravnanje Mestnega redarstva Mestne občine Ljubljana. V Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da je bilo ravnanje ljubljanskega Mestnega redarstva neprimerno, ter da so z več kot enoletno zamudo povzročili nevšečnosti mnogim državljankam in državljanom. Ključno za presojo predloga zakona v LDS je odgovor na vprašanje, ali je bil ekscesen primer v Mestni občini Ljubljana enkratna zadeva ali obstajajo indikatorji, da bi se takšne zadeve lahko pojavljale pogosteje, kar bi zahtevalo spremembe na sistemski ravni, da bi se to odpravilo. Zakon o prekrških v svojem 55. členu določa, da mora prekrškovni organ po uradni dolžnosti brez odlašanja, hitro in enostavno ugotoviti tista dejstva in zbrati tiste dokaze, ki so potrebni za odločitev o prekršku. Ljubljanski primer je po našem mnenju bolj verjetno posledica preslabo pripravljenih sprememb delovanja redarstva v luči novih pristojnosti občinskih redarstev, ter, kakor smo prebrali v medijih, težav z računalniškim programom, kot pa posledica načrtnega izigravanja veljavne zakonodaje. Seveda to ne more biti opravičilo za takšno ravnanje, kot so ga bili deležni tisti, ki so po letu dni prejeli obvestilo o prekršku, obenem pa na podlagi enkratnega ekscesnega primera ne bi smeli hiteti s spreminjanjem zakonodaje, ki že teži k učinkovitim in hitrim postopkom. Prav tako je v eni od zadev, na katerih temelji zakonski predlog, že odločilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Iz njegove obrazložitve izhaja, da zgolj pavšalno sklicevanje, da zaradi odmaknjenosti dogodka kršitelj ne more trditi, kdo je vozil njegov avtomobil, ne more vzbuditi razumnega dvoma v njegovo odgovornost za prekršek. To pa pomeni, da z vidika pravne varnosti položaj kršitelja, glede na njegovo nespremenjeno dokazno breme, samo zaradi trajanja postopka ne bi smel niti mogel biti drugačen, kot je po veljavni ureditvi. V Poslanski klubu Liberalne demokracije Slovenije razumemo namero predlagateljev zakona in se strinjamo, da je bilo ravnanje ljubljanskega Mestnega redarstva nedopustno. Nasprotujemo pa spreminjanju zakonodaje na podlagi posamičnih, enkratnih ekscesov, še posebej, če bi ti povzročili neenako obravnavo kršiteljev na podlagi tega, kako je bil njihov prekršek ugotovljen, kar bi se v primeru uveljavitve Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o prekrških, na podlagi dikcije predlaganega 57.c člena tudi zgodilo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V mesecu maju letos smo v medijih zasledili informacijo o tem, da v bazi Ljubljanskega Mestnega redarstva čaka več kot 12 tisoč plačilnih nalogov, da bi bili odposlani kršiteljem. V večini teh zadev gre, kot vemo, za prekrške povezane z meritvami hitrosti. Danes je pred nami konkreten odziv opozicije na te informacije, to je Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o prekrških. Na prvi pogled bi lahko šlo celo za všečen in sprejemljiv predlog novele zakona, ki se nanaša na zastaranje postopka in na izvedbo samega postopka zaradi cestnoprometnih kršitev. Vendar v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S predlagateljem se lahko celo strinjamo, da ti plačilni nalogi sicer z visokimi globami, kazenskimi točkami in celo odvzemom vozniškega dovoljenja prav velikih preventivnih učinkov v glavnem nimajo. So pa med kršitelji, kot tudi med ostalimi udeleženci v prometu, povzročili predvsem veliko slabe volje in nezadovoljstva nad ravnanjem Mestnega redarstva oziroma kar nad mestno oblastjo, ker so šele po več mesecih dobili obvestilo o kaznovanosti za storjen prekršek, za katerega niso vedeli, da so ga sploh zakrivili, ali pa so morda bili celo prepričani, da ga niso storili, da vozijo v skladu s cestnoprometnimi predpisi. Predpostavljamo lahko, da bi marsikdo od oglobljenih prekrškarjev ob prvi globi verjetno v nadaljevanju ravnal drugače, saj bi se bolj trdno zavedal, katera ravnanja niso v skladu s predpisi. Ni nam znano, da bi z večmesečno zamudo z izdajanjem plačilnih nalogov v zvezi s kršitvami cestnoprometnih predpisov, ki jih izdajajo medobčinska, občinska ali mestna redarstva šlo za splošno pravilo, ampak gre za ravnanje le ene mestne redarske službe. Tudi iz uvoda oziroma ocene stanja predlaganega zakona je razvidno, da gre za ljubljanske kršitve cestnoprometnih predpisov in nepravočasno ali neažurno izdajanje plačilnih nalogov v Mestni občini Ljubljana. Če bi bil ta predlog sprejet v predlagani obliki, bi sprejeli predpis, ki bi določal posebne ugodnosti za kršitelje cestnoprometnih predpisov, ki so jih storili na primer v Ljubljani. Ti prekrši bi bili izbrisani. Abolicijo že poznamo iz začetka prejšnjega mandata z Zakonom o ustavitvi določenih postopkov o prekrških in odpustitvi izvršitve določenih kazni zapora, s katerim je že v začetku prejšnjega mandata pristojno ministrstvo zmanjšalo sodne zaostanke. Takrat smo poslanke in poslanci Socialnih demokratov opozorili na ne dovolj premišljeno zakonsko rešitev in na vidik spoštovanja načela enakosti pred zakonom. V poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da gre ponovno za nesistemsko rešitev, za rešitev, ki pušča več odprtih vprašanj, kot pa jih rešuje. S predlagano novelo predlagatelji želijo uvesti krajši rok za zastaranje prekrškov, storjenih na področju cestnega prometa. V zakon pa tudi zapisujejo navodila, kako in na kakšen način naj ravna predstojnik prekrškovnega organa, ter kakšne naj bodo globe. Menimo, da je treba preveriti, ali je mogoče s podzakonskimi akti preprečiti takšne izjemne dogodke. Prav tako pozivamo pristojne državne organe, da v skladu s svojimi pristojnostmi izvršijo nadzor nad delom občinskih organov, občinskih uprav in občinskih redarstev, in če odkrijejo napake, naj jih skupaj z odgovornimi na lokalni ravni odpravijo. V konkretnih ljubljanskih primerih pa bi bilo treba predvsem odpraviti prave razloge za zamude. To pa so težave z računalniško aplikacijo, ne pa se takoj lotiti dopolnitve zakona. O širših razlogih za odklonilno stališče do predlagane novele je Državni zbor seznanil državni sekretar gospod Škrlec in v poslanski skupini Socialnih demokratov se z njimi strinjamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miro Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, prosim.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poslanska skupina SDS, ki je ta zakon predlagala, bo zakon kakopak podprla. Osnovna intenca sprememb zakona o prekrških je krajši rok za zastaranje, saj smo nedavno bili priča škandaloznim in ekscesnim primerom, ko so ljudje dobivali plačilne naloge za storjen prometni prekršek tudi po letu dni in več. Sprememba tega zakona je kratka in enostavna in nam zagotavlja večjo pravno varnost. Ta sprememba govori o tem, da v primeru, kadar je za prekršek na področju varnosti cestnega prometa predviden hitri postopek in je na prvi stopnji za to pristojen prekrškovni organ, prekršek zastara v treh mesecih. In dalje; postopek o prekršku pa v nobenem primeru ni več mogoč ne glede na pretrganje zastaranja, ko pretečeta dve leti od datuma, ko je bil prekršek storjen. V primeru, ko kršitelju plačilni nalog ni izdan in vročen na kraju samem, mora uradna oseba izdati nalog v osmih dneh. Če pooblaščena uradna oseba ta rok zamudi, mora o tem obvestiti predstojnika prekrškovnega organa, ta pa poskrbi, da se nalog izda v roku enega meseca po ugotovitvi prekrška. Če se pri tem zamudi še ta rok, lahko kršitelj po pravnomočnosti plačilnega naloga plača le polovico izrečene globe. Časovna dimenzija izdajanja in vročanja plačilnih nalogov je zelo pomembna, če seveda hočemo s kaznimi doseči preventivni namen. Na drugi strani pa ljubljanski primer, ko so posamezniki prejemali račune za kazni po enem letu, kaže na neorganiziranost oziroma kaos v teh službah. Lahko se pojavi tudi dvom, da je bilo vse to narejeno namerno, da bi se kaznovani v tej godlji težje znašli in da ne bi mogli iskati pravnega varstva. Tudi zaradi tega je potrebna ta sprememba zakona. Z uveljavitvijo tega zakona se bi ne nazadnje proračunske blagajne, kamor se steka denar od prekrškov, polnile bolj ažurno. Spodbuda pa bo tudi za sam prekrškovni organ, da svoje delo opravlja tekoče, brez zamud in da ima svojo dokumentacijo, tako ali drugačno, tudi urejeno. Za vse tiste zaposlene, ki pa seveda ne opravljajo svojega dela dovolj vestno, pa je pristojna druga zakonodaja. V Sloveniji vseskozi veliko govorimo o vozniški kulturi oziroma kulturi voznikov; ta pri nas seveda ni na neki zavidljivi ravni. V mnogih evropskih državah bi se lahko marsikaj naučili. Toda moramo se vprašati tudi o kulturi tistih, ki nam odrejajo kazni. Dopolnitve tega zakona govorijo o tem, da če že moramo nekaj plačati, ker smo storili prekršek, da pač to plačamo čim prej. To pa ni odvisno le od udeležencev v prometu, ampak tudi od policajev in redarjev. Zato je tudi pravočasno vročanje plačilnih nalogov osnova pravne kulture, osnova pravne države in pravne varnosti ter predvidljivosti. V pravni državi ne obstaja samo zaveza, da moramo v določenem roku od prejetega plačilnega naloga kazen tudi plačati. Prejemanje plačilnih nalogov, ko je med tem že dvakrat skopnel sneg, je nedopustno. Ironično pa je, da nam prekrškovni organ s plačilnim nalogom določa rok plačila 8 dni, medtem ko je položnica do nas potrebovala leto dni ali pa še več. Nedopustno je, da ima prekrškovni organ možnost pošiljanja plačilnih nalogov kar dve leti. Kljub že izraženim stališčem poslanskih skupin v SDS vendarle pričakujemo in računamo na bolj široko podporo pri tem zakonu, saj z njim uvajamo več reda in tudi več odgovornosti. Pomagamo našim državljanom in konec koncev tudi sebi. Ob vseh tegobah, ki spremljajo dandanašnjike, ni nobene potrebe, da bi državljane še dodatno jezili in vznemirjali leni ali nevestni uslužbenci, ki ne opravljajo svojega dela. Hvala.
Hvala. Dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predlog zakona po mnenju Poslanske skupine Zares načenja kar pomemben del in problem pravne varnosti in tudi enakosti pred zakonom, ki nedvomno zahteva, da se z njim ukvarjamo tudi v Državnem zboru, pa čeprav gre za ljudi, ki storijo in so storili prometne prekrške. Kot smo že slišali, je bil motiv in razlog za vložitev zakona ravnanje Mestnega redarstva v Ljubljani, ki plačilne naloge pošiljajo leto dni po storjenem prekršku. Predlagatelji navajajo, da to ni v skladu z namenom kaznovanja, specialno preventivno funkcijo in tako naprej. V Poslanski skupini Zares smo o tem kar precej razpravljali in menimo, da je ta pobuda za spremembo zakona upravičena in da ima zrno soli. Še posebej, kadar gre za tako imenovane hitre postopke, kjer se ne izvaja zaslišanj in izvaja dokazni postopek, menimo, da ni nobenega in prav nobenega razloga za takšen razkorak med storjenim prekrškom, odločbo o prekršku in izdanim plačilnim nalogom. Menimo, da je ta korak zelo slab, problematičen, saj iz teorije kaznovanja vemo, da je za dojemanje pravičnosti in upravičenosti kazni potrebna vzročna povezava in smiselna sovisnost med storjenim dejanjem, prekrškom in kaznijo oziroma plačilnim nalogom. Če je nekdo storil prekršek parkiranja in kazen ni bila izrečena in plačilni nalog izdan v nekem razumnem času, pač po letu dni, bo ta ne glede na težo prekrška to razumel kot neko krivico, kot neko strelo z jasnega, saj časovna distanca zabriše zvezo med prekrškom in kaznijo. Citiram: »Kaznovanje leto dni po prekršku, zaradi katerega te za povrh ni nihče ustavil in nisi imel nobenega stika z varuhom reda, ampak je prekršek ugotovil nek aparat, se mi zdi popolnoma nesmiselno in birokratsko. Človek se po letu dni ne spomni ali je sploh vozil po ulici, kjer naj bi storil prekršek. [[…]] Zdaj pa se lahko, ker je neki aparat zabeležil prekršek, izrekajo visoke kazni preko tisoč evrov in veliko kazenskih točk. Menim, da to presega vsako razumno in dopustno mejo in mero.« Tako pravi dr. Ljubo Bavcon, citiram po članku dr. Rakočeviča v pravni praksi 7. julija letos. V tem članku dr. Rakočevič argumentirano dokazuje, da je stališče, po katerem izdaja plačilnih nalogov v hitrem prekrškovnem postopku sploh ni vezana na kakršnikoli rok, ni utemeljena, in prepričljivo, vsaj po mojem mnenju in našem mnenju, dokaže, da je bistvo vsakega mandatnega postopka, da sta ugotavljanje dejanskega stanja in odločanje povezana, pristojni organ pa mora odločiti na podlagi pravno zanesljivih dejstev takoj, neposredno, brez kakršnihkoli procesnih dejanj, kot so na primer zaslišanja prič in izvedencev in ogleda. Kaj pomeni takoj? Avtor pravi in ga citiram: "Takoj v tem primeru pomeni samo to, da je treba plačilni nalog vročiti brez odlašanja, takoj, ko je to mogoče, seveda pa pomanjkanje oseb in nedelovanje tehničnih sredstev nista opravičili, da bi bilo to sprejemljivo, da je takšno opravičilo sprejemljivo.« S tega vidika, kot je opozoril državni sekretar in tudi kolegica Darja Lavtižar Bebler, nemara dopolnitev zakona sploh ne bi bila potrebna, čeprav je seveda res, da iz Zakona o prekrških ni razviden skrajni rok izdaje plačilnega naloga. Pa vendarle, če bi upoštevali smiselno pravni sistem in red v Sloveniji, bi bilo smiselno ob tem upoštevati določbe ZUP, torej upoštevati 272. člen, in bi torej takšna odločba smela biti izdana najpozneje v enem mesecu. In če bi samo to bilo, potem mi tega zakona jemali kot resen zakon. Zakaj? Imamo pa sodbo Vrhovnega sodišča, imamo sodbo, ki pravi, da izdaja plačilnega naloga v okviru relativnega roka zastaranja ni nezakonita, je formalno veljavna, in kot takšna ne posega v pravice kršitelja. V tistem trenutku je popolnoma jasno, da je Vrhovno sodišče pravilno ugotovilo, da v okviru relativnega roka zastaranja je ta izdaja plačilnega naloga korektna, ampak s tem omogoči dejansko, hote ali nehote, izdajanje takšnih plačilnih nalogov, tudi po nekem razumnem, za vse nas razumnem in smiselnem roku – takoj. Zato menimo, da se strinjamo s temeljno intenco zakona, da je vsaj v nujnem in hitrem postopku, ko se ugotavlja prekršek brez prisotnosti, lahko bi rekli organa, ki ugotavlja, recimo radar in tako naprej, vendarle smiselno razmišljati o tem, da bi šli v smeri, kot predlagajo predlagatelji, in podpiramo temeljno intenco tako glede krajših rokov zastaranja kot skrajšanja roka izdaje plačilnega naloga, ko ga ni mogoče izdati in vročiti takoj na mestu prekrška. Pri tem pa opozarjamo, da je 8-dnevni rok res zelo kratek in bi dejansko pomenil abolicijo vseh tovrstnih prekrškarjev. Zato bomo za drugo obravnavo ob posvetovanju s pravnimi strokovnjaki pripravili amandma, ki bo v skladu z že navedenim sklicevanjem na 222. člen ZUP ta rok določil kot skrajni rok – takoj oziroma v roku 30 dni. Torej, plačilni nalog se da takoj, najpozneje pa v 30 dneh. Hkrati bomo tudi preverili določbo okoli skrajšanja tega relativnega roka zastaranja. Torej, v tej fazi se nam vendarle, kljub pomislekom, ki so bili izrečeni z vidika sistematike, zdi biti bolj na varni strani – ne radarja, ampak na varni strani zakonodaje –, da vendarle v tej fazi zakon podpremo, da pogledamo, ali se da to z amandmajem urediti, in če se bo to dalo urediti z amandmajem, bi potem takšno določitev res sprejeli. Kot rečeno. Dejstva, ki so bila navedena, ne preprečujejo izdajanja plačilnih nalogov v resnem razumnem roku. Torej, v prvi fazi bomo zakon podprli v prvi obravnavi in za drugo obravnavo pripravili ustrezen amandma. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Popolnoma jasno je, zakaj danes obravnavamo ta predlog zakona. To, kar se je zgodilo v primeru ravnanja Mestnega redarstva v Mestni občini Ljubljana, ko so pravzaprav v nekaj dneh odposlali paket kazenskih nalogov za preteklo obdobje več kot enega leta, je katastrofa. In je rezultat absurdnega sledenja birokratskih načel, pa tudi pomanjkanja čuta za človečnost s strani redarstva oziroma odgovornih na Mestni občini Ljubljana. Ne samo, da takšen način popolnoma izniči pomen kazenske sankcije. Več ljudi so celo pustili v nevednosti, da so sploh storili prekrške, nato pa jih kaznovali po vzorcu seštevka prekrškov. Skratka, gre za popolnoma neprimerno prakso, v obstoječem zakonu pa to dopušča več kot očitna zakonska luknja. Seveda velja preveriti, ali so popravki oziroma zakonsko določeni roki v predlogu novele zakona v praksi sploh izvedljivi, in seveda ni dopustno, da bi bila sprememba izgovor še za dodatno zaposlovanje, kot grozijo v nekaterih občinah. Tudi prepolovitev kazni, če prekrškovni organ ni izdal naloga pravočasno, je povsem smiselna, kajti če želijo s kaznijo polniti proračun, potem se naj vsaj potrudijo izstaviti kazen v razumnem roku. Opozarjam, nihče na tem mestu ne zanika odgovornosti za storjeni prekršek. Toda ali to pomeni, da moramo pustiti, da stvari ostanejo takšne kot so, da bodo občani polnili proračune občine na račun nevednosti in neobveščenosti? Kajti tak primer se lahko ponovi že jutri ali pa se kazni že nekje nabirajo, pa še niso odposlane. Ne, iskati moramo rešitev. Pri obravnavi novele zakona gre v bistvu za dva člena in ne vidim smisla, da na dolgo in široko razpravljamo o tem. Če s predlogom ne bo imela nobenih težav Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, katere mnenje bomo sicer dobili v prihodnosti, potem z njim tudi v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo imeli težav. Upam, da boste s tega stališča uspeli zadevo pogledati tudi ostali kolegice in kolegi, da ne bomo priča nadaljnjemu političnemu prerekanju in se bomo raje v tem primeru brez iskanja številnih birokratskih izgovorov čim prej odzvali na tako evidentne zakonske nesmisle v dobro tistih, zaradi katerih smo tu. Skratka, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke daje podporo zakonski noveli v prvi obravnavi, saj je za omenjeno problematiko nujno, ampak res nujno treba najti razumno rešitev. Kajti praksa, ki smo ji bili priča v Ljubljani, je po domače rečeno delanje norca iz države in iz vseh njenih državljanov. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Glede na to, da je zelo malo prijavljenih prisotnih v dvorani, bom klical samo tiste, ki ste prisotni in ste na seznamu. To bo pa trajalo nekoliko več časa. Besedo ima gospod Györek. Se odpoveduje. Gospod Tanko, želite besedo? Ne. Gospod Kres? Tudi se odpoveduje. Gospa Lavtižar Bebler. Izvolite, imate besedo.
Jaz bi iz svojega vidika poudarila to, da se je mogoče strinjati s tistimi, ki pravijo, da je to nevzdržno, da je prišlo do tega. Mnogi so se vozili po isti cesti vsak dan v službo, ne da bi se zavedali, da so vsak dan posneti z nekim aparatom ob tem, ko so storili prekršek, in so potem po tolikem času dobili ogromne kazni in ogromno število kazenskih točk in celo odvzeto vozniško dovoljenje. In jaz vem, da to je problem, ki bi ga bilo treba na nek način rešiti. Razumem pa seveda tudi vse tiste razloge s sistemskega vidika, ki pravijo, da ne moremo samo prekrške v cestnoprometnem delu tega prekrškovnega zakona izvzeti in da ne moremo tudi uvajati različnih zastaralnih rokov za različne prekrške, ne glede na težo storjenih prekrškov. Tako da jaz osebno bi se nagibala k temu, da bi poskušali ta problem rešiti. In zdaj vidim, da nekateri ste zavzeli to stališče, da se ta zakon v prvi fazi podpre, da pa potem vidimo nadalje, kaj bi veljalo storiti. V naši poslanski skupini smo se odločili, da bomo sledili volji Ministrstva za notranje zadeve in Ministrstva za pravosodje in smo jo nekako podprli, so se nam zdeli njihovi razlogi zelo tehtni in pomembni. Glede na to, da bomo o tem glasovali šele jutri, bom jaz, če mi moji kolegi dovolijo, povedala samo to – v svojem imenu sem že povedala –, da bi poskušala najti neko rešitev, da bi pa morda kazalo, da tudi v naši poslanski skupini to vprašanje še enkrat proučimo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Škrlec. Želite v imenu Vlade? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ne bom dolg, zaradi tega, ker ne želim povzročati zmede. Gre pa za vprašanje, ki ni tako preprosto, kot se zdi na prvi pogled. Zgolj dva primera do česa lahko pripelje, če se sprejme ureditev taka, kot je predlagana. Predlagana ureditev namreč velja za prekrške, ki so zaznani z avtomatičnimi sredstvi, torej z radarji, in se nanašajo na kršitve cestnoprometnih predpisov, ne pa na druge kršitve cestnoprometnih predpisov. Kar pomeni, da za prekrške, za katere boste ujeti na radar in so lahko tudi zelo hudi, lahko so to hude prekoračitve hitrosti v naselju, bo veljal ta krajši zastaralni rok. Tveganje, da se ne ponovi scenarij, ki smo ga videli v preteklosti, bi bilo na ta način nekoliko omiljeno. Istočasno pa za prekrške, ki niso take narave, da se ugotavljajo z radarjem, na primer napačno parkiranje, velja običajni režim. In pri tistem režimu ni nobenih sprememb. In če je tveganje obstajalo, da po enem letu dobim za tri mesece paket položnic oziroma plačilnih nalogov za napačno parkiranje danes – ta ista nevarnost obstaja tudi jutri. Dvomim, da se da z amandmajem to popraviti, ker je namreč ta tematika urejena v različnih členih. Zaradi tega mislim, da ni dobro hiteti z rešitvami, ki sicer so legitimne oziroma so odraz legitimne zaskrbljenosti, vendar zaskrbljenosti, ki ji je treba odgovoriti z odgovornostjo tistih, ki prekrške vodijo. In tisti, ki prekrške vodijo, tisti, ki so prekrškovni organi, so vezani tudi z določbami zakona, ki jim zapovedujejo hitro ukrepanje. Kajti naloga, ki jo imajo, je varovanje varnosti. To je koncesija, ki so jo dobili od države za to, da to nalogo izvajajo. In to koncesijo lahko izvajajo pod določenimi pogoji, da jo izvajajo na primeren način, torej v razumnem času, ne z zamudo. Drug primer, ki bi ga želel izpostaviti, je pa ta: kadar imamo na primer nekoga, ki stori več prometnih prekrškov naenkrat – recimo, da vozi neprivezan, vozi z ugasnjenimi žarometi, med vožnjo telefonira, istočasno pa v naselju pelje 83 in je zaznan z radarjem – kadar so izpolnjeni pogoji iz 55.a člena, ker gre za isti historični dogodek in iste dokaze, se bo vodil enoten postopek, ki bo zastaral v dveh letih, posledično pa absolutno v štirih letih. Ta isti voznik, če bo storil samo en prekršek, torej če bo vozil neprivezan, bo zastaralni rok veljal le tisti, ki je predlagan v 43.a členu, kot ga predlagatelji predlagajo, torej v treh mesecih, čeprav ni bil privezan, enako kot voznik iz prejšnjega primera. Na teh dveh primerih, ki verjamem, da sta nekoliko bolj zapletena za razumeti, vidimo, da taka ureditev pripelje do tega, da bomo za iste prekrške imeli različne zastaralne dobe, samo odvisno od tega, v katerem postopku se vodi in na kakšen način je bil prekršek zaznan. Zaradi tega opozarjamo, da je treba pred spreminjanjem zakona, sploh zakona, ki posega na področje kaznovalnega prava, zelo tehtno opraviti premislek, ali je to res pravi korak. Kljub temu, kot sem že povedal, da razumem popolnoma legitimnost želje, ki predlagatelja vodi, da to področje uredi. Hvala lepa.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Vidim samo eno roko gospoda Petana. Izvolite, gospod Petan, imate besedo. 5 minut.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovani! V naši državi se vsaj že 10 let, verjetno že več, borimo z birokracijo, borimo s tem, da bi odpravili birokratske ovire. Kaj to pomeni? To pomeni, da bi birokrati, pa ne v tistem slabem pomenu, v tistem pozitivnem smislu, delali ažurno. Da te ne bi pošiljali iz ene sobe v drugo, k sosedu, ali pa čez hodnik, ali pa mogoče v drugo stavbo. Ali pa to, kar sem že sam doživel; ko je bilo treba plačati nek račun, so te poslali čez, na pošto, pa tam plačaj. In to, kar danes obravnavamo, je pa tipičen primer birokracije, in če temu ne rečemo "ne", pa če ne poskušamo najti neke rešitve, pomeni, da jo podpiramo. Mogoče bodo drugo leto poslali za dve leti nazaj račune. To pa ne vem, če je smisel tega, za kar so sploh uvedli to službo ali to kontrolo, ki bi naj naredila nek red na cestah. Zanimivo je pa še nekaj drugega, da se vnaša tudi nek dvom v to, ali so te službe sploh kos temu poslu, ki ga opravljajo. Če ti nekdo pošlje po enem letu račun, da si nekaj naredil ali da nečesa nisi naredil ali si nekaj narobe naredil, sploh če gre za prekršek na cesti, je to malo čudno, pravzaprav je več kot čudno. In še nekaj, vnaša se tudi dvom v korektnost tega. Kdo pa se še spomni po enem letu, ali je bil res na križišču tiste ceste, običajno je to na križiščih, ali pa na tistem delu ceste. Kaj pa, če so mi račun podtaknili, saj to ne bi bilo nič čudnega. Včeraj sem pri nekem drugem zakonu govoril o podobnem primeru. Ko dobiš obvestilo: "Obveščamo vas, da lansko leto februarja in marca niste poravnali računa za to in to storitev, to naredite takoj, drugače vas bomo dali sodniku za prekrške.", ali kakršnakoli je pač že kazen. Na koncu pa je pripisano, "V primeru, da ste pa v tem času znesek poravnali, pa vzemite to kot brezpredmetno." Kaj to z drugimi besedami pomeni – nategniti te hočejo! Če imaš dokaz, da si pred enim letom plačal s položnico ta račun, potem si rešen zadeve, sicer pa plačaj. Nič drugače ni. Če sem pa jaz potem do tega upravičen, je pa druga zadeva. V tem primeru pa sploh, ker nimaš nobenega dokaza, da si tam nekje bil. Če moraš neke položnice plačat, potem imaš običajno s tisto firmo nek odnos, ti pošiljajo redno položnice vsak mesec. Tu ti pa ne pošiljajo vsak mesec, pa sploh ne veš, ali je to resnično, sam se pa ne spomniš. Po enem letu prav gotovo vnaša dvom, ali sem tam sploh bil. Kaj pa, če so mi podtaknili? Povedal sem vam konkretne primere, kjer se to dogaja. Če imaš shranjene vse dokaze, potem si rešen, sicer pa ne. Tu pa ne shranjuješ takih dokazov, ker nimaš stalnega odnosa s to redarsko službo. Če ga dobiš, ga dobiš. Mislim, da je to bolj pomembno, kot na prvi pogled sploh izgleda, in ne moremo kar tako reči, »ja, veste, to je pa zelo težavna zadeva«. Seveda je težavna zadeva, kaj se pa potem lotevajo teh stvari, če temu niso kos, če ne morejo prej kot v enem letu. Je pa zanimivo nekaj drugega – da so naenkrat poslali nekaj sto, nekaj tisoč teh položnic. Ja, kako so to lahko obdelali? So naenkrat obdelali ali so jih zlagali na kup celo leto, potem so jih pa naenkrat poslali? Tu nekaj ni v redu. Če se obravnava račune, se to promptno pošilja, tako si jaz predstavljam. Ne pa, da boš ti založil tam za celo leto, pa bo pet uradnikov na tem delalo, potem bodo pa naenkrat poslali skupaj, kolikor jih pač že je. Rekel bi, da predlagatelji tega zakona ne hitimo – saj navsezadnje imamo prvo obravnavo, to je najbolj počasen postopek –, zato, da bomo lahko prediskutirali, premleli, povedali svoja mnenja, izkristalizirali rešitve. Tudi mi ne trdimo, da je to najboljša in edino zveličavna rešitev, vendar je to takšna zadeva, ki jo je vredno razmisliti in jo moramo razmisliti, drugače je tu cel kup dvomov. Potreben je premislek o smiselnosti takih potez. Če niso v stanju prej kot v enem letu zadeve realizirati, potem je bolje, da se tega ne lotevajo. Mislim pa, da je to vzgojno, tako da je treba [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod Petan, čas je potekel. S tem zaključujem razpravo. Gospod Tanko, samo enkrat je možna delitev časa in takrat je bila dvignjena samo ena roka, žal. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 23. 9. 2011 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA ZA ŠOLSTVO IN ŠPORT DR. IGORJA LUKŠIČA NA POSLANSKO VPRAŠANJE DANIELA KRIVCA V ZVEZI Z ENOTNIM TERMINOM ZIMSKIH ŠOLSKIM POČITNIC. Državni zbor je na 30. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za šolstvo in šport dr. Igor Lukšič podal na poslansko vprašanje Daniela Krivca v zvezi z enotnim terminom zimskih šolskih počitnic. Besedo dajem Danijelu Krivcu za dopolnilno obrazložitev predloga za razpravo o odgovoru ministra za šolstvo in šport. Gospod Krivec, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani minister! Pred nami je razprava o odgovoru ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča v zvezi z enotnimi enotedenskimi zimskimi počitnicami. Na podlagi 14. člena Pravilnika o šolskem koledarju za osnovne šole je minister za šolstvo in šport izdal podrobnejša navodila o šolskem koledarju za šolsko leto 2011/2012, s katerimi se ponovno predvideva enoten enotedenski termin zimskih počitnic v tretjem tednu meseca februarja. Minister v svojih dosedanjih odgovorih ni dal zadovoljivega odgovora in pojasnil, na osnovi katerih podatkov in mnenj je ponovno sprejel tako škodljivo odločitev. Zaradi izraženega gospodarskega interesa slovenske turistične in gostinske panoge – Združenja slovenskih žičničarjev – in številnih negativnih učinkov, ki so se že izkazali kot posledica letošnjih februarskih enotnih zimskih počitnic, ki so se prvič realizirale v enotnem terminu, predlagamo v ponoven razmislek, da se zimske počitnice ne izvajajo več v enotnem terminu, temveč časovno razčlenjeno. V preteklih mesecih so bile izražene številne kritike in protiargumenti zaradi prvič uvedenega enotnega termina zimskih počitnic za celotno državo. Podatki kažejo, da je enotedenski termin zimskih počitnic vplival na slabšo zasedenost turističnih kapacitet in nižjo realizacijo prihodka v primerjavi s preteklimi leti, ko so bile zimske počitnice v dvotedenskem terminu, na kar je stroka že prej ves čas opozarjala. Ni zanemarljiv niti odliv sredstev v sosednje, turistično močne države, kamor se zaradi zasedenosti domačih kapacitet v zgoščenem terminu odliva dohodek v ostalih zimskih terminih. Ugotovimo lahko, da imajo enotne zimske počitnice številne negativne posledice na gospodarskem področju, potencialno pa tudi na varnost na smučiščih in cestah v predlaganem zgoščenem terminu. Vztrajanje Ministrstva za šolstvo in šport pri ohranitvi enotnega enotedenskega termina zimskih šolskih počitnic vzbuja začudenje. V skoraj leto dni trajajočih razpravah in prizadevanjih za povratek na stari, ločeni dvotedenski režim zimskih šolskih počitnic, so bili na Ministrstvu za šolstvo in šport večkrat predstavljeni tehtni argumenti s predlogi za novo dikcijo Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osnovni šoli in njegovega 27. člena. Vendar navedene argumentacije ministrstvo ni sprejelo in ni upoštevalo. Zanemarja tudi mnenje evalvacijske skupine, ki je bila ustanovljena s strani Ministrstva za šolstvo in šport in je preučila podatke o prvem izvajanju enotnega termina. Ta skupina v zaključkih jasno ugotavlja posledice enotnega termina in predlaga ponovno uvedbo dvotedenskega termina. Zastavlja se vprašanje, zakaj Ministrstvo za šolstvo in šport vztraja pri svoji odločitvi, saj izračuni kažejo, da z vsakim milijonom evrom odliva za zimske počitnice v tujino državna blagajna izgubi približno 150 tisoč evrov prihodkov iz naslova DDV, in da ti davki polnijo blagajne drugih držav. Samo v letošnjem letu je državna blagajna iz tega naslova izgubila vsaj milijon evrov davka na dodano vrednost. Odliv pa se bo nadaljeval tudi v prihodnjih letih, če ostane stanje nespremenjeno. V sedanjih težkih časih bi si morali prizadevati za večje prihodke gospodarstva, ohranitev delovnih mest in prilive davkov v državno blagajno, ne pa sistemsko za 50 % zmanjšati čas zimskih počitnic, kar prinaša gospodarsko škodo, upoštevajoč prodajo smučarskih vozovnic, hotelskih namestitev v gorskih centrih, porabo v termalnih zdraviliščih na obali, na spremljevalni ponudbi upad zasedenosti pri sobodajalcih in tako dalje. Vztrajanje pri enotnem enotedenskem terminu še dodatno krepi vtis o aroganci sedanje vlade in ministrstva in izrazito avtoritativnem in represivnem delovanju in neposluhu za življenjske in delovne razmere. Verjetno ni treba podrobneje utemeljevati, da predstavlja turistično gospodarstvo perspektivno gospodarsko panogo. Z velikimi multiplikativnimi učinki za boljše poslovanje tako kmetijstva, pridelave, storitvene dejavnosti ter drugih gospodarskih in negospodarskih panog. Zato ponovno predlagamo, da Ministrstvo za šolstvo in šport še enkrat preveri smiselnost šolskega koledarja za šolsko leto 2011/2012, ki zimske počitnice umešča v enoten termin, tako da trajajo en teden in se začnejo tretji teden v februarju.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za šolstvo in šport gospodu dr. Igorju Lukšiču za dodatno obrazložitev.
Predsednik, hvala lepa za besedo, gospodje poslanci, poslanka! Za začetek bi bilo dobro ugotoviti, da je skreganost z realnostjo te razprave in tega predloga popolna. Če bi poslanci SDS ugotovili, da je bila v torek izglasovana nezaupnica tej vladi, ki zato nima možnosti, da to sploh predlaga – lahko seveda proučuje in spreminja urnik, ki ga je treba spremeniti in z uredbo objaviti marca ali aprila 2012 –, potem bi seveda ugotovili, da ta razprava nima smisla. Ampak kot vidimo, imajo gospodje v SDS napisane govore in ne upoštevajo realne situacije. Ampak dobro, poglejte, očitek je bil na demokratičnost. Mi smo večkrat, se pravi na dveh sejah Odbora za gospodarstvo, na dveh sejah Odbora za šolstvo in v petih odgovorih na poslanska vprašanja odgovorili, da je bil postopek izredno demokratičen; v njem so sodelovali vsi, ki na šolskem polju imajo kaj povedati, se pravi učitelji, ravnatelji, starši. Nihče ni ugovarjal. Mi smo šli v to spremembo prav zaradi tega, ker so to predlagali starši, učitelji in ravnatelji in so to predlagali prejšnji vladi, pa tega ni naredila, in še kakšni drugi. Mi smo to izpeljali. Očitek je bil, da bo petnajst milijonov izgube pri žičničarjih. Gospod Krivec tega ni več povedal v tej utemeljitvi, petnajst milijonov izgube. Nihče ni tega utemeljil. Počitnice so minile enotne in nihče ni utemeljil, da je prišlo do petnajst milijonov izgube. Nihče! Bil je mogoče kje izpad dohodka planiranega, ampak zakaj? Zaradi tega, ker se v Kranjski Gori v dveh hotelih niso prilagodili temu in niso tega tedna prodali tujim gostom ali pa komu drugemu, ker so računali, da šolska oblast lahko spremeni šolski koledar kar tako, med letom. Torej, izgube ni bilo, ni bilo dokumentacije za to izgubo. Omenjeno je bilo in očitki so bili, da bo gneča na cestah. Gneče na cestah ni bilo, to smo vsi videli na televiziji, lahko si ogledate te posnetke, so še zmeraj na POP TV, Kanalu A, javni televiziji, vsi so to spremljali. Nikjer ni bilo gneče, nikjer ni bilo nesreč – ne na cestah, ne na smučiščih. Prav nasprotno, presenetljivo majhna gneča je bila, zakaj? Zaradi tega, ker so tudi poslanci SDS za to zaslužni, ker so zagnali paniko, da bo gneča, in so ljudje potem raje ostali doma. Torej, zasluga za to, da ni bilo gneče, je bila predvsem pri tej paniki in paničarski politiki. Turizem da je padel; poglejte številke, turizem v prvem trimesečju letošnjega leta je narastel, 6 do 7 % rast turizma. Na smučiščih rast, v zdraviliščih rast. Od kje vam podatki, da je prišlo do neke blazne izgube? Po naših podatkih je 4 % ljudi hodilo smučat v tujino leta 1980 in po podatkih januarja 2011 in po podatkih februarja 2011 – zmeraj presenetljivo isti odstotek. Torej ni bilo odliva v tujino. In zdaj, ker smo v volilni kampanji od torka naprej, bi rad opozoril še na naslednje, kar je ključno. Za SDS je ključno vprašanje šolstva, vprašanje enotnih ali razdruženih počitnic. Za mene je ključno vprašanje šolske politike, kvaliteta šolskega procesa, kvaliteta dela učiteljev, odnosi s starši, znanje učencev in potem zaposljivost, ali so otroci na koncu pismeni, orientirani, znajo tuje jezike. To so ključna vprašanja. Mi pa imamo tukaj s strani SDS celo leto, že sedmo ali osmo razpravo na temo o enotnih ali razdruženih zimskih počitnic – to samo zato, da bo slovenska javnost vedela, kam ta država drvi. Nam se bo zgodilo, da bo minister za turizem objavil šolske počitnice, da bomo imeli združeno ministrstvo za turizem in za šolstvo in bodo iz šol naredili "školo kao tvornico", tako kot je hotel nekoč Stipe Šuvar. Jaz sem proti temu in mislim, da to ne bi bila dobra popotnica.
Minister, čas vam je potekel.
Čas mi je potekel, vem, že v torek.
Hvala lepa. Samo, da ne bi bilo karkoli. Gospod Krivec je postavil poslansko vprašanje na prejšnji seji. Državni zbor je odločal o njegovem poslanskem predlogu, da se opravi na današnji seji razprava o odgovoru. Državni zbor je to odločitev sprejel in danes je ta točka na dnevnem redu, tako da ne bi bilo dvoumnosti. Sedaj pa nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo stališče predstavila gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, ki opravljate tekoče posle od torka, spoštovana poslanka in poslanci! V Poslanski skupini Socialnih demokratov ugotavljamo, da šolski prostor občasno zmotijo interesne skupine, ki šolo dojemajo kot prvovrstno polje uveljavljanja svobodne podjetniške pobude. Tako predstavo spodbuja del politične elite, zlasti SDS. Kot alternativa usklajenih sprememb se je vzpostavila politika pomladnikov z dojemanjem šole kot polja reprodukcije podjetniške logike. Pri tem se opirajo na stališče OECD, ki izobraževanje presoja skozi optiko ekonomskega, zlasti profitabilnega prispevka v zveličavno malho BDP. Zimske počitnice so samo eno tako vprašanje. Drugo vprašanje je interes založnikov, ki se križa z interesom staršev in šolske politike. Tretje vprašanje, kot zanimivost, je presoja ustavnosti omejevanja svobodne podjetniške pobude zaradi tega, ker smo v Zakonu o šolski prehrani prepovedali nameščanje avtomatov z gaziranimi in sladkanimi pijačami. In še bi lahko govorili o takih stvareh, ampak sedaj h kronologiji dogodkov, ki so pripeljali do sem, kjer smo. Na pobudo Poslanske skupine SDS smo 6. oktobra 2010 opravili skupno sejo Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino in Odbora za gospodarstvo in takrat sprejeli dva sklepa, na katera se radi nekateri opirajo. Ampak ta dva sklepa sta bila popolnoma jasna. Namreč, prvi sklep je nalagal Ministrstvu za šolstvo in šport ter Ministrstvu za gospodarstvo, da natančno spremljata učnike enotnih zimskih počitnic. Drugi sklep za oba odbora je obema ministrstvoma predlagal, da opravita evalvacijo učinkov enotnih zimskih počitnic in da se na podlagi le-te ter v skladu s predvidenimi postopki sprejme odločitev o morebitnih spremembah in dopolnitvah pravilnikov o šolskem koledarju. Kolikor je nam znano, je takšna evalvacija ali vsaj sestanek neke delovne skupine bila opravljena na Ministrstvu za šolstvo in šport. 27. januarja je Odbor za gospodarstvo razpravljal o vplivu enotnega termina zimskih šolskih počitnic na slovensko gospodarstvo in takrat zahteval takojšen preklic enotnih zimskih počitnic. No, potem se je Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino lotil obravnave problematike enotnega termina zimskih šolskih počitnic še 30. junija 2011, ko je obravnaval gradivo, ki je nastalo na Ministrstvu za šolstvo in šport. Naslov tega gradiva je Postopek sprejema pravilnika o spremembah Pravilnika o šolskem koledarju za osnovne in srednje šole. Naj kot zanimivost povem, da smo takrat pri obravnavi te točke ugotovili, da se je interes poslanske skupine SDS za obravnavano tematiko občutno zmanjšal, kajti pri tej točki smo bili že nesklepčni, od predlagateljev nujnih sej je bil samo en poslanec navzoč in tudi ta je skupaj še z enim opozicijskim poslancem glasoval za sklep, ki je bil potem posredovan v korespondenčno odločanje in na katero so imeli poslanci SDS, odsotni poslanci SDS veliko pripomb. No, omenjeno je že bilo, da smo slišali pet poslanskih vprašanj, zastavljenih na temo enotnih zimskih počitnic, in dana je bila ena poslanska pobuda. K temu se bom še vrnila. Ampak poglejte, ko govorimo o enotnih zimskih počitnicah, je treba upoštevati, da je odločanje o spremembi pravilnika potekalo obakrat po ustaljenem principu in v predpisanih rokih in nemogoče je sprejemati pobude za to, da se neke stvari kar zunaj teh predpisanih okvirov spreminjajo. Vprašanje zagotovo ni preprosto zaradi tega, ker zadeva sto devetinpetdeset tisoč devetsto štiriinštirideset osnovnošolcev in dvainsedemdeset tisoč dvesto srednješolcev. In seveda njihovih staršev. In ko v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je bila odločitev Ministrstva za šolstvo in šport utemeljena, naj vas spomnim na argumente, na katere to opiramo. Sedem tisoč dijakov hodi v šole zunaj svoje regije. To se pravi, da jim je onemogočeno izkoristiti počitnice takrat, ko drugi družinski člani, drugi otroci imajo ob deljenem terminu počitnice. Šolanje otrok v različnih krajih onemogoča skupno počitnikovanje, neenotne počitnice so povzročale odsotnosti otrok, saj so starši, zaposleni v drugi regiji, lahko izkoristili dopust le v času počitnic tiste regije, v kateri so zaposleni. Spremembo pravilnika so podprli ravnatelji, učitelji in predstavniki staršev. V prid tej odločitvi so bila tudi pisma v javnih medijih. Danes ima učenec in dijak možnost izkoristiti opravičenih pet dni, včasih te možnosti ni bilo. In ko je bila opravljena javnomnenjska anketa o tem, kdaj izkoristijo v družini počitnice, je 52 % vprašanih ugotovilo, da takrat, kadar so najugodnejše razmere za smučanje, in ne v času zimskih počitnic. Število učencev in dijakov se je v zadnjem času zmanjšalo, to je pravzaprav argument, ki zmanjšuje tehtnost tistega očitka, kakšna bo gneča na smučiščih. Najmočnejši argument za nas je, da šola ni podjetje, ki bi se prilagajalo gospodarstvu, in tudi gospodarstvo se, kot vidimo, ravno uspešno ne prilagaja spremenjenim počitnikovalskim navadam v Sloveniji. Rezerve žičničarjev vidimo v letnem turizmu. Čez poletje deluje desetina od nekaj več kot 40 žičnic. Če se primerjamo z Avstrijo – v Avstriji od več kot 300 žičnic čez poletje delujejo 204 žičnice. To se pravi, dve tretjini. Kvalitativne standarde slovenskega turizma postavlja delovna sila študentskih servisov brez osvojenih temeljnih znanj, in to tudi prispeva h kakovosti ali zmanjšani kakovosti storitev. In če je opozicija – dozdajšnja, do torka – res zavezana odličnosti, potem bi morali razmišljati tudi o odgovoru vprašanih, ki pravijo, da se odločajo za odhod v tujino tudi zaradi boljših storitev. No, in zdaj spomnimo, kaj so pravzaprav nasprotniki enotnih počitnic očitali ali napovedovali. Napovedovali so izgube do 15 milijonov evrov, gnečo na smučiščih in cestah, grozili so ministru za šolstvo in šport in ministrici za notranje zadeve, da bosta odgovorna za nesreče. Strah pred gnečo je pravzaprav odvrnil obiskovalce od smučišč. No in v dveh februarskih tednih naj bi bilo 118 tisoč obiskovalcev manj, kar naj bi iz naslova prihodkov od prodaje smučarskih vozovnic pomenilo od 2,2 do 3,6 milijonov evrov izpada. Zanimivo je, da so nasprotniki enotnih počitnic predlagali, da bi se poleg tega, da se znova vpeljejo deljene počitnice, pri določanju terminov pazili tudi na to, kdaj je slovenski kulturni praznik, ki je fiksiran datum, »ampak kdaj je pust«, pa potem, da bi počitnice bile po regijskem principu organizirane, in marsikaj od tega je bilo še mogoče slišati. Pa poglejmo, kaj pravzaprav pravijo dokumentirani odgovori na te strahove. Na ustno poslansko vprašanje o tem, kako so enotne počitnice vplivale na varnost na smučiščih, sem dobila tak odgovor. Po podatkih inšpektorata Republike Slovenije za notranje zadeve, ki od leta 2008 na podlagi Zakona o varnosti na smučiščih vodi evidenco nesreč, sta se v smučarski sezoni 2008/2009 na smučiščih zgodili 802 nesreči z lahkimi telesnimi poškodbami, v sezoni 2009/2010 je bilo teh tisoč 113, v sezoni 2010/2011 – do konca februarja – 431 nesreč z lahko telesno poškodbo. Pomemben je tudi podatek, da je zaradi ugodnih zimskih razmer v sezoni 2009/2010 obratovalo 24 smučišč, sezono prej in sezono, o kateri zdaj govorimo, pa 19. V javnih občilih je bilo v marcu mogoče prebrati tole v članku "Negotov prihodek žičničarjev": »Ne zaradi krize, temveč zaradi slabega vremena in poznega začetka sezone bo obisk večine slovenskih smučišč slabši kot prejšnjo sezono, na Mariborskem Pohorju in Kaninu pa bo smučarjev vendarle več kot lani.« [[…]]»Ko je napovedano slabo vreme, je obisk minimalen, ko je lepo, pa imamo rekordne številke.«, je bilo rečeno s strani žičničarjev s Krvavca. Letošnjo sezono so na Krvavcu začeli sezono dva tedna pozneje kot prejšnjo, ampak januarja in februarja, ko so enotne počitnice, je obisk enak kot lani oziroma celo odstotek večji. Na Voglu so imeli za četrtino manj obiska kot lani v istem času, ampak izgube prihodka za december in prvo polovico januarja so bile izgube, povezane s pomanjkanjem snega. In pravijo takole žičničarji: "Na vprašanje, kakšen prihodek bomo imeli, vam ne morem odgovoriti, saj smo povsem odvisni od vremena, ugibanje pa bi bilo podobno vedeževanju." Toliko z vidika tega, kar so rekli žičničarji in kar je bilo mogoče prebrati. Ampak Statistični urad Republike Slovenije je objavil podatek, da je v letošnjem februarju za 2 % manj prenočitev tujih turistov kot pred letom dni – tujih turistov manj. Če bi gledali, kako je pa z drugimi gibanji, je treba povedati, da se navade spreminjajo in da se povečuje število nočitev v morskih in zdraviliških kapacitetah. Žičniški promet v prvem četrtletju 2011 – spet citiram podatke Statističnega urada Republike Slovenije – je bil v januarju, februarju in marcu sicer za 16 % manjši kot v enakem obdobju 2010, ampak povezan je s slabšimi vremenskimi razmerami in s pomanjkanjem snega na smučiščih. To namreč dokazuje podatek, da je bilo število obratovalnih dni v opazovanem obdobju za 12 % manjše kot v prvih treh mesecih leta 2010. Torej, to ni nikakršno izmišljanje podatkov, ampak je citiranje ugotovljivih podatkov. In za konec. V enem od medijev je urednica v svojem uvodniku zastavila po moje najbolj relevantno vprašanje v zvezi s počitnicami, ker pravo vprašanje je: "Ali so šolske počitnice res namenjene polnjenju turističnih blagajn?" Ne, niso. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavzemamo za zagotavljanje avtonomnosti šolskega področja in za sprejemanje takih odločitev, ki so kakovosti izobraževalnega procesa v korist. Zato pa je enakomerno menjavanje pouka s počitnicami v enakih delih oziroma časovnih intervalih ena najboljših poti, ker zagotavlja, da se lahko tako osnovnošolci kot srednješolci spočijejo od tistega, kar drugi pogosto pravijo, da je šola zahteven posel, da je izobraževanje zahtevno. In če hočemo dosegati dobre izobraževalne rezultate, potem moramo poskrbeti, da bomo temu tudi sledili. Šola torej ne more biti prostor, kjer bodo nekateri videli, kako se da, zaradi tega, ker imamo na kupu veliko populacijo, lažje dosegati boljše ekonomske učinke. Spregledajo pa, da šola naredi za slovensko gospodarstvo, turistično gospodarstvo v celoti pravzaprav največ, ko vzgaja za šport, ko odpravlja plavalno nepismenost in ko odpravlja smučarsko nepismenost. Ko zagotavlja v okviru šole v naravi organizirane oblike počitnikovanja in izobraževanja. Da ne govorim o tem, da je s tem, kar ima od tega koristi slovenski turizem, povezano tudi ugodno vplivanje na druge gospodarske panoge. Menimo torej, da so očitki o tem, kakšno škodo so napravile enotne zimske počitnice, neutemeljeni, da je za temeljito evalvacijo pa treba tudi upoštevati in dati relevantne podatke, ne pa trditi, da jih ni mogoče dati. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil poslanske skupine gospod Danijel Krivec.
Hvala še enkrat za besedo. Najprej bi želel tudi sam opozoriti ministra, da bi po treh letih že lahko poznal Poslovnik Državnega zbora. Moje vprašanje je bilo postavljeno v juniju na zadnji seji – takrat je bil minister še popolnoma v sedlu – in mislim, da je po poslovniku korektno, da se o tem opravi razprava, ker je to izglasoval Državni zbor. Tako da poslovnik je tukaj jasen in mislim, da tukaj ni dileme. Slišali smo kar nekaj dejstev, ki jih je predgovornica navedla, vendar se bosta morala z gospodom ministrom oziroma z ministrstvom zmeniti, kaj so ti relevantni podatki. Kajti v časopisu Dnevnik, 1. 7. je minister izjavil, citiram: "Ker dokazov, da so slabo vplivale na turizem …« … šolski minister Igor Lukšič ob tistih, ki trdijo, da tako ni dobil statističnih podatkov državnega statističnega urada … »… pa ni mogoče neposredno povezati z vplivom enotnih počitnic." Pravi: »Nobeden od strahov, na katere so neupravičeno opozarjali številni akterji, se ni uresničil.« Se pravi, vi citirate Surs, za katerega pravi minister, da nima pravih podatkov, tako da se bosta morala zmeniti, kdo ima prav, če lahko minister trdi, da nima relevantnih podatkov. Če gremo naprej, ministrstvo je spremenilo pravilnik na osnovi seveda internih aktov, za kar ima vse pravice, vendar je treba opozoriti, da je Ministrstvo za gospodarstvo, Direktorat za turizem že 25. 5. 2010 opozoril, da se ne strinja s to spremembo. In moje prvo poslansko vprašanje je bilo šele kasneje, 24. 7. in ni bilo samo moje, bilo je tudi s strani spoštovanega kolega Bevka, in na to vprašanje je minister Lukšič takrat odgovoril, da bodo vsa ta dejstva in vsa opozorila resno preverili in tudi upoštevali, vendar se ni zgodilo nič. Ministrstvo za gospodarstvo je v roku dalo pripombe, 25. 5., tako piše v temu dokumentu, ki ga imam pred seboj, ki sem ga dobil po mailu. Res pa je, da to združitev in razdružitev ureja Pravilnik o šolskem koledarju, ki ga ne sprejema Vlada in gre za interni akt Ministrstva za šolstvo in šport, oziroma sprejema ga minister. Kako se minister obnaša do te problematike, pa je bilo jasno razvidno že iz mojega prvega poslanskega vprašanja kjer je na to vprašanje, zakaj do takšne odločitve, na osnovi kakšnih podatkov oziroma katerih vzrokov, spoštovani minister odgovoril: "Spoštovani gospod poslanec, predsedujoči, poslanke in poslanci. Ministrstvo ni naredilo nobene analize o gospodarski škodi, kot je ne dela v nobenem primeru, ko se ukvarja s šolsko politiko." Zato pa smo v tej državi tam, kjer smo, ker vsako ministrstvo lahko razpolaga s to državo tako, kot se njemu zdi, in Ministrstvo za šolstvo in šport se ne ukvarja s posledicami, ki jih s svojimi uredbami povzročijo stalnim subjektom v temu prostoru. Zelo zanimivo! Zanimiv je tudi magnetogram seje Državnega sveta kjer je bila ta tematika obravnava že v letu 2011, ko je navkljub vsem pritiskom s strani gospodarskih subjektov, s strani civilnih iniciativ in raznoraznih pobud, ne samo Slovenske demokratske stranke, bilo opozorjeno na to, da ta združitev počitnic prinaša samo škodljive posledice in da smo takšen ukrep uvedli samo v Sloveniji in da ga nobena Evropska država ne pozna. Na razpravi, ki je bila v Državnemu svetu, je dr. Zoltan Jan, ki spet zagovarja stališče Ministrstva za šolstvo in šport, na podlagi te razprave tudi na enak način, kot je minister, odgovoril. Se pravi: pravi, da je to pobuda, ki sega na področje, kjer Državni svet nima kompetenc. Do zdaj je bilo rečeno, da je Državni svet zadolžen za posamezne tematike, ki jih po posameznih področjih obravnava, ampak ne – predstavnik, ki zagovarja šolski del tega Državnega sveta, pravi, da Državni svet nima kompetenc, da razpravlja o takšni tematiki. Zelo zanimivo, očitno sta z ministrom to uskladila. In pravi tudi naprej: "Vse skupaj …" – spet ga citiram, ko je povedal da je razlog za to, da se uvede enotne počitnice, to, da nekateri učitelji imajo v različnih krajih otroke in da ne morejo na skupne počitnice in tako naprej – pravi pa na koncu, in to je zelo poučno: "Vse skupaj pa gre za neznaten delček gospodarstva …" [[…]]govori o turizmu, [[…]]" [[…]]in to tisti delček gospodarstva, ki nič ne vlaga in živi neprestano od subvencij, vključno z vsemi žičničarji, in seveda te žičnice so bistveno dražje kot v tujini.« Zelo zanimivo za enega predstavnika naše države, ki pošilja na nek način naše žičnice v neko nedoločeno stanje, da so to na nek način paraziti v tej državi, da je turizem del gospodarstva, ki nič ne vlaga, ampak samo črpa od te države. »Dvojno in daljše zimske počitnice otroci in Slovenci koristijo v tujini in ne doma.«, zaključuje dr. Zoltan Jan. Zelo lepo. Saj potem tudi države ne rabimo več pa gremo vsi v tujino na poletne iz na zimske počitnice. In pravi: »Zato se mi zdi ta pobuda brezpredmetna.« Lepo. Zakaj imamo potem Državni svet, ki naj bi obravnaval posamezne tematike, ki se dotikajo posameznega resorja? Tako minister na moje vprašanje pravi, da se Državni svet in Odbor za gospodarstvo nima s tem kaj ukvarjati in da Ministrstvo za šolstvo in šport v tej državi najbolj ve, kaj oni rabijo in kaj seveda tudi ostali rabijo. Na tak način smo tudi prišli v te težave, ki jih imamo, kajti vsak posamezni resor »hara« po svojem tako, kot se mu zdi. Prej je bilo navedenih kar nekaj številk o tem, kako ni nič vplivalo. Jaz imam s strani Ministrstva za gospodarstvo, Direktorata za turizem par podatkov, ki jih bom kasneje navedel, še prej pa bi rad opozoril na to, da je Ministrstvo za šolstvo in šport imenovalo evalvacijsko skupino, jo tudi potrdilo in ji dalo določene naloge. In ta evalvacijska skupina je tudi pripravila podatke na osnovi prve sezone ali pa prvih počitnic, ki so bile združene, in te podatke tudi predala ministrstvu, ki jih je pa na nek način zavrglo oziroma jih ni upoštevalo. Še preden pa grem na te podatke, ki so zelo zanimivi, bi rad povedal tudi, kako je Ministrstvo za šolstvo in šport argumentiralo, zakaj ponovno uvaja tudi v šolskem letu 2011/2012 enotne počitnice. V tem dokumentu, ki ste ga na Ministrstvu za šolstvo in šport obravnavali, pravi: »Ministrstvo za šolstvo in šport je skozi proces spreminjanja Pravilnika o šolskem koledarju vseskozi zagovarjalo večinsko stališče staršev, šole, učiteljev, ravnateljev in stroke.« Naslednji stavek je pa zanimiv: »Starši so na srečanjih na ministrstvu izrazili željo po enotnih zimskih počitnicah.« Se pravi, ena manjšina – ker jaz dvomim, da večina staršev pride na ministrstvo, prišli so očitno samo posvečeni – je vztrajala na tem, da je treba to urediti. Jaz sem se, moram reči, pozabaval in povprašal kar nekaj ravnateljev v območju, kjer živim, in noben ni bil povprašan o teh zadevah, mi je zelo žal, in minister bo pač enkrat prinesel podatke, s kom se je pogovarjal in s kom se ni. Pravi tudi v nadaljevanju, da so se enotne zimske počitnice izkazale za odlične in so dosegle svoj učinek; ne vem, kakšen učinek naj bi imele enotne zimske počitnice z vidika šolskega procesa. Jaz vem, da je bilo v pripravi na to odločitev kar nekaj variant, kako se lotiti te zadeve, in da je bilo s strani ravnateljev in tudi staršev opozorjeno na to, da so mogoče »krompirjeve« počitnice odveč v šolskem procesu in povzročajo motnjo, na kar opozarja minister, da učence ni treba prevečkrat obremenjevati in razbremenjevati. In bila je na tapeti tudi rešitev o tem, da se ohrani enotne dvotedenske počitnice in ukine »krompirjeve«, pa ni prišlo do tega. In tu pravi v gradivu, da so se izkazale za odlične. S katerega vidika odlične, pa ne navaja. Ali se je zato izboljšal šolski uspeh? Ne vem, nič ne govori o tem. Tu tudi pravi, da so v času zimskih počitnic ljudje namesto na smučišča v večji meri odšli v zdravilišča. Sploh ni res, bom kasneje prebral podatke, ki sem jih dobil s strani zdravilišč. Tudi zdravilišča so v februarju in v zimski sezoni letošnjega leta utrpela velik izpad in njihov predstavnik G.I.Z. to v dokumentu potrjuje, ne pa Surs. V tem dokumentu, ki ga Ministrstvo za šolstvo in šport navaja, pravi, da bodo vse nadaljnje raziskave in analize, tako kot že opravljene, ne vem katere so bile, pokazale, kar kažejo preliminarni rezultati, in da bo to dovolj močan argument za to, da ostane Pravilnik o šolskem koledarju v veljavi. To ste obravnavali na Odboru za šolstvo in šport. Kasneje v dokumentu oziroma v članku v Dnevniku, ki ni slučajno časopis, ki bi ga SDS izdajal, pa minister pravi, da enostavno ni podatkov, niti Surs niti on jih nima in da zato se bo pač odločil, da pač počitnice podaljša. Tukaj pa navaja, da bo na osnovi analiz, raziskav in ne vem česa sprejel tako odločitev. Tako da se boste morali zmeniti, kaj in kako. V nadaljevanju tega dokumenta, ki ga je Ministrstvo za šolstvo in šport dalo na odbor 28. 6. 2011 tudi pravi, da je delovna skupina, ki naj bi obravnavala in pregledala in pripravila primerjavo poslovanja turističnih podjetij v času zimskih počitnic, pripravila poročilo, in pravi, da se je skupina sestala trikrat. Ni res, sestala se je štirikrat. Jaz imam tudi četrti zapisnik v gradivu, vam ga bom kasneje tudi prebral. In pravi, da je na zadnjem srečanju 3. maja 2011 sprejela preliminarne ocene. Naslednjič da se bo pa sestala skupina ponovno 3. maja, piše, tako da to gradivo je malo nekonsistentno, ampak tako piše. Prej sem že omenil podatke, ki sem jih pridobil s strani Ministrstva za gospodarstvo in ki so bili posredovani tudi evalvacijski skupini in Ministrstvu za šolstvo in šport, kjer pravijo, da ko so prebrali zapisnik, ki naj bi bil osnutek za zaključek te delovne skupine, pravijo ti člani, ki so sodelovali v tej evalvacijski skupini, citiram: »Ko sem prebiral ta zapisnik, se sprašujem, če smo bili sploh na istem sestanku. Svoje razmišljanje bom strnil na nekaj stavkov.« [[…]]To je predstavnik Ministrstva za gospodarstvo: »Prvič, popolna manipulacija s številkami. Kljub temu, da je bilo v februarju v primerljivem času počitnic 14 dni 35 % manj smučarjev kot leto poprej – padec s 361 tisoč v letu 2010 na 235 tisoč v letu 2011 –, vi vztrajno, se pravi, Ministrstvo za šolstvo in šport, pišete, da gre le za en odstotek. To si lahko sami izračunate, kot znaša povprečni padec, ki je bil 20 %, ob tem, da je glavnino izpada v celem letu moč pripisati ravno tej luknji v času tudi počitnic. Drugič, nikjer ni omenjeno, da se je povečalo število slovenskih nočitev v Avstriji v mesecu februarju za 12 % in v Italiji za 11 %. Tretjič, kljub dogovoru in sklepu sestanka ste v zapisniku popolnoma ignorirali dejstvo, da smo člani delovne skupine za evalvacijo učinkov zimskih počitnic predlagali sklep, da člani te evalvacijske skupine predlagamo ministru ponovno uvedbo počitnic v dveh terminih, to je bilo 3. maja, ko bi minister lahko odreagiral in ni bilo zamujeno. Četrtič, o nepopolnosti podatkov za po vašem mnenju – se pravi ministrstva – temeljito analizo manjkajo menda še podatki izpred leta 1993, kar pa, ocenjujejo na Ministrstvu za gospodarstvo, za odločanje v letu 2011 ni relevantno.« Kasneje tudi navajajo, da je ocena samo za žičničarje, brez namestitev, brez storitev, brez ostalih zadev, ki se giblje med 4 in 5 milijonov evrov, se pravi, ni zanemarljiva, očitno pa v tej vladi milijonček gor, milijonček dol ne predstavlja nobenih težav in je to postranska zadeva. Zato tudi smo tam, kjer smo. Nikjer tudi ni nobenega komentarja v tem poročilu Ministrstva za šolstvo in šport, da smo edina alpska država, ki ima zimske počitnice v enem terminu, po novem, seveda – tudi kolega Gaber, ki je bil včasih minister, ni tega uvedel –, v drugih državah pa najmanj v treh, in nikoli ni bilo izpostavljeno vprašanje, kako lahko v teh državah [[Avstrija, Italija, Nemčija, Francija]] nemoteno poteka pouk. Kako je s konkurenčnostjo šolskih sistemov v omenjenih državah v primerjavi s Slovenijo, pa verjetno vi bolje veste kot pa mi. To je stališče Ministrstva za gospodarstvo, ki ga je dobil verjetno tudi minister v branje. Tu imam stališče Skupnosti slovenskih naravnih zdravilišč, ki pravi v mailu, ki je bil posredovan: »Spoštovani, popolnoma se strinjam z navedbami gospoda Marjana Hribarja. Pod tako enostransko predstavljeno in netransparentno poročilo se nisem pripravljen podpisati in ga zavračam.« [[…]]Gre za poročilo evalvacijske skupine. Že navedba v prvi vrstici pove vse. Delovna skupina naj bi obravnavala sklepno poročilo, pa sploh ni bilo predstavljeno. V poročilu tudi ni navedenega nobenega argumenta, ki ga je predstavila skupina za evalvacijo. [[…]]»Predlagam, da člani delovne skupine, ki nismo iz Ministrstva za šolstvo in šport …« – iz katerega je bil predsedujoči te evalvacijske skupine –, »… pripravimo objektivno in relevantno poročilo z vsemi razpoložljivimi podatki in da z njimi seznanimo resorno ministrico …« – takrat je bila to še gospa Radić – »… in širšo javnost. Verjamem, da bomo edino na ta način lahko resnično realno pokazali na škodljive vplive enotne uvedbe zimskih počitnic.« Zanimivo stališče. Ni smučarski del, ampak je zdraviliški del – se pravi, Skupnost slovenskih naravnih zdravilišč. Tukaj pa je mail, ki ga je pošiljal predsednik te skupine, Boris Černivec, datiran je s 13. majem, po sestanku te evalvacijske skupine. Pravi: "Iz vsebine, ki ste jo poslali na predlog zaključnega poročila, se vidi vaše nezadovoljstvo in ideja, da boste pripravili svoje poročilo.", se pravi, vsi ostali člani so njemu to posredovali. Pravi: "Predlog poročila je nastal na osnovi zabeležke, ki smo jo zapisali na zadnjem srečanju." V nadaljevanju: "Popravljeno dopolnjeno poročilo je v prilogi, poslal ga bom tudi ministru." Potem je pa še en stavek, ki pravi: "Žal mi je, da nismo uspeli skupaj zapisati končnega poročila." Zakaj imamo potem evalvacijsko komisijo, skupino, ki jo imenuje minister, ki ne uspe niti končnega poročila skupaj zapisati? In pravi: "Zahvaljujem se vam za sodelovanje. Lep pozdrav, Boris Černivec." Zanimivo. S strani GIZ žičničarjev enaki podatki, ki jih je tudi evalvacijska skupina in minister imel, pa še vedno trdi, da ni bilo nobenega izpada. Pravijo: "Nadalje ni res, da je šlo v tujino smučat enako število Slovencev kot ostala leta, saj Avstrija in Italija beležita v času počitnic med 11 in 14 % več slovenskih gostov kot preteklo leto." Še eno mnenje, ki je prišlo in ki ga ima tudi minister in ki ga ima verjetno tudi še kdo. S strani lokalne Turistične organizacije Kranjska gora, kjer tudi pravi: "Spoštovani. Poročilo se v bistvu ne razlikuje od prvotne verzije …« – to je poročilo, na katero so dali pripombe – »… in niso upoštevane naše pripombe. Sprašujem se, ali smo res samo lutke ali celo nevidni duhovi? Osebno imam zelo slab občutek, da smo zapravili cel kup ur in dela. Na poročilo smo podali pripombe v danem roku in prosim, da se te pripombe upoštevajo." Gospa Mirjam Žerjav. Zelo zanimivo. Četrti skupini sestanek skupine za evalvacijo poenotenih zimskih počitnic, ki jo je imenoval minister za šolstvo in šport, 3. maj 2011 na Ministrstvu za šolstvo in šport. Piše, sklepi: "Zbrani so statistični podatki turističnega gospodarstva, ki govori o prihodih in prenočitvah domačih in tujih gostov za leto 2011". Drugič: »Podatki o številu obiskovalcev na slovenskih smučiščih za zadnjih šest let. Prilogo bomo dopolnili še za marec 2011.« Tretji sklep: "Člani delovne skupine, ki predstavljamo turizem ali lokalne skupnosti …« – teh je bila večina, razen predsedujočega, ki je bil z Ministrstva za šolstvo in šport –, »… na podlagi podatkov predlagamo ponovno uvedbo dvotedenskih zimskih počitnic." To je zapisnik evalvacijske skupine, ki smo jo zahtevali tako na Odboru za gospodarstvo kot na Odboru za šolstvo in šport, ki jo je imenovalo Ministrstvo za šolstvo in šport, zato da pripravi oceno in evalvira podatke iz sezone, ki je bila skupna. Oni so to opravili, pripravili zapisnik, ki pa ni bil nikomur posredovan, očitno. Tukaj predlagajo ponovno uvedbo dvotedenskih počitnic in tudi navajajo, koliko je bilo manj prihodov, odhodov, dnevnih kart itd.; podatki v mesecu februarju kažejo upad za 20,9 % na smučiščih v primerjavi z enakim letom poprej – če je to zanemarljivo za nekoga, je to pač njegov problem. Odziv tudi Skupnosti slovenskih naravnih zdravilišč na članek v Dnevniku, ki sem ga prej citiral, pravi – to je Iztok Altbauer, direktor –: "Ministrstvo: Enotne zimske počitnice niso bile škodljive", je bil naslov. V članku je ponovno navedena čista laž, da izgube v gospodarstvu niso nastale. [[…]]»Menim, da bi morali vsi, ki smo dejansko utrpeli gospodarsko škodo, še z enim sporočilom za javnost demantirati navedbe.« To so zdraviliščarji, ne smučišča. In teh podatkov, ki jih je evalvacijska skupina pripravila, je še kar nekaj. Tako da izpad ni bil samo v zimskošportnih središčih, bil je tudi v zdraviliščih in bil je tudi v ostalem delu turističnega gospodarstva. In če se slepimo s tem, da je to zanemarljiv del našega gospodarstva, potem ne vem, kako bo ta država vnaprej reševala probleme. In če minister, ki je minister Republike Slovenije, govori o tem, da pa naj gredo naši otroci in uporabniki nekih storitev to koristit v tujino, mislim, da daje zelo slabo usmeritev s tega vidika. Še par dejstev, ki so bila navedena na Odboru za šolstvo in šport, ko je gospod Boris Černivec, ko je bila tema ponovna obravnava problematike enotnega termina zimskih počitnic, dejal: "Res je, tematika zimskih počitnic se začne v letu 2009, ko je na ministrstvo prišlo veliko pobud, predvsem s strani staršev in tistih, ki so kakorkoli povezani profesionalno s šolo, o spremembi termina zimskih počitnic. Minister je imenoval delovno skupino, ta delovna skupina je proučila več različnih možnosti in na koncu ministru znotraj tega pravilnika kot izvršilnega predpisa predlagala dve spremembi." Kasneje pravi: "… po končani javni razpravi, objavi gradiva v Uradnem listu in skladno s tem pravilnikom tudi obvestila šole o spremembi termina zimskih počitnic, in šele po teh vseh dogodkih, ki so bili peljani, so se pa v javnosti pojavile pripombe, predvsem pripombe s področja gospodarstva in turizma." Ni res, Ministrstvo za gospodarstvo, Urad za turizem je na to odreagiral takoj, ko je bilo to objavljeno. In pravi, da »… so se pojavili negativni odzivi in minister je obljubil, da bo imenoval delovno skupino, v katero je povabil različne ciljne skupine, predvsem s področja gospodarstva in veje gospodarstva, da bi skupaj zbrali različne podatke, ki bi uspeli pokazati, kakšni so učinki spremenjenega termina zimskih počitnic.« To je res, vendar te skupine minister v svojih ukrepih ne upošteva; se pravi, da smo plačevali in novačili ljudi, ki so se ukvarjali nekaj mesecev s tem, da so pridobili podatke, na osnovni teh podatkov tudi dali nek relevanten predlog, ki ga ministrstvo enostavno ni upoštevalo. Niti zapisnika ni bilo na voljo na vpogled, kajti predsedujoči ni dovolil vpisati stavka oziroma očitno ni dovolil, da se objavi stališče te skupine, ki je bilo jasno v neskladju s tistim, kar je minister želel oziroma kar si je on zastavil kot cilj. V tem odgovoru gospoda Črnivca, ki je bil na tej seji odbora, se pravi 30. junija, pa tudi pravi: "Po približno pol leta, po tem, ko smo videli, do katerih podatkov lahko dostopamo, po tem, ko je ministrstvo naročilo dve raziskavi pri Ninamedia na temo preživljanja časa zimskih počitnic, pa se je minister odločil, da v spremembo pravilnika ne gre, kar pomeni, da tudi v novem šolskem letu so šole obveščene o enotnem terminu zimskih počitnic, ki se začnejo tretji ponedeljek v mesecu februarju." Se pravi, na osnovi vseh razprav, ki smo jih imeli v Državnem zboru in Državnem svetu, smo imenovali evalvacijsko skupino, ki je korektno obdelala tematiko, ampak minister se je odločil na osnovi raziskave Ninamedie, tako piše v magnetogramu Odbora za šolstvo in šport, na katerem jaz osebno nisem bil prisoten, je pa na razpolago v Državnem zboru in si ga vsi lahko preberete in sem ga zdaj citiral. Se pravi, po pol leta, ko so videli, do katerih podatkov lahko pridejo in niso bili povšeči gospodu ministru, se je ta odločil, da naredi raziskavo pri Ninamedii, kjer so nekateri odgovorili, da jih zimske počitnice ne zanimajo in se odločil, da bodo počitnice tudi v šolskem letu 2011/2012 enotne. Se pravi, zakaj smo potem imenovali delovno skupino, obravnavali parkrat tematiko v Državnem zboru na odborih in tudi v Državnem svetu, če minister na osnovi ankete, ki jo po lastni presoji opravi, sprejme odločitev, da ostanejo počitnice v enotnem terminu? Če je to strokovnost, na kar se sklicuje v prejšnjih komentarjih, ne vem – to se poslanci lahko vprašamo. Vendar je v tistih gradivih, do katerih smo imeli dostop, bilo dejansko več razprave o tem, da se lahko ukinejo tudi »krompirjeve« počitnice in naredijo dvotedenske zimske, in podobne, bi rekel, tudi lahko strokovne rešitve, vendar ne na podlagi ankete, ki jo opravi Ninamedia, ampak na neki strokovni podlagi. In zanimivo bi bilo slišati, kaj pomeni z vidika šolskega procesa v smislu pozitivnih pridobitev ta enotni termin v primerjavi z dvotedenskimi ločenimi ali skupnimi počitnicami. Tako da jaz še vedno vztrajam, da na osnovi današnje razprave predlagamo, čeprav verjetno poslovniško nimamo pristojnosti, da se o tem vseeno ministrstvo ponovno odloči. Vseeno pa je ta razprava lahko zelo poučna za naprej, in jaz se res sprašujem, kaj vodi Ministrstvo za šolstvo in šport, da je na tem področju in v naši državi lahko tako suvereno, da ne upošteva nobenih drugih ministrstev, ki imajo na račun njegovih odločitev lahko posredno in neposredno škodo, in da na račun ene peščice tistih, ki bodo mogoče ali pa so bili mogoče prikrajšani v prejšnjem primeru, ko so bile počitnice v dveh delih, sprejme odločitev in s tem poslabša pogoje večini državljanov, večini turističnega gospodarstva, čeprav si še tako zatiska oči in pošilja in izvaja ankete, in podatki, ki jih je na nek način evalvacijska skupina, ki jo je minister imenoval, prinesla na mizo, ostajajo dejstva, tako da je ta odločitev bila vseeno negospodarna, nespametna in ne prinaša nobenih koristi.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tu pred razmeroma maloštevilnim občinstvom mi ne bo nerodno priznati, da sem v trenutku slabosti sprejel pobudo vodje Poslanske skupine Zares gospoda Jurija in pristal na to, da predstavim stališče Poslanske skupine Zares v razpravi o odgovoru na vprašanje Danijela Krivca, in prisostvujem razpravi,ki je po mojem mnenju precej neplodna in ne bo prispevala k ničemer, pa tudi sicer po poslovniku ne more nič storiti. Kljub vsemu bom stališče poslanske skupine predstavil. Ostaja takšno, kot je bilo v koaliciji, takšno je tudi v opoziciji. Naše stališče, torej stališče bivše gospodarske ministrice mag. Darje Radić tudi poznate. Enostavno rečeno, menimo, da je bila uvedba enotnih zimskih počitnic nepotrebna, nekoristna, da ni nič pomembnega rešila in da je kvečjemu kaj zakomplicirala, in to brez potrebe, predvsem pa vzela veliko časa. V času, ko sem bil še sam, to je že kar dolgo tega, minister, sem probleme ali smo probleme vedno delili na dve vrsti – na probleme, ki smo jih izbrali mi ali ki sem ga jaz izbral, da sem ga reševal, in na probleme, za katere so mene izbrali, da jih rešujem. Ti so bili vedno težji, seveda. Zato se sprašujem, kako to, da ob vseh perečih in manj perečih problemih, ki so v šolstvu objektivno s tem ali kakšnim drugim ministrom, se izbere ravno problem enotnih počitnic – po mojem mnenju prav problem, ki je bil, ne vem, 400. na agendi. Vse drugo je verjetno prej zelo pomembno: knjige, učbeniški fond, vse te stvari so dejansko relevantne, to pa je razmeroma irelevanten problem. Sam sem prepričan in v poslanski skupini, ko smo se o tem pogovarjali, smo nekako prišli do tega, da se je v mentalnem koledarju te družbe, da ne rečem celo nacije, utrdilo to prepričanje o dvojnih, o deljenih počitnicah, tako kot velja, da za pomladjo pride poletje, da je bilo to nekako v našem naravnem koledarju in da razen nekih velkih, nekih posebnih parcialnih interesov ni bilo neke presije, vsaj opazili je nismo, se opravičujem, za nujnost spremembe. In zdelo se nam je, da to prihaja po neki naravni poti. Ne vem, kdaj je bilo to storjeno, ali v tem režimu ali v prejšnjem režimu, še tega ne vem, to je nekako funkcioniralo in ni potrebe, da bi to spreminjali. Nismo opazili nekih velikih pritiskov za spremembo ali problematiziranje. Verjamem pa, da vsakemu to ne ustreza in da komu ustreza kaj drugega. Predvsem pa se mi zdi, da v tej razpravi, ki poteka tu ali v medijih, vsi pretiravajo in da so lobisti na obeh straneh. Gotovo je logično, da je z vidika turistične industrije bolje, če so počitnice deljene, o tem ne more biti dvoma, za turistično industrijo je to bolje. Toda hkrati moramo reči, da če se turistična industrija sklicuje, da ima probleme ali da je v krizi zaradi tega, ker ni deljenih počitnic, moramo to zavrniti. Ker če se to spremeni, se je treba prilagoditi in razviti neke druge možnosti. Vendar bi ponovno rekel, da hkrati ne morem verjeti, da so starši in 7 tisoč dijakov problem zaradi tega, ker so deljene počitnice. Mogoče je bil pa kakšen od teh dijakov zelo srečen, če mu ni bilo treba s starši iti na počitnice, pa je šel lahko drugače. Vsi smo različni in tudi ti so različni. Tako da tu res ne vidim relevance tega problema. Priznam pa, da je verjetno tu delovala vsaj v določeni meri samozanikalna prerokba, ki jo je minister Lukšič – ki mi je "ušel" – povedal; namreč, da ob groznem huronskem vpitju, kako bo vse zabasano, se je zgodilo to, da so potem ljudje res šli kam drugam in je bilo dejansko bolj prazno, kot bi lahko bilo. Vse te študije, ki sta jih zdaj kolega citirala z ene in druge strani; gre za vprašanje zornega kota branja in študiranja, ampak treba jih je očistiti nekih sezonskih vplivov – ali je sneg ali ga ni, ali so cene spremenjene ali niso, ali so počitnicam na snegu na voljo kakšne druge, boljše alternative, ali niso, ali gospodarska kriza na to vpliva ali ne vpliva. Vseh teh sezonskih vplivov ni bilo. In te študije niso očiščene teh sezonskih vplivov, zato o njih ni mogoče ničesar reči, razen tega, da jih vsakdo lahko prikaže na svoj način. Skratka, tu bi zaključil, ker nimam veliko povedati. Po mojem mnenju je to eden izmed bolj irelevantnih problemov, ki se jih je minister lotil, in ni rešil nečesa, kar bi bilo res problem na tem šolskem polju. Zaključil bi z ministrom Gabrom, ki je bil zelo galanten, ko je bil vprašan, in ta galantnost je, da se je zamislil in rekel, da on tega ne bi storil. Jaz tega tudi ne bi storil in marsikdo tudi ne bi storil. In mislim, da ni bilo treba storiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tematika enotnega termina zimskih počitnic že več kot eno leto buri duhove, tako v javnosti, med predstavniki turizma, kot med nami, izvoljenimi predstavniki ljudstva, ter predstavniki izvršne veje oblasti. Ministrstvo za šolstvo in šport je že lanskega junija sprejelo tri spremembe pravilnikov, ki so uveljavili enoten termin zimskih šolskih počitnic, kar je v javnosti, predvsem na strani Gospodarske zbornice Slovenije, Zbornice gorskih centrov izzvalo ogorčenje in še kaj. Negativno ozračje glede enotnega termina zimskih šolskih počitnic se je nadaljevalo vse do januarja letošnjega leta, ko je bila na pobudo Slovenske demokratske stranke sklicana celo nujna seja Odbora za gospodarstvo, na kateri so se ocenjevale posledice enotnega termina počitnic na slovensko gospodarstvo. Na tej seji smo poslanci Slovenske ljudske stranke opozarjali, da je treba k tako velikim spremembam, ki neposredno ali posredno prizadenejo praktično slehernega slovenskega državljana, pristopati počasi, previdno in na podlagi temeljitih strokovnih analiz. Poglejmo še malo v zgodovino enotnega termina zimskih šolskih počitnic. Ministrstvo za šolstvo in šport se je za združitev zimskih šolskih počitnic odločilo na podlagi dejstva, da se je zaradi znižanja natalitete število učencev in dijakov v zadnjem času v primerjavi s številom učencev in dijakov v času, ko je bila uveljavljena delitev zimskih počitnic na dve obdobji in na dve območji, močno zmanjšalo: približno za 5.000 učencev v eni generaciji. Ministrstvo je svojo odločitev utemeljilo tudi z dejstvom, da bodo zaradi združenega termina zimskih počitnic tako šoloobvezni otroci kot srednješolci iz istih družin lahko počitnice preživljali skupaj s svojimi starši. Z odločitvijo ministrstva pa naj bi soglašali tudi predstavniki Združenja ravnateljev in predstavniki staršev. Največje nasprotovanje enotnemu terminu zimskih počitnic je prišlo s strani slovenskih žičničarjev, ki so opozarjali na veliko gnečo na slovenskih smučiščih, v hotelih in na cestah, zmanjšanje varnosti na smučiščih, zmanjšanje varnosti na cestah, slabše storitve gostom zaradi preobremenjenosti zmogljivosti in drugo. Kaj se je dejansko zgodilo, smo lahko videli sami. Gneče na smučiščih ni bilo, prav tako ne na cestah, in tudi nesreč ni bilo. Tudi se strahovi žičničarjev, vsaj v delu ohromitve smučišč niso uresničili, so se pa delno uresničile njihove napovedi o velikem izpadu dohodka. Resda slednji ni bil tako visok, kot so se bali, vendar je izpad kljub temu bil, kar za slovensko gospodarstvo nedvomno ni dobro. Podatki Statističnega urada namreč kažejo na 2 % padec prenočitev domačih gostov februarja 2011 v primerjavi s februarjem 2010. Žičničarji pa so izračunali, da je bilo februarja 2011 prodanih kar 130 tisoč smučarskih vozovnic manj kot leto prej. K temu pa je – v to smo poslanci Slovenske ljudske stranke prepričani – prispeval tudi enoten termin zimskih počitnic, kar po naši oceni ni edini razlog za zmanjšanje števila smučarjev. Razloge bi najbrž bilo treba poiskati tudi v visokih cenah smučarskih vozovnic na smučiščih, v dejstvu, da je v tujini za podobno ceno vozovnice mogoče dobiti precej več, da se je zmanjšalo število tujih obiskovalcev na smučiščih ter v ugotovitvi, da je smučanje enostavno postalo predrago in si ga veliko ljudi, še posebej v trenutni gospodarski finančni krizi, enostavno ne more več privoščiti. Zanemariti ne smemo niti vremena v mesecu februarju 2011, ki je bil precej sušen, poleg tega pa so bile temperature tudi višje od dolgoletnega povprečja. Vzrokov za izpad prihodka je torej več, enoten termin počitnic je torej le eden izmed njih, ki pa po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke ni zanemarljiv, nikakor pa ni odločilen. Ob tem velja morda omeniti, da se je obisk zdravilišč v prvih dveh mesecih letošnjega leta v primerjavi z enakim obdobjem lani celo povečal. Ministrstvo za šolstvo in šport oziroma sedaj že vede ministra je v odgovoru na poslansko vprašanje kolega Krivca dejal, da so se za ohranitev enotnega termina zimskih počitnic odločili na podlagi delovne skupine, ki ju je ustanovil sam, odločilni pa naj bi bili dve anketi Ninamedie, ki sta tehtnico prevesili na stran enotnega termina za vso Slovenijo. Minister še dodaja, da bi temeljita raziskava o ravnanju ljudi v času zimskih počitnic, ki bi podala celovite rezultate o prelivanju dohodkov med posamezniki in turističnimi panogami, stala med 100 in 150 tisoč evri, kar pa je približno enako znesku, ki ga državni proračun izgubi iz naslova DDV, če se 1 milijon evrov v času zimskih počitnic zapravi v tujini. Katera rešitev je torej boljša? V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je problematika enotnega termina počitnic zelo kompleksna in, kot je bilo že na začetku rečeno, terja temeljito analizo. Ne zgolj nekaj na javnomnenjskih anket, ki marsikdaj niso popolnoma objektivne in ne dajo relevantnih informacij. Letošnjega februarja se najbolj črni scenariji, ki so jih napovedovali turistični delavci, torej nisi uresničili, kar je sicer, kot sem malo prej omenil, posledica več dejavnikov. Ali se bodo črni scenariji uresničili v letu 2012? Mogoče. Treba je priznati, da so imeli nekateri turistični delavci, predvsem žičničarji februarja precejšen izpad dohodka, k čemur je nedvomno pripomogel tudi enoten termin zimskih počitnic, zato bi bilo po naši oceni bolje, da se ponovno vzpostavi stanje, kot je bilo pred spremembo pravilnikov, torej po en teden zimskih počitnic v dveh terminih. Družine, ki si želijo preživljati počitnice skupaj, pa po našem mnenj zaradi tega ne bodo prikrajšane, saj imajo starši že dolgo časa odlično in pozitivno možnost, da njihov otrok ob predhodni najavi izostane od pouka pet dni brez navedbe vzroka. To pomeni, da lahko kljub dvema terminoma šolskih počitnic brez težav skupno preživljajo počitnice vsi člani družine, tudi če se eden izmed otrok šola na primer v Mariboru, drugi pa v Ljubljani. Ureditev dveh terminov zimskih počitnic je torej za letošnje šolsko leto 2011/2012 sicer že prepozno, saj koledarja med šolskim letom ni mogoče spreminjati. Smo pa poslanci Slovenske ljudske stranke prepričani, da bo treba za naslednje šolsko leto sprejeti odločitev, s katero bodo zadovoljni vsi: tako otroci, starši kot tudi turistični delavci. Po naši oceni mora iti ta odločitev v prid dveh terminov zimskih šolskih počitnic. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik, kolegice in kolegi! V zvezi z vprašanjem Pravilnika o šolskem koledarju oziroma njegovim spreminjanjem ali nespreminjanjem v segmentu zimskih počitnic, torej, ali je enotni termin zimskih počitnic ali razdeljene dvoterminske zimske počitnice, so stališča in mnenja slovenske javnosti in kot kaže tudi poslancev tega Državnega zbora in poslanskih skupin, različna. Zadeva je bila obravnavana tudi na skupnih sejah Odbora za šolstvo in Odbora za gospodarstvo, kjer smo se nekje sporazumeli, da je treba pred kakršno koli odločitvijo v zvezi z eventualnim spreminjanjem šolskega koledarja glede zimskih počitnic pridobiti ustrezno analizo učinkov enotnih ali neenotnih zimskih počitnic V Slovenski nacionalni stranki menimo, da so lahko za odločitev relevantne zgolj ustrezne strokovne analize, ki jih naj bi opravile za to kompetentne osebe, tako s področja gospodarstva, šolstva, turizma in še kje. Nikakor pa ne more služiti kot relevantna osnova kakšna telefonska anketa ŕ la Ninamedia, še manj pa argumenti izjav nekih staršev iz naključnih srečanj staršev s kakšno osebo ali ministrom na šolskem ministrstvu. Vsekakor je lahko takšna pobuda ali želja staršev povsem legitimna, nikakor pa ne more biti to zgolj edina osnova za določitev terminov zimskih počitnic saj so, kot sem seznanjen, tudi starši v svojih pogledih razdeljeni, prav tako otroci – osnovnošolci in srednješolci. Še večjo zmedo pa naredijo ne vem od kod pridobljeni – preverjeni ali nepreverjeni – podatki o gnečah na smučiščih, o milijonskih izgubah na eni strani, pa zopet o povečanih dobičkih smučišč, kot tudi o neverjetnih povečanjih dohodka v turizmu kot panogi. Nekatere pristojne inštitucije, ki bi morale razpolagati z natančnimi ekonomskimi izračuni in podatki, le-teh bodisi nimajo ali pa jim niti ne zdi vredno – recimo Gospodarska zbornica –, da bi jih pridobili ali vodili. Tako se ad hoc zbira informacije po raznoraznih fakultetah, turističnih agencijah, hotelskih kompleksih, smučiščih, ali iz naslova nestrokovnih ad hoc anket ali telefonskih povpraševanj, ali, kot že uvodoma rečeno, iz neuradnih razgovorov s starši ob naključnih srečanjih. Skratka, dokler nam ne postrežete s strokovno izdelanimi analizami in strokovno pridobljenimi relevantnimi podatki, se v Slovenski nacionalni stranki res težko odločamo, kaj gre v prid ali v škodo predvsem ali celo zgolj samo tistim, katerim so počitnice namenjene, torej osnovnošolcem in srednješolcem, deloma pa tudi njihovim staršem posredno. In tukaj ne mislimo samo na smučarijo in druge zimske športe, ki si jih lahko zadnje čase privošči vedno manj otrok. In če bo takšna socialna, gospodarska in finančna situacija še kar naprej trajala, se sigurno ni bati prevelikih gneč na slovenskih smučiščih; tisti, ki pa imajo denar, so iz premožnejših družin, pa tako ali tako rajši izbirajo smučišča v tujini: Avstriji, Švici, Italiji, kjer je ponujeni servis kot celota boljši in žal, prav žal je temu tako. Prišli smo že tako daleč, da si bodo smučarijo lahko privoščili samo otroci izbrancev, družbene elite. Raje bi se tukaj pogovarjali o tem in za večino slovenskih otrok o mnogo bolj pomembnih zadevah – bolečih spoznanjih, da so žrtev nečloveškega socialnega razslojevanja in številnih krivic, ki dajejo pečat njihovi mladosti. Ampak če se vrnem k terminskemu vprašanju zimskih počitnic in šolskemu koledarju nasploh. V Slovenski nacionalni stranki so se pri obdelavi tega sprožila različna vprašanja in dileme, kot na primer: trajanje počitnic, umestnost, recimo sploh umestnost jesenskih počitnic in njihovega širšega pomena ali celo smotrnosti, in poimenovanja tudi. Tako recimo vprašanje jesenskih počitnic, ki so po koledarju prve na vrsti konec oktobra oziroma v začetku novembra, imenovane tudi »krompirjeve« počitnice. Ime »krompirjeve« počitnice izhaja iz nemško govorečih dežel, kjer so otroci kmetov jeseni kakšen teden ali več bili oproščeni šole, da so lahko v domači vasi pomagali pri spravljanju pridelka, tudi krompirja. Kako lahko sedaj rečete, da je to še smotrno nazivati kot »krompirjeve« počitnice v Sloveniji, za koga le? Pri študiju šolskega koledarja 2010/2011 se je bila izpostavljala tretja možnost rešitve, odločitve o tem vprašanju. Letos recimo pade dan reformacije 31. 10., dan spomina na mrtve 1. 11. in potem sledijo trije dnevi teh jesenskih počitnic. Torej, ali ne bi bilo bolj smiselno recimo zimske počitnice v enotnem terminu podaljšati na dva tedna, kajti čas konec oktobra začetek novembra odpira vprašanje, čemu sploh teh nekaj dni počitnic v začetku novembra. Ni še čas smučanja, ni čas kopanja na morju; skratka, izgubljeni dnevi v šolskem koledarju. Je čas praznikov, kot je dan reformacije in dan spomina na mrtve, potem je predhodno tukaj še vikend, se pravi, to so štirje prosti dnevi za osnovnošolce in srednješolce; o tem bi bilo dobro, da ministrstvo razmisli vnaprej, pa ne bo tega spora, ali dvoterminske ali enoterminske počitnice. Nenazadnje, vzemite si vzor v tudi nekaterih drugih evropskih deželah, kjer kaj dajo, če že hočete, tudi na smučarijo in pa na združitev družine z otroci, ki pač ne hodijo v šolo v domačem kraju, in je 14 dni pozimi, jaz mislim, bolj koristnih kot pa teh nekaj – 3 ali 4 dni v mesecu novembru. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Gregor Golobič. [[Ga ni.]] Gospod Silven Majhenič. [[Ga ni.]] Se opravičujem, gospod Gvido Kres. Imate besedo.
Hvala za besedo gospod predsednik. Vsem nam je jasno, da mi danes ne bomo sprejeli odločitve o enotnih ali deljenem terminu zimskih počitnic. Za trenutno šolsko leto, kot sem že dejal, je to zaključena zgodba, za v bodoče se pa lahko pogovarjamo, in temu je tudi ta današnja razprava namenjena. Rečeno je bilo, da z odločitvijo ministrstva naj bi soglašali tako predstavniki Združenja ravnateljev kot predstavniki staršev. Bila je narejena anketa na podlagi Ninamedie. Rečeno je bilo, da tudi vse nove zadeve preveč stanejo, so predrage. Mislim, da se da narediti zelo kvalitetna raziskava v okviru Ministrstva za šolstvo, brez kakšnih posrednikov, z direktnim vprašanjem staršem. Staršem tistih 160 plus 72 – 230 tisoč otrok, ki bi jih enostavno povprašali, ali so za enotne ali deljene počitnice, brez kakšnih dodatnih vprašanj, ali hodijo na počitnice, ali ne hodijo na počitnice, ali jim je vseeno, ali jim ni vseeno. In to bi bil relevanten podatek. Po tem, kar sem zasledil danes, je samo izkazana izguba s strani gospodarstva, finančna izguba. Ni pa bilo nikakršnega govora o prihranku Ministrstva za šolstvo in šport, če je na ta način tudi prišlo do kakšnega prihranka. Spomnil bi na to, da so se na to naši starši privadili. Tudi jaz sem bil čisto zadovoljen s počitnicami v tistem času, ko so moji otroci izkoriščali počitnice na tak način, kot je bilo, in ni bilo nobenega problema. Se pravi, lahko bi se prisluhnilo v tem delu gospodarstvu, ker ono izkazuje izgubo, medtem ko na drugi strani se prihranek ne izkazuje – vsaj rečeno ni bilo, da bi se. Jaz podpiram, da se o tem še enkrat pogovorimo. Želel bi in mislim, da je Ministrstvo za šolstvo in šport sposobno samo prek svojih zaposlenih to anketo izpeljati, priti do rezultatov te ankete in na podlagi rezultatov ankete ustreči tistim, ki so se za to odločili – pa za kakršnokoli že, deljeno ali nedeljeno obliko teh počitnic. Mislim, da bi bilo to najbolj pravilno. Tudi sam, ko sem se pogovarjal s starši v mojem okraju in z ravnatelji in učitelji, moram reči, da so predvsem starši želeli – vsaj tisti, ki so se obrnili name –, da je nepotrebno, da smo šli na enoten termin. Ampak ne morem reči, da je to merodajno. Tako sem pač slišal. Če bi imeli anketo, bi bilo pa kaj drugega in boljšega na to zadevo lahko reči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi gospod minister za šolstvo in šport, dr. Igor Lukšič.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Tu smo slišali vrsto stališč o tem, kaj bi bilo dobro, kaj bi bilo treba narediti, kaj ni bilo narejeno. Še enkrat, zdi se mi, da je pomembno, da se ve, da je tu razprava o prioritetah. Kaj je prioriteta šolske politike? Po mojem mnenju šolski koledar ni prioriteta šolske politike. Po mnenju 34 poslancev, ki so izglasovali to, na čelu z SDS, pa je to glavna prioriteta šolske politike. Na Hrvaškem je minister za turizem razglasil, kako bo tekel šolski koledar. Izgleda, da je prioriteta SDS, da bi minister za turizem počasi najprej razglasil šolski koledar, potem pa iz šol naredil turistične poslovalnice. En del tega je že tekel v to smer. Recimo, leta 2006 je prejšnja vlada ukinila potrjevanje delovnih zvezkov. Danes imate delovnih zvezkov poplavo. Zakaj? Zaradi tega, ker vsako leto pride nov delovni zvezek, z novo ceno in tako naprej, vse na račun staršev. Predlogi, ki jih imajo in so na mizi, so, da bi zimske počitnice in tudi druge počitnice razporedili tako, kot kakšnemu kraju, tej ali oni žičnici, ali, kot pravijo, velikemu gospodarstvu [[…]]Pri čemer smo na Odboru za gospodarstvo razčistili, kaj je zguba, kaj je izpad planiranega dohodka in tako naprej. Celo minister za gospodarstvo, bivši, je moral dobiti neko lekcijo, da je znal ločiti, kaj je turizem, kaj je zimski turizem, kaj so žičničarji, kaj pa je gospodarstvo v celoti. Ker v začetku, če se spomnite, so tukaj govorili o izgubi gospodarstva in niso upoštevali, da se prihodki ljudi razporejajo; se pravi, kam porabljajo svoje prihodke, se vračajo v gospodarstvo kot celoto, torej ljudje porabijo to, kar so zaslužili, ker gospodarstvo nikakor ni na zgubi, lahko je na zgubi en del gospodarstva. Tisto, o čemer sem dolžan tu še enkrat seznaniti Državni zbor – tokrat seveda Državni zbor, prej razne odbore, kjer so to že slišali kolegi, pa jim ne gre v glavo –; jaz sem opravil razgovore s tremi predstojniki inštitutov, ekonomskih. En je iz Maribora in dva iz Ljubljane. Jaz sem jih vprašal, ali se da po metodologijah, ki jih obvladajo ekonomisti, ugotoviti, kako prehaja do pretoka dohodkov v posameznih panogah – na teden ali štirinajst dni –, in so odgovorili, »ne da se«. Zakaj se ne da? Zaradi tega, ker se podatki zbirajo na mesec ali na trimesečje. Gospod Krivec, preverite, na mesec ali trimesečje! Torej se ne da ugotoviti za teden, niti ne za 14 dni. Zakaj je pomemben podatek iz leta 1993? Zaradi tega, ker je takrat tu že omenjeni kolega Gaber, minister, zmanjšal počitnice z enega meseca, se pravi, dvakrat po 14 dni, na 14 dni, dvakrat po en teden v času zimske sezone. In če je takrat lahko zimsko gospodarstvo preživelo, ko je za 14 dni izgubilo pošiljko, domnevno pošiljko otrok in staršev na smučišča, potem bi lahko tudi zdaj, ker se je izkazalo, seveda, da se je to zgodilo. Torej vsi ti strahovi, ki so bili podani od junija naprej in se jih še zdaj podaja, so se izkazali že, so bili empirično preverjeni. Ni bilo izgub in ta odločitev se je izkazala za dobro, za dobro in ni razloga, da bi jo spreminjali. Dobrih odločitev pač ne spreminjamo. Če gremo še enkrat nazaj. Ključno vprašanje je seveda, kaj je zdaj v tem trenutku pomembno za to državo. Mi smo imeli danes sejo Vlade prvič po tem, ko nima pooblastil, in če bo država še dolgo v tej situaciji, da se ne bo dalo sprejemati odločitev, spoštovani poslanci, poslanke, bo to katastrofalno. In vam moram reči, da sem v neki grozljivi situaciji, ko gledam, kako tu teče neka razprava o združenih ali razdruženih zimskih počitnicah v trenutku, ko država nima vlade, ko ne ve, kdaj bodo volitve, ko je problem, ali bomo drugo leto sploh uspeli sfinancirati to šolstvo, ki ga imamo. Torej, ko so pred nami težka vprašanja, nam tu poslanci SDS sugerirajo razpravo o tem, da bi ministrstvo še enkrat premislilo o tem. Ministrstvo ali pa minister, ki od torka nima več mandata. Poznam poslovnik, to je bilo uvrščeno na dnevni red, ampak zlahka bi predlagatelj prišel gor in rekel, »glede na situacijo, da je Vlada padla, in glede na to, da je pred to državo več pomembnih vprašanj, umikam predlog za razpravo«, in to se ni zgodilo. Torej, ključno vprašanje tega trenutka je, ali dojemamo realno situacijo, in kot vidim, v SDS ne dojemajo realne situacije, ker po tem, ko je bila izglasovana nezaupnica Vladi, še vedno tukaj ministru naslavljajo neke prošnje, da naj bi premislil nekaj, kar ne more več narediti, tudi če neki potencialni mandatar ne bo uspel sestaviti vlade in bi moj mandat trajal še v slabo neskončnost. Ne more, ker nima tovrstnih pooblastil. Seveda, če pa zadevo razumem drugače, da tukaj ne obstoji neka ambicija za prevzem oblasti, ampak da se razume, da bo SD ponovno dobila mandat, potem pa bomo seveda to vprašanje proučili, če je to tako mišljeno, in bomo takrat pogledali ponovno, kaj se bo zgodilo med počitnicami. In če bi se slučajno zgodilo, da bi smučišča imela zgubo, da bodo preveč polna, potem bomo gotovo odreagirali tako, kot je Vlada leta 1980, ko je razdelila prvič počitnice na dva termina. Ampak to je bilo takrat zato, ker je populacija narastla, ker je bilo z cestami drugače, ker je bilo smučišč manj, itd. Ne bi pa rad, da en del Slovenije tišči v letu 1979 – se spomnite tistega atentata – in letu 1980 in pozablja, da so se vmes zgodile številne spremembe, med drugim tudi ste izglasovali padec Vlade. Torej, spoštovani gospod predsednik, jaz bi si želel, da Slovenija vendarle ugotovi v vseh političnih opcijah, da se stvari dramatično spreminjajo, da svojo zavest nekako naštimamo na realno situacijo in se začnemo ukvarjati z realnimi problemi, in da tudi v politični bitki postavimo realne opcije. To se pravi, stranka, ki misli, da je treba iz šolstva narediti turistično agencijo in je ključni problem eno, dvo, tritedenske počitnice zimske in potem enako eno, dvo, tri in ne vem kakšne letne, in to prilagoditi vsem prijateljem, ki bi radi iz tega delali biznis, ali pa šolska politika, kot smo jo mi vodili – umirjena, premišljena, v soglasju z vsemi ključnimi akterji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Moram odreagirati. Mislim, da je očitno – minister je že na počitnicah, ker mu ne delajo vse razumske zadeve, kajti na koncu je rekel, da smo v SDS predlagali spremembo. Očitno potem imamo vpliv na to, da smo mi počitnice združili v enotne; ne vem, od kod mu ta ideja. Spremembo počitnic je predlagal minister in zato je ta obravnava, in to obravnavo smo predlagali v juniju, ko je bila redna seja Državnega zbora, in ne moremo te zadeve umakniti in minister je dolžan po vseh poslovnikih, zakonodaji odgovarjati na vprašanja. Ne vem, kaj se mu to sedaj čudnega zdi. In da sedaj postavlja to vprašanje kot irelevantno – o tem bi se moral vprašati takrat, ko je to spremembo naredil. Upam, da posluša in bo to še parkrat slišal in slišal je s strani vseh poslanskih skupin in tudi sam je rekel, da se je na področju šolstva se ukvarjati s pomembnimi zadevami. Kaj mu je, bila potem potrebna sprememba počitniškega, bi rekel, sistema, ki je veljal 20 let, kot je sam priznal? Ne vem, od kod mu, bi rekel, moralna drža, da oponaša nam, ki smo postavili vprašanje, zakaj je to spremembo naredil, da se gremo neki biznis na področju turizma? Jaz upam, da to poslušajo vsi gospodarski subjekti v tem prostoru, kajti ta vprašanja si ni postavljala samo moja malenkost, ampak so si jih postavljali tudi drugi poslanci. Gospa Potrata, vi se lahko delate norca, ampak zadeve niso tako preproste, kot si vi predstavljate! In očitno bo ta država še dolgo rabila, da pride na zeleno vejo, če je vam malenkost, ko se izgubljajo milijoni v tej državi. Očitno je ministru to vseeno in na koncu sprevrže in vrže krivdo na tistega, ki postavi vprašanje. Res sprevržena zadeva v temu prostoru. Moram odreagirati, mislim, da si je to minister pa privoščil predaleč. Nismo mi tega problema izpostavili v Slovenski demokratski stranki, on je spremenil način izvajanja zimskih počitnic in s tem povzročil velik revolt. Očitno se vi v vaših glavah ne zavedate, kaj se dogaja med ljudmi, in da ni tako enoznačno, kot si on iz dveh anket Ninamedie predstavlja. Pozno ste to sprejeli, zato je tudi Vlada padla, in to si morate pripisati, in minister je pa očitno že z možgani na počitnicah.
Besedo ima gospod Silven Majhenič. [[Ga ni.]] Gospod mag. Franc Žnidaršič. [[Ga ni.]] Gospod Rudolf Petan? Pripravi naj se gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej, jaz bi še enkrat ponovil, da to vprašanje je bilo postavljeno junija, sedaj pa odgovor. Mi ne postavljamo dnevnega reda, ampak vodstvo Državnega zbora. In če je kaj narobe s tem, da danes obravnavamo, potem bi moral predsednik Državnega zbora odreagirati pa reči, »o tej točki se ne bomo pogovarjali«, ampak tako ne gre. Tako da predsednik Državnega zbora tukaj ni nič kriv, mi pa tudi ne. Mi smo samo odreagirali na tisto, kar je naredila ta vlada in sedaj, če ta vlada nima več zaupnice, to ni naš problem. Če ste se vi v Vladi zgrizli do zadnjega, potem opozicija lahko samo gleda, opozicija ima manj glasov kot je večina. Mi lahko gledamo; če ste vi enotni, potem bi lahko izglasovali, in ne nam zdaj očitati. Naslednje, kar je očitano nam bilo s strani ministra, da očitno za Slovensko demokratsko stranko so šolske počitnice najpomembnejša zadeva. Saj ni res, saj je nismo mi spremenili, spremenila jo je Vlada na predlog ministrstva, mi smo pa odreagirali. To zdaj pomeni, da ne za nas, opozicijo, ampak da za Vlado ali za ministrstvo so počitnice najpomembnejše, če je šlo spreminjati. Sam je pa rekel, da bi se morala ukvarjati s pomembnimi problemi. Očitno je potem to za njega pomemben problem, saj jo je on spremenil, mi smo samo odreagirali. Mi smo samo odreagirali in mi prihajamo s terena, tudi kmetje smo navsezadnje, če ne drugače ne gre. In to, kar ljudje mislijo, kjer je gospodarstvo, tudi turistično, od tam prihajamo, to, kar so oni izrazili probleme, težave [[…]]Tudi, ne vem, naši najbližji so lahko zaposleni v turističnem gospodarstvu in jim ni vseeno, ali bodo imeli službe ali pa je ne bodo imeli, ali bodo imeli turiste ali pa ne, saj od tega živijo. To je eno. Drugič pa, ko nam je minister očital tudi nezaupnico in da so drugačne razmere in kaj mi razpravljamo – oprostite, parlament dela, parlament ima vse, ima predsednika, ima devetdeset članov zopet, en čas jih ni bilo, parlament dela. Parlament normalno lahko dela, razprava pa, ne moremo reči, da sedaj, če Vlada nima zaupnice, da je nepotrebna. Pa še kako je potrebna, saj do tega vprašanja se bomo še verjetno vrnili. In če bodo volitve zdaj predčasne, se bo tista vlada že morala srečati s tem problemom, in če se tukaj dela škoda, potem je treba nekaj spremeniti, če pa ne, naj pa ostane tako kot je. Vendar, želel bi nekaj povedati: da ta predlog za uvedbo enotedenskih skupnih počitnic je bilo presenečenje za vse, za otroke, za starše in za turistično gospodarstvo. Zakaj? Zato, ker so dvotedenske počitnice bile utečena zadeva. Niso bile iz prejšnjega mandata prejšnje vlade, ampak še od prej je bilo to, jaz ne vem, katerega leta je bilo to. To je bilo dobro narejeno. In sedaj se je nekaj spremenilo in vi veste, da nekaj najhujšega za neko urejeno gospodarstvo je to, če se čez noč nekaj spremeni. In tukaj se je spremenilo in prav gotovo to ni dobro za gospodarstvo, za turizem, za kapacitete, to vnaša neki nered, neko zmedenost, neko negotovost. In če hočete, če se nekaj sto tisoč pojavi potencialnih možnih koristnikov kapacitet naenkrat v enem tednu namesto v štirinajstih dneh, se prav gotovo lahko pojavi gneča ali pa dvomi, če ima smisel, da sploh to opravimo tukaj. In prav gotovo je bila to tudi posledica, da so nekateri, jaz ne vem koliko jih je bilo, odšli v tujino. Zdaj smo pa naredili profit našemu gospodarstvu, če so ljudje odšli v tujino, zato mogoče tudi ni bilo gneče na cestah, ker so vsi bili v tujini na cesti, v Italiji pa v Avstriji pa v Švici, kaj jaz vem, kje še vse. Tam so bile verjetno potem gneče, ne pa tu, in sedaj nam očitati, da smo mi neka ekspozitura gospodarstva; jaz bi rekel, če je kdo ekspozitura gospodarstva, je tisti, ki je šel utečeno zadevo spreminjat, potem lahko ugotavljamo, da so korist od tega imeli tujski centri, centri v tujini in pa potovalne agencije. Ali lahko zdaj rečemo, da je Vlada ekspozitura tujih turističnih centrov in pa turističnih agencij? Jaz tega ne bi rekel, čeravno koristi so pa imele od tega. Hoteli planirajo za leto naprej in če se ti sredi sezone zgodi, da se ti poruši neka zadeva, ko si ti planiral, da tujcev ne boš mogel sprejeti, zato ker boš raje vzel domače šolarje, dijake, njihove starše, potem je to prav gotovo nek stres. In še nekaj. Če sem jaz prav razumel ministra, je dejal, da se težko ugotovi v enem tednu, če je bila izguba ali ne, zato ker se ugotavlja mesečno in pa trimesečno. Kako je pa potem lahko ugotovil, da ni bilo škode? Potem se tudi to ne da ugotoviti, potem je bilo vse tisto privlečeno za lase. Še nekaj. Spoštovani gospe Majdi Potrati. Če sem jo prav razumel, potem je dejala, da bi bilo dobro v tem smislu vsebinsko zdaj, da pustimo šoli avtonomnost tudi pri njenem delu, in da šolstvo ni v vlogi gospodarstva. V redu, avtonomnost v njihovi vsebini ja, ampak so pa nekatere stvari, ki pa ne morejo biti avtonomne. Nenazadnje, šolstvo je tudi del sistema države in šolstvo se financira iz proračuna, v proračun pa prihajajo prispevki iz gospodarstva. Ja od kod pa drugod? To se pravi, ne morem delati, kar se meni zdi – ti meni daj denar, vi pa lahko greste »cugrund«. Ne gre tako. Smo družba, kjer je šolstvo del družbe in šolstvo se financira iz možnosti gospodarstva. Zakaj pa potem pravite, da ni denarja za nekatere programe, če ste tako avtonomni v šolstvu, če niste odvisni od nikogar? Od gospodarstva, od denarja, ki pride iz gospodarstva, potem se pa prerazporedi za tiste nujne zadeve, in tudi šolstvo je nujno, ampak je odvisno od možnosti gospodarstva, od možnosti gospodarstva države, in tudi minister je še potem na koncu, ko je že pozabil, da je rekel, da se ne bi smeli vtikati, dejal, "če bomo lahko sfinancirali nekatere stvari". Ja kako? Saj ste avtonomni, saj niste odvisni od nobenega, denar bo že prišel. Tudi on se zaveda, ko je to dejal, da je gospodarstvo tisto, ki daje denar za vse, kar ni gospodarstvo, denar pa država prerazporedi in Vlada ima to nalogo, hvaležno ali nehvaležno, ampak ne more nihče v Vladi reči, »mi smo avtonomni« ali, »to področje avtonomno lahko dela, kar koli hoče«, in ga ne briga, če turistično gospodarstvo nastrada. Povsod. Zakaj mislite, da v Nemčiji nimajo enotnih počitnic, ampak razporejene? Bavarska ima v tem času, Essen ima v drugem času. Ja ravno zaradi tega, da pomagajo turističnemu gospodarstvu. Tudi zato ali pa ravno zato, zato ker se zavedajo, da je to pomemben vir. Če se sprosti nekaj 10 tisoč, 100 tisoč potencialnih možnih koristnikov turističnih uslug, je pa to ja nekaj, kar je treba upoštevati. Če kdaj, potem bi se zdaj morali spametovati ko imamo padec gospodarske aktivnosti, da imamo manj denarja v proračunu, zato moramo imeti rebalans. In rebalans smo sprejemali v tem tednu, zato, ker je gospodarska aktivnost manjša. To se pravi, da smo odvisni od gospodarstva in moramo pomagati gospodarstvu, kjer se da, kjer je bolj kot ne dobra volja. In to, ali so enotedenske ali dvotedenske počitnice, je pomembno vprašanje in tu je dobra volja, ali bomo pomagali našemu turističnemu gospodarstvu, tudi drugemu, ne samo turističnemu, saj tu navsezadnje se potroši hrana in vse drugo, da ne bom našteval. To je dobra volja in z dobro voljo lahko pomagamo našemu gospodarstvu, rabimo pa denar v proračunu. Tako je. Tako je. Govorimo pa o avtonomnosti. In seveda, še enkrat – tega vprašanja nismo sprožili mi v Slovenski demokratski stranki, mi smo se samo odzvali na to, kar je naredila Vlada. Ali ima ta vlada še pooblastila ali ne, to se pa vi zmenite v lastni hiši, tisti, ki ste sestavljali Vlado. Ampak to vprašanje je bilo večkrat postavljeno in zadnjič je naš kolega Krivec to postavil v juniju. Zdaj je pač prišlo na vrsto po dnevnem redu, tako kot je vodstvo Državnega zbora presodilo. Prej očitno ni bilo možno, tako pač je. In zdaj nam očitati, s strani ministra, da je to za nas najpomembnejši problem [[…]]Zanj je bil, zato ker je spremenil ustaljeni red. Seveda podpiram takšno razpravo, ne glede na to, če ima Vlada pooblastila ali ne, če nič drugega, bo dobro za naslednjo vlado, ki se bo srečala s popolnoma enakim problemom. In če mi danes prediskutiramo to zadevo, bo verjetno malo lažje. In jaz podpiram prizadevanja, da pomagamo tudi turističnemu gospodarstvu in naši državi, sami sebi nasploh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ga ni.]] Besedo ima gospod mag. Branko Grims, pripravi naj se gospod Milenko Ziherl.
Hvala. Gospod minister, ki nas je žalostno zapustil [[...]]Verjetno se mu je mudilo smučat kam na avstrijske ali italijanske ledenike, kar je navadnim državljankam in državljanom nedosegljivo, glede na to, da je pokuril že ves čas. Temu ministru sem hotel, ker prihajam z Gorenjske, ki meji tako na Italijo kot Avstrijo, prenesti zahvalo avstrijskih in italijanskih turističnih delavcev za uslugo, ki jim jo je naredil s spremembo mehanizma počitnic oziroma z njihovim skrajšanjem na en sam teden. Namreč, lahko zdaj stvari obračamo tako ali drugače, ampak vsi, s katerimi sem govoril na prav vseh gorenjskih zimskih smučiščih oziroma središčih, so povedali isto zgodbo. Ne samo, da je bil izpad dohodka očiten, celo v tistem tednu, ko so bile počitnice, je prihajalo do odpovedi iz preprostega razloga: ljudje so bili prepričani, da bo tak naval, da bodo tako dolge vrste, da bo toliko čakanja, da so se še tisti, ki bi sicer prišli, raje odločali, če so le mogli, in so odšli v Italijo oziroma na avstrijska smučišča. To je bil dejanski učinek te zgodbe in moram reči, da zelo z začudenjem spremljam reakcijo ministra, ki pa je najbrž simptomatična za način dela te vlade, ker zdaj izgleda da računajo, da je kar neka generalna odveza, kar je Vlada padla. Seveda ni. Realni problemi so tu in zagotovo je najbolj realen problem tisti, ki ga je minister spregledal. To pa je vprašanje učinkovitosti in uspešnosti slovenskega gospodarstva. To je vendar tisti realni problem, ki bi ga morali vsi ves čas imeti pred seboj in obravnavati s kar največjo pozornostjo in iskati ustrezne rešitve. Kajti slovenski turizem je, tako kot celotno slovensko gospodarstvo, v tem trenutku bolj občutljiv, kot je bil kadarkoli v preteklosti zaradi katastrofalne gospodarske neuspešnosti sedanje oblasti. Je bolj izpostavljen po drugi strani konkurenci, saj smo vstopili v schengensko območje in meja ni več. Nobenih ovir ni več, nobene težave. Vsakdo prosto izbira, kam bo šel, nobene meje ni, nobenega drugega problema te vrste, kot so se v preteklosti pojavljali, in zdaj je seveda zato konkurenca še mnogo ostrejša. In v teh razmerah eksperimentirati, veste [[…]]Vendar komisija, ki jo je minister sam postavil, je enotno, z enim samim drugačnim mnenjem podprla ohranitev dosedanjega modela dvotedenskih počitnic, ker bi bilo to v korist turizma oziroma malega in srednjega podjetništva, ki ima v turizmu večino. In to je motor vsakega kvalitetnega gospodarstva. Minister pa je odločil po svoje. Odločil se je za eksperiment; kakšen je bil učinek, sem povedal. Za Avstrijce in Italijane fenomenalno dober, za slovensko gospodarstvo pa žal slab. In vse skupaj spominja malo na tisto staro anekdoto, ko je prišel kmet k tovarišu Kardelju in rekel: »Gospod Kardelj, krava mi hujša, kaj naj storim?« In je rekel: »Dajte ji vsak dan dve strani samo Marxovega kapitala za prežvečiti.« Pa je to delal en teden, pa je prišel nazaj in rekel: "Gospod Kardelj, ampak krava mi še bolj hujša." Pa je rekel Kardelj: "Potem pa moje zbrane spise po štiri strani na dan, pa nič drugega dajati." Pa je prišel tretji teden nazaj in rekel: "Krava je že čisto hin." Pa mu je odgovoril: "Potem pa nič dati par dni." Pa pride po treh dneh nazaj ves besen in pravi: "Gospod Kardelj, krava je crknila!" Pa pravi Kardelj: "Joj, pa toliko dobrih idej sem še imel..." Veste, slovensko gospodarstvo je veliko predragoceno, je osnova za vse, kar v praksi delamo, je osnova za socialno državo, za kvaliteto življenja, da bi z njim eksperimentirali na tak način. In pri tem podpirali vse tiste, ki že sicer delujejo zaradi neprimerljivo bolj sposobnih vlad v podjetništvu bolj naklonjenem okolju. Konec koncev, naj vas opozorim še na en vidik. Slovenski turizem zelo bremeni tudi plačilna nedisciplina in pomanjkanje pravne države, ki pravzaprav to nedisciplino omogoča. In kako je v tujini, veste – kdor se malo zafrkava, gre takoj v stečaj, prevzamejo to drugi lastniki, ki delajo bolj odgovorno. Kako je pa pri nas s pravno državo, si pa lahko vsi pogledamo. Na najbolj razvpitem, bodimo pošteni, političnem procesu v zvezi s Patrio je tožilec gromoglasno vpil in se skliceval na en člen zakona toliko časa, da ga je morala sodnica sama opozoriti, da ta člen zakona že zdavnaj sploh ne velja več. Toliko o naši pravni državi. Minister za pravosodje je pa, mimogrede, v začetku te komedije emigriral začasno na Kitajsko, kjer se je verjetno poučeval o cenzuri na internetu in o uvajanju policijske države z zakonom, ki predvideva, da bo za tri leta zapiral mlade zaradi kopiranja datotek z interneta, kar sam tudi že potihem uvaja. In potem se čudimo, ob takem odnosu Vlade do slovenskega gospodarstva, do razvoja, do mladih, do turizma, do športa, do vsega skupaj, če smo tam, kjer smo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, redkim prisotnim! Minister se je taktično umaknil, dvomim, da posluša. Nič me ne preseneča, da sedaj, ko se dela bilanca padle vlade, razpravljamo o še enem totalno zgrešenem ukrepu, ki na prvi pogled ni tako boleč, vendar analize pokažejo, da je imel tudi negativne finančne posledice. Vsekakor pa ljudje težko prenašajo, če se jim posega v ustaljene navade. Če se spomnimo, daleč nazaj v zgodovini je rimski cesar Kaligula izzval revolt Rimljanov in upor zaradi tega, ker je spremenil zapiralne čase trgovin. Citiral bom stavek iz Prešerna, ki natančno opisuje stanje na ministrstvu in razmišljanje ministra. Namreč, Prešeren je rekel takole: "Kdor govoriti kaj ne ve, ta vreme hval al' toži." Jaz pa tole dodajam: "Ko minister kaj storiti je, ne ve, počitnice v en teden združi." Gospod Gantar je v stališču poslanske skupine omenil, da je na šolskem področju ogromno problemov. Ja, seveda, saj smo se stalno srečevali z njimi v celem mandatu. Torej, podatek, da je ena tretjina slovenskih učencev napačno usmerjenih v nadaljnje šolanje, da ne sledijo potrebam po gospodarstvu, to je neka tiktakajoča bomba, ki bo še udarila. Potem, nagrajen učbenik je šel v razrez, torej v Evropi nagrajen učbenik je šel v razrez, ker ga pač niso napisali, verjetno, ministrovi prijatelji. Dobri rezultati naših učencev, s katerimi se je hvalil, so tudi vprašljivi. Če pa preračunamo znanje na ceno učbenikov ali pa doseženo znanje na kilažo knjig, ki jih morajo ubogi reveži že v prvi razred nositi, in ko slečeš učenca nižjih razredov osnovne šole, bi ga najraje vprašal, »ali greš na Triglav, ker imaš tako poln nahrbtnik oziroma tisto torbo«, potem lahko izračunamo, da je ta faktor za našo državo sramotno nizek. V sosednjih državah z veliko manj knjig in predvsem manj denarja otroke veliko več naučijo. Sedaj pa še nekaj o posledicah tega zgrešenega zakona, odloka, da se združijo počitnice v en teden. Posledica je vsekakor bil velik dren na smučiščih; kljub temu, da je bil padec, je še vedno več kot normalno povprečen tedenski ritem. Posledica je bila, da je bila proga že sredi dneva razrita, čeprav so vestni delavci po navadi popoldan in zvečer jo popravili. Posledica je bila tudi, da se je večino enodnevnih turistov tega ustrašila in je zaradi schengenske meje – ker ni treba več čakati na meji, se samo zapelješ, najbližja smučišča so pa pol drugo uro oddaljena bodisi v Avstriji in Italiji –, šla v tujino. In smo nosili naše evre, ki jih je vedno manj, že spet imajo prste vmes zgrešene posledice te Vlade, smo pač še tisto revščino nosili ven v sosednje države. In zakaj je nekaj takega – jeziti ljudi, delati težave gospodarstvu, celi branži delavcev, zato, ker nekdo ki ni vedel, kaj bi počel na tem ministrstvu, je pač moral nekaj storiti in dati ven tak ukrep. Razen tega, ali je Vlada na nujnih poslih oziroma na omejenem poslovanju, in tako naprej. Poslanci še vedno dobivamo plačo in jo je treba zaslužiti, zato bomo to temo obravnavali, kolikor imamo časa na razpolago, in lepo bi bilo od ministra, da je tukaj in nas posluša.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Sara Viler. [[Je ni.]] Gospa Alenka Jeraj. Pripravi naj se Bogdan Barovič.
Hvala za besedo. Torej, po tistem, ko smo obravnavali to točko skupaj na Odboru za gospodarstvo in za kulturo in šolstvo, potem ko je bil sprejet sklep, da je treba evalvirati učinke te spremembe, tako imenovane ministrove »odlične« spremembe, smo dobili neko poročilo, ki je zame bolj na pol poročilo, kajti ne vsebuje vsega tistega, kar smo po nekaterih drugih kanalih dobili, kar bi morali dobiti od ministra, pa smo morali si pridobiti sami – že omenjeni četrti sestanek skupine za evalvacijo poenotenih zimskih počitnic, na podlagi katerih naj bi se tudi pripravljale usmeritve za naprej. Ta sestanek je bil 3. maja na Ministrstvu za šport in člani delovne skupine so predlagali ponovno uvedbo dvotedenskih zimskih počitnic. Tega mi nismo videli, pač pa smo dobili neko poročilo, v katerem se na treh oziroma štirih straneh ukvarjamo z obdobjem od leta 1972, kar najbrž ni relevantno za to, o čemer se pogovarjamo, in da je pač manj otrok, zraven nam minister govori ali pa v to poročilo zapiše, »saj smuča le okrog 30 % državljanov« – nekateri tukaj govorijo, koliko so ogromno naredili za šport –, in potem zapiše tudi, »v času zimskih počitnic so ljudje namesto na smučišča v večji meri odšli v zdravilišča; tako anketa iz leta 1980 kot anketa iz januarja 2011 namreč kažeta, da v tujino redno hodijo smučat 4 % Slovencev«. Po podatkih, ki smo jih mi dobili, je bilo teh v letošnjem februarju od 11 do 14 %, kar je pa precej več, in tisti, ki znajo izračunati učinke takih ukrepov, ki jih minister očitno ne zna, so zapisali, da z vsakim milijonom evrov odliva za zimske počitnice v tujino državna blagajna izgubi približno 150 tisoč evrov prihodkov iz naslova DDV in ocenjujejo, da je samo v letošnjem letu državna blagajna iz tega naslova izgubila vsaj 1 milijon evrov DDV. Potem se pa sprašujemo, kje smo in zakaj smo tam, kjer smo. Še na nekaj bi opozorila, kar je bilo rečeno, da je bila sprememba počitnic potrebna zaradi nemotenega poteka pouka, in me zanima, kako potem lahko nemoteno poteka pouk v Avstriji, Italiji, Nemčiji in Franciji, ki imajo počitnice urejene drugače kot po spremembi pri nas. Očitno smo spet bolj pametni od vseh drugih in si izmišljujemo neke stvari, minister je pa tako povedal, da njega druga področja ne zanimajo, on se je ukvarjal s svojim šolskim, ostalo naj pa skrbijo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. [[Ga ni.]] Gospod Vili Trofenik. [[Ga ni.]] Gospa mag. Majda Potrata.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Veliko je bilo izrečenega, na vse ni mogoče reagirati, ostaja pa temeljno vprašanje, ki sem ga v uvodu citirala: komu je pravzaprav vprašanje počitnic namenjeno in komu so počitnice namenjene? Počitnice so namenjene otrokom, šolajočim se otrokom in učiteljem, ki so. In tisti, ki se na šolsko polje vsaj malenkost spoznajo in ki sledijo ugotovitvam tako zdravstvenih služb kot drugih strokovnih služb, ki izobraževanje spremljajo, potem vedo, da ugotavljajo vse te službe veliko izgorelost učiteljic in učiteljev na delovnem mestu. Zato je enakomerno razporejanje delovnih obveznosti eden ključnih razlogov za to, da se seveda zmanjšajo obremenitve. To je s stališča učiteljic in učiteljev, pri čemer je treba povedati, da počitnice zanje niso čas dopusta, ampak da je to čas namenjen strokovnemu izpopolnjevanju. Zdaj gospod Krivec spet inštruira gospoda Gvida Kresa in [[…]]Zastavljeno je bilo vprašanje, če je bilo ugotovljeno, da je za gospodarstvo toliko izgube, pa je povedal minister za šolstvo in šport korektno da ekonomisti s treh inštitutov ugotavljajo, da se za en teden ne da ugotavljati, da je treba daljšo periodo vzeti, en mesec, potem tudi jaz ne vem, od kod vam vprašanje, da bi moral biti prihranek ugotovljen na Ministrstvu za šolstvo. Prihranek je za celotno družbo po moje v tem, da skrbi za boljšo zdravstveno kondicijo svojih učiteljic in učiteljev, ki z enakomernim razporejanjem ostajajo v boljši delovni kondiciji. Kar pa zadeva otroke, sem že v mnenju poslanske skupine povedala, na enotne periode je razdeljeno šolsko leto, devet tednov pouka, en teden počitnic. Ker so bile počitnice zdaj štirinajst dni razdeljene, je ena skupina imela osem tednov pouka v prvem delu, potem en teden počitnic, in potem si lahko izračunate – enajst tednov pouka in obrnjeno. S tem, ko so počitnice enotne, so periode po devet tednov pouka in en teden počitnic. Počitnice so jesenske, božično-novoletne, zimske, spomladanske in poletne. Edino poletne so daljše, vse druge so po enem tednu. In zaradi različnih interesov, različnih interesnih skupin je potem nastal tudi ta predlog, da bi se jesenske počitnice umaknile in bi se zaradi tega dalo dva tedna zimskih počitnic. Ampak poglejte, smuča 27 % po anketah vprašanih. Tudi če greste gledat, koliko si jih v sedanjih gospodarskih razmerah lahko privošči to, da gredo ali v zdravilišča ali na morje, potem ni mogoče tudi spremenjenih gospodarskih razmer neupoštevati, ko govorimo o gospodarskih učinkih, ki jih prinesejo počitnice. Jaz sem presenečena, da nekaterih stvari ne dovolite upoštevati in presojati resorju, ki je za kakovost šolskega pouka potreben. In poglejte, koliko nas danes sedi v tej dvorani, koliko nas je danes vseh v tej razpravi aktivno sodelovalo! In tukaj soglašam tako z dr. Gantarjem, ki je to vprašanje postavil, tako kot z dr. Lukšičem, da je ta razprava danes pravzaprav prazna razprava. Mi smo imeli seje delovnih teles, imeli smo številna poslanska vprašanja, o tem smo se pogovarjali, pa se nočemo slišati. Na skupni seji Odbora za kulturo, šolstvo šport in mladino in Odbora za gospodarstvo so bili poleg množično zastopanih predstavnikov interesa, to je gospodarstva, tudi predstavniki tako poklicnih združenj, ravnateljev, dijaških domov, učiteljskih združenj [[...]]In vsi ti so potrjevali to, kar govori minister za šolstvo in šport, da je iz te sfere prišla pobuda za spremembo šolskega koledarja. In jaz si ne znam predstavljati, kako se bodo zbližala stališča gospodarstva in stališča šolstva, če gospodarstvo vidi samo svoj interes in to v ozkem segmentu. Še posebej poudarjam, nujna seja, ki jo je zahtevala tudi poslanska skupina SDS, je zahtevala odgovore na to, kakšen imajo učinek enotne počitnice na gospodarstvo kot celoto; ponavljam, turizem je samo en segment, je treba upoštevati še vse druge, ne samo tega. Če nam ustreza, govorimo o prosti gospodarski pobudi, o tržnem gospodarstvu, če nam ne ustreza, jadikujemo. Dajte razumeti, da niste zahtevali, gospod Krivec, ne vi ne poslanska skupina SDS nobene nujne seje, ne Odbora za kulturo, šolstvo in šport – takrat je bilo še brez mladine – ne za gospodarstvo. Ko smo ugotavljali, da je recimo v letu 2006 bilo 433 tisoč obiskovalcev na smučiščih, v letu 2007 pa samo 262 tisoč, pa so bile deljene počitnice, pa recimo, da je bilo leta 2001 146 tisoč obiskovalcev, leta denimo 2006 sem pa že povedala najvišjo številko – 433. Torej pomeni, da je število obiskovalcev smučišč odvisno od številnih drugih faktorjev, ne samo od tega, ali je enoten ali razdeljen termin. Jaz mislim, da je največji prihranek za gospodarstvo bil storjen, če vsi gospodarski subjekti danes niso poslušali te naše razprave, ker je prazna razprava. Veste, to, da bi si kdo vzel čas in poslušal pripovedovanje starih šal, je pa res stran vržen čas, in veliko praznega govorjenja je bilo in zavajajočih podatkov. Gospod Krivec je govoril o tem, da nobena država nima enotnih zimskih počitnic. Citiram podatek iz publikacije Eurydice za leto 2011 – ne upoštevam vseh držav, ker so tudi tiste, ki niso iz Evropske unije upoštevane, tako kot Islandija, pa Norveška, pa Turčija, pa še katera druga – ampak vam povem, 12 od teh držav, ki so dale podatke ima enotne počitnice zimske in 13 držav ima deljene. Če boste to sešteli, je samo 25 držav; Portugalska ni dala podatka in za Veliko Britanijo ni podatka, ampak samo za Anglijo in Wales, kjer pa so tudi skupne počitnice, niso deljene. Tako da veste, ko govorimo, je prav, da citiramo tiste podatke, ki so resnični, ne pa tisti, ki so kar tako privlečeni za lase in vi rečete, »nobena država tega ne ureja tako«. 13 držav ima enotne počitnice. Tako, mimogrede. In tudi tisto, kar ste citirali in domnevno videli neskladje med podatki Ministrstva za šolstvo in šport in mojimi podatki. Jaz sem citirala samo podatke o nočitvah tujcev in o enem trimesečju števila obratovalnih dni na žičnicah in števila tistih, ki so smučali. To pa nima zveze s tistim, kar ste vi hoteli dokazovati. Jaz nisem enega podatka o izpadu dohodka govorila. Tisto, kar pa lahko z gotovostjo trdim, je pa to, da 15 milijonov izpada načrtovanega dohodka ni mogoče dokazati. Ko se pogovarjamo o teh stvareh, ali je to prioritetno vprašanje ali ne [[…]]Seveda lahko poslanke in poslanci postavimo katerekoli vprašanje, vprašanje pa je, ali je to vprašanje res ključnega pomena za šolstvo politiko. Jaz za šolsko politiko tega vprašanja ne vidim kot ključno vprašanje. Tisti, ki trdite, da je treba ustaljena navade ohraniti, pozabljate na to, da smo prišli na ta sistem devet tednov pouka en teden počitnic, da se je to spremenilo, pa da temu ne oporekajo. Seveda posamezniki oporekajo. Posamezniki bodo vedno, saj imamo celo mi tukaj, kolikor nas je malo v tej dvorani, različne predstave o tem, kaj bi bilo dobro in kaj ne. In ko govorim o avtonomnosti šolskega polja, govorim o tem, da je šolska politika odgovorna za šolstvo, ker tudi od šolske politike se terjajo odgovori, če niso rezultati v šolah ustrezni pričakovanjem. Nihče ne bo terjal od gospodarstva odgovor, kako jo odnesejo naši učenci na različnih mednarodnih preskusih znanja. Še enkrat povem. To bi bilo zanimivo vprašanje lobiranja, zato da bi en segment, en interesni segment vplival na drugo polje, ne da bi potem imel kakršnokoli odgovornost za to, kaj se na tem drugem polju dogaja. Meni se zdi, pač, da nas je tukaj zaneslo. Jaz razumem, da ste zagreti za to temo, samo potem bi pričakovala, da bi bili vaši kolegi in kolegice tudi navzoči takrat, ko se o teh stvareh razpravlja, ne pa, da potem pišejo protestna pisma. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Krivec, ki pa je tudi zadnji na seznamu prijavljenih.
Hvala za besedo. Hvala za poduk o pravilnosti, nepravilnosti, kaj kdo sme in kaj kdo ne sme, ampak iz predhodne razprave ni bilo nikjer razvidno, kaj je v šolskem sistemu to pripomoglo, razen to, da nekateri učitelji, ki imajo na različnih koncih oziroma ki imajo otroke v drugem kraju, nekaj pridobijo. Vi ste ves čas govorili o pomembnosti za šolski prostor, vendar ne vi in ne minister ni dal nobenega argumenta, zakaj se je to spremenilo. Celo več, vi ste rekli, da bodo zato učiteljice in učitelji imeli neki večji oddih, se bodo razbremenili. Saj prej so imeli 14 dni, razdeljeno sicer, so si ravno tako oddahnili. Te rotacije, ki so bile, niso šle nobenemu navzkriž. Vidim, da ste velik strokovnjak tudi za turizem in nas poučujete o tem, da mi govorimo samo o smučiščih, o zimsko-športnih središčih. Jaz bi prosil, da si pogledate podatke tudi o zdraviliških in o celotnem vplivu, ki ga je to pomenilo. Ne gre pa pozabiti, da to ne pomeni samo enoletni izpad, ampak bo letošnja sezona, naslednja, itd. Dejansko se je za vprašati, kakor je že moj kolega prej omenil, ali ni to, kar očitate nam, da smo mi na neki način bili zlobirani z neke strani za to, da postavljamo ta vprašanja [[…]]Kaj pa, če je ministrstvo bilo z neke strani zlobirano, da pošlje še nekaj več naših državljanov smučat v tujino, tudi tako lahko obrnemo vprašanje. Ne pozabiti, še enkrat. Nisem ne jaz osebno in ne naša poslanska skupina spremenila tega šolskega sistema, ampak je to minister napravil. In na osnovi ukrepa, ki je bil v širšem prostoru sprejet kot presenečenje, kot nenapovedana zadeva se je sprožilo to, da smo mi postavili najprej vprašanje, pobudo pravočasno, ugotovili tudi, da je Ministrstvo za gospodarstvo pravočasno odreagiralo, ampak pripravljenosti s strani Ministrstva za šolstvo in šport pa ni bilo. Še enkrat. Na osnovi vseh silnih analiz, o katerih vi pravite, da so lahko relevantni podatki, pa niso, ravno v izogib vsem tem različnim tolmačenjem je bilo stališče Odbora za šolstvo in Odbora za gospodarstvo, da se ustanovi evalvacijska skupina, ki pripravi ministru, preden bo za naslednjo, se pravi letošnje šolsko leto sprejel novo odločitev [[…]]Ta evalvacijska skupina je pripravila gradivo in tudi povedala svoje mnenje, in to mnenje je bilo, da je treba sistem nazaj vrniti v prejšnje stanje. To je skupina zapisala, vam bom kasneje dal kopijo, če vi nimate zapisnika, ki ga je evalvacijska skupina pripravila. In zaradi tega se jaz sprašujem, na kakšen način se v teh ministrstvih o zelo pomembnih zadevah [[…]]Za vas je sicer to marginalna zadeva; jaz se strinjam, da mogoče 15 milijonov v letošnjem letu izpada ni bilo, bo lahko pa v letošnji sezoni, pa v naslednji, tudi 30 milijonov. Kdo bo pa takrat se spraševal, ali je bil ta ukrep smiseln ali ni bil? Verjetno nov sestav Državnega zbora, pa nov minister, vsaj tako se kaže. Ampak to niso minorne zadeve in niso sprožile revolta samo pri nas, ampak v vseh poslanskih skupinah. Mi je zelo žal, če vi kot predsednica Odbora za šolstvo in šport tega ne čutite. Vsi poslanci so se spraševali, kaj je tega treba. In minister je danes sam priznal, da je bilo to nepotrebno dejanje, sam je ugotovil, da se s tem ne bi bilo treba ukvarjati. Zato se še bolj lahko vprašamo, kdo mu je pa sugeriral, da to naredi. Mogoče je pa dobil navodilo s strani turističnih centrov v Italiji in Avstriji, da to podpre, zato da bo več smučarjev šlo. In to, kar je bilo prej opozorjeno, mogoče s strani kakšne naše turistične agencije. Vi nam očitate, da smo s strani gospodarstva sprožili neko vprašanje, ampak vprašanje je posledica nekega dejstva in to dejstvo je bilo, da je minister šolski urnik spremenil, ne da bi se posvetoval z ostalimi. In še enkrat vas opozarjam, kako se obnaša ta šolski sistem, ko minister pravi, da za noben ukrep na področju šolstva on ne bo opravljal nobene analize o gospodarski škodi. Jasno, potem pa lahko naročimo še sto šol, da se zgradi, pa to nikogar se ne tiče. Na tak način zadeva ne more funkcionirati. In še enkrat bom podal – tudi v Državnem svetu iz istega resorja enako stališče, »kaj ima pravico Državni svet se ukvarjati s takšno tematiko«, in tako naprej. Ko vse te zadeve preberete, pa ni več tako čisto jasno, zakaj minister sprejema takšne odločitve. In to, kar vi nam podtikate, da smo mi zlobirani s strani turističnega gospodarstva, lahko rečemo, da je tudi minister podlegel nekaterih vplivom in sprejel takšno čudno odločitev, da ne rečem kaj drugega. In še enkrat opozarjam, evalvacijske skupine nismo zahtevali samo mi, tudi vi ste jo zahtevali kot strokovni organ, ki bo pripravil smernice za naslednjo sezono in za naslednje šolsko leto, in ta zapisnik obstaja in v zapisniku je predlog, da se uvedejo dvotedenske počitnice. Zakaj minister, ki je imel možnost v tem vmesnem obdobju, ni na to odreagiral? Ne, on je naročil dve anketi in se na osnovi anket ponovno odločil, da ni nobene škode, da to ni smiselno in 2011/2012 ostajamo na enakih enotedenskih združenih počitnicah. Zdaj se zmeraj lahko hipotetično sprašujemo, bo škoda, ne bo škoda, vendar škoda je že nastala, že zaradi teh razprav je škoda nastala. In turistično gospodarstvo ima izpad, evalvacijska skupina je to navedla v tem zapisniku. In mimo tega ne moremo. In če imamo izpad v žičničarstvu, 3, 4 milijone [[...]]Ko boste dobili vse podatke, jaz verjamem, da določeni segmenti rabijo za nek sumarni izračun pa več mesecev, ampak se bo ugotovilo, da je tudi izpad na hotelih, na sobodajalcih, na ostalih segmentnih v turizmu. In to je del gospodarstva, saj mi ne mešamo pa ne gledamo samo žičnic. In govoriti, da so naše slabše pa da je bolje iti v tujino, res ni primerno niti s strani nas kot poslancev v Državnem zboru niti s strani ministra, da na tak način razvrednotimo lastno ponudbo in lastno gospodarstvo, in to je ključni del problema. Določeni gostje, ki so se zdaj odločili, da gredo v tujino, bodo še naslednja leta to konzumirali, s tem se bo dolgoročno delala škoda našemu gospodarstvu. In ni res, da so samo smučišča bila prizadeta; iz podatkov je jasno razvidno, da je bil upad, pa ne bomo o številkah govorili, ampak vsak milijon ali pa vsak gost, ki je izgubljen, je izgubljen in mimo tega dejstva ne moremo. In so potem vsi ukrepi in govorjenje o tem, da je turizem naša priložnost brezpredmetni, kajti na drugi strani sprejmemo kontradiktoren ukrep, ki zmanjšuje in onemogoča našemu gospodarstvu, da je konkurenčno. Jaz vem, da iz te razprave ne moremo zahtevati ničesar, ker je Vlada neoperativna, ker je pač v šolskem sistemu pravilnik že sprejet. Vendar je pa ta razprava vseeno koristna za naprej in upam, da bo tisti ki bo prevzel krmilo v šolstvu, vseeno videl probleme tam kjer so, ne pa jih iskal in gradil tam, kjer jih ni treba.
Hvala. K repliki se je javila gospa Potrata. Izvolite.
Hvala. Saj ta razprava je kronski dokaz, kako funkcionira SDS. S podtikanji mislim, da ste danes presegli same sebe. To, kar ste zdaj govorili o ministru za šolstvo in šport, kako je zlobiran s tujimi turističnimi agencijami, z Italijo in Avstrijo, pa je res pritlehno podtikanje. Kako si dovolite kaj takega? Jaz tudi ne vem, kako ste vi prihajali do elektronskih sporočil direktorja Direktorata za osnovne šole in vrtce. Marsikaj je vredno razmisliti ob vsem tem.
Hvala. Seznam [[...]]Ja, izvolite imate besedo kot predlagatelj.
Se opravičujem, gospa Potrata, vendar tako, kot je minister hipotetično nakazal, da smo mi vzrok za to, da je spremenil počitnice – ne vem, kakšen vpliv ima naša stranka na to, da se spreminja sistem v šolstvu, tako kot je bilo navrženo, da smo mi zlobirani s strani nekaterih gospodarskih subjektov –, lahko tudi jaz osebno izrazim in imam pravico v tem parlamentu izraziti nek dvom, ko preberem vse dokumente, da mogoče pa nekdo drug ni korektno opravil neke svoje naloge, ker niti evalvacijske skupine, ki jo on sestavi ne upošteva, in mogoče mu kdo drug sugerira. Tako kot ima vsak človek pravico razmišljati, mislim da imamo tudi mi, in nismo nič obtoževali, ampak navedli na enak način, kot je minister do nas in tako kot ste vi navrgli, da kdo stoji v ozadju, da postavljamo taka čudna vprašanja. Potem morate tudi svojega kolega Bevka vprašati, zakaj je postavil tako čudno vprašanje ministru v istem obdobju kot jaz. Enako je bil presenečen, da se je zgodila neka taka sprememba. Tako da bodimo korektni eden do drugega. Govorimo samo o hipotetičnih možnostih in nikogar nič ne obtožujemo. Tako da upam, da smo se razumeli, pa ne se preveč razburjati.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Ja, odpiram prijavo. Prijava za razpravo teče. Gospa Potrata izvolite, imate besedo.
Hvala. Ta razprava, še enkrat povem, ne pripomore k nobenemu kvalitetnejšemu premiku v šolskem polju. Je posledica tega, ker se je nekdo pač uračunal v času in ni pravočasno reagiral na spremembo pravilnika, ko je bil Pravilnik o šolskih počitnicah v razpravi. Gradivo, na katerega opiramo in s katerim je bila tudi utemeljena seja odbora – postopek sprejema Pravilnika o spremembah Pravilnika o šolskem koledarju za osnovne in srednje šole – in ki je bil rezultat dela evalvacijske skupine, ima zaključek, ga berem: »Odločitev o enotnih zimskih počitnicah je bila sprejeta v skladu s pristojnostmi Ministrstva za šolstvo in šport, skladno s predpisi in v interesu šolskega polja. Celotni šolski prostor je tudi po tem, ko se je odločitev politizirala, z veliko večino podprl avtonomno in koristno odločitev Ministrstva za šolstvo in šport. Nobeden od strahov, na katere so neupravičeno opozarjali številni akterji, se ni uresničil. Izgube v gospodarstvu niso nastale, gneče na smučiščih ni bilo, smučarji niso v večjem obsegu šli v času zimskih počitnic v tujino, nesreč na cestah in na smučiščih zaradi enotnih počitnic ni bilo.« To je zapisano v poročilu. Samo na to lahko jaz opiram svoja stališča. Jaz nisem brskala po elektronski pošti drugih na drugih ministrstvih, nisem iskala zapisnikov, ampak so predstavniki interesne sfere na našem odboru lahko povedali svoja stališča, torej jaz lahko utemeljeno trdim, da je ta interesna skupina izrekla svoj interes za drugačno ureditev področja. Vse tisto, kar je bilo pa prej govorjeno o vplivih tujine na odločitve ministra, je pa res plod podtikanj. In ko se pogovarjamo o različnih stvareh, veste, če kdo na tržno ekonomijo pristaja, če kdo govori o interesih gospodarstva, potem mora tudi nekatere podatke upoštevati. In poglejte, zbrani so statistični podatki o tem, kolikšna je cena vozovnice na slovenskih smučiščih v primerjavi s tujimi na kilometer smučarskih prog. Na Rogli kilometer 2,42 evra stane posameznika, in bi lahko tudi za druga slovenska smučišča povedala. Če gledate tujino, če gledamo Trbiž recimo 0,91, Osojščica 0,7, recimo neko drugo avstrijsko – Katschberg, upam, da sem prav rekla – 0,54, Saalbach recimo v Avstriji 0,21 ali pa celo 0,18. To so razlogi, zakaj naši smučarji odhajajo v tujino. Tisti, ki se hočejo smučati, presojajo tudi s tega vidika, kakšna je smučarska ponudba. Jaz ljudi zaradi tega, ker gredo k boljši ponudbi, ne morem obsojati, jih ne morem obsojati veleizdaje zaradi tega. Tisto kar trdim je, da je v interesu slovenskega gospodarstva pa, da če hoče biti konkurenčno, potem kaj za zvečanje konkurenčnosti tudi stori. Vi vsi se sprašujete o padcu konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Jaz pa ne govorim in meni ste, gospod Krivec, na jezik polagali besede, ki jih nisem izrekla. Vi ste meni govorili, da jaz trdim, da je 15 milijonov mačji kašelj in ne vem kaj še vse. Nisem rekla. Jaz samo govorim o tem, da je za kakovost izobraževalnega sistema odgovorno Ministrstvo za šolstvo. Ministrstvo za gospodarstvo ima lahko drugačna stališča o nekaterih stvareh, samo Ministrstvo za gospodarstvo ne prevzema odgovornosti za to, kaj se dogaja v šoli. Še enkrat. Strokovni kriteriji govorijo o tem, da je za delo dobro, če si sledijo termini, tako za učitelje kot za zlasti učence: 9 tednov pouka, 1 teden počitnic, in pričakovala bi od tistih, ki toliko govorijo o tem, da moramo imeti prijazno šolo, da bi to razumeli. Hvala.
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala še enkrat za besedo. Tudi jaz imam zapisnik in piše: sklepi, 1, 2, 3 in v tretjem sklepu piše, da delovna skupina predlaga ponovno uvedbo dvotedenskih počitnic. Bom po seji vam to dal. Kar se pa tiče turizma in naših smučišč, mislim, da ni tako enostavna primerjava. Če bi naša država tako velikodušno podpirala javno infrastrukturo, kot so smučišča, kot tuje države, bi tudi pri nas bila cena na kilometer bistveno bolj ugodna. Pa bom dal za primerjavo samo sosednja smučišča v Furlaniji. Promotur kot deželna družba je dobila v zadnjih petih letih 400 milijonov za posodobitev smučišč. Na naši strani nič. Na tak način ne bomo mi nikoli konkurenčni tujini. In jaz nič ne očitam nobenemu smučarju ki gre v tujino, to so boljši smučarji in tako naprej. Vendar gre tu za nek sistemski kiks ali pa ne vem, če ga hočemo razumeti. Ni nihče od nas predlagal, da se taka sprememba uvede. Tudi vi niste vedeli, da se bo taka sprememba uvedla. Tudi vi niste vedeli, da se bo takšna sprememba uvedla, tudi v koaliciji je bilo to presenečenje. In dajmo se že enkrat sprijazniti, daje bil nek korak napačen in da ga je treba popraviti. In jasno je, da za leto 2010/2011, za to, bi rekel, sezono ni bilo možno. Možno je pa bilo popraviti to napako in priznati, da smo naredili neumnost, napako, kakor koli vzamemo, in popraviti to za šolsko leto 2011/2012. In zaradi tega je bila uvedena in ustanovljena ta evalvacijska komisija in skupina in je prinesla zaključke, ki jih pa minister ni upošteval. Zato se je tudi ponovilo to vprašanje v tem mandatu oziroma v tem letu. In mislim, da kakor koli vemo, da je to zdaj brezpredmetno in bo v tem šolskemu leto to obveljalo, ni to brezpredmetna razprava, ker jasno kaže na to, kako si nekateri predstavljajo funkcioniranje posameznih sistemov. In to, da morajo učitelji in učenci imeti točno devet tednov pa en teden počitnic in tako naprej – ne vem, na osnovi kakšnih analiz je to prišlo na dan, kajti dvajset let ni bilo problema, ko se je en del menjal točno na devet tednov, drugi se je na osem tednov in naslednje leto sta se lepo zamenjala, in nihče ni iz tega delal velike težave. Jaz se strinjam, da mogoče v letošnji sezoni 2010/2011 ni bilo tako velikega izpada, kje imamo pa garancijo, da to v naslednjih letih ne bo povzročilo večjih težav in večjega izpada in večjega odhoda naših, bi rekel, turistov, gostov v tujino? Tega ne vemo in zakaj delate eksperimente v trenutku, ko ima ministrstvo in država bistveno večje probleme in bi se lahko ukvarjala s stvarmi, ki so bolj pomembne? Delati na nekem pravilniku, ki, kot vi pravite, ne vpliva na nič oziroma je samo v pristojnosti ministrstev [[…]]Očitno ni, ker se je večina drugih resorjev takoj, bi rekel, odzvala, ko je bilo to objavljeno. In je treba ugotoviti, da tudi korektno ni bil objavljen ta pravilnik, to je bilo tudi ugotovljeno. In Ministrstvo za gospodarstvo je odreagiralo pravi čas. Očitno je lepo samo takrat, ko se slikajo posamezni ministri na smučišču in govorijo o varnosti, o naši lepi podobi, takrat, ko je pa treba nek pravilnik uskladiti medresorsko, takrat pa ministri so samostojni, vsak se odloča po svoji vesti ne glede na to, da vpliva tudi na druge resorje in da povzroča s tem težave. To ni dobro in ta način nas je pripeljal do tega, kjer smo, zato je pa minister prej ugotovil, da ne ve, če je še pristojen za odgovore oziroma ali je že na počitnicah – ne vem, ali zimskih ali poletnih, to bo sam ugotovil. Jaz si ne predstavljam, da bi tudi posegel v poletne počitnice, ampak način, ki ga je postavil, očitno to ne bi bilo tako daleč od neke realnosti. Tako da ta razprava bo vseeno pripomogla k temu, da se bo nekdo vprašal naslednjič, ko bo takšne poteze povlekel na svojo roko, in mislim, da je v vsakem primeru za marsikoga lahko poučno.
Hvala. Javil se je tudi gospod Kres, pa mu aparat ni prevzel signala. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa kolegica Majda Potrata. Poglejte, jaz sem prepričan, da vi zelo dobro poznate organiziranost srednjega in osnovnega šolstva in tudi šolstva nasploh. In moram iskreno povedati, da vas prav občudujem v tem, kako dobro poznate to zadevo in jo tudi dobro zagovarjate. In sem prepričan, da dobro poznate tudi težave, ovire in vse ostale stvari, ki se v temu delu dogajajo. Poglejte, prepričan pa sem, da tudi sam zelo dobro poznam gospodarstvo, težave malega gospodarstva, težave delovnih mest in da ne govorim še česa vse. Jaz pa nisem prej nič drugega povedal kot samo tisto, kar so meni sporočili nekateri starši in nekateri učitelji. In tudi takrat sem lepo povedal, da ne morem to jemati kot zadevo, ki tako tudi mora biti, in sem samo govoril o tem, da bi bilo treba to še enkrat premisliti in narediti kvalitetno raziskavo. S tem se je strinjal v enem majhnem delu tudi sam minister. In mislim, da ni treba, da se dela raziskava z dragimi institucijami, z dragimi raziskovalnimi agencijami, ampak, da se te raziskave lahko naredijo znotraj Ministrstva za šolstvo, tako na srednji ravni kot na osnovnošolski ravni. In pa seveda, takrat sem rekel, »povprašajmo starše«, zdaj pa dodajam še to: »povprašajmo tudi vse ostale udeležence v tem procesu«, in kar se bo takrat izkazalo, naj bi se tudi tista zadeva sprejela. Nikakor nisem rekel, da pa moramo pri tem iti vprašat kateregakoli gospodarskega udeleženca, ki bi lahko imel svoje interese v tej zadevi; predvsem sem rekel, »povprašajmo starše«, in sedaj dodajam, »povprašajmo še učitelje in ostale udeležence v tem izobraževalnem procesu«. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Zaključujem tudi točko dnevnega reda in prekinjam 31. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala za prisotnost in še lep dan.