Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 32. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti gospod Bojan Starman in gospod Roberto Battelli. Vse ostale prisotne lepo pozdravljam. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga Ustavnega zakona o spremembi 148. člena Ustave Republike Slovenije. Naj spomnim, da smo 11. aprila 2013 v okviru 32. izredne seje pri tej točki že opravili dopolnilno obrazložitev predlagatelja, predstavitev mnenja Vlade ter predstavitev stališč poslanskih skupin. Danes prehajamo na razpravo o prvem in drugem razdelku predloga ustavnega zakona. Preden dam besedo poslankam in poslancem, sprašujem, če želi besedo predsednica Vlade. Besedo dajem mag. Alenki Bratušek.
Lep pozdrav vsem! Spoštovani poslanke in poslanci! V Sloveniji ni več časa za politična preigravanja in blokade. Teh je bilo v zadnjih letih bistveno preveč, zato smo danes tukaj, kjer smo. Odločitev, da predlagam, da podprete predlog, ki je danes pred vami, ni bila lahka. Predvsem moja odločitev, to predlagati svojim kolegicam in kolegom, ni bila lahka. Veliko sem in smo v preteklosti govorili o fiskalnem pravilu, tudi, ko sem še sedela med vami v teh poslanskih klopeh. Dejstvo je, da je tudi Pozitivna Slovenija podprla začetek postopka za spremembo ustave, in dejstvo je, da je edina stvar, ki nas je vedno motila, prevelika hitrost konsolidacije. Ko sem prevzemala funkcijo predsednice Vlade, sem obljubila, da bom delovala v dobro ljudi in države. Ta poteza, ki jo bomo in boste naredili danes, gre točno v tej smeri. Gre za odgovorno dejanje, ki presega logiko strankarskih interesov, in to pri vseh, ne samo pri nekaterih ali pa samo pri eni stranki. Že večkrat sem pred vami povedala, da moramo stvari v Sloveniji spraviti v red zaradi sebe in ne zaradi Bruslja, in to bi rada jasno in glasno danes še enkrat povedala. To, kar delamo in dela naša in moja vlada, delamo zaradi nas samih in ne zaradi zahtev kogarkoli iz tujine. Je pa dejstvo, da se je Vlada v svojem mnenju, ki ga imate tudi pred seboj, zavezala, da bo na podlagi te odločitve pripravila nov predlog izvedbenega zakona, ki bo uredil vse potrebne rešitve, predvsem pa določil implementacijo oziroma način izvajanja fiskalnega pravila. To je način, kako se v okviru proračunskega načrtovanja doseže spoštovanje pravila srednjeročne uravnoteženosti prihodkov in odhodkov. Na koncu dovolite, da se vsem vam, predvsem pa slovenski javnosti, zavežem povedati, da bo Slovenija ostala solidarna in socialna država, ker tudi to piše v naši ustavi. Hvala.
Hvala predsednici Vlade. Nadaljujemo z razpravo. Besedo dajem gospodu Janiju Möderndorferju.
Spoštovani poslanke in poslanci, predsednica Vlade, ministri in ministrica! Tisto, kar je danes pomembno, je to, da slovenski javnosti pred odločitvijo zelo jasno razložimo, kaj sploh sprejemamo. Preden se bom lotil tega vprašanja je treba povedati tudi to, da je bilo že včeraj kar nekaj špekulacij glede dejstva, kdo se je kdaj, kje odločil in kdo je šel v Bruselj po nasvet oziroma je dobil tam sporočilo, kaj mora narediti. Naj vam povem, da se je poslanska skupina o tem odločala pred Brusljem, v torek, ne v sredo, tako da ne bo razmišljanj v kakšno drugo smer. Vendar to ne spremeni dejstva. Vprašanja so odprta in zelo jasna: Kaj sploh sprejemamo? Na eni strani imamo skupino ljudi oziroma tabor ali stran, ki je prepričana, da je vnos fiskalnega pravila v ustavo popolnoma nepotreben, saj smo s potrditvijo in ratifikacijo mednarodne pogodbe uresničili tisto, čemur sta se predhodni vladi oziroma predsednika vlad zavezala. Naj ne pozabim, da je druga stran, ki je prepričana, da vnos fiskalnega pravila v ustavo zagovarja edino in zveličavno potezo, edino pravilno dejanje, kajti edino s tem bomo lahko rešili slovensko državo, lahko z naslednjimi koraki zelo zmotna. V Pozitivni Sloveniji smo se zelo veliko pogovarjali o tem, kaj pomeni vnos fiskalnega pravila z letnico 2015. Po posvetih s strokovnjaki, z razlago Vlade, ki je podala svoje zelo jasno mnenje, in na podlagi stališč, ki smo jih oblikovali znotraj stranke in poslanske skupine, smo se odločili, da podpremo vnos fiskalnega pravila v ustavo z enim samim dejstvom: samo fiskalno pravilo ne pomeni popolnoma ničesar, če ne bo izvedbenega zakona. Izvedbeni zakon bo šele tisti, ki bo narekoval merila in kriterije, kako bomo prišli do uravnoteženja javnih financ. To govorijo vsi trije akterji – Vlada, strokovnjaki in tisti, ki so in smo zagovorniki, da je v končni fazi treba uresničiti cilj, ki je skupen vsem akterjem v tej dvorani. To je, da smo za to, da se javne finance v državi uravnotežijo. To je bistvo, vprašanje je samo še, kako do tega priti. V Pozitivni Sloveniji smo se odločili, da to podpremo tudi zato, ker je veliko strahu in trepetanja pred fiskalnim pravilom – kaj to pomeni z vidika varčevanja, vidika načina življenja, kvalitete življenja v državi. Že včeraj nas je pospremil nagovor enega od predstavnikov sindikatov, ki je zelo jasno povedal, da to pomeni minus 30 %, minus 50 % – niti ne bom našteval česa vsega, saj vam je vse skupaj znano. Govorim o pokojninah, govorim o plačah, govorim o stroških. Ne pomeni tega in na to Pozitivna Slovenija nikoli in nikdar ne bo pristala, vsaj ne na tak način, da se nekaj preprosto samo odreže. Govorimo o tem, da je treba srednjeročno uravnotežiti javne finance, kar pomeni, da to razumemo tako, da s formulo, ki je postavljena, in z izvedbenim zakonom to dosežemo v nekem doglednem času 5, 8 let, in postavimo tudi izjeme, kdaj se je treba še naprej zadolževati, še posebej takrat, ko govorimo o tem, da bo treba vračati tisto, za kar se je Slovenija v preteklosti, v zadnjih 20 letih, zadolžila. Za to je treba narediti več, ne samo to, da se vnese fiskalno pravilo. S fiskalnim pravilom v prvi vrsti vnašamo samo eno – politično stabilnost in prekinitev diskusije o tem, ali je treba uravnotežiti javne finance ali ne. Da končamo to diskusijo in se posvetimo drugemu delu, ki je najbolj pomemben – zagon gospodarske rasti, sanacija bank, in kar je najbolj pomembno, da pridemo ven iz te krize. Zato bomo, verjamem, poslanci in poslanke Pozitivne Slovenije in jaz osebno podprli vnos fiskalnega pravila v ustavo. Hvala.
Hvala tudi vam. V nadaljevanju dajem besedo gospe Romani Tomc.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Ministrice, ministri, spoštovani kolegice in kolegi! Tudi jaz začenjam razpravo pod vtisom včerajšnjega dogovora vseh vodij parlamentarnih strank o vpisu fiskalnega pravila v ustavo. Mislim, da je prav, da je prevladal razum, in tokrat je. V tem kontekstu čestitam tudi predsednici Vlade, da je zmogla narediti ta korak, kajti tudi zanjo, glede na to, kaj vse je bilo rečeno o fiskalnem pravilu, je bil za ta korak potreben pogum in tudi razum. Podoben sestanek kot se je zgodil včeraj se je zgodil že več kot pred letom dni, marca leta 2012, ko so se še z večjo večino vsi predsedniki parlamentarnih strank poenotili, da je vpis zlatega fiskalnega pravila v ustavo nujen. Vlada je pohitela z ukrepi, takoj predlagala gradivo v Državni zbor, Ustavna komisija je začela s svojim delom in ga tudi opravila. Potem pa je šlo nekaj narobe. Premislili so si eni, premislili so si drugi, in vse je šlo po zlu. Zamudili smo zelo veliko dragocenega časa in zamudili smo priložnost, da bi bilo, če bi to priložnost izkoristili, danes v Sloveniji drugače kot je. Nismo izgubili le časa, izgubili smo tudi veliko kredibilnosti nasproti vsej svetovni javnosti, in danes je jasno, da smo takratno odločitev in takratno nestrinjanje zelo drago plačali. Slovenska demokratska stranka je vseskozi vztrajala pri enakem predlogu. Enako smo razmišljali takrat, ko smo bili vladna stranka, enako razmišljamo danes. Fiskalno pravilo sodi v ustavo, in sicer z letnico 2015. Tudi razlogi, zaradi katerih menimo, da je to pravilo nujno uvesti čim prej in v najvišjem možnem aktu, ostajajo enaki. Zelo dobro se zavedamo, da lahko na dolgi rok porabimo samo toliko kot ustvarimo, in zelo dobro se zavedamo, da je obvladovanje javnih financ elementarnega pomena za delovanje vsake države. Zavedamo se, da zadolževanje brez gospodarske rasti dolgoročno vodi v izgubo suverenosti in da vodi v zlom socialne države in da v takšnem primeru največjo ceno plačajo tisti, ki so najšibkejši, ki imajo najmanj premoženja in ki imajo najmanj privilegijev v družbi. Zavedamo se, da smo v preteklosti z neracionalnimi odločitvami malce zašli s te poti in smo s tem ogrozili ne samo svoje prihodnosti, ampak tudi prihodnost svojih otrok, in da moramo zato čim prej jasno postaviti okvire, ki omejujejo takšne neracionalne odločitve v prihodnje in ki zavezujejo vsakokratno vlado, da se ne odloča na podlagi nekih parcialnih interesov, ampak da se odloča dolgoročno v dobro te države in te družbe. Kot vsi pravimo, to je tudi jasen signal v tujini, da s konsolidacijo javnih financ mislimo resno. Zaradi teh razlogov in zaradi tega zavedanja in zato, ker smo imeli jasne cilje, jasno strategijo in zelo dobro izdelane ukrepe, v Slovenski demokratski stranki fiskalnega pravila nikoli nismo videli kot nevarnost, ampak smo ga videli predvsem kot priložnost in kot pomoč pri vodenju ekonomske politike in tudi socialne politike. Cilj te politike ni ohranitev monopolov, ni ohranitev privilegijev, ampak je blaginja vseh ljudi. Grožnje, ki jih poslušamo vsak dan, kaj hudega se nam bo zgodilo zaradi fiskalnega pravila, so populistično zavajanje. Fiskalno pravilo samo po sebi ni razlog, da bi bile pokojnine, plače v javnem sektorju, socialna država, nivo socialne države drastično nižji. Posebej ne za tiste, ki so pokojnine zaslužili z dolgotrajnim predanim delom, za tiste, ki delajo dobro, za tiste, ki so se trenutno znašli v težki socialni stiski. Ni razlog, je pa lahko izgovor, in tu tiči nevarnost. Da so razlogi za uvedbo fiskalnega pravila namišljeni in da je zavlačevanje pri njegovi uvedbi za Slovenijo zelo škodljivo smo v SDS opozarjali že ves čas. Opozarjali smo dolgo, ure in ure smo porabili za to, mesece smo o tem razpravljali, očitno pa je Bruselj porabil samo 15 minut, da so prišli do istih zaključkov. Kaj je vodilo v takšno odločitev bodo najbrž lahko razložili tisti, ki so bili zraven. To, da je prišlo do spremembe odločitve, je sedaj popolnoma drugotnega pomena. Kar je pomembno je, da danes sprejmemo pravo odločitev, da sprejmemo odločitev za vpis fiskalnega pravila v ustavo, kajti očitno so nam tisti, od katerih smo zaradi svojih neracionalnih odločitev postali odvisni, ponudili izhod skozi šivankino uho. Najbrž je zelo težko priznati, da so bili ukrepi, ki jih je sprejemala Janševa vlada, koraki v pravo smer, da so vodili v izhod iz krize in da je njihova zaustavitev pomenila zelo slab signal in veliko škodo za Slovenijo. S temi ukrepi bi danes Slovenija lažje dihala in bili bi v drugačni situaciji kot smo. Spoštovanje fiskalnega pravila za Vlado in za vse nas ne bo lahka naloga, ampak ni nemogoča. Za realizacijo bo potrebno veliko znanja, veliko energije in tudi veliko poguma. Za začetek te poti bi bilo dobro, da si nalijemo čistega vina, da vendarle enkrat priznamo, kje smo, in da povemo, kakšno podobo Slovenije v bodoče želimo. Ali želimo ohranjati obstoječe monopole, obstoječa družbena razmerja, ali si želimo, da nam, preden odločamo o tako pomembni odločitvi kot je danes, pred vhodom brezsramno delijo listke, s katerimi nam dobesedno grozijo? Ali želimo ohraniti to stanje? Ali želimo na drugi strani neko družbo, ki bo drugačna, ki bo temeljila na zdravih temeljih, ki bo sodobna in ki bo sledila duhu časa? Skrajni čas je tudi, da nehamo iskati zunanje sovražnike, da nehamo obtoževati Bruselj, da nehamo obtoževati bonitetne hiše in vso drugo svetovno javnost, da so krivi za težave, v katerih smo se znašli. Niso. Sami smo krivi, da smo zašli s poti in da smo se znašli v taki situaciji, in prav je, da si to tudi priznamo. Ampak, da zaključim, v tem trenutku imamo še enkrat, najbrž zadnjič, zgodovinsko priložnost in imamo možnost in odgovornost, da o svoji prihodnosti odločamo sami. Vpis fiskalnega pravila, današnji glas za, je korak v to smer. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem dr. Ljubici Jelušič.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Socialni demokrati se zavedamo, da je naša država vse od podpisa fiskalnega pakta 2. marca 2012 in kasneje njegove ratifikacije v Državnem zboru 19. aprila 2012 dolžna spoštovati zaveze iz Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji, kot se fiskalni pakt v celoti imenuje. V tem fiskalnem paktu je določeno, da mora biti proračunsko stanje sektorja države pogodbenice srednjeročno uravnoteženo. Država se mora svojemu srednjeročnemu cilju približevati hitro. Časovni okvir za približevanje predlaga Evropska komisija in pri tem upošteva tveganja za vzdržnost posamezne države. Ob tem je, kar se Slovenije tiče, treba poudariti, da naše zaostrene gospodarske razmere, zlasti v lanskem, pa tudi v letošnjem letu, terjajo od nas, da na razumen in postopen način dosežemo uravnoteženje javnih financ. Socialni demokrati menimo, da moramo storiti vse, da ne ogrozimo temeljev socialne države in se izognemo morebitnim grobim posegom v socialne transferje, v javno zdravstvo, javno šolstvo, socialno varstvo in podobno. Zato je v tem pogledu zelo pomembno, da s tehtnimi argumenti tovrstno vizijo uresničevanja cilja postopnega uravnoteženja javnih financ predstavimo tudi Evropski komisiji in vsem drugim pomembnim deležnikom v tem procesu. Ker je ratificirana pogodba dokument, ki ga je treba spoštovati v notranjem pravnem redu, menimo, da mora Slovenija ne glede na to, ali se omenjeno fiskalno pravilo zapiše v ustavo ali v kakšen poseben zakon, to pravilo pri pripravi svojih proračunov tudi spoštovati. Pri tem je pomembno imeti ustrezno določen, kot pravi fiskalni pakt, srednjeročni cilj in tudi morebitna odstopanja v izjemnih okoliščinah. Fiskalni pakt predvideva, da smo države pogodbenice dolžne do 1. januarja 2014 v svojo zakonodajo vključiti ustrezna fiskalna pravila, kar bo poslej pogoj za dodelitev pomoči iz Evropskega mehanizma za stabilnost, če bi ta bila potrebna. Na podlagi teh dejstev menim, da moramo v ustavo ali zakon, ki se sprejema z ustavno večino, zapisati naše, slovenske cilje glede srednjeročne odprave strukturnega primanjkljaja. Glede na sedanje stanje javnih financ ocenjujem, da ta odprava ne bo nastopila leta 2015, temveč bo pri pripravi proračuna za leto 2015 treba upoštevati doseganje postavljenega srednjeročnega cilja v letih, ki sledijo letu 2015. Kot rečeno, je določitev tega srednjeročnega cilja stvar pogajanj z Evropsko komisijo, države pa si lahko tudi same postavijo ciljno letnico za uravnoteženje javnih financ, vendar morajo to narediti realno in ob upoštevanju vseh tveganj. Če želimo fiskalno pravilo vključiti v ustavo, bi bilo prav, da se pri tem držimo vsebine fiskalnega pakta, ki letnic ne določa. Naša ovira, ovira Socialnih demokratov pri sprejetju fiskalnega pravila v domači pravni red ni pravilo samo, ni dejstvo, da je treba uravnotežiti javne finance, temveč nerealna letnica uveljavitve. Socialni demokrati in jaz osebno se dobro zavedamo, da je, prvič, mednarodne pogodbe treba spoštovati, da je, drugič, javne finance treba srednjeročno uravnotežiti, vendar, tretjič, tudi pričakujemo, da ukrepi, ki jih bomo sprejeli v ta namen, ne bodo povečali tveganj za preživetje naših državljanov v socialni, ekonomsko učinkoviti in pravni državi. V ta namen bomo Socialni demokrati tvorno in z veliko pozornostjo sodelovali pri izdelavi izvedbenega zakona za uveljavitev fiskalnega pravila in tudi pri njegovem sprejetju. Hvala.
Hvala tudi vam. Razpravo bo nadaljeval gospod Franc Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik, kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! V Slovenski ljudski stranki smo zelo veseli, da nam je v tem dobrem mesecu dni v tretje uspelo zbrati dovolj modrosti, da danes govorimo o tem, da bomo družno sprejeli to spremembo ustave in v ustavo zapisali tako fiskalno pravilo kakor tudi spremembo referendumske zakonodaje. V Slovenski ljudski stranki smo v preteklosti že večkrat pokazali in dokazali, da nam je pri našem odločanju v ospredju predvsem to, kaj je dobro za državo, ne glede na to, kolegice in kolegi, ali smo v koaliciji ali v opoziciji. Ta naša državotvorna drža nam je včasih prinesla tudi kakšen posmeh, včasih kakšen padec pri rezultatu, zagotovo pa smo ponosni na to, da smo v preteklosti tudi kot opozicijska stranka podprli pokojninsko zakonodajo, da smo lansko leto kot vladna stranka prepričevali in govorili o tem, da je treba sprejeti fiskalno pravilo, referendumsko zakonodajo, in da tudi sedaj kot opozicijska stranka želimo odgovorno, za dobro države, ti dve spremembi ustave podpreti, sprejeti in spremeniti naš pravni red. V Sloveniji se moramo zavedati, da je bilo v teh dobrih 20 letih samostojnosti obdobje, v katerem smo v bistvu dočakali polnoletnost – v letu 2008, obdobju, ko je bila svetovna konjunktura. V navalu te svetovne konjunkture smo v Sloveniji dobro živeli, veliko postorili za razvoj naše lepe države, hkrati pa tudi pozabili, da lahko za dobrimi leti pridejo tudi slabša leta. To se je zgodilo ob nastopu svetovne krize, ob nastanku katere smo v Sloveniji napak ocenili, da se bodo razmere zelo hitro uredile same po sebi in se bodo v nekaj letih vrnile v stanje, kakršno je bilo prej, in zato smo od leta 2008 naprej naredili celo vrsto napak. Napake so bile narejene tudi v letih do 2008. Danes vsi vemo, da so bile visoka poraba, zadolževanje podjetij in predvsem ponesrečeni in s kriminalom opremljeni prevzemi podjetij s strani lastnikov, direktorjev podjetij, velike napake, ki jih danes vsi skupaj plačujemo in se bomo morali do njih še opredeliti in jih jasno sanirati v naslednjih mesecih. Res je tudi to, da v letih 2009, 2010, 2011, ko smo javni dolg podvojili z 8 milijard na 16 milijard, nismo pravilno odreagirali. Lansko leto se je skušalo narediti poskus, da bi se javna poraba do neke mere zmanjšala. Kot vlada smo bili takrat zelo napadeni s strani opozicije. Tudi javnost je to ocenila kot napačen korak. Hvala bogu, da smo sedaj, maja 2013, prišli vsi skupaj toliko k sebi in vemo, da je fiskalno pravilo nujno treba sprejeti. To, kar smo naredili v tem času, bomo plačevali v prihodnosti. Te številke so zelo resne. Slovenija je s tistih, kot smo že dejali, 4 tisoč dolga na posameznika prišla sedaj na 10, 11 tisoč evrov dolga na posameznika. Vsi se zavedamo, kaj to pomeni pri plačevanju obresti. Drugi velik problem je ta, da nam v evropskem in svetovnem merilu ne verjamejo več. Če smo bili do časa predsedovanja Svetu vzor v Evropi, smo v času, ko nismo znali odreagirati in ko smo delali neumnosti, ko smo se prerekali v parlamentu, ko smo ta prepir selili med naše ljudi, izgubili zaupanje tudi drugje. Cena tega je ta, da danes plačujemo neprimerne in nesramno visoke obresti, zaradi katerih je ogrožena finančna suverenost države. Kolegice in kolegi, danes je treba priznati in povedati, da če bi maja lansko leto sprejeli fiskalno pravilo, in ob dejstvu, da smo se v tem letu zadolžili za več kot 4 milijarde evrov za naslednjih 5 do 10 let, da smo te obveznice plačevali vsaj 2 % višje kot smo plačevali tiste, ki so bile prej, ali pa 2 %, 1,5 % višje, kot bi jih sicer. To pomeni, da smo na tem nivoju v škodo naših davkoplačevalcev, v škodo socialne države, na letni ravni zapravili od 40 do 80 milijonov evrov, kar bomo plačevali naslednjih 5 do 10 let, odvisno od ročnosti teh obveznic. To je toliko, spoštovani kolegice in kolegi, kot se je spoštovani kolega Virant uspel dogovoriti z javnim sektorjem o tem, koliko bo prihranka pri plačah. Ampak mi bomo to naslednjih 5, 10 let plačevali skozi dražjo ceno denarja, ki ga najemamo po svoji neumnosti. Mislim, da je prav, da se tega zavedamo in da bomo resni, odgovorni od tu naprej. Pred nami so zelo težke naloge. Danes, kot je bilo že rečeno, sprejemamo spremembo ustave, s katero ne rešujemo problema. Mi bomo samo zelo odgovorno v ustavo zapisali, da smo končno zrel narod, zrela država, ki bo porabila toliko, kolikor ustvari, in da bomo to spoštovali v svojih politikah odslej naprej. Do danes nismo. Na tej osnovi, spoštovani kolegice in kolegi, moram še enkrat izraziti razočaranje nad tem, kar smo sprejeli ta teden v Državnem zboru. Na osnovi dogovora med sindikati in Vlado se je doreklo, da dve leti ne bomo posegali v odhodkovno stran na področju plač, in zapisalo, da bodo celo štrajki plačani iz tega naslova. Spoštovani kolegice in kolegi, to bo hipoteka, ko bomo pisali izvedbeni zakon, ko bomo gledali, kateri davek je še treba uvesti, katero stopnjo pri davku je še treba povečati, da bomo resnično resna in odgovorna ekonomija. Moram reči, da me je prav strah, in mislim, da smo v tem tednu naredili napako in da je bilo početje predsednice Vlade, Vlade in tudi koalicije v tem času, ko sem s te govornice poslušal, kako sem krivec za 30-odstotno znižanje plač, pokojnin, socialnih transferjev, napačen signal. S to retoriko bomo morali prenehati in vsi skupaj jasno resnici pogledati v oči. Zaupanje, ki smo ga izgubili na finančnih trgih, smo izgubili tudi pri svojih ljudeh, spoštovani kolegi. Včeraj je bila pot na Vlado zelo neugodna. V življenju nimam nobenega razloga, da bi od kogarkoli poslušal, da sem lopov. Vendar nam slovenska javnost vsem govori, da smo lopovi zato, ker opravljamo javne funkcije in ker želimo odgovorno delati. Tega, da ti državljanke in državljani deset centimetrov pred obrazom žvižgajo s piščalkami in te zmerjajo z lopovom, si kot poslanec Državnega zbora ne dovolim! V 50 letih svojega življenja nisem počel ničesar takega, da bi me kdo na ulici moral zmerjati z lopovom! Danes nam je dan apel, da ustavimo retoriko, ki jo imamo eni in drugi, koalicija in opozicija, in začnemo resno in odgovorno delati. To, kar ste včeraj na Vladi sprejemali, se soočali z resnico pri rebalansu proračuna za leto 2013, ko vidimo, da je v štirih mesecih 960 milijonov primanjkljaja – ne vem, kako bomo spoštovali vse dogovore, ki so podpisani. Ne vem, koga še lahko obdavčimo toliko, da bomo te škarje zaprli in spravili vse skupaj v okvir fiskalnega pravila. Vendar je nujno, da ga sprejmemo, da se začnemo resno in odgovorno obnašati, da nove obveznice, ki jih bomo izdajali, ne bodo več po 6 %, da bodo po normalnih 4 %. Dolg je bil do leta 2008 v povprečju 8 milijard, povprečna zadolžitev pa 3,8 % za tisti dolg. Danes ga plačujemo 5,5 in še več, pa se sprašujemo, če nam bo še kdo dal denar. Na koncu hodimo tako, kot so hodili tisti najbolj zadolženi ljudje na nek skoraj na pol siv trg se zadolževati, ker tam še dobimo denar, ker nekdo računa, da bo evropska skupnost solidarna do nas. To, da iz teh govornic, iz parlamenta govorimo, da to delamo zaradi Evrope, da na nas pritiska krščanska demokracija z Angelo Merkel na čelu, kar je bilo izza teh govornic slišano mesec nazaj – oprostite, to moramo prekiniti in pogledati resnici v oči in pošteno delovati. Mislim, da je danes resnično prelomen dan. Zelo sem vesel, da ugotavljamo, da smo v tem delu enotni, vendar iskreno upam, da bomo v dobro naših otrok, v dobro Slovenije, enotni tudi odslej naprej, ko se bo treba zares iti fiskalno pravilo. To, da ga zapišemo v ustavo, pravilno govorite – nič ne naredimo s tem. Sedaj bo treba ugotoviti, kje je tistih 200 milijonov, za katere je spoštovana sekretarka za finance dejala, da jih bomo zmanjšali v drugem valu pri uravnoteženju financ v letošnjem letu in spoštovanju programa stabilnosti, ki smo ga dali nekaj časa nazaj in bo sedaj deležen presoje. V tem delu mislim, da moramo, če želimo dobro tej državi, vsi skupaj od danes naprej bistveno spremeniti retoriko in delovati kot neka vlada in parlament, ki želi za to državo dobro, in prenehati s tem medsebojnim obtoževanjem in iskanjem krivca, v katerem letu je bil kdo kriv. Mislim, da je prav, da resnici pogledamo v oči in priznamo, da je v teh letih pri tem vsak nekaj storil narobe. Vendar pa mora biti ta resnica jasna, iskrena. Šele takrat, ko se bomo uspeli med seboj to pogovoriti in sami sebi priznati, bomo lahko šli na ulico skupaj povedati, ne da nekdo ščuva nekoga, da nas tiste politike, ki to govorimo zadnja dva meseca oziroma zadnja leta, ulica zelo družno zmerja za neke lopove. Nismo lopovi, želimo pošteno delovati. Vsak pošten državljan, vsako pošteno gospodinjstvo, posameznik, ve, da lahko zapravi toliko, kolikor ustvari. O tem govorimo danes, in želim, da se tega vsi zavedamo. V naši retoriki imamo najprej v očeh realnost. Poglejmo, kakšna je realnost naših financ, potem pa ugotovimo, katerim ljudem, ki davke prikrivajo, je treba davke pobrati, kje je treba carinike poslati v finančno policijo in poiskati tiste, ki skrivajo svoje prejemke. Ali je mogoče kaj narobe v naših podsistemih države, ne vem. V stavkovnem sporazumu ste zapisali, da se do konca naslednjega leta nihče ne sme v imenu države pogovarjati z visokošolskimi profesorji in z univerzami o tem, ali ni mogoče normativ, da je nekaj ur na teden predavanj premalo. Ne vem, če bodo to na tak način rešili. Če bomo še naprej tiščali glavo v pesek, ko ugotavljamo, da je preveč gimnazijcev, da nimamo poklicev, ko bomo še naprej ugotavljali, da gre 80, 90 % naše mladine študirat zato, da do 30. leta tistih 50 % od 30 naprej, ko naredijo fakulteto, svoj socialni mir kupujejo preko študentskih zadev. Tukaj so te realne zadeve. In da bomo šli pogledat, ali imamo lokalno samoupravo pravilno organizirano, ali je mogoče kakšno pristojnost treba z države prenesti na občine, ali je treba z manjših občin večje aktivnosti prenesti na skupnosti občin in kaj podobnega. Dokler ne bomo pogledali resnici v oči in začeli teh problemov reševati, ta država fiskalnega pravila ne bo mogla spoštovati. To retoriko, s katero vsi branimo obstoječe zadeve do onemoglosti, ne da bi si priznali, kaj je narobe in to popravili, moramo spremeniti in to začeti delati. Upam, da je današnje sporočilo in signal, ki ga dajemo z enotno podporo spremembi ustave, resnično signal drugačnega obnašanja v slovenskem političnem prostoru, kajti od tukaj bomo obnašanje prenesli tudi na slovenske ulice. V Slovenski ljudski stranki bomo fiskalno pravilo podprli, tako kot smo ga ves čas podpirali.
Hvala gospodu Bogoviču. Preden dam besedo naslednji razpravljavki želim samo povedati, da sem zaradi bistveno spremenjene liste prijavljenih za razpravo spregledal mag. Katarino Hočevar, ki bi morala dobiti besedo pred gospodom Bogovičem, tako da popravljam to napako, se opravičujem in dajem besedo mag. Katarini Hočevar, pripravi pa se gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Lepo vas vse skupaj pozdravljam v imenu Državljanske liste! Včeraj je eden izmed predstavnikov sindikatov dejal, da je slovenska vlada iz strahu pred Brusljem spremenila svoje stališče do fiskalnega pravila. Tudi Državljanska lista je del te vlade in že od vsega začetka pogovorov o tej temi podpiramo zapis fiskalnega pravila v ustavo. Prepričana sem, da bomo tako kot ostali poslanci tudi poslanci Državljanske liste danes to potrdili, ne iz strahu pred Brusljem, temveč zaradi odgovornosti do prihodnjih generacij. "Trgi odlašanja razumejo kot šibkost," so besede ministra Čuferja, in strinjam se z njim, da je zadnji čas, da tudi o tej temi enkrat odločimo, ker imamo še preveč področij, kjer bo treba ukrepati hitro in odločno. Že zdaj je drugi odstavek Zakona o javnih financah določal, da mora biti proračun uravnotežen med prejemki in izdatki. Smo se tega držali? Ne. Razmišljanja politike so šla v preteklih 20 letih žal nekako v smer, zakaj ne bi vladajoča koalicija zapravila tistega, kar bi nekdo za nami, in si na ta način kupil nove volitve. Tako nekako je politika v Sloveniji delovala in zato se moramo danes soočati z bolečimi rezi, ne samo v politiki. Zato menim, da je ustavna določba dovolj močno zagotovilo, da se nam v naslednji krizi ne bo treba soočati s tako bolečimi rezi. Fiskalno pravilo ni namenjeno trenutnim političnim potrebam. Gre za izravnavo porabe znotraj ekonomskega cikla. Po Umarjevih ocenah strukturnega primanjkljaja bi si v času konjunkture v letih od 2004 do 2008 lahko nabrali med 7 in 8 % BDP kumulativnega javnofinančnega presežka, s čimer bi najprej ohladili pregreto gospodarstvo, v recesiji pa bi lahko veliko lažje izvajali protikrizne ukrepe. Z današnjo potrditvijo bremena prekomerne potrošnje ne bo več mogoče prenašati na naše otroke v obliki naraščajočega javnega dolga, nižanja socialnih pravic itd. Pri usklajevanju in dogovarjanju glede izvedbenega zakona nas čaka veliko dela. Prepričana sem, da bomo našli kompromis. V teh časih si želim čim več dogovorov in kompromisov in takšnih konsenzov, kot smo jih bili deležni včeraj na političnem vrhu. Če smo poslanci Državljanske liste v torek s stisnjenimi zobmi potrdili tisto, kar gre nam liberalcem težko od rok – dviganje davkov – in tudi sami stopili iz strankarskih okopov, bomo danes z veliko bolj mirno vestjo potrdili spremembo 148. člena Ustave. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospe Ljudmili Novak.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji pozdravljamo včerajšnji dogovor vrha slovenske politike, ker smo prepričani, da je treba nemudoma zapisati fiskalno pravilo v ustavo in s tem zaustaviti prekomerno zadolževanje Slovenije. Do leta 2015 moramo čim bolj uravnotežiti javne finance, kar ne bo lahka in enostavna naloga, vendar je to edina smiselna rešitev, ki nam zagotavlja preživetje države. V Novi Sloveniji ne moremo pristati na to, da bomo še naprej trošili neprimerno več kot pridelamo. Z vrtoglavim zadolževanjem bomo samo vsako leto bližje bankrotu države in popolnemu propadu socialne in vsakršne druge varnosti, na katero se mnogi sklicujejo. Zaradi brezglavega zadolževanja, s katerim se je vsaj nekaj let ohranjal socialni mir, smo že bili priča propadu Jugoslavije in tudi večletni vojni, ki je temu sledila. Na srečo smo Slovenci vsaj v tem času bili enotni in odločni, da se postavimo na svoje noge. Z osamosvojitvijo so se nam izpolnile naše večstoletne sanje in začeli smo graditi svojo državo. Prepričana sem, da si nihče od nas ne želi finančnega propada države, ki bi ga zagotovo spremljali veliki socialni nemiri, morda celo revolucija in, bog ne daj, spet bratomorna vojna. Slovenija je resen bolnik, ki potrebuje pravo diagnozo, hitro in učinkovito zdravljenje. Kljub čedalje boljšim metodam zdravljenja in učinkovitim zdravilom pa po navadi ne gre brez bolečin, še posebej, če je potreben večji poseg ali celo operacija. Zavedati se moramo, da je Slovenija hud bolnik, ki ga lahko zdravimo le s skupnimi močmi. Prav imajo tisti državljani, ki pravijo, da so pridno in pošteno delali in niso krivi za takšno stanje. Prav imajo tisti, ki pravijo, da je treba lopove zapreti in jim vzeti tisto, kar so ukradli. Danes smo slišali, da so ujeli Hildo Tovšak. Sama sem ob tem pomislila, da je s svojim begom naredila mogoče najboljše dejanje v zadnjih letih, pa ne zato, ker podpiram pobeg, ampak zato, ker se je prav preko njenega pobega razkrilo, kakšne luknje so v našem pravosodnem sistemu. Upam, da bodo odgovorni to videli in tudi primerno ravnali. Prav imajo tudi tisti, ki pravijo, da so si nekateri nepravično pridobili veliko premoženja, ki smo ga skupaj ustvarjali. Tudi tisti imajo prav, ki pravijo, da smo politiki slabo upravljali državo. Kako zelo prav imajo tisti, ki pravijo, da se mora denar, ustvarjen z delom v Sloveniji, vrniti iz davčnih oaz in zapolniti vrzeli v naši davčni blagajni. Zelo prav imajo tudi tisti, ki nemočno opazujejo in nasprotujejo bogatenju peščice ljudi z nemoralno visokimi plačami, ki so več desetkrat višje od najnižje plače v podjetju. Prav imajo tudi tisti, ki pravijo, da država slabo gospodari s svojim premoženjem, zato ga je treba prodati tistim, ki ga bodo dobro in odgovorno upravljali in plačevali davke v državno blagajno. Tudi tisti imajo prav, ki trdijo, da moramo ohraniti socialno državo, ne pa podpirati tistih, ki ne želijo delati ali samo izkoriščajo naš socialni sistem. Še kako prav imajo tisti, ki menijo, da naši sindikati ne gredo v korak s časom. Na takšen način ščitijo pravice čedalje manjšega števila zaposlenih in onemogočajo večjo fleksibilnost zaposlovanja, predvsem pa zavirajo zaposlovanje mladih. Žal spadamo med države z največjim številom brezposelne mladine. "Takle 'mamo," bi rekli mladi, toda to ni več šala, ampak resno bolezensko stanje države, v kateri živimo, ki je naša in ji pravimo celo ljubljena domovina. Stokanje, prelaganje odgovornosti z enega na drugega, z leve na desno in obratno, nas ne bo rešilo. Vsak v naši državi je vsaj do neke mere odgovoren za takšno stanje in za to državo. To še posebej velja za vse veje oblasti, za zakonodajno, za izvršilno, za sodno in tudi za sedmo silo. Morda vladna stran in opozicija, ki se je pred tem celo leto ukvarjala z reševanjem javnih financ, nikoli nista bili tako blizu ugotovitvam kot danes. Da za rešitev države potrebujemo nova odrekanja, tudi nove dajatve in nove kompromise, da bo operacija uspela in bolnik preživel. Zato je sedaj pravi čas, da povlečemo odločne poteze. Od vseh nas bi bilo neodgovorno, če bi globoke rane le popihali kot otroku koleno, nato pa na neočiščeno in zagnojeno rano prilepili majhen obliž. Če res hočemo, tudi zmoremo. Pravočasni in učinkoviti posegi rešujejo življenja. Zapis fiskalnega pravila v ustavo z letnico 2015 nas bo vse prisilil k hitremu in učinkovitemu zdravljenju, ki bo bolelo, toda rane bomo pozdravili – moramo jih –, če bomo vsi skupaj to razumeli, sprejeli in zaupali v našo prihodnost. Reforme so potrebne, nujne, ne samo pri drugih, tudi pri nas, pri meni in tebi. Vsak od nas ima svoje poslanstvo in svojo nalogo v tej državi. Pred nami je velik izziv, prihajali pa bodo vedno novi, kot so pomanjkanje delovnih mest, staranje prebivalstva, podnebne spremembe, morda tudi pomanjkanje vode in hrane. Zato moramo kot narod čim bolj držati skupaj, da bomo kos vsem tem izzivom. Prepričana sem, da smo Slovenci sposoben narod, lahko pa smo tudi uspešni. Mnogi se tega zavedajo, zato še imamo uspešna podjetja, poštene, prizadevne in delavne državljane, ki plačujejo davke, da lahko delujejo naši izobraževalni, zdravstveni, socialni in drugi sistemi. Spoštovani! Ne prelagajmo problemov današnjega časa na ramena prihodnjih generacij, ki bodo obremenjene s problemi in izzivi novih časov. Naše probleme rešujmo zdaj, razdelimo jih odgovorno in čim bolj pravično za vse. Konec koncev se vedno znova lahko opogumljamo z znano resnico, da sreča ni v imeti, pač pa biti, živeti, ustvarjati, ljubiti in tudi sodelovati.
Hvala za vašo razpravo. Besedo dajem gospodu Jerku Čehovinu, pripravi se mag. Marko Pogačnik.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, predstavnici Vlade! Glede fiskalnega pravila je na splošno v naši državi velika zmeda. Nekateri si predstavljajo, da je to čarobna paličica, ki bo čez noč rešila problem javnih financ, drugi pa si to predstavljajo kot konec socialne in solidarne države. Resnica verjetno ni ne ena ne druga. Že v razpravah o fiskalnem pravilu se uporabljata pojma zlato pravilo ali zlato fiskalno pravilo. To ne ustreza predlaganemu fiskalnemu pravilu. Slednje predvideva, da morajo biti prihodki in izdatki državnih proračunov srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja, ali pa v presežku. Zlato pravilo pa dovoljuje zadolževanje za investicije. Zlato pravilo omejuje zadolževanje za tekoče potrebe, načeloma pa dovoljuje zadolževanje za investicijske namene. Moram reči, da so pri nas celo nekateri ministri prejšnje vlade, ko so lani dobili vprašanje, kaj pomeni fiskalno pravilo, pred kamerami jecljali. Zase lahko povem, da sem temu fiskalnemu pravilu, v takšni obliki kot je bilo predlagano, nasprotoval iz načelnih razlogov, predvsem pa iz razlogov, da finančni instrumenti po mojem mnenju ne sodijo v ustavo. Kar je pripeljalo do tega, da sem svoje stališče omilil, je predvsem dejstvo, da se v Pozitivni Sloveniji zavedamo potrebe po zagotavljanju uravnoteženosti in vzdržnosti javnih financ. V času ekonomske krize, ko doživljamo velik padec ekonomske aktivnosti, je še toliko večja potreba po aktivni fiskalni politiki države. Pri tem naj še enkrat ponovim, da fiskalno pravilo v ustavi naših težav ne bo rešilo. Tega se moramo zavedati. Zapis tega pravila v ustavo pomeni predvsem moralno zavezo, vodilo in napotek, da družba kot celota in ne samo politika začne resen dogovor o svojih razvojnih prioritetah in vodenju pravne države, da uredimo državo tako, da bo dovolj stabilna in neodvisna od finančnih trgov v smislu, da se ne bo treba uklanjati njihovim diktatom. To še zmeraj lahko dosežemo sami, z nujnimi strukturnimi reformami. Ustava ni kriva in ni zagrešila finančne in gospodarske, niti ne politične krize. Tudi vpis fiskalnega pravila v ustavo tega ne bo rešil. Smatram, da je to bolj posledica samokritike in priznanja, da do sedaj etablirane stranke niso bile sposobne javnih financ voditi vzdržno. Vse te napore bo možno rešiti samo v socialnem dialogu s sprejetimi sklepi za konsolidacijo in nekateri bodo pod to vlado v relativno kratkem času že sprejeti. Ko govorimo o tem fiskalnem pravilu, smatram, da v ustavi bistveno ne bo koristilo, škodilo pa tudi ne bo. To je skoraj tako kot aspirin, ki prime ali pa ne prime. Vendar, če je to tisti pogoj, da lahko damo time-out politiki, da se začne ukvarjati z resnimi problemi, tistimi, ki so dejansko življenjskega pomena za našo državo, potem je prav, da nehamo glede fiskalnega pravila zadeve vleči in se glede tega politično konfrontiramo. Na koncu naj povem, da mislim, da rešitev naših problemov ni v vnosu fiskalnega pravila v ustavo, ampak predvsem v podjetjih in zagonu nove gospodarske rasti. To je tisto, kar lahko to državo potegne ven. Pri tem bi morali obračunati tudi s tezo, da zniževanje plač v javnem sektorju pomeni povečevanje delovnih mest v gospodarstvu. To preprosto ni res. Gospodarstvu moramo dati priložnost. Že sprejeti ukrepi, ki na nek način omogočajo začasen vstop države preko svojih deležev v podjetja in jih potem rešena prodati – to je prava pot, da rešimo težave. Kot rečeno, fiskalno pravilo bom podprl. Podprl ga bom tudi zaradi tega, ker želim ohraniti verodostojnost, kredibilnost te države, ko so njeni predstavniki brezpogojno obljubljali vnos fiskalnega pravila v ustavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Marku Pogačniku, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Veseli me, da je prevladal razum in da sedaj tudi v strankah SD in Pozitivna Slovenija razmišljajo drugače, kot so razmišljali pred časom. Še enkrat bi ponovil, da je Slovenska demokratska stranka vedno podpirala vpis fiskalnega pravila v ustavo. Pričakujem in ocenjujem, da bo danes Slovenija dala pozitiven signal tujini, predvsem tistim, ki Sloveniji posojajo denar, in da bo Slovenija s tem dejanjem, ko bomo danes vpisali fiskalno pravilo, pridobila zaupanje. Vpis fiskalnega pravila v ustavo bi moral biti v interesu vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije, predvsem z vidika tega, kajti to je edina zaščita in edina varnost, da ne leva, ne srednja, ne desna vlada državljank in državljanov Republike Slovenije ne bo enormno zadolžila. Zgolj to je edina garancija pred vsem tem. Pri vsem tem je nek grenak priokus, da smo z vpisom fiskalnega pravila v ustavo izgubili eno leto. V tem letu je Slovenija to drago plačevala. Vendar, čas je danes – vpišimo, se poenotimo. Predvsem je treba poudariti to, da fiskalno pravilo nima čarobne palice in da bo to zgolj nek moratorij, v katerem bo lahko Vlada pripravila konkretne ukrepe, na osnovi katerih se bo slovensko gospodarstvo rešilo iz krize. Poudariti je treba, da bo Slovenska demokratska stranka ne glede na svojo pozicijo, ali je v vladi ali je v opoziciji, zagovarjala tista stališča, ki so v dobro državljank in državljanov Republike Slovenije. Zato tudi sedaj, ko smo v opoziciji, ne bomo spreminjali kurza in bomo še vedno potrjevali to, kar smo zagovarjali že pred enim letom. Škoda, da se tudi ostali niste pridružili Slovenski demokratski stranki in podprli vpisa fiskalnega pravila v ustavo, kajti danes bi bilo verjetno drugače. Čas ni zaveznik Slovenije, zato je treba od besed preiti k dejanjem. Pričakujem, da bo vlada Alenke Bratušek izkoristila ta trenutek, kajti mislim, da si bo s tem pridobila določen čas, določen moratorij, v katerem bo lahko v miru sprejemala ukrepe. Apeliramo pa nanje, da naj bodo ti ukrepi konkretni, ne samo v breme gospodarstva in breme davkoplačevalk in davkoplačevalcev. Pomembno je, da se je danes slovenska politika poenotila. Gremo skupaj naprej, in takšen dan kot je danes v parlamentu, bi moral biti še večkrat. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospodu Francu Jurši, pripravi naj se mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav kolegicam in kolegom ter vsem v dvorani! Moram priznati, da v času, odkar sem vodja Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev, nikoli nisem šel s takim optimizmom na sestanek predsednikov strank in vodij poslanskih skupin Državnega zbora kot včeraj zvečer. Sestanek je trajal zelo kratek čas. Dogovorili smo se, kar smo se dogovorili, in upam, da noben izmed predstavnikov političnih strank, ki so v Državnem zboru zastopane, ni imel fige v žepu. Mislim, da se bo to pokazalo zelo hitro, tudi ob glasovanju, ki ga bomo opravili po razpravi. Moram reči, da smo v naši poslanski skupini problematiki spremembe 148. člena Ustave Republike Slovenije posvetili kar precej časa in vedno smo prišli do enega zaključka – v tej državi moramo stremeti k temu, da v prihodnosti ne bomo porabili več, kot ustvarimo. Za nas je ravno to fiskalno pravilo – uravnoteženje tako prihodkov kot odhodkov. V zgodovini samostojne države Slovenije so na žalost vse vlade to počele. Do zdaj smo v Državnem zboru sprejeli kar nekaj gasilnih ukrepov, ki v začetku dajejo pozitivne rezultate, ampak dolgoročno, sem prepričan, bo treba sprejeti sistemske spremembe. Morali se bomo soočiti z vsemi temi dejstvi in omogočiti slovenskemu gospodarstvu normalno delovanje v normalnih razmerah. Slovenija je sprejela zavezo zapisati fiskalno pravilo v ustavo z ratifikacijo tako imenovanega fiskalnega pakta. Tam nam ni bilo naloženo, da moramo to zapisati ravno v ustavo, ampak da moramo to urediti na interni način. Moram reči, na žalost, da so naše vlade tudi v preteklosti imele marsikaj zapisano, pa tega niso izvajale. Zaradi tega smo prišli v takšno situacijo, v kakršni smo. Še posebej v zadnjih treh, štirih letih se je naš dolg podvojil. Dosedanji poskusi zajezitve, brzdanja javnih financ in varčevanja več kot očitno niso bili zadostni in primerni in da je akt na nivoju vlade premalo. Več kot očitno je, da moramo v Sloveniji fiskalno pravilo zapisati v najvišji pravni akt države, v ustavo. Zapis fiskalnega pravila v ustavi pomeni večjo verjetnost spoštovanja proračunske discipline in odgovornega ravnanja z javnimi financami, signal Evropski komisiji, finančnim trgom in mednarodni javnosti, da se Slovenija resnično trudi in da se je zavezala, da bo uravnotežila javne finance. V naši poslanski skupini se zavedamo, da je predvsem zaradi nas samih skrajni čas, da sprejmemo določene resne ukrepe, saj nam sicer grozi izguba suverenosti v smislu odločanja na področju svojih javnih financ. Odgovorno je tudi, da bremena sedanjega nesorazmernega trošenja, glede na to, kar ustvarimo, ne prelagamo več na prihodnje generacije. Naša naloga mora biti, da bomo te zadeve zajezili zdaj in tukaj, ne pa da bodo vse te obveznosti nosile naše prihodnje generacije. Želim posebej poudariti, da vnos fiskalnega pravila v ustavo ne sme biti konec in propad socialne države. V naši poslanski skupini verjamemo, da temu ne bo tako oziroma bomo vztrajali, da se v področje sociale in pokojnin ne sme posegati. Vprašati se moramo, kako bi socialno ogroženi in upokojenci to prenesli, ko povprečna pokojnina danes znaša 563 evrov, prag revščine pa je na 587 evrov. Od 600 tisoč upokojencev 209 tisoč prejema pokojnino pod pragom revščine. 35 % vseh naših upokojencev že sedaj živi pod tako imenovanim pragom revščine. DeSUS, verjemite, v prihodnosti pod vsako ceno tega ne bo dovolil. Podporo spremembi 148. člena smo najavili že lansko leto in to bomo pod takimi pogoji, kot sem jih omenjal, danes tudi storili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji razpravljavec je mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Vesel sem, da se je politika vsaj deloma oziroma v dvotretjinskem številu poenotila do fiskalnega pravila. Zaradi tega, ker po sami vsebini fiskalno pravilo oziroma zapis fiskalnega pravila ne pomeni nič slabega. Pomeni lahko veliko dobrega. Kaj pomeni? Pomeni to, da bo država Slovenija delovala tako, da ne bo več potrošila kot ustvari na dolgi rok. To z drugimi besedami daje možnosti za razvoj in tega ne izključuje. Prav tako vpis fiskalnega pravila ne izključuje socialne države in ne izključuje solidarnosti. Izključuje pa nespametno zadolževanje, izključuje zadolževanje po previsokih obrestnih merah in izključuje prelaganje teh bremen, bremen obresti, bremen dolgov na prihodnje rodove. Nimamo moralne pravice, da naša bremena prelagamo na prihodnje rodove. Če govorimo o tem, da ne izključuje socialne politike, da ne izključuje socialne države, da ne izključuje solidarnosti, potem moramo vedeti tudi, da socialna država, solidarnost, ne moreta temeljiti pretežno na zadolževanju. Če se država zadolžuje, potem naj se zadolžuje za produktivne namene, za namene investicij, od katerih bodo imeli sadove prihodnji rodovi. Ne moremo se zadolževati zato, da bomo več potrošili. Glede na podatke, ki so danes znani za slovensko državo, lahko ugotovimo, da se je v celotnem razvoju Slovenije povečevalo zadolževanje, povečevalo zadolževanje države kot tudi zadolževanje podjetij in posameznikov. Vsak posameznik, predvsem tisti, ki so se zadolžili, ve, kaj pomeni breme dolgov. Breme dolgov, in če je premoženje zastavljeno zato, da se bodo dolgovi poplačali, lahko pomeni tudi izgubo tega premoženja. Glede na to, da se je država v zadnjem času zadolževala predvsem zato, da je odplačala prejšnje dolgove, to postaja nesmiselno, in glede na to, da je nekoliko zaostala z ukrepi, ki bi pomenili večjo produktivnost, pomenili več razvoja, pomenili ustvarjanje okolja, v katerem bi podjetniki, ljudje lažje ustvarjali, to pomeni, da je skupaj z mednarodnim okoljem prišla v krizo. Ta kriza se kaže v manjši kredibilnosti države in tudi v tem, da je cena zadolževanja previsoka. Fiskalno pravilo bo prispevalo k temu, vsaj jaz tako menim, da se bo cena zadolževanja zmanjšala. Če se cena zadolževanja zmanjša, to pomeni tudi manjše breme za tekoče poslovanje in tudi za prihodnje rodove. Po drugi strani moramo upoštevati tudi to, da je tako imenovane virtualne ekonomije, virtualnih financ konec, da razvoj lahko temelji le na dejanskem ustvarjenju, le na tistem, kar ljudje ustvarijo s svojim znanjem, s svojim delom, s svojo inovativnostjo in s tem, da svojo proizvodnjo širijo. Širijo tako, da zaposlijo druge. To pomeni zdrav razvoj, zdrav razvoj za državo in pomeni tudi pogoj za boljšo novo kvaliteto življenja državljank in državljanov. Strinjam se, da zlato pravilo ni vse. Strinjam se tudi s tezo, da sam zapis fiskalnega pravila v ustavo avtomatično ne pomeni večjega razvoja. Vsekakor pa daje ta zapis pogoje za to, da lahko tudi na drugih politikah, tudi na politiki investiranja, ustvarjanja pogojev, konkurenčnejših pogojev, začnemo z drugačno politiko, bolj odprto, bolj konkurenčno in takšno, ki bo ljudem prinašala več dohodkov in boljši življenjski standard. Področij, ki jih je treba urediti, je veliko. Vsekakor je to upravljanje s premoženjem, tudi finančni sistem, socialna politika, solidarnost. Kot sem že rekel, fiskalno pravilo ne izključuje ne socialne države in ne solidarnosti. Zaradi tega bom fiskalno pravilo podprl.
Hvala za vašo razpravo. Besedo dajem mag. Ivanu Vogrinu, pripravi pa se mag. Branko Grims.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Konec je slovenske ekonomske in politične samostojnosti. Že pred časom je je bilo. Neposreden dokaz je, da smo potrebovali leto dni prepričevanja, izgubljenega časa, da smo vendarle spoznali, da je treba omejiti porabo, da na dolgi rok ne moreš porabiti več kot ustvariš. To spoznanje se ni zgodilo v Sloveniji, ampak je predsednica Vlade do tega spoznanja prišla v Bruslju. Tako bo tudi v bodoče. Sprejemali bomo tiste reforme, za katere nam bodo v Bruslju rekli, da so nujne. Fiskalno pravilo ni ekonomsko pravilo, je samo zapis v ustavi ali zakonu, ki pove, da je konec veseljačenja, da je konec obdobja, ko s krediti financiramo javno porabo. Kar nekaj razpravljavcev je povedalo naslednje. Fiskalno pravilo samo po sebi ne rešuje ničesar in se ni treba posebej veseliti, ker to ni posebej velik uspeh. Je samo dokončno spoznanje ali navodilo, ki smo ga upoštevali, da se samoomejimo. Temeljni problem Slovenije je, da več porabi kot ustvari. Gospod Bogovič je v svoji razpravi opozoril na naslednje. Da ne gre samo za fiskalno pravilo, da gre za mnoge družbene podsisteme, ki so rakasti, ki so prepredeni z metastazami in ustvarjajo bistveno preveč kot v tej družbi prispevajo, in da bo treba narediti korenite reforme v teh podsistemih, da bo država kot celota začela ustvarjati. Lahko bomo govorili o uspehu. Danes bo napisanih in povedanih veliko velikopoteznih besed, veliko visokoletečih besed, ki ne povedo veliko. Lahko bomo rekli, da smo kot parlament, kot država resnično nekaj naredili, ko bo začel rasti družbeni bruto produkt, ko bomo iz negativne gospodarske rasti začeli prehajati v pozitivno gospodarsko rast. Edino to je pogoj za ekonomsko in politično samostojnost. Veste, najbrž se je težko postaviti v vlogo predsednice vlade, ampak predstavljajte si naslednje. Če nemška kanclerka Angela Merkel samo namigne nemškim podjetjem, da naj počasi slovenska podjetja kot dobavitelje izrinjajo, potem smo mi totalno bankrotirali. To je ta kruta realnost. V globalni ekonomiji smo odvisni od naše največje trgovinske partnerice – mislim, da ustvarjamo okoli 60 ali nekaj čez 60 % izvoza – in to realnost je treba upoštevati. Pričakujem, da bodo temu dejanju sledila naslednja dejanja. Dvig davkov zagotovo ni prispevek k gospodarski rasti. To, da imamo nekatere plače v javnem in paradržavnem sektorju 700 evrov neto ali 600, druge pa 10 tisoč, zagotovo ne ustvarja pogojev za gospodarsko rast. Zato moramo narediti to, da plače v javnem in paradržavnem sektorju naredimo v razmerju 1 proti 5, in da naredimo naslednjo spremembo ustave. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Branku Grimsu, pripravi pa se gospod Jožef Horvat.
Vsem prav lep pozdrav! Eno najlepših umetniških del književnosti svetovnega slovesa se imenuje Iskanje izgubljenega časa. Zdi se, da danes pišemo novo poglavje tega romana v tem parlamentu. Eno od svetovnih načel, ki velja že več desetletij, je, da je čas denar, time is money. Verjetno nikoli doslej to pravilo še ni bilo tako očitno kot v primeru vprašanja vpisa fiskalnega pravila v slovensko ustavo. Politologija uči, da je vsako dogajanje, vsaka rešitev, vsak ukrep v politiki mogoče sprejeti v nekem optimalnem trenutku. Ta optimalni trenutek je žal že zdavnaj minil. Eno leto nazaj sem v imenu SDS sedel na pogajanjih o fiskalnem pravilu skupaj z gospo Alenko Bratušek, sedanjo predsednico Vlade. Tam smo brusili vse, o čemer ste danes govorili, tudi zakon o uresničevanju tega pravila. Vsak stavek posebej toliko časa, da smo se strinjali o vsakem stavku posebej. Ampak, ko bi bilo pa takrat to treba sprejeti, pravočasno, v najboljšem možnem trenutku, je pa zmanjkalo dobre volje. To ni imelo samo političnih posledic, imelo je tudi materialne posledice. Kar nekaj vas je danes že ocenilo, da bi v primeru pravočasnega sprejetja fiskalnega pravila verjetno ves čas plačevali odstotek, odstotek in pol nižje obresti na dolgoročne obveznice. Če upoštevate, koliko jih je in za koliko časa gre, je mogoče zelo hitro izračunati, da gre za znesek velikostnega reda pol milijarde evrov. Pol milijarde evrov je izgubljenih za vse rodove, za vse čase samo zato, ker ni bilo dobre volje pri takratni opoziciji, da bi se to takrat sprejelo. Danes je to spoznanje na mizi. Danes so argumenti mnogih, ki govorijo, bistveno drugačni kot so bili takrat. Toda tega izgubljenega časa, teh priložnosti ne more nihče več vrniti. Še vedno pa je nenavadno, da se tudi danes v razpravi pojavi vprašanje suverenosti. Ob tem je treba ponoviti še nekaj. V modernem svetu se suverenosti države ne brani primarno na vojnem polju z divizijami vojakov. Brani se jo z uspešnim podjetništvom, ta pa potrebuje za svoje delo optimalne pogoje. Če gre za en ukrep, kjer bi bil zadosti politični dogovor kot je, recimo, vpis fiskalnega pravila v ustavo, trdim, da smo vsi dolžni storiti vse, da do takega dogovora pride, da se z nekaj dobre volje omogoči več socialne države in več blaginje za vse in da se tudi v tem delu, ko gre za izgubljanje suverenosti skozi pretirano zadolževanje, ohrani tisto, kar je mogoče, v največji možni meri okrepi prizadevanja podjetnikov za uspešno delo, da se jih podpre pri uspešnem spopadanju v globaliziranem svetu v moderni ekonomiji in da se s tem državi omogoči kar najhitrejši razvoj. Danes je čas, da to storimo. Žal mi je samo, da se je izgubilo leto dni. O tem, kdo je za to odgovoren, bo spregovorila zgodovina.
Hvala. Besedo dajem gospodu Jožefu Horvatu, pripravi naj se gospod Ivan Simčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Izjemno cenim spoznanje in poziv predsednice slovenske vlade Alenke Bratušek. "Zaradi sebe, ne zaradi Bruslja," je rekla. Ta poziv bi lahko bil intonacija za več kohezivnosti med nami 90 poslankami in poslanci. Upam, da bo ta poziv še kdaj ponovila. Nekateri ste danes že razpravljali o zdravstvenem stanju Republike Slovenije. Temu samo dodajam, gospe in gospodje, čas je za zdravilo, ne za pomirjevala. Evropa je Slovenija in Slovenija je Evropa. Evropa potrebuje fiskalno stabilnost za gospodarsko rast in rast za stabilnost. Zato pogodba o fiskalnem paktu, ki jo je ta državni zbor 19. aprila lansko leto ratificiral kar s 74 glasovi za, brez glasu proti. Lahko izidemo iz krize, če bomo polno delovali na obeh straneh tega kovanca, gospe in gospodje. Evropa mora biti zavezana modelu socialnega tržnega gospodarstva. Prihodnost evropskih narodov je skupnost odgovornosti in skupnost solidarnosti, združenih v socialno tržno gospodarstvo. Evropska unija mora doseči trajnostno rast, da bi naslednjim generacijam zagotovila delovna mesta namesto dolga. Zato potrebujemo strukturne reforme v vseh državah članicah za povečanje njihove konkurenčnosti. Potrebujemo v celoti delujoč notranji trg, vključno z boljšim delovanjem in preglednostjo finančnega trga. Evropa je naš dom, tako smo se odločili. Če nekoliko bolj čustveno rečem, Evropa je naša mati. Pričakujem in upam, da bo iz besednjaka slovenskih poslank in poslancev za vse čase izginila besedna zveza Evropa, zunanji sovražnik, Evropa, mačeha. Kolegice in kolegi, v Sloveniji moramo skupaj ponovno izgraditi zaupanje za upanje naših državljank in državljanov. Podprl bom spremembo ustave, podpiram vgraditev fiskalnega pravila v Ustavo Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospodu Ivanu Simčiču, pripravi pa naj se gospa Kristina Valenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Predstavniki Vlade, vsi navzoči! Realizacija fiskalnega pravila bo uspešna, ko bomo za to določili izvedbena pravila, in, drugič, ko bomo prilagodili postopke za umestitev v proračun. Sam dajem poudarek na doslednosti spoštovanja temeljne ustavne listine, ki je in bo osnova samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Gre za dokaz resnosti in nadzora Slovenije v obvladovanju težke finančne situacije. Sprenevedanja je dovolj. Zadolževanju je treba res narediti konec, vendar ne na način, da rešitve iščemo pri dnu strukture države, pri najšibkejših, ker je obseg zadolžitve največji ravno pri vrhu naše države. Ko se v predvolilnih soočenjih večkrat poslušamo in poslušate, govorimo o skladnem razvoju naše države. V kraju, iz katerega prihajam, občina Ilirska Bistrica, se sprašujejo, kaj je ta država in zakaj se je tako zadolžila, da moramo vnesti fiskalno pravilo. Nimamo odgovora. Večkrat smo bili javno pozvani, da nimamo avtoceste, semaforiziranih križišč in ostalega. Čigava je to naloga? Nekdaj je v neki državi jug države veljal za nekaj nerazvitega in je sever nekdanje države plačeval dolgove juga. Pri nas pa je prišel absurd – jug države plačuje grehe vladajoče elite in severa države. Vprašal sem na razna ministrstva, kaj neki je ta država vložila v naš kraj. Odgovor še pričakujem. Zlato fiskalno pravilo bo sijalo z zlatim odtenkom šele takrat, ko ga bomo tretirali kot izhodišče za odgovorno ravnanje celotne države, kot odgovornost vseh, ne samo kot breme davkoplačevalcev. Zavedam se, da gre za rešitev na dolgi rok, h kateri je treba resno pristopiti, predvsem pa pravilno realizirati. Kako in s kakšnimi posledicami, se tudi sam sprašujem. Pri fiskalnem pravilu bom glasoval po svoji vesti. Hvala lepa.
Hvala za vašo razpravo. Besedo dajem gospe Kristini Valenčič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Tudi sama, kot najbrž ostali kolegi in kolegice, bom danes glasovala po svoji vesti in podprla fiskalno pravilo. Nič novega najbrž. Ampak tako kot v vsaki družini in vsaki skupnosti je za njeno uspešno delovanje najpomembnejša stabilnost, trdnost, in to velja tudi za državo na vseh segmentih njenega delovanja. Prav s tem, s stabilnostjo, tako politično kot finančno, imamo v naši državi velik problem, tako velik, da je prerasel meje naše države. Če ga ne bomo uspeli ukrotiti, bodo to storili drugi. Ti ne bodo poznali milosti in srčnosti. Tudi naših posebnosti ne bodo upoštevali. Prepričana sem, da se prav vsi v tej dvorani zavedamo odgovornosti, ki jo imamo do svojih državljanov, in tega ne bomo dopustili. Prav je, da se za našo skupno državo borimo tako, kot to počnemo za svojo družino v vlogi matere ali očeta. Današnja seja, današnje razprave so dokaz, da to znamo in zmoremo. Veseli me, da smo kljub preteklim različnim stališčem stranke, poslanci zbrali dovolj modrosti in se glede nujnosti vpisa fiskalnega pravila poenotili. Res je, da smo za to potrebovali veliko časa, preveč, saj je šlo, odkar je strokovna skupina oblikovala predlog, zgolj za politično odločitev, politični dogovor. V Državljanski listi smo bili glede vpisa fiskalnega pravila od vsega začetka na stališču, da moramo izpolniti zavezo, ki jo je dala še Pahorjeva vlada, in ki je eden od pomembnih korakov za stabilizacijo naših javnih financ. Nekateri pravijo, da se vse začne in konča pri denarju, jaz pa pravim, da se vse začne in konča pri zaupanju. Le-to smo politiki, prav vsi, tako pred domačo kot tujo javnostjo že v precejšnji meri zapravili. Z vpisom fiskalnega pravila v ustavo bomo dali jasno zavezo, da bomo uredili svoje javne finance in ukrotili skušnjave vsakokratne politike po pretiranem zadolževanju. S fiskalnim pravilom bomo povrnili vsaj delček izgubljene kredibilnosti. Da si bo Vlada pridobila zaupanje, o katerem sem prej govorila, bo potrebnega še veliko truda, prepričljivih ukrepov in njihovo dosledno izvajanje. Bruselj je spoznal, da smo zanesljiv partner. Razumel je naše probleme in naša prizadevanja, da uredimo svoje finance, in nam omogočil še dodaten čas, da zavezo, ki smo jo že dali, tudi izpolnimo. Prav je, da to razumemo tudi mi in naši državljani. Kot rečeno, spremembo ustave bom podprla.
Hvala za vašo razpravo. Besedo dajem gospodu Marku Pavlišiču, pripravi naj se gospod Franc Pukšič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Predlagana sprememba ustave je potrebna zaradi nas samih. Tujina bo precej bolj upoštevala naša dejanja kot naše besede, čeravno tudi te, izrečene v napačnem trenutku, dvigajo ceno našega zadolževanja. Da bi naša dejanja sledila našim besedam, besedam, ki jih bomo danes zapisali v ustavo, moramo zapisano ponotranjiti ter postaviti ob bok ostalim vrednotam, zapisanim v ustavo – svoboda, suverenost, demokracija, enakost, socialnost, solidarnost. Vendar je ena naših ključnih vrednot, suverenost, ogrožena. Ogrožena je s tem, da porabimo več kot ustvarimo. S tem se zadolžujemo, v zadnjem času predvsem v tujini, ter se predajamo na milost in nemilost finančnim trgom. Ravnamo kot lahkomiseln bahač, ki se naokoli baha z ravnokar pridobljenim premoženjem na štirih kolesih, v resnici pa je lastnik predvsem kredita oziroma je kredit lastnik njega, ki živi v večnem strahu, kdaj bo prišel trenutek resnice, izterjevalec oziroma trojka. Liberalci se zavedamo odgovornosti do svojih otrok in jim ne želimo zapustiti svojih dolgov. Liberalci bomo tako vpis fiskalnega pravila v ustavo podprli. Glasovati proti pomeni glasovati za to, da postanemo še bolj odvisni od finančnih trgov, da jim prepustimo še več suverenosti, ko nam bo trojka krojila ne le proračuna, ampak tudi nivo socialne varnosti. Zlato fiskalno pravilo bo ustavno sidro, ki edino daje dovolj močno zagotovilo, da ne bomo na izrečeno pozabili ob prvi priliki, ob prvem morebitnem padcu obresti, ki bo povečal apetite po novem zadolževanju, čeprav morda z najboljšimi nameni, morda za nov vrtec, šolo ali bolnišnico. Z enakimi najboljšimi nameni, s katerimi smo prišli v današnjo težko situacijo. Pot v pekel je po navadi tlakovana z najboljšimi nameni. Formalnopravno vpis v ustavo res ni potreben. Potreben je zato, ker naša ravnanja ogrožajo našo suverenost in ob ogroženosti te vrednote je treba uporabiti najmočnejše, kar nam pravni sistem omogoča. V Državljanski listi vpis fiskalnega pravila v ustavo odločno podpiramo. Audaces fortuna iuvat. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi razprava gospoda Franca Pukšiča, pripravi pa se gospod Jože Tanko. Kot zadnja sledi razprava gospe Maše Kociper. Izvolite, gospod Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Če katerega od slovenskih kmetov, delavcev ali brezposelnih, katero slovensko gospodinjo vprašaš, koliko porabi, bo rekla: "V glavnem toliko kot imam." Poznavanje fiskalnega pravila je že tisočletje med preprostimi ljudmi. V politiki, z učenimi besedami pa tem preprostim ljudem za to, da politiki to naredijo, vzameš iz žepa. Danes je predsednica Vlade rekla takole: "V Sloveniji ni več časa za politične blokade, zato smo danes tu, kjer smo. Ko sem bila še v vrstah poslank in poslancev, sem fiskalnemu pravilu nasprotovala, in takrat ..." – tako je bilo razbrati iz njenega nagovora – "... velikokrat delovala v interesih stranke." Danes naj torej ne delujemo več v interesih stranke. Sicer pa je rekla: "Ko sem nastopila funkcijo predsednice Vlade, sem dejala, da bom delala v dobro ljudi in države." Prisegla je na Ustavo. Jaz nisem nikoli prisegel na Ustavo, ker nisem opravljal funkcije predsednika vlade ali ministra, pa sem vedno deloval v dobro ljudi. Vedno v dobro ljudi in nikoli po strankarskih navodilih ene ali druge stranke. Ampak očitno tega vsi ne zmorete. Če bi tako delovali, danes v tej bedi, kot smo, ne bi bili. Iz tega, kolegice in kolegi, izhaja beda političnih strank in politikov, ki svoja stališča spreminjajo od pozicije, na kateri so. Ta beda se je danes v popolnosti razgalila. Všeč mi je, da se je to zgodilo, ker po tej zgodovinski seji, ne vem, kako vse jo imenujete, čeprav je to že tisočletja znano pravilo med ljudmi, bo slovenski narod vendarle prepoznal, kdo se ne obrača, ne bom rekel po vetru, ampak po poziciji, katero zaseda. Če kaj zamerim predsednici Vlade, ji zamerim to, da danes kot predsednica Vlade govori v dobro države in ljudi, kot poslanka pa samo v dobro politične stranke, na krilih katere je tudi priveslala v Državni zbor. Eden od razpravljavcev je govoril, da smo ogrozili temelje socialne države. Res je, temelje socialne države smo ogrozili z zadolževanjem, s povečanjem brezposelnosti in z neizkoriščenimi evropskimi sredstvi, in jih ogrožamo že od leta 2002?. Če bi, tako kot je rekel kolega Čehovin, znale etablirane politične stranke ravnati z javnimi financami tako, da bi bile uravnotežene, potem slovenski socialdemokrati v času Pahorjeve vlade države skupaj s koalicijskimi partnerji ne bi zadolžili za 9 milijard evrov. Ali je kdo položil kakšen račun? Kam je ta denar šel? Za to sedaj plačujejo vsi, ne tisti, ki so ta denar porabili, ampak vsi v tej državi, od dviga DDV do vseh teh ukrepov, ki ste jih vpeljali ob prevzemu oblasti. Še korak ali dva – začetek delovanja slabe banke in delovanje holdinga –, pa bodo trije glavni projekti, ki so bili projekti prejšnje vlade, da pripelje to državo nazaj na realna tla. Žal vsega tega še niste naredili. Marsikaj bomo zaradi tega, ker tega še niste naredili, še dodatno na letni ravni izgubljali. Tako kot je naš predsednik Franc Bogovič rekel, od 40 do 80 milijonov na letni ravni oziroma v 10 letih to pomeni blizu ene milijarde – samo na škodi zadolževanja, za odplačevanje zadolževanja. Kolegice in kolegi, če bi bilo to pravilo sprejeto pred enim letom, veste, koliko več denarja bi danes imeli za Cimos, Peko, koliko za Mariborsko livarno, za delavke in delavce, ki hodijo po tri mesece v službo, pa ne dobijo niti za prevoz, koliko več denarja bi imeli za vzdrževanje slovenskih razdrapanih, uničenih cest in tako dalje, če se ne bi šli delovanja v interesu političnih strank in posameznih lobijev, ampak v interesu ljudi in države. V Slovenski ljudski stranki smo in bomo podpirali, in tudi sam vseskozi delujem v življenju tako, da porabim toliko, kolikor imam, ne čez rob tako kot posvečeni tajkuni in tisti, ki so to državo okradli. Ker je danes govora tudi o nadaljevanju seje, tudi z referendumskim pravilom, bi bilo prav, če bi mogoče nadaljevali še z eno izredno sejo, s tretjo izredno sejo, da bi kolegice in kolegi povedali državljankam in državljanom, da vam potem vendarle damo možnost, da gremo ponovno na volitve – da bi šli jeseni na volitve, da bi lahko ljudje izvolili tiste ljudi, ki bodo v Državnem zboru vedno, ne glede na to, na kakšni poziciji so, opozicija ali pozicija, v vladi ali v opoziciji, delovali v dobrobit ljudi in države. Da bo nova garnitura lahko spremenila zakonodajo tako, da bo pobrala vse tisto premoženje, ki je bilo pokradeno, da bo omogočila vrnitev premoženja, ki je v oazah, da bo davčna uprava začela delovati na področjih, kjer bi morala delovati, in da bo omogočila ustvarjanje pogojev za nova delovna mesta predvsem oziroma tudi tistim mladim, ki so končali fakultete – danes, tako kot sem zadnjič že rekel, na trgovskih policah zlagajo gor škatle in kartonažo –, ter da bo čas, da se voditeljem sindikatov pove, da njihovo delo ni vodenje države, ker tega pooblastila nimajo. Sinoči, ko sem poslušal predsednika Zveze svobodnih sindikatov Semoliča, kaj pomeni sprejetje, in opozorila, ki smo jih dobili s strani gospoda Semoliča in ostalih, da to pomeni minus 30 % za pokojnine, za socialno pomoč itd – to niso njegove besede. Pobral je besede iz besednjaka zdajšnjih koalicijskih partnerjev, ki so govorili tako – gospa Bratušek, Möderndorfer in ostali poslanci, tudi iz SD. Temu bi lahko rekli, da je Semolič naredil plagiat nad bivšo opozicijo. To fiskalno pravilo bom podprl.
Hvala, gospod Pukšič, z upanjem, da smo vsi razumeli dogovor na včerajšnjem koalicijskem vrhu, da se omejimo pri razpravah. Besedo dajem gospodu Jožetu Tanku.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Danes je pred nami odločanje o ustavni spremembi, ki v parlamentarnem postopku stoji že več kot leto dni. Zdi se mi dobro, da smo včeraj na tem sestanku dosegli dogovor, da pristopimo k zadnjim, sklepnim odločitvam na tem področju. Pri fiskalnem pravilu gre za to, da se zapiše kot neko načelo v ustavo, in to ne pomeni nič drugega kot to, da država v vsakem proračunskem letu deluje v skladu z zmožnostmi. To vsakokratni vladi nalaga, da predvidi tolikšno porabo, kot zberemo v tistem proračunskem letu. To načelo vodi k zmernosti, vodi k racionalnemu ravnanju, vodi k premišljenim dejanjem in ne dopušča, da se vlada, tista, ki dobi v roke državo, upravljanje države in proračun, obnaša kot razvajen otrok, ki troši denar za vse, kar vidi, ne glede na to, kakšne so posledice za nadaljnje generacije. Zapis fiskalnega pravila v ustavo razumem kot neke vrste človekovo pravico za bodoče generacije, da jim s tem, ko delujemo v letih pred tem racionalno, pustimo dovolj možnosti, dovolj zraka za znosno delo, za znosno ravnanje, za znosno preživetje, in da jih ne preobremenimo z raznimi nepremišljenimi zgodovinskimi dejanji, kot se je to sedaj dogajalo. Mislim, da na to ne smemo gledati samo kot na neko trenutno zadevo, ki bo eno ali drugo vlado omejila, ampak predvsem kot pravico tistih, ki še niso politika, še niso vlada, ki še ne upravljajo z državo, da tudi njim pustimo neko dovolj primerno možnost za te stvari. S tega vidika vidim to fiskalno pravilo tudi kot fiskalno zdravilo – da bodo od uveljavitve ali pa že pred uveljavitvijo vlada, katerakoli že bo ta, in njene naslednice prihajale v Državni zbor z odmerjenimi ukrepi, s pravimi rešitvami, s pravimi zdravili, s pravimi odmerki, da bomo to, kar to pravilo predvideva, tudi vzdrževali in izvajali. Zato se mi zdi, da te diskusije znotraj Državnega zbora, ki so bile prej in se morda še kakšna sedaj pojavi, in tudi vse tisto, kar se dogaja zunaj dvorane, ni ravno primerno in ravno v duhu razmer, v katerih živimo. Mislim, da je treba storiti vse, da ta naš sistem ozdravimo, ker je najbrž prišlo spoznanje, da je bolan, da je finančno bolan, in pričakujem, da bo Vlada v naslednjih korakih prišla z nekimi pravimi, odmerjenimi rešitvami, vsebinami, in če bodo te rešitve take, potem bomo tudi participirali po svojih zmožnostih pri sprejemanju teh zadev. Kot rečeno, sta ti dve sporočili, ki ju bomo sprejeli danes, močni tako za notranjo javnost, za državljane, kot tudi navzven. Pričakujem, da bomo slej ko prej naleteli na razumevanje ne samo zunaj, ker to že nekaj časa pričakujejo, in tudi sami vemo, da signale navzven močno potrebujemo, ker nas navsezadnje to zelo drago stane, ampak da se bo slej ko prej to prelilo tudi v notranje soglasje, da živimo znotraj nekih toleranc zmernosti. Ta izvedbeni zakon bo nekoliko dopuščal premikanje možnosti porabe v določenih obdobjih, ali navzgor ali navzdol, ampak ne preveč – to, kar se nam je dogajalo. Mislim, da je korak, ki ga bomo danes storili, dober. To ni edini korak, ki ga moramo storiti. Pred nami sta še dve odločitvi na tem področju do implementacije, do uveljavitve obeh ustavnih sprememb. Današnji bosta zahtevali dvotretjinsko podporo in upam, da jo bomo dobili. Potem se bo v naslednjih dneh treba samoomejiti, tako da bo tretjina uporabila svoje možnosti – to je tretjina poslancev –, in naslednjo soboto, ko iztečejo roki, tudi zagotoviti podporo za odloke, za razglasitev. Pri vseh teh treh zadevah računam na to, da smo se primerno dogovorili in da bomo ta projekt, tako ustavne spremembe 148. člena, fiskalnega pravila, kot poprave referendumske ureditve, izglasovali v celoti in da včerajšnji dogovori niso bili samo neko navidezno, provizorično soglasje, ampak da ta dogovor drži v celoti in do konca. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Razpravo poslank in poslancev bo sklenila gospa Maša Kociper. Opozarjam pa predstavnico Vlade, da bo lahko ob zaključku razprav poslank in poslancev imela možnost nagovoriti. Besedo dajem gospe Maši Kociper.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Govorci pred menoj so z velikim ponosom poudarjali, da vztrajajo pri svojih stališčih in držijo dano besedo. Tako so se pohvalili v Slovenski demokratski stranki, v Slovenski ljudski stranki, v Novi Sloveniji, v DeSUS, v Državljanski listi, o načelnosti pa govori tudi stranka Socialnih demokratov. V Pozitivni Sloveniji pa smo bili tisti, ki smo bili za dosego kompromisa pripravljeni stopiti ne en, ampak dva koraka nazaj. Zato, ker kompromis je nekaj, do česar prideš s tem, da nekdo ali, po najboljši verziji, vsakdo, malo popusti. Naša ustava zahteva dvotretjinsko večino, in za dvotretjinsko večino je nujno potrebno popuščanje in dogovarjanje strank z različnih političnih opcij. Žal do tega popuščanja v tem enem letu ni prišlo. V Pozitivni Sloveniji smo do zadnjega upali, da bomo prišli do kompromisa, v katerem bomo glede na izračune Vlade spremenili letnico zapisa fiskalnega pravila v ustavo, čas njegove uveljavitve, na leto 2017. To bi pomenilo popolni kompromis med tistimi, ki so vpisu v ustavo nasprotovali, in tistimi, ki so ta vpis zahtevali z letom 2015. Žal nobena, prav nobena od strank, ki sem jih prej naštela, strank opozicije, ni bila pripravljena popustiti, čeprav ste do danes veliko govorili o pomembnosti delovanja v dobro ljudi, o pomembnosti kompromisa in potrebi po preseganju strankarskih razlik. Pozitivna Slovenija je na kompromis stežka – nekateri s težkim srcem – pristala. Ne zato, ker bi zdaj spremenili mnenje in nenadoma mislili, da je vpis v ustavo potreben. Ne. Še vedno smo mnenja, da ekonomske doktrine ne sodijo v ustavo, da tekst tega besedila ne sodi v ustavo, in da prav vse, kar je potrebno v zvezi s fiskalnim pravilom, določa fiskalni pakt, ki smo ga v tej dvorani ratificirali kot druga država med vsemi članicami Evropske unije. Prav vse je napisano v fiskalnem paktu. Ampak situacija je takšna, da ste nas vsi skupaj postavili pred dejstvo, da o fiskalnem pravilu moramo odločiti. Zavrnitev tega pravila bi res lahko poslala zelo negativno sporočilo o tem, da si nova vlada, nova koalicija ne prizadeva za konsolidacijo javnih financ, kar nikakor ni res. Naj samo na kratko spomnim. Pozitivna Slovenija je pristala na začetek postopka spremembe ustave za vpis fiskalnega pravila v ustavo. Tako je zagotovil tedanji predsednik gospod Janković na sestanku predsednikov strank in to besedo smo na začetku postopka tudi držali. Kasneje pa nikakor nismo mogli priti do izračunov, ki smo jih želeli, in do projekcij, ki bi nam pokazale, kaj bi vpis fiskalnega pravila v ustavo dejansko pomenil za proračun. Še bolj nas je zmotilo to, da smo na neki točki ugotovili, da vpis, vsaj v prvotnem besedilu, pomeni zlasti to, da se ljudem omejuje pravico do referenduma o vseh zakonih, ki imajo finančne posledice. To nas je zelo zmotilo. Zato je bila Pozitivna Slovenija tista, ki edina ni glasovala o ustavni spremembi na Ustavni komisiji. Takrat je bila ta sprememba sprejeta s pomočjo glasov Socialnih demokratov. Ampak, kot rečeno, danes smo, kjer smo, in danes smo v situaciji, v kateri smo. Država je v zelo slabi finančni situaciji in Evropa od nas pričakuje, pa tudi sami moramo od sebe pričakovati določene ukrepe. Zato danes zopet razmišljamo o vpisu fiskalnega pravila v ustavo. Pa bom na kratko povedala, kaj bo ta vpis prinesel. Prinesel bo samo zapis fiskalnega pakta na ustavni ravni. Fiskalni pakt zelo natančno določa, katera so dovoljena odstopanja v smislu primanjkljaja države in v smislu zadolževanja ter katera merila mora država izpolnjevati. Če država tega ne spoštuje, sledijo sankcije Evropske unije. Ta vpis v ustavo bo tudi omogočil, da se sprejme izvedbeni zakon, ki bo natančneje določil, kako bo ta konsolidacija potekala. To je kompromis, na katerega je pristala Pozitivna Slovenija. Po tehtnem premisleku in po vseh izračunih Vlade smo ugotovili, da je mogoč razumen kompromis v dobro ljudi, in sicer tako, da bo domišljen izvedbeni zakon omogočil postopno konsolidacijo javnih financ ter ohranitev načela socialne države in načela solidarnosti. Tudi v stališču Vlade Republike Slovenije lahko vidite, da Vlada še vedno vztraja na stališču, da konsolidacija do leta 2015 ni mogoča. Leta 2015 naše javne finance nikakor ne morejo biti izenačene, uravnotežene, kajti to bi pomenilo odstopanja, na katera ta Vlada ni pripravljena. Ugotovili pa smo vsi skupaj, tudi ob pomoči pravnih strokovnjakov, da nam tretji odstavek predlagane spremembe ustave omogoča, da z zakonom, ki ga sprejme Državni zbor z dvotretjinsko večino vseh poslancev, določimo način in časovni okvir izvajanja načela, to je fiskalnega pravila, ter merila za določitev izjemnih okoliščin in način ravnanja ob njihovem nastopu. Izjemne okoliščine fiskalni pakt ne določa samo kot okoliščine, ki so vezane na naravne nesreče, ampak tudi veliki gospodarski padec države. Izpolnili bomo fiskalno pravilo z izvedbenim zakonom in izpolnili tudi obljubo, ki sta jo dala Evropi dva predsednika vlad pred nami. Predstavnikov Evropske unije več ne zanima, kdo je levi, kdo je desni in kaj se mi tu gremo, zanima jih, ali smo kot država sposobni uresničevati zaveze, ki jih dajemo. Dva bivša predsednika vlad, gospod Pahor in gospod Janša, sta se pred Evropo zavezala, da bomo fiskalno pravilo sprejeli. To jih zanima – ali smo sposobni uresničevati zaveze, ki jih dajemo kot država. Še bolj pa, kot zna povedati predsednica Vlade, ali smo se v tej državi sploh sposobni karkoli dogovoriti, kajti politična stabilnost je za Evropsko unijo zelo pomembna. To so razlogi, zaradi katerih sklepamo kompromis. Kaj ne bo zapisano v ustavo in kaj se ne bo zgodilo – tudi to bi rada povedala. Letnice 2015 v ustavi ne bo, da bo to vsem jasno. Ta letnica je zapisana v izvedbenem delu ustavnega zakona, ki se ne vpiše v ustavo. Tega se ni treba bati. Prav tako vpis v ustavo ne bo pomenil 30-odstotnega znižanja pokojnin, 30-odstotnega znižanja plač in prepolovitve socialnih prispevkov. To bi se zgodilo samo, če bi vztrajali na uravnoteženju z letom 2015, pri čemer se ta Vlada tudi s stališčem, ki ga je poslala, zavezuje, da ne bo vztrajala. Resnično je to, kar je povedala razpravljavka pred menoj, da fiskalno pravilo samo po sebi ni razlog, da se znižujejo plače, prispevki, socialni prejemki. Lahko pa tako fiskalno pravilo v rokah vlade, ki nima posluha za socialno državo in za solidarnost, pomeni izgovor, da se takšni posegi izvajajo. Na koncu upamo, da ta dogovor danes pomeni konec neke manjše politične krize, ki smo ji bili priča v zadnjih tednih, in možnost te vlade, da se resnično osredotoči na potrebne ukrepe in na reševanje države. Pozitivna Slovenija, naša stranka, je pri tem in za to naredila zelo veliko in bo to spremembo podprla. Hvala.
Hvala tudi vam. Glede na sporočilo Vlade ugotavljam, da ne želi razpravljati. Sprašujem, če želi kot predlagatelj predsednica Ustavne komisije Maša Kociper podati še kakšno misel? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo o prvem in drugem razdelku predloga ustavnega zakona. V skladu s postopkom prehajamo na razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Sprašujem, če želi kdo razpravljati o ustavnem zakonu v celoti? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o prvem in drugem razdelku ter o predlogu ustavnega zakona v celoti. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Preden preidemo na odločanje vas želim opozoriti, da je skladno s 169. členom Ustave Republike Slovenije za sprejetje predloga ustavnega zakona potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev, to je 60 ali več poslancev. Enako velja tudi za sprejetje posameznega razdelka. Prehajamo na odločanje o prvem razdelku. Obrazložitev glasu – želi poleg gospoda Hana kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? [[Ne želi.]] V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Ker bom obrazložil glas o vseh treh zadevah skupaj in ker sem tudi včeraj pri predsednici Vlade isto povedal, bom tudi sedaj storil isto, da ne bo nejasnosti. Socialni demokrati ne moremo podpreti predloga za spremembo 148. člena Ustave, po katerem začne fiskalno pravilo veljati in se uporabljati z letom 2015. Odločitev, spoštovani, ki smo jo sprejeli, ni lahka odločitev. Zavedamo se odgovornosti, ki jo nosimo pred celotno mednarodno javnostjo, ki bdi nad ukrepi, ki jih pripravlja naša vlada, da se ohrani ekonomska suverenost naše države. Pa vendar, fiskalno pravilo ni ukrep, je cilj, ki ga je moč doseči le, če pravilno ocenimo realne okoliščine ali pa tvegamo nepredstavljivo, da bomo na račun fiskalnega pravila zastavili javno šolstvo, javno zdravstvo, socialno varnost in pravičnost – vse to, kar je jedro programa Socialnih demokratov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi mogoče še kdo obrazložiti glas kot poslanec oziroma poslanka? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o prvem razdelku. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti 8. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je prvi razdelek sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem razdelku. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 9. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je drugi razdelek sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu ustavnega zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti 8. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je ustavni zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in zaključujem tudi 32. izredno sejo Državnega zbora. Dovolite mi, da vas samo še opozorim, da se 36. izredna seja začne ob 12.35. Hvala.