Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici, drage kolege sindikalni predstavnici dobro jutro. Poslodavaca očito nema, oni vjerojatno rade. Zbog obveza usklađivanja Zakona o radu s direktivama Europske unije u pregovaračkom poglavlju 19. – Socijalna politika i zapošljavanje kao i neophodnog usklađivanja radnog zakonodavstva sa već usvojenim nacionalnim propisima pokrenuta je inicijativa za izradu Prijedloga zakona o radu s konačnim prijedlogom zakona. Aktivnosti socijalnih partnera, Vlade, poslodavaca, sindikata na izradi izmjena i dopuna Zakona o radu započelo se prije 16 mjeseci konsenzualnim dogovorom da se izvrši samo nužno usklađivanje zakona s pravnom stečevinom Europske unije kao i s drugim već ranije usvojenim nacionalnim propisima, a da se nakon te faze u drugom dijelu nastave aktivnosti na pripremi daljnjih dopuna Zakona o radu kojom prilikom bi se dogovarala odgovarajuća rješenja za niz drugih pitanja kao što su na primjer i regulativa rada na određeno i neodređeno vrijeme. U cilju postizanja potpunog usklađivanja hrvatskog radnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije Zakonom o radu bilo je potrebno obuhvatiti usklađivanje radno pravnih instituta i postupaka s 13 direktiva Europske unije. Osim usklađivanja s pravnom stečevinom nužno je bilo izvršiti i horizontalno usklađivanje radno-pravnih instituta s već usvojenim nacionalnim zakonodavstvom na području mirovinskog osiguranja, zaštite ljudskih prava, ravnopravnosti spolova i roditeljskih prava osobito stoga što horizontalna neusklađenost propisa dovodi do pravne nesigurnosti i produženja trajanja sudskih postupaka. Pored toga, uzimajući u obzir veliki broj dosadašnjih izmjena i dopuna Zakona o radu kao i odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske o primjeni osnovnog teksta zakona sa svim izmjenama i dopunama umjesto njegovog pročišćenog teksta pristupilo se izradi cjelovitog Zakona o radu, a što se i u nomotehničkom smislu pokazalo nužnim. Predloženim zakonskim prijedlogom su uređena osnovna pitanja iz individualnih i kolektivnih radnih odnosa, pitanje nadzora nad primjenom propisa o radu, prekršajne odgovornosti i prijelazno razdoblje prema postojećoj pravnoj regulativi kao i sva pitanja u cilju potpunog usklađivanja radnog zakonodavstva. Podsjećam da je polazeći od dogovora socijalnih partnera i završenog rada u okviru tripartitne radne skupine u prosincu još 2008. godine većinom glasova Gospodarsko socijalno vijeće podržalo zakon, a slijedom toga Vlada Republike Hrvatske je isti uputila u Hrvatski sabor. Međutim, nakon toga budući da su bili blokirani pregovori sa Europskom unijom Vlada je povukla predmetni nacrt zakona iz procedure Hrvatskog sabora, te je socijalnim partnerima omogućeno dodatno vrijeme za daljnje bipartitne razgovore. U razdoblju od lipnja ove godine postignuto je suglasje oko većine spornih pitanja iz prvotnog Nacrta prijedloga zakona, a nakon odvojenih razgovora predstavnika Vlade s predstavnicima sindikalnih središnjica i Hrvatske udruge poslodavaca u potpunosti su uklonjeni još neki prijepori, te se može zaključiti da je ovaj Nacrt prijedloga zakona koji ste primili u potpunosti na tragu prvotnog dogovora socijalnih partnera o načinu i sadržaju njegove izrade. Isto tako, od presudne je važnosti da je predmetni Nacrt prijedloga zakona o radu dobio prethodnu neprijepornu pozitivnu ocjenu od strane Europske komisije o njegovoj usklađenosti sa direktivama Europske unije, a što je i bio temeljni cilj ove faze pripreme navedenog zakona koja su ključna pitanja usklađena i precizno utvrđena. Budući je u javnim istupima i polemikama posebno istaknut problem instituta ugovora o radu na određeno vrijeme. I ovdje želim posebno naglasiti da je sada predloženo novo rješenje u Nacrtu prijedloga zakona u potpunosti usklađeno s odgovarajućom direktivom Europske unije, te da je Europska komisija i u vezi toga dala pozitivno očitovanje. U vezi toga posebno ističem da je prema članku 10. Nacrta prijedloga Zakona o radu, o radu na određeno vrijeme. Iznimka, a ne pravilo. Prilikom sklapanja takvog ugovora poslodavac mora utvrditi i dokazati objektivni razlog za sklapanje takvog ugovora, i to opravdati konkretnim rokom ili izvršenjem određenog posla koji je ugovoren. U cilju sprječavanja zloporabe takav ugovor je zakonom ograničen na najduže razdoblje od 3 godine i to neovisno da li radnik radi kod poslodavca u okviru navedenog razdoblja na istim ili različitim poslovima. Podsjećam da je upravo zbog nedorečenosti ove odredbe bilo pojava da radnici rade i pola radnog vijeka po ugovoru na određeno vrijeme kod istog poslodavca, a to je do sada novom, to je sada novom odredbom u potpunosti onemogućeno. Podsjećam da je to bilo omogućeno zakonom koji je donesen 2003. godine. Pored toga zlouporaba zapošljavanja na određeno vrijeme uvršteno je ovim nacrtom prijedloga zakona u teže prekršaje. Druga prava radnika na određeno vrijeme usklađena su s pravima radnika na neodređeno vrijeme. Drugi institut oko kojeg su se također pojavile netočne informacije odnosi se na najduže tjedno radno vrijeme uključujući prekovremeni rad i raspored radnog vremena. Naglašavam da najduže tjedno radno vrijeme, uključujući prekovremeni rad ne može trajati duže od 48 sati, što predstavlja smanjenje prekovremenih sati s dosadašnjih 10 na 8, dok je istovremeno na godišnjoj razini prekovremeni rad ograničen na 180 sati po radniku. Kad je u pitanju raspored radnog vremena, poznato vam je da je u Hrvatskoj, koja je orijentirana na sezonski rad npr. turizam i poljoprivreda, realna potreba za određenom fleksibilnošću organizacije rada, ali ne na štetu radnika. Shodno navedenom konsenzusom socijalnih partnera prihvaćeno je rješenje kojim preraspodijeljeno radno vrijeme ne može biti duže od 48 sati tjedno, a samo ako je ovaj institut uređen kolektivnim ugovorom i slijedom toga određeni radnik dade pisani pristanak na takav rad, u preraspodjeli radnog vremena radnik može raditi duže od 56 sati tjedno, i taj rad ne može trajati duže od 4 mjeseca. Osim ako kolektivnim ugovorom nije drugačije određeno, u kojem slučaju ne može trajati od 6 mjeseci. Do sada nije bilo ograničeno trajanje. Pored toga poslodavac … [[Govornik se ne razumije.]] obvezi evidenciju o takvom radu dostaviti inspektoru rada. Nadalje, u pojedinim izjavama iskaza ne nerazumijevanje nužnosti usklađivanja članka 49. Zakona o radu s odgovarajućom direktivom Europske unije. Prema nacrtu prijedloga zakona nije moguća apsolutna zabrana noćnog rada trudnicama, ali su iste zaštićene na način kako je to i u europskoj praksi. A to znači da poslodavac ne smije odrediti noćni rad trudnici ako je ovlašteni liječnik ocijenio da noćni rad ugrožava njezin život ili zdravlje. Budući da je poznato da sama trudnoća nije bolest, već određeno stanje u kojem je potrebno utvrditi individualno zdravstveno stanje, potpuno je logično da je Europska Komisija i ovaj članak ocijenila potpuno usklađenim. Posebno je važno naglasiti da se izvršenim dopunama Zakona o radu, tj. usklađivanjima s pravnom stečevinom Europske unije i drugim ranije usvojenim nacionalnim propisima niti jednim institutom ne pogoršava položaj radnika, a niti poslodavci. Koji su dalje usklađeni poboljšani drugi instituti Zakona o radu. Nacrtom prijedloga Zakona o radu, pored već ranije istaknuta tri instituta, u znatnoj su mjeri poboljšani drugi instituti, kao npr. najkraće trajanje godišnjeg odmora produženo je sa dosadašnjih 18 radnih dana na 4 tjedna, a maloljetnim radnicima na 5 tjedana. U slučaju prestanka ugovora o radu, poslodavac je dužan radniku omogućiti korištenje godišnjeg odmora ili mu isplatiti odgovarajuću naknadu za neiskorišteni godišnji odmor. Smanjen je broj prekovremenih radnih sati s tjedno dosadašnjih 10 na 8. Institutom rasporeda radnog vremena i precizno definiranim pravima i obvezama poslodavaca i radnika uvažava se prilagodba standardima Europske unije, ali i realnim gospodarskim okolnostima. Štiti se pravo na liječnički pregled radnika koji radi noću, što do sada nije bio slučaj. Utvrđuje se smjenski rad, kao i prava radnika koji radi u smjenama, te se precizno utvrđuje institut prava na tjedni odmor. Štiti se pravo radnika na, tj. zabranjuje sklapanje više ugovora za nepuno radno vrijeme, koje ne može biti duže od 40 sati tjedno. Radnici koji rade ukupno puno radno vrijeme kod više poslodavaca moraju dati pisani pristanak na preraspodjelu radnog vremena, što do sada nije bilo regulirano. Precizno je definiran uvjet kada poslodavac ima obvezu raditi, izraditi program zbrinjavanja viška radnika. Prošireno je pravo radnika kod prijenosa ugovora o radu i na slučajeva, slučajevi prijenosa gospodarske djelatnosti ili dijela iste, a do sada se to odnosilo samo na slučajeve statusnih promjena. Koji su to prihvaćeni dodatni prijedlozi sindikata, koji nisu vezani za usklađenje? Na osnovu dodanih prijedloga, dodatnih prijedloga sindikalnih središnjica, a uz prihvaćanje socijalnih partnera u zakonu su ugrađeni i prijedlozi koji se odnose na precizno su uređene obveze Agencije za privremeno zapošljavanje, kao i korisnika u odnosu na ustupljenog radnika. Tjedni odmor koristi se nedjeljom, a ne u pravilu nedjeljom kao što je to bilo dosad. Pravo na plaćeni dopust, utvrđeno je kao 7 radnih dana, a ne kao 7 dana što bi podrazumijevalo uključivanje i neradnih dana. Omogućeno je da se način korištenja dnevne stanke uredi kolektivnim ugovorom ili ugovorom o radu, a ne jednostranim aktom poslodavaca pravilnikom o radu. U slučaju otkazivanja ugovora o radu, radniku zbog profesionalne nesposobnosti za rad, u slučaju da kod poslodavaca nije izabrano radničkog poslodavca, nije izabrano radničko vijeće suglasnost se može nadomjestiti arbitražom ili sudskom odlukom. Kao osnovu za diskriminaciju brisano je nečlanstvo u sindikatu. Bilo je i nekih zahtjeva sindikata kojima nije bilo moguće dovoditi naprosto iz razloga jer su isti bili u suprotnosti direktivama Europske unije, a što je vidljivo i iz očitovanja Europske Komisije. Dakle, još jednom može se u potpunosti konstatirati da je predloženi nacrt Prijedloga Zakona o radu u mnogim dijelovima značajno poboljšao dosadašnja rješenja pojedinih instituta, i utvrđuje prava i obveze radnika i poslodavaca. Budući da se često puta ističu primjedbe na nedjelotvornu učinkovitost državnog inspektorata i drugih tijela, i ovom prilikom treba naglasiti da su u proteklom kraćem razdoblju pojačani administrativni kapaciteti i tehnički uvjeti za djelotvorniji rad inspekcije rada i zaštite zdravlja i sigurnosti na radu. A pored toga, na inicijativu Vlade unutar mjesec i pol dana uspostavljena je koordinacija nadležnih državnih tijela zaduženih za nadzor nad primjenom propisa iz područja radnih odnosa i zaštite zdravlja i sigurnosti na radu, s ciljem da se pojača nadzor i spriječi svaka zloupotreba na štetu radnika. Pored preventivnog djelovanja, u okviru projekta Ureda za socijalno partnerstvo udruge sindikata i poslodavaca moraju pružiti aktivan doprinos praktičnoj implementaciji mirenja u rješavanju individualnih radnih sporova. Budući da početni rezultati ohrabruju i doprinose rasterećenju sudova bržim i jeftinijem rješavanju radnih sporova. Međutim sigurno je da se u području poštivanja propisa i zakonske regulative, u ovom slučaju Zakona o radu, ne mogu izuzeti od odgovornosti niti poslodavci, ni sindikati ni radnička vijeća. Naime, i ovom prilikom potrebno je naglasiti da Zakon o radu utvrđuje minimum određenih prava, a višu razinu prava odnosno detaljnije reguliranje određenih pitanja, kao i specifičnosti u pojedinim djelatnostima odnosno društvima moguće je regulirati kolektivnim ugovorima pri čemu je prisutna potpuna autonomija sindikata i poslodavaca. I ovom prilikom ističem značajnu ulogu radničkih vijeća koja suglasno ovlastima utvrđenima Zakonom o radu imaju mogućnost od poslodavaca tražiti između ostaloga svaka tri mjeseca i konkretna izvješća. Obrada radnika koji su zaposleni na određeno vrijeme te razlozima za njihovo zapošljavanje. Zakonom je određeno da je poslodavac dužan obavijestiti radničko vijeće o prethodno navedenom i drugim pitanjima pravodobno, istinito i cjelovito. Uz to poslodavac se mora sa radničkim vijećem savjetovati o planu zapošljavanja, ugovori na određeno i neodređeno vrijeme, premještanju i otkazu, ako bi poslodavac to propustio njegova odluka bila bi ništavna. Iz prethodno navedenih odredbi Zakona o radu i prisutne prakse može se zaključiti da radnička vijeća i poslodavci ne koriste zakonom utvrđena prava i obveze pa je i to jedan od temeljnih razloga prisutnih problema vezanih za zapošljavanje i sklapanje ugovora o radu. Primjera radi, kolektivnim ugovorom ili sporazumom radničkog vijeća sa poslodavcem moguće je ograničiti ukupan broj ugovora na radu na određeno vrijeme. Ili maksimalnim brojem ugovora po radniku ili određenim postotkom takvih ugovora u odnosu na ukupan broj zaposlenih na neodređeno vrijeme. Zašto se to ne koristi. Napominjem da u tom pogledu nema nikakve zapreke da se navedeno pitanje regulira na konkretan način koji je primjeren realno djelatnosti i realnom trgovačkom društvu kao i zajedničkim interesima sindikata i poslodavaca. Koje su dodatne aktivnosti socijalnih partnera u vezi sa Zakonom o radu. Danas vas želim informirati da se u kratkoj pauzi između ove i prethodne sjednice Hrvatskog sabora na inicijativu Vlade održani određeni bipartitni sastanci, udruga sindikata i poslodavaca na kojima se pokušalo iznaći određena dodatna rješenja za nekoliko instituta Zakona o radu koje izlazi izvan okvira preuzetih obveza usklađivanja sa direktivama Europske unije. Naime, obostrani interes i sindikata i poslodavaca bio da se uspostavi odgovarajuća ravnoteža i kompromis između rada na određeno vrijeme i neodređeno vrijeme, s napomenom da predložena rješenja nisu bila radikalna već prihvatljiva. Međutim, zbog izostanka konsenzusa na sindikalnoj strani isto nije bilo moguće u ovom trenutku predložiti Hrvatskom saboru kao dopunu Nacrta prijedloga Zakona o radu kojeg ste primili. Vlada bi bila zadovoljnija da su i sindikalci i poslodavci ovoj fazi oko dodatnih pitanja postavili kompromis ali na žalost isto se očito nije bilo moguće. Vlada Republike Hrvatske stoji na strani sindikata, i poslodavaca, podržava i uvažava njihove legitimne interese da kvalitetnije reguliraju sva pitanja ugovornog radnog odnosa kao i druge institute što bi nakon toga i nadležnim tijelima trebalo olakšati provedbu učinkovitije kontrole i sankcioniranja nezakonitosti u području radnih odnosa. U daljnjem radu, na oblikovanju Zakona o radu mora se voditi računa o ravnoteži rada i kapitala ali i o potrebama i kretanjima na tržištu rada. Kao što nedavno reče jedan predstavnik Europske komisije, u Zakonu o radu možete upisati što hoćete ali je bitno da li je to provedivo. Zato je Vlada u razgovoru sa predstavnicima sindikalnih središnjica i Hrvatske udruge poslodavaca utvrđujući Nacrt prijedloga Zakona o radu usvojila i zaključak da se u daljnjem roku od 60 dana u sklopu zajedničke tripartitne radne skupine nastavi rad na usklađivanju svih pitanja za koje socijalni partneri smatraju da je nužnije kvalitetnije regulirati, a na osnovu realnih uvjeta i dosadašnje prakse te uz uvažavanje posebnih i općih interesa te najbolje Europske prakse. Povećanje konkurentnosti u najširem smislu, novi proizvodi i usluge inovacije, nova tržišta, izvoz, cIjelo životno obrazovanje, razvoj sektorske suradnje poslodavaca i sindikata, te praktično korištenje širokih mogućnosti autonomne regulative specifičnosti, djelatnosti od strane udruga sindikata i poslodavaca, bez oktroiranja i nametanje jednoobraznih standarda uz učinkovit nadzor jedino su pravo rješenje za stabilnost zaposlenja a time i određivanje karaktera ugovora o radu. Zaključno vas pozivam da polazeći od prvotnog dogovora socijalnih partnera kao i obveze zatvaranja pregovora u poglavlju 19. socijalna politika i zapošljavanje u cijelosti podržati predloženi nacrt Zakona o radu u sadržaju koji ste primili, a poslodavce i sindikate pozivam da polazeći od zajedničkog dogovora nastave konstruktivni dijalog na pripremi daljnjih dopuna Zakona o radu ali još više na preuzimanju prava obveza i odgovornosti u autonomnom reguliranju svih pitanja rada u okviru kolektivnih ugovora i djelovanja radničkih vijeća. Dakle, nakon ispunjenja obveza usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije, prepustimo sindikatima i poslodavcima da uz pomoć Vlade u miru odrade svoj dio preuzetih obveza oko daljnje prilagodbe Zakona o radu. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Pardon, ispravak jedan. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Vi ste rekli Ugovor na određeno je iznimka a ne pravilo i to po postojećem i po tobože poboljšanom Zakonu, praksa i podaci službeni vas demantiraju. 86% ugovora o radu sklapa se na određeno a ne na neodređeno. SA 134 inspektora rada koliko Državni inspektorat ima, da bi redovni nadzor izvršili samo u 1% poduzeća, svaka firma će doći na red svakih 14 godina, toliko o blagodati i ove odredbe u novom Zakonu. U vezi vaše izjave da Vlada želi što se sindikati sa kapitalistima nisu dogovorili, ja pak strašno žalim što se Vlada nije dogovarala sa predstavnicima radnika, i umjesto da mi moramo arbitrirati, ona je arbitrirala u tom sporu.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? DA. Odbor za rad i socijalno partnerstvo, predsjednik Odbora uvaženi zastupnik Boris KUnst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, ministre, državna tajnice, kolege zastupnici, kolege iz sindikata. Pa Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskog sabora je na 32. sjednici koju smo održali 28. listopada ove godine, raspravljao je o Prijedlogu zakona o radu s konačnim prijedlogom Zakona, P.Z. broj 461 koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 22. listopada 2009. godine. Odbor je navedeni akt raspravio sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskoga sabora, kao matično radno tijelo. Odboru su dostavili amandmane na predloženi akt Savez samostalnih sindikata Hrvatske, Nezavisni hrvatski sindikati, Matica Hrvatskih sindikata, Hrvatska udruga sindikata, Udruga radničkih sindikata te Hrvatska obrtnička komora. Moram isto tako reći da su pristigli još određeni amandmani, odnosno prijedlozi za izmjenu Zakona o radu, pojedinih interesnih skupina, ali na žalost stigli su prekasno, odbor je ranije održan tako da nismo mogli razmatrati te prijedloge i amandmane. Podnositelji amandmana obrazložili su na sjednici odbora amandmane, a o istima se očitovala predstavnica predlagatelja, te je kratko obrazložila razloge zbog kojih predloženi amandmani nisu prihvatljivi. Pri tom je istaknula da je u najvećem dijelu sadržaj predloženih amandmana iz sfere interesnih pitanja koja trebaju u duhu socijalnog dijalog usuglašavati sindikati i poslodavci. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja istaknula je da je u pretpristupnih aktivnosti Republike Hrvatske za ulazak u Europsku uniju u pregovaračkom poglavlju 19. – Socijalna politika i zapošljavanje, pokrenuta zakonodavna inicijativa izmjene Zakona o radu, radi postizanja potpunog usklađivanja nacionalnog radnog zakonodavstva s direktivama, odnosno pravnom stečevinom Europske unije. Pri tome je istaknula da se pri izradi zakona vodilo računa o cjelokupnoj pravnoj stečevini, odnosno o direktivama kojima se uređuje radno vrijeme, uvjeti rada, te sudjelovanje radnika u upravljanju, slobodi kretanja radnika i slobodi pružanja usluga. Nadalje, osim usklađivanja s pravnom stečevinom izvršeno je i horizontalno usklađivanje radno-pravnih instituta s pozitivnim zakonodavstvom u području mirovinskog osiguranja, zaštiti ljudskih prava, ravnopravnosti spolova i roditeljskih prava. Također naglašeno je da su socijalni partneri sudjelovali u izradi ovog prijedloga zakona na kojem se radilo gotovo 15 mjeseci. Nadalje, da su se socijalni partneri usuglasili u većem dijelu predloženih izmjena i dopuna. Otvorena interesna pitanja kao što je ugovor o radu na određeno vrijeme, zahtijevat će znatno šire izmjene Zakona o radu o kojima će socijalni partneri trebati postići interesnu ravnotežu između konkurentnosti hrvatskog gospodarstva s jedne strane i zaštite prava radnika s druge strane. U sveobuhvatnoj raspravi koja je uslijedila sljedeće primjedbe, mišljenja, prijedlozi na konačni prijedlog zakona. Iznijeto je mišljenje da je ovo prva izmjena Zakona o radu u zadnjih gotovo 10-ak godina s kojom se ne umanjuju prava radnika, već naprotiv povećana je pravna zaštita primjerice, jedno redovno puno radno vrijeme uključujući i prekovremeni rad, ne može biti duže od 48 sati, što je smanjenje na dva sata tjedno u odnosu na sada važeći zakon. Nadalje, najkraće trajanje godišnjeg odmora produženo je s dosadašnjih 18 radnih dana na 4 tjedna. Najveći prijepor izazvala je odredba članka 10. kojem je uređen institut rada na određeno vrijeme. Po mišljenju predstavnika sindikata, potrebno je ograničiti poslodavce o sklapanju ugovora o radu na određeno vrijeme s brojem sklopljenih uzastopnih ugovora na 4, te skraćivanje vremenskog razdoblja zasnivanja radnog odnosa na određeno vrijeme sa tri na dvije godine. Naime, ako je po Zakonu o radu sklapanje ugovora o radu na neodređeno vrijeme pravilo, a sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme iznimka, po mišljenju djela članova odbora, većina poslodavaca zlorabi institut rada na određeno vrijeme, pa tako sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme postaje pravilo, a ne iznimka. Većina članova odbora suglasna je sa obrazloženjem predstavnice predlagatelja, da je preloženo rješenje ugovora o radu na određeno vrijeme u potpunosti usklađeno s pravnom stečevinom Europske unije, a na socijalnim partnerima je da rješavaju i usuglašavaju sva otvorena interesna pitanja, kao što su ugovor o radu na određeno vrijeme, dokup mirovine i pravilnici o radu itd. Zato je Vlada Republike Hrvatske odredila rok od 60 dana u kojem će tripartitna radna skupina razmotriti sva interesna pitanja socijalnih partnera, te će se nakon toga pristupiti cjelovitim izmjenama i dopunama Zakona o radu. Dogovor socijalnih partnera je da se izmjene i dopune Zakona o radu izvrše u dvije etape. Prvi dio odnosi na usklađivanje radnog zakonodavstva s direktivama Europske unije, kako bi se zatvorilo pregovaračko poglavlje 19. – Socijalna politika i zapošljavanje, dok bi se u drugom dijelu u duhu socijalnog dijaloga rješavala sva interesna pitanja. U raspravi je iznijet prijedlog da se o zakonu provede rasprava u prvom čitanju, a ne po hitnom postupku. Međutim, odbor nije podržao takav prijedlog i jedan glas je bio za i 7 glasova protiv. Na prijedlog predsjednika odbora je većinom glasova, 7 glasova za i jednim glasom protiv, odlučeno o naprijed navedenim amandmanima odbor ne izjašnjava, budući da će uslijediti dodatni pregovori socijalnih partnera sve do početka rasprave o konačnom prijedlogu Zakona o radu na plenarnoj sjednici Hrvatskog sabora. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 7 za i jedan protiv, odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o radu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li još tko od odbora? Da. Uvažena gospođa Čuhnil predsjednica Odbora za razvoj i obnovu. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Odbor za razvoj i obnovu Hrvatskog sabora na 27. sjednici održanoj 19. studenoga 2009. godine, razmotrio prijedlog Zakona o radu s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje. Odbor je u smislu članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora o navedenom aktu raspravljao u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Odboru su svoje amandmane dostavili Hrvatska obrtnička komora, a obrazložio ih je u ime predlagatelja vanjski član odbora. U uvodnom obrazloženju predstavnika predlagatelja istaknuto je da je u cilju postizanja potpunog usklađivanja nacionalnog radnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije, bilo potrebno obuhvatiti usklađivanje radno-pravnih instituta i postupaka s pravnim direktivama Europske unije. Osim usklađivanja s pravnom stečevinom izvršeno je i horizontalno usklađivanje radno-pravnih instituta s već usvojenim nacionalnim zakonodavstvom na području mirovinskog osiguranja, zaštiti ljudskih prava, ravnopravnosti spolova i roditeljskih prava. Naglašeno je da su socijalni partneri sudjelovali u izradi predloženog zakona, te su tijekom usuglašavanja i oni bili suglasni s većinom ponuđenih rješenja koja su postala dio sadržanih izmjena i dopuna. Predstavnik predlagatelja obrazlažući smisao predloženog zakona, naročito se zadržao na institutu rada s nepunim radnim vremenom, zaštitom mladih ljudi na radu, kolektivnom otkazu viška radnika, zaštiti dostojanstva i zabrani diskriminacije žena u zvanjima i radnim mjestima, prekovremenom radu, zaposlenosti s nepunim radnim vremenom, institutu noćnog rada, tjednog i godišnjeg odmora, te pitanje kolektivnih viškova. U raspravi je u ime 4 sindikalne središnjice nezadovoljstvo iskazao vanjski član odbora, rekavši da su podupirali donošenje Zakona o radu i njegovo usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije, međutim, glede ponuđenih rješenja o radu na određeno vrijeme nije postignut konsenzus. Zahtijevaju stoga za nacionalno zakonodavstvo iskoristi mogućnost i propiše višu razinu prava od postojeće pravne stečevine Europske unije. Naime, pitanje rada na određeno vrijeme sindikalne središnjice smatraju zanemarivanjem toga problema, to više što 102 tisuće zaposlenih u Republici Hrvatskoj radi prema ugovoru na određeno vrijeme, odnosno novi ugovori u radu 90% su na određeno vrijeme. Po pitanju ugovora o radu na određeno vrijeme bilo je čestih zlouporaba te iako je u Zakonu o radu to iznimka u praksi je korišten kao pravilo. Zatraženo je da ugovor o radu na određeno vrijeme ne može trajati duže od dvije godine bez obzira radi li se o istim ili drugim poslovima kod istog poslodavca i da se mogu ponuditi samo četiri ugovora. U raspravi je u ime Hrvatske obrtničke komore izraženo žaljenje što u tekst prijedloga nisu ugrađeni amandmani komore i zatraženo je da se prihvati traženje da i obrtnik s osnova ovog zakona ima prava radnika te da se proširi primjena kolektivnog ugovora. Zatraženo je i da se u sustav socijalnog partnerstva uključe i Hrvatska obrtnička komora i Hrvatska gospodarska komora, no predstavnik predlagatelja uputio ih je na osnovni smisao predloženog zakona. Odbor je nakon provedene rasprave većinom glasova 6 za i 2 suzdržana glasa odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o radu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li još koji odbor? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prelazimo na raspravu najprije po klubovima. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Boris Kunst u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, sindikata, kolege zastupnici. Zakonodavna inicijativa za donošenje predloženog Zakona o radu prvenstveno je pokrenuta zbog potrebe potpunog usklađivanja radnog zakonodavstva Hrvatske s Direktivom Europske unije u pregovaračkom poglavlju 19 – Socijalna politika i zapošljavanje. Osim usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije nužno je bilo izvršiti horizontalno usklađivanje radno pravnih instituta s već usvojenim nacionalnim zakonodavstvom na području mirovinskog osiguranja, zaštite ljudskih prava, ravnopravnosti spolova i roditeljskih prava u području zapošljavanja i nezaposlenosti kako bi zaposlenici imali veću pravnu sigurnost i u sudskim postupcima brže ostvarili zaštitu svojih prava. Važno je naglasiti da je veći dio zakonskog teksta nastao kao rezultat dobre suradnje socijalnih partnera. Socijalni partneri su kroz radne skupine i zajedničke radionice dogovorno usaglašavali gotovo sve pravne institute s ciljem postizanja veće slobode poduzetništva i tržišnog natjecanja u funkciji gospodarskog razvoja, zaštite prava radnika, čuvanja radnih mjesta i očuvanja socijalne sigurnosti zaposlenih. Iako posljednju godinu dana socijalnu partneri većinu vremena proveli su na usaglašavanju otvorenih pitanja koja proizlaze iz zakonskog prijedloga ostalo je otvoreno još nekoliko interesnih pitanja. Hrvatska udruga poslodavaca se u ovoj fazi izmjena radnog zakonodavstva protivi otvaranju bilo kojeg interesnog pitanja pozivajući se na dogovor socijalnih partnera da se usklađivanje Zakona o radu provodi isključivo s pravnom stečevinom Europske unije. O svim interesnim pitanjima spremna je razgovarati u drugoj fazi izmjena i dopuna Zakona o radu. Interesna pitanja oko kojih ne postoji suglasnost socijalnih partnera odnose se na ugovor o radu na određeno vrijeme gdje sindikati traže da se smanji vremensko razdoblje na koje se sklapa ugovor o radu na određeno vrijeme sa sadašnjih tri godine na dvije godine kao i maksimalno sklapanje četiri uzastopna ugovora s istim radnikom u vremenskom razdoblju rada na određeno vrijeme. Drugo interesno pitanje su pravilnici o radu koje su dužni donositi poslodavci prava radnika usklađen sa Zakonom o radu. Sindikati predlažu ukidanje pravilnika o radu a radna prava radnika da se uređuju kroz sporazume i kolektivne ugovore na bipartitnoj razini. I treće interesno pitanje je dokup mirovine kod kojeg mislim da i nema nikakvog prijepora socijalnih partnera da se to pitanje uredi Zakonom o radu. Posebno valja naglasiti da od 1990. godine Royal mirovinsko osiguranje provodi dokup mirovine za radnike ranijeg umirovljenja i to vrlo uspješno, tako da ova intervencija u Zakonu o radu nikome ne stvara obveze već samo otvara novu mogućnost socijalnog dijaloga. Osim ovih interesnih pitanja socijalni partneri na bipartitnoj razini usaglasili su deset članak Zakona o radu a ostali prijedlozi nisu usuglašeni jer su više ili manje u suprotnosti s pravnom stečevinom odnosno u suprotnosti s direktivama Europske unije. Predloženi Zakon o radu ne pogoršava položaj radnika a niti poslodavaca, tj. ne umanjuju se postojeća prava što do sada nije bila praksa kod ranijih izmjena i dopuna Zakona o radu. Jedino što je nepovoljno a to je da zbog primjene Direktiva o primjeni načela ravnopravnosti muškaraca i žena žene više nisu izuzete od zabrane noćnog rada osim trudnica izričito na liječnički zahtjev. Nažalost, ova direktiva primjenjuje se na sve zemlje članice Europske unije i Hrvatska u tome nije mogla biti izuzetkom. Prilagodbe radnog zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije potiču na značajnu ulogu sindikata tj. radničkih vijeća u pregovorima sa poslodavcima o radno-socijalnim pravima radnika. Mnoga pitanja iz područja rada mogu se povoljnije ugovoriti za radnike kroz kolektivne ugovore a u tome je vrlo važna uloga sindikata. Još jednom ću naglasiti da predloženi tekst Zakona o radu ne umanjuje postojeća prava radnika već ih djelom zbog usklađivanja sa direktivama Europske unije poboljšava u korist rada i radnika. Prvo, prekovremeni rad skraćuje se sa sadašnjih 10 sati tjedno na 8 sati i ograničen je na godišnjoj razini na 180 sati po radniku što sadašnji Zakon o radu nije propisao. Preraspodijeljeno je radno vrijeme. Ono se skraćuje sa sadašnjih 52 sata na 48 sati tjedno. Dulje može isključivo uz pristanak radnika ili ako je određeno kolektivnim ugovorom ali samo do 56 sati tjedno a sada je to ovim Zakonom o radu regulirano 60 sati. Kvalitetnije je definiran noćni rad radnika kao i njegova prava, posebno pravo na liječnički pregled. Povoljnije je za radnike definiran smjenski rad. Redefiniran je institut tjednog odmora koji je sada po sadašnjem Zakonu o radu neprekidno 24 sata a po novom Zakonu o radu biti će 36 sati neprekidan tjedni odmor. Godišnji odmor radnika produžen je sa sadašnjih 18 radnih dana na najkraće četiri tjedna dok za maloljetne radnike i radnike izložene povećanim opasnostima najkraće trajanje godišnjeg odmora trajati će pet tjedana. Neiskorišteni godišnji odmor kod jednog poslodavca više se ne prenosi na drugog već će se radniku platiti naknada u visini naknade plaće prema broju dana neiskorištenog godišnjeg odmora. Zabranjuje se kumulacija ugovora o radu preko punog radnog vremena od 40 sati tjedno za radnike s nepunim radnom vremenom. Preciznije su uređene obveze Agencije za privremeno zapošljavanje radnika u odnosu na samog radnika i korisnika usluge. Danom pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji radna knjižica prestaje biti javna isprava i neće se više izdavati. Predloženi zakon o radu donosi još dosta povoljnosti kojima se povećava pojedinačno pravo radnika, a to je dobrim dijelom i plod zajedničkog rada socijalnih partnera. Na kraju možemo biti zadovoljni predloženim tekstom Zakona o radu, posebno činjenicom da socijalni partneri nisu pristali na rigidnije radno zakonodavstvo u Hrvatskoj uz puno uvažavanje pravne stečevine Europske unije. I ovim zakonom utvrđuje se minimum prava, a povoljnija prava mogu se postići kroz kolektivna pregovaranja koja trebaju uvažavati specifičnosti pojedinih djelatnosti. Ovom prilikom pozivam socijalne partnere da vrijeme do ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju više posvete radnicima i poslodavcima kako bi se lakše uključili u europske standarde, a prava radnika ne treba smanjivati već jačati u cilju većeg zadovoljstva radnika i kvalitete rada, što nam je jedan od osnovnih uvjeta za veću konkurentnost Hrvatske. Klub Hrvatske demokratske zajednice daje punu podršku predloženom Zakonu o radu.
Zahvaljujem. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici, predstavnici sindikata, dečki, cure. Ja sam da ovim zakonom valja zaštititi radnika, ali valja zaštititi na neki način i poslodavci valja zaštititi i državu. Kad smo već kod države onda je to jasno, ona se najbolje štiti poštenjem, a ne da svaki dan konstatiramo kako je opljačkan jedan veliki javni komunalni sustav. Znači, da li je moguća simbioza ovim Zakonom o radu između poslodavca, države odnosno radnika? Ja tvrdim da je. Tko je u ovom trenutku recimo na tom tržištu rada možda i najveća žrtva? Žrtva, razumljivo, ne može biti država, zašto? Tvrdim da je od 2000. godine na ovamo broj u javnoj upravi povećan za najmanje 40 tisuća, jasno i državnim poduzećima, gro nakon 2004. Da li će itko od tih ljudi ostati bez posla? Neće. Ista je stvar, da se razumijemo, bila i na lokalnoj razini, znači nije uvijek kriv onaj koji vodi državu, da se razumijemo, odgovornost je na lokalnoj samoupravi. Mi smo povećali broj invalida recimo Domovinskog rata za 10 tisuća u zadnjih 4 godine, 3 tisuće HVO-a, 15 tisuća branitelja. Sve to od 2004. na ovamo. Tko je još profitirao od ovakvih odnosa? Profitirali su tajkuni, oni koji su od države sve dobili, sad bi predsjednika države. Njima treba uzeti jasno sve, moraju ostati bez onoga što su narodu oteli, moraju jednostavno prihvatiti da dolazi onaj dan ili milijuni. S druge strane, poslodavci koji su poslovali van pretvorbe tim ljudima kapa dole. Treba ih držat, usuđujem se reći, kao malo vode na dlanu. Ja bih se čak usudio reći da je njima možda i teže no samim radnicima. Često imaju i manje od radnika, poglavito kada je riječ o ovim malim poslodavcima. Obrtnici npr. odgovaraju cijelom svojom imovinom, radnik odgovara radom. Ja sam 100% na strani radnika, ali isto tako mislim da treba reći istinu. Obrtnik odgovara onim što je stvaralo 3, 4 generacije. Što su ti ljudi od države recimo dobili? Ništa nisu dobili. Zašto to govorim? Pa da potaknem na zajedništvo i radnike i obrtnike i te poslodavce van pretvorbe koji nisu jasno, državu čerečili. Nijedan obrtnik npr. ili taj jedan poslodavac do '90.-te godine nije dobio društveni stan, gotovo niti jedan. Nije došao do zemlje, nije došao do dionica, nije došao do tvornice, sve je sam stvarao. Drugi od države uvijek nešto dobivaju, to moramo priznati. Nešto seljaci neku zemlju, radnici su neki društveni stan, ali ovi recimo ne mogu danas kupiti niti gradske prostore u kojima rade gotovo generacije. Što je bit kod ovoga zakona? Danas, 2009. doista imamo tu jednu situaciju ili mi ili obrtnici ili oni. Mi smo radnici, obrtnici, poslodavci koji nisu sudjelovali u pretvorbi, a oni drugi su normalno tajkuni i to su država. Ja znam da kada govorimo o ovom zakonu da je ozbiljan problem, pa makar se naljutila gospoda na galeriji, znači ozbiljan problem u Republici Hrvatskoj je sindikalan pokret. Oni su se odrekli Trga Sv. Marka, prodali Trg Sv. Marka za par obećanja, gospodin Sever nije. Takvi sindikati nisu moji sindikati. I onda organiziraju skupove od 500 ljudi. To jasno mene gotovo vrijeđa u zemlji koja grca pod teretom socijalne krize. Ja sam prvi, to zna Kunst, probio barikade '98. ovdje u … [[Govornik se ne razumije.]] ali što želim reći? Ili će se sindikalisti trgnuti ili će naš sindikalni pokret sve uništiti i to je problem isto tako ovoga zakona. Gdje je problem? Sindikati djeluju samo u državnim plus lokalnim tvrtkama, znači u javnim poduzećima. To je problem. Jednom rječju, dolazimo do te krize njihova identiteta. Treba im pomoći kako, tako da budu i sami realni. Neka se, jasno, ne ljute na mene, ali mi 2009. godine imamo u ovom trenutku milijun 570 tisuća osiguranika, s druge strane imamo milijun 170 tisuća umirovljenika. Taj omjer je danas 1,35:1. Mislim da je jedino u Istri 1:1,8, ali i to je katastrofa, a tek će doći ti ljudi početkom iduće godine koji održavaju te sustave u prave probleme. Taj broj, znači osiguranik, radnik će se i dalje ja bojim se smanjivati i mi ćemo tamo negdje oko Vazma, oko Uskrsa doći možda na omjer 1,33, 1,32:1. Imat ćemo uz to i 300 tisuća nezaposlenih i sad dolazimo jasno do ovog zakona i postavlja se pitanje otkuda pomoći. '80.-tih godina taj omjer osiguranik radnik bio je 1:4, ponavljam danas je 1:1,35, radnik umirovljenik, znači loše nam se piše ali sve će se, ja imam dojam, u dogledno vrijeme mijenjati. Puno toga se mora promijeniti, bilo da je riječ o radnom, mirovinskom osiguranju jer pitanje je što će od ove države u protivnom i ostati. Članak 9., članak 10., rad na određeno vrijeme kao centralno mjesto ovoga zakona. Sada ih ne citiram, kasnije ću o njima govoriti. Ugovor o radu sklapa se na određeno vrijeme, osim ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Ugovor o radu, hajde na neodređeno vrijeme obvezuje stranke dok ga jedna od njih ne otkaže ili dok ne prestane na neki drugi način određeno ovim zakonom. Ako ugovorom o radu nije određeno vrijeme na kojem je sklopljen smatra se da je sklopljen na neodređeno vrijeme itd. Malo prije je gospodin Lesar rekao da gotovo 90% ljudi od 2000. na ovamo radi na određeno vrijeme osim u državnim tvrtkama. Velike tvrtke možda će i moći zaposliti čovjeka na neodređeno vrijeme. Malima će biti gospodo jako teško. Za što se zalažem? Apsolutno se zalažem za rad na neodređeno vrijeme. Ali tko će u ovoj zemlji riješiti nelikvidnost. Jer kada bi INA na primjer pratila Hrvatske autoceste i oni bi svojim tvrtkama pod uvjetom da ne kradu unutar sebe mogli isplaćivati naknade. Broj nelikvidnih tvrtki raste 14 mjeseci za redom. Obrtnika je u blokadi 34904 ili 13,3% više nego lani u istom periodu. Ti obrti zapošljavaju 23718 ljudi što je za 43% više nego lani i neću reći, ali tako izgleda kao da ide sve k vragu. U industriji je 42000 ljudi ostalo bez posla u ovoj 2009. godini. Do kraja godine brat bratu 50000. Nitko nije ostao bez posla u niti jednom javnom poduzeću ili državi ili lokalnoj samoupravi. O.k. Ja sam isto tako protiv da se otpusti 20, 30000 ljudi kao što netko sugerira. Ali mislim da s druge strane treba reći dosta s novim ministarstvima, dosta s novim agencijama, dosta s novim direkcijama. Ja razumijem da Hrvatska mora imati sve institucije kakve ima jedna Belgija, Nizozemska, Danska. Ali budimo odgovorni, spajajmo to. Nemojmo na takve načine naprosto rasipati tu nacionalnu ne samo energiju nego i nacionalno bogatstvo. Da li ima rješenja. Ja želim vjerovati da i ovaj zakon na neki način može biti rješenje. Ne smije biti izrabljivanja radnika, ali što će poslodavac koji nema posla zbog pada potrošnje, koji ne može do kredita, kojemu je sve u ovoj zemlji pod hipotekom, koji ne može naplatiti svoja potraživanja, kojemu država ne plaća ili državne tvrtke, kojega opet nitko ne razumije, a imamo 200 i ne znam 50, 60 ovih parafiskalnih nameta od jednoga ZAMP-a preko Hrvatske gospodarske komore, grad, država, sindikati itd. itd. Pa jasno da bi ti ljudi radili. Ali u okolnostima u kojima imamo 300000 nezaposlenih, preko 20 milijardi kuna nelikvidnosti kako da naprosto ti sustavi opstanu. Zato kažem da sindikati, da radnici, da poslodavci moraju biti partneri, da oni naprosto ne smiju biti neprijatelji. Razvlastimo tajkune, pohapsimo lopove, očistimo javne ustanove od birokracije, od parazita, od lešinara, onih koji je potkradaju, pa će onda svima valjda u ovoj zemlji biti bolje. Ali sačuvajmo jasno i radnika i poslodavca. Jer ako pokleknu jedni na račun drugih ili obrnuto ništa neće ostati niti od naše države. Koje su osnovne primjedbe, odnosno osnovni momenti ovog zakona? Kako je sam malo prije istaknuo ministar gospodarstva najveće promjene odnose se na rad na određeno vrijeme. Do sad je bilo moguće raditi najdulje 3 godine na određeno vrijeme na istim poslovima kod jednog poslodavca, dok se novim zakonom uvodi odredba da se ugovori na određeno vrijeme mogu sklapati najdulje tri godine za iste ili različite poslove koje radnik obavlja za tog poslodavca ili za istog poslodavca. Također, izjednačena su prava radnika zaposlenog na određeno vrijeme sa onim na neodređeno vrijeme. Uz to isto jedna važna promjena je istaknuta pravo na godišnji odmor u trajanju 4 tjedna, a ukoliko radnik nije iskoristio pravo na godišnji odmor a prelazi kod drugog poslodavca stari poslodavac dužan mu je isplatiti novac za neiskorišteni taj godišnji odmor. Četvrto. Jedna od važnijih promjena je ukidanje radne knjižice kakvu smo do sad poznavali. Znači, ona virtualna kartica na neki način bi trebala tu radnu knjižicu zamijeniti itd. Nezavisni hrvatski sindikati imali su jednu interesantnu, ne znam kako ću je nazvati studiju žene i novi Zakon o radu, pa mogu samo citirati da u dijelu u kojem se pruža doslovce citiranih dodatna zaštita ženama u odnosu na radne uvjete. Zbog toga je ukinuta zabrana noćnog rada žena u industriji prema stavu Europske unije u industriji više ne postoje tako teški radni uvjeti zbog kojih je posebnu zaštitu potrebno pružati ženama. Jedan čudan europski standard, ali hajde citiram ovdje ovo što piše. Osim toga, u Europskoj uniji prevladava stav kako pravo na zaštitu imaju jednaku i žene i muškarci, te da bilo kakvo suprotno postupanje predstavlja izravnu diskriminaciju koja muškarce dovodi u neravnopravni položaj. Mo'š si mislit kako to drži vodu! I zbog navedenog Zakona o radu utvrđena je zabrana noćnog rada trudnica, ali samo ako je ovlašteni liječnik utvrdio kako takav rad ugrožava njezin život i zdravlje. Sindikati su stava kako je navedenu odredbu trebalo propisati na suprotan način, odnosno utvrditi kako poslodavac trudnici smije odrediti noćni rad samo ako ovlašteni liječnik utvrdi kako takav rad ne ugrožava njezin život i zdravlje. Apsolutno se recimo slažem sa jednim takvim mišljenjem. Jasno je da uz ovaj zakon treba poraditi sa svima onima koji ovu državu kao što rekoh isisavaju iznutra. Evo recimo u ovome HAC-u ova jučerašnja hapšenja, tko je te ljude birao. Sabor nije, Vlada ih je postavila. Tko ih je nadzirao? Sabor nije, Vlada da. U čije su oni ime krali, pa ne samo u svoje i sad vidimo zašto su neki otišli. Ali nije moguće da jedan kilometar ceste u Hrvatskoj stoji dva puta više recimo od ceste u Crnoj Gori itd. itd. E kada bi te probleme mi riješili gospodo koji mi dovikujete, tada bi zasigurno i radnička prava mogla biti zadovoljena, tada bi radnička prava bila poštovana i za ta načela se valja boriti. Preko poštenja onda ćemo zasigurno doći i do jednog poštenog Zakona o radu. Ima prostora da zakon bude bolji. Ima prostora da se oko ovoga zakona dogovore i sindikati s poslodavcima bez saborskog recimo arbitriranja i posredovanja. I ako ništa nije sveto ni ovaj Zakon o radu, pa će se tijekom vremena vjerojatno i neke dodatne kondicije mijenjati i usaglašavati sa onom stvarnošću u kojoj mi danas živimo.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDSS-a, uvaženi zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicima. Ja ću u ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke dati osvrt, odnosno pokušati napraviti jedan komentar i pregled ovog teksta koji se danas nalazi na javnoj raspravi, iz razloga što mi Zakon o radu doživljavamo kao Bibliju svih radnih odnosa. Dobro uređene norme u Zakonu o radu su po nama osnova i najjača zaštita, kako radnika, tako i poslodavaca. Istovremeno su i najbolji instrument uređenja tržišta rada, pogotovo ovakvog liberalnog tipa, da ne kažem neoliberalnog kako je tržište danas u Republici Hrvatskoj. Uređena tržišta u skandinavskim zemljama recimo institute iz radnih odnosa imaju uređene do najsitnijih detalja. Prema tome, vjerojatno postoji potreba da se i ovom tekstu zakona koji smo danas počeli raspravljati razgovara smireno, bez žurbe, da se čuju i rasprave interesi svih subjekata zainteresiranih i da se donese jedan cjeloviti tekst koji bi sutra trebao biti i stimulativni tekst i obrambeni mehanizam i radnika i poslodavaca u periodu koji dolazi i u tržištima koji nas čekaju, a prema kojima nemamo neka posebna iskustva. Predloženi tekst ovog zakona bih ja podijelio po mojoj nekakvoj percepciji u dvije grupe normativnih rješenja. Prva grupa je ona koja se odnosi na pokušaj da se ojača pozicija radnika dodatnim instrumentima i da se ojača njihov položaj na domaćem tržištu rada. A druga grupa normativnih rješenja se uglavnom odnosi na neki, ne neki novi svijet koji mi ne poznajemo, a to je svijet europskih, institucija europskog radništva. To su, kao što ovdje vidimo, europska radnička vijeća, pregovarački odbori, europsko društvo, europske zadruge. Kako je to jedno potpuno novo iskustvo iz ove sfere za mene ja se ne bi imao hrabrosti previše upuštati u komentar rješenja ovih instituta, neka to uradi netko tko o tome ima nekakva jača saznanja i jača iskustva. Ja ću pokušati se osvrnuti iz namjere da komentarom i nekakvim svojim iskustvom ojačam određene članke ovog zakonskog prijedloga. Krenuo bih od članka 5. koji govori o tome … [[Govornik se ne razumije.]] obavezama i pravima iz radnog odnosa. Taj članak u stavku 4. decidirano kaže da je zabranjena izravna ili neizravna diskriminacija na području rada, radnih uvjeta, uključujući i ove najvažnije kriterije za odabir i uvjete pri zapošljavanju, i tu ću stati. Ovo je sasvim poželjna, sasvim normalna jedna dispozicija koja ima i svoja ustavna utemeljenja, a međutim moj komentar bi bio slijedeći. Zar mi mislimo da ovakvom jednom dispozitivnom normom, ovako definiranom možemo natjerati privatnog poslodavca da ne izabere u postupku odabira radnika onoga koga on hoće? Zar mislimo da ga time možemo natjerati da bira nekoga osim onoga koga je on odlučio da izabere? To govorim iz razloga što iskustvo govori kod mene u Baranji, u kombinatu Belje radi tek neznatan broj Srba, a u vinariji ne radi apsolutno ni jedan, a radilo je veliki broj. Dakle, kada bi to bilo drugačije i kada bi ova norma sredila to stanje u skoro vrijeme, ja bih bio potpuno zadovoljan i rekao bih da to je pravo rješenje. Bojim se da će dugo vremena proći kada na ovu vrstu diskriminacije budemo gledali na jedan sasvim drugačiji način. Istovremeno se otvara ovdje i pitanje novog karaktera tržišta i dolaska stranih radnika na naše tržište i konkurenciju tih stranih radnika iz različitih zemalja Europske zajednice u konkurenciji sa domaćim radnicima. Jesmo li rekli kakav je naš stav o tome? Osim toga, ova norma, ova dispozicija nije sankcionirana nikakvom sankcijom. Prema tome samo po sebi govori koliko je ona u svojoj osnovi deklarativna.- Druga stvar je koju bih rekao članak 12. stav 5. ovog zakona koji nas upućuje i kaže ovako, da poslodavac između ostalog dužan radniku dostaviti primjerak prijave na obvezno mirovinsko, zdravstveno osiguranje u roku od 15 dana, itd., itd. I to je sve u redu, i to je onaj klasični primjerak M obrasca za mirovinsko osiguranje, međutim praksa govori nešto drugo. Praksa govori da ta prijava mirovinskog osiguranja ne prati istovremena uplata obaveza iz mirovinskog osiguranja. Pa se dešava situacija da odlaskom u stečaj određene firme, određene tvrtke radnici imaju velik problem dokazivati da im je taj mirovinski staž uplaćen. Prema tome, mi konkretno mislimo da bi ovdje trebalo ugraditi obavezu da se radnicima svake godine na kraju fiskalne godine predoči dokument da je poslodavac istovremeno, ne samo prijavio njega mirovinskoj službi, nego je i uplatio, financijski uplatio onaj svoj dio obaveze koji je morao uplatiti. Slijedeća stvar je koju bih prokomentirao, a to je članak 37. koji definira pojam pripravnika i status pripravnika. Gdje se kaže u stavku 1. da kaže osoba koja se prvi put zapošljava u zanimanju za koje se je školovala poslodavac može zaposliti. Dakle, ono što mislim da bi trebalo ovdje doraditi, tj. treba se ugraditi odredba koja bi stimulirala poslodavca. Naročito one poslodavce koji zapošljavaju preko zaposlenih radnika, preko 20 zaposlenih radnika, znači poslodavce koji imaju i službe, koji imaju i određene programe, da se jednostavno moraju zaposliti na godišnjem nivou određeni broj pripravnika. Država im to naravno mora na neki način stimulirati, ali je suština u tome da mladi ljudi koji završe fakultete, pa i srednje škole i zanate, ne mogu zasnovati ni jedan radni odnos ukoliko nemaju potvrdu o završenom pripravničkom stažu, pa ako ne budemo mi ljudima omogućavali, tim mladim ljudima da završe korektno pripravnički staž dakle kako onda očekujemo da ti mladi ljudi onda dalje daju svoj radni doprinos i zaposle se negdje. Sljedeća stvar koju bih ukazao je članak 85. stav 3. koji govori o plaćama, poslodavac, se ovdje obavezuje da na dan dospjelosti ako ne isplati plaću dostavi obračun iznosa i taj obračun iznosa onda dobiva karakter ovršne isprave. U osnovi je to u redu, ovršna isprava je jedan vrlo ozbiljan dokument, koji onoga trenutka kada ga vi dobijete imate određena prava koja aktivirate na način kako. Znamo kako to radi sudska ovrha, znamo kako se postupa u javnobilježničkoj ovrsi, kako će se postupati u ovoj ovrsi. I druga stvar je da li će radnici zloupotrebljavati ovu činjenicu ovršne isprave, svaki puta kada poslodavac kasni sa isplatom svoje plaće. Dakle, ja bih ovdje sugerirao da se ugradi jedan obrambeni mehanizam u korist poslodavca i da se preciznije odredi kako će se koristiti ovaj instrument ovrhe. I konačno bih nešto rekao i o članku 107. stavak 7. koji kaže da poslodavac koji je poslovno uvjetovanim otkazom otkazao radniku ne smije sljedećih šest mjeseci na istim poslovima zaposliti drugog radnika, ja mislim da je ovaj rok prekratak i mislim da je rok od šest mjeseci rok koji se može manipulirati na način da poslodavac kada hoće da se riješi određenog radnika riskira tih 6 mjeseci da ostane bez njega i nakon 6 mjeseci na iste poslove primi drugog radnika. Mislim da bi ovaj rok trebao biti dulji i da on treba iznositi najmanje 12 mjeseci da bi se odnosno da bi se otklonila ta mogućnost manipuliranja. Mislim da ovaj Zakon ne bi trebao stupiti na snagu u roku koji je ovdje zadan, jer jednostavno postoji potreba da se ovi tekstovi i ova rješenja još rasprave u javnosti, da se čuju mišljenja svih zainteresiranih i da u drugom čitanju donesemo jedan tekst dorađen, ako ne sa ovim mojim primjedbama, onda sa primjedbama koje ćemo danas čuti. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Na redu je u ime Kluba SDP uvaženi zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, uvažene kolege iz sindikata. Dozvolite da u ime Kluba SDP-a kažem nekoliko riječi o ovome Zakonu. Naime, ovo je jedan od najvažnijih zakona koje donosimo i Klub SDP-a mu posvećuje posebnu pažnju, mi smo negdje isto tako više od godine dana radili na vlastitom zakonu, onda kako su se pojavljivale ovakve varijante nastojali smo ono što smo sami mislili i što smo mislili u suradnji sa predstavnicima sindikata, i sa stručnjacima sa sveučilišta i drugdje, pa između narodnih nekih sindikalnih udruženja učiniti barem takve amandmane koji će kvalitetno doprinijeti jednom skoku ovoga Zakona prema jednoj sferi kojega on ovdje nije dosegao a o čemu će biti riječi. Naime, tu je negdje više od 40 amandmana, ovo je materijal koja regulira temeljne odnose političke, temeljni politički odnosi proistječu iz odnosa rada i kapitala i oni koji predstavljaju rad i koji predstavljaju kapital i zapravo svaka se država pa onda i demokracija i stupanj demokracije mjeri zapravo onome što je postignuto u ovoj sferi. To je dakle nešto također bez čega ne može država, radnička prava, prava iz rada, odnosi rada i kapitala je nešto što se ne može prepustiti međunarodnoj zajednici, onda i oni koji citiraju često Europsku uniju, kao mjerilo morali bi citirati i drugi dio, a to je da se veliki dio radničkog zakonodavstva i radničkih prava ostvaruje supsidijarno u okviru nacionalnih prava, a da najčešće su ta nacionalna prava vezana uz poboljšanje radničke situacije u dotičnim zemljama u odnosu na minimalne standarde koji se propisuju u Europskoj uniji. Ovim Zakonom o radu mijenja se radi usklađivanja sa stečevinama EU, ključne izmjene zakona odnose se na izmjenu odredbi kojima se regulira radno vrijeme, rad na određeno vrijeme, te se uvode novi instituti kao prava radnika na sudjelovanje u odlučivanju u multinacionalnim kompanijama, europskim društvima, europskim zadrugama putem Europskog radničkog vijeća i drugih oblika participacije radnika u odlučivanju. Međutim, oni ne slijede višu razinu Europskih standarda a na razini očekivanja i na razini zahtjeva sindikata, ne samo sindikata i onih koji zagovaraju industrijsku demokraciju nego onih koji zagovaraju političku demokraciju mislim da su ispod te razine i mi ćemo na kraju predložiti da ovo ide i u treće čitanje, bez obzira što je postignuto da se ovo može poslužiti kao pred tekst za jedno treće čitanje. Želio bih podijeliti naše primjedbe na nekoliko ključnih poglavlja. Prvo, kada je u pitanju rad na određeno vrijeme reguliran u članku 10. On je uređen direktivom Europske unije koja zahtjeva od država članica da ugradnjom odredbi direktive u nacionalno zakonodavstvo spriječe zloupotrebe u zaključivanja Ugovora o radu na određeno vrijeme. Izmjenom tih instituta koje su se dogodile u Zakonu od 2003. godine, znatno je olakšano zaključivanje ugovora o radu na određeno vrijeme i na neki način nastupila je zloupotreba izvan svakog očekivanja. TA je zloupotreba izgleda od tuda, da kao što se već više puta spominjalo 85% radnika zaposlenih od 2003. su zaposleni na određeno vrijeme. U tom smislu SDP predlaže izmjenom odredbe članka 10. … ograničiti mogućnost zloupotrebe zaključivanje ugovora o radu na određeno vrijeme kako bi se potpuno ispunili ciljevi i pravne stečevine EU jednom riječju smanjiti taj rok od 3 na 1 godinu i isto tako reducirati broj mogućih potpisivanja ugovora. Pitanje vezano na suzbijanje rada na crno kao također jedno delikatno i specifično izraženo pitanje u našem slučaju. U cilju suzbijanja rada na crno i porezna evazija suprotna prijedlozima državnog inspektorata SDP predlaže smanjiti razdoblje za obavezu prijave radnika na mirovinsko i zdravstveno sa 15 na 8 dana, ovo izgleda samo kao nekakvo prepolovljavanje nekoga roka, međutim, to je bitno što se rok od 15 dana dvostruko prebacuje pa je to onda 30 dana, rok od 8 dana se zapravo svodi na 15 dana, kako to na žalost biva kod nas u našim zakašnjenjima evidencija i mogućnosti inspekcije realiziraju. Zatim tu je kompleks pitanja uređenja rada preko Agencije za privremeno zapošljavanje, što je posebno jedno tužno poglavlje u praksi u Hrvatskoj, odnosi se na članke 26. i 28. U cilju jasnijeg uređenja zakonskih odredbi kojima se regulira rad radnika preko agencija za privremeno zapošljavanje, SDP predlaže urediti definiciju privremenog rada, skratiti razdoblje privremenog rada preko agencije za privremeno zapošljavanje, najduže 3 mjeseca, to je sada godinu dana, te ograničiti broj radnika koji se kod poslodavca mogu zaposliti preko agencije za privremeno zapošljavanje. Rad radnika preko navedenih agencija je legalizirana zona crnog tržišta rada i radnici su u nepovoljnijem položaju te bivaju iskorištavani. Zatim tu je kompleks organizacije radnog vremena kao jedan posebno neprimjetni, on je na neki način u podlozi najčešćih mogućih zloupotreba. Ključna izmjena odredbi Zakona o radu ujedno se odnosi na potpuno usklađenje hrvatskog radnog zakonodavstva s Direktivom 88 iz 2003. EZ kojom se uređuje organizacija radnog vremena. Osnovna načela na kojima počiva direktiva, a sukladno kojima je bino i potrebno urediti organizacija ... dakle sve one vrijednosti koje ovdje ne bih ponavljao ali koje govore o minimalnom pravu radnika, o 48 sati itd., mogućnosti koje ne prelaze 48 sati, a koje pod izlikom EU uvode mogućnost rada duljeg od 48 sati, zbog toga što se različitim iznimkama i proširenjem da tako kažem korpusa mogućih zloupotreba ili mogućih tumačenja ovo uvelike falsificiran. Dakle, temeljeći svoje amandmane na navedenim načelima pravne stečevine SDP predlaže. U članku 3. smanjiti vremensko razdoblje korištenja zamjenskog korištenja radnika. U članku 46. onemogućiti nemogućnost daljnje fleksibilizacije organizacije radnog vremena, odnosno zadržavanje 48 satnog radnog vremena, umjesto uvođenja prosječnog 40 satnog vremena u 4 mjeseca. Ta će odredba dovesti do neplaćanja prekovremenih sati, jer će se ubuduće računati prosjek 40 sati u 4 mjeseca, a broj sati rada u tjednu odlučuje poslodavac, da li 48, 46, 35 itd. U članku 47. treba ograničiti najduže tjedno radno vrijeme na 48 sati uz mogućnost rada do 56 sati, ali samo kada je riječ o poslovima sezonske naravi. Radi se o institutu o kojem se na razini EU nije postigao konsenzus stoga isti treba maksimalno ograničiti. Dakle, tamo gdje se u Europi ne postiže konsenzus to je jača i veća važnost našeg zakonodavstva da ga ono postigne i da ga ono ograniči u korist radnika. I tu Vlada ne može govoriti da ona stoji između radnika i poslodavaca. Vlada se mora jasno odrediti na čijoj strani stoje i u konkretno u čemu stoji na čijoj strani, zbog toga što ona nije nezainteresiran treći tehnološki faktor unutar odnosa radnika i poslodavaca, nego je ona sastavni dio tih odnosa. Pitanje odmora i dopusta. Sukladno odredbama direktive treba urediti trajanje minimalnog godišnjeg odmora sukladno postojećoj tradiciji. Prijedlog Vlade će dovesti ovakav kakav jest do nejednakog položaja radnika ovisno o činjenici da li radnik 6 ili 5 dana radi u tjednu. Oboje će imati pravo na 4 tjedna, ali trajanje tjedna nije jednako za radnika koji pet radnih dana ili šest dana u tjednu. Do sada se tjedan računao prema radnim danima u tjednu, pa je za radnika koji radi pet dana tj. 4 tjedna jednako 20 dana, a za onoga koji radi 6 dana jednako 24 dana. Jednako tako predlaže se urediti i prava radnika koji rade u skraćenom radnom vremenu na 5 tjedana godišnjeg odmora. Ujedno se predlaže brisati obvezni prestanak radnog odnosa temeljem zakona kada radnik navrši 65 godina. To je jedna zastarjela i zapravo nehumana odredba koja se ne prakticira u većini razvijenih zemalja sa jačom kulturom rada. Brisati obvezu radnika da prije podizanja tužbe podnosi poslodavcu zahtjeva za zaštitu prava. To je mislim također izvor mogućih zloupotreba odgađanja da se odgovori i time se radnik stavlja u koliko to ne mora u povoljniju poziciju u pogledu utuživanja prava iz radnog odnosa I dolazimo do nečega što smatramo posebno važnim, a to je do jednog cijelog kompleksa koji bi vjerojatno učinio i neke od ove odredbe nepotrebnim kada bi bio, a to je zapravo participacijska prava, prava suodlučivanja, prava koja su tekovina u Europi, prava koja smo mi deregulacijom onog ranijega sustava. Ali također ne regulacijom novoga sustava sveli na minimum, tj. sveli na puko prazno slovo, na formu koja čak niti kao forma obuhvaća vrlo mali broj zaposlenika i vrlo mali broj tvrtki u kojima ti zaposlenici rade. A trebala bi prožimati cjelokupnu sferu odnosa rada i poslodavaca. Treba ojačati sustav sudjelovanja radnika u odlučivanju kroz snaženje uloge i funkcije radničkih vijeća, te snižavanje granice za osnivanje radničkih vijeća sa dosadašnjih 20 na 5 radnika, uspostavu statistike radničkih vijeća kako bi se vidjelo o čemu se radi i pratilo što se radi. I to obuhvaća članke od 136. pa sve do 153. pri čemu u članku 150. treba definirati o čemu je riječ, a ne puke deklaracije. Na to ću se vratiti. Treba omogućiti veću ulogu sindikata u izboru predstavnika radnika u pregovarački odbor za pregovore, a temeljem europskih radničkih vijeća i prava radnika na sudjelovanje u odlučivanje u europskom društvu i europskoj zadruzi. Mislim da zakonodavstvo želi izbjeći jačanje uloge sindikata ne ide u prilog razrješenja ovoga ključnog pitanja. Jačanje sindikata njihove uloge, stabilizacija sindikata, pa i neke da tako kažemo ovlaštenja zakonske prisutnosti sindikata u nekim elementima mogu pozitivno odrediti sindikalnu scenu, a time i političku scenu i stabilizirati stvarnu političku scenu u Hrvatskoj. Ovo je kompleks koji uvelike izostaje. Dakle, SDP u amandmanima od 136. do 153. traži povećanje broja članova radničkih vijeća, više kandidata pri njihovom izboru i što je najvažnije njihove veće ovlasti kada je riječ o informiranju, mi tražimo u pismenom konzultiranju i suodlučivanju radničkih predstavnika u vezi odluka koje se tiču statusa i prava radnika. Posebno skrećem pažnju na članak 150. gdje se utvrđuju odluke koje poslodavac može donijeti samo uz prethodnu suglasnost radničkog vijeća. Prijedlog zakona tu nudi suodlučivanje samo o otkazu člana radničkog vijeka, osobi sa invaliditetom, radniku starijem od 60 godina. Mi mislimo 50 godina. I dakle reducira ova prava, a da zapravo izbjegava definirati glavna prava radničkog vijeća. To je utvrđivanje ocjena i mjerila za nagrađivanje rada te radne učinkovitosti. Raspored radnog vremena, plan godišnjih odmora, obim i razloge uvođenja prekovremenog rada da spomenemo samo neka. Bez ovakvih ingerencija radnička vijeća su samo puka dekoracija i ne vode onome što bi trebalo postići. A sa ovakvim implementacijama vjerujte mi pola ovih problema koji se javljaju u ovom zakonu takoreći ne bi trebalo biti ni spomenuto nego bi se to rješavalo na licu mjesta što dakako i ima oblik društvenog konsenzusa i mnogo kvalitetnije rješenje od političkoga nametanja. Zašto govorim o suodlučivanju? To je jedno od temeljnih prava u Europskoj uniji prema članku 27. Europske povelje o temeljnim pravima. Ona su uključena u Lisabonski ugovor pa mi nije jasno kad već govorimo i kada već nam ide sada taj Lisabonski ugovor u prilog u čitavom nizu stvari da nam ide u prilog i u radničkim pravima. Mi se držimo samo onih elemenata podrške zahtjevima koji dolaze iz neoliberalnih europskih udruga a koja se tiču neoliberalnih prava a ovdje imamo mogućnost da uskladimo i sa radničkim pravima pa molim da se uzme i to u obzir da ova država bude država onih koji je i čine a to su na prvom mjestu radnici. Dokazano je da ovakva prava uz solidarnost potiču kompetitivnost i produktivnost u poduzećima industrijskih a odnosi su harmoničniji, manje je štrajkova, radnici očigledno bivaju zadovoljniji svojim plaćama i radnim uvjetima. Mnoge ankete pokazuju da su najčešće radnici skoro na prvo mjesto stavljaju pitanje odnosa prema njima, prema radu i prema motiviranosti od nekih drugih stvari. Ovo je prilika da u temeljnim društvenim odnosima doneseno zakon koji može biti jednako zakon dobar za bilo koju stranke u ovoj ovdje našoj velikoj govornici odnosno Visokom domu jer ovdje pretpostavljam da bi svi željeli iskazivati interese najšireg dijela stanovništva hrvatskog a to su u svakom slučaju radnici sa njihovim radničkim pravima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je Klub zastupnika HSS-a uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o jednom važnom prijedlogu zakona, ne samo zato što je njegovo donošenje potrebno zbog zatvaranja poglavlja 19 koje se odnosi na socijalnu politiku i zapošljavanje već i zbog svih hrvatskih radnika ali i naših poslodavaca. Znamo da je naša zemlja bila izložena agresiji i da su zbog rata izostala izravna ulaganja u nove proizvodne procese. Nakon toga dogodila se i privatizacija a veći dio proizvodnje je ugašen. Posljedica toga je gubitak brojnih radnih mjesta što je dovelo do velike nezaposlenosti kao i općeg pada standarda. Stoga je i danas otvaranje svakog novog radnog mjesta dobra vijest te je i zakonski potrebno ukloniti sve zapreke koje stoje na putu povećanja zaposlenosti kako bi svi oni koji to mogu dobili priliku za rad. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke podržat ćemo ovaj prijedlog zakona ne samo zato što se njime usklađujemo s pravnom stečevinom Europske unije već i zato što smatramo da donosi određena poboljšanja koja će zaštititi prava radnika s jedne strane ali isto tako i osloboditi prostor poslodavcima za zapošljavanje većeg broja hrvatskih građana. Znamo da je gospodarstvo u recesiji i da je očuvanje svakog preostalog radnog mjesta nužna potreba. Statistike pokazuju da više od polovice hrvatskih kućanstava svoje sadašnje financijsko stanje ocjenjuje lošijim nego prije godinu dana i ne očekuju građani da će im biti bolje niti slijedeće godine. No dobro je to što se izmjenama koje donosi ovaj zakonski prijedlog ne umanjuju stečena prava radnika. Dapače, u određenom smislu ona su i dodatno zaštićena ali ipak s pravom sindikati upozoravaju na činjenicu da je od 2003. godine do danas među novosklopljenim ugovorima o radu oko 80% ugovora o radu na određeno vrijeme. Ovim zakonskim prijedlogom se rad na određeno vrijeme ograničava na tri godine, neovisno o tome radi li radnik na istom ili drugom radnom mjestu, kod istog poslodavca čime će se stati na kraju praksi da se nekog zapošljava na određeno vrijeme unedogled. Jer ako je u tri godine dokazao da zna raditi takvog radnika onda treba i zaposliti na neodređeno vrijeme a ne ga stalno držati u neizvjesnosti od ugovora do ugovora i tako u društvu dodatno stvarati klimu nesigurnosti zbog mogućeg gubitka radnog mjesta. Isto tako, prava radnika zaposlenog na određeno vrijeme ovim zakonskim prijedlogom su izjednačena s pravima radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme. Prijedlogom se uređuje i najduže tjedno radno vrijeme uključujući prekovremeni rad koje ne može biti više od 48 sati tjedno ali isto tako se dopušta određena fleksibilnost u organizaciji i rasporedu radnog vremena za određene specifične djelatnosti. Regulira se i pravo na tjedni odmor kao i najkraći godišnji odmor koji ne može trajati manje od četiri tjedna. Isto tako uvođenje definicije usporedivog radnika omogućuje se efikasniji nadzor nad jednakim uvjetima u punom i nepunom radnom vremenu. Smatramo da je i predviđeno ukidanje radne knjižice nakon ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju poboljšanje za radnike. Budući da se time ukida određena administrativna prepreka slobodnom zapošljavanju radnika a bilo je i slučajeva da je poslodavac nakon raskida ugovora odbijao knjižicu vratiti radniku i time ga zakidao za njegova prava i onemogućavao mu zapošljavanje. Njezinim nestankom to će se izbjeći. Isto tako i komplikacije koje je ljudima ponekad znala priređivati birokracija koja je u nekim slučajevima odbijala upisivanje stečenih znanja u radnu knjižicu. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci priznajemo vrijednost rada kako onog u poljoprivredi tako i onog za šivaćim strojem ili za računalom, onog u učionici ili na fakultetu kao i u trgovini. Smatramo da svatko tko može i želi u Hrvatskoj treba imati mogućnost pošteno zaraditi svoj kruh u skladu sa stečenim znanjem i vještinama. Stoga pozdravljamo odredbe u ovom zakonskom prijedlogu koje su usmjerene protiv diskriminacije i na zaštitu dostojanstva radnika podignute na razinu temeljnih prava. Svi zaposleni u Republici Hrvatskoj svima nam pružaju usluge ili proizvode, ono što nam je potrebno za standard života na koji smo navikli. S druge strane, rad svakom čovjeku omogućuje prihod nužan za osiguranje egzistencije, ali isto tako mu omogućuje i razvoj njegovih potencijala. Uz to rad, jedno od temeljnih ljudskih prava, može biti uzrok nezadovoljstva ukoliko ne ispunjava očekivanja, ali isto tako rad može biti i izvor radosti. No svjesni smo da u društvu, posebice među mladima, rad često biva omalovažavan, a sve je više onih koji umjesto da rade žele zaradu bez znoja i napora. To nas ne treba čuditi jer po stranicama dnevnih tiskovina svakodnevno čitamo o onima koji su u relativno malo vremena zaradili ogromno bogatstvo. Tako vrijednost rada biva umanjena pa se zaboravlja da riječ rad i radost imaju isti korijen, da radnik svojim radom doprinosi i općem dobru u društvu. Mi u HSS-u želimo vjerovati u dobru volju poslodavaca da svoje radnike pošteno plate, da im daju primjeren posao i ne zakidaju ih za njihova prava. Isto tako želimo vjerovati i u dobru volju radnika da će prihvaćeni posao obavljati najbolje što mogu i da neće zlorabiti prava koja im jamči ovaj zakonski prijedlog. Jedino tako ako nećemo imati figu u džepu pri obavljanju svog svakodnevnog posla možemo se nadati da će Hrvatska postati zemlja u kojoj će svatko tko može raditi biti zaposlen, pošteno plaćen za svoj rad i da će mu ta plaća omogućavati egzistenciju dostojnu čovjeka. Tada će i znanje dobiti na cijeni, a mladi će umjesto da bijeg od svakodnevice traže u virtualnom svijetu željeti učiti i stjecati nova znanja i nove vještine. Sve to ne može osigurati zakon, koliko god dobar bio, već to prije svega ovisi o tome kakovi smo ljudi, želimo li surađivati ili samo naređivati, gledamo li samo svoj džep ili priznajemo i poštujemo tuđi rad i tuđe znanje. A to se odnosi kako na poslodavca tako i na radnike. Mi u klubu HSS-a smatramo da Zakon o radu nije jedini i najveći izvor prava radnika, već se prava radnika reguliraju i nekim drugim zakonskim propisima. I temeljno pitanje koje se postavlja da li s ovim prijedlogom smanjuje i jedno do sada postojeće pravo radnika. Po nama, ta stečena prava radnika, postojeća prava radnika se ne smanjuju već se povećavaju. No da li su ona dovoljna? Mislimo da nisu i da ih treba dalje povećavati i jačati. Vjerujemo da će se prilagođavanjem naših zakonskih propisa sa propisima Europske unije poboljšati i prava radnika, da će stavovi socijalnih partnera biti sve više bliži i sve više usklađeni u interesu i na zadovoljstvo naših radnika. Iz svega ovog iznijetog, klub HSS-a podržati će Prijedlog zakona o radu. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. I na redu je klub HNS-a, uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine ministre sa suradnicama i suradnicima, predsjednici sindikata, kolegice i kolege. Bilo bi danas jako lijepo kada bi mogli utvrditi da smo jučer u pripremi proračuna za sljedeću godinu u stanju obećati da ćemo potaknuti zapošljavanje, da ćemo potaknuti proizvodnju, konkurentnost, izvoz i da ćemo na taj način osigurati jednu sigurnost naših građana i njihov bolji život. Naime, to je obećala svima nama za ovom govornicom prije nekoliko mjeseci gospođa Kosor kad je preuzela najznačajniju funkciju u Vladi kada je rekla, citiram: "Vladine mjere će snažno potaknuti gospodarski rast i makroekonomsku stabilnost Republike Hrvatske." Da je tako, onda bi ovaj Prijedlog zakona o radu bio jedan logičan nastavak jednog ozbiljnog posla da se na jedan civiliziran i korektan način reguliraju odnosi između radnika i poslodavca. Nažalost, kolegice i kolege, nije tako. Proračun za 2010. godinu, što se rada tiče, je najskuplja metoda za umjetno disanje u Europi. Metoda za koju ne mogu stavit ruku u vatru da će uspjeti održati gospodarstvo na životu i zato nisam siguran da će nam ovaj novi zakon dogodine uopće trebati. Kolegice i kolege, u realnom sektoru danas radi samo 800 tisuća ljudi. Oni hrane preko 3 milijuna i 600 tisuća duša, najprije svoje obitelji, zatim kompletan javni sektor i konačno na njihova leđa iz mjeseca u mjesec stižu rate velikog duga Republike Hrvatske. Samo u veljači će taj dug, odnosno rata duga iznositi pola milijarde eura. Nadalje, čuli smo već danas, da ne ponavljam previše, da je veliki dio tih radnika što se rada tiče na ugovoru na određeno vrijeme. Veliki dio tih ljudi dobiva jedan dio plaće na tekući račun, drugi dio neposredno na ruke itd., itd., dakle jedna žalosna i tužna priča. Kolegice i kolege, prošli tjedan imali ste priliku razgovarati sa radnicama "Dalmatinke" iz Sinja. Ja sam otišao do njih, razgovarao s njima i što zaključiti nego da se radi o još jednoj tužnoj i žalosnoj priči. Prošli sam vikend razgovarao sa nekoliko radnika "3. maja", još jedna tužna i žalosna priča. Što je Vlada, kolegice i kolege, poduzela da se snažno potakne gospodarski rast i osigura makroekonomska stabilnost Republike Hrvatske? Još jedna tužna i žalosna priča. Evo još jednog primjera. Vlada je tobože spašavala radna mjesta kada smo nedavno ponovo omogućili pušenje u ugostiteljskim objektima. Ali nije tako, Vlada je zapravo pokazala da u Hrvatskoj nemamo ni P od pravne države. Jer, kolegice i kolege, u Europi kada su uvodili zabranu pušenja u ugostiteljskim objektima pogodite tko je bio inicijator da se zabrani pušenje? Bili su upravo ugostitelji. Zašto ugostitelji? Zato jer kad bi se dogodilo da konobar nepušač oboli od kronične plućne bolesti ne daj Bože raka pluća tada bi on tužio svog poslodavca i tada bi njegov poslodavac morao prodati i restoran i svu svoju imovinu da obešteti radnika i njegovu obitelj. To je pravna država. Kod nas kada radnik biva bolestan onda ga se frkne na ulicu i sa biroa dolazi novi radnik. Toliko o radu i pravima radnika. Tužna i žalosna priča. Ovakvo ponašanje Vlade u uvjetima teške gospodarske krize, povećanja nezaposlenosti, nelikvidnosti koja raste galopirajućom brzinom i vrlo otežanih uvjeta poslovanja hrvatskog gospodarstva zapravo je vrlo, vrlo opasno. Kako drugačije nazvati poziv Vlade sindikatima i poslodavcima da se sami dogovore, nego kao licemjerje i pokušaj izmicanja od odgovornosti. Vlada koristi baš tu i takvu situaciju da progura manje važne izmjene kako bi zatvorila jedno pregovaračko poglavlje. Dakle, ovaj zakon ima teorijsku, a ne i praktičnu težinu. Predložene promjene ako ste ušli malo detaljnije u prijedlog zakona vidjeli ste da nisu suštinske. One su kozmetičke. Ove promjene doduše ne umanjuju moramo biti korektni stečena prava radnika. Međutim, ako pogledamo koja su to sva otvorena pitanja na koja sindikati već godinama upozoravaju a koje smo ovime samo gurnuli pod tepih onda ćete vidjeti da nismo ovim prijedlogom gotovo ništa riješili. Jučer smo vidjeli da u prijedlogu proračuna se predviđa da se jedna stavka poveća za 2 milijarde kuna to je za mirovine. Znamo i zašto, jer će u sljedećoj godini ogroman broj ljudi ostati bez mirovine, bez rada, bez radnog mjesta, pa će svi oni koji imaju i minimalne uvjete za mirovinu otići u mirovinu. Zato povećanje. Zato povećanje, ne zato da bi se povećao standard umirovljenika. Istovremeno Vlada nije poduzela ni jednu jedinu mjeru da bi omogućila da se oni koji ostanu bez posla preorijentiraju i da se zaposle na nekim drugim radnim mjestima. Zato Hrvatska narodna stranka neće i ne može podržati ovaj prijedlog zakona dok se uistinu ne počnu rješavati oni bitni problemi za naše radnike, za sve naše građane. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu po klubovima i ujedno obavještavam da je u 11,06 završila mogućnost prema članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od deset minuta. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i obavještavam zastupnike da imamo 34 pojedinačne prijave. Prvi na redu je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja sam podnio na ovaj prijedlog zakona samo 18 amandmana. O sadržaju i razlozima u svojoj raspravi neću sada govoriti. To ću iskoristiti prigodu kada ministar njih sa užitkom bude odbijao pretpostavljam u srijedu idući tjedan. I drugo, želim reći da mi je užasno žao što ovu raspravu ne prati i ministar pravosuđa i državni odvjetnik, jer bi tek onda mogli ravnopravno razgovarati o jednom tako važnom zakonu kao što je Zakon o radu. Naime, po mom sudu i najbolji Zakon o radu u pravnoj normi radnicima ne znači ništa, doslovno ništa ako država nije u stanju provoditi pravna pravila upisana u njega. A Hrvatska država na čelu ove Vlade ne želi i nije u stanju štititi radnička prava. Ponavljam, najsavršeniji Zakon o radu ne znači ništa tako dugo dok svako pravo radnika opisani u taj zakon koje je povrijeđeno neće biti vraćeno brzo, ekspresno i pravedno. 2007. u Državnom inspektoratu bilo je 111 inspektora rada. Imali su 12200 nadzora, 16000 prekršaja, 6400 optužnih prijedloga su podnijeli. Našli su 2856 neprijavljenih radnika i podnijeli 57 kaznenih prijava. 2008. 134 inspektora rada 13000 nadzora, 14000 prekršaja, 5700 optužnih prijedloga, 2215 neprijavljenih radnika i samo 36 kaznenih prijava. Sa ovim brojem inspektora gospodine ministre da bi samo redovni nadzor vršili u hrvatskim poduzećima velikim, malim poslodavcima treba 14 godina da se izrotiraju. Drugo, državni odvjetnik je izvijestio da je u prošloj godini imao samo 193 kaznene prijave iz članka 114. povreda radničkih prava. Sada ja pitam, ako je 2 i pol tisuće radnika nađeno da radi na crno od čega najveći broj stranaca, a Državni inspektorat je dao samo 37 kaznenih prijava znači li to da u Hrvatskoj ilegalno zapošljavanje i hrvatskih državljana i stranaca nije kazneno djelo. 60000 radnika radi, a ne prima plaću, 37 kaznenih prijava. Dokazuje se na čelu sa Bajićem i ministru Šimonoviću i vama ministre da u Hrvatskoj raditi i ne primati plaću je legalno. Može biti eventualno sitni prekršaj samo ako i to samo onda i ako se netko usudi to prijaviti jer inspektor neće to pronaći. Oni to ne pronalaze, oni to ne sankcioniraju, oni to ne prijavljuju kao počinjenje kaznenog djela iz članka 114. I dok god na čelu Državnog odvjetništva je osoba koja tako usko tumači članak 114. Kaznenog zakona, kolege iz sindikata kakav god zakon da ste izborili radnicima dobrobit nećete donijeti dok vlast, izvršnu vlast ne prisilite da se organizira na način da sankcionira i kontrolira kako one u prometu, tako i one na tržištu rada koji radnicima kreše prava. Od 2000. godine slušam da tržište rada moramo učiniti fleksibilnim. I što radimo? Što Vlade predlažu. Fleksibilno otpuštanje, fleksibilno davanje otkaza, fleksibilno gubitak rada i svoje radne budućnosti. Ali ljudi moji fleksibilno tržište radne snage znači i to da kako brzo i lako možeš dobiti otkaz, tako brzo i lako moraš naći, imati šansu da nađeš novi posao. To je fleksibilno tržište rada. Pa kad se pozivate na pravne stečevine Europske unije i Europu, onda recite da svugdje gdje je tržište rada fleksibilizirano ono podrazumijeva dvosmjernu ulicu. Ne jednosmjernu. Uveli ste jednosmjernu ulicu na tržištu rada, ne čineći apsolutno ništa da omogućite i da shvatite da gubitak radnog mjesta nije problem pojedinca ili samog pojedinca, da je gubitak svakog radnog mjesta i svaki otkaz u državi mora biti problem zajednice društva i vlasti. To je onda fleksibilno tržište rada. Sve smo fleksibilno uveli, otpuštanje, zapošljavanje na određeno, otkazne rokove osakatili, otpremnine skoro ukinuli, noćni rad nedjeljom, blagdanima i praznicima plati koliko daš. Ako i kunu više od toga plati sukladno je zakonu, pa čak i ovomu. A mene je iznenadio jedan podatak kojega je sinoć u ovoj dvorani rekao kolega zastupnik Marić. Slušajte me pažljivo, u zadnjih 10 godina hrvatski kapitalisti ostvarili su 222 milijarde neto dobiti. 222 milijarde neto dobiti, 22 milijarde godišnje. Nitko taj podatak nije prenio. O tome, to je, prvi put sam taj podatak jučer čuo. Nitko ga nije ni demantirao, ni jedan medij taj podatak nije prenio. Je li moguće da i oni imaju takav utjecaj na medije da se ovaj podatak sakriva? Pa ako je 222 milijarde kuna dobiti, neto dobiti u 10 godina bilo, je li to djelomična ta dobit tako ogromna i velika i posljedica tog fleksibilnog tržišta rada. Uostalom, ja se sad pitam gdje je ona završila? Gdje je ovih 222 milijarde kuna u zadnjih 10 godina završilo? Što se tiče samih odredaba zakona, članak 4. evidencija prisutnosti na radu, odnosno evidencija radnog vremena vi pišete. Ministri, evidencija prisutnosti ili odsutnosti s rada. Pitajte svoje inspektore kako je to bitno da ta evidencija postoji, šihterica, radi moguće naknade kontrole. Nikako ne želite prihvatiti, a ukidate sve stare propise u evidenciji ovlasti rada, da poslodavac, ne kapitalist nego poslodavac, a to je menadžment, mora voditi i organizirati da se vodi evidencija. Učiniti dostupnim kolektivni ugovor ili pravilnik poduzeća, članak 6. Kako? Recite mi jesu li vaši inspektori izrekli ijednu kaznu poslodavcu koji radniku nije uručio kolektivni ugovor ili učinio dostupnim kolektivni ugovor? Deklarativno pravo utvrđujete ne sankcionirate, niti kontrolirate. Članak 10. Ja ga zovem nastavljate uvođenje da hrvatsko radništvo živi i radi na određeno vrijeme. Hrvatski radnici 86%, ne oni koji su se prvi put zaposlili, kao što to netko pokušava podmetati zadnje vrijeme,, 86% radnika zapošljava se na određeno i tako godinama. To nisu prva radna mjesta. Članak 24. nije novi. Agencija za iznajmljivanje robova. Agencija koja se bavi iznajmljivanjem radnika je, pretvorili ste ju u svoju nakaradnost od prvobitne namjene, kad se uvodila do danas, pogledajte što se radi. Sklapaju ugovore, po radniku ubiru 5 tisuća radnika, radnicima isplaćuju 3 tisuće kuna. Mobilni operateri, svi hrvatski mobilni operateri koriste vam 80% radnika u najam od agencija. Razlika u plaći je 1 naprama 2. Legalizirali ste naprosto krađu radničkih plaća, jer niste kontrolirali i ne znate te podatke. Članak 41. volonteri. Najprije školujete ljude za zanimanje profesije koje ne mogu odraditi pripravnički staž, i onda ste prisilili sve mlade žene koje su završile školu za medicinske sestre, fizioterapeute, tehničare, da rade besplatno za državu. Hrvatske bolnice pune su mladih ljudi koji volontiraju 6 mjeseci, čak si i putne troškove moraju plaćati. Država izrabljuje mlade ljude koje je najprije školovala, onda im ne da pripravnički ugovor, nego moraju volontirati. I završavam sa jednom odredbom koju ću citirati iz zakona, nek mi netko prevede. … [[Govornik se ne razumije.]] je napamet. Dan tjednog odmora radnik koristi nedjeljom, ili u danu koji njoj prethodi ili iza nje slijedi. Pa za Boga miloga, ne znate da nedjelji prethodi subota, a nedjelji slijedi ponedjeljak. Pa kakve su to odredbe zakona pišete? U dan koji nedjelji prethodi ili za nedjelje slijedi. Ili se mijenjaju nazivi dana u tjednu, ja više ništa ne razumijem. Pa mislim s takvim tekstom zakona doći u Sabor.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike. Prvi je uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Lesar, vi ste rekli da je ovdje kod nas u Hrvatskoj zapravo već uobičajena praksa i ne uzbuđuje se nitko zato što 60 tisuća radnika ne prima svoju plaću, a navodno radi. I radi. Ali jeste li ikada vidjeli i vi i ja, imamo priličan broj godina, da radnici javno, dakle preko elektronskih medija, dakle na televiziji plaču, da radnici plaću, ne štrajkaju, ne potpisuju peticije, ne demonstriraju, nego plaču. To osobno nisam vidio ni u onoj bivšoj državi, evo sada vidimo radnik je "Zlomrexa", željezare dakle Split, "Dalmatinke" Sinj itd., koji plaču pred kamerama. To nikada nije bilo. Tu se svidi nemoć, tu se vidi jedna apatija, tu se vidi jedna zaista krajnji, da kažem, degutantan odnos ove države i poslodavaca prema radnicima. A to što radnici plaču, što im vidimo suze na televiziji, to je zaista nezabilježeno ne samo u našoj povijesti, valjda ni u svjetskoj. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Boro, u pravu ste. Imali ste prilike, svi zajedno smo imali prilike i vidjeti mladog čovjeka kako plače jer je zadnjih par dana preživljavao od džeparca svoje kćerke iz novčanika. Ali to je samo jedan kojega je televizija uspjela prikazati. Ja vas uvjeravam da takvih plakanja dnevno u Hrvatskoj ima nekoliko desetaka tisuća. Nije to pitanje nemoći, to je namjera ove vlasti, namjerno se propuštaju nadzori, kontrole i tvrdim da smo nemoćni pa čak i onda kada godinama svi svjedočimo da se dobit iznosi iz Hrvatske, da se ne ulaže, da se extra dobit ostvaruje radom na crno, pa čak dio tih poduzeća dobiva poslove na natječajima koje je raspisala država i da plaća država. Ali koga to briga da radnici plaču, tko je zabrinut nad sudbinom mladog čovjeka gdje su muž i žena u jednoj te istoj firmi dobili otkaz, pa mi moramo imati fleksibilno tržište jer inače će gospodarstvo propasti, mi moramo radnike otpuštati kada tko i kako poželi jer će tek onda biti konkurentan. A gdje je dobit, koliko se toga ulagalo, koliko se toga vraćalo radnicima, pa imate ugovor na određeno vrijeme kaj vas briga.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Uvaženi kolega Lesar, čini mi se u želji da puno toga kažete o ovom Zakonu, a imate očito što i reći čini mi se da ste propustili naglasiti jednu važnu činjenicu a to je da je neplaćeni rad zapravo karcinom Hrvatskog društva koji prijeti svojim metastaziranjem. Obzirom na odnos umirovljenika i radnika, jer osim što je radnik oštećen i država je oštećena jer ne može davati novac u razvoj nego mora zbog nedostatka novaca koji se uplaćuju u doprinos alimentirati mirovine iz ostalih poreznih prihoda koji bi mogli biti namijenjene u zdravstvo, obrazovanje itd. I mislim da ste zaboravili reći jednu činjenicu da većina Hrvatskih tvrtki svoj profit kažem većina, čast onim iznimkama, svoj profit ostvaruje zbog monopolističke pozicije ili stvara zbog neplaćenog ili potplaćenog rada svojih radnika a nikako svoj profit ne može zahvaliti dobroj poziciji na domaćem odnosno svjetskom tržištu. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik kolega Lesar.
Kolega Silvano puno sam toga rekao, tek sam počeo, jer će biti vremena puno toga. Postoji još jedan drugi apsurd ponašanja države koja kada sazna da poslodavac ne plaća radnike onda shvati da ne plaća i mirovinske doprinose. I što radi ,kako se država brani, radnicima taj period ne prizna u mirovinski staž osiguranja, kada vi natjerate poslodavce da vam plati propise, doprinose jer vam to inače neće ući u radni staž. Dajte to vi s njim sredite. Pa čak i kada ti dugovi dosegnu 10, 20 milijuna, ministar financija ne pokreće postupak za stečaj kroz svoje mehanizme, trpi, odgađa, čeka. I onda je poslodavac kapitalist državni problem i moramo ga sanirati a radnici su pojedinačni problem i ostat će bez radnog staža. Kako može biti da država zna, pa čak i sklada ugovore o … tih obaveza a da se istovremeno ne pobrine za radnike barem u dijelu mirovinskog staža osiguranja. I zamislite ajde mladi, ali kada se to nekome desi tko ima 3, 4 godine do mirovine ili kada to sazna tek kada želi otići u mirovinu, da dvije godine unazad nije imao niti kunu plaćenog doprinosa. Izvješće Državnog inspektorata za prošlu godinu, našao sam ga na njihovim web stranicama, jedva ga čekam ovdje, pripremit je po strukturi prekršaja, dajte da vidimo što su to inspektori našli na terenu od ovih 14 tisuća nadzora, 6300 prijava koje su podnesene. Možda ćete svi postati svjesni što u Zakonu treba mijenjati i kakve institucije uspostaviti. Ima više vinorskih inspektora u Hrvatskoj nego inspektora rada.
Zahvaljujem. I sada je na redu replika, uvaženi zastupnik MIljenko Dorić. Izvolite.
Kolega Lesar. Spomenuli ste fleksibilno otpuštanje. Ja nemam pojma što je to, a vjerojatno niti 99% hrvatskih građana, ja ću vam navesti jedan primjer a vi mi recite je li to to. Prije 2 tjedna mi se javila jedna žena, koja radi u frizerskom salonu, gazdarica ju je zvala i rekla od sutra više ne dobivaš plaću, ali očekujem da i dalje dolaziš na posao jer budi zadovoljna i sa onim napojnicama koje dobiješ od žena kojima pereš kose. DA li to je fleksibilno otpuštanje, jer ona jest otpuštena ali može dolaziti na posao.
Zahvaljujem. Nije aktualni sat, ali molim uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
To mislite ono kada tamo dole budem sjedio pa će onda biti aktualni sat. Kolega Dorić, ne samo u ovim uslužnim djelatnostima na žalost takvo ponašanje ima i u proizvodnim djelatnostima. Ali sama činjenica, da to je fleksibilno otpuštanje, a taj model ponašanja prema radnicima je jedna od antirecesijskih mjera Hrvatske vlade, jer da to nije tako onda bi oni to spriječili, dakle to je jedna od antirecesijskih mjera kako Vlada Jadranke Kosor pomaže poslodavcima.
Zahvaljujem, nisam nigdje to pročitao u antirecesijskoj mjeri. Ali idemo dalje sa replikama, uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Kolega Lesar vi ste ponovili podatak koji je jučer kolega Marić iznio da jedan sloj ljudi u Hrvatskoj zaradio oko 220 milijardi kuna, istovremeno, znamo da jedan sloj ljudi ostaje bez posla, nema za goli život, da je samo prvih 6 mjeseci ove godine 50 tisuća ljudi ostalo bez posla i to ukazuje na jednu dramatičnu raspolućenost našeg društva, jednu diskrepanciju, jedan razdor, jedan ponor između dva svijeta koja postoje u Hrvatskoj, s time da je jedan veoma mali a veoma bogat, a drugi je brojan ali sve siromašniji. Bojim se da takav model koji čak nije na razini neoliberalnost kapitalističkog modela nego nekakve socijaldarwinističke teorije u kojoj se hoće kazati da samo najsposobniji uspijevaju a uspijevaju kao kada otvorimo novine kao što možemo vidjeti zahvaljujući vezama ponekad i kriminalu i lopovluku itd., i na one druge koji tobože padaju u dramatične ljudske situacije jer nisu sposobni na tržištu da prežive govore da nevalja model na kojem, da ne valjaju noge na kojim stoji ovo društvo i da tu nešto treba promijeniti. Radi se o pitanju i dilemi, problemu koji je zajednički, i za koji smo svi odgovorni, doduše ne u jednakoj mjeri.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Jurjević dobro ste uočili da sam ponavljao podatak od sinoć od kolege Marića, rekao sam u zadnjih 10 godina neto dobit 222 milijarde, ali vi ste rekli jedan sloj. Naprosto želim pomoći i vama i svima nama, da razumiju, nije to jedan sloj. Hrvatska je u kapitalizam, vlasnici kapitala su kapitalisti, vlasnici rada su radnici, radnici su u gubitku, a kapitalisti su ostvarili neto dobit od 222 milijarde u 10 godina ili 22 milijarde godišnje. Ne znam zašto se i vi bojite upotrijebiti riječ kapitalist, jer dosita više ne mogu podnijeti činjenicu da velimo da smo u kapitalizmu, ali smo jedina država koja umjesto kapitalista glumimo da imamo poslodavce i kako ono još poduzetnike. Vlasnici kapitala su kapitalisti, ne poduzetnici.
Zahvaljuje. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolege zastupnici. Ako krenemo od činjenice da rad je temeljna dimenzija ljudskog postojanja, tada je Zakon o radu jedan od sigurno jedan od najvažnijih zakona. Ne samo u Hrvatskoj nego u svim demokratskim i socijalno uređenih država. Vrijednost rada je motor gospodarskog razvoja, socijalnih prilika, konkurentnosti neke države, pa i same vrijednosti društva. Ako vrijednost rada je niska i podcijenjena, tada imamo siromašan i nezadovoljan narod. A i sami znademo da socijalne razlike potiču sukobe između elite i sirotinje. Zato je vrlo važno ovdje danas ovdje razgovarati i raspravljati kakav zakon donosimo, hoće li ovaj zakon omogućiti motoru društva da on radi pravilno, tiho ko vurica kako bi purgeri rekli ili će se rad motora gušiti, a tada nema šanse da se pokrenemo ili krenemo u bolju budućnost. Moram naglasiti da je ovo jedan od rijetkih Zakona o radu koji se donosi ili mijenja od 1999. godine pa do danas koji ne umanjuje postojeća prava zaposlenih, što sam ranije naglasio u ranijim raspravama, osim u dijelu gdje zbog primjene direktive Europske komisije o primjeni načela ravnopravnosti muškaraca i žena, žene nisu više izuzete od zabrane noćnog rada. Znači to nije bila volja ove Vlade, ove države, nego nažalost to je činjenica gdje Hrvatska mora poštivati ovu direktivu. Činjenica je da se sadašnja prava radnika dijelom poboljšavaju u korist radnika i to u onom dijelu gdje se usklađuju sa direktivama Europske unije, što sam već i ranije pobrojao pa nema potrebe da se sada ponavljam. Činjenica je da su socijalni partneri zajedno radili na tekstu ovog zakona i da nisu pristali na rigidnije radno zakonodavstvo, već su a što i nije bio ranije primjer moram reći, već su uvažavali pravne stečevine Europske unije. No, unatoč zajedničkom radu na tekstu zakona, uvijek postoje određeni interesi. Interesi sindikata, interesi poslodavaca, tu su bili interesi Hrvatske obrtničke komore, a i bili su interesi nekih drugih interesnih skupina, kao što je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, kao i Udruge "Iskorak", pa i lezbijska grupa "Kontra", Ženska mreža Hrvatske, uz to su stigli još razni prijedlozi o zaštiti tzv. vječnih honoraraca u medijima. Svi ti prijedlozi i amandmani su vrijedni pažnje sigurno, a vjerujte mi da ih većinu i ja podržavam. Ali s obzirom da to više-manje su interesna pitanja, o njima treba razgovarati kod izmjene Zakona o radu. Za daljnje odgađanje donošenja ovog predloženog Zakona o radu više nije bilo vremena. Hrvatska mora zatvoriti pregovaračko poglavlje 19. – Socijalnu politiku i zapošljavanje, pri čemu hrvatsko radno zakonodavstvo mora biti usklađeno sa direktivama Europske unije, a što je upravo i ovaj prijedlog Zakona o radu koji je pred nama. Obzirom da u raspravi nemam dovoljno vremena da pobrajam sve vrijedne prijedloge koje sam dobio i primjedbe i amandmane koje su pristigli na ovaj Zakon o radu, izdvojit ću samo jedan vrijedan i važan, koji je važan zato jer je u sporenju velikom između sindikata i poslodavaca, kao socijalnih partnera, a to je rad na određeno vrijeme. I želja sindikata da zaštiti radnike koji nikako da se zaposle na neodređeno radno vrijeme, što podržava Zakon o radu kao pravilo, dok rad na određeno vrijeme kao istina. Nažalost, činjenica je da u praksi pojedini poslodavci zloupotrebljavaju taj institut rada koji je ugrađen u Zakon o radu još 2003. godine. Rad na određeno vrijeme u ukupnoj zaposlenosti za 2008. godinu ima udio 81,3%, prema podacima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. To znači da 104 tisuće 287 osoba je zaposleno na određeno vrijeme, a svega 23 tisuće 941 na neodređeno vrijeme. Kada bi to usporedili sa 2007. godinu udio zapošljavanja na određeno vrijeme je povećan, a smanjen na neodređeno vrijeme za 1,3%-tna boda. Na određeno vrijeme najviše zapošljavaju i to djelatnosti trgovine, prerađivačka industrija, pa tek tada hoteli, restorani itd. No, taj rad na određeno vrijeme ne bi bio toliko sporan da ti radnici koji su zaposleni na određeno vrijeme naše društvo i institucije ne tretiraju kao osobe drugog reda, koji u današnje vrijeme ne mogu dobiti niti potrošačke kredite, niti stambene kredite, ne mogu doći ni do čekova, ne mogu doći ni do kartica, ne mogu doći do svih onih pogodnosti koji imaju zaposleni na neodređeno vrijeme. I tu je jedan veliki problem, jer nažalost u današnjim uvjetima kada većina radnika, građana svakodnevno čarobira kako preživjeti iz mjeseca u mjesec, sigurno da i ti čekovi i sve kartice i sve te povoljnosti o kojima sam rekao itekako bi značile da podmire sve mjesečne obaveze koje imaju. Radnik zaposlen na određeno vrijeme, nažalost strepi od ugovora do ugovora koji će dobiti na određeno vrijeme, pa je čak podložan kod nekih poslodavaca nažalost, i raznim ponižavanjima, zloupotrebama od strane poslodavaca toga radnika, jer normalno sve ovisi o tome, pa čak i o njegovom ponašanju da li će dobiti taj ugovor o radu i da li će mu se produžiti na određeno vrijeme ili neće. Iz toga razloga sindikati su u pravu. I moraju što prije, a to u interesu upravo te grupacije radnika, znači tih radnika na određeno vrijeme ponovno sjesti za stol sa poslodavcima i ozbiljno dalje krenuti i otvoriti pregovore kako stati na kraj onom dijelu poslodavaca koji upravo zloupotrebljava taj institut rada Zakona o radu na određeno vrijeme i na taj način je rad na određeno vrijeme pretvorio u pravilo a ne u iznimku. Kada započne takav dijalog ja bih tada pozvao i ove sve interesne udruge, interesne skupine koje su isto tako dale svoje određene prijedloge, amandmane, ne znam što sve za izmjenu nekih njihovih interesnih pitanja da zajedno sjednu sa ta dva socijalna partnera i da pokušaju te svoje prijedloge koliko je to moguće negdje ugraditi u izmjenu Zakona o radu. Na kraju naglasit ću i to da europsko radno zakonodavstvo više potiče socijalni dijalog i pregovore kroz kolektivne ugovore nego što znači ugovaranje povoljnijih prava na temelju zakona, znači zakon faktički propisuje jednu minimalnu razinu prava a upravo je smisao da potiče socijalne partnere da pregovorima dođu do povoljnijih prava za radnike. Vjerujem da će sindikati i poslodavci u dobroj vjeri maksimalan trud uložiti kroz kvalitetne pregovore, dogovore da dođu do rješenja koje će zadovoljiti i radnike a normalno ne štetiti poslodavcu. Hvala lijepa.
Imamo jedan ispravak netočnog navoda i jednu repliku. Prvo je ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Netočan je navod da su smanjena prava žena vezano za noćni rad na osnovu direktiva Europske unije. Ja bih želio podsjetiti ovdje da direktive Europske unije s kojima se usklađuje ovaj zakon predstavlja minimum prava. Iznad toga Europa neće smatrati ako se ide da zakoni nisu usklađeni. I postoji još jedna preporuka Europske unije odnosno komisije a ona glasi otprilike ovako, da je nedopustivo da se nacionalna zakonodavstva koja se usklađuju sa europskim zakonodavstvom ukoliko smanjuju prava iz radnog odnosa pozivaju na direktive Europske unije. Stoga bi bilo dobro da rezanje određenih prava, da za njih ne uzimamo kao alibi direktive Europske unije.
Zahvaljujem. I imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Gospodine Kunst, nekada ste bili vrlo borbeni sindikalac a danas ste vrlo pomirljivi u vladajućoj garnituri i perete svoje ruke nagovarajući sindikate i poslodavce na međusobne razgovore i pregovore iako vaša Vlada ima instrumente, dakle alate ali i odgovornost da u tome ako ništa drugo posreduje. Drugo, vi ste rekli da poslodavci sklapaju ugovore na određeno vrijeme sa radnicima. Ali vidite, u Hrvatskoj lutriji koja je državna ustanova 117 djelatnika ili 25% radi na određeno i za ovu Novu godinu imaju čestitku za otkaz i za otpust a valjda u sklopu antirecesijskih mjera Vlade Republike Hrvatske 6 stotina članova njihovih obitelji će ostati bez kruha. Evo prilog Vlade a ne samo poslodavaca ovoj vašoj politici. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Kolega Grubišić, vaša replika je toliko bezlična da ne razumijete uopće o čemu ste pričali, tako da mi je teško odgovoriti na vašu repliku. Ali ću se podsjetiti maloprije što ste rekli da prvi puta vidite sada na televiziji da radnici plaču. Znate, ja sam dobro ste primijetili bavio se tim poslom i vidio puno godina od 2000. pa i od 90. godine kako radnici plaču. Ako vi niste vidjeli probajte pitati vašeg predsjednika koji je u Bosni zašto su još radnici plakali i zašto su još ljudi plakali a to ne samo vezano uz pitanja, vezano uz radni odnos. ... [[Upadica se ne čuje.]]
A u čemu je povreda Poslovnika? Odgovor na repliku, ne može biti povreda Poslovnika. ... [[Upadica se ne čuje.]] Ali nema odgovora. Pa vi ste rekli repliku.
... [[Govornik je naknadno uključen, ne čuje se.]] tko je pričao o gospodinu ... [[Govornik se ne razumije.]]
Nemate pravo odgovarati na repliku. Molim vas sjednite.
Imam pravo na povredu Poslovnika.
Povredu poslovnika, recite šta.
Pa to sam digao pa mi niste dali.
Da čujem.
Po članku 209. povreda Poslovnika jer gospodin Kunst priča o onome i govori, odgovor na repliku je dao o onome o čemu ja nisam uopće zborio.
Ma molim vas, pa to je uobičajeno da vi, prije je gospodin Hrelja govorio i rekao je repliku na ovaj način "Ja vas dopunjavam što niste rekli.". Molim vas.
Uobičajeno? A može ga biti sramota za ono što je izrekao i ono što je radio također.
To nije povreda Poslovnika nego je to zlouporaba i pokušaj kako mu odgovarati.
On je povrijedio sve što je mogao.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Kada raspravljamo o Prijedlogu zakona o radu onda je puno važnije i puno vrjednije raspravljati prije svega u kakvom okruženju se događa rasprava Zakona o radu jer to nije samo pitanje stipuliranih odredbi od nekoliko stotina kao jamstvo da će radnička prava biti zaštićena. U tom smislu i na takav način govoriti najvažnije je u biti što vladajući misle o radu, radniku i o radništvu. Nažalost, čak i oni koji misle da govore in favorem radniku i radništvu govore da je radnik vlasnik rada. Takva teorija je pogubna i ona ne može izroditi nikakva poboljšanja, nikakve poboljšice za radnika bez obzira što pisalo u Zakonu o radu. Ako se rad shvaća kao roba, ako je radnik nešto što je trošak poslodavcu nema nikakvog boljitka za radnika i za radništvo. Takav koncept koji je doveo gotovo i kapitalistički čitav sustav i svijet do ruba propasti a siromašni i radništvo otplaćuje takve jedne zablude i takvu megalomaniju o kojem čujem da je i jučer bilo riječi napretka nema. Ali mi ovdje kao Hrvatska koja ima u svojoj bližoj prošlosti itekakva pozitivna iskustva u zaštiti radništva i o pojmu radništva ta pitanja treba razvijati i u tom smislu zaštite. Prema tome, je li država u biti u sukobu s radnicima to je osnovno pitanje. Kako funkcioniraju njene institucije? Jer naime, institucionalna praksa pokazala je to je nedvosmisleno i utvrđeno, ona je jednostavno svojom neefikasnošću osudila radništvo na bezvoljnost i potpuno ga marginalizirala. To su najveći problemi i zato postoji ozbiljna sumnja, ozbiljna skepsa da će i one stvari koje su pozitivne u zakonu, a koje su i postojale, biti zaštićene odnosno biti ostvarene. Naime, kako funkcionira naša država, to znači koliko joj je stalo do rada i do radništva. Ona radi s dvije brzine. U prvoj brzini je kad treba zaštititi prava poslodavaca, pogotovo onih koji počesto rade s onu stranu zakona. A kad treba zaštititi prava radnika onda je ta pravda spora i ta brzina gotovo da stoji u mjestu. Ali kad se radi o dužnostima tog istog radnika koji mora podmiriti nebrojene obveze, a nije dobio plaću onda nema milosti, država je u šestoj brzini. A kad se radi o dužnostima poslodavaca onda ćete vidjeti, i to ću odmah na početku reći što ne možete vjerovati, da gotovo svaka povreda ovdje zakona se sankcionira prekršajno određenih novčanim kaznama. Ali za neisplatu plaće nema nikakve sankcije. Pa gospodo, gdje vi živite? Gospodine ministre, to je isto kao da ste rekli radnicima nemamo za kruh, jedite kolače. Nemojte biti Marija Antoaneta odmah u samom početku, jer kod nas radnici imaju problema sa isplatom plaće, a kamoli za ostvarenjem drugih nekih prava koji su za njih delikatese, toliko su slabi da se ne usude uopće ni tražiti druga prava jer ne dobivaju počesto niti plaću pa i u ovim teškim vremenima, kriznim vremenima mnogi poslodavci love u mutnom i ne isplaćuju plaću čak i onda kada to mogu nesmetano učiniti. U kojim uvjetima mi evo i što vladajući misle o radniku i o radništvu govori i zabrana okupljanja radnika na trgu ovdje ispred naše zgrade, ispred Sabora, ispred Vlade. Zbog čega? A Ustavni sud preplavljenim važnim i prevažnim poslovima još nije našao vremena, šesta godina je, da riješi to pitanje. To govori o tome što institucije misle o zaštiti radnika. Ako Ustavni sud, njima je to nebitno hoće li radnik imati pravo da prosvjeduje, da nešto kaže toj Vladi, da ga čuju, da ga se ne pita samo kad … [[Govornica se ne razumije.]] treba zaokružiti kakav glas na kakvim izborima nego da čovjek ima pravo doći ovdje i reći ono što ga tišti. To nije briga ni Ustavni sud, vidimo, nije briga ni vlast. Mi smo već drugi ili treći put, 2003. bili smo ozakonili neisplatu plaća kao kazneno djelo. To ste gospodo ukinuli. Tri puta mi iz kluba SDP-a podnosimo taj prijedlog. Vlada znate što odgovara? E sad ću vam pročitati. Počesta izmjena Kaznenog zakona dovela bi do pravne nesigurnosti. Pravne nesigurnosti. A molim vas, čije? Onoga koji ne isplaćuje plaću i koji štiti na takav način tu jednu mandarinsku oligarhiju. A dokle gospodo tako? Naime, ako ćemo mi raspravljati a ništa ne učiniti da se zaustavi ta jedna tiranija jednog bezočnog kapitala, počesto i sumnjivog kapitala koja dovodi do monetarizacije ljudskih odnosa, do progonstva svih vrijednosti, do riječi solidarnosti i zajedništva koje su gotovo bile besramne riječi u našem rječniku, onda će sve ovo i ono što se može i što je pozitivno neće moći biti ostvareno onako kako ste uvodno izvoljeli reći. Naime, nevidljiva ruka tržišta i tog nesmetanog odlučuje tko će napredovati, tko će propasti, tko će živjeti, tko će umrijeti. Neoliberalna ideologija, a to je ona koju se pokazuje da Vlada zaista stoji na tim polazištima, zato bogatima rado toči do vrha, a radništvo ono je ostalo i bez vlastite ideologije. Međutim gospodo, pitanje je vremena samo kada će to šutljivo radništvo ujedinjeno prije svega u Hrvatskoj, ali i internacionalizirano, mi često govorimo o globalizaciji mnogih vrijednosti, prije svega roba koje vidimo kod povezanih i velikih korporacija koje su napravile toliko koje kao najveći i najteži i najneljudskiji sustavi u povijesti, jer im nitko ne može ništa, a država i zato postoji da to regulira, da ih obuzda. Zato se i plaćaju porezi da čovjek ima zaštitu od eksploatacije svake vrste. Ali ne, njima se toči do vrha, a ovima uskraćuje zaštićeno. Jer kako je Vlada izvoljevala kazati ne bi htjela da se remeti pravna sigurnost. Ponavljam, čija pravna sigurnost, pravna sigurnost neprava. Pravna sigurnost neprava. Dakle, u takvi uvjetima stvarni pojedinac radnik on je svjetlosnim godinama udaljen u vrijednostima koje smo proklamirali u našim mnogobrojnim konvencijama pa čak i koje su proklamirane u ovom prijedlogu zakona. Naime, ako ne pođemo zaista od polazišta da je rad temeljna dimenzija čovjeka, da temeljno određuje čovjeka, da ga na taj način treba tretirati da radnik dobiva svoju pravednu plaću od koje može živjeti ne samo on nego i njegova obitelj i da je država dužna da to osigura i da sankcionira najstrože. Zato evo i ne samo što smo mi već to predlagali i to egzistira taj prijedlog zakona, nego ja sada ovdje ponavljam da je i prekršajno ne samo i kazneno da se odgovara upravo za neisplatu plaća. To nemamo ovdje uopće sankcionirano, a imate mogućnost ne čekajući izmjene Kaznenog zakona jer to počesto vidimo da se i kaznene odredbe nađu i u nekim drugim zakonima, a smatram da upravo u ovakvom Prijedlogu zakona o radu mogu se naći i kaznene odredbe tako da se zaprijeti kaznom zatvora za one poslodavce koji ne isplaćuju radniku njegovu zasluženu plaću. To je na kraju krajeva jedna nepravda koja doslovno vapi u nebo i problem rada i isplate plaće to je ključno pitanje i društveno i političko pitanje, gotovo bez premca. Na kraju krajeva, treba progovoriti i o tome da se gospodarsko blagostanje pa i u mnogo razvijenijim kapitalističkim zemljama više ne mjeri samo po ukupnoj količini dobara nego prije svega po tome kako se dijele ta zajednički stvorena sredstva. Odakle ćemo se više, jel ćemo se više prestati ponašati na način da trgovačka društva, društva koja mogu stjecati neograničenu dobit, a imaju ograničenu odgovornost. Ali ako država ne bude zaštitila prije svega radnika i njegovu plaću postat će d.o.o. društvo, odnosno d.b.o. društvo bez ikakve odgovornosti.
Zahvaljujem. I sad imamo 2 ispravka i 6 replika. Prvo je ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolegica Antičević je u svojoj raspravi dva puta ponovila da ova Vlada bogatome doći do vrha, a za radništvo ne misli njima ništa. Zastupnice, ja se ne slažem s time i to nije točno. Jer upravo danas što raspravljamo o ovome zakonu kojeg ćemo donijeti u ovom Saboru to je prvi Zakon o radu koji govori o tome da se radništvu neće smanjiti prava. To je prvi zakon koji će biti donošen u ovom Saboru u novijoj hrvatskoj povijesti. A da to nije tako što ste vi rekli, to je 2003. godine bilo kada upravo ste vi do dna čaše izlijali radniku, izlijali, kada ste smanjili otpremnine od polovice bruto plaće na jednu trećinu, kada ste smanjili otkazne rokove i to vi ste ih prepolovili [[Upadica Jarnjak: Vrijeme.]] Kada ste uveli rad na određeno vrijeme ali bez ograničenja i o tome danas se kosimo. Vi ste sada veliki zagovornik upravo određenog rada na vrijeme a vi ste ga smanjili i to je točno.
Isteklo vam je vrijeme. Hvala lijepa. Povreda Poslovnika Ingrid Antičević. Izvolite.
Da, kolegica se mogla javiti za repliku, ne na ispravak netočnog navoda, jer na ovaj način je povrijedila Poslovnik odredbu članka...
Ma to nije, molim vas. Ne možete vi određivati da li će biti replika i to nije povreda Poslovnika ili ispravak. Vi ste rekli da je Poslovnika što se javila za repliku, javila za ispravak netočnog navoda ne za repliku.
Ma čekajte, dozvolite kad ste me prekinuli.
To nije povreda Poslovnika.
Pa povreda je Poslovnika jer je ispravljala nešto što ja nisam rekla i iskrivljavala. Naime, odredba članka 209.
Molim vas! Ispravak netočnog navoda je bio korektan prema drugima i molim vas hvala lijepa. Idemo drugi ispravak. ... [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Bez dobacivanja iz klupe uvažena zastupnice, bez dobacivanja. I sad imamo drugi ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ivan Škaričić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Štovana gospođo zastupnice Antičević, želio bih ispraviti navod vezano za Ustavni sud. Mislim da vi kao ministrica pravosuđa ne trebali ovdje vršiti, bivša ministrica vršiti pritisak na Ustavni sud, jer kod nas je vlast jasno definirana i ta trodioba vlasti. A isto tako, svi smo mi svjedoci koji se želimo prisjetiti ...
Molim vas uvaženi zastupniče to nije ispravak netočnog navoda.
Evo sad ću ga kazati. Mnogi sporovi koji su radnici otpušteni ...
Nije ispravak netočnog navoda. Hvala vam lijepa.
Ispravljam u dijelu, potpredsjedniče dopustite.
Ma molim vas, nije ispravak netočnog navoda.
Evo sad ću ga ispraviti.
Onda ste se trebali javiti za repliku. Hvala lijepa.
Ali ja ću ga sad ispraviti. Mnogi su sporovi radnički dobiveni ...
Ne možete govoriti ako sam vam rekao da nije ispravak netočnog navoda. Hvala lijepa. Mi za sve moramo, nije ispravak netočnog navoda uvaženi zastupniče nego je to bila više replika. Morate se to javiti. Ali molim vas nemojte niti drugi puta javljati se za institut koji nije jednostavno korektan. Idemo redom. Prvo je replika uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo Ingrid Antičević Marinović, govorili ste o svijesti i ponašanju tajkuna, poslodavaca i poduzetnika. Evo samo jedan da vam pomognem, a i da dam repliku. U jednoj emisiji Hrvatske televizije jedan od tajkuna, ako mu treba reći i ime nije problem je rekao da on daje plaću i hrani tisuće svojih radnika. Vidite dokle je otišla ta iskrivljena svijest, a zapravo oni stječu dobit njemu. Dakle, oni rade. Oni nisu tu plaću dobili kao na lutriji, kao na lotu, nego su tu svoju plaću odradili mjesec dana. A on kaže da im daje plaću. Toliko o toj svijesti i razmišljanjima naših poduzetnika nazovi. A drugo, govorili ste o štićenju mandarinske oligarhije, tako ste rekli. To su opet ovi isti ti. Pa kako to da tu mandarinsku oligarhiju, dakle država ne može zapriječiti ni inspekcijama ni ničim niti se i pere ruke kao Poncije Pilat od razgovora sindikata i poslodavaca. Ali kada treba produžiti plaćanje poreza onda se to radi i to iz ministarstva se naređuje prolongiranje i uplate poreza, pa imamo takav jedan slučaj u Slavonskom Brodu gdje milijunski iznosi poreza nisu uplaćeni. Pa kako će onda država živjeti. Koje su to antirecesijske mjere? Porez se prolongira, dakle njegova uplata tajkunima dotle dok ne ode u zastaru, a kad ode u zastaru onda nikom ništa. Evo to je ta politika. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvažen zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Apsolutno se slažem sa ovakvim stavom da treba, da je to jednostavno nakaradno kad se poslodavci hvale koliko oni hrane obitelji, a sve što imaju stvorila je radnička ruka. I ono što su oni imaju i ekstra profit koji su oteli od radnika stvorili su radnici. To je prava istina i na takav način treba jednostavno preokrenuti i vratiti ih na svoje mjesto. Jednostavno, a tko je zadužen, za to je zadužena država. Vratiti primat rada nad primatom roba i kapitala. Vrijednost, kad vraćamo vrijednost radnika vraćamo dostojanstvo čovjeku, jer to ne postoji. Ne oprostite, vidite nemojte falsificirati povijest jer o tim pitanjima govorio je njemački biskup Keteler još 1831. godine zvali su ga radničkim biskupom koji je na adventu upravo u ovo nadolazeće vrijeme progovorio o teškom položaju radnika. Danas mnogi o tome šute, a pozvani su da gromoglasno govore. I mnogo glasnije nego kad je riječ o medicinski potpomognutoj oplodnji. Ovo su moralna pitanja našeg društva, o ovome moraju progovoriti svi. A kad govorite zašto se ne štite mandarinska oligarhija, zato što je vlast stvorila te mandarine i takvu jednu oligarhiju. Upravo stvorila ih je, a svo ono bezakonje ne želi sankcionirati.
Zahvaljujem. Ja bih vas ipak molio da se držimo teme, a to je zakon, Prijedlog Zakona o radu, pa vas molim da se teme držite i kroz replike i kroz temeljne rasprave. Imamo drugu repliku, a to je uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Kolegice Antičević Marinović, govorili ste o okruženju u kojem donosimo ovaj zakon. Zakon se donosi kako je uvodno rečeno da bi se uskladilo sa europskim zakonodavstvom. Ali i do sada bi se Zakon o radu morao temeljiti na našem Ustavu. On kaže da svatko ima pravo na rad i slobodu rada, kaže da svaki zaposleni ima pravo na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život. Govori se o odmorima u toku rada. Sve to propisuje naš Ustav. Međutim, situacija kad govorite o okruženju je slijedeća. Mi imamo nisku razinu zaposlenosti, svega 44,5% aktivnog stanovništva, radno aktivnog stanovništva je zaposleno. Za primjer, Europska unija je sebi projicirala plan da bi ta stopa zaposlenosti trebala težiti ka broju od 70%. Gdje smo mi tu? Upravo zbog toga što je na tržištu rada velika potražnja za poslom, a nudi se malo posla imamo situaciju da poslodavci mogu ucjenjivati radnike, a neefikasnost institucija koja bi trebala vršiti nadzor nad tim zapravo pogoduje da radnik radi za malu plaću, da radi više nego što mu to zakon zapravo, na radno vrijeme za koje ga zakon štiti, dakle ima i neplaćenog rada, ima zloupotreba, neisplata plaće, a s druge strane država svojom fiskalnom politikom zapravo najviše oporezuje rad, pa čak i onaj dio radničkih primanja koja nisu dovoljna za minimum životne egzistencije.
Zahvaljujem. I sad je odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Ovo se nastavlja na sve ono što sam maloprije govorila, a posebno ste apostrofirali, jer ovo su i pitanja po kojima bi vlast itekako mogla voditi računa kada bi stvarala i kad bi znala kakvo je mjesto rada u društvu, ali zato to nju očito ne brine. S druge strane sigurnost rada u Hrvatskoj postigla je jednu zabrinjavajuću razinu. Institut rada na određeno vrijeme se iskorištava i zloupotrebljava do krajnjih granica, nova stipulacija zakonska ne jamči nikakvo poboljšanje, nikakvo poboljšanje, prije svega zbog institucionalne tromosti i nevoljkosti da se uopće riješi i da se obračuna sa onima koji krše zakone. Hrvatski radnik se nekažnjeno eksploatira. Brojni radnici rade na opasnim, potplaćenim poslovima, prihvaćaju dulje radno vrijeme, neisplaćeni prekovremeni rad, itd., itd. Osjećaju se preslabim, preugroženim da bi uopće mogli ostvarivati svoja prava. Ali ta njihova bijeda o kojoj je potresno, o kojoj su potresno govorili drugi kolege, već je krajnja granica kada radnik više nema što izgubiti. O tome gospodo iz Vlade razmislite dobro.
Imamo dalje repliku, uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Ovo je pravo mjesto, najbolje mjesto na kojem treba sasvim jasno kazati da je neisplata plaća za određeni rad krađa. To je najobičnija krađa. Tko krade taj se zove lopov. Lopovi koji kradu trebaju biti uhvaćeni, penalizirani, a oni koji su pokradeni obeštećeni. Zaista ćemo biti do kraja licemjerni, mi koji predstavljamo vrhovno zakonodavno tijelo u ovoj državi, koji održavamo suverenitet ovog naroda, građana Hrvatske, ukoliko zatvorenih očiju i šuteći pređemo preko te činjenice. Zato želim jasno ovdje kazati radi se o krađi, radi se o lopovima, lopove treba uhvatiti, pokradene obeštetiti.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Ne samo da je to krađa, to je i puno više od toga. Tko, tolerira, zašto poslodavac ne isplaćuje radnika, i onda kad može? Pa zato što to može raditi. Jer država ne pruža nikakvu zaštitu. 2003. godine u poznatoj noveli Kaznenog zakona imali smo to kazneno djelo neisplata plaća. Ma ono se sada više ne nalazi ni u ovom prijedlogu zakona kao prekršaj. Za sve ćete naći da bi poslodavac eventualno mogao za nešto odgovarati, ali ako ne isplati plaću nikome ništa. Pa to je grijeh koji vapije na nebo. Pa o tome su pape govorili. O tome su enciklike pisane. To je grijeh koji vapije u nebo. Onaj tko ne isplati radnika, pa oštetio je njega, njegovu obitelj. Na kraju krajeva, to će onda platiti i država. A zašto bi država platila nešto što treba taj poslodavac plaćati? Je li oni međusobno nešto dijelu, postavlja se onda pitanje. Jer to nisu teška pitanja na koja treba dati odgovor. Kada je trebalo zatvoriti one male prodavaonice, pa ni jedna nije radila. Kako je onda inspektora bilo dovoljno? Treba pokazati volju da se zaista nešto misli i provesti. Ovako, takvu volju niste pokazali.
Zahvaljujem. I sada je replika, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Kolegice Ingrid, s pravom upozoravate na neisplatu plaća 60 tisuća radnika, ali pogledajte kako Vlada ne želi reagirati na jedan problem zbog čega smo čak i zakone posebne donosili, a to je bio onaj problem rada trgovine nedjeljom, kada se tvrdilo da najveći problem u tome da za rad nedjeljom radnici ne dobivaju uvećanu plaću. Zakon o radu, članak 86. piše za otežane uvjete rada, prekovremeni noćni rad, rad nedjeljom, blagdanom i nekim drugim danom za koje je zakonom predviđeno da se ne radi, radnik ima pravo na povećanu plaću. Ako poslodavac za rad nedjeljom radniku isplati jednu jedinu kunu više od redovnog rada zadovoljio je zakonsku odredbu. Dao mu je povećanu plaću. '95. godine u Zakonu o radu postojala je odredba o obvezatnom sadržaju kolektivnih ugovora. I tada je bilo propisano da u kolektivnom ugovoru mora biti utvrđena visina povećane plaće za rad nedjeljom, noćni rad, blagdanima. Sada u članku 255. u sadržaju kolektivnih ugovora uopće se ne spominje povećana plaća za ove uvjete iz članka 86. A zamislite da u Zakonu imamo odredbu da vlasnik firme, poslodavac može uvesti rad nedjeljom, blagdanom, noćni rad samo ako je kolektivnim ugovorom to regulirano i samo ako je kolektivnim ugovorom za to predviđeno povećanje plaće. Pa kada već tvrdite da stimulirate kolektivne pregovore i socijalni dijalog pa dajte onda kolektivnim ugovorima pravi istinski značaj kao što je to u Europi, ovakvom odredbom to je ismijavanje ima pravo na uvećanu plaću.
Hvala odgovor gospođa Ingrid Antičević Marinović.
Pa kolega Lesaru, sjećate se da je osnovni problem bio, na to su radnici ukazivali svih ovih godina, brojni su bili okrugli stolovi na ovu temu, radnici su se također tužili da rade prekovremeno i da im taj rad nije plaćen. Inspektori su se tužili, odnosno država vas je odgovarala da jednostavno nema mehanizme da bi mogla pitati je li tog dana taj određeni radnik radio. Zbog čega molim vas da sada kada je određeno da poslodavac mora voditi svoju listu, zašto ta lista nije svakog trenutka ondje na radnom mjestu, u određenom dućanu, u određenoj trgovini, u određenom pogonu da inspektor ako dođe, ako se smiluje i dođe može kontrolirati koja je lista tu. Dakle, napravili ste obvezu liste ali i ne da je predočite inspektoru, da je poslodavac dužan imati uvijek tu listu koji radnici određenog trenutka rade, to je ključ svega ali te odredbe uopće nema. Prema tome, ništa se neće poboljšati, nego će se mnoge stvari pogoršati jer su uvjeti u kojima se radi i održava proces rada i uopće što se zbiva sa svijetom rada, sve više otežani, zbog objektivne situacije. I onda umjesto da povećate takve kontrole i mehanizme kontrole i provedbe vi ih onda još ispuštate.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Boris Kunst izvolite.
Poštovana kolegice Ingrid u svakom slučaju ja se slažem s vama da neisplatu plaća itekako treba kazniti i da one koji ne plaćaju radnicima plaće treba kazniti pa ako treba i zatvorom. NO, podsjetit ću vas da neisplata plaće nije problem samo ove Vlade, da se taj problem proteže godinama, da je negdje 2000. godine bilo negdje oko 100 tisuća radnika koji radili su a nisu primali plaću, 2001. negdje oko 80 tisuća, to je jedan problem koji se proteže. Ja jesam za, treba ga riješiti i treba normalno tome stati na kraj, ali normalno ne bi bilo dobro kada se već zalažete za prosvjede i demonstracije da se ne prisjetimo da upravo 98. godine kada su u ovoj zemlji bili organizirani najveći prosvjedi i najveće demonstracije da vaša stranka nije sudjelovala u takvim prosvjedima a upravo tada smo se borili protiv takve privatizacije koju ste vi dosta često okarakterizirali i ja sam na kraju da je imala jedan pljačkaški karakter itd., tada me čudi da nije bilo tolike brige i želje da se dođe s radnicima koji su prosvjedovali a kažem najveći prosvjedi i najveće demonstracije koje su održane ikad na ovim prostorima, tako da bih ja više se složio s vama da se zalažemo i borimo protiv onih koji radnicima ne ispunjavaju njihove uvjete nego da ih potičemo da idu u prosvjede i štrajkove. Jer to znači da podržavamo one koji radnike i dalje ugnjetavaju. Hvala vam lijepo.
Odgovor gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Vraćala u prošlost ali istine radi i to možda sigurno nije bilo dovoljno, ali tada su nakon 2000. godine prvi puta radnici i njihovi predstavnici ušli u Hrvatski sabor i u nekoliko navrata raspravljali po odborima. Ne kažem da je to bilo dovoljno ali to je bio tek tada početak. Istina evo što govorite da je to bio veliki problem neisplata plaće za sve vlade, točno, i upravo smo vidjeli taj problem od ranije koji se nastavljao, i trebalo je reagirati, pa je to upravo bila najveća motivacija, da je postojalo onih ljudi, da su postoji poslodavci čija su poduzeća postala likvidna, koji su bez problema mogli ispunjavati svoje obveze i da to nisu radili, i zbog toga smo upravo ponukani tim i takvim ponašanjem i 2003. u noveli Kaznenog zakona uveli kazneno djelo za koje smo propisali kaznu zatvora za one poslodavce koji ne isplaćuju plaću radniku. I mogu vam reći bile su velike rasprave oko toga, naravno izazvalo je to veliko odobrenje i već onda prije nego što je zakon stupio na snagu vidjet ćete kasnije, vidite po statističkim podacima, da je neisplata plaće radniku u to vrijeme, dakle prije stupanja na snagu samo zbog toga što će stupiti na snagu, a od straha da ne odu u zatvor, pao postotak onih i gotovo je to bio problem koji se već marginalizirao, zato ovaj problem treba zaoštriti i u zatvor one koji ne isplaćuju radnike, druge nema, i to je najjeftinije za državu.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Biljana Borzan izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo kolegica Antičević-Marinović je govorila o tome što Vlada misli o hrvatskom radniku odnosno o radništvu, to se jasno pokazalo u dva dana na dva jasna primjera. Jučer na proračunu kada praktički se pokazalo da nema nikakve ideje kako zaštiti odnosno otvoriti radna mjesta i spriječiti da 50 tisuća ljudi u idućoj godini ostane bez posla, a danas evo ovim zakonom o radu u kojem se ide korak nazad, u kojem ono što se izborilo prije više od 100 godina, dakle one tri osmice, 8 sati rada, 8 sati odmora i 8 sati za nekakve aktivnosti kulturne ili slične. Dakle, to je nešto što je na žalost trebalo biti institut koji se ne može mijenjati, institut koji ako se i mijenja, debelo se plaća prekovremeno, ovaj Zakon će omogućiti izrabljivanje hrvatskog radnika na način da će u tjednu moći raditi daleko iznad 40 sati jer poslodavac smatra da tako treba. Kada bude izglasavan ovaj Zakon, predsjedavajući će moći reći, Zakon o radu izglasan je većinom glasova i ovim je Hrvatska još jedan korak bliže robovlasničkom sustavu.
Odgovor, gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Pa ovo o čemu govorite također prolazi iz koncepcije vladajućih o radu, rad je roba i to ona prljava roba koju ne treba često spominjati. Dok god ne shvatite gospodo da je to imanentni dio čovjeka i to svakog čovjeka i da se čovjek samo radom dokazuje, da je to najveća vrijednost čovjeka da radi i da može raditi, neće biti uspjeha. Ali zbog čega evo, vi ste kolegice govorili i o novim radnim mjestima, konačno je svima je već jasno, da bez novih industrijskih regionalnih politika, o nikakvim novim radnim mjestima ne može biti govora, osim ukoliko mislite da su državne službe i ugurati koji stol u koju prostoriju na vlastito prije izbora je zapošljavanje. To je zapošljavanje ala ova vlast, ala HDZ a to nikome ne treba, jer to šteti svakome pa i onima koji već rade u državnoj upravi.
Idemo dalje. Pojedinačna rasprava. Gospođa Mirjana Ferić-Vac. Izvolite. Nema je. Gubi pravo na raspravu. Gospođa Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pokazalo se zapravo neophodnim pristupiti izradi cjelovitog teksta Zakona o radu, a cilj je postići usklađivanje nacionalnog radnog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije, direktivama koje uređuju radno vrijeme, uvjete rada, sudjelovanje radnika u upravljanju, slobodi pružanja usluga i kretanja radnika. Ime je izvršeno isto tako i horizontalno usklađivanje sa zakonodavstvom u području mirovinskog osiguranja, roditeljskih prava, području zaštiti ljudskih prava, ravnopravnosti spolova. Evo slušamo već cijelo jutro zapravo različite opservacije, ali ja moram kazati zapravo ovaj prijedlog je prijedlog je rezultat dugotrajnog rada i tijekom izrade nacrta, organiziran je seminar u cilju tripartitnog usklađivanja. Dapače, treba reći da ovim prijedlogom nije umanjeno niti jedno pravo radnika, već prava su dapače proširena, odnosno povećana u svom opsegu. Veća je razina pravne zaštite radnika, pa tjedno redovno puno radno vrijeme sa prekovremenim radom, čuli smo ne može biti duže od 48 sati, a to znači dva sata tjedno manje, nego po važećem zakonu. Najkraće trajanje godišnjih odmora sa sadašnjih 18 radnih dana na 4 tjedna, a za maloljetnike na 5 tjedana, definiciju noćnoga rada, tjednog odmora i drugo. Zakon definira isto tako i usporedivog radnika radi učinkovitog nadzora nad jednakim uvjetima rada radnika u punom i nepunom radnom vremenu. Osim toga potrebno je reći da će ovaj zakon osigurati i veću pravnu sigurnost kako nam je i sam ministar u uvodnom slovu kazao i skratiti zapravo sudske postupke i vjerojatno će biti i manje postupaka. Osim toga očekuje se da će se izbjeći i različita tumačenja. Institut kolektivnog viška radnika koji je produžen na 30 dana nalaže konzultaciju sa radničkim vijećima, izradu programa zbrinjavanja viška radnika, a cilj je spriječiti i umanjiti posljedice usklađivanja sukladno aktivnim mjerama zapošljavanja. Prošireno je i očuvanje prava radnika zabranom otkazivanja ugovora, zbog prijenosa ugovora o radu i na slučajeve prijenosa gospodarske djelatnosti ili pak samo dijela neke gospodarske djelatnosti. Uređena je zaštita zdravlja trudnica i dojilja na radu i povratka nakon korištenja roditeljskih prava po posebnom propisu kao i odnos poslodavca i radnika s obzirom na način i postupak korištenja roditeljskih prava. Ali ono što moram i s naslova žene primijetiti, da je dodatna kvaliteta mogućnost najave korištenja toga prava, pa ga je moguće povoljnije urediti kolektivnim ugovorom, sporazumom sa poslodavcem i radničkim vijećem ili ugovorom o radu. Načelo ravnopravnosti muškaraca i žena glede zapošljavanja, stručnog osposobljavanja, napredovanja ovim će se propisom osnažiti. Zaštita dostojanstva i zabrana diskriminacije podignuta na razini temeljnih prava. Ukidanjem radne knjižice također se ukloniti administrativne prepreke u slobodi kretanja uz prijelazno razdoblje uz zadržavanje dokazne snage u ostvarivanju prava. Uz mogućnost također izdavanja virtualnih knjižica. Ovim zakonom ugovorom o radu na određeno vrijeme ostavlja otvoreni prostor kako bi socijalni partneri sva interesna pitanja uz ugovor o radu na određeno vrijeme dokup mirovine i pravilnik o radu u roku od 60 dana mogli dodatno izbrusiti i pristupiti cjelovitim izmjenama i dopunama Zakona o radu. Nameće se isto tako i nužnost propisivanja uvjeta za proširivanje određenog kolektivnog ugovora temeljem diskrecijske ocjene, pa neće se narušiti u ovom slučaju sloboda tržišnog natjecanja, što je iznimno važno za malo i srednje poduzetništvo, kada znademo kako sa visokim postotkom upravo mali i srednji poduzetnici sudjeluju u ukupnom gospodarstvu Republike Hrvatske. Na kraju, podržati ću donošenje ovoga zakona, jer stvara mogućnost socijalnog dijaloga i partnerstva. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite. Dobro. Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodin predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o ovom izuzetno važnom pitanju koje danas imamo na dnevnom redu, naravno da moramo uzeti u obzir stvari koje danas najviše muče radnike u Hrvatskoj. Ja bih rekao da je danas u Hrvatskoj privilegija raditi, s obzirom da je stopa nezaposlenosti negdje 16, 17%, da je protekle godine 52 tisuće novih ljudi koji su se prijavili na burzu rada, ne rade. Da se očekuje da sljedeće godine, da ih bude još novih 50 tisuća. I u takvoj situaciji kada kao što sam rekao privilegija je raditi, normalno da zakon mora štiti radnika što više može i da ti standardi moraju biti što veći kako bi se sigurnost rada, radnika i naših građana podigla na višu razinu. Ono što meni upada u oči to su tri temeljna problema. Prvi problem je koji sve naše radnike danas u Hrvatskoj muče, a to je rad na određeno vrijeme. I ja smatram da granica od tri godine za rad na određeno vrijeme je previsoka i treba je smanjiti. Mada je pozitivni pomak taj što se sada više ne može uzastopno na različitim mjestima radnim kod istog poslodavca zapošljavati ljude i na taj način produživati taj rad na određeno vrijeme. Mislim da je taj pomak u zakonu dobar, ali da još uvijek je preveliko vremensko razdoblje na koje se čovjek može držati na određeno vrijeme. Ne vidim koja bi to bila pravna nesigurnost da on nakon godinu, dvije shvati da li mu je taj radnik potreban ili nije. S druge strane, naravno ako poslodavcu u ovim kriznim vremenima posao krene loše on uvijek može sukladno zakonu smanjiti obujam posla i zbrinuti radnike na način na koji je to zakon predvidio. Ono na što naravno danas imamo jedan specifikum u Hrvatskoj a to je da u Hrvatskom saboru zakon brani zainteresirana strana. Ministar gospodarstva je do jučer u razgovorima i pregovorima sudjelovao kao predstavnik poslodavaca. Znači, Hrvatska je jedinstvena po tome u svijetu da zakon koji temeljno dira u osnovna prava svakog hrvatskog građana brani zainteresirana strana koja ja direktno u sukobu interesa kao poslodavac odnosno kao predstavnik poslodavaca i da na taj način imamo jednu sumnju odnosno imamo jednu situaciju u kojoj se može pretpostaviti da neke stvari koje bi sindikati željeli da budu u zakonu nisu uvrštene. I to nije definitivno dobro bez obzira što smo se našli u toj situaciji odlaskom ministarstva gospodarstva iz prethodnog mandata. Druga stvar vezana je isto za rad na određeno vrijeme ne možda tako direktno ali angažiranjem agencija za privremeno obavljanje posla i definiranjem njihovog ovakvog statusa u zakonu definitivno se otvara jedna siva zona u zapošljavanju hrvatskih radnika a to je de facto mogućnost odnosno pravo poslodavca da gotovo za sve vrste posla angažira preko agencije za privremeno zapošljavanje radnika radnike u svojoj tvrtki. I tu nažalost nema nikakve zaštite radnika vezano uz to da li nakon godinu dana ta agencija više neće biti potrebna odnosno radnik će ostati bez posla. Evo dat ću jedan primjer. Mnoge su tvrtke niknule tijekom proteklih godina koje zapošljavaju čistačice, čistače i neke druge poslove tehničke prirode koje onda te ljude na neki način ja bih rekao iskorištavaju odnosno ne daju im mogućnost da se zaposle na stalni radni odnos jer vi nakon godinu dana možete zaposliti agenciju sa takvim radnikom ne možda na to isto mjesto ali možete na neko drugo mjesto koje se tehnički može nazvati bilo kako. Tako da ne vidim tu pravnu sigurnost i mislim da taj dio zakona nije dovoljno reguliran odnosno da se tu otvara siva zona u kojoj radnici neće biti dovoljno zaštićeni. Druga stvar koja me posebno brine u zakonu to je da je zakon nedovoljno dorađen u smislu da radnici sudjeluju u što više stvari koje se njih tiču u okviru firme. Znači, radnici moraju biti partneri u okviru radničkog vijeća sindikatima i poslodavcima. Naravno ne sada u bezbroj stvari ali ove temeljne koje se tiču radnika kao što su godišnji odmor, sudjelovanje u informiranju moraju biti bolje razrađene u zakonu i moraju biti kroz radničko vijeće pa čak nekad i limitirati poslodavca u donošenju samostalne odluke. Radno vrijeme koje je ovako fleksibilno regulirano mislim da nije regulirano nigdje u Europi na ovaj način. De facto vi za 40 sati tjedno u prosjeku četiri mjeseca možete dovesti u situaciju jednog radnika da jedan tjedan radi 20 sati a da onda po zakonu radnici mogu raditi i 60, 70 sati tjedno tijekom određenih mjeseci. Mislim da to definitivno nije dobro za radnike i mislim da će potaknuti mnoge probleme koji sada još nisu na svijesti. Također nisam zadovoljan da se neki standardi koji su bili u zakonu do sada mijenjaju. Prije svega mislim na prekovremeni rad trudnica i žena sa malom djecom. Mislim da je bio dobar standard koji je definirao da one ne mogu raditi prekovremeno. Naravno, sa ovim fleksibilnim radnom vremenom i ta priča prekovremenog rada gubi svoj smisao. Šteta je da se ovako važan zakon bez obzira što se neke odredbe usklađuju sa Europskom unijom donosi bez konsenzusa sa sindikatima, da se donosi u ozračju da se sindikatima čak brani da javno iskazuju svoje mišljenje ili pred ovim Saborom ili u blizini ovog Sabora, ili da njihovi predstavnici budu konzultirani. I na nekim odborima čuo sam da je bilo problema u vezi toga da li mogu prisustvovati ili ne. Znači, kada donosimo jedan ovakav zakon koji se tiče temeljnih ljudskih prava smatram da sindikat mora imati puno veću prisutnost nego što je to imao u našem slučaju. Nadam se da ovo što sam rekao ovo obilježje da zainteresirana strana, znači poslodavci brane zakon ispred Vlade kroz funkciju ministra gospodarstva neće utjecati na to da se neki amandmani koje je SDP predložio ne prihvate jer smatramo da ovih nekoliko desetaka amandmana koje je SDP predložio mogu bitno unaprijediti ovaj zakon. I zato bih evo zamolio ministra, nije ovdje, bez obzira što je predstavnik poslodavaca uzme u obzir ove prijedloge koje je SDP dao a koji bitno unapređuju zakon u smislu zaštite radnika. A kao što sam rekao danas je u Hrvatskoj gospodo privilegija raditi i zbog te situacije moramo još dodatno zaštititi radnike i ne dopustiti da im se rade neke stvari koje definitivno ne bi smjele se raditi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpresdjedniče. Kolega Maras je rekao da je gospodin ministar u sukobu interesa budući dolazi iz udruge poslodavaca. Pa svatko ovdje od nas je od nekuda došao ali on dolazi sada iz Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i zastupa ovaj zakon. A mi smo svi zainteresirana strana dragi kolega za prava radnika, nema ovdje tko nije zainteresirana strana da radniku bude bolje, da bude čim više radnih mjesta i čim više zaposlenih. Ali ako smo principijelni trebalo je biti principijelan i 2000. do 2003. kada je veliki broj isto tako ostajao, pa se ja kao liječnik sjećam da je bila liječnicima uvedena radna obveza. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo i četiri replike. Najprije poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. ... [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Uvažavam. Najprije znači Milanka Opačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Maras, vi ste govorili o tome kako je danas ustvari, kako ste rekli, povlastica raditi i biti zaposlen i primati plaću. Doista smo došli u situaciju da je to tako. Svaki dan dakle preko 500 ljudi ostane bez radnog mjesta, ostanu bez svojih prihoda i doista je danas postala velika vrijednost imati radno mjesto i dobivati plaću za njega. Htjela bih ovom prilikom reći da ljudi doista se teško mogu izboriti za ono što su zaradili. Kolegica Ingrid je ovdje govorila o tome da nažalost u ovom zakonu nema niti jedne kaznene odredbe koja govori o tome da poslodavac će snositi konsekvence ukoliko ne isplaćuje plaću. Pa ću vam ja tako reći ovdje kako su se npr. danas ponijeli zaposlenici jedne velike tvrtke "Pevec" u kojoj već mjesecima ne dobivaju plaću. Dakle, kako bi dobili koliko toliko novca za preživljavanje danas daju otkaze i odlaze na Zavod za zapošljavanje jer ih tamo barem čeka neka naknada od koje će moći preživjeti oni i njihova obitelj. Dakle, to je jedini način kako ljudi danas mogu dobiti neka sredstva za preživljavanje jer se nažalost bez novca i bez plaće neda živjeti. Nažalost, jučer smo u proračunu Republike Hrvatske mogli vidjeti dvije stavke koje su na poziciji Zavoda za zapošljavanje znatno umanjene ili su u potpunosti skinute. Dakle, aktivna mjera za zapošljavanje skupina kojima prijeti socijalna isključenost u koju sasvim sigurno spada jedan dio radnika "Peveca" jer su u godinama kad će teško dobit drugi posao, imao na stavci 0 kuna, dakle skinuta su sva sredstva. Prema tome, pitanje je da li će u sljedećoj godini i Zavod za zapošljavanje biti mjesto gdje će ljudi moći imati kakvu takvu socijalnu zaštitu.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Maras.
Hvala lijepo. Kolegice Opačić, žalosno je da danas u Hrvatskoj jedno temeljno Ustavom zajamčeno pravo, pravo na rad, privilegija. Rekao sam 52 tisuće ljudi je ostalo bez posla, sljedeće godine još 50 tisuća vjerojatno. A ovo što ste istaknuli, radnici "Peveca" koji se bore za svoju plaću nažalost nisu jedini. Danas u Hrvatskoj 100 tisuća ljudi radi u blokiranim tvrtkama i ne primaju plaću i to je nažalost situacija koju mi danas imamo u Hrvatskoj kada pričamo o Zakonu o radu. I normalno da u takvoj situaciji moramo biti posebno osjetljivi i moramo paziti da li je netko, ja sam rekao u sukobu interesa. Apsolutno, ako sudjeluješ u procesu donošenja zakona do prije mjesec dana kao pregovarač iz pozicije poslodavaca i danas si ministar, pa kako onda to nisu u sukobu interesa? U velikom si sukobu interesa, pogotovo kada se uzmu u obzir izjave koje je aktualni ministar davao tijekom toga procesa. Tako da mi pušemo gospodo na hladno. Ako je 200 tisuća ljudi direktno sada ugroženo, ja kažem 100 tisuća ovih koji su u blokiranim tvrtkama i još 100 tisuća ljudi koji su izgubili posao u zadnjih godinu dana ili će izgubiti u narednih godinu dana, apsolutno da moramo dignuti glas i biti posebno osjetljivi i tražiti veća prava kako bi se te ljude zaštitilo na adekvatniji način.
Hvala. Sad je na redu replika poštovane zastupnice Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Evo kolega Maras govorili ste o sukobu interesa novog ministra koji je do jučer zastupao poslodavce, a sada je evo u Vladi ministar koji bi trebao prije svega zaštititi onu slabiju stranu, radnike. Vrlo je interesantno, radi se o običnom spinu gospođe Kosor koja ga je poslala u Vladu kako bi tobože odaslala javnosti poruku evo sada će Hrvatska krenuti u jedan novi gospodarski, gospodarsku ofanzivu kako se to nekada znalo govoriti prije nekoliko godina. Međutim evo, može se to dogoditi sutra i sindikalcima da nekoga iz sindikata pozovu u Vladu i to je vrlo interesantno. To je pogubno što govorite. Umjesto da sindikalni pokret jačate, a ne omalovažavate kao što je to učinio ovdje gospodin ministar kada je pozdravio gospodu sindikalce, ali je rekao da poslodavci rade, molim vas, pa ne mogu doći. Rade oni, a radnici, zar mislite da radnici ne bi došli? I mjesto je, naravno da je sindikalcima danas ovdje mjesto. Mjesto je ovdje bilo i poslodavcima da čuju jer proces rada je zajednički, ali to tako ne shvaćaju. Nikada to neće shvatiti, a Vlada im daje u tom nakaradnom razumijevanju rada i procesa rada i odnosa sudionika u radu sasvim jednu takvu podršku tako jednoj viziji. To je jedan na kraju krajeva i novi bossing, jer mjesto poslodavcima je danas i predstavnicima poslodavaca bilo ovdje, zajedno sa predstavnicima sindikata. Ali očito oni su zasjeli u Vladu, toliko im je stalo do rada i do procesa rada. Ali istina neka bude i rečena i to, ima toliko vrijednih poslodavaca koji prije isplate radniku plaću nego sebi, koji se ponašaju zakonito. Ali koja je njihova sudbina? Oni propadnu.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Ingrid, ja nisam ovdje govorio i taj sukob interesa ne spominjem zbog gospodina Popijača koji je osoba koja ima kvalitete i radio je nešto u životu itd. Ja sam govorio da je problem u tome što se ovaj trenutak ne smije na neki način i koristiti, ipak je teško otkloniti tu sumnju da je povezanost između poslodavaca i sada Vlade koja predlaže ovaj zakon kroz instituciju ministra nešto jači, odnosno puno jači nego što je to sindikata. Sindikati moraju biti u najmanju ruku u ravnopravnoj poziciji, ako ne da im se prihvati čak nekada i više nego što bi se prijedlogom početnim predložilo. Tako da s te strane nije dobro i naravno da premijerka Kosor ovu situaciju koju je imala morala riješiti na način da ministar bude netko tko je eventualno među poslodavcima bio aktivan, ali ne na štetu radnika odnosno na štetu predloženog Zakona o radu. Mislim da nam se nikud nije žurilo, da smo neke stavke unutar zakona mogli prihvatiti odnosno mijenjati i na kraju krajeva nadam se da će kroz naše amandmane oni do glasanja biti i popravljeni i usvojeni. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je i poštovana zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi kolega Maras, dobro ste ustvrdili da u Hrvatskoj u kojoj danas živimo radnička strana je slabija strana i bilo ju je potrebno zaštititi Zakonom o radu koji mora biti sadržajan i dobar zakon. Vlada se na žalost nije dovoljno angažirala oko donošenja tog zakona. Opće je poznato da se danas u Hrvatskoj krši i zloupotrebljava institut rada na određeno vrijeme, pa čak 84% ugovora o radu je sklopljeno na određeno vrijeme. Radnik koji čeka produljenje ugovora o radu je radnik koji živi u strahu. Napominjem da se tu radi uglavnom o mladim radnicima koji upravo zbog toga ne mogu formirati obitelj. Odredba da se ugovor o radu na određeno vrijeme može sklopiti u iznimnim slučajevima redovito krši, stoga bi se ugovori o radu na određeno vrijeme u buduće trebali sklapati na maksimalno godinu dana, a ne na tri godine kao do sada, jer se ovakvom odredbom izravno razara hrvatsko društvo i hrvatska obitelj.
Hvala. I odgovor na repliku zastupnik Maras.
Hvala lijepo. Gospođo Crljenko nije problem samo ugovor na određeno vrijeme mada ste istaknuli velik je to problem 84% svih ugovora se odnose na ugovore na određeno vrijeme. Ali još veći problem je nefunkcioniranje inspektorata i mnogi ugovori koji su sklopljeni za radna mjesta za koja postoji potreba, a radi se o ugovorima o djelu na žalost svjedoci smo i u državnim institucijama da mnogi rade na ugovoru o djelu na mjestima na kojima bi se trebalo trebao sklopiti ugovor o radu. A zašto rade na tim mjestima? Zbog toga što se na taj način fingira da nema više zaposlenih, ne mora se raditi natječaj itd. Ali na kraju to sve ide na štetu radnika. Ugovorima o djelu se definira ja bih rekao deseci tisuća radnih mjesta koje još imamo povrh ove administracije unutar državnih institucija. I to svi mi znamo, pa čak i unutar ovog Visokog doma postoje ljudi na ugovorima o djelu, a mogla bi se otvoriti radna mjesta za njih, jer postoji potreba za njima. Tako da moramo krenuti gospodo kada smo po pitanju zaštite radnika prvo od države, pa onda da primijenimo sva prava i sva pravila na druge institucije i druge tvrtke i pravne osobe. Na žalost, država se nekada nekorektno, odnosno Vlada i njene institucije se nekada nekorektno ponašaju jer zapošljavaju ljude tamo gdje bi se moglo zaposliti na puno radno vrijeme vrlo često na ugovore o djelu.
Hvala lijepa. Posljednja replika na ovo izlaganje, poštovani zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Mislim da ne može proći ova rasprava da ne spomenemo strepnju koja se nadvila nad sudbinom radnika u hrvatskim škverovima i hrvatske brodogradnje općenito. Bivši potpredsjednik hrvatske Vlade gospodin Polančec potpisao je da ako drugi krug privatizacije bude neuspješan, a kako stoje stvari što se tamo traži tako će vjerojatno i biti onda idu stečajevi. Moje pitanje glasi, da li smo svjesni što znači ukoliko dođe do stečajeva hrvatskih brodogradilišta, da li to znači da će radnici morati i to izvrsni radnici koji prave jedne od najboljih brodova na svijetu, a brod je najhrvatskiji proizvod po meni i najznačajniji proizvod. Da li će ponovo ti radnici platiti cijenu i biti im isporučen račun nesposobne Vlade koja ih je dovela u tu situaciju?
Hvala. Čut ćemo i odgovor na repliku, zastupnik Maras. Izvolite.
Gospodine Jurjeviću, u vašoj dvojbi na žalost leži i dobar dio odgovora. Platit će cijenu ljudi koji će ostati bez posla, a ja ne bih rekao samo u brodogradilištima na žalost ukoliko se ne pobrinemo da se nađe perspektiva za hrvatsku brodogradnju, a trebali bi, jer to je industrija koja je hrvatska tradicionalna industrija i koja veže na sebe mnoge kooperante. Otprilike 50000 radnih mjesta je vezano na hrvatsku brodogradnju. Da li si Hrvatska može dopustiti da ta radna mjesta izgubi, ja mislim da ne. Ali činjenica je gospodine Jurjeviću da je mnogo upitnika vezano uz brodogradnju, a malo odgovora. Na žalost, nismo sigurni da će ova Vlada uspjeti provesti postupak privatizacije brodogradnje na uspješan način, a taj način je samo da se očuvaju radna mjesta u brodogradilištima i u kooperantima koji sa tim brodogradilištima rade.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovani zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo ja ću u svojoj diskusiji nastojati kao što inače činim ne ponavljati diskusije ranijih prethodnika pogotovo one dijelove u kojima se slažem. Zato ću govoriti najprije o okruženju u kojem se Hrvatska nalazi u vrijeme kad se kod nas usuglašava radno zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije, a onda ću nešto pobliže reći oko nekih općenito instituta koji se ovim zakonom predlažu. Ali sasvim konkretno i jasno govorit ću o tome kada ćemo raspravljati o amandmanima, kada se bude odlučivalo o amandmanima na ovaj zakon. Realni kapitalizam u srednjoj i istočnoj Europi nema baš neko ljudsko lice iako je uveženo iz zapadnog svijeta. Društveno-gospodarski i politički razvoj u našem okruženju i kod nas gotovo da je bio jednosmjeran. Nisu ga predvodili domaći faktori već vanjski faktori. Domaći faktori nisu se uspjeli oduprijeti vanjskim pritiscima koji su bili ogromni. Sve su zemlje istočne i srednje Europe prošle prvu fazu demokratske tranzicije sa sljedećim posljedicama: osiromašenje, povećanje društvene nejednakosti, snižavanje životnog standarda, povećana nezaposlenost. Tijekom jednog desetljeća stvorio se širok jaz između najniže i najviše kategorije prihoda od jedan naprama tri do jedan naprama deset. Druga faza demokratske tranzicije u istočnoj i srednjoj Europi upravo je na djelu, jer su njihove zemlje već članice Europske unije, ali sada sa pozitivnim posljedicama. Povećava se životni standard njihovih građana, smanjuje se društvena nejednakost, smanjuje se nezaposlenost. Naravno osim ove godine koja je bila svjetska kriza, ali već se popravljaju i tendenciju imaju koju su imali i ranije. Strategija tranzicije najmanje je pripremljena u zemljama bivše Jugoslavije. Demokratizacija i tržišna orijentiranost imala je nekih uspjeha u Hrvatskoj, no još je dug put prije nego se životni standard oporavi i da se približimo standardu Europske unije. Hrvatska se još uvijek nalazi u fazi divljeg kapitalizma, kapitalizma u kojem je jedini cilj profit i naglo bogaćenje i ne brine se za obespravljenost širokih društvenih slojeva. Takav tok tranzicije treba prekinuti. Zahtjev SDP-a je jasan, poštena plaća za pošteni rad. SDP smatra da je najveća povreda prava radnika nezaposlenost, stoga država treba radniku osigurati sigurnost rada. To je moguće gospodarskim razvojem i novim radnim mjestima. Sigurnost radnika može jamčiti inspekcija rada, ali neovisna i efikasna. Pravosuđe, ali neovisno i efikasno. I sindikalna podrška i sindikalna borba. Sigurnost radnika možemo ostvariti osnivanjem specijaliziranih radnik sudova, stvaranjem institucija za mirno rješavanje radnih sporova i arbitraža, ukidanjem diskriminacije na tržištu rada, jačanjem djelovanja i odlasci inspektorata rada i osiguranjem besplatne pravne pomoći radnicima. Jer imamo Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći, ali zakon se prije svega bazira na besplatnoj pravnoj pomoći širokom krugu obespravljenih građana, ali specijalno radnicima ne. Posebni problem je radničko suodlučivanje. I to u Hrvatskoj u kojoj je 30-ak godina radničkog samoupravljanja stvorilo znatne komparativne prednosti hrvatskim tvrtkama, u odnosu na poduzeća … [[Govornik se ne razumije.]] vlasništvu iza željezne zavjese. Umjesto da se u početku tranzicije iskoristi vezanost radnika za tvrtke, koja je bila najjača upravo u Hrvatskoj, došlo je do grubog izvlaštenja radnika na način da je provedena nacionalizacija i imovina je po praktički, i imovina je praktički poklonjena onima koji su bili najbliže vladajućima. To što nismo društveno vlasništvo pretvorili u vlasništvo radnika, imao je za posljedicu to da danas imamo duplo manji standard od Slovenaca. Mi nismo u Europskoj uniji, oni jesu. Slovenci su iskoristili komparativne prednosti, mi smo ih upropastili. Česi su također u tome uspjeli i oni su prava lekcija, jer su oni bili iza željezne zavjese, a mi nismo. Radničko dioničarstvo, oni danas ne da imaju zastupljeno u radu i poslovanju, nego imaju čvrstu društvenu koheziju u funkcioniranju kao jedne bivše zemlje socijalizma, a sada već napredne zemlje kapitalizma. Strategija Europske unije u pogledu rada i zapošljavanja temelji se na tri cilja, a to su, prvo puna zaposlenost, drugo produktivnost rada i treće društvena kohezija. Hrvatska tone u sve veću nezaposlenost i daleko je od pune zaposlenosti. U zadnje se vrijeme umjesto fleksibilnosti, koristi pojam fleksigurnosti, kako bi se pomirila dva nepomirljiva pojma fleksibilnost i sigurnost. Fleksibilnost rada podrazumijeva dinamičko stanje prilagođava radnika uvjetima tržišta i općoj razini konkurentnosti, a sigurnost podrazumijeva stabilno stanje radnog procesa. Fleksibilnost rada ne smatra nedostatkom, ali uz uvjet da je osigurana potpora države u mjerama zapošljavanje i to kroz poticanje zapošljavanja i subvencije, oslobađanje dijela obveze za novozaposlene i pogotovo težih kategorija zaposlenih osoba, posebno starijih i invalidnih osoba. Kad je riječ o drugom temeljnom cilju Europske unije, a to je produktivnost rada, znamo da je u Hrvatskoj na niskoj razini, no ona se ne može povećati uvjetima niske stope nezaposlenosti, ogromnog vanjskog duga, alarmantne unutrašnje nelikvidnosti, velikog deficita robne razmjene s inozemstvom, proračunskog manjka, socijalne ugroženost, neefikasne i skupe javne uprave i sporog pravosuđa. Sve te barijere moramo ukloniti promišljenom državnom politikom na bazi osmišljene strategije razvoja, koje u Hrvatskoj na žalost nema. Što se pak tiče trećeg temeljnog cilja, a to je društvena kohezija, pitam se kad će se i kako ona postići u Hrvatskoj u kojoj se sve više zaoštrava odnos između rada i kapitala, u kojoj je kapital sve moćniji od onih koji iznajmljuju svoj rad poslodavcu, i u kojoj HDZ-ova Vlada definitivno štiti krupni kapital. Na kraju jedna poruka. Samo one zemlje koje su poštivale rad i radne vrijednosti uspjele su. Nadam se da će Hrvatska smoći snage da krene tim putem. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo četiri replike. Najprije poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kolega Šprem, što ste posebno apostrofirali da gotovo najteži položaj radništvo ima upravo u ovim tranzicijskim zemljama, a pogubno je što to upravo ima i u našoj zemlji, pa i u najbližem okruženju. Prije nekoliko godina Međunarodna organizacija rada imala je u svom Beču kongres, gdje je ustvrdila, to su poruke odatle, da nigdje kao u Hrvatskoj radnik nije prinuđen raditi tako puno za tako malo prava. Koncept koji Vlada uporno gura, koji je napušten od razvijenih kapitalističkih zemalja, protiv liberalnoga ekonomiste Davida Ricarda su već svi odustali. Svi se tome usprotivili. Dakle to je negdje već konac 18. stoljeća, a to je idejno polazište logike ove naše Vlade. Naime, onaj tko tolerira neisplatu plaće kao temeljno pravo nije samo protiv radnika. Protiv obitelji je. Vi ste gospodo protiv hrvatske obitelji, jer niste zaštitili čovjeka, niste predvidjeli kao prekršaj neisplatu plaću. Jer to, bez obzira što govorite, djela govore više od ma koje riječi i od ma kojeg spiniranja. I još nešto. Papa Pavao VI., koliko vi to ne govorite, bilo je takvih društava, ali svi su zaštitili svoje radnike. Još davnih 60-ih godina ustvrdio je da se ne isključuje ni mogućnost, ovo su riječi papa Pavao VI., ne isključuje se ni mogućnost uporabe sile kad dođe do kršenja osnovnih prava i u krajnje teškim prilikama. Vi ste odgovorni za sve što će se događati. Ovo je krajnje vrijeme da se uozbiljite, uspostavite novi ekonomski pravedniji odnos, a za početa osigurajte da radnik dobije ono što je zaslužio, a to je minimum.
Hvala. Odgovor na repliku, zastupnik Šprem. Izvolite.
Slažem se potpuno sa navodima gospođe Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je poštovane zastupnice Biljane Borzan. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo i mene je kolega Šprem ponukao da mu repliciram zbog onoga što je spomenuo za pošten rad, poštena plaća. Mi smo naime kilometrima daleko od takvog koncepta. Na žalost u Hrvatskoj danas nisu ugroženi samo nezaposleni, već i hrvatski radnici su itekako ugroženi na način da u Hrvatskoj već može zavrijediti poslovica tko radi boji se gladi.
Hvala lijepa. Na redu je replika poštovanog zastupnika Arsena Bauka. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Šprem je govorio o sigurnosti, dakle u jednom širem kontekstu rada. Mislim da treba naglasiti ustvari da je radnik najsigurniji onda kada je siguran da će se poštovati njegova zakonska prava. I to dakle i ovoga sada zakona koji je na snazi, i ovoga novoga, kakve god bile odredbe, one ne mogu biti toliko loše koliko loša može biti praksa da se ni takve odredbe ne primjenjuju. 2006. godine SDP je proveo jednu anketu među radnicima, anketirajući ih koliko se dakle poštuju njihova prava zajamčena u tada važećem Zakonu o radu, i došli smo do zaključka da su najugroženiji radnici u malim tvrtkama do 20 zaposlenih i tamo gdje nije organiziran sindikat. Ovim putem naravno treba pozvati sindikate da ne zaborave i te radnike, jer sve one priče koje čujemo na televiziji čujemo iz velikih sustava kada dođu do kraja, dakle ovo što se sada s Pevecom događa, čujemo takve sudbine kada se stvari dovedu do kraja, a u malim tvrtkama rade radnici kojima se ne poštuju prava po zakonu o radu njihov glas se ne čuje jer oni nisu velika glasačka mašina. Oni su prepušteni sami sebi, država ih ne štiti, inspekcija im ne štiti i jedino što im ostaje onaj grah za 1. svibanj da ga pojedu jer ni jedna druga prava država, inspekcije, ministarstvo bilo tko treba njih ne štiti, prepušteni su svojim poslodavcima pod prijetnjom otkaza jer na njihovo mjesto lako dođu drugi. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ono što sam htio naglasiti povodom činjenica o kojima je govorio gospodin zastupnik Bauk a to je da unatoč tome što se s ovim konceptom zakona ne slažemo, SDP danas je došao pred vas će podnijeti niz amandmana u nastojanju da popravi zakonski tekst, barem onoliko koliko je to moguće u ovoj fazi rada, ako stvari pogledamo na žalost imamo s druge strane Vladu koja predlaže ono što predlaže, pa gospodinu Bauku odgovaram da među inim amandmanima je i niz amandmana koji se tiče radničkog suodlučivanja i uloge sindikata u tome i nastojat ćemo da kroz te amandmane radničko suodlučivanje u Hrvatskoj doista ojača i da se afirmira uloga sindikata.
Hvala lijepa. Posljednja replika, poštovani zastupnik Luka Denona.
Kolega Šprem spomenuli ste između ostaloga, da je ja sam barem tako shvatio da je osnovna zadaća svake ozbiljne Vlade i svake odgovorne vlade da svojim građanima pruži onu opću sigurnost, sigurnost pred kriminalom, ali je naravno i sigurnost u radu na način da od toga rada koje je ustavna kategorija i Ustavno pravo se može zaraditi i da se od toga rada može živjeti. Dosadašnja sigurnost na radu je takova da imamo 80% ili nešto više rada na određeno vrijeme. Koliko to pruža sigurnost radniku ili obitelji toga radnika da može dignuti kredit, da može normalno živjeti ja ostavlja da o tome ova Vlada razmišlja i da se na neki način odredi. Ali vidite o obrazloženju koje smo čuli u uvodnom izlaganju od ministra gospodarstva koji je rekao da je ovaj Zakon u korist radnika i u korist prava radnika i u korist rada, pa me čudi to što znam da sindikati nisu podržali ovaj Zakon, jednostavno me čudi kako to sindikalne vođe i sindikati koji predstavljaju radnike nisu prepoznali da je to dobro i da je to u korist rada i u korist radnika. Ja ne znam šta su oni čitali i koji Zakon su čitali kada nisu prepoznali da je to tako dobro. Očito je da je u ovom slučaju ovaj Zakon otišao na stranu kapitalista, a ne na stranu radnika. I Vlada pere ruke, kažu Vlada neće posredovati da bi ublažila nerazumijevanje sindikata koji i tako ne razumiju kako im je to dobro pa su rekli mi peremo ruke mi čekamo da se partneri dogovore. Kapitalist i radnik se trebaju dogovoriti. Znate kako to izgleda da kapitalistu gladnom lavu date da čuva gazelu, a Vlada kao lovočuvar kaže mi ćemo čuvati gazelu. Očito da gladni lav će nadvladati tu gazelu tako da kapitalista i radnik se neće dogovoriti bez sudjelovanje onog trećeg partnera a to je Vlada Republike Hrvatske koja mora tako pokazati svoju odgovornost.
Hvala lijepa. Još odgovor na repliku zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepa, gospodine Denona ja vam mogu odgovoriti na ovo vaše što ste vi govorili sa sljedećim činjenicama. Kada smo prije nekoliko mjeseci čini mi se u 5. mjesecu podnijeli u proceduru u Hrvatski sabor prijedlog za izmjenu Kaznenog zakona onda je u Republici Hrvatskoj bilo registrirano da ne prima plaću 52 tisuće ljudi ali radi. U međuvremenu, koliko sam uspio saznati danas je ta brojka negdje 85 tisuća ali Hrvatski sabor još uvijek nije stavio na dnevni red ovaj Zakon, ali mi predlažemo sljedeće, ako poslodavac bez opravdanog razloga radniku pravovremeno ne isplati plaću kaznit će se kaznom zatvora najmanje 6 mjeseci, nema drugog načina da se plaćaju plaće za rad koji je određen. Isto tako ako poslodavac radniku ne vrati radnu knjižicu poslije prestanka radnog odnosa kaznit će se zatvorom do šest mjeseci, odnosno najmanje 6 mjeseci, i treće ako poslodavac ne vrati na posao radnika a to je dužan nakon pravomoćne sudske odluke kaznit će se kaznom zatvora od 6 mjeseci do 3 godine. Gdje je vladavina prava?
Hvala lijepa. Nastavljamo sa pojedinačnim raspravama, na redu poštovana zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine dopredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o radu koji je danas pred nama prvenstveno se donosi zbog potpunog usklađivanja radnog zakonodavstva Hrvatske sa direktivama Europske unije. Veći dio zakonskog teksta nastao je kao rezultat dobre suradnje socijalnih partnera tj. Sindikata i poslodavaca. Naravno uz dogovaranja i pregovaranja između socijalnih partnera neka interesna pitanja nisu usuglašena a to su ugovor o radu na određeno vrijeme o kojem je danas bilo najviše govora u ovoj sabornici, pravilnici o radu i treće pitanje je dokup mirovine oko kojeg nema nekog prijepora između socijalnih partnera da se to socijalno pitanje uredi Zakonom o radu. Važno je naglasiti da će socijalni partneri nastaviti suradnju na usuglašavanju otvorenih pitanja koja su sada predmet sporenja. Vjerujem da će taj dogovor postići kako bi Zakon o radu dobio konačni oblik na zadovoljstvo jedne i druge strane. Važno je ovdje naglasiti da je ovo prvi Zakon o radu koji će se donijeti u Hrvatskom saboru a da ne pogoršava položaj radnika ali niti poslodavaca, tj. Ne umanjuju se postojeća prava što do sada nije bila praksa kod bilo koje izmjene ili dopune Zakona o radu. Prilagodbe našeg radnog zakonodavstva sa pravnom stečevinama Europske unije, potiču na značajniju ulogu sindikata u pregovorima sa poslodavcima o radno-socijalnim pravima. I to je važno. To je nešto novo što nam donosi usklađivanje našeg zakonodavstva sa europskim zakonodavstvom. Novine koje nam donosi ovaj Zakon o radu je skraćenje prekovremenog rada sa sadašnjih 10 sati tjedno na 8 sati i ograničen je na godišnjoj razini na 180 sati po radniku. Preraspodijeljeno radno vrijeme skraćuje se sa sadašnjih 52 sata na 48 sati tjedno. Dulje može i to uz pristanak radnika i to isključivo ako je određeno kolektivnim ugovorom. Ali samo do 56 sati tjedno. Sada imamo 60 sati vrijeme. Kvalitetnije je definiran i noćni radnik kao i njegova prava, posebno pravo na liječnički pregled. Povoljnije je za radnike definiran i smjenski rad. Redefiniran institut tjednog odmora koji je sada 24 sata neprekidno, a po novom Zakonu o radu biti će 36 sati neprekidan tjedni odmor. Godišnji odmor radnika produžen je sa sadašnjih 18 radnih dana na najkraćih 4 tjedna. Dok za maloljetne radnike i radnike izložene povećanim opasnostima, najkraće trajanje godišnjeg odmora trajat će 5 tjedana. Neiskorišteni godišnji odmor kod kojeg poslodavac više se ne prenosi na drugog poslodavca, već se radnu plaća naknada u visini naknade plaće prema broju dana neiskorištenog godišnjeg odmora. Zabranjuje se kumulacija ugovora o radu preko punog radnog vremena od 40 sati tjedno za radnike sa nepunim radnim vremenom. Preciznije su uređene obveze agencije za privremeno zapošljavanje radnika u odnosu na samog radnika i korisnika usluga. I na kraju mogu reći da je ovo dobar zakon, te se kroz kolektivna pregovaranja mogu postići još povoljnija prava radnika. A isto tako nadam se s obzirom da je određen i rok za daljnje pregovaranje zainteresiranih strana tj. poslodavaca i sindikata, da će postići dogovor, ali nadam se u korist radnika. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. E sada idemo redom po replikama, 7 ih je. Najprije poštovani zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Šolić vi ste u svojoj raspravi rekli da je ovaj zakon pozitivan, jer po privi puta se neka prava radnika ne ukidaju, što nije istina. Ja sam u svojoj raspravi rekao recimo sada je moguć rad žena, trudnica prekovremeni rad. Sada je moguće da žene prekovremeno rade koje imaju djecu do tri godine. Znači ipak ima nekih stvari koji idu na štetu sadašnjih standarda koje imamo u Zakonu o radu i oni se umanjuju. Druga stvar, rekli ste nastavit će socijalni partneri priču nakon što se ovaj zakon usvoji. E pa u tome je glavni problem, nije bila kvalitetna priča prije nego što će se zakon usvojiti. Sindikati su gurnuti u stranu. O tome se radi i tu vi kao zastupnica HDZ-a ne bi smjeli samo tako podržavati taj zakon. Jer sindikati će imati sada usvajanje ovog zakona i normalno da će oni nastaviti dijalog. Pa to je smisao njihovog okupljanja i rada, da pokušaju standarde zaštite radnika dignuti na višu razinu. Ali problem je što se do sada sa njima nije kvalitetno rasprava odvijala, odnosno njihovi prijedlozi nisu uvršteni u ovaj prijedlog zakona. I ja vas pozivam da zbog prihvatite amandmane SDP-a koji dižu tu standard i zaštitu radnika na jednu višu razinu i napravit ćete dobro za hrvatske radnike. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Šolić ima odgovor na repliku.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ali kolega Maras gledajte, vi niste bili vi ste sada prvi mandat u Saboru, jel tako? Ja se jako dobro sjećam kada je 2003. donesen Zakon o radu. U to vrijeme kada je donesen zakon mnoga poduzeća u Hrvatskoj su poslana u stečaj. Što se desilo? Na tisuće i tisuće radnika je završilo na cesti. U isto vrijeme donosi se u Hrvatskom saboru kada je vaša politička opcija bila na vlasti donosi se izmjena Zakona o radu. I kako ste donijeli izmjene te? Tako da ste obespravili te ljude bez posla. Smanjili ste im otpremnine, smanjili ste im otkazni rok, jednostavno ste ograničili i uveli rad na određeno vrijeme. I što se tu desilo? Zato danas imamo na određeni rad radnika koji imaju neograničeno, znači nema roka do kada može ići na to određeno radno vrijeme. Prema tome, vi ste to sve zaboravili. I upravo ovaj zakon koji danas pred nama je uvjet da se to dalje ne događa. I nije se moglo bez izmjena zakona, jednostavno je trebalo odbaciti vaš zakon kojega ste 2003. donijeli i išli smo sa novim zakonom, da se sve te nepodopštine za radnike ukinu.
Hvala lijepa. Sljedeća replika, ima je poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo kolegice samo sam htio podsjetiti da je trebalo možda u nabrajanju još reći da kod stečajeva 2003., 2002. je malo zamijenjen redoslijed, pa su radnici došli na zadnje mjesto kada je trebalo iz stečajne mase plaćati. Dakle mnogi su ostali i bez onoga što bi u normalnoj situaciji dobili. Ali dobro, to su današnji dušobrižnici s moje desne strane koji recimo ujutro osvane naslov u novinama da 70 tisuća radnika treba potjerati s posla, a evo poslijepodne ih branimo. Ali to je tako, tu se ne može puno pomoći. Naime, zakon je kompromis ovaj, nedovoljno dobar ni za radnika ali nedovoljno dobar i za poslodavce. Ali ukoliko će on očuvati radna mjesta, to je dobro. Ali u svakom slučaju borbu za prava radnika koliko god je moguće treba pojačati. Pa makar sutrašnjim i preksutrašnjim utjecajem i u Europskoj uniji koja isto tako ne štiti baš više radnike nego mi, samo što ima puno kvalitetnije sindikate koji mogu radnika i zaštiti i financijski osigurati.
Hvala lijepa. Sljedeća replika, zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Šolić je dobro prepoznala da je ovo prvi zakon kojim se ne smanjuju radnička prava za razliku zakona iz 2003. godine. Radnici se jako dobro sjećaju i stečajeva i otkaza koje su dobivali a sjećaju se jako dobro i uposlenici u policiji, školstvu, zdravstvu kakve su tretmane prolazili za vrijeme tog jednog jedinog mandata dok je vlast obnašao SDP. Ne ponovilo se i vjerujem da će takve aktivnosti u Hrvatskoj prestati i da se neće skoro ponoviti takva vladavina kakva je bila u razdoblju SDP-a. Radnici to nisu zaboravili i to pokazuju svojim glasovanjem na izborima.
Hvala. ... [[Upadica se ne čuje.]] Nisam vidio pločicu zbilja. ... [[Govornici govore u glas, ne razumije.]] Dobro. Slijedeći put samo sa žitom pločicom odgovor na repliku.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Očito se boje da opet ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]] i što treba učiniti. Očito radi toga se boje čuti. Ja ću kolega Huška podsjetiti još jednu nepodopštinu koja se onda dogodila kada se ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]] Maras isključivati jer nije vam to, ponašajte se u Sabornici korektno. Sjetimo se ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]] koalicijska Vlada potpisala kolektivne ugovore i kada nije ispoštovala kolektivne ugovore, kada je Vlada koja je došla i primila odgovornost u Republici Hrvatskoj 2003. i dalje 2004. ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]] isplatiti obeštećenim radnicima. Možete dizati koliko hoćete ali ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]]
Hvala lijepa. Repliku ima poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče. Gospođo Šolić, kolegice Šolić vi ste rekli da ovaj zakon se zapravo usaglašava sa onim u Europskoj uniji, međutim ja bih vas tu podsjetila na pismo koje je gospodin glavni tajnik Europske konfederacije sindikata uputio i predsjedniku Hrvatskog sabora a i nama saborskim zastupnicima, pa citiram: "U prilici ste pravednije i poštenije urediti hrvatsko tržište rada, spriječiti izrabljivanje radnika i deregulaciju rada." I dalje navodi: "Uvođenjem rada duljeg od 48 sati Hrvatska će biti jedna od malobrojnih država Europske unije koja zakonom dopušta takvu mogućnost.". Isto tako ste govorili a i vi i drugi kolege s vaše strane da ovim zakonom nisu dirnuta stečena prava, zapravo da su ostala netaknuta. Međutim, i vi ste žena i vi znate da žene inače su podstupljene na tržištu rada odnosno da su diskriminirane a ovim zakonom se traži da zapravo liječnici obrazlože i to u pisanom obliku zašto jedna trudnica ne može raditi po noći. Zar nije to žalosno da ovakva Vlada, je li to ta populacijska politika koju provodi ova Vlada da nije jednostavno zabranila noćni rad trudnicama i prekovremeni a ne traži od liječnika obrazloženje i to pisano obrazloženje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovana zastupnica Šolić.
Kolegice, ja ću vam reći ja osobno isto se ne slažem s time da trudnice rade noćni rad i da moraju prije toga ako ne mogu raditi donijeti potvrdu od liječnika ... [[Govornica je isključena, ne čuje se.]] Ja vas molim potpredsjedniče da napravite reda na ovoj lijevoj strani.
Molim vas, ovo s isključivanjem zbilja ničemu ne služi. I zato vas molim da to ne radite više. Izvolite.
Tu smo zajedno u suglasnosti, i ja se ne slažem s time ali smatram da će u drugom dijelu pregovora između poslodavaca i sindikata se to pitanje urediti. To pitanje će se urediti, ja se duboko nadam. A što ste rekli da smo opomenuti od Europske unije. Da i to ovaj zakon govori. Vidite, preraspodijeljeno je radno vrijeme. Skraćuje se sadašnjih 52 sata na 48 sati. I to je to što ste pitali.
Hvala lijepa. Repliku ima poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče. Ne čini se vama gospođo zastupnice Šolić ako ste čitali "Germinal" Emila Zole da je ovaj zakon vrlo sličan ondašnjim zakonima koji su upisani u tome romanu Emila Zone francuskog književnika. A osim toga, govorili ste o prekovremenome radu. I nije mi jasno da niste pročitali stavak 3. u tome članku 45. koji govori o nepravilnostima u tom prekovremenom radu, i kaže ovako da se o tim nepravilnostima mora obavijestiti inspektor rada. Sad ja vas pitam tko to mora obavijestiti, je li to uopće definirano ovim zakonom ili ovim člankom. Hoće li radnici, da vam pročitam SMS poruku koja ovako kaže iz Slavonskog Broda, iz Hladnjače Slavonski Brod u kojoj radnici, dakle Todorićevoj hladnjači, u kojoj radnici rade prekovremeno a ne smiju obavijestiti ni inspekciju ni ikoga jer će dobiti otkaz sad pred blagdan, pred Božić. To vam je taj vama "žerminal" ili kriminal Zakon o radu.
Hvala lijepa. Slijedeća je replika poštovanog zastupnika Stjepana Milinkovića. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče. Pa očigledno kolegice Šolić da ste potakli ovaj dio umanjenja radničkih prava i da smo u tom dijelu svi suglasni i da smo svi zainteresirani da ne budu umanjena i neće biti osim u onom dijelu isto što je rekao predsjednik Odbora za rad i socijalno partnerstvo i vi ste spomenuli, vi i kolegica Bonačić je govorila glede zaštite trudnica. Ja se naravno ne želim vraćati u povijest glede tih prava ali se moram opet prisjetiti budući da sam liječnik kada je liječnicima umanjeno pravo, kad im je uvedena radna obaveza. Ajmo reći toliko ono malo usput. Ali vi ste i afirmativno govorili da u ovom dijelu se daju posebna prava baš glede i liječničkih pregleda ali isto tako i sukladno članku 33. koji kaže glede zaštita zdravlja na radu, ozljeda na radu i profesionalnih oboljenja, dakle u svakom slučaju i taj dio će unaprijediti, taj dio i smanjiti bolovanja i ostale stvari. Dakle, treba i pozitivne strane gledati svakako. Evo, hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Posljednju repliku ima poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovana kolegice Šolić, moram se suprotstaviti vašoj izrečenoj tvrdi da se ovaj zakon donosi prvenstveno zbog usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije. Ovakav prevažni zakon za svijet rada, za naše radnike, za naše poslodavce, ali i umirovljenike ne može se donositi samo zbog usklađivanja sa pravnom stečevinom. Time amnestiramo socijalne partnere za nerad, omalovažavamo jedan tako prevažni institut u svijetu rada, a upravo je socijalno partnerstvo stečevina Europske unije. I drugo, mi možemo umanjivat prava radnika propisivanjem i nepropisivanjem. Npr. ako propišemo obvezu pisanog ugovora o radu onda nam slijedi zaraza kojom je sve više radnika izloženo neplaćanju odrađenog rada.
Hvala lijepa. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Prije rasprave o suštini prijedloga zakona molio bih sve kolegice i kolege koji koriste sintagmu tržište radne snage da izbjegavaju takvo jer je ona dehumanizirana, nepravedna prema čovjeku, kreativnom radu i netočna u svojoj suštini. Naravno da neću ja kreirati novo, ali siguran sam da je bolje da govorimo o tržištu rada radnika nego o tržištu radne snage. To je uvredljiva sintagma i govori o nama kako se odnosimo prema radniku. Valja na početku reći, a mislim da ćemo se složiti s time, da je rad jedino postojano i djelotvorno zadovoljstvo koje čovjek želi imati kroz cijeli svoj životni vijek. I prije ocjene o našem, o Vladinom Prijedlogu zakona o radu valja još nešto dodati načelno. Dakle, radno mjesto, stalni posao nije važno samo radi egzistencije radnika i njegove obitelji, još važnije je za dostojanstvo i vjerodostojnost čovjeka jer se iskazuje njegova kreativnost i sposobnost u tom odnosu. Naravno da Vlada ima svoje probleme i to višestruke kad je pripremala Zakon o radu. Najprije priprema ga u sasvim nepovoljnim uvjetima i te Vlade i države i radnika. Okolnost da Vlada mora voditi brigu kako bi potaknula investicije u Hrvatsku i dovela investitore u ovu zemlju, potaknula razvoj je prisiljava da samim tim činom bude na strani kapitala. Ne zaboravimo da je ova zemlja dužna 41 ili 42 milijarde eura i da ima nezaposlenih sada oko 300 tisuća radnika. Naravno, u tim okolnostima i u okolnostima globalizacije kad je kapital zaštićen sam po sebi kao moćan, ali i zaštićen velikim i jakim državama da zaštita prava radnika u Republici Hrvatskoj bez aktivne i vrlo važne uloge države nije moguće. Ako se tome doda da u ovom postupku donošenja Zakona o radu sa prijedlogom zakona se nisu suglasili predstavnici radnika, sindikati, onda to govori sve o ovom prijedlogu zakona. Dakle, unatoč neslaganja predstavnika radnika, sindikata, Vlada se odlučila poslati zakon u proceduru i njegovo donošenje. Takvo drastično priznanje da stoji na strani kapitala, poduzetnika, naprosto delegitimira ovaj zakon da bude donesen u ovom obliku. Svi oni koji tvrde da je Vlada osigurala zaštitu prava radnika moraju barem gledati činjenicama u oči da je nema nekoliko mjeseci, Vlada pristala promijeniti Zakon o radu trgovina i to iz razloga svoje nemoći da zaštiti radnike koji su radili u trgovinama. Ako se tome doda, a zaista je istina da je SDP tražio već nekoliko puta da se u cilju zaštite prava radnika, barem onoliko prava koliko ih mi utvrdimo u zakonu, dakle onoliko koliko mi mislimo da je u ovom času moguće u zakonskom okviru to učiniti, da osigura državne instrumente da to se može realizirati. Drugim riječima, da osigura nadzor, inspekciju i sud. Pošto sudove imamo ovakve kakve imamo i opterećene tako kako jesu opterećeni, neefikasne, nema zaštite prava radnika niti rada u cjelini ako se ne organiziraju specijalizirani sudovi za prava radnika i prava iz rada ili barem vijeća pri postojećim sudovima. Ne možemo govoriti da smo socijalna država ako u ovom Parlamentu tražimo da ukinemo zakon jer nismo sposobni provesti ga u djelo. Oko samih instituta koji su utvrđeni u ovom prijedlogu zakona ja ću se osvrnuti na dvije stvari. Najprije, radnicima nikako nije osigurano ni zakonom ni u suštini da sudjeluju u kreiranju, u poslovnoj politici poslovnog subjekta, u kreiranju razvoja i time zaštita njihovih interesa. Istina, radnicima je na određen način osigurana sudjelovanje u kriznim momentima tvrtke ili da štrajkuju ili da pokreću postupak likvidacije ili stečaja. Ali to je vatrogasna mjera gdje se šalju radnici, ali nije osmišljena politika iz Zakona o radu ove države. Oko rada na određeno vrijeme, tu je već dosta toga rečeno. Ali principijelno je da je rad na određeno vrijeme mora biti samo iz razloga posla. Ako nije iz razloga posla koji bi to bio drugi opravdan razlog da je rad na određeno vrijeme. Ako sami poslovi ne diktiraju takav radni odnos, onda ne može biti drugih razloga niti vremenskih rokova niti ništa. I trebalo bi taksativno navesti koji su tu radni razlozi iz procesa rada koji zahtijevaju da se zasnuje radni odnos na određeno vrijeme. Jer bez stalnog radnog odnosa teško da se može govoriti o dostojanstvu radnika na tom radnom mjestu. Ali oni koji govore da je ovaj zakon na strani radnika morali bi shvatiti svu realnost članka 46. i 47. ovog zakona o raspoređivanju radnog vremena, preraspodjeli. Ovo je otvorena mogućnost da tako kažem šikaniranja radnika na zakonit način. Ne mogu biti jasniji, otvorena mogućnost za šikaniranje radnika na zakonit način. Da se radno vrijeme može unatoč svih tzv. ograničenja od 48 sati radnog tjedna može preraspodijeliti i to bez pitanja radnika vidjet ćemo za godinu dana primjene koje će negativne efekte taj zakon donijeti i kako ćemo tada se osjećati odgovorni i tko će snositi posljedice za takvu odredbu. Naime, izričito se kaže da ne vrijedi ograničenje od 48 sati maksimalnog rada kad se preraspoređuje radno vrijeme i to u roku od 4 mjeseca. A ako ćemo analizirati procese rada pogotovo u Hrvatskoj onda je manipulacija zaista data kao bič poslodavcu. Ja mislim da mi to nećemo. Ja sam uvjeren da mi to nećemo samo to nije naglašeno, jer Vlada naglašava samo ono što je kao fol u korist radnicima, pa kaže da je ovaj zakon zadržava stečena prava radnika, a ni jednom riječju se nitko nije oslonio na ovo što je namazana daska za radnika. Ali nije samo daska namazana za radnika nego i za sve nas koji ćemo dići ruku a da ostavimo da poslodavac može 4 mjeseca preraspodijeliti radno vrijeme bez nekih vidnih razloga i posljedica za njega. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Jedan ispravak netočnog navoda, četiri replike. Najprije ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih ispravila gospodine Leko vaš netočan navod kada kažete da se Vlada odlučila pustiti u proceduru zakon uz neslaganje sindikata. To nije točno gospodine Leko, jer su socijalni partneri sudjelovali u izradi predloženog zakona, te su tijekom usaglašavanja i oni bili suglasni sa većinom ponuđenih rješenja koja su postala dio sadržajnih izmjena i dopuna. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prvu repliku ima poštovani zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Eto kolega Leko, bilo bi dobro da kada govorimo onda budemo prije svega precizni i iskreni. Nije točno da je sada nezaposleno 300000. To na portalu vrlo jednostavno možete provjeriti ako uđete na Zavod za zapošljavanje koliko je danas nezaposlenih u Hrvatskoj. Što se tiče oko toga da je Vlada uputila ovaj zakon s time što se sindikati nisu složili ja ću vas upoznati, ja vjerujem da vi to znate ali vi ste to više populistički ovako izrekli radi možda ako je još prijenos televizijski, da 15 mjeseci sindikati i poslodavci pokušavaju dogovarati neka interesna pitanja, a da je upravo prvotni dogovor bio između sindikata i poslodavaca da će ići u izmjene Zakona o radu, odnosno u donošenje ovog Zakona o radu samo u onom dijelu gdje se usklađuje radno zakonodavstvo sa europskim pravnim stečevinama. Znači da neće dirati interesna pitanja. No na žalost u međuvremenu su iskrsla interesna pitanja i tu je nastalo neslaganje. Logično ako se ta dva socijalna partnera nisu mogla usuglasiti vi bi sad htjeli da Vlada presiječe to i da Vlada se svrsta na jednu stranu socijalnih partnera. Ne, Vlada je rekla evo vam još rok od 60 dana, sjednite, pokušajte interesna pitanja dogovoriti pa ćemo ići sa izmjenom Zakona o radu, ali zbog vremenskog roka gdje moramo zatvoriti poglavlje 19. – Socijalnu politiku i zapošljavanje nemamo više vremena čekati jednostavno vaš dogovor. To je radi same istine. Ali već kad ste tako zagovorljivi što se tiče interesa prava radnika, a gdje ste bili 2000. godine kad se otkazivanje za vrijeme trudnoće uvelo u Zakon o radu, kad je brisan status majke odgajateljice, pa 2003. godine kad je umanjena otpremnina, kad su umanjeni otkazni rokovi, kad je uveden rad na određeno vrijeme. Zašto se tada niste toliko zalagali za ta prava radnika i rekli nemojmo to raditi, nego hajmo štititi te interese radnika. Tako da jednostavno znate stvar nije jednostrana, ima jednu i drugu stranu.
Hvala. Vrijeme je brzo isteklo. Sada odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Kunst, pogledajte se u oči i recite koliko ste dugo na vlasti a da niste izmijenili zakon koji smo mi donijeli 2003. godine. Je li to vaša odgovornost ili moja sami neka građani čuju. 6 godina ste na vlasti i svojim činima se slažete sa tim zakonom jer ništa niste poduzeli da ga promijenite. I sada meni držite lekciju zašto ga ja nisam promijenio ili zašto sam ga donio. Nema smisla. Takva demagogija ne prolazi ni kod najobičnijeg puka. A bez Vladine podrške u dogovaranju i Vladinog stava na čiju će stranu stati zato i jesu tripartitni razgovori. Ne može ni doći do dogovora. To je samo dokaz da se Vlada svrstala na jednu stranu. Jer da je bilo interesa da bude na strani radnika, sudjelovala bi u tim dogovorima i prevagnula bi na stranu radnika. I još nešto na kraju, ponovit ću, da je državi stalo da se organizira i da zaštiti prava radnika ona to sasvim sigurno može. I bez nje nema zaštite. Nema zaštite. Hvala.
Hvala lijepa. Slijedeća replika i poštovani zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Kolega Leko, rekli ste da ako država ne stane na stranu radnika u zaštiti prava radnika, i njegovog dostojanstva, a u ovom slučaju vidimo kod donošenja ovog zakona da je kao Poncije Pilat oprala ruke, i odabrala svoju stranu, očito je da taj, to stajanje na stranu kapitalista ne može biti naravno u ovom slučaju da imamo na kraju u onom kapitalizmu kojega poznajemo zadovoljnog radnika. Jer kapitalizam poznaje zadovoljnog radnika. Jer bez zadovoljnog radnika, očito je da ovi naši kapitalisti čast izuzecima, ne mogu biti kapitalisti. Ne mogu ostvariti ništa ako nemaju zadovoljnog radnika. To je u nekim drugim modernim demokracijama već jasno. No u svakom slučaju, taj zadovoljni radnik bi trebao svojim radom imati nekakvu sigurnost o kojoj sam maloprije govorio, a to je najprije da ima krov nad glavom, da može doći do krova nad glavom, i da bude sit. Pojednostavit ću. Da ne govorim duže. Znate tko je prepoznao to da netko mora imati krov nad glavom i da bude sit? Neću vas uvrijediti ako pogledam vašu sijedu glavu, pa ste učili u nekakvim školama, robovlasnik. Robovlasnik je znao da rob mora imati krov nad glavom i da mora biti sit, jer mu gladan ne može raditi. A ovaj zakon to ne prepoznaje.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Leko. Izvolite.
Kolega Denona, nije korektno prema Europskoj uniji i prebacivati na nju odgovornost da ona traži da se krešu prava radnicima, a koji traži da se uskladi standard tih prava, onda sam sasvim siguran da Europska unija traži od svake države da ih osigura u provođenju. A naš zahtjev je minimalno ono što utvrdimo zakonom da osiguramo da radnik može realizirati bez velikih problema. To je ne europski standard, to je ljudski standard svake države da svoje zakone mora provoditi i omogućiti njihovo provođenje. Hvala.
Hvala lijepa. Za repliku se javila i poštovana zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Leko, ja se želim ustvari referirati na onaj vaš dio rasprave gdje vi govorite o nemoći države, ustvari u smislu poštivanja i važećeg Zakona o radu. Bez obzira na sve manjkavosti ovog Zakona o radu o kojem mi danas raspravljamo, ja se bojim kako će se provoditi uopće bilo kakav zakon koji mi donesemo, s obzirom na sve što smo do sada vidjeli od strane države u smislu zaštite prava radnika. Ja bih se u tom smislu referirala na jednu temu koja se prije nekoliko dana pojavila u dnevnom listu jednom, gdje se govori ustvari kao i u Hrvatskoj, baš kao i u Europskoj uniji su žene potplaćene za svoj rad u odnosu znači na muške kolege u dosta velikom broju, znači privatnih firmi, pa čak u nekim slučajevima i za 50%. Iako je i važećim Zakonom o radu danas regulirano to da poslodavac mora ustvari za jednaku kvalifikaciju i za isti tip rada plaćati jednako i muške i ženske radnike i radnice, to se doista ne provodi u praksi. I zbog toga, ja i sada postavljam pitanjem, kojim to instrumentima Vlada misli ustvari natjerati poslodavce i u ovom slučaju, i u svim drugim slučajevima gdje se krše radnička prava, da poslodavci znači poštuju i važeći zakon, bez obzira koliko on bio manjkav. Bez toga bojim se da nećemo nikamo doći.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovana kolegice Holy, na žalost nije jedini Zakon o radu koja ova država ne provodi, a donosi. Kad bismo mogli ići u inspekciju i utvrditi koliko je neplaćenog poreza, a dospjelog vidjeli bismo kako država zapravo muze samo tamo gdje može, gdje hoće. A kad je riječ o Zakonu o radu, na žalost sindikati brane zakon 2003. godine i njegov zakonski okvir, a tvrde da se nije uspio provesti za 5 godina, i to je problem, a ne njegov zakonski okvir. To je još jedan dokaz da imamo državu koja ima dva aršina, dva kriterija. I kad je tako onda sasvim sigurno u pitanju je ovaj socijalni momenat, a on je iskazan kroz ovaj prijedlog Zakona o radu.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje s pojedinačnom. A pardon, je, piše ovdje još jedna replika, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Leko, primijetili ste jednu od najvećih nepravdi ovog zakona, a to je da radnici neće praktički moći uopće planirati radno vrijeme, jer ova 4 mjeseca, nisu specifikum ta 4 mjeseca. To se vrlo lako protegne na cijelu godinu, jer prosjek je. Znate što je prosjek? U 4 mjeseca, možete prva 3 mjeseca raditi ovoliko, a 4. malo više, pa onda 4 mjeseca malo manje, tako da radnici će imati ne fiksno, odnosno klizno radno vrijeme koje neće moći planirati koliko će mjesečno raditi pojedine mjesece uopće. Ne 4 mjeseca, nego cijeli proces rada. Znači cijelu godinu ili koliko će biti zaposlenih kod određenog poslodavca. Tako da iz te pozicije jasno da je moguće šikaniranje radnika, jasno da su mogući mnogi mobbinzi, i jasno da je moguće da ljudi uopće neće moći planirati svoj život. Morat će se podrediti potpuno poslodavcu, odnosno poslu kojega radi. Jer kako ćete planirati stvari ako jednostavno to nije moguće kad ti se uzima prosjek koliko si radio, jedan mjesec ćeš moći raditi po 200, 20, 30, 50 sati, a onda slijedeći mjesec duplo manje. Tako da ta jedna nesigurnost apsolutno je najveća nepravda ovog zakona. I kažem ne radi se o 4 mjeseca, nego se radi o prosjeku koji se može protegnuti na cjelokupni proces rada.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras vrlo dobro uočavate da je najveća nesignost svakog čovjeka posebno radnika neodređenost prava. Neodređenost prava ga stavlja u neizvjesnost i nesigurnost svojeg životnog ritma, nego ga podređuje voljama i potrebama poslodavaca. Zato sam to naglasio kao najveći problem ovog Zakona o radu. Hvala.
Zahvaljujem. I sada možemo nastaviti dalje, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa članovima ministarstva, kolegice i kolege. Usuđujem se na početku mog izlaganja odmah direktno ustvrditi da je ovaj Zakon rezultat lošeg socijalnog dijaloga u Hrvatskoj bilo da se radi o bipartitnom ili tripartitnom socijalnom dijalogu i nedostatka sustava kolektivnog pregovaranja. Usuđujem se isto tako ustvrditi nemamo reprezentativne sindikate nemamo reprezentativne poslodavce a bogme nemamo ni reprezentativnu Vladu. A u svemu ovome struka šuti. Dajte mi nađite u prijedlog Zakona koji su profesori radnog prava, a ima ih, sudjelovali u kreiranju ovog zakona. Profesori radnog prava koji to čine 20, 30 godina, koji su sudjelovali u pregovorima, razgovorima, dogovorima oko najboljih rješenja u Zakonu o radu. Nema nikoga, nigdje nitko ne piše. Zašto se usuđujem tako tvrditi? Pa imamo Prijedlog zakona u saborskoj proceduri bez suglasja najvažnijeg institucije u svijetu rada a to je Gospodarsko socijalno vijeće. Jedan zakon ako ćemo poštivati načela razvijene demokratske države ne može doći u saborsku proceduru a da nema suglasje na Gospodarsko socijalnom vijeću. Druga stvar što se to Gospodarsko vijeće počelo baviti politikom, kolektivnim pregovaranjem i svime, to je druga priča, to je priča uređenja sustava. Ja u svom sindikalnom radu koji sam radio 13 godina, sam imao prilike upoznati 7 Europskih socijalnih sustava. A najbliži i po temperamentu i svemu ostalom je sustav Italije. Moram podcrtati da je bio kolega Lesar koga nema u ovom trenutku u sabornici je bio najbliže poziciji da on jer on je odlučivao u Savezu samostalnih sindikata Hrvatske da uredi sustav kolektivnog pregovaranja po uzoru na talijanski sustav i tada smo do 95. imali opći kolektivni ugovor i počelo se raditi na kolektivnim ugovorima djelatnosti. Međutim, onda su određene snage i u sindikatima, a bogme poslodavcima je to više odgovaralo, preuzeli inicijativu i krenulo se na kolektivne ugovore u poduzećima, na tzv. Kućne kolektivne ugovore koji su najveće zlo za sustav kolektivnog pregovaranja. O čemu se radi? U Italiji imate zakon koji je vjerojatno po sadržaju manjeg obima od ovoga koji je nas, dakle ne bavi se pretjeranim normiranjem, imate opći kolektivni ugovor, kolektivni ugovor djelatnosti i onda kolektivne ugovore na nivou poduzeća. Ali niti jedan, kolektivni ugovor nižeg ranga ne preuzima pregovaranje onog prethodnog. Što to znači? U poduzeću se ne pregovara o onome što je dogovoreno u djelatnosti ili u općem kolektivnom ugovoru. I to je uređeni sustav kolektivnog pregovaranja. Ja imam tog iskustva i znam da se na razini poduzeća pregovarala su se prava manja nego što su po zakonu ili manja od onih koje su bile u kolektivnim ugovorima djelatnostima. To je nedopustivo i to znači to su karakteristike neuređenog sustava kolektivnog pregovaranja. Talijansko tržište rada je veoma živo, ono se susreće sa problemima s kojima ćemo se mi susresti sa 5 do 10 godina, to su problemi imigranata i njihovog zapošljavanja, osiguravanja uvjeta, jezika i svega onoga s čime se mi uopće ili gotovo ne bavimo. Zato je bitno imati ono što oni imaju. Imaju dva sustava, imaju sustav kolektivnog pregovaranja i sustav l´organizzazione, to znači sustav dogovaranja, sustav planiranja razvoja svog gospodarstva i svog odnosa na tržištu rada. Dakle, to je primarna zadaća gospodarsko socijalnog vijeća da planira ono što će se sutra događati na tržištu rada, a pregovaranje se ostavlja sindikatima djelatnosti ili se pak u finalu ostavlja na razinu kućnih kolektivnih ugovora koji ne mogu narušiti ono što je dogovoreno na razini djelatnosti. Dakle, zaštita prava radnika mora biti obveza svih tri socijalnih partnera, ne samo jednoga. Radno zakonodavstvo se usmjeruje u korist slabijih „in favorem laboratoris“ u ovom slučaju. Dakle, to je suština radnog prava. Ja vam moram reći jedno moje iskustvu. Kada je jedna tvrtka iz Zagreba nije isplatila dva mjeseca svoje radnike koji su radili u Brodogradilištu „Breda“ u Margeri oni su se naši radnici, Hrvatski državljani su se obratili njihovim sindikatima, uprava je obustavila plaćanje prema ovoj tvrtki u Zagrebu, tražila je naše očitovanje zašto oni nisu plaćeni i što predlažemo mi učiniti u Hrvatskoj. Dogovorili smo se da će poslodavac iz Hrvatske tvrtke platiti kada oni isplate pola plaćanja prema tvrtki, da će oni platiti cijelu plaću ili ukoliko to ne čini, ostaje ona druga polovica da se namiri plaća radnika direktno. Dakle, poslodavac Brodogradilište Margera je bila spremna na uštrb ugovora koji je imala sa našom tvrtkom platiti radnike koji su kod njih radili. Na taj način se štite prava radnika i na jednom možda internacionalnom nivou. Ima ovdje puno dobrih amandmana koje sam vidio, jedan amandman koji naročito ističem je amandman koji je preuzeo gospodin Lesar radi se o potrebama evidencije odrađenog rada. Bez evidentiranja odrađenog rada inspekcije ne mogu raditi, ne mogu, nemaju na temelju čega dokazati da je radnik oštećen. Dakle to je vrlo dobar amandman koji u svakom slučaju, bez obzira kakva bude odluka u ovom Zakonu sam spreman podržati. Drugi, amandman koji isto tako cijenim o jednom najboljem socijalnom proizvod koji se dogodio u Republici Hrvatskoj a to je dokup mirovine. Dakle, to je amandman koji je podnio kolega Kunst za vrijeme ove rasprave. Prema tome, taj sam amandman spreman podržati jer je to dokazani socijalni proizvod koji u Hrvatskoj evo već 18 godinu egzistira na zadovoljstvo svih onih koji su taj institut koristili. To je puno bolje nego otpremnina koja se potroši u 6 mjeseci i onda na kraju ostane mizerna mirovina, odnosno mirovina umanjena za nedostajuće godine staža. Dalje, dao sam osobno amandmane koji se tiču ugovora o radu na određeno vrijeme. I slažem se sa svima onima da tu ne treba pretjeranog normativizma, da tu treba otvoreno reći da se on stvara izuzetno i samo za određene situacije i da treba ograničiti situacija, a ne ugovore. Odnosno ako se sklapa ugovor za određenu situaciju koja traje više od dvije godine u tom slučaju moguće je dati samo ugovor na neodređeno vrijeme. I drugo, dao sam amandman vezan pisani oblik ugovora o radu. Zakon o obveznim odnosima prepoznaje i neke druge načina sklapanja ugovora, ali ja ne prepoznajem to agregatno stanje. Ne možemo reći da je u tako prevažnom segmentu ljudskog društva moguće priznati sporazum jednak pisanom npr. ako se netko dogovorio da će okopati red vinograda za kištru jabuka. Ako smo se spustili na taj nivo, onda nešto kod nas ne valja. Umjesto da idemo naprijed idemo nazad. Dakle, smatram da ugovor o radu isključivo mora biti napisan u pisanom obliku, a naročito je to vezano uz neke daljnje članke, čini mi se 112. koji kaže da otkaz ugovora o radu mora biti u pisanom obliku. Radna knjižica je poseban problem. Mi sada imamo problema jer imate liječnika koji radi u bivšoj vojnoj bolnici, zna se da je radio 20 godina kao liječnik. Piše mu to u radnoj knjižici, ali njemu mirovinski sustav daje koeficijent 1, zbog toga što su dokumenti u Beogradu ili u podrumu arhive Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Prema tome, tu će biti velikih problema upozoravam. I zaključno. Zakon se može malo popraviti amandmanima ali ono što sam rekao na početku, nedostatak socijalnog dijaloga ne može popraviti. I bilo bi najbolje ovaj zakon uputiti u drugo čitanje. Hvala lijepa.
Najprije jedna obavijest. Nema više tv prijenosa direktnog tako da se zna. I sada imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Zastupnik Silvano Hrelja je rekao da je ovaj zakon loš i da u izradi ovog zakona nisu uopće sudjelovali stručnjaci. Ma nije istina zastupniče. Stručnjaci i najbolji eksperti su sudjelovali u izradi ovog zakona ali i sa jedne i sa druge interesne strane. Isto tako sudjelovali su u ovoj izradi zakona i neovisni stručnjaci. Prema tome, nemojte u javnost odašiljati neistine. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. A imamo i jednu repliku, uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Kolega Hrelja pa stvarno nije korektno reći da mi nemamo reprezentativne sindikate nemamo reprezentativne poslodavce, nemamo reprezentativnu ... Ali to ne možemo vi i ja reći zato jer smo dio tih sindikata i mislim da to ne bi bilo korektno prema njima da mi kažemo, jer smo mi dali neki svoj doprinos što su oni danas takvi kakvi jesu. To je prvo. Drugo, na Gospodarsko-socijalnom vijeću kažete da nema suglasja. Pa vi znate da se na Gospodarsko-socijalnom vijeću donose odluke preglasavanjem, a ne konsenzusom. Znači bilo je itekako, donijeta je odluka većinom glasova koja je podržala ovaj Zakon o radu i uputila ga u proceduru. Sljedeće, moram vas upozoriti, a vjerujem da znate i sami ste organizirali razne prosvjede kada se donosio i ranije Zakon o radu ili izmjene Zakona o radu da je ovo prvi zakon koji ne umanjuje postojeća prava. I tu moramo činjenicu priznati. Slažem se da bi trebalo još možda nešto poboljšati itd. ali to su interesna pitanja, to je ona druga faza o kojoj razgovaramo da trebaju socijalni partneri sjest. A treće, pa Europsko radno zakonodavstvo na čemu se temelji i ovaj prijedlog Zakona o radu, upravo upućuje na socijalni dijalekt, na kolektivne ugovore da se upravo tim instrumentom dođe do povoljnijih prava nego što je propisana minimalna razina Zakonom o radu. Pa to i je smisao socijalnih partnera, da pregovorima, da kolektivnim ugovorima dođu do povoljnije razine. Ako se sve normira zakonom, a što ste kontradiktorni pa malo kritizirate, onda kažete da podržavate to, da treba dijalogom doći do boljih prava, nemojmo biti kontradiktorni. Onda podržimo to da se stvarno socijalnim dijalogom postižu veća razina prava, nego da sve bude normirano zakonom.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Uvaženi kolega Kunst ja od svoje odgovornosti za sindikalni rad ne bježim. Ja iza sebe imam više od sto kućnih kolektivnih ugovora, što ima malo koji sindikalac u Republici Hrvatskoj. Ali kada tvrdim da su i sindikati nereprezentativni, onda idem od iskustva drugih. Zašto u Italiji pregovaraju samo tri sindikalne središnjice? Zašto nisu uzeli i oni tisuću sindikata da pregovaraju o nečemu? Dakle, to je jedna tvrdnja. Mi kod poslodavaca da bi bili reprezentativni, imamo previše onih koji su od nečega napravili ništa, a malo onih koji su od ničega napravili nešto. A tvrdnja da nemamo ni reprezentativnu Vladu stoji, jer kada bi bila reprezentativna onda ne bi svaki drugi dan jedan ministar bio u aferi.
Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom, uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Činjenica je da mi u ovom Saboru donosimo svaki dan, svaki mjesec bezbroj ili novih zakona ili izmjena i dopune zakona, a da ustvari veliki dio tih zakona ostaje samo zapisan kao određena norma i ne provodi se u život. I pitanje je onda što znači pravo koje se ne provodi i koje građani ne mogu ostvariti? Bilo je ovdje govora tko sve može doprinijeti tome da se ovaj zakon provede i da se zaštite doista prava radnika, da se osiguraju normalni uvjeti na tržištu rada. Naravno da su tu sindikati sa svojim sindikalnim akcijama, organiziranost radnika koji će se uz pomoć sindikata izboriti sa poslodavcima za svoja prava, ali jedan od velikih problema i ono što ne funkcionira, to je naprosto sustav kontrole provedbe Zakona o radu. Zašto mislim da je sustav kontrole i na neki način jedan sustav koji bi natjerao poslodavce da poštuju Zakon o radu, zašto je to važno? Zato što mi se čini da ustvari poslodavci koji posluju u nekim zemljama Europske unije kada dođu u Hrvatsku ponašaju se potpuno drugačije. Dakle, ono što ne čine u svojim matičnim zemljama jer im ne bi palo na pamet da to tamo rade jer ih onda čekaju velike kazne i sankcije dopuštaju si da rade u Hrvatskoj. Prema tome, definitivno je problem u tome da nismo razradili dobar sustav koji će poslodavce u Hrvatskoj natjerati da poštuju Zakon o radu, da poštuju prava radnika. Naravno, s druge strane mislim da treba razvijati ono što se zove etika kod poslodavaca, mislim da je to jedna od velikih odgovornosti Udruge poslodavaca koja je trebala malo među poslodavcima više raditi na određenoj etici a to znači da naprosto moraju prihvatiti da radnici nisu robovi, da nisu njihovo sredstvo za stjecanje kapitala i bogatstva nego su naprosto njihovi partneri i jedino tako mogu zajedno napredovati. Najeklatantniji primjer ustvari te naše državne nemoći, borbe ili bolje rečeno nedovoljno volje da se provede Zakon o radu je bio rad nedjeljom. Dakle, ove dvije vlade u ovom Saboru su polomile zube na radu nedjeljom zbog toga što je bio neprestani pritisak da se to ide zabraniti. Išlo se dakle na zabranu zbog toga što se nije moglo regulirati rad nedjeljom. Da se provodio Zakon o radu, da su inspekcije, sudovi, svi odradili svoj posao, da se poslodavce natjeralo da taj rad nedjeljom plate onako kako u Zakonu o radu piše dakle povećanom isplatom naknada pitanje je da li bi se poslodavcima isplatilo raditi u nedjelju. Ako bi dobro, radnici bi dobili 30 ili 40% veću plaću, dobili bi neki drugi radni dan u tjednu slobodan i mislim da bi to bilo na obostranu korist i jednih i drugih. Nažalost, to nije bio primjer u Hrvatskoj nego su radnici radili nedjeljom, rade blagdanom a ne dobivaju to plaćeno. Prema tome, pitanje je što država radi da natjera poslodavce da plate taj rad, onda nam ne bi bio potreban niti zakon koji smo ovdje u dva navrata donosili pa nam Ustavni sud ukidao. Problem je i nedostatak radnih sudova. Nismo ništa učinili da dobijemo radne sudove ili barem odjele koji bi se samo bavili time. I o kojim pravima govorimo kad radnici još uvijek oni koji su devedesetih godina ostali bez posla dan danas neki nisu dobili sudsku presudu. Dakle, nakon 19 godina mnogi nisu dobili presudu i ne znaju dakle da li su izgubili svoje radno mjesto devedesetih zakona u skladu sa zakonom ili protiv zakona. Prema tome, dok god imamo takvu situaciju da pravosuđe sudi sa odgodom od 10 ili 15 godina u radnim sporovima a ne u roku od 6 mjeseci dotle nećemo imati efikasan sustav zaštite radničkih prava jer naprosto još nigdje nije izmišljen neki drugi način efikasniji od ovog da sud naprosto u vrlo kratkom roku odluči i donese svoj pravorijek i na taj način zaštiti prava radnika. Druga poluga za provedbu zakona je Državni inspektorat. Državni inspektorat koji se često u svojim izvješćima žali na svoje uvjete rada predlažu isto tako neke mjere. Pa evo u izvješću za 2008. je državni inspektorat predložio neke mjere koje nažalost opet nisu usvojene u ovom Zakonu o radu. Pa ako već ne slušate ovdje nas u parlamentu kao što nas ni jučer nije opet ministar Šuker slušao oko proračuna pozvala sam jučer slušajte poslodavca a danas vas gospodine ministre molim slušajte Državni inspektorat. Ako ljudi rade posao na terenu, ako imaju određenih problema, ako vam predlažu neke izmjene ne vidim razloga da se to nije našlo u ovim izmjenama Zakona o radu. Između ostalog ovdje stoji i ovo o čemu je kolegica Ingrid Antičević govorila o isplati plaća. Dakle, i oni ovdje traže da se ugrade određene odredbe u Zakonu o radu za one poslodavce koji ne isplaćuju plaće svojim radnicima koji su pošteno odradili svoj posao. Međutim, što se opet događa na sudovima? Državni inspektorat podnese određene prijave, međutim ajmo vidjeti kako to završi na primjer na prekršajnim sudovima. U 2008. godini bilo je na primjer s područja radnih odnosa 13 tisuća 689 prijava, od toga je 30% otišlo u zastaru. 30% je otišlo u zastaru a onaj ostatak najveći dio tih presuda ustvari su išle na minimalne kazne poslodavcima. Koliko ja znam u zemljama Europske unije ide se na najviše kazne do toga da se idu zatvarati firme. Motiviraju se na mnoge načine poslodavci da sjednu i da sve probleme rješavaju sa radničkim vijećima, dakle sa predstavnicima radnika zbog toga što im je svako sudovanje užasno skupo i ne isplati im se. Ne djeluje motivirajuće. Dakle, motiviraju se da problem riješe u dogovoru sa radnicima. Evo, kod nas prekršajni sudovi 30% samo u ovom dijelu otišlo u zastaru, sve drugo propisana je u principu najmanja moguća kazna. Iz područja zaštite na radu bilo je podneseno 2 tisuće 124 prijave od čega je 44% otišlo u zastaru. A o kojem mi onda mehanizmu govorimo prisile na poslodavce da poštuju prava radnika kad nama evo 30 ili 40% predmeta na sudovima ode u zastaru. Prema tome, nema nikakve sankcije za ponašanje poslodavca koji ne poštuje Zakon o radu i krši prava radnika. Kad je ugovor o radu na određeno vrijeme u pitanju onda bih htjela reći da je to definitivno jedan institut koji se do sada najviše kršio a postao je svojevrsno sredstvo ucjene radnika, postao je jedan predmet velike nesigurnosti zbog toga što radnici koji rade na određeno vrijeme naprosto ne mogu ništa u svom životu planirati, ne mogu osigurati niti stambene kredite da bi riješili možda stambeni prostor i krov nad glavom. Dakle, 85 takvih novosklopljenih ugovora na određeno vrijeme je bilo u proteklim godinama. Prema tome, izuzetno velika brojka i jedan od instituta sa kojima su poslodavci strašno manipulirali i dovodili radnike u situaciju u kojoj doista nisu znali što ih čeka. I zbog toga smo mi i inzistirat ćemo prvenstveno na tim amandmanima u kojima bi se dodatno još ograničili neki prostor za manipulaciju poslodavcima kako bi napokon ugovor na određeno vrijeme doista se koristio i za ono za što je i predviđen. I na kraju bih htjela reći, znate ima i pozitivnih primjera. Imate na primjer situaciju, na primjer reći ću jednu negativnu priču od radnika u jednoj tvrtki koja je dakle u Slavoniji radi gdje su mi radnice rekle znate uvjeti rada su nam takvi da nam je otprilike isto kao u srbijanskim logorima. Dakle, kad vam radnici to tako kažu onda doista možete misliti u kakvim uvjetima rade. Nemaju pauze, ne mogu otići obaviti nuždu, rade sa satovima onih za šah u kojima im se mjeri norma. Ljeti kada je vruće veliki broj njih završi tako da nekoliko puta u toku dana padne u nesvijest. Doista, vrlo ružna situacija, nitko ne reagira i žene su prisiljene tamo radit kako bi za to malo novaca koje dobiju ipak mogle prehranit svoju obitelj. Međutim, s druge strane imate npr. jednu tvrtku u Međimurju u kojoj poslodavac svoje djelatnike tretira kao svoje suradnike i kao one koji zajedno s njim stvaraju dobit, ulaže u njihovo znanje. Zadnju mjeru koju je imao npr. vrlo je interesantna. Povećao je plaću 5% svakom radniku koji je odustao od pušenja, koji se odvikao pušenja. Dakle, bezbroj motivirajućih stvari koje je uveo u svoju tvrtku kako bi svoje radnike učinio zadovoljnima. Dok poslodavci ne shvate da samo zadovoljan radnik može biti dobar radnik koji će raditi na korist vlastite tvrtke i vlastite budućnosti, dotle će se ustvari u Hrvatskoj i dalje govoriti o Zakonu o radu na način na koji govorimo. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I sad imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Kolegice Opačić, dobro ste primjetili da nam, ja ću kazati malo šire, Europa koji puta je dobra kad nam treba, a nije dobra kad nam isto tako treba. Naime, rekli ste da radnički sudovi kolokvijalno u ovom slučaju nisu ni u tragu ovom Zakonu o radu niti se uopće razmišlja o tome da bi se i na taj način radnicima omogućilo da na neki način dođu prije nego što mogu doći ovako u našem pravnom sustavu na red da bi se negdje obranili ili zaštitili neka svoja prava. Ali vidite, u tumačenju i u prijedlogu ovog zakona se govori da je ovaj zakon naravno usuglašen sa pravnom stečevinom Europske unije, da zbog zatvaranja poglavlja nemamo vremena dalje usuglašavati različite stavove kapitalista odnosno poslodavaca kako mi ih umilno zovemo i radnika s druge strane, jer eto poglavlje se treba zatvoriti i u svakom slučaju jer to od nas traži Europa. A vidite, u Europi postoje "radnički sudovi" i tu pravnu stečevinu koja dugo vremena traje u Europi nismo u stanju prevesti u hrvatsko zakonodavstvo jer što će nam to. Očito i na taj način pokazujemo koliko nam je stalo do prava i zaštite radničkih prava.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Evo kolega Denona, kad ste govorili o usklađivanju s europskom stečevinom naravno da ja mislim da se treba odraditi kompletan posao dakle usklađivanja sa europskim zakonodavstvom, da jest cilj Hrvatske ući u Europsku uniju, samo ja bih bila puno sretnija kada bismo mi svoje odnose u zemlji uređivali zbog sebe. Ja mislim da samo u trenutku kada Hrvatska bude jedna uređena zemlja s dobrim, kvalitetnim i stabilnim gospodarstvom da tog trenutka možemo biti dobra članica Europske unije. Dakle, prvenstveno bih voljela da mi svoje odnose u zemlji i svoje probleme rješavamo zbog sebe, zbog svoje budućnosti, a ne zbog toga što se usklađujemo sa Europskom unijom, a još je gore kada nam Europska unija i usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije postane izlika za neka loša rješenja i za nedostatak političke volje da se uđe u ozbiljno rješavanje problema koji nažalost nisu od jučer.
Zahvaljujem. I druga replika, uvaženi zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Kolegice Opačić, vaša ocjena rada Državnog inspektorata je veliko upozorenje i ministru i nadležnom ministarstvu. Osim što su loše organizirani, nisu u stanju provoditi postojeći zakon. Odredbe novog zakona za radnike najveće rizike nose u odredbama vezanim za regulaciju radnog vremena ili fleksibilizaciju radnog vremena. Tolike mogućnosti da u biti svaki poslodavac može samostalno riješit fleksibilizaciji radnog vremena, tolike mogućnosti. Pitam ministra da li je procijenio da li će biti u stanju kontrolirati poštivanje ovakvog zakona. Da je procijenio ovakve odredbe ne bi Vlada unijela unutra, ne bi. Neće biti moguće kontrolirati i tu su najveće nepravde, kad radnik primijeti da nema poštivanja zakona, a ministar to neće moći kontrolirati. Prema tome, te opasne odredbe koje će dovesti do toga da se radnik osjeća ugrožen jer ne provodi se zakon, a ministar će biti potpuno nemoćan, izazvat će najveće nezadovoljstvo. I tada se pitamo tko je odgovoran. Ovaj zakon ipak predlaže Vlada, a nije ga u stanju provesti i to je nešto za što ministar bi ipak morao ići i razmišljati o drugom čitanju i vidjeti da li se može osposobiti i kako se osposobiti da kontrolira odredbe i one koji će kršiti zakone.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Točno, kolega Liniću, vi ste u pravu. Nažalost, jedan dio ovoga zakona otvara ponovno prostor za manipuliranje poslodavaca i za kršenje radničkih prava. Ovo što ste ovdje govorili dakle o raspodjeli radnog vremena u četiri tjedana o prosječnom izračunu naprosto je jedan veliki opet prostor i jedan veliki eldorado za poslodavce koji neće poštivati prava radnika nego će opet dakle štitit prvenstveno svoje interese. Još ću sada iskoristit priliku da kažem da u ovom izvješću dakle državnog inspektorata tražili su još dvije stvari da se mijenja u Zakonu o radu na koje smo i mi upozorili u svojim amandmanima, a to je da se drugačije mora regulirati dakle početak radnog odnosa, odnosno prijave za obvezno mirovinsko i zdravstveno osiguranje, ne u roku od 15 dana nego sa prvim danom početka rada. I drugo, da se drugačije uredi evidencija o stvarnom radnom vremenu jer to isto tako predstavlja jako veliki problem. Nažalost, ništa od svega toga niste usvojili u ovom Zakonu o radu. Ja vas još jedanputa pozivam da dobro razmotrite amandmane koje smo u ime kluba SDP-a uputili i da barem sa usvajanjem jednog dijela amandmana pokušamo zakon učiniti boljim i zatvoriti što je moguće više prostor poslodavcima koji se isključivo izgleda bave time kako zaobići Zakon o radu, a ne kako usmjeriti sve svoje snage da povećaju dobit u svojoj tvrtki.
Zahvaljujem. I idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Uvažena zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Pa evo za početak mogu reći da je današnji dan ustvari tužan dan za hrvatske radnike. Oni to ovoga trenutka još nisu svjesni budući da sa one druge strane sabornice dobivaju, ako su slušali današnje zasjedanje, informacije kako je ovo nekakav povijesno dobar zakon koji će riješiti mnoge dileme na način da će radniku biti bolje. Nažalost, praksa će pokazati da to nije ni približno tako. Evo ja ću reći samo neke dokaze u svojoj raspravi za to. Naime, ovo je zakon koji smanjuje prava radnika i to s objašnjenjem da se usklađujemo s Europskom unijom. Upravo Europska unija to zabranjuje, dakle zabranjuje da se na njih poziva kada se radi usklađivanja zakona na način da se prava smanjuju. Danas se i spominjalo ovdje pismo glavnog tajnika europske konfederacije sindikata nije slučajno ono upućeno predsjedniku Sabora, nije slučajno upućeno u Sabor jer on je htio apelirati na to, na savjest u stvari zastupnika koji će dići ruku za ovaj zakon. Dakle, on naglašava u svom pismu da proces usklađivanja radnog zakonodavstva ne zahtjeva smanjivanje stečenih prava radnika već upravo suprotno. U prilici smo danas bili donijeti pravedniji i pošteniji zakon. HDZ se cijeli dan poziva na to da je SDP 2003. donio loš zakon. Evo, ovo je bila prilika da se popravi sve ono što su, pretpostavljam budući da tada nisam bila zastupnica bile primjedbe od strane HDZ-a kao opozicije, da se napravi jedan zakon koji će biti zaista pošten i pravedan. Međutim, ta prilika je danas propuštena. Ovaj zakon ponudit će kao, legalizaciju dosadašnje loše prakse, omogućavanje manipulacija od strane poslodavca i izrabljivanja radnika. A evo reći ću ono što sam na početku rekla neke dokaze za ovo što govorim. Prvo, utvrđivanje prosječnog radnog vremena u kojem zbog procesa rada radni tjedan poslodavac može nejednoliko rasporediti. Dakle, radnik može tjedno raditi 60 sati. Pomislimo samo kako mora biti motiviran, kako se mora osjećati radnik koji radi 60 sati tjedno. To je dušu dalo za ozljede, za stanje produljenog stresa. Dakle, za sve ono što u konačnici dovodi do povećanog broja bolovanja, dovodi do problema poslodavcu kojih on u tom trenutku nije svjestan. Ja moram reći, budući da je medicina rada moja struka, da sam se susretala u svom poslu sa mnogim svakakvim poslodavcima. Bilo je onih koji gledaju da maksimalno eskiviraju zakon, bilo je onih koji su zaista svoje radnike tretirali na jedan zaista uvažavajući da tako kažem način. No, na žalost ti koji se tako u pozitivnom smislu ponašaju su u velikoj manjini. Dakle, ja ni ne zamjeram poslodavcu koji u trenutku kada odredi radno vrijeme radniku koje će biti 60 sati tjedno, da on nije svjestan da će u konačnici to njemu možda biti problem jer će taj radnik se ozlijediti na radnom mjestu ili će otići na bolovanje zbog nekakve bolesti koju je izazvao umor, stres i slično ja mu to ne zamjeram. Ali mi smo ti koji moramo ovdje donijeti zakon koji će poslodavcu onemogućiti naprosto da uopće dođe u priliku radnika na ovakav način pritisnuti da prekovremeno radi. Ono što je još vrlo interesantno jedina motivacija za prekovremeni rad, dosadašnji prekovremeni koji očito od ovoga donošenja zakona neće više biti prekovremen. Jedina možda motivacija je bilo što je radnik bio nešto bolje plaćen za te prekovremene sate. Sada toga više na žalost neće biti. Dakle, radit će puno više za istu mjesečnu plaću. Također smatram potpuno neprihvatljivim da nema više apsolutne zabrane prekovremenog rada trudnica, roditelja do treće godine djetetovog života, samohranih roditelja do šest godina. To su naprosto rizične kategorije koje ne bi trebale niti sami sebi određivati hoće li raditi prekovremeno, a kamoli da im poslodavac bude taj koji će im reći sada moraš raditi prekovremeno. Ono što se danas još ovdje osobito puno spominjalo na što je najviše primjedbi bilo to su ugovori na određeno. Dakle, ti ugovori su jedno sredstvo ucjene, sredstvo u kojem poslodavac može dakle 36 puta u tri godine svakih mjesec dana radniku produžavati ugovor. Ja sam radila na određeno pet godina i znam što to znači i kako to utječe na osjećaj sigurnosti, odnosno nesigurnosti, kako utječe na samopouzdanje radnika. To je jedna zaista teška situacija koja vam drži onako stalno jedan osjećaj grča u želucu. Ovdje su u zakonu definirane nekakve iznimke koje će tako moći raditi, dakle ali te iznimke toliko ih ima da bi one mogle postati pravilo. Dakle, zbog toga smo mi u svojim amandmanima predložili između ostaloga ograničavanje broja uzastopnih ugovora na određeno na dva. No, evo i tu se već unaprijed Vlada pozvala na Europsku komisiju koja kaže da je potrebno uvesti mehanizme koji će učinkovito spriječiti zlouporabu instituta rada na određeno. Pa mislim ono što se zna reći znam ja nas, znamo mi nas. Pa kod nas ljudi naprosto gdje god mogu poslodavci ne kažem svi, ima pozitivnih iznimaka, ali gledat će da maksimalno iskoriste ono što ima naprosto zakon pruža. Dakle, ne smije se po našem mišljenju ostaviti niti milimetra onakvoj mašti poslodavca da on zakon koristi onako kako njemu odgovara, a na štetu radnika jer će oni to naprosto neki od njih debelo iskoristiti. Da o ugovorima na određeno nešto u Hrvatskoj ne štima jasno govore podaci da je preko 80% ugovora prošle godine, a i prethodnih godina potpisano na određeno. Dakle, taj se institut kod nas jako puno koristi i zato je trebalo, zato smo i mi predložili u amandmanu neke uvjete gdje bi se trebalo ograničiti takva mogućnost. Evo, ja se iskreno nadam, na žalost ne daje mi puno optimizma one dosadašnje situacije kako je bilo, kako su bili tretirani amandmani SDP-a. 44 amandmana smo dali. Ja se iskreno nadam da će ipak biti razmotreni. Bože moj u nadi je spas, iako kažem dosadašnja praksa mi ne daje puno pravo za optimizam. Ovo je dakle zakon koji u mnogim detaljima dokazuje da se Vlada direktno stavila na stranu poslodavca, a za radnike će se pitati još manje nego što je bilo do sada. Dakle, ovo je još jedna u nizu od loših vijesti za hrvatskog radnika u cijeloj ovoj situaciji u Hrvatskoj danas gdje i oni koji su zaposleni strepe za svoj posao budući da svakim danom sve veći broj ljudi ostaje bez posla. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Brankica Crljenko.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice, nadovezat ću se na vašu raspravu u onom dijelu gdje govorite da je ovim Zakonom o radu utvrđena zabrana noćnog rada trudnica, ali samo ako je ovlašteni liječnik utvrdio kako takav rad ugrožava njezin život i zdravlje. Navedenu je odredbu trebalo propisati na suprotan način, odnosno utvrditi kako poslodavac trudnici smije odrediti noćni rad, samo ako ovlašteni liječnik utvrdi kako takav rad ne ugrožava njezin život i zdravlje. Pored trudnica u zabranu noćnog rada svakako je trebalo uvrstiti i ženu koja doji dijete. Ova kategorija je izostavljena iz navedene zabrane. Činjenica je kako direktive Europske unije općenito propisuju tek minimalne standarde, koji ne sprječavaju utvrđenje i više razine prava, a poglavito u kontekstu načela prema kojem se u postupku usklađenja ne smije ići ispod razine stečenih prava. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Biljana Borzan.
Zahvaljujem se kolegice Crljenko što ste upravo ovo spomenuli. Naime, ja evo i kao liječnica i kao majka sam zaista mislim i dokazala u krajnjoj liniji da u političkoj karijeri, da smatram da trudnica nije žena koja treba živjeti u ne znam kakvom režimu, kao da je bolesna. Dakle treba nastojati živjeti što je više moguće, ono što se kaže normalno. No ovdje, mislim da ovaj dnevni odmor je izuzetno važan i sigurna sam da niti jedan liječnik se neće usuditi reći trudnici da može raditi noćnu smjenu, jer neće htjeti na sebe prihvatiti tu odgovornost da ako se toj ženi zbog nedostatnog odmora noćnog nešto dogodi, da on bude za to kriv. Tako da mi se to čini sve skupa besmisleno. Trebalo je naprosto zabraniti i od toga više ne postavljati pitanja.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Danas čujemo od onih koji se zauzimaju da se upravo u ovakvom obliku, predloženom obliku ovaj zakon izglasa, kažu to je usklađivanje sa direktivama Europske unije i mi upravo ovako, u ovakvom tekstu, u ovakvom obliku zakon moramo i prihvatiti. I kod većine zakona kojima usklađujemo domaće zakonodavstvo sa europskim zakonodavstvom imamo takav zapravo odgovor. To moramo uskladiti upravo na takav način. To su mjerila ili uvjeti za zatvaranje određenih poglavlja. A ja ću sada samo na dva primjera reći kako smo mi to, kako mi to činimo. Jučer je Vlada na svojoj sjednici imala izmjene i dopune Zakona o potporama u poljoprivredi. Kad smo prije 2, 3 mjeseca taj zakon ovdje usvojili u Parlamentu onda je bilo rečeno upravo u takvom obliku se mora donijeti, to je u skladu sa Sporazumom o pridruživanju, sa europskim zakonodavstvom i to je uvjet za zatvaranje poglavlja o poljoprivredi. Što sada znači da nakon 2 mjeseca zakon još nije niti u primjeni, imamo izmjene i dopune? Ovih dana ćemo u dnevnom redu nam je i Zakon o kreditnim institucijama, koje smo isto prije kratkog vremena donijeli i rekli da je to usklađenje sa europskim zakonodavstvom. Međutim, ovo je malo drugačija situacija sa ovim zakonom. Direktive Europske unije koje reguliraju radno pravo zapravo propisuju minimalne uvjete. Nacionalno zakonodavstvo bi moralo prihvatiti najmanje te minimalne uvjete. Dakle nama nije zabranjeno da mi u svoj nacionalni Zakon o radu unesemo i bolje uvjete, nego što su to u europskim direktivama. Dakle i ovo, ovako uporno branjenje mi sada uvodimo u naše nacionalno zakonodavstvo upravo ono što ima Europska unija, može i ne mora biti točno. Mi možemo osigurati i veća prava. stalno pozivanje na ono što je neka Vlada prije nas napravila, smanjila prava radnička i ne znam što takvo, sada se brani da ovim zakonom ne smanjujemo postojeća prava. A kažemo da smo onda ukinuli neka prava. Vratimo ih. U 6 godina smo ih mogli vratiti. Ako ne u 6 godina, vratimo ih ovim zakonom. Ni jedna europska direktiva nam ne brani da imamo bolje uvjete, nego što su propisani direktivama Europske unije. Što je, zapravo su dva bitna cilja koje bi trebalo zakonodavstvo, radno zakonodavstvo postići. To je da štiti onu slabiju stranu. Slabija strana u takvim pregovorima su radnici. Dakle trebalo bi štititi zdravlje i sigurnost radnika i trebala bi spriječiti zloupotrebe poslodavaca. Nitko ne kaže da se masovno zloupotrebljavaju radnička prava u Hrvatskoj. Dapače velik broj ili najveći broj poslodavaca želi imati zadovoljnog radnika, dobro plaćenog i ako želi poslovati na dugi rok, ako ima jednu specijaliziranu proizvodnju koja zahtjeva specijalistička znanja svojih zaposlenih, on će jako dobro čuvati svoje radnike i svoja radna mjesta. Čak i u vremenima recesije i u ovakvim kriznim vremenima kakvi su danas u Hrvatskoj, on će nastojati sačuvati što veći broj svojih radnih mjesta, upravo zato da kad se izađe iz krize da nema velikih potresa i da netko na novo ne mora učiti na tim radnim mjestima. A kakva je povijest radnog zakonodavstva u samostalnoj Hrvatskoj? Sjetimo se samo onog prvog zakona, početkom ili sredinom 90-ih kada smo ga donosili, kada se od radnika zahtijevala čak i pokornost. Prve verzije Zakona o radu govorile su, nisu govorile čak ni o zaposlenicima, ni djelatnicima, nego nekome tko se pokorava poslodavcu. Riječ radnik bila je proskribirana, nije je bilo u hrvatskom radnom zakonodavstvu, ona je vraćena. Radnik je kao termin vraćen u Zakon o radu tek 2003. godine. Tada se uveo institut lock outa, koji u praksi znači zabranu štrajka. Dakle jedno rigidno zakonodavstvo koje je bilo, možete vi imati i drugo mišljenje, ali ako radnik može zatvoriti, ako poslodavac može zatvoriti tvornicu ako radnici štrajkaju, šta je to nego zabrana štrajka? Koji su problemi u Hrvatskoj? Zašto se može tako minimalno platiti radnika? Dva su razloga zašto se minimalno plaća radnik. Jedno je vrlo visoka cijena rada koja opterećuje cijenu proizvoda, zato što na nekim razinama plaće te obveze prelazi i 52%. Dakle radnik 52% svoje zarade mora financirati državne i javne potrebe, a svega 48% ostaje njemu. To je, tu je problem fiskalnog sustava u Hrvatskoj, ono što mi uporno pokušavamo reći da je neodrživo stanje, da se primanja iz rada tako visoko oporezuju što poreznim, što paraporeznim davanjima, a ne šire se vrste poreza. Drugi problem je taj što onda ostaje niska neto plaća, od koje radnik ne može zadovoljiti minimalne životne potrebe. To se može činiti zato što imamo nisku stopu zaposlenosti. Od ukupnog aktivnog stanovništva dakle ta stopa koja se mjeri u populaciji od 15 do 65 godina naša stopa iznosi svega 44,5%. I zato je velika potražnja za radnim mjestom, poslodavac može birati, pa onda bira ono što je za njega najpovoljnije, to mu nitko ne može zamjeriti. Može radnika platiti malo, može ga držati dugo da mu raditi na određeno vrijeme, može mu čak kršiti neka njegova prava koja su propisana Ustavom i zakonom. Zato kada sam rekla da država mora štititi slabiju stranu u ovom slučaju radnika, ona bi morala činiti to na nekoliko segmenata. Trebalo bi podupirati i jačati sindikalni pokret. Dakle, sindikat bi morao biti u funkciji rada, on bi morao biti i podupiran možda u prvo vrijeme i određenim zakonskim odredbama, stimulirati radnike da se sindikalno udružuju i da je to njihov interes. Morala bi stimulirati kolektivno ugovaranje, kolega Hrelja je nešto o tome govorio, a ne to prepustiti volji poslodavca želi li on razgovarati sa sindikatom ili radničkim vijećima u svojoj tvrtci ili ne želi. Mi smo se suočavali sa slučajevima da vlasnik tvrtke zabranjuje uopće ulazak sindikata a kamoli sindikalno organiziranje svojih radnika. Efikasniji nadzor, nama je nužno potreban novi zakon o državnom inspektoratu i posebno sudska zaštita koja mora biti efikasna i brza. Kako mi vrijeme ističe osvrnula bih se samo iz niza amandmana koje je naš Klub dao na Prijedlog ovoga zakona, samo na članak 3. koji govori u ograničavanju u primjeni. Ovdje se poziva na Europsku direktivu, govori se o poslovima gdje se može odstupiti od osiguravanja dnevnih i tjednih odmora i onda posebno bih se osvrnula na stavak 3. koji govori da se to odnose na radnike koji kao rukovodno osoblje, statutom društvenim ugovorom izjavom o osnivanju ili drugim pravilima poslodavaca ovlašten voditi poslove poslodavaca. To je tako široko definirano da poslodavac može svojim aktom utvrditi da je takvo rukovodno osoblje sve do razine vođe smjene i da uhvati najveći broj zaposlenih, mogućnost ograničenja u primjeni, pa tada na primjer se može desiti da ako skraćeni dnevni odmor može trajati 20 sati a da 7 tjedana ne mora koristiti dnevni odmor. Hvala.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolegice kada ste govorili kako pojedini poslodavci, i zaista ste odmah skrenuli pozornost na tu činjenicu da ima poslodavaca koji zaista savjesno ispunjavaju svoje zakonske obveze čak i više jer shvaćaju da je njihov zajednički posao s radnicima i shvaćaju to kao jedan društveni proces. Međutim, istina je i to, i to nisu rijetke to su zabrinjavajuće pojave koje eskaliraju iz godine u godinu zato što se država pravi gluha, nijema i slijepa i ne nalazi načina niti to očito onda ne želi, jer ima sve mehanizme da upotrijebi da bi se radnici zaštitili jer su počesto prepušteni nečovječnom postupanju poslodavaca i neobuzdanoj konkurenciji. Ne mogu jednostavno, i to vlast ne bi smjela dozvoliti da poslodavci da kapitalisti, jednostavno podvrgavaju čitav naš život svojoj ekonomskoj logici, i to vlastitoj ekonomskoj logici i da čitave svoje stvari, odnosno iskorištavaju nefunkcioniranje države, preokrećući to u svoju vlastitu korist ne obazirući se na ljudsko dostojanstvo radnika, na socijalni aspekt ekonomije, čak niti na društvenu pravednost i jedno opće dobro. To Vlada ne bi smjela činiti, pogotovo u ovo adventsko vrijeme kada će prve klupe u svim crkvama biti rezervirane za sve članove Vlade, morali bi se sjetiti upravo i riječi Ivana Pavla II. koji je rekao upravo na 1. svibanj 1991. godine kada je objavio „Enciclica centesimus annus“ na 100. obljetnicu „Enciclica rerum novarum“ govoreći upravo o radničkim pitanjima i zaštiti radnika i ovo što ste govorili kolegice Zgrebec sada već davnim vremenima 90-tih godina kada je bila izričita odredba, naravno da to nije bilo radnik, nego djelatnik dužan se pokoravati poslodavcu. Vi mentalno, odnosno vlast mentalno iako tih odredbi više nema, nije puno uznapredovala. I zato nam se događa ovo da se ne događa u biti ništa u zaštiti radnika.
Potpredsjednica doma, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa ja ću s obzirom na vrlo velik broj amandmana opširno i dobro obrazloženih koji je Klub SDP-a dao na ovaj Zakon, pokušati svoju raspravu obličiti svojom ocjenom političkog i društvenog konteksta u kojemu idemo izmjene Zakona o radu. Dobar dio onoga što ja mislim i zagovaram izrekla je upravo kolegica Zgrebec koja je imala svoje izlaganje neposredno prije mene. Naime, razmišljajući o tome kakve će efekte na poziciju radnika i na poziciju poslodavaca imati izmjene i dopune ovog Zakona, ja dolazim do zaključka da je puno važnije kako će se ove izmjene zakona odraziti na položaj radnika nego na položaj poslodavaca i da će ove izmjene i dopune Zakona prouzročiti dodatno i tako težak položaj radnika a da poslodavcima neće donijeti nekakvu izuzetno bolju poziciju od one koju imaju danas. Kada se jučer raspravljalo o državnom proračunu, onda mi se čini da smo mi koji smo govorili s ove pozicije SDP-a da smo intenzivno zagovarali interese poslodavaca. Danas kada raspravljamo o ovom zakonu u postojećim društvenim i ekonomskim uvjetima, onda držim ne samo našom obavezom, nego držim nepotrebnim previše zagovarati interese poslodavca. Naime, pozicija radnika u hrvatskom društvu sama je po sebi zbog tržišta rada itekako otežan. Potpuni liberalni odnos na tržištu rada koji vladaju dovode radnika u neku vrstu pozicije u kojoj je ucijenjen. On zbog nedostatne ponude posla na tržištu rada mora prihvaćati različite ucjenjivačke pozicije. Mora raditi za podcijenjenu cijenu, mora prihvaćati kršenje Zakona o radu i o tome šutjeti, ne pomaže mu tu ni postojanje sindikata, jer je nažalost sindikat organiziran onako kako je organiziran i često puta radnici ne traže zaštitu sindikata, jer između zaštite i egzistencije, oni ipak biraju egzistenciju. I mislim da je to predlagatelj zakona, bez obzira na izgovor usklađivanja sa direktivom Europske unije, treba uzeti u obzir. Ovog trenutka radnici su u Hrvatskoj u takvoj poziciji, da trebaju dodatnu zaštitu države. Često u zadnje vrijeme slušamo jednu rečenicu koju koristi jedan predsjednički kandidat. Kaže: "Pravda je u vašim rukama". On se obraća građanima. A ja mislim da je pravda u odnosu na radnike ovdje u ovoj sabornici u našim rukama, zastupničkim rukama. Pravo je jedna stvar. Ni postojeći zakon nije puno lošiji od ovoga što se nudi, prema tome, pravo ovakvo ili onakvo, mislim da ovog trenutka nije ključno o čemu trebamo razmišljati. Mislim da trebamo razmišljati o pravdi za radnike, a da bi postigli koliku toliku pravdu, onda mislim da izmjene zakona ne trebaju ići u ovom pravcu, nego u nekim drugim pravcima na kojima se može djelovati na bolju primjenu postojećeg zakona. Jednu rečenicu koju sam čula od jednog zastupnika iz vladajuće većine u kontekstu ove rasprave o izmjenama i dopunama Zakona o radu, bila je "A eto bila je ovo prva izmjena i dopuna zakona u ovih zadnjih dvadesetak godina koja neće značajno narušiti prava radnika". Mislim da je to ustvari rečenica koja pokazuje da smo svi mi u odnosu na zaštitu interesa radnika ustvari poraženi. Poraženi kroz sve ove godine, pa tako i na ovim izmjenama i dopunama. Nije to dobro, nije to ono što građani od nas očekuju, nije to ono što će doprinijeti boljoj ekonomskoj poziciji niti radnika, niti poslodavaca na tržištu rada, nije to ono što će otvoriti novu perspektivu, razvojnu perspektivu u gospodarskom smislu u Republici Hrvatskoj. Nažalost ovo je još jedan od zakona koji će proći zato što se pokriva s jedne strane zahtjevima iz Europske unije, što također nije uredu. S druge strane s dugom raspravom na tripartitnoj razini, ali nažalost proći će nedovoljno raspravljen, nedovoljno ozbiljno raspravljen u Hrvatskom saboru i proći će još jedanput neka rješenja koja će nažalost otežati i tako tešku poziciju radnika. Pokušajmo razmisliti o tome, pokušajmo ne prihvatiti baš sve ono što nam se nudi u ovom zakonu, pokušajmo prihvatiti neke od poboljšanih rješenja koja su se ponudila u ovoj raspravi ili se nude predloženim amandmanima. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Kolegice i kolege dozvolite da kažem nekoliko uvodnih riječi o cjelini pa i kontekstu kojim se mijenja Zakon o radu, pa i o argumentima koji su navođeni kao razlog za promjenu ovog zakona. Ja ne držim da je ovo tužan dan za Hrvatsku niti za hrvatske radnike, niti mislim da su ove izmjene krucijalno pogoršanje položaja hrvatskih radnika, a još manje mislim da će one na bilo koji način pomoći da se poboljša položaj hrvatskih radnika, ako to jest tema o kojoj danas razgovaramo. Suštinsko pitanje koje bi moralo rukovoditi Vladu kada ide sa prijedlogom jednog ovakvog zakona, bi moralo biti pitanje ne kako da udovolji formi i zahtjevu Europske unije, nego kako da odgovori interesima u ovom slučaju triju aktera. S jedne strane kako da na najbolji način zaštite interese radnika, kako da zaštite interese poslodavaca i kako da zaštite interese nacionalne ekonomije. U onoj mjeri u kojoj ovaj ili bilo koji drugi zakon iz paketa radno-socijalnoga zakonodavstva pripomaže da se ova pitanja riješe u tolikoj mjeri zakon može biti prihvatljiv ili neprihvatljiv za donošenje i za prihvaćanje u ovom Parlamentu. Što je ono što zapravo u kontekstu prijedloga izmjene ovoga zakona zabrinjava? Zabrinjava činjenica da se potpuno gluhi, slijepi, autistični odnosimo prema promjenama koje su toliko snažne, toliko duboke u svijetu rada, da se ne prepoznaje značaj tih promjena i dalekosežnost posljedica tih promjena i na život svakog pojedinca, svakoga građanina, ali i na nacionalna gospodarstva u Europi i svijetu i svugdje gdje do tih promjena dolazi. U prvom redu činjenica broj jedan iz našega okruženja jest činjenica ogromne nezaposlenosti koju mi još uvijek u Hrvatskoj imamo i to je problem koji ponovno postaje silno aktualan i silno je važno imati ga pred očima kada se problem nezaposlenosti hoće riješiti i kada je riječ o radno-socijalnom zakonodavstvu. On se ne akceptira, on se ne primjećuje kao nešto što je moglo motivirati zakonodavca u ovom prijedlogu zakona. Druga velika promjena koja obuhvaća i koja zahvaća svijet rada je enormna prekarizacija ili radna nesigurnost koja nije mimoišla radnike niti jedne zemlje u razvoju niti razvijene zemlje. Fleksibilni rad naime dovodi do toga da osim svojih dobrih strana jer omogućava ljudima da rade više, da se lakše zapošljavaju na različitim oblicima rada omogućava nažalost i negativnu stranu a to je da rad postane nesiguran a nesigurnost ako ju država ne kompenzira povećanim sigurnosnim mjerama dovodi do toga da su ljudi nezadovoljni, da su ustrašeni, da se pogoršava njihova egzistencija, da su dovedeni u zdravstveno nepovoljniju situaciju. Dakle, nesigurnost sama po sebi jest veliki problem o kojemu moraju ozbiljna društva na sustavan način razmišljati. Karakteristika je tog svijeta rada i globalizacija kapitala, globalizacija tržišta roba. Samo su tržišta rada zapravo ostala zatvorena u nacionalna dvorišta i onda se devedesetih godina posebno u zemljama tranzicije dogodilo nešto što nazivamo socijalnim dampingom. Svojevremeno sam razgovarao sa kolegama iz Češke, Poljske, Mađarske, Slovenije kako i na koji način da se te države u tranziciji prestanu takmičiti koja će obezvrijediti više i u zakonodavnom smislu učiniti manje sigurnim upravo radnike jer su se oni našli na udaru u ta tranzicijska vremena. No, ako su okolnosti takve kakve jesu, ako je taj u neoliberalnom konceptu kapitalizma sustav doveo do toga da su radnici zapravo dobili limun odgovorna Vlada treba pronaći način da od limuna napravi limunadu, a ta limunada se može napraviti isključivo ukoliko imamo odgovorne, kompetentne vlade sposobne i spremne sa političkom voljom da zaštite i nacionalne interese, gospodarske interese ali i interese svojih građana prvenstveno radnika kao slabije strane u tim novim konstelacijama i sukobima rada i kapitala. Ovaj prijedlog zakona nažalost predstavlja minorne promjene u odnosu na maksimalne potrebe koje bi tržište rada u Hrvatskoj također zahtijevalo jer je riječ o živom organizmu i živom tkivu koje mora biti neprestano praćeno. Hrvatska šest godina nije imala čak ni ministra rada jer se on isključivo referirao, isključivo predstavljao kao ministar gospodarstva i rad je bio jedna potpuno zapostavljena i marginalizirana tema kao da nije riječ o zapravo najvažnijem društvenom sustavu jedne zemlje i svakoga društva. Stječe se dojam da je Hrvatsku baš briga i za rad i za radnike i za poslodavce. Mi smo jedina zemlja u Europi koliko ja to pratim koja nema na primjer institut za rad, nema sustav znanstvenoga i ozbiljnog praćenja onoga što se na tom tržištu rada i u svijetu rada događa. Mi nemamo također niti adekvatan socijalni dijalog, povremeno sazivanje predstavnika poslodavaca i sindikata i jedno ili dvomjesečno dolaženje premijera na te sastanke nije socijalni dijalog. Formom se pokušavao zapravo prikriti stvarni nedostatak socijalnog dijaloga i nedostatak socijalnog partnerstva u Hrvatskoj. Rezultat nepostojanja socijalnog partnerstva i dijaloga upravo želi i vidi se u tome što ovaj zakon dolazi bez suglasnosti socijalnih partnera pred ovaj Sabor. Ono što bih s obzirom da vrijeme polako ističe posebno izdvojio kao problem jest ono što je izazvalo i najviše negodovanja od strane sindikata a riječ je dakle o daljnjem rekao bih pogoršanju položaja radnika vezanih uz zakonodavno normativno rješenje rada na određeno vrijeme. Amandmani koji su predati četrdesetak tih amandmana ni po čemu ne zadiru u bilo koju direktivu Europske unije i apsolutno su prihvatljivi. I one su kao što su i kolege upozorili iznad standarda odnosno u okviru standarda ali u gornjem dijelu standarda jer nema nikakvog razloga da prihvaćamo suboptimalna i substandardna rješenja jer govorimo zaboga o vlastitoj zemlji, vlastitom narodu, vlastitim radnicima. Oni tako zaštićeni ni na koji način neće ugroziti interes poslodavaca. Oni dakle nisu protivni ni interesima nacionalne ekonomije ni interesima poslodavaca. Stoga apeliram da se prihvate ta rješenja. U onoj mjeri u kojoj možemo osigurati da nam radnici budu zaštićeni a da pri tome ne idemo ispod standarda, ispod rješenja Europske unije i da u tom smislu ne činimo manje kompetitivnom našu nacionalnu ekonomiju nema razloga da to ne prihvatimo. 2003. za vratom smo imali Svjetsku banku, MMF itd. Uspjeli smo donijeti radno zakonodavstvo gdje smo promijenili 11 zakona, 55 potpuno novih zakonskih rješenja kojima smo zaštitili radnike. Ni na koji način nismo oštetili niti jednog poslodavca, niti je bilo tko od radnika bio ugrožen. Ovdje je više puta spominjana restrikcija u pogledu otpremnina i otkaznih rokova je bila samo dovođenje ne na prosječnu nego najvišu razinu standarda u Europskoj uniji koju i danas sindikati štite. Dakle, ako smo mi 2003. mogli donesti toliko kvalitetne, proaktivne, proradničke zakone, nema nikakvog razloga da danas ne napravimo i korak dalje jer oni nisu protivni niti direktivama Europske unije.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala. Kolega Vidoviću, kao i vi, često se ovdje govorilo o odnosu poslodavaca i zaposlenika, ali imam potrebu kazati nešto što se nije spomenulo, a to je o nedostatku poslovnog morala menadžera koji provode politiku poslodavaca. Jedna lažna slika se stvorila o važnosti menadžera u Hrvatskoj, a o tobože nevažnosti zaposlenika u uspješnosti ukupnog poslovanja. Međutim, ti isti menadžeri koji poneki primaju i po milijun, dva, tri milijuna neto godišnje daju tim zaposlenicima po 25 do 30 tisuća kuna godišnje i zlostavljaju ih i maltretiraju. A ima i onih koji se prema zaposlenicima ponašaju ponajprije kao prema čovjeku, ali većina ih tretira zaposlenike kao robu, kao trošak, a svoju uspješnost mjere ponajviše sa brojem otpuštenih zaposlenika. A čovjek nije slobodan ako nije ekonomski slobodan. I kad je već kolegica Antičević citirala papu Ivana Pavla II. onda ću i ja Pavla Josipa Ratzingera koji kaže da sloboda se ne može imat samo za sebe, ona je nedjeljiva i nju treba promatrati na razini općeg čovječanstva. Hvala.
Odgovor ne repliku.
Ja sam potpuno suglasan i drago mi je što ste upozorili na jednu dimenziju koju nisam stigao izreći u ovome, a koja zapravo ukazuje na suštinski problem kojega imamo. To je zakrvit ćemo se ovdje oko jednoga instituta, ovoga ili onoga, hoće li bit ovako ili onako. A čitava praksa nam zapravo prolazi kroz prste i dobra i loša, zato dobar zakon odnosno provedba toga zakona nije samo u interesu radnika, ona je u interesu poštenoga poslodavca. Mi poštene poslodavce moramo zaštititi od hohštaplera koji su ušli u svijet, u biznis ne da zarađuju nego da pljačkaju, da najbrutalnije iskorištavaju radnike i zapravo na taj način ugrožavaju i poslodavce koji pristojno rade, kao što ste i sami upozorili.
Jedan ispravak. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vidović je netočno naveo da hrvatsku Vladu je baš briga i za rad i za radnike i za poslodavce. To je netočno. Pa hrvatska Vlada ulaže neizmjerne napore kako bi poboljšala položaje radnika i zaposlenosti. U prilog toga govore i poslovne zone koje su otvorene, oko 300 itd., koliki je broj radnih mjesta baš Ministarstva rada, gospodarstva i poduzetništva u tom dijelu napora i samo Gospodarsko-socijalno vijeće gdje su socijalni partneri u svakom momentu se angažiraju i dogovaraju. Ali za razliku od onoga vremena, vi govorite afirmativno od 2000. do 2003. pa u tom dijelu su bila smanjena maksimalno razna prava, od rodiljskih naknada do evo i moram se vratit na moju struku, i druga prava do liječnika kojima ste uveli radnu obvezu. Evo toliko.
Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Odmah na početku reći ću da se slažem sa svima onima koji su u današnjim svojim raspravama rekli da ovaj zakonski prijedlog ne donosi ništa revolucionarno. Neki instituti u njemu jesu doduše izbrušeni, međutim ja se bojim da ni tako izbrušeni neće doprinijeti tome da zaštita rada i radnika bude bolja. Dapače, mislim da će ovakav prijedlog legalizirati lošu dosadašnju hrvatsku praksu pod izlikom usklađivanja sa europskom stečevinom. Ali da kažem neke stvari redom. Jedna od najvažnijih intencija ovog zakonskog prijedloga je da ugovor o radu na određeno vrijeme bude iznimka, a ne pravilo. Hrvatska zbilja je potpuno suprotna. Ugovori na neodređeno vrijeme su iznimka, a oni na određeno vrijeme pravilo. Što bi narodski se reklo, zakon šumom, a zbilja drumom. Naime, sudska praksa u Hrvatskoj ne smatra nastavak rada nakon isteka ugovora o radu na određeno vrijeme radom na neodređeno. Osim toga, naši građani, naši radnici zaposleni na određeno vrijeme su doslovno građani drugog reda. Kada se pojave u bankama sa zahtjevom za dobivanje kredita banke naprosto ne žele s njima ni razgovarati. Dalje nekoliko riječi oko fleksibilizacije rada. Fleksibilizacija rada u principu bi trebala biti pozitivno percipirana i to kako za poslodavca tako i za radnika. Za poslodavca zato što otvara prostor brzog i učinkovitog reagiranja na pojave u svijetu rada i trebala bi smanjivati troškove rada za poslodavca. A za radnika pak zato jer otvara veće mogućnosti u svijetu rada, a istovremeno omogućava bolju prilagodbu zaposlenika obiteljskim uvjetima i obiteljskim obvezama. Međutim, u recentnim hrvatskim uvjetima fleksibilizacija će sigurno imati za posljedicu upravo eskalaciju neplaćenog rada koji je i do sada bio izuzetno masovna pojava i do sada naime zaposlenici ostvarivali stotine tisuća prekovremenih radnih sati koje nitko nikada nije platio. Na ovom mjestu ću podsjetiti da je klub SDP-a predložio izmjene Kaznenog zakona kojima bi neisplata plaća bila sankcionirana kao kazneno djelo. Nažalost, unaprijed znamo kakva će biti sudbina tog zakona. Kolega Marić, evo upravo je pred kratko vrijeme izašao, je jučer govoreći o proračunu iznio jedan podatak, a taj je da su hrvatski poduzetnici u proteklih deset godina ostvarili 220 milijardi kuna dobiti. Ja ću reći da je ogroman dio te dobiti izvučen iz poslovnog procesa i imobiliziran u skupim nekretninama, u skupim automobilima, potrošnjom u putovanjima. I to neracionalno i rastrošno isisavanje novostvorene vrijednosti iz poslovne sfere i njezino prebacivanje u potrošnju jedan je zapravo od najvažnijih razloga ogromnih financijskih problema s kojima se hrvatsko gospodarstvo suočava danas. No u kontekstu današnje rasprave o Zakonu o radu pravo je pitanje koliki dio te dobiti su trebali dobiti radnici koji su je stvarali. Poduzetnici su je stvarali svojim financijskim kapitalom i poduzetničkim idejama, a radnici svojim kapitalom, radom i znanjem. Kako zapravo licemjerno zvuči kad se kaže da su radnici najvažniji razvojni resurs. Ma oni su zapravo najeksploatiraniji razvojni resurs. Koliki dio novostvorenog bogatstva je uzet radnicima jer su si to poslodavci mogli dozvoliti i zbog globalizacije tržišta radne snage i pada cijene rada. Pokušat ću ovo dokumentirati podacima iz izvještaja OECD-a. Naime, globalizacija je zamišljena tako da svima donosi dobit. No, desetljeća prolaze, a velika većina ljudi ostvaruje zapravo sve manji udjel u svjetskom bogatstvu generiranom gospodarskim rastom. Izvještaj OECD-a govori upravo o toj mračnoj strani globalizacije. Kina, Indija, Brazil i Rusija su bazeni jeftine radne snage koja čini 40% ukupnog svjetskog kontingenta radne snage. Za usporedbu, zemlje Europske unije čine negdje oko 20%. U posljednjih 20 godina, dakle od devedesete na ovamo udjel plaća u bruto domaćem proizvodu smanjen je u prosjeku 20% s tim da to u Sjedinjenim Američkim Državama iznosi 7%, u Europskoj uniji 13, a u Japanu čak 25%. Jaz između onih koji zarađuju jako puno i onih koji su na dnu platne ljestvice rapidno se povećava. Na žalost, činjenica je da globalizaciju ne možemo spriječiti, ali zadatak je nacionalnih vlada da se svojim nacionalnim zakonodavstvima bore protiv negativnih posljedica globalizacije od kojih je jedna od najdramatičnijih upravo taj pad cijene radne snage. No, ni kvalitetan zakonodavni okvir nije garancija efikasne zaštite radnih prava. Ta garancija su isključivo efikasnije institucije pravne države. Dakle, mi možemo donijeti i dobar Zakon o radu. Ali ako neće funkcionirati sve druge poluge od inspekcije rada do pravosuđa onda zapravo nismo napravili ništa. Žalosna je činjenica da danas inspektora rada poslodavac može kupiti jednim dobrim ručkom, a isto je tako žalosna činjenica da radno pravni sporovi imaju prioritet na hrvatskim sudovima. Međutim, i bez obzira na tu hitnost traju svejedno sedam, osam pa i 10 godina. Bilo bi doista smiješno da nije tragično. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, ministar gospodarstva, rada i poduzetništva Đuro Popijač. Izvolite ministre.
Potpredsjedniče hvala lijepo. Zahvaljujem svim sudionicima rasprave na konstruktivnom iznošenju prijedloga razmišljanja, sugestija. Evo naše ministarstvo će zaista se potruditi da razmotri sve vaše prijedloge, sve vaše amandmane. I vjerujte ukoliko će postojati opravdana mogućnost da što god je moguće u ovom trenutku moramo imati naravno i razumijevanje iz kog razloga prvenstveno se ipak donosi ovaj zakon ugradimo rješenja, a koja moramo iskomunicirati sa socijalnim partnerima da ćemo to nastojati učiniti. Moram nešto reći oko rada na određeno vrijeme. Puno je stvari izrečeno i istina je da se većina ugovora od nekog vremena, od nekih godina ugovara na određeno vrijeme. No međutim, nitko ne spominje koliko je tih ugovora preraslo u rad na neodređeno vrijeme. Činjenica je i to je istina i to morate znati da je ukupan broj ugovora na određeno vrijeme u Hrvatskoj, od ukupnog broja radnika 12,6% a prosjek Europske unije je 14,5%. To znači, bez obzira koliko se ugovora sklapa na određeno vrijeme jedan najveći dio tih ugovora se produžava na neodređeno vrijeme. Da nije tako, onda bi postotak učešća ugovora na određeno vrijeme u ukupnom broju zaposlenih rastao, a on ne raste. Stopa nezaposlenosti je izuzetno niska i s time se slažemo svi. Lisabonska agenda govori 70%. Mi smo na 57%. Tako govore statistike, ne na 44%. Na žalost s tim se moramo isto tako složiti da je dobar dio tog postotka upravo u javnom sektoru. Stoga je i ovo gospodarstvo naravno od kojega vi očekujete od mene osobno upravo i glavni od svojih budućih aktivnosti i ciljeva će usmjeravati na podizanje broja zaposlenih upravo u realnom sektoru. Što se tiče zaštite žena i trudnica, naravno emotivno možemo govoriti tu ste u pravu. Ali što ako zabranjujemo to, a ne možemo zabraniti jer vidite da je to u skladu sa europskom direktivom. A šta ako trudnica želi raditi noću? Ima prekrasnih poslova dobro plaćenih noću call centri recimo. Znači, mi ne možemo zabraniti rad noću jer to je diskriminacija. Ja sam ministar pet dana a ovaj zakon je donešen na Vladi 22.10. Dakle, sa pozicije ministra gospodarstva ni na koji način nisam mogao utjecati na bilo što. Ali naravno da sam 16 mjeseci učestvovao zajedno sa kolegama kojima se ispričavam sada javno ako sam ih uvrijedio sa onom malom opaskom, ali ih nema sada ovdje. Ali nije mi bila namjera da dezavuiram naš zajednički rad, krvavi rad cijelo ovo vrijeme. Nisam mislio reći da oni ne rade zato što su tu. Neisplata plaće vi kao što znadete ugovorni odnos je dakle radni odnos, danas ugovor između poslodavca i radnika. I vjerojatno znadete da se sankcioniranje neisplaćivanja plaća uređuje posebnim propisima, Zakonom o porezu na dohodak i Zakonom o doprinosima. Nema potrebe za dva čitanja s obzirom da je zakon u potpunosti usklađen sa Europskom unijom, ali vidjet ćemo što i na koji način će se tretirati amandmani koje ste predložili. Još samo napomena, Zakon o radu nije biblija radništva. Ona to može biti smatrana od strane radnika. Zakon o radu je jedan od temeljnih dokumenata koji uređuje tržište rada, a mislim da se možemo složiti da je tržište rada način na koji je uređeno kako funkcionira jedan od bitnih elemenata konkurentnosti hrvatskog gospodarstva i društva u cjelini. Ono je isto takva, taj isti Zakon o radu je biblija gospodarstvenika i poduzetnika. Meni je zaista žao, ja ne znam koliko poduzetnika gleda ovu raspravu. Zamjerit ćete mi sad vjerojatno, jer opet ćete reći da dolazim iz interesne skupine. Ja sam danas ministar gospodarstva, od kojega naravno očekujete da vjerojatno u vrlo kratkom vremenu i nešto učini za to gospodarstvo, a prvenstveno da ga učini konkurentnim. Toliko teških riječi kojih je bilo upućeno na račun poduzetništva, naravno da vi govorite svi onih koji su loši. Pa i mi smo uvijek govorili, ja danas govorim da naravno postoje loši. Ali 800 tisuća ljudi danas radi u privatnom sektoru. Nisu zaslužili da budu vjerojatno, kada se sluša sa ove strane ipak se dobija dojam da se to generalizira previše. Slažem se sa gospođom koja je zadnja govorila da u svakom žitu naravno ima kukolja, ali on se iskorjenjuje mehanizmima, represijom, državom, i to je sve u redu. Mi njega ne možemo iskorijeniti samo zakonom. Slažem se sa svima koji su rekli da prava primjena zakona jedino garantira uspješnu provedbu i jedino omogućava ono što i želimo zakonom postići. Vjerujte da dolazim iz tog svijeta, bio sam i sam u prilici da budem i poslodavac, na kraju krajeva i menadžer, ovo me začuđuje, ali i u svijetu poduzetništva ne postoji interes izrabljivanja radnika. To vi naravno svi znadete. Svijetu poduzetništva odgovara uređeni sustav, lojalna i poštena konkurencija, a nikako zloupotreba zakonskih okruženja i nesposobnosti institucija da obavljaju svoj posao. Ali ovaj Zakon o radu je zakon i Biblija i gospodarstvenicima. I tu mora postojati ravnoteža. Najveća zaštita radnika, radničkih prava je uspješan gospodarstvenik, a niti jedan uspješni gospodarstvenik ne izrabljuje radnika. I njemu je u interesu, naravno, da ima zadovoljnog radnika, a vi ste ih i spominjali. I samo on jedino tada može biti i uspješan. Evo nisam sad govorio o pojedinim vašim primjedbama na, samo nekima o zakonu, evo samo ovako jedan opći osvrt. I uvjeravam vas da ću ja osobno dalje, jer prvi put se na ovaj način i obraćam vama kao zastupnicima, činiti da i dalje pokušavamo zajedno sa socijalnim partnerima, sa sindikatima na raznim razinama, ne samo na središnjoj razini Gospodarsko-socijalnog vijeća, nego ćemo dalje otvarati dijalog, industrijski dijalog sa industrijskim sindikatima, sa realnim sektorom i tražiti najbolja i najkvalitetnija rješenja. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak.
Netočno je što je gospodin ministar sada ustvrdio, da postoje ugovor, da postoje plaća, u biti ugovorni odnos, dio ugovornog odnosa, da ne može biti ovdje sankcionirana neisplata plaće, jer da je to riješeno drugim zakonom koji govori o porezima. O čemu vi, gospodine ministre onda mi se uopće, vi niste razumjeli cijelu našu uopće raspravu, niti možete izaći upravo i ući u svijet rada. Pa temeljno pravo radnika je upravo da mu se isplati plaća. I on nije zaštićen ovdje niti prekršajem, a mi tražimo i kaznenu odgovornost.
Pa tko je to osporavao? Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak 2., u srijedu, u 9 sati, glasovanje o proračunu i o svim drugim raspravljenim točkama, uključujući i ovaj. U 9 sati, 2.12., 2. prosinca, srijeda, u 9 sati izjutra.
I Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o radu. Bio je hitni postupak P.Z.E. broj 461. Rasprava je zaključena. Klub zastupnika SDP-a predložio je Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Prvo, o Prijedlogu zakona o radu s Konačnim prijedlogom zakona, provedena je rasprava u prvom čitanju. Drugo, sve primjedbe i prijedloge iz rasprave upućuje se predlagatelju da ih uzme u obzir pri izradi teksta konačnog prijedloga zakona. Molim predstavnika Vlade da se očituje o predloženom zaključku kluba zastupnika. Gospođa Tamara Obradović Mazal, državna tajnica. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća predloženi zaključak. Naime, ono što očekujemo 21.12. ovog mjeseca je zatvaranje poglavlja 19. Uvjet za zatvaranje je Zakon o radu. Podsjećam na 60 dana predstojećeg razdoblja u kojem se očekuje daljnje usuglašavanje stavova oko ovog zakona sa socijalnim partnerima.
Budući da Vlada ne prihvaća onda dajem na glasovanje prijedlog zakona koji je podnio klub zastupnika SDP-a. Molim uključimo se i glasujmo o njemu. Rezultat? Ovaj zakon nije prihvaćen jer je za njega glasovao 31 zastupnik, 4 suzdržana i 74 protiv. Gospodin zastupnik Furio Radin, izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora hvala vam lijepa što ste mi dali riječ. Radi se o Zakonu o radu, o vrlo važnom instrumentu, organskom, koji mi danas donosimo. Ja tražim da bude prisutan ministar.
Da bude prisutan ministar i ja tražim da bude prisutan ministar, ali je dovoljno po našem Poslovniku da je tu državni tajnik.
Znam, ali ja nisam govorio o Poslovniku nego o važnosti jednog takvog zakona.
Također smatram da je važno i molim, ja ne mogu ništa učiniti osim usuglasiti se sa vašom željom.
Ali ja bih samo jednu stvar još rekao gospodine predsjedniče, hvala što ste mi dali podršku jer doista moramo uvesti parlamentarizam u Hrvatskoj.
Potpuno ste u pravu i tražit ćemo da se u bitnim, ali teško je sad odrediti što je bitno što je manje bitno, ali nekim bitnim zakonima da tu budu i ministri ili potpredsjednici Vlade, ali ovaj put ja ne mogu iz proceduralnih odnosno poslovničkih razloga, ali tu je i potpredsjednik Vlade koji je kompetentan za tu cijelu oblast. Prema tome, ja mislim da zadovoljava ove naše ovdje zahtjeve i molim da pređemo na izjašnjavanje, a ministar resorni je bio za vrijeme rasprave, ali je tu i potpredsjednik Vlade zadužen za tu oblast u Vladi pa mislim da možemo prijeći na izjašnjavanje o amandmanima. Prvo imamo, izvolite gospodine Lesar, recite koji smo povrijedili.
Gospodine predsjedniče prilikom sastavljanja pregleda amandmana na konačni prijedlog Zakona o radu povrijeđen je članak 169. stavak 6. Poslovnika koji govori i propisuje o redoslijedu izjašnjavanja o podnesenim amandmanima na istu odredbu zakona istog sadržaja. Od 92 amandmana u ovom pregledu u 10 slučajeva na isti članak, isti sadržaj amandmana nije poštivan redoslijed amandmana prema podnošenju. Opis tih amandmana predao sam za radni stol pa vas molim da poštujete ovu odredbu članka Poslovnika koja govori o redoslijedu izjašnjavanja o amandmanima istog sadržaja na istih odredbi zakona. Da sad ja ne čitam koji su to amandmani.
Hvala. Objašnjenje je slijedeće, članak 169. "Ako je na jedan članak konačnog prijedloga Zakona podneseno više amandmana identičnog sadržaja glasuje se samo o prvom od njih." U našoj praksi u Saboru prvo se glasuje ako je isti amandman podnio odbor, pa potom klub, a onda je zastupnik. Prema tome, sve je to u okviru naše prakse i u skladu sa ovim Poslovnikom. Prelazimo na izjašnjavanje amandmana. Prvi amandman je gospodina zastupnika Šime Lučina na članak 3.
Ne prihvaća se … [[Govornica se ne razumije.]] na Zakon o istospolnim zajednicama i pravima koje omogućava taj zakon.
Gospodin Šime Lučin, izvolite.
Hvala lijepo. Moram priznati da nisam dugo čuo ovako jezgrovito i jasno obrazloženje. Mislim zašto se ne prihvaća? Iz jednostavnog razloga ovaj amandman o Zakonu o radu ne govori ništa nego traži usuglašavanje sa dijelom hrvatskog zakonodavstva. Isto tako ja vas upozoravam da imate ovakvih presedana na sudu u Strasbourghu gdje su se gubili radni sporovi upravo zbog nerespektiranja činjenice izvanbračnih zajednica i istospolnih zajednica. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 2. amandman zastupnika kluba SDP-a na članak 3.
Vlada ne prihvaća. Izvorno preuzimamo članak 17. stavak 2. i 3. relevantne direktive i provodimo horizontalno usklađivanje sa sektorskim propisima.
U ime kluba, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Vjerojatno da su razlozi bili opravdani onda bi ih i čuli. Ovako ih zastupnici nisu ni čuli, koje je vaše obrazloženje, ali je činjenica ta da od prava koja se daju ovim zakonom izuzeci od tih prava pa i prava na godišnji odmor su znatno reducirana. I što mi ovim našim amandmanom tražimo? Da takvi izuzeci koji su zaista zbog prirode posla u određenim djelatnostima nužni budu svedeni upravo na minimum onako kako mi amandmanom predlažemo, u protivnom dovest će se u pitanje počesto na različitim mjestima zdravlje, a onda u konačnici i život radnika. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 3. amandman zastupnika Dragutina Lesara je konzumiran kroz ovi amandman 2. 4. amandman zastupnika Dragutina Lesara, izvolite.
Ne prihvaća se kao što je i u raspravi izloženo dužnost poslodavca … [[Govornica se ne razumije.]]
Ništa se ne čuje, pa dajte poštujte zastupnike…
Malo približite mikrofon pa će se bolje čuti.
Dakle, Vlada ne prihvaća. Naime, kao što je zakonom, odnosno prijedlogom Zakona predloženo dužnost poslodavca je vođenje cjelokupne evidencije radnog vremena. U raspravi je to obrazloženo, a ne samo određenih sati. Znači određenih sati, plaćenih, neplaćenih dopusta, godišnjih odmora, blagdana, neradnih dana i sl.
Hvala, gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Nisam zadovoljan obrazloženjem odbijanja ovog amandmana jer je njegova namjera bila uvesti u ovom zakonu obaveznog vođenja evidencije prisutnosti ili odsutnosti s rada. To tim više što se ovim zakonom ukidaju svi zakonski propisi, stari zakonski propisi, o vođenju evidencije iz oblasti rada. Vaše obrazloženje je zapravo takovo da će se nešto možda regulirati, ali na nepoznati način. Zato ću tražiti glasanje o ovom amandmanu. I gospodine predsjedniče, unaprijed za sve podnijete amandmane moje, odustajem od bilo kakvog obrazlaganja, glasanja o svima, s obzirom na to da redoslijed amandmana koji ste protumačili kao praksom u Saboru nije točno, jer zato postoji evidencijski broj podnijetog amandmana i time mi uskratili pravo da u 10 amandmana obrazlažem motive i što sa njima. U znak protesta ni u jednom negativnom očitovanju Vlade neću ništa više komentirati, ali za sve svoje amandmane tražim glasanje. Na taj način prosvjedujem prema praksi koju ste navodno uveli ovog dana.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 5. amandman Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Ovaj amandman je sastavni dio prijedloga zakona. 6. Kluba zastupnika SDP-a na članak 10.
Ne prihvaća se odredbu smo preuzeli izravno iz direktive broj 70. i upućujem na činjenično pitanje, odnosno prepisivanje razloga za sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme, a ne na taksativno propisivanje razloga kao što se predlaže.
Hvala. U ime kluba, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Ovaj amandman koji je podnio klub SDP-a odnosi se na ja bih rekla na važnu i prevažnu odredbu ugovora o radu na određeno vrijeme, koji je rak rana i ovog prijedloga zakona i izvor najvećih zlouporaba do sada, a izgleda tome se neće stati na kraj. I upravo ono što klub SDP-a inzistira, a i shodno ne samo direktivama, nego jednog tako i praksi Europskog suda pravde za provedbu te direktive, kako su obvezne zemlje članice i zemlje države u što većoj mjeri konkretizirati i precizirati kada može doći do sklapanja ugovora na određeno vrijeme, upravo u svrhu da se ne bi zloupotrebljavao taj institut. Prema tome, ovo što ste vi obrazložili u biti je falsifikat i vi falsificirate direktive na koje se i pozivate. Jer mi se pozivamo upravo i na predmet 1483 ... [[Govornica se ne razumije.]] naglasak u stavu Europskog suda pravde. Molim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Gospodin zastupnik Pupovac je nešto tražio, vezano za.
Tražim stanku u ime kluba SDSS-a i Kluba zastupnika nacionalnih manjina prije nego što nastavimo raspravu o amandmanima.
Klub je zatražio stanku. Određujem stanku od 15 minuta i nastavljamo u 11,30.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu nakon stanke koja je zatražena na zahtjev klubova SDSS-a i Kluba zastupnika nacionalnih manjina. U ime oba kluba će iznijeti stajalište gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade, državna tajnice, kolegice i kolege. Klub zastupnika SDSS-a i Klub zastupnika nacionalnih manjina smatra da mi ne bismo trebali nastaviti raspravu o ovim amandmanima dok ministar ne dođe i ne prisustvuje ovoj raspravi. Mislimo da je to najvažniji zakon ovoga ministarstva, to bismo mogli reći njegov organski zakon i mi smatramo da je neophodno da ministar bude prisutan u ovoj raspravi. Drugo što također smatramo jeste da neki od predloženih amandmana Kluba zastupnika SDP-a značajno popravljaju ovaj zakon, posebno amandman koji smo odbili maloprije a koji se tiče rada na određeno vrijeme. Mi u klubu SDSS-a i u Klubu zastupnika nacionalnih manjina smatramo da odbijanje tog amandmana koji izražava istovremeno i stajalište sindikata nije dobro i nama također nije prihvatljivo. A budući da zbog tih razlika ne bismo htjeli zaustaviti donošenje ovoga zakona koji jeste jedan od europskih zakona i o kojem ovisi otvaranje ili zatvaranje jednog od poglavlja mi predlažemo gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo kolege iz HDZ-a naših koalicijski partneri da glasanje i daljnju raspravu o ovom zakonu odgodimo za petak a da se u međuvremenu konzultiramo i pokušamo usuglasiti ono što je najvažnije. I naravno, vjerujemo da će do petka ministar naći vremena odnosno rasporediti svoje obaveze tako da može biti prisutan prilikom rasprave i izglasavanja ovoga zakona. Ukoliko bi stvari išle drugačijim tokom od ovoga prijedloga mi u klubu SDSS-a i Klubu zastupnika nacionalnih manjina ne bismo mogli prihvatiti ovakav prijedlog zakona.
Hvala lijepo. Nastavit ćemo sa raspravom i glasovanjem o amandmanima a o konačnom glasovanju, o Konačnom prijedlogu zakona ćemo odlučiti nakon obavljene rasprave o amandmanima. Vlada je ovlastila i ministra i državnu tajnicu za gospodarstvo koja je i radila na izradi ovoga zakona. ... [[Upadica se ne čuje.]] Ostavite se molim vas. Koja je radila na izradi ovoga zakona i dakle to što je Vlada ovlastila i što je na sjednici Vlade nazočna državna tajnica to nije razlog da se prekine rasprave izjašnjavanje o amandmanima i o ovom Zakonu o radu. Ministar gospodarstva je službeno spriječen jer je izvan Zagreba i na drugim poslovima. Mi trebamo nastaviti ovu raspravu. Drugo, u pogledu merituma stvari, u pogledu sadržaja i prihvatljivosti ili neprihvatljivosti određenih amandmana o tome će se Sabor izjasniti i očitovati glasovanjem. Amandman broj 7 zastupnika Dragutina Lesara. Izvolite.
Zahvaljujem. Vlada ne prihvaća ovaj amandman, naime ... [[Govornica se ne razumije.]] članka 10. ocijenjena je usklađenost sa relevantnom Direktivom broj 70 i kao što je navedeno prilikom rasprave prijašnjeg amandmana radi se o činjeničnom pitanju. Sud će u svakom pojedinačnom slučaju procijeniti razloge rada na određeno vrijeme. I koristim još jedanput prigodu podsjetiti da u Hrvatskoj u ukupnoj zaposlenosti ugovori na određeno vrijeme zastupljeni su sa 12,6% i da mjere koje se i ovim i važećim zakonom poduzimaju za sprječavanje zalouporabe pokazuju svoje rezultate. Dopustite mi da kažem da je europski prosjek iznad 14% zastupljenosti ugovora na određeno vrijeme u ukupnoj zaposlenosti.
Dakle, amandman 7 je prihvaćen.
Ne prihvaća se.
Molim? Ne prihvaća se. Zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, rekao sam i ponavljam u svim svojim amandmanima tražim glasanje a neću se osvrtati na obrazloženje državne tajnice jer su mi uskraćena poslovnička prava.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 8. amandman gospodina zastupnika Silvana Hrelje.
Vlada ne prihvaća. Naime, članak 10. prijedloga zakona u potpunosti je ocijenjen i usklađen sa relevantnom Direktivom 70 i upućujemo isto tako i na nomotehničke razloge iz kojih nije moguće prihvatiti ovaj amandman.
Zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Ja mislim da u prijedlogu ovog zakona koji je izradila Vlada rad na određeno vrijeme nije izuzetak. On postaje pravilo i moj prijedlog amandmana je da to nikako ne postaje pravilo, odnosno da izvanredne okolnosti ne mogu tako dugo trajati, ne mogu trajati tri godine. Moj je prijedlog da ukoliko traju dvije godine odnosno više od dvije godine da se tada mora dati ugovor o radu na neodređeno vrijeme. A isto tako mislim da ovaj zakon pati od potrebe pretjeranog normiranja i da se moglo ostaviti sloboda kolektivnom pregovaranju jednom općem kolektivnom ugovoru koji bi rekao da se ne može mjesec za mjesec produžavati ugovor o radu na određeno vrijeme jer kad postoje izvanredne okolnosti mora se znati predvidjeti njihovo vrijeme trajanja. Nisam u praksi zabilježio puno takvih slučajeva koji traju tri godine a da se onda pri tome produžuje ugovor o radu na određeno vrijeme mjesec za mjesec. To je loša norma neprecizno utvrđena i mislim ne mora se ovo prihvatiti ali mora se na drugi način pristupiti tome. Hvala lijepa. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 9. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, izričaj u prijedlogu zakona je u potpunosti usklađen sa odredbama relevantne Direktive 70. I u tom smislu sa ocjenom usklađenosti Vlada neće prihvatiti ovaj amandman.
Iz kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Oprostite, gospodine potpredsjedniče, ja mislim da je u ovom trenutku potrebno i utvrditi kvorum da bi mogli valjano odlučivati i o pojedinim amandmanima. Naš amandman odnosi se na preciziranje upravo situacije kako zbog poslodavca nijedan radnik nije zaposlen na neodređeno vrijeme i ne radi takvim ili sličnim poslovima ili nema isto ili slično ili stručno znanje i sposobnost te je poslodavac radniku koji radi na određeno vrijeme dužan osigurati primjerene uvjete rada. Dakle, ovakav naš amandman u potpunosti je usuglašen s odredbama direktiva Vijeća broj 1999/70, zbog toga što upravo precizira ovakve iznimnosti koje su upravo i postale prijepor kod sindikata, a i kod nas oporbe, da se takve situacije što preciznije odrede. Molim glasovanje.
Željeli ste da utvrdimo kvorum. 88 [[Upadica: Nema nas 88.]] [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ajmo i elektronski da vidimo. Kvorum. 84. 84 kvorum. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, dajte gospodo i dame. Tko je za ovaj amandman broj 9? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 10, zastupnika Silvana Hrelje.
Vlada ne prihvaća. Podsjećam da je u cilju usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije dogovoreno da se pristupi isključivo promjenama onih dijelova zakona koji podliježu usklađivanju sa pravnom stečevinom Europske unije, odredba članka 12. to nije, a isto tako naglašavam da u nomotehničkom smislu amandman nije podoban za prihvaćanje.
Gospodin zastupnik Silvano Hrelja.
Gospođo državna tajnice, ja doživljavam veoma iskrenim ovaj vaš odgovor, a onda drugi put napišite u obrazloženje zakona da nije baš dobro podnositi amandmane na onaj dio zakona koji se ne mijenja pa da znam da ne moram se truditi. Ali činjenica je da ovdje sam naišao na nelogičnost u kontekstu sklapanja ugovora o radu gdje u stavku 1. piše da on mora biti u pisanom obliku. Zatim se predlagatelju u stavcima 2., 3. i 4. zakonski predviđa propuste i nepoštivanje takve obaveze. Dakle, umjesto da se propišu sankcije zato što se ugovor o radu ne sklapa u fiskalnom obliku, mi dozvoljavamo određene propuste. I pitam vas kako netko može, a obavezan je, pisano otkazati ugovor o radu, a nema pisano sklopljen ugovor o radu jer je to u duhu ovog zakona. Naime, za otkazat ugovor o radu i radnik i poslodavac moraju ga pisano otkazat. Prema tome, mislim da bi bilo normalno da postoji samo jedna odredba, da ugovor o radu mora biti u pisanom obliku i nikakvih daljnjih slučajeva ovaj članak zakona ne bi smio predviđati. Tražim glasanje o ovom amandmanu. Hvala.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 11, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, članak 12. je usklađen sa rokovima prijave koji su predmet, a radi se o obveznim osiguranjima, predmet uređenja posebnih propisa koji su na snazi.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Ne prihvaćajući ovaj amandman Vlada jasno pokazuje da joj nije stalo do suzbijanja rada na crno koji je i dalje veliki problem u zaštiti prava radnika, ali jednako tako i širenja poreske evazije. Naime, radi suzbijanja rada na crno predlaže se skraćivanje roka za obveznu prijavu radnika mirovinskom i zdravstvenom osiguranju. Naime, u praksi upravo dosadašnja norma bila je uvelike, omogućavala je rad na crno i neprijavu radnika u određeno vrijeme. Državni inspektorat je čak na takve odredbe ukazivao da bi bio efikasan i stoga je sasvim nejasno zašto Vlada sada ne prihvaća ovaj amandman kluba SDP-a. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 12, Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 13, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, radi se o normi koja je identična onoj u važećem zakonu, a odredba članka 21. nije u ovoj fazi predmet usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Ovo obrazloženje koje ste sada upravo rekli nema veze sa našim amandmanom, jer mi ne usklađujemo ovaj samo zakon sa Europskom unijom nego gledamo ono što je potrebno našem radniku, ali upravo tako da vidimo koje norme treba ispraviti kako bi bili što efikasniji u zaštiti prava radnika. Prema tome, činjenica je da radnik upravo u takvom jednom trenutku ne može znati, sasvim je iluzorno očekivati da će ići na zasnivanje radnog odnosa na takvim poslovima na kojima bi ga njihovo postojanje ometalo u izvršavanju ugovora o radu ili koje bi ugrožavale život ili zdravlje osoba s kojima u izvršenju posla dolazi u kontakt odnosno u obzir. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 14, također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem kao i prethodnim amandmanom.
Jednako je i moje obrazloženje upravo u … [[Govornica se ne razumije.]] ovog amandmana. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 15, također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 16, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, upućujem na ograničenja propisana člankom 28. prijedloga zakona.
Klub SDP-a, gospođa Ingrid Antičević Marinović.
Naime, s obzirom da se u slučaju rada putem Agencije za privremeno zapošljavanje radi o zapošljavanju na obavljanje privremenih poslova upravo predlažemo da se ovim amandmanom pojmovi privremeni poslovi preciziraju. Jer također su oni u dosadašnjem zakonu bili izvorište mnogih zlouporaba. Zbog toga je dakle, nastavno na ovaj amandman, a i one koje ste odbili nama u klubu neobjašnjivo i neshvatljivo da Vlada ne želi izmjenama ovog zakona promijeniti i norme koje su bile izvorište nesigurnosti a i zlouporabe prava radnika. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 17. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća. U postupku ocjene usklađenosti predloženi amandman nije ocijenjen sukladan Direktivi 104 iz 2008. godine, a postojeća norma već ima pozitivnu ocjenu usklađenosti od strane Europske komisije.
Zastupnik Lesar. Vi ste rekli da ne tražite obrazloženje nego glasovanje. Jel' tako? Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 18. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se. Naime, članak 28. ima ocjenu usklađenosti Europske komisije. Radi se o važećoj normi i nije bio predmet usklađivanja. Napominjem još jednom da je važeća norma prošla ocjenu usklađenosti Europske komisije.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Također naš amandman ide za tim da se spriječe zlouporabe, a ovdje u konkretnom slučaju, odnosno kod ove odredbe o korištenju ustupljenosti radnika je potrebno zaista ograničiti vrijeme na koje agencija smije korisniku ustupati radnika za obavljanje privremenih poslova. Vrijeme od godine dana držimo da je to predugo razdoblje koje nikako ne odgovara definiciji privremenih poslova, a to je svakome jasno. Meni nije jasno, odnosno nama nije jasno kako to Vladi nije jasno. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 19. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Članak 35. Prijedloga zakona nije predmet usklađivanja. Još jednom podsjećam da je dogovor Vlade i socijalnih partnera pogotovo na razini sindikata i poslodavaca da ovaj prijedlog zakona predstavlja nužne izmjene koje idu u smjeru usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Gospođo draga državna tajnice, mi donosimo zakone za hrvatske građane i svjesni smo toga onih odredbi koje moraju biti usklađene, koje nisu uopće protiv naših građana. Ali neshvatljivo je upravo da vi obrazlažete, odnosno odbijate ovdje amandman koji ide zaštititi hrvatskog radnika. Pa jel' znate da gospođa Merkel štiti njemačke radnike? Dajte utuvite u glavu da vam je prvo poslanje da zaštitite hrvatske građane i hrvatske radnike. Upravo ovaj naš amandman ide za tim da se dopuni stavak 3. radi svrhe pokusnog rada, radi preciziranja, ali i svih mogućih zlouporaba koje su također bile izvorište mnogih nepravdi za radnike pogotovo koji su se našli i koji se moraju naći da bi obavljali trajno poslove na pokusnom radu. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 20. Također istog kluba.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga kao iz prethodnog obrazloženja.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Jednako tako predlažemo da se ovom formulacijom spriječe sve moguće nedoumice u praksi koje se pojavljuju da li poslodavac radniku koji je zasnovao radni odnos na pokus može otkazati na primjer nakon jednog ili dva mjeseca ukoliko utvrdi da nije zadovoljio. Na kraju krajeva morate i znati da su upravo ovakve dosadašnje odredbe kojima smo željeli upravo popraviti ovaj zakon bile izvorište ne samo zlouporaba, nego jednako tako zahtijevale su onda i intervenciju suda, pa i sudske odluke koje idu za tim unapređuju postojeće stanje i mi želimo sada upravo u zakonu predočiti i inkorporirati ovu normu kako bi se izbjegle dosadašnje situacije. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 21. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 22. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, prema članku 38. prijedloga zakona ova materija uređuje se Pravilnikom o radu, odnosno ugovorom o radu.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Jednako mogu reći isto kao i na ovaj naš prethodni amandman. Nema nikakve zapreke da se upravo takva jedna osnovna norma riješi i u zakonu, a da se daljnjim kolektivnim ugovorom preciziraju, odnosno detaljiziraju pojedine situacije. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 23. Odbor za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 24. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Upućujem na članak 107. prijedloga zakona i sadržaj amandmana, dakle koji konzumira upravo članak 107. prijedloga zakona.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Naime, kod ovakve situacije u praksi dolazi do razlika u mišljenjima da li se radi o otkazu poslovno uvjetovanom ili uvjetovanom krivnjom samog radnika. A kako vrsta otkaza utječe posebno na duljinu trajanja otkaznog roka, upravo predloženim amandmanom mi bi otklonili sve one nedoumice i jedinstveno bi se riješila prava radnika ukoliko dođe do takvih slučajeva, a poznavajući sudsku praksu one nisu bile do sada rijetkost. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 26. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 27. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, institut rasporeda radnog vremena je usklađen sa odredbama članka 6. stavka 1. točke B) Direktive 88 iz godine 2003. U nacionalnom propisu taj institut je još dodatno ograničen samo na rad organiziran u smjenama. Iz tih razloga Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec u ime kluba SDP-a.
Predlažemo da se briše stavak 3. u članak 46. koji govori o prosječnom radnom vremenu što bi zapravo povećalo pravnu nesigurnost radnika. Imalo bi posljedice na zdravlje radnika, jer bi on mogao u četiri mjeseca raditi prosječno 40 sati, a što znači da bi u nekim mjesecima mogao raditi i daleko dulje, pa tražimo glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 28. amandman zastupnika Dragutina Lesara je konzumiran sa prethodnim amandmanom. 29. amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga kao i prethodni amandman, odnosno radi se o potpunom usklađivanju sa relevantnom direktivom 88 iz 2003. godine.
Klub SDP-a, gospođa zastupnica Dragica Zgrebec, 29. amandman.
Predlažemo da se brišu stavci 5., 6. i 7. u članku 47. jer se njima uvodi tzv. institut … [[Govornica se ne razumije.]] outa, ili izuzeća. Naime, postoje prijepori i u Europskoj uniji oko ovoga instituta i nema suglasnosti između Europskog Parlamenta i Europske Komisije. Drugim riječima, ako bismo ostavili ovakvu odredbu, Hrvatska bi bila među malobrojnim zemljama koje imaju ovaj institut. Istovremeno ostavljanjem toga instituta regulirao bi se rad dulji od 48 sati, što bi se izravno pogodovalo poslodavcima na štetu radnika. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 30. zastupnika Dragutina Lesara i konzumiran kroz ovaj amandman 29. koji je odbijen, koji je potpuno identičan. 31. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 32. zastupnika Nenada Stazića.
Vlada ne prihvaća. Upućujem na članak 7. relevantnih direktiva 85 iz '92. godine i njezinim zahtjevima.
Zastupnika nema. Trebamo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 33. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga kao i prethodni amandman.
Zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko. Moj amandman odnosio se na to da Zakon o radu bude apsolutna zabrana rada noću trudnicama i ženama koje doje dijete. Uz mogući izuzetak samo ako liječnik ocijeni da noćni rad neće štetiti zdravlju njoj i djetetu. Vlada iz nekih istih razloga ne prihvaća taj amandman. Sjećate se rasprave u ovome Saboru o pronatalitetnoj politici i dramatičnim upozorenjima kako broj stanovnika i broj novorođene djece u Hrvatskoj pada. Koje sve mjere ste predlagali, programe akcijske donosili, kakvu … [[Govornik se ne razumije.]] radili na temu, a sada u Zakonu o radu brišete apsolutno zabranu rada noću trudnicama i majkama koje dijete, poručit ću im neka zatrudne, neka rode, neka doje dijete, jer to je zdravo veli ministar zdravstva, ali ćete raditi i noću ako poslodavac tako odredi. Uz koje obrazloženje? Isto kao i prije. Je li tko shvatio uz koje obrazloženje hrvatske žene, radnice? Jeste li razumjele zašto ćete sad morati raditi noću kad ste trudne, kada dojite dijete? To je eto usklađivanje tobože sa pravnom stečevinom Europske unije, je tako obrazložene izmjene ovog zakona. Nije tako. Glasanje tražim.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 34. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Izričaj predloženog članka 49. u potpunosti je usklađen sa dvije relevantne direktive i to broj 885 iz '92. godine i 88 iz 2003. godine, je dobio pozitivno mišljenje Europske Komisije.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Mi se ovdje pozivamo na Konvenciju međunarodne organizacije rada, koja kaže da zbog prirode noćnog posla trebaju se za noćne radnike poduzeti posebne mjere u svrhu zaštite njihovog zdravlja, pomoći da obavljaju obiteljske i društvene obveze. Naime, pozivamo se i na to da je zašita samohranog roditelja da 18. godine djetetova života u skladu sa našim zakonskim obvezama roditelja da se brinu za djecu do njihove punoljetnosti, a također u predloženom stavku 4., novom stavku 4. zapravo bi se u potpunosti ugradila odredba članka 9. direktive 94/33 o zaštiti mladih radnika. Dakle radi se o samohranim roditeljima sa djetetom do 18. godine života, i maloljetnom radniku kojima bi se noću trebalo zapravo osigurati da ne rade osim uz posebnu suglasnost. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 35. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća. Naime predloženi amandman je izravno suprotan samoj definiciji … [[Govornica se ne razumije.]] rada iz direktive broj 88 iz 2003. godine.
Tko je za ovaj amandman? Rekli ste da. Da, dobro. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 36. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Izravno smo u izričaj ovog članka prijedloga zakona implementirali članak 17. stavak 2. i stavak 3. direktive 88 iz 2003. godine, u punom sadržaju i opsegu.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Mi smatramo da je ovakva odredba od izuzeća od dnevnog odmora kod sezonskih poslova zapravo suvišna, i protivna i članku 17. navedene direktive koju navodi državna tajnica. Jer zapravo je to, ovo odstupanje moguće samo reguliranjem kroz popise, kroz kolektivne ugovore. Međutim članak 3. predloženog ovog zakona zapravo na određeni način može poslodavac u svakom slučaju zapravo napraviti izuzeće od dnevnog, pa i od tjednog odmora. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 37. identičan ovom prethodnu, pa je konzumiran, tako da o njemu nećemo glasovati. 38. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Izričaj sadašnjeg prijedloga članka 55. u potpunosti je ocijenjen usklađenim sa relevantnom direktivom 88 iz 2003. godine u punom sadržaju i opsegu.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Mi izmjenom članka 55. zapravo uvodimo mjerila i kriterije za određivanje dužine godišnjeg odmora, a onda bi se direktno primijenila odredba direktive 2003 iz '88. godine ako se nakon primjene i mjerila i kriterija za određivanje dužine godišnjeg odmora ne bi postiglo četverotjedni godišnji odmor. Dakle, trebalo bi uvažavati da za pojedine poslove postoje i otežani uvjeti rada koji bi trebali zapravo utjecati na dužinu godišnjeg odmora. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 39. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 40. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća. Upućujem na članak 56. stavak 1. prijedloga zakona i uređenje trajanja godišnjeg odmora putem broja radnih dana ovom odredbom.
Tko je za ovaj amandman? Molim.
Pa, odustajem od svojeg prije rečenog pravila jer i predsjedavajući odustaje od Poslovnika ali dobro. Jedna velika novost poklon Hrvatskom radništvu tobože je bio da će godišnji odmor trajati 4 tjedna, taj dio je točan. Međutim, Vlada nije dala nastavak obrazloženja da to ovisi o tome koliko radnik dana u tjednu radi. Ja sam dao amandman da broj dana koji se računa u godišnje odmore ovisi o tome kako je radno vrijeme radnika raspoređeno. Pa će tako bez mog amandmana radnicima koji rade 6 dana u tjednu a ne 5. biti 2 dana godišnji odmor kraći od onih koji rade 5 dana u tjednu. Vlada ni ovaj prijedlog ne prihvaća kako bi svi bez obzira na broj radnih dana u tjednu u koje im poslodavac rasporedi radno vrijeme imali istu dužinu godišnjeg odmora. Ne razumijem zašto, iz obrazloženja to doista nisam uspio razumjeti, posebice zbog toga što godišnji odmor utvrđen u tjednima, bez definicije koji se dani računaju u godišnji odmor, doista dovode do nejednakog položaja pred zakonom radnika koji ni jednim svojim ponašanjem nije sam sebe doveo u nepovoljnu poziciju. Tražim glasanje o amandmanu.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 41. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga i upućujem na nužnost reguliranja trajanja godišnjeg odmora putem broja radnih dana koje su uređene upravo ovom odredbom koja se predlaže brisati.
Zastupnica.
S obzirom da nije prihvaćen amandman na članak 55. onda ovo postaje bespredmetno pa povlačimo.
Hvala. 41. povučen. 42. zastupnika Šime Lučina.
Vlada ne prihvaća, radi se o materiji koja je uređena propisom, Zakonom o istospolnim zajednicama, krovnim zakonom koji omogućava povlačenje svih prava i obveza i za istospolne zajednice temeljem drugih zakona.
Zastupnik Šime LUčin.
Hvala lijepo. Za razliku od prvog amandmana na ovog sam dobio nekakvo obrazloženje, izgleda da ovih sat vremena se Vlada sjetila kako će braniti ovu argumentaciju. Na žalost to ne vrijedi. To što u jednom zakonu u Republici Hrvatskoj nešto piše, ako ne piše u Zakonu koji tretira specifičnu, odnosno materiju o kojoj je riječ on se ne provodi, obzirom da se ovdje diskriminira jedna skupina ljudi ja nisam siguran da će ovaj Ustav, kao i zbog nekih drugih pitanja proći na Ustavnom sudu. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 43. također zastupnika Šime Lučina.
Vlada ne prihvaća, naime u prijedlogu ovog članka se ne radi o privremenom sklapanju sporazuma već o ponudi trajnih rješenja za radnika i to je ciljani smisao predložene norme, iz tog razloga Vlada ne prihvaća amandman.
Tko je za ovaj amandman? Vi ste obrazložili ne? Ispričavam se, izvolite gospodine Lučin.
Hvala gospodine potpredsjedniče, nakana ovog amandmana je zapravo bila da se zaštite žene, odnosno trudnice. Između ostalog najčešće pitanje kada se susreće kada se ide zaposliti, da je poslodavac pita da li je trudna. I da isto tako kada ostane trudna a radi da je šuta sa radnog mjesta na radno mjesto. Čudi me da Vlada nije prihvatila ovakav amandman jer on je diskriminirajući. Odnosno rješenje u postojećem Zakonu a ovo je trebalo to izmijeniti. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 44. zastupnika Šime Lučina.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem.
Zastupnik Šime LUčin.
Čudi me jer de facto vi ste neprihvaćanjem ovog amandmana poslodavca učinili liječnika, jer amandman imao je namjeru da spriječi da se bez liječničke suglasnosti žene porodilje šutaju sa radnog mjesta ili dobivaju otkaz što je na žalost praksa u Hrvatskoj i molim zbog toga glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 45. također zastupnika Šime Lučina.
Vlada prihvaća.
Obzirom na ovako jezgrovito obrazloženje, molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Ovaj amandman je prihvaćen.
Ispričavam se.
Amandman 45. je prihvaćen i postaje sastavni dio zakona. 46. Kluba zastupnika SDP-a.
Pa iz istih razloga koji su bili ranije navedeni uz neke prijedloge amandmana odredba članka 79. također nije predmet usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije, iz tog razloga, iz intencije da ovaj Prijedlog zakona reflektira samo izmjene koje su nužne, radi usklađivanja zakonodavstva Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Zastupnik Šime Lučin.
Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 47. zastupnik Dragutin Lesar.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman, zahvaljujući se naravno na prijedlogu amandmana, želim naglasiti da je ova odredba članka 84. usuglašeni prijedlog socijalnih partnera kako bi se osigurala i provedba u praksi i respektirajući činjenicu da je postignut dogovor između sindikata i poslodavaca oko odredbe članka 84. Vlada ne prihvaća ovaj prijedlog amandmana.
Zastupnik Dragutin Lesar izvolite.
Oprostite nisam čuo da li Vlada prihvaća ili ne prihvaća.
Ne prihvaća.
Oprostite nekako sramežljivo to govorite. Dakle kako glasi moj amandman, plaća se isplaćuje u razdobljima koja ne smiju biti duža od mjesec dana. Želio sam da u Zakonu o radu postoji odredba koja obvezuje poslodavce da obračunsko razdoblje u kojoj radnicima mora isplatiti plaću ne može biti dulje od mjesec dana. Vlada veli da to ne prihvaća ali da je u Zakonu o radu jedna ublažena varijanta socijalnih partnera. Što to znači? Da niti u usklađivanju sa pravnom stečevinom Europske unije u Hrvatskoj nećemo imati propisani maksimalni rok dužine rada za koju poslodavac mora isplatiti plaću. Postojeća odredba članka 84. nije dostatna i nije dovoljna da bi se osiguralo da obračun plaće neće biti za razdoblje duže od mjesec dana. Odbijanjem ovog amandmana zapravo se prihvaća praksa u Hrvatskoj da 60 tisuća radnika koji radi, a ne prima plaću, to neprimanje plaće je upravo po Zakonu o radu. To je poruka ovakvog prijedloga. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 48. kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća obzirom na posebne propise koje uređuju područje mirovinskog osiguranja.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Predlažemo da se u članku 104. u stavku 1. podstavak 3. briše, koji govori o prestanku ugovora o radu sa navršenih 65 godina života i 15 godina mirovinskog staža. Već sada se u nekim djelatnostima po posebnim propisima radna aktivnost može produžiti i dulje i do 70 godina. Smatramo da fleksibilizacijom rada zapravo će doći do promjene gornje granice života do kada se može raditi i ne bi to trebalo ograničavati zakonom. Predlažem glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 49. isto kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća članak 107. prijedloga Zakona, dakle njegova norma nije predmet usklađivanja sa pravnom stečevinom EU.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Mi ne donosimo izmjene zakona i dopuna o radu, donosimo novi Zakon o radu i moguće je intervenirati u svaki članak zakona bez obzira jel se on usklađuje sa europskim zakonodavstvom ili ne. Zato mi predlažemo da se u članku 107. u stavku 7. na kraju rečenice briše točka i dodaju riječi, u suprotnom će se smatrati da je odluka poslodavca o otkazu ništetna. Naime, radi se o redovitom otkazu Ugovora o radu za radnika ako istovremeno na tim poslovima se radi prekovremeno ili se angažiraju drugi radnici. Smatramo da u sadašnjem stanju kada imamo nisku stopu zaposlenosti ne bi na ovakav način trebalo pogodovati poslodavcima da angažiraju druge radnike ili pak koriste prekovremeni rad, a istovremeno otkazuju ugovore o radu. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 50. zastupnika Silvana Hrelje.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga kao kod prethodnog prijedloga amandmana.
Zastupnik Silvano Hrelja.
Pa norma glasi da se pisani otkaz ugovora o radu uručuje se osobi kojoj se otkazuje. To na neki način implicira jedninu i na neki način navodi da se otkazuje samo radniku iako članak 110. kaže da se otkaz ugovora o radu mora dati i radnik poslodavcu i poslodavac radniku. Ja sam očekivao da ćete, bez obzira što niste prihvatili ovo poboljšanje teksta, da ćete biti u duhu ovog zakona, odnosno da ćete promijeniti isto ovaj članak zakona. Naime, u duhu ovog zakona ne postoje osobe, postoje poslodavci i radnici i otkazivat se može samo poslodavcu ili radniku. Prema tome trebalo je navesti da se pisani otkaz ugovora o radu uručuje radniku, odnosno poslodavcu i gotova priča. Tada bi sve bilo jasno. Tražim glasanje o ovom amandmanu.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 51. kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, predloženi amandman u sebi sadrži procesnu odredbu i to sa … [[Govornica se ne razumije.]] rokom da sud svoju odluku donese u roku od 30 dana. S obzirom da se radi o materijalno-pravnim odredbama Zakona o radu, Vlada ne prihvaća ovako formulirani amandman.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
S obzirom na dugotrajnost postupaka vezanih uz radne sporove, ovom dopunom stavka 2. u članku 116. zapravo određujemo krajnji rok kada je sud dužan donijeti odluku i to u roku od 30 dana. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 52. istoga kluba zastupnika.
Pa Vlada ne prihvaća, odredba članka 119., kao što je i ranije navedeno za neke druge prijedloge, nije predmet usklađivanja zakona s pravnom stečevinom EU.
Ne prihvaća?
Ne.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec, 52.
Radi se o članku 119. koji regulira otpremnine prilikom otkaza radnicima. Predlažemo da bi u otpremnina u velikim trgovačkim društvima ne bi smjela se ugovoriti u iznosu manjem od jedne polovine prosječne mjesečne plaće, plaće koju radnik ostvari u 3 mjeseca. Za razliku od osnovne otpremnine u visini od jedne trećine prosječne plaće. Dakle, u velikim trgovačkim društvima ona ne bi mogla biti manja od jedne polovine. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 53. kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime članak 121. dobio je pozitivnu ocjenu razine usklađenosti s direktivom 59. iz '98. godine u sadržaju i opsegu odredbe.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 54. zastupnik Boris Kunst.
Vlada ne prihvaća. Upućujemo na propise iz područja mirovinskog osiguranja koji provode predloženi institut u praksi.
Hvala. Amandman povučen 54. 55. zastupnika Borisa Kunsta.
Vlada ne prihvaća … … [[Upadica se ne razumije.]]
Da, amandman povučen 54. Što je bilo? Gospodine Kunst?
Pa ne ja moram reći da inače što se tiče dokupa mirovina to već funkcionira 20 godina i za to postoje određena rješenja u kolektivnim ugovorima, tako da ne inzistiram na glasovanju.
Povlačite amandman?
Povlačim.
Amandman 55. povučen. Zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ovo stvarno nije u redu da je Vlada odbila i nije u redu da je gospodin Kunst ovo povukao. Radi se o socijalnom proizvodu koji egzistira 18 godina. Ja mislim da ovo nije u redu.
Gospodine Hrelja ne možete to, budite ljubazni ne možete to komentirati. Znate da ne možete.
Ali mislim, protestiram. Ovo nije u redu.
Nema tu protestiranja. 56. klub zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Naime, postojeći institut u važećem zakonu nije bio ocijenjen kao neusklađen i postoji niz nomotehničkih razloga zašto ovaj amandman nismo mogli prihvatiti.
Europska unija zapravo ne poznaje pravilnike o radu i to nije izbor prava radnika u Europskoj uniji. Tamo se govori o kolektivnom pregovaranju. Smatramo da bi se veći akcent trebalo dati na kolektivno pregovaranje, a manje da se zakonom reguliraju pravilnici o radu. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 57. je konzumiran. 58. amandman.
Vlada ne prihvaća. Europska komisije ocijenila je pozitivnim, odnosno usklađeni članak 129. u sadašnjem sadržaju.
Gospođa Ingrid Antičević Marinović.
To nije nikakvo obrazloženje. Mogli ste isto reći da je danas srijeda i to bi bilo adekvatno obrazloženje za ovakav amandman. Ova norma ukoliko se ne bi izbrisala što mi amandmanom tražimo došlo bi do protuustavnosti ovakvog cjelokupnog zakona na vlastito ove norme, pa već sada ukazujemo na protuustavnost postojeće norme koju je potrebno izbrisati, jer ćemo mi zahtijevati također reakciju Ustavnog suda i na taj način potkrijepiti već poveću zbirku tamo zahtjeva koji leže u bespućima naše ustavno-pravne zbiljnosti. Naime, predlažemo brisati ovu navedenu normu, jer umjesto pojačanja zaštite prava radnika i mnogobrojnih predmeta koji se godinama vuku po našim, a sada i međunarodnim sudovima, vi na ovakav način određujući čak prekluzivne rokove u kojima se radnik mora obratiti poslodavcu, nije vidljivo ni na kakav način. Dakle, to je jedan institut koji će se masovno zloupotrebljavati od strane poslodavaca i na taj način vi ćete onemogućiti radniku da traži uopće sudsku zaštitu. Pa s kojim pravom vi uskraćujete pravo radniku mogućnost da se obrati sudu? Jel to ono u pripremi i sudske reforme u otvaranju pravosuđa prije svega zaštiti prava radnika. Još jednom ponavljam, dakle ovakvi instituti koje ste uveli koji su prekluzivne naravi vrlo su kratki rokovi, a s druge strane tolerira se dugotrajnost sudskih postupaka, iako zadnjim i predzadnjim izmjenama Zakona o parničnom postupku uređeni su rokovi u kojima mora biti donesen sudski pravorijek u pogledu zaštite prava radnika, ali na njega nitko ne reagira. I on je praktično instruktivne naravi, a ovi vaši prekluzivni jer bi radnik u 8, 15 dana ukoliko se ne obrati ili bude zaveden od strane poslodavca, da će uvažiti njegovu primjedbu kasnije bio izigran i onemogućen da zaštitu svoga prava na sudu. Razmislite o ovome još jednom. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 59. zastupnika Dragutina Lesara. Konzumiran, pardon. Ne moramo o tome raspravljati. 60. Kluba zastupnika SDP-a.
Danas je uistinu srijeda, a predloženi amandman je uistinu sažet u članku 5. prijedloga zakona odnosno u predloženoj normi. Iz toga razloga Vlada ne prihvaća predloženi amandman.
Izvolite. Zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Evo Vlada je ovim pokazala zaštite uopće pojma dostojanstva radnika, bez obzira što određene norme u svojoj ukupnosti su na neki način su inkorporirane u Zakonu o suzbijanju diskriminacije, ali zaštita dostojanstva prava radnika, mora se naći u ovom zakonu gdje je precizirana, gdje je upravo to mjesto ukupne njegove zaštite. Ali kao što je očito Vladi zaštita prava radnika zadnja rupa na svirali, a sada ukidate tu sviralu. Ja molim da mi svi skupa ovdje još jednom razmislimo i izglasamo ovaj amandman Kluba zastupnika SDP-a. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 61. Kluba zastupnika SDFP-a.
Vlada ne prihvaća. Postojeći prijedlog članka 133. dobio je pozitivnu ocjenu usklađenosti sa Direktivom 23 iz 2001. i predloženim amandmanom utječe se značajno na sadržaj postojeće norme vis a vis pravne stečevine koje je preuzet.
Zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa evo mi smo našom dobrohotnošću htjeli pomoći Vladi, a na kraju krajeva i prije svega zaštiti radnike od različitih tumačenja. I ovaj amandman ide upravo do toga u smjeru i pravcu konciznosti i preglednosti samog teksta. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 62. također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća iz istih razloga kao i prethodno objašnjenje.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević 62., odnosno tko [[Upadica: Sada ću ja dalje.]] Dobro.
Dakle, gospodine potpredsjedniče. Jel sam razumio nije prihvaćen amandman? Nije prihvaćen, kao vjerujem ni svi drugi u glavi u suodlučivanju. Time će Vlada pokazati kakvo je stvarno raspoloženje njezino prema radnicima. Ovdje se radi o amandmanu koji govori o tome, da radnici zaposleni kod poslodavca koji zapošljavaju najmanje 5, a ne kao što Vlada kaže 20 radnika ima pravo na suodlučivanje kroz rad radničkih vijeća i sindikata. Činjenica je da preko 80% pravnih osoba, odnosno poslodavaca zapošljavaju manje od 10 radnika, taj argument nije danas djelovao i činjenica je da je u Njemačkoj to uobičajena praksa da sa najmanje 5 radnika radnička vijeća funkcioniraju. Drugo, u tom amandmanu smo predložili da se utvrdi i pravo radnika zaposlenih u državnoj upravi na suodlučivanje. Zašto njih isključivati i po kojem osnovu, nikakvo obrazloženje nismo dobili. Dakle, njih se stavlja u nepovoljniji položaj, a to je nepravedno i nezakonito. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 63. također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Odredba članka 138. u ovoj fazi nije predmet usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Ali nije ni višak koji je nedozvoljiv. Taj višak je potreban. Ali Vlada nema razumijevanja za naš prijedlog koji se sastoji u tome, da se broj članova radničkih vijeća utvrđuje prema broju radnika zaposlenih kod poslodavca na način da najmanje 5 radnika zaposlenih kod poslodavaca imaju pravo na suodlučivanje i rad radničkih vijeća, a Vlada predlaže 20. i svi drugi kriteriji su time poremećeni, jer Vlada ne može prihvatiti da većina radnika zaposlena kod tzv. malih poslodavaca uopće može suodlučivati. Dakle, vi većim brojem želite smanjiti utjecaj sindikata i radnika u odlučivanju, a mi manjem brojem želimo taj utjecaj povećati. I tu se mi razlikujemo, samo ne znam zbog čega to radite. Zašto radnicima ne date da suodlučuju i kome to smeta. Molim glasovanje.
Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 64. zastupnika Šime Lučina.
Vlada ne prihvaća. Naime, ponovno imamo odredbu uputila bih na Zakon o istospolnim zajednicama, probni zakon koji istospolnim zajednicama odnosno partnerima u istospolnim zajednicama daje i omogućava u svim pravima i obvezama povlačenje tih prava i obveza kao što se tiče ovog zakona tako i svih drugih zakona gdje se spominje obitelj, član obitelji odnosno gdje se nalazimo u situaciji gdje imamo istospolne zajednice, istospolne partnere.
Zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Kad bi to bilo tako. Nažalost, i u dosadašnjem Zakonu o radu odnosno na njega su se odnosile odredbe ako su se odnosile Zakona o istospolnim zajednicama. Nažalost, u praksi je nešto sasvim drugačije. Ja ne znam da li vi znate zapravo kakve torture i zlostavljanja homoseksualci prolaze na svojim radnim mjestima kad se otkrije da su oni homoseksualci i zato im je potrebno davati dodatnu i pružati dodatnu zaštitu zato jer su ugrožena manjina. Ja moram priznati da ne razumijem taj Vladin strah od spominjanja u zakonima, ne samo u ovom, u nizu drugih zakona istospolni partneri, homoseksualci jer bi tu imali još jedan veliki argument. Mogli bi se pozivati još na nekoliko direktiva Europske unije. Nažalost, očito to ne ide odnosno ide jako teško, a da ne govorim o tome koliko bi se usvajanjem ovih nekoliko amandmana ovog tipa koje sam dao, zapravo dao doprinos smanjenju homofobije u Hrvatskoj koja je na jako velikoj razini. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 65. amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Članak 142. prijedloga zakona nije u ovoj fazi predmet usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Jako zanimljivo. Dakle, radi se o listi kandidata za izbor predstavnika radnika recimo u radnička vijeća. Ovdje piše u članku 146., dakle sve su članci Vlade, nisu od nekog drugog. Kaže ovako u članku 146. stavku 1.: "Ako se bira jedan predstavnik izabran je onaj kandidat koji je dobio najveći broj glasova radnika koji su glasovali." A onda imate u 142.: "Svaka lista kandidata mora imati onoliki broj kandidata koliko se predstavnika radnika bira." Molim vas lijepo, pa zar nema treba Europska unija i gdje je to ograničenje od Europske unije da bude više kandidata za izbor članova radničkog vijeća. Nigdje. I vi kažete da to nije predmet usklađivanja ali to može biti predmet ne usklađivanja s njima nego s nama zato što mi inače imamo više kandidata valjda svugdje. I onda, dakle kakvo je to demokratsko odlučivanje ako takve standarde zadržavamo. I još nešto. Doći će do loše primjene u praksi ova dva članka jer su oni međusobno isključivo. Prema tome, nema nikakvih razloga da niste prihvatili taj amandman i time olakšali život u procesu odlučivanja na tajni način predstavnika radnika u suodlučivanju u nekom poduzeću. Hvala. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 66. također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem kao i prethodnog prijedloga amandmana.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Dakle, šta mi ovdje predlažemo amandmanom? Da se podaci o provedenim izborima za radnička vijeća dostavljaju ne samo poslodavcu i sindikatu nego i županijskom uredu nadležnom za rad. Zašto nas pak to smeta? Naime, mi imamo ta radnička vijeća koja funkcioniraju nekoliko godina i to vrlo loše nažalost, ali tamo gdje funkcioniraju bilo bi ih potrebno pojačati a mi sada ovdje oslabljujemo jer ne dajemo nikako prostora da se ojača njihova uloga. Dakle, mi još danas nemamo podatke i informacije o radu radničkih vijeća koliko ih je izabrano, kod kojih poslodavaca, koliko članova imaju itd. Pa kako ćemo pratiti rad radničkih vijeća u Republici Hrvatskoj kad niti ne omogućavamo da se običan podatak o izboru članova radničkog vijeća u nekom poduzeću dostavlja nadležnom županijskom uredu kako bi se to onda moglo objediniti u županiji i na nivou države. Nema nikakvih razloga da niste prihvatili ovaj amandman. Ali to je problem koji vi inače imate da ne želite radniku pomoći. Hvala. Glasanje molim.
Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 67. također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem kao i prethodnog amandmana.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Dakle, ovdje se radi o obvezi poslodavca da u pisanom obliku izvještava radničko vijeće o pitanjima za koje postoji obveza obavješćivanja jer je u praksi jako teško dokazati da je bilo bilo kakvog izvješćivanja. I tu smo još predložili da se dopuni lista slučajeva u kojima mora postojati obveza obavješćivanja kao što su politika upravljanja ljudskim resursima, stručno obrazovanje i osposobljavanje kao i rezultati provedeni inspekcijskim nadzorom u svezi rada i zaštite na radu. Dakle, ni ovdje nama vidim ni riječi o suodlučivanju. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 68. također Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Članak 149. prijedloga zakona u svom sadržaju i opsegu ocijenjen je potpuno usklađenim sa Direktivom 14 iz 2002. godine.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Od oblika suodlučivanja radnika je i savjetovanje sa radničkim vijećem prije nego što poslodavac donese odluku. Predlažemo utvrditi obvezu poslodavca da u pisanom obliku dostavi radničkom vijeću podatke važne za donošenje odluke, važne za položaj radnika i predlažemo brisati podstavak u stavku 2. kojim se utvrđuje obveza poslodavca da se savjetuje s radničkim vijećem u donošenju pravilnika o radu jer držimo da bi u vezi donošenja pravilnika o radu trebalo postati obveza suodlučivanja, a to znači bez prethodne suglasnosti predstavnika radnika nema pravilnika o radu i to smo zato predložili, vidjet ćete u drugom amandmanu. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 69. Odbor za pravosuđe.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 70. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Pozitivno mišljenje Europske komisije vis a vis Direktive 14 iz 2002. na članak 150. u punom sadržaju i opsegu postojećeg prijedloga norme.
Zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Nikako ne možemo prihvatiti obrazloženje predstavnika Vlade jer ne znam gdje je zabranjeno da se u procesu odlučivanja gdje se traži prethodna suglasnost radničkog vijeća, dakle to je najjači institut u suodlučivanju radnika, da se ne uvedu dodatne kategorije radnika koji bi bili zaštićeni od otkaza. Dakle, predlažemo da se od otkaza dodatno zaštite samohrani roditelj djeteta do 8. godine života, kao i roditelj odnosno usvojitelj s troje ili više djece do 18. godina, odnosno djece na redovitom školovanju. Navedene dopune usmjerene su na jačanje funkcije uloge Radničkog vijeća te na sprečavanje samovolje poslodavaca na štetu radnika. Dalje. Predlažemo da se u Pravilniku o radu, kao što sam već prije rekao, odlučuje uz prethodnu suglasnost Radničkog vijeća, a ne običnim savjetovanjem. Također mislimo da trebaju sa prethodnom suglasnošću se donositi odluke o razlozima uvođenja prekovremenog rada, imenovanju osobe za zaštitu dostojanstva radnika, planu godišnjih odmora, rasporedu radnog vremena i na kraju, zaštiti starijih radnika. Radi se o zaštiti starijih radnika koju ovdje predlažemo. Naime, predlažemo da se ne može dati otkaz radniku starijem od 50, a vi predlažete 60 godina. Dakle, mislimo da je to, pa koji danas čovjek koji ostane bez posla s 50 godina može posao naći. Ja ne znam, treba ga stvarno svijećom tražiti u ovoj zemlji. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 71, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća u ovoj fazi članak 153. prijedloga zakona jer ne predstavlja predmet usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije.
Zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepa. Ovdje se radi o tome da ako Radničko vijeće, kao što ovdje i piše u prijedlogu zakona, koristi mišljenje stručnjaka da bi donio odgovarajuću odluku jer radnici nemaju oko sebe pravnika i drugih stručnjaka koji im mogu pomoći u pravilnom rasuđivanju i donošenju odluka. Predlaže se dakle da to ide na teret poslodavca, bez ikakvog sporazuma i daljnjeg usuglašavanja. Vlada to ne prihvaća iz razumljivih razloga jer ona ne može nikako da štiti radnika više nego manje. Hvala. Glasovanje molim.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 72, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Upućujem na posebne propise koji uređuju područje tajnosti podataka. Prihvaćanjem ovog amandmana imali bi situaciju dvostrukog normiranja i u pravnom i u nomotehničkom smislu. Obzirom da postoje zakoni koji uređuju ovu materiju, Vlada nije prihvatila ovaj amandman.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Mi smo mislili da je kao i do sada bilo potrebno regulirati pojam poslovne tajne i ovim zakonom tako da čitav Zakon o radu ima taj pristup toj dakle činjenici da je vidi što je poslovna tajna s kojom mora postupat na način da ne ugrozi svoja prava. Zato smo predložili ovaj amandman. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 73, Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 74, istog odbora.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 75, Kluba zastupnika …
Vlada ne prihvaća. Članak 174. dobio je pozitivnu ocjenu usklađenosti Europske komisije vis a vis Direktive 45 iz '94. godine.
Zastupnik Boris Šprem.
Dakle, osnovna intencija ovog amandmana je pojednostavljenje postupka imenovanja predstavnika u pregovarački odbor iz Republike Hrvatske u Europskoj uniji jer se radi o tome da Vlada predlaže da samo mogu biti radnici zaposleni kod poslodavca u tom pregovaračkom odboru, a mi mislimo da mogu i predstavnici sindikata ako je to potrebno kako bismo racionalizirali i smanjili troškove. I ne vidim nikakvog razloga da taj amandman nije prihvaćen. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 76, zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Članak 174., kao i sa ranijim prijedlogom amandmana, ocijenjen je pozitivno usklađeno s Direktivom 45 iz '94. godine.
Nema zastupnika Lesara. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 77, Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 78, zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća prijedlog amandmana. Nije prošao ocjenu usklađenosti Europske komisije sa Direktivom 86. iz 2001. godine.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 79, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Držimo da prijedlog amandmana zapravo već postoji u člancima 155., 156. i 201. prijedloga zakona. Iz tog razloga ono što se predlaže je praktički već normirano prijedlogom zakona u navedena tri članka.
Zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepa. Da, normirano je, samo ne uz to da se kaže da članovi vijeća radnika imaju pravo na edukaciju uz naknadu plaće. To vam ne piše ni u jednom od ovih članaka. Dakle, naprosto se vijeća radnika ostavljaju bez pomoći koja im se može pružiti od strane poslodavca… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Radnička vijeća, da. Ili vijeća radnika. Ali prihvaćam da bude radnička vijeća, da bude svima jasno. Dakle, tražim glasovanje jer mislim da je to racionalan amandman u korist radnika.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 80, zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća. Na ranije obrazloženje još dodajem i članak 210. prijedloga zakona.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 81, Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 82, također Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 83, zastupnika Borisa Kunsta. … [[Upadica se ne razumije.]] Povučen amandman 83. 84, Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća. Norma članka 290. prijedloga zakona u ovoj fazi nije predmet usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije.
Zastupnica Marija Lugarić, Klub zastupnika SDP-a.
Poštovana gospođo državna tajnice, mislim da je potpuno nelogično da dajemo radnicima pravo na neplaćeni dopust kada sudjeluju u kampanji, a do onog trenutka kad su izabrani za članove predsjedničkih tijela u jedinicama lokalne samouprave ne dajemo im pravo da u okviru instituta neplaćenog dopusta izostanu s posla da bi otišli na sjednicu vijeća kojeg su izabrani. To naprosto nije pitanje usklađivanja Europske unije, kao što ni ovaj prethodni dio tog članka koji regulira neplaćeni dopust za vrijeme trajanja izborne kampanje. I do sada, posebno u manjim sredinama, imamo situaciju da poslodavci ne puštaju svoje radnike na sjednice općinskih ili gradskih vijeća iz ovih ili onih razloga, najčešće političkih jer im se ne sviđa, jer je radnik u kontra stranci nego poslodavac, a možda nam je u vijeću 5-5-1 ili 6-5. Naprosto je potpuno nelogično da u zakonu postojećem i po vašem prijedlogu imamo dopust za kampanju, a nemamo dopust za izabrane lokalne liječnike. Stoga molim glasanje. Ja se nadam da ćete se i predomisliti.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 85, zastupnika Nenada Stazića.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Daklem, kandidat za predsjednika Republike Hrvatske ima za vrijeme trajanja predizborne kampanje, promidžbe pravo na neplaćeni dopust u trajanju do najviše 20 radnih dana. Kandidati, kad ovaj zakon bude donesen. 86. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 87. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada djelomično prihvaća i to u onom dijelu koji se odnosi na podstavak 4. Znači, u podstavku 4. iza riječi "ako prilikom" pod navodnicima dodaju se riječi "postupaka odabira kandidata za radno mjesto (razgovor, testiranje, anketiranje i slično) i".
Dosta jasno. Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Doista ste djelomično prihvatili amandman. Mislim da je taj dio, ali moram vidjeti da bih mogao reći da li se slažem s time. Ali vjerujem da ono što ste pročitali da je jedan dio, međutim onaj suštinski dio amandmana. Ovdje se radi o tome da pošto postoje učestale zloupotrebe poslodavaca u korištenju rada na određeno vrijeme na način da se krši Zakon o radu kada se primjenjuje taj institut, te s obzirom na loše stanje u pravosuđu koje onemogućava radnicima da na brz i kvalitetan način sudskim putem zaštite svoje pravo iz radnog odnosa predlažemo da se ovdje ovaj prekršaj koji se kvalificira u vašem prijedlogu kao teži prekršaj, a za teži prekršaj se poslodavac kažnjava od 31 do 60000 kuna. Mi predlažemo da se to prebaci, dakle kada poslodavac zloupotrijebi zakonsko pravo na reguliranja radnog odnosa na određeno vrijeme da se kazni sa najmanjom, sa kaznom od 61 do 100000 kuna. To znači da to bude najteži prekršaj iz ovog zakona. I žao mi je što to niste prihvatili, jer zašto štitite poslodavce s manjom kaznom, zašto ne bi dobili veću kaznu kada učestalo krše institut iz Zakona o radu koji se tiče ugovora na određeno vrijeme. Tražim glasanje.
Dakle, za neprihvaćeni.
Da, za ovaj prvi dio, dakle tražim glasanje.
Za prvi dio tko je za taj dio amandmana? Nije dobio potrebnu većinu. Drugi dio je prihvaćen. 88. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća. Naime, prekršajna odgovornost poslodavca i uz suglasnost svih socijalnih partnera je iz lakšeg prekršaja prebačen u kategoriju težih prekršaja i iz tog razloga se ovaj amandman ne prihvaća.
Zastupnik Dragutin Lesar.
Radi se o prekršaju poslodavaca kada mimo zakona i kolektivnog ugovora sklapaju ugovore o radu na određeno vrijeme. To je po definiciji Vlade, a očito i dijela socijalnih partnera teži, a ne teški prekršaj. Koji je još teži prekršaj poslodavac može napraviti osim zlouporaba instituta određeno ili neodređeno i nakon odbijanja onog amandmana oko obvezatne isplate plaće. Da, najteži je vjerojatno ovaj da uopće ne da plaću. Ali niti to u Hrvatskoj nije sankcionirano niti kao kazneno djelo, ne znam da li je kao prekršaj. Ja ću zatražiti glasanje o ovom amandmanu. Vjerojatno neće dobiti potrebnu većinu i ovaj zakon više neću zvati Zakon o radu, nego Zakon o robovima.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 89. zastupnika Borisa Kunsta. Povučen. 90. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Nisu prihvaćeni niti predloženi amandmani koji se tiču odredbi iz kojih proizlaze prekršajne odredbe, dakle pravno, nomotehnički Vlada nije u mogućnosti prihvatiti niti ovaj amandman.
Zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
To je bio amandman 90? Ne prihvaćate, nisam čuo. Hvala lijepa. Dakle, obrazloženje se tiče onog prethodnog amandmana koji sam malo prije obrazlagao. Vlada se dakle ne slaže da se poslodavci teže kazne novčano, dakle da se kazne od najmanje 61000 kuna do 100000 za prekršaj koji napravi poslodavac kada zloupotrijebi svoj položaj na tržištu rada na način da se ne drži članka 10. koji regulira ugovor o radu na određeno vrijeme. Žao mi je zbog toga što to Vlada nije prihvatila iz svega ovog poglavlja koji se tiče suodlučivanja radnika. Vidi se da Vladi nije stalo do radnika i njihovog položaja i njihovog boljeg položaja u društvu. Hvala lijepa. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 91. zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća s istim obrazloženjem kao i uz amandman na članak 88. Znači, uz suglasnost socijalnih partnera prekršajna odgovornost poslodavca prebačena je iz lakših u teže prekršaje.
Zastupnik Dragutin Lesar.
Završni komentar. Očekujem i prijedlog Vlade da poslodavci koji mimo zakona zapošljavaju na određeno, koji ne isplaćuju plaće u roku od mjesec dana za protekli kalendarski mjesec, koji sile i prisiljavaju trudnice i majke koje doje da rade i noću umjesto prekršaja ili eventualno kaznenog djela da ih predložite za najveća državna odličja koja se u Hrvatskoj mogu dodjeljivati. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. I 92. zadnji amandman Odbora za zakonodavstvo. Vlada prihvaća.
Vlada prihvaća.
Prihvaća. Postaje sastavni dio zakona. Hvala državna tajnice. Gospođe i gospodo zastupnici, u skladu sa onim što sam rekao na početku prilikom rasprave o amandmanima, a u vezi prijedloga Klubova zastupnika SDSS-a i Kluba zastupnika nacionalnih manjina radi dodatnih konzultacija Vlade sa ovim klubovima i općenito radi dodatnih konzultacija glasovanje o ovom prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona o radu odgađa se i bit će nastavljeno u petak.
Dobro jutro. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, nastavljamo sa radom. I glasovat ćemo o Konačnom prijedlogu Zakona o radu. Molim uključimo se da vidimo kako stojimo sa kvorumom. Uključimo se. Molim vas kontrolirajte da li vam svijetli na odgovarajućem mjestu. Da vidimo kakvo je stanje. Imamo 82 nazočna, premda mi se čini da imamo i više, ali je dovoljno za odlučivanje. I prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o radu. Bio je hitni postupak, P.Z.E. broj 461. Rasprava je zaključena. Izjašnjavanje o amandmanima proveli smo na sjednici održanoj u srijedu 2. prosinca 2009., nakon što je raspravlja zaključena, Vlada je podnijela amandman. Sukladno članku 166. Poslovnika o ovako podnesenom amandmanu mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanu Vlade? Molim dizanjem ruku. Hvala. Ima li protiv? Nema. Suzdržanih? Nema. Jednoglasno. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandman. Gospodin Đuro Popijač, ministar gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, poštovane, uvažene zastupnice i zastupnici. Dakle Vlada Republike Hrvatske sa jučerašnje sjednice upućuje Hrvatskom saboru amandman na članak 49. stavak 1. Prijedloga Zakona o radu s konačnim prijedlogom zakona slijedećeg sadržaja. U članku 49. stavak 1. mijenja se i glasi poslodavac ne smije odrediti noćni rad trudnici, osim ako trudnica takav rad zatraži, i ako je ovlašteni liječnik ocijenio da noćni rad ne ugrožava njezin život ili zdravlje, odnosno djetetov život ili zdravlje. Dakle, to je u skladu sa razumijevanjem intencije vaših zahtjeva i diskusija koje su provedene na predloženi tekst zakona i na predložene amandmane. Vlada Republike Hrvatske je pokušala u najboljoj namjeri dakle, ali i u kontekstu direktiva Europske Komisije učiniti ovaj pomak u cilju dodatnog senzibiliteta prema evo ovoj zahtijevanoj temi. Stoga predlažem dakle da se ovaj amandman usvoji. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu Vlade. U ime kluba, je li tako, gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite. Možete i ovdje ako ćete u ime kluba.
U ime kluba SDP-a moram reći da bismo bili daleko zadovoljniji da ste gospodine ministre, u dobroj namjeri, kao što ste rekli u najboljoj namjeri u smislu donošenja ovog amandmana donijeli i neke druge amandmane danas ovdje pred Hrvatski sabor. Prije nekoliko dana imali ste priliku ovdje kroz gotovo stotinjak amandmana bitno popraviti zakon, usvojiti neke od naših prijedloga koji su ovdje bili. Na žalost sve ste to uredno odbili. Danas ste došli ovdje sa jednim jedinim amandmanom, kojeg se naravno u njegovom sadržaju može pozdraviti jer je to bio i naš prijedlog. Međutim, na žalost ovaj amandman se može nazvati alibi amandmanom. Ovo nije amandman koji ide na bitno popravljanje Zakona o radu. Ovo je amandman koji daje samo priliku nekima koji su ovdje se na neki način pobunili da danas glasaju za Zakon o radu, jer vama treba 77 ruku za to. To nije pošteno prema radnicima. Alibi amandmani su dobri za zadržavanje mira u koaliciji, ali alibi amandmani nisu dobri za radnike. Ovaj amandman na žalost rješava samo problem jednog dijela radnika, to su dakle žene trudnice, međutim svi drugi radnici i dalje sa institutima koji su u Zakonu o radu, ostaju na brisanom prostoru potpuno nezaštićeni, sa dosta otvorenih elemenata da ponovno poslodavci manipuliraju i izvrgavaju Zakon o radu na štetu radnika. Mi ćemo glasati za ovaj amandman, ali još jedanput želim reći da ovakav način rada nije dobar i ova izmjena zakona, dakle sa ovim amandmanom neće ni u čem bitnom popraviti Zakon o radu. On i dalje ostaje loš za hrvatske radnike.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Što se tiče amandmana s kojim je Vlada danas pred Sabor došla u vezi Zakona o radu, dvije napomene. Točno je da kada su trudnice u pitanju, ovim amandmanom prihvaća Vlada dio onih amandmana i kritika i prijedloga koja su bila davana u raspravi i amandmanima koji su samo prije dva dana odbijeni. Taj dio pozdravljam i dobro je da ste o tome još jedanput razmišljali, bez obzira čime ste bili ponukani na to. Međutim, u ovom amandmanu nisu obuhvaćeni onaj dio žena koje u raspravi i našim amandmanima je, a to su i majke dojilje. Argument Europske Komisije i njihovog stava o takvoj doradi Zakona o radu, jednoj zaštiti žena trudnica i dojilja je meni ciničan. Naime, u Europskoj uniji, u Njemačkoj noću ne rade Njemice, nego strankinje. U Francuskoj noću ne rade Francuskinje, nego strankinje, kao i u skandinavskim državama. Kod nas noću rade naše radnice i mi imamo standard kojega su oni prevladali prije 40, 50 godina i problemi se riješili, danas zbog nekakvih ne znam čijih interesa nameću Hrvatskoj. Ono što sam želio pitati gospodine ministre je li naši pregovarači na ovoj temi su barem pokušali izboriti izuzetak i pravo Hrvatske da u svom radnom zakonodavstvu ima nešto što odgovara interesu Hrvatskih radnica. Mnoge države dobivale su izuzetke u pregovorima. Mnogim državama sadašnjim članicama Europska komisija dozvoljavala je da o svojim nacionalnim zakonima ugrade ono što je pitanje tradicije specifičnosti, a Hrvatska ima tu specifičnost da ima veliki problem s natalitetom. To je ne samo moja tvrdnja nego i stav Vlade, pa ako taj argument nataliteta opasnosti i godinama pada broja novorođene djece nije dostatan, onda ja ne razumijem čemu uopće pregovori s Europskom komisijom. Ovaj amandman ću podržati s 50% volje, jer onaj drugi dio nije, ali vas doista molim na odgovor, u sklopu pregovora i usuglašavanja sa Europskom komisijom, da li specifičnost Hrvatske, natalitet, pad broja novorođene djece jeste ili nije argumenat na stolu Hrvatskih pregovarača.
Hvala. Naime, o ovom naknadno predloženom amandmanu po Poslovniku raspravljali su samo klubovi. Pa u ovom slučaju, ali nismo umanjili demokratičnost nego povećali kada smo dali. Ima li još predstavnika klubova koji bi se željeli izjasniti? Nema. Zaključujem raspravu i dajem na glasovanje amandman Vlade kojeg ste čuli obrazloženje ministra Popijača. Molim uključimo se i glasujmo o amandmanu Vlade. Rezultat. Ovaj amandman Vlade je prihvaćen većinom glasova 104 glasa za, 1 suzdržan i 1 protiv. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o radu. Molim? Izvolite.
Ja vas lijepo molim stanku za Klub 10 minuta, kako bismo se dogovorili o načinu glasovanja.
U redu. Određujem stanku do 10 sati. Pet do deset nastavljamo sa radom. Hvala. Dame i gospodo nastavljamo s radom. Molim gospođu Milanku Opačić, želite li vi? Izvolite.
Evo nakon zatražene stanke za klub ja bih samo htjela u ime kluba SDP-a izreći neke stavove još koji su vezani i uz našu odluku o današnjem glasanju o Zakonu o radu. Kad sam govorila o amandmanu Vlade već sam iznijela mišljenje kluba SDP-a, a to je da se sa podnesenim amandmanom ne mijenjaju bitne stvari u Zakonu o radu koji štite i mogu štititi dodatno radnike. Prvenstveno bih htjela skrenuti pozornost na institut ugovora na određeno vrijeme gdje je 85% ugovora u Hrvatskoj su ugovori na određeno vrijeme. Nažalost u situaciji kada se radnicima svaka 2 ili 3 mj. produžava ugovor o radu definitivno su ljudi ostavljeni na brisanom prostoru i ta kategorija ljudi koja je izuzetno brojna ne može si priuštiti niti kredite niti bilo kakvu sigurnost koja je važna. Ovdje se često puta govori o nacionalnoj populacijskoj politici i o tome da želimo pomoći hrvatskoj obitelji. Ako smo to željeli onda smo trebali ovaj institut drugačije regulirati, ako ništa drugo onda barem poslušati naš prijedlog, a to je da se može ugovor dakle umjesto na 3 godine odrediti na godinu dana tako da barem imamo kakvu takvu minimalnu sigurnost radnika i radnica koje nažalost ne mogu drugačije dobiti posao nego privremeno, dakle na ugovor na određeno vrijeme. Nažalost, to niste prihvatili i dalje ostaje jedan institut koji u potpunosti krši prava radnika i veliki broj radnika stavlja u situaciju da nemaju nikakvu sigurnost. Drugo, institut suodlučivanja radnika gdje je bilo preko 20 i nešto amandmana koje je izuzetno važno, koje jako dobro funkcionira u svim zemljama EU i rješava brojne probleme između poslodavaca i radnika daje radnicima priliku za odlučivanje, odnosno suodlučivanje o njihovim pravima i uvjetima rada. Nažalost od svega toga niste htjeli prihvatiti ništa. Institut prosječnog radnog vremena koji se isto tako nije dotaknuo nigdje sa nijednom izmjenom nažalost otvara prostor za nove manipulacije od strane poslodavaca i za novo kršenje prava radnicima. S druge strane nisu prihvaćeni niti instituti otpremnine koji su jednako tako mogli biti određeni zaštitni mehanizam za radnike, a sporan nam je ostao i institut po kojem poslodavac može jednostrano odlučivati o izuzeću i produživati radno vrijeme i na 60 sati. Da ne govorim da i ovakav Zakon o radu će biti dodatno lošiji zbog toga što ništa nismo napravili da formiramo radne sudove ili barem odjele za radne sporove. Inspekcija rada je poprilično neučinkovita, više od 60% predmeta na prekršajnim sudovima ili pada u zastaru ili ostatak dobiva najmanju moguću kaznu. Prema tome ne djeluje se ni na taj način sa određenim sankcijama prema poslodavcima koji krše prava radnika. Nažalost po ovom zakonu određenim njegovim odredbama radnici će više raditi, a bit će manje plaćeni. Budući da ovo prestaje biti Zakon o radu i postaje sve više jedan antiradnički zakon SDP neće sudjelovati u glasanju o Zakonu o radu. Hvala lijepo.
Hvala. Utvrdimo kvorum gospodo. Molim vas uključimo se. Rezultat? Molim vas da vidimo rezultat imamo li tu? Molim kontrolirajte tko se nije uključio, uvijek provjerite da li se crveni tamo di želite. Dobro ajde da vidimo rezultat? 77 nazočno. Dajem na glasovanje konačni prijedlog Zakona o radu, molim uključimo se i glasujmo. Provjerite kako je. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 79 za, ništa suzdržanih i 2 protiv usvojen konačni prijedlog Zakona o radu. Hvala lijepa.