Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Pred vama je Prijedlog Zakona o zaštiti na radu jedan od tri Zakona koja su izuzetno važna za regulaciju samog tržišta rada. Uz Zakon o radu i Zakon o reprezentativnost Zakon o zaštiti na radu je jedan od najvažnijih Zakona koji se tiču svih onih koji rade u Republici Hrvatskoj. I kada govorimo o njegovoj važnosti po meni je to Zakon prvi po važnosti od ova tri zakona. Razlog tome je što Zakon o zaštiti na radu se tiče svakog radnika, tiče se zaštite na njegovom radnom mjestu, tiče se zaštite koja bi trebala spriječiti razvoj profesionalnih bolesti, zaštita koja bi trebala spriječiti smrtne slučajeve na radu, ozljede na radu. I s druge strane ovaj Zakon je i financijsko opterećenje za poslodavca jer sve zaštitne mjere koje se poduzimaju temeljem ovog Zakona koštaju. I stoga je u izradi ovog Zakona zajedno sa sindikatima i poslodavcima posebna pažnja obraćana na tu činjenicu da trebamo osigurati maksimalnu zaštitu na onim radnim mjestima gdje je ugroza zdravlja radnika izuzetno visoka i da tu nema i ne smije biti popuštanja. Dok za ona radna mjesta gdje je ta ugroza manja ili niska da za ta radna mjesta treba propisati nešto drugačije uvjete zaštite na radu. Važeći Zakon o zaštiti na radu je donesen 28. lipnja 1996. a u primjeni je od 1. siječnja 1997. dakle zakon koji je jedan od dugovječnijih zakona u Republici Hrvatskoj, do sada je doživio 7 izmjena i dopuna tako da je vrlo teško pratiti same izmjene i integralni tekst zakona. Napominjem da uz ovaj zakon je propisano negdje otprilike 50-ak pravilnika o pojedinim dijelovima zakona. Jedan od tih pravilnika je iz daleke '52. godine. Dakle, očito je svima jasno da ono što je bilo '52. da očito nije ono što je sada ove godine. Taj Zakon dakle ovaj postojeći koji se sada primjenjuje njegov osnovni cilj kao i svakog Zakona o zaštiti na radu je prevencija smrtnih slučajeva, prevencija ozljeda na radu i to je ono što je bitno. I kada budemo raspravljali o ovom Zakon nadam se da ćemo raspravljati o tome što taj zakon treba napraviti i što taj zakon treba u budućnosti polučiti. Prema podacima koje imamo, dakle o tome koliko imamo ozljeda na radu, profesionalnih bolesti i broj poginulih radnika na radu nužno pokazuju da je potrebno ulagati dodatne napore u poboljšanju sustava zaštite na radu. I rješenja koja se predlažu ovim novim Zakonom upravo idu u tom smjeru. Malo podataka što se dešavalo u proteklih 10-ak godina na području ozljeda na radu i samog Zakona o zaštiti na radu. U razdoblju od 1997. do 2012. evidentirali smo 333 tisuće 492 ozljede na radu. Od '97. do 2013. dijagnosticirali smo 2431 oboljenje od profesionalnih bolesti. I ono što je najtragičnije imali smo 767 poginulih radnika na radu ili u vezu sa radom. I to su one činjenice s kojima treba krenuti i to su podaci kojima ćemo uspoređivati učinkovitost ovog zakona kada on stupi na snagu. Osim ovih činjenica još jedna stvar koja je bitna a to je broj izgubljenih radnih dana. Od 1997. do 2012. izgubljeno je 13 milijuna 138 tisuća 908 radnih dana zbog bolovanja koja su uzrokovana ozljedama na radu i profesionalnim bolestima. Ovdje moram napomenuti da kad govorimo o ozljedama na radu i bolestima vezana uz rad, da tu imamo problem koji je vezan uz samo prijavljivanje ozljeda na radu i svima je jasno da dio ozljeda na radu koje se dešavaju, a evidentirani su u zdravstvenom sustavu se originalno ne prijavljuju kao ozljede na radu i na tom području očito da trebamo napraviti određene iskorake. Jedna od osnovnih poluga koja ide za time da se ozljede na radu preveniraju i da se sankcioniraju povrede samog zakona je Inspektorat rada. Kao što znate, Inspektorat rada je pridodat Ministarstvu rada i mirovinskog sustava i tada smo rekli da će njihov rad biti puno, puno bolji, da će biti učinkovitiji, da će biti drugačiji i stoga se u samo Inspektoratu rada već određene stvari i mijenjaju. Kao što ste vidjeli prijedlogom ovih zakona, u onom dijelu koji su vezan uz sankcije, uveli smo crvene, žute i zelene kartone, a to znači da će inspektori rada osim onog dijela koji je vezan uz samo kažnjavanje, dakle uz represiju, imati vrlo važnu ulogu u prevenciji i da će biti moguće da poslodavac pozove inspektora zaštite na radu u preventivni pregleda i da temeljem tog preventivnog pregleda otkloni moguće nejasnoće, odnosno moguće probleme koji su vezani uz samu primjenu zakona. Također, za određene prekršaje iz ovog zakona uveli smo žuti karton, a to znači da će poslodavac imati period od 8 dana da ispravi tu negativnost i da će ako to ne učini tek onda biti kažnjen, što je posebno važno za male i srednje poslodavce kod kojih je jasno da što se tiče samih stručnjaka zaštite na radu i ljudi koji se bave zaštitom na radu, da je njihova ekipiranost i znanje možda nešto manje nego kod velikih sustava gdje je ustrojena i posebna služba zaštite na radu. Inspektorat rada odnosno zaštite na radu je počeo raditi na onaj način kao što treba raditi. Ustrojen je na teritorijalnom principu i njihov djelokrug rada koji je bio u principu lokalan se mijenja i postaje teritorijalan. To znači da će inspektori zaštite na radu iz Zagreba odlaziti u Osijek, iz Osijeka će odlaziti u Split, sve sa ciljem da sama učinkovitost Inspektorata zaštite na radu bude puno drugačija nego što je bila do sada. Tijekom 2013. godine Inspektora zaštite na radu i rada je obavio 9387 nadzora kod poslodavaca na mjestima rada i to 1568 nadzora povodom ozljede na radu, 83 nadzora povodom profesionalnih bolesti, 2318 na gradilištima, šumarskim radilištima i radilištima u brodogradnji. Napominjem da su to radilišta gdje su najčešće ozljede na radu i gdje najčešće imamo i nažalost poginule radnike. 723 nadzora povodom podnesaka i odbijanja rada radnika zato što nisu osigurane mjere zaštite na radu, 2660 nadzora u ostalim rizičnim djelatnostima i 2035 nadzora u manje rizičnim djelatnostima. Uz to je obavljeno 2466 nadzora zbog kontrole izvršenja rješenja. Doneseno je 1825 rješenja o otklanjanju nezakonitosti, doneseno je 1589 zabrana korištenja rada, zabrana opasnih postupaka i naređenja o udaljavanju radnika s poslova za koje ne ispunjavaju propisane uvjete. Donesena su 3 rješenja o izvršenju nakon obavljenih kontrolnih nadzora i zapečaćena su 4 sredstva rada. Napominjem da je 2012. to bio slučaj u tri tvrtke. Naplaćeno je 9 novčanih kazni radnicima i neposredno nadređenim odgovornim osobama na izvršenju prekršaja. 2012. je bilo naplaćeno 20. Podnesena su 2182 optužna prijedloga zbog osnovane sumnje za počinitelje prekršaja. Dakle to su izvještaji Inspektorata zaštite na radu. Ono što mi želimo je da i unaprijedimo taj sustav, da ono što je sasvim sigurno sa novim zakonom i sa samim novim načinom rada Inspektorata zaštite na radu želimo smanjiti broj profesionalnih bolesti, želimo smanjiti broj smrtnih slučajeva. Jasno je da nažalost ne možemo potpuno spriječiti te neželjene ishode jer postoje jednostavno grane gdje unatoč svim mjerama zaštite na radu takvi nesretni slučajevi se mogu desiti, ali sasvim sigurno ova brojka od preko 700 poginulih treba biti smanjena i stoga za ovaj Zakon o zaštiti na radu je izuzetno važan jer čuva živote radnika. Ovim sustavom, dakle ovim zakonom uspostavlja se sustav za provedbu pravne stečevine Europske unije u nacionalno zakonodavstvo, čime Republika Hrvatska u potpunosti preuzima europske standarde na tom području. Dakle sve direktive koje su donesene u Europskoj uniji su pretočene u ovaj zakon. Također, zakon se dopunjuje odredbama kojima se u potpunosti prenose direktive koje se odnose na uvođenje mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu, dopune mjera za poticanje poboljšanja i sigurnosti i zdravlja na radu, trudnih radnica, te radnica koje su nedavno rodile ili doje kao i zaštiti mladih ljudi. Zakonom se propisuju pravna pravila zaštite na radu i opća načela prevencije, uvodi se dosljednost stručne terminologije u tom području, uspostavljaju se osnove nacionalne politike prevencije, te se uspostavljaju institucije na svim razinama i uređuje njihova međusobna suradnja u prevenciji ozljeda na radu i profesionalnih bolesti. Uvažavajući da je zaštita na radu sastavni dio svih radnih, proizvodnih i upravljačkih procesa ovim zakonom, te njegovim provedbenim propisima uspostavit će se kvalitetan zakonodavni okvir koji će rezultirati boljom sigurnosti i zaštitom zdravlja radnika, sigurnijim proizvodnim procesima, boljom suradnjom svih dionika u zaštiti na radu, a time i posljedično smanjenje svih troškova koji nastaju zbog ozljeda na radu. Osim toga, učinkovitoj primjeni i nadzoru propisa u tom području doprinijet će i smanjenje broja provedbenih propisa i njihovo osuvremenjivanje, jer važeći Zakon o zaštiti na radu se u primjeni provodio putem kao što sam već rekao pedesetak propisa, provedbenih propisa. Ono što ovim zakonom smo napravili da se tih 50 provedbenih propisa smanjuje na negdje otprilike oko 20 pravilnika i na tom području već sada radimo. Naš je cilj da nakon usvajanja ovog zakona da se sam zakon bude praćen i svim onim važnim pravilnicima. Jedan od najvažnijih pravilnika je pravilnik o procjeni rizika koji je jednako važan i kao sam tekst zakona i na tome se radi, tako da će biti i u isto vrijeme i doneseni svi oni pravilnici koji su važni za provođenje ovog Zakona. Također, uspostavlja se i baza podataka, tzv. Data Colector koji će objedinjavati sve podatke s područja zaštite na radu kako osobe koje obavljaju poslove zaštite na radu, tako i propisane podatke o poslodavcu. Naime, cilj ovog Data Colectora da jednostavno elektronskim putem prepoznajemo radna mjesta i poslodavce gdje se javljaju češće same ozljede na radu sa ciljem da se preventivno djeluje, dakle da se ne djeluje represivno odmah, nego da se uoče problemi gdje se stvaraju, dakle i u tvrtkama i na radnim mjestima i da se onda preventivno djeluje prije nego što se dese neželjene posljedice. Također, ova baza će skratiti i vrijeme i povećati efikasnost inspekcijskog nadzora, jer su do sada inspektori često nasumce odlazili u pojedine tvrtke gdje su smatrali da se može vidjeti da se dešavaju više ozljede na radu nego što bi bilo prosječno u sličnim tvrtkama. Kvalitetni pomak u normativnom dijelu zakona jest i uvođenje pojmovnika sa tridesetak važnih pojmova čime je definirano i objašnjeno tridesetak bitnih pojmova od kojih su osobito važni definicija nezgode na radu u preventivnom smislu, osobe na radu i mjesto rada jer osobe na radu nisu samo one osobe koje rade nego i svi oni koji dolaze na radno mjesto počevši od vježbenika, pa i svih onih drugih koji dolaze u tvrtku po nekim drugim poslovima. Također jasnije definiramo mjesto rada, a kad govorimo o ozljedama na radu, definiciji ozljede na radu smatramo da će to dovesti do lakšeg i jednostavnijeg razumijevanja zakona i njegovih provedbenih propisa. Također ovim Zakonom propisujemo obvezu poslodavca provoditi prevenciju stresa na radu ili u vezi sa radom. Dakle, ovdje po prvi puta prepoznajemo ono što se dešava u modernom svijetu. Dakle, ono što ovaj Zakon nije prepoznavao, jer tada je bilo manje izražen ovaj problem, odnosno manje se prepoznavao. Sama učestalost je vjerojatno bila ista ili nešto manja. Želimo da svaki poslodavac ima svoje mjere prevencije stresa na radnom mjestu i to će također biti propisano posebnim Pravilnikom. Jasno kada govorimo o stresu i mobbingu da ovaj Zakon ne može regulirati cijelu problematiku i za cijelu regulaciju ovog problema potrebno je još dodatno uz ovaj Zakon donijeti i Zakon o mobbingu. Dakle, jedan zakon koji bi sankcionirao i jednu i drugu stranu, dakle one slučajeve kada se mobbing dešava, a i s druge strane trebao bi prevenirati zloupotrebe tog instituta za neke druge svrhe. Mi ovim Zakonom nismo propisali, dakle kad govorimo o stresu i mobbingu ono što bi trebalo riješiti Zakonom o mobbingu, nego smo zakonom propisali prevenciju i želimo da taj zakon i tako i djeluje, a to znači da poslodavac mora u svojim mjerama koje propisuje Zakon o zaštiti na radu imati i mjere prevencije stresa i mobbinga. Poslodavac je obvezan provoditi prevenciju stresa na radu i u vezi sa radom koje uzrokuju čimbenici kao što su sadržaj rada, organizacija rada, radno okruženje i loša komunikacija i slično poduzimanjem konkretnih mjera i uz uključivanje i suradnju svih sudionika u procesu rada čime se povećava radna učinkovitost radnika i poboljšava njihovo zdravstveno stanje. Predloženim zakonom propisuje se osnivanje Zavoda za zaštitu na radu koji će u provedbenom smislu biti u okvirima nadležnosti Ministarstva rada i mirovinskog sustava i preuzeti će se segment sigurnosti u zaštiti na radu od Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu koji je bio utemeljen s ciljem objedinjavanja oba segmenta zaštite na radu odnosno sigurnost i zaštite zdravlja. Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu se uglavnom fokusirao na zdravstvene aspekte što s vrlo važnim djelom provođenja tehničkih i tehnoloških mjera zaštite na radu nije bio slučaj. Dakle sam Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu ostaje i radi u svom djelokrugu rada u zdravstvenom sustavu dok bi se Zavod za zaštitu na radu trebao baviti onim dijelom koji je vezan uz provođenje tehničkih i tehnoloških mjera. Jedna od mjera je i licenciranje stručnjaka zaštite na radu, oni bi trebali imati licencu koja traje pet godina i koja se treba obnavljati kontinuiranom edukacijom i svim onim drugim načinima edukacije sa ciljem da ujednačimo samu educiranost stručnjaka zaštite na radu da pratimo njihov rad i s druge strane ovaj zavod bi također bio centar gdje bi se prikupljali svi podaci koji su vezani uz zaštitu na radu i trebao bi kontrolirati provođenje samog zakona. Napominjem da osnivanje ovog zakona ne zahtjeva niti povećanje broja ljudi niti što se tiče samih financijskih izdataka neće dovesti do povećanja troškova jer je već sada i u sustavu taj dio i predviđen. Posao zavoda će biti između ostalog pružanje pomoći poslodavcima osobito malim i srednjim koji su opterećeni velikim brojem ozljeda često s težim odnosno smrtnim posljedicama a zavod kao provedbeno i savjetodavno tijelo poslodavcima će u svakom trenutku moći pružiti potrebnu stručnu pomoć u provođenju mjera zaštite na radu i prevencije i nezgoda ozljeda i profesionalnih bolesti zavisno od rizika kojima su radnici izloženi. Moram napomenuti da je ovim zakonom radimo još jednu veliku stvar a to je da vraćamo medicinu rada na ono mjesto gdje je ona bila godinama. Mi imamo više od 50 godina tradiciju dobre prakse jer medicina rada mora biti tamo gdje je radni proces a ne u ambulanti. Ono što nam je žao da je ministar zdravlja gospodin Hebrang ničim izazvan ukinuo medicinu rada i da smo stoga došli u situaciju da imamo vrlo malo stručnjaka medicine rada, znači liječnika medicine rada i da je vrlo velika podkapacitiranog, pod kapacitiranost tog djela i cilj ovog zakona je da zajedno sa zdravstvenim sustavom vrati medicinu rada tamo gdje joj je mjesto da nastavimo edukaciju liječnika specijalista medicine rada da povećamo njihov broj jer je to jedini način da što se tiče samog zdravlja i zaštite zdravlja na radu je krucijalno da medicina rada bude na visokoj razini. Zakonom ćemo stvari urediti ali ono što je najvažnije zakonom je bitno da provodimo zakon, da svi sudjelujemo u njegovom provođenju, smatramo da smo ovim zakonom rasteretili dio poslodavaca nepotrebnih mjera, dakle nepotrebnih načina prevencija za njihova radna mjesta dok smo druge strane vrlo čvrsto za ona radna mjesta gdje je ugroza izuzetno velika vrlo čvrsto propisali same mjere zaštite na radu. Ovo je vrlo važan zakon po meni najvažniji od ova sva tri zakona stoga se nadam da će i diskusija ubiti okrenuta prema tome kako još poboljšati sam zakon sa ciljem da se omogući da zaštita na radu u Hrvatskoj ostane i bude na onoj visokoj razini kao što je bila i proteklih 50-tak godina a iz ovih podataka i sve ono što imamo saznanja u proteklih 10-tak godina ipak se sama razina smanjivala. Mi želimo ovim zakonom vratiti sve ono što je bilo dobro, a bilo je dobro na hrvatsko tržište rada i ovim zakonom se nadamo da ćemo to uspjeti. Ono što smo postavili pred sebe je smanjenje za 10% ozljeda na radu, smanjenje pobola, smanjenje učestalosti profesionalne oštećenja zdravlja zbog toga što na radu su došli do određenih promjena i jasno smanjiti broj smrtnih slučajeva zbog rada ili zaštite na radu. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani ministre. Imamo repliku poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, još jedan revolucionarni zakon, međutim u ocijeni izvora sredstava opet nisu potrebna nova sredstva. A meni stvarno nije jasno da ovoga se može nešto revolucionarno postići a da su već osigurana sredstva, onda znači da postoje sve samo treba napraviti novi organizacijski oblik. Međutim ovaj zakon definitivno nudi još jednog novog ravnatelja, nudi još jedan novi poslovni auto, nudi još jedan novi mobitel, nudi još jedan novi poslovni prostor i nudi niz drugih troškova koje je državni proračun u ovom trenutku nažalost ne može podnijeti. Jer ako je istina ovo što ste vi rekli da u postojećem Zavodu za zdravlje i zaštitu na radu postoji sve onda se i to trebalo reorganizirati na drugačiji način i to postaviti. No vi samo postavili ovako kao što jeste i vrlo interesantna je vaša žalopojka za nekim vremenima. Međutim isto tako nažalost Hrvatska danas nema velike gospodarske gigante koji su u sklopu sebe imali svoju medicinu rada. Medicina rada je otišla u neku smjenu u koju su otišle i ostale medicinske usluge nažalost što se tiče ovoga primarne zdravstvene zaštite. Međutim ovo sve što ste vi rekli naprosto se ne može dogoditi bez novog troška dijelom za državu a djelom za poslodavce. Isto tako ono s čim ću se složiti, vjerojatno ću se složiti svi zastupnici je da zbog svega što se događa danas na radnim mjestima treba zaštiti radnike. Isto tako treba ih zaštiti od ovih novih ozljeda koje možda ostavljaju daleko teže posljedice od onih fizičkih ozljeda koje se vide, ali ponavljam sve to skupa ne možemo napraviti ovako kao što ste vi napravili bez da se osiguraju nova sredstva jer ponavljam, nas stalno perpetuum mobile nema, a ako je sve do sada moglo funkcionirati, a sada ne može, onda očigledno netko u proteklom vremenu krivo planirao sredstva, a sada ministar Linić neće imati problema, barem će negdje…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Dakle, velim zamjene teza, dakle kao što znate svi mi izdvajamo iz naših plaća doprinos za zaštitu na radu, prema tome ta sredstva su namijenjena i za prevenciju i za samo liječenje ozljeda koje su proizašle iz zaštite na radu, prema tome ovo ne iziskuje niti nove doprinose niti nova sredstva. Što se tiče samih ljudi i ljudi koji su radili i sada, oni su u sustavu, prema tome ono što će se samo drugačije organizirati jer smatramo da je važno da imamo provedbeno tijelo koje će provoditi sami zakon. Drago mi je da ste priznali da je bila greška da se ukine medicina rada jer to je jedna tekovina koju ima i Europa. Dakle Europa uvijek i danas inzistira na tome da medicina rada opstaje i s druge strane kada govorimo o medicini rada ona nije na onaj način, očito da i vi imate ona sjećanja velikih giganata gdje su bile ambulante unutar samih tvornica, jasno da to više nije tako, ali s druge strane u danas moderna vremena jasno da medicinari rade, a ne moraju biti u samoj tvornici, dakle ili u samoj tvrtci, ali da moraju biti tamo gdje se radi i da moraju odlaziti na mjesto rada, to treba biti tako. Stoga je to moderna tekovina koju imaju i druge europske zemlje i ono što mi sada radimo jednostavno vraćamo kotač natrag jer je očito da smo zbog nečega skinuli kotače i auto je stajao na istom mjestu, medicina rada se nije razvijala, izgubili smo puno stručnjaka i trebat će nam dosta vremena da ih ponovo educiramo. Hvala vam što ste priznali da je bila greška da se ukine medicina rada.
Hvala. Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre, voljela bih da na početku ove rasprave otklonimo nedoumicu. Sami ste rekli, a to piše i u obrazloženju na stranici 3 da se radi o novom zakonu, potpuno o novome zakonu, dakle kojim se ispravljaju i otklanjaju neki drugi nedostaci, različiti nedostaci. Međutim na stranici 4 obrazloženja piše, iako nije riječ o potpuno novom tekstu Zakona o zaštiti na radu, već i u cjelovitom tekstu zakona koji je u primjeni punih 17 godina treba naglasiti da se nekim odredbama smanjuje rigidnost i složenost nekih postupaka, itd. Dakle, radi li se o novom tekstu zakona ili je to samo dopunjen stari i važeći tekst zakona koji, kao što ste i sami rekli ima 50-ak podzakonskih akata. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Pa jasno je da iz postojećeg zakona koji je na snazi se neke stvari se preuzimaju jer jednostavno one su u onom obliku u kojem su u sadašnjem zakonu zastarjele i neprovedive, prema tome se osuvremenjavaju one stvari koje su bile vezane uz sam zakon, a i uvode se neke nove stvari kao što sam već i napomenuo, prevencija stresa i mobbinga, dakle neke nove stvari. Ali s druge strane zakonom želimo i rasteretiti obveze poslodavaca na onim radnim mjestima gdje je rizik od nastanka posebnog oboljenja ili smrtnog ishoda vrlo mali i omogućavamo da te promjene, dakle te stvari koje mora napraviti za samu prevenciju i provođenje mjera zaštite na radu da one budu puno jednostavnije i za poslodavca financijski isplativije.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre. Vi ste govorili o specifičnostima Zakona o zaštiti na radu što je za svaku pohvalu, međutim najbolja zaštita na radu je dobar sveopći odnos prema radnicima, svima onima koji žive od svojega rada. Međutim tko štiti radnike na trenutačnom radu jer svi izgleda i prema onome zakonu koji se priprema, koji je trebao biti treći u paketu radničkih zakona, svi su na privremenom radu, nosit će ovo što i kaže ova poruka "Gaće na štapu" jer danas je Svjetski dan socijalne pravde koji ima itekako veze sa ovim što danas govorimo. Zaštita na radu se tiče i posljedica nerada pa će tamo, imat ćemo PTSP-ovce izazvane, PTSP bolest izazvane neradom, PTSP izazvan neizvjesnošću posla, neimaštinom, mislim da u tom kontekstu zakon ne govori, ali bi trebali u suštini i o tome razgovarati danas.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Hvala lijepa. Poštovani zastupniče, ako ste čitali zakon, a vjerujem da jeste, zaštita na radu se odnosi na sve, dakle čak i šire od samog Zakona o radu, zato sam i u više navrata napomenuo da ovaj zakon je po meni najvažniji od ova tri zakona, dakle zaštita na radu, rad i reprezentativnost jer se odnosi na sve, dakle i šire od onoga što propisuje Zakon o radu i kada govorimo o ovim novim bolestima vezanim uz rad, te nove bolesti ovaj zakon prepoznaje i ovaj zakon i poslodavcima nameće obavezu da imaju mjere prevencije, da prepoznaju probleme na radnom mjestu koje mogu dovesti do toga da se razviju ove moderne bolesti o kojima ste vi govorili, dakle stres, PTSP i sve druge probleme koji su vezani za nove tehnologije i novi način rada.
Hvala lijepa. Da li predstavnici radnih tijela? Da. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja Odbor za zdravstvo.
Za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo.
Hvala lijepa. Sami ste se najavili, hvala vam na pomoći.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo Hrvatskog sabora na 39.tematskoj sjednici održanoj 13.veljače 2014.godine raspravljao je o Prijedlogu Zakona o zaštiti na radu P.Z. br. 607, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada RH aktom od 23.siječnja 2014.godine. Odbor je navedeni akt raspravio sukladno članku 83. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odboru su dostavili pisane primjedbe na navedeni akt Ured pravobraniteljice za djecu, Udruga diplomiranih studenata Visoke škole za sigurnost Alumni VŠS, Hrvatska gospodarska komora, te predstavnici istaknutih stručnjaka zaštite na radu. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je svrha predloženog zakona smanjenje broja ozljeda na radu i profesionalnih bolesti te unapređenje sigurnosti i zaštite zdravlja radnika kao i sprečavanja ozljeda na radu profesionalnih bolesti i drugih bolesti u vezi s radom. Za praćenje stanje u zaštiti na radu osniva se zavod za zaštitu na radu te se jača preventivna uloga inspekcijskog nadzora. U raspravi su iznijeta mišljenja, primjedbe i prijedlozi kako slijedi. U ocjeni stanja predloženi zakon valjalo bi dopuniti činjeničnim podacima o broju i vrsti ozljeda na radu te troškovima budući da je ovaj zakon najskuplji dio radnog prava. Suglasni su sudionici rasprave da je Zakon o zaštiti na radu kao i Zakon o radu od iznimnog značaja za radnike i gospodarstvo. Članak 2.dopuniti i pojmom i definicijom radno mjesto, članak 22.propisati sankciju za neizvršavanje obveze poslodavca koji stručnjaku zaštite na radu onemogući ispunjavanje obveza, članak 25.ozljeda na radu i profesionalne bolesti u vezi s radom potrebno je definirati u članku 2.te prikupljati i obrađivati podatke o istima sukladno EUROSTAT-u, članak 40.uskladiti sa Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, članak 51.i 52.pozitivnim je ocijenjena novina u ovom prijedlogu zakona koja se odnosi na prevenciju stresa na radu dok je u pripremi poseban zakon koji će na cjelovit način urediti tzv. mobing na radnom mjestu. Članak 56.nužno je propisati sankciju za ne ispunjavanje propisane obveze u vezi s pružanjem prve pomoći. Članak 58.stav 3.koji propisuje apsolutnu zabranu alkohola nužno je uskladiti sa Zakonom o sigurnosti prometa na cestama, članak 63.stav 2.propisati obvezu sistematskog pregleda, a ne kako je predloženo zdravstvenog pregleda, članak 71.izbor povjerenika radnika za zaštitu na radu izazvao je najveći prijepor između socijalnih partnera. Sindikati smatraju da je potrebno, a kako bi se osiguralo očuvanje stečenih prava tamo gdje radnici nisu izabrali povjerenika radnika za zaštitu na radu da sindikat može imenovati povjerenike zaštite na radu, te ako kod poslodavca djeluje više sindikata sindikati ne postignu sporazum o povjerenicima radnika za zaštitu na radu na odgovarajući način primijeniti odredbe Zakona o radu o izborima za radničko vijeće. Na članak 73.predlaže se uvođenje obveze poslodavcu imenovanja nadzornog inženjera zaštite na radu koji je dio tima nadzorne službe. Ovo su gradilišta. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 7 za, 1 suzdržan odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključke, prihvaća se Prijedlog Zakona o zaštiti na radu P.Z. br. 607. Sve primjedbe, prijedlozi uputit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Bio je to predsjednik Odbora za rad Hrvatskog sabora. Da li predstavnici drugih radih tijela? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika SDP-a i poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite poštovana kolegice.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Da danas je pred nama Prijedlog Zakona o zaštiti na radu, evo kolegica Kosor je postavila pitanje u svojoj replici, to je novi prijedlog zakona ali ne nešto što mi do sada u Hrvatskoj nismo imali da bi nam to bilo nepoznato već je jedan novi tekst zakona, zakona koji se primjenjuje kao što je već rečeno punih 17 godina u Hrvatskoj. No sa ovim tekstom zakona iz više razloga pokušalo se i pokušava se, vjerujemo da će to biti uspješno, dakle s jedne strane smanjiti složenost određenih postupaka izrada dokumentacije i da se onda na taj način dio troškova može uložiti i u opće i posebne mjere za očuvanje sigurnosti i zdravlja radnika. Svaki čovjek ima pravo na sigurno radno mjesto i zdravo okruženje koje će mu omogućiti normalni socijalni i ekonomski produktivan život. U obrazloženju smo mogli pročitati da je osnovni cilj zakona smanjiti broj ozljeda na radu, smanjiti broj profesionalnih oboljenja, unaprijediti način izvješćivanja uvođenjem središnje evidencije podataka u vezi sa zaštitom na radu te osigurati da podatke dostavljaju sve inspekcije i druga tijela koja nadziru radne uvjete u pojedinim djelatnostima na jedno mjesto. Međutim pokazalo se oni koji su duže možda ovdje, znaju da smo i do sada imali više puta izmjene i dopune Zakona o zaštiti na radu. To uvijek podrazumijeva određene poteškoće ne samo u razumijevanju nego i primjeni te smatramo da je dobro mi u klubu SDP-a da se ide sa novim tekstom Zakona o zaštiti na radu. Osim toga zakon o kojem danas raspravljamo u prvom čitanju u potpunosti je usklađen sa svim propisima EU u ovom području ali i sa praksom Suda pravde EU. Neke od do sada višegodišnjih primjedbi koje su išle prema sadašnjem zakonu bile su dobrim dijelom usmjerene i na nedostajanje odredbi o mjerama zaštite radnika od psihosocijalnih rizika i psihofizioloških napora na radu kao što su stres, uznemiravanje, verbalni i drugi napadi na radnike, monotoni poslovi, normirani radi slično. Naime, u ovom Saboru smo niz godina unazad više puta raspravljali o tome što ustvari treba predstavljati zaštita na radu, što ulazi u to i nekako mi se čini da nam je dugo trebalo da izađemo iz onog nekakvog razmišljanja o tome da je zaštita na radu gumene čizme ne znam, zaštitno odijelo, kaciga na glavi, rukavice i slično a razvojem tehnologije novih grana itd., zaštita na radu je postala ipak puno šira i poimanje toga što znači sigurno radno mjesto. S time u vezi mi pozdravljamo klub SDP-a članak 51. ovoga Zakona koji govori o stresu na radu ili u vezi sa radom a pozdravljamo i najavu ministra jer je to bila intencija Kluba zastupnika SDP-a unazad sada već nekih 7 ili 8 godina dakle da se pristupi izradi posebnog zakona koji će se baviti problematikom mobinga odnosno psihičkog zlostavljanja na radu. To je materija o kojoj smo i prošle godine imali jednu tematsku sjednicu, raspravu na Odboru za rad i mirovinski sustav. I pokazalo se i po mišljenju udruga koje se bave ovim područjem da je potreban novi zakon. I evo nedavno smo imali prilike i na samoj tematskoj sjednici Odbora za rad također čuti i stručnjake koji također smatraju da se ta materija mora riješiti u posebnom zakonu a ne u Zakonu o zaštiti na radu kao i ne kroz Zakon o radu u kojem i u jednom dijelu se vodi računa o tome a to je onaj članak koji govori o dostojanstvu, pravo na dostojanstven rad, odnosno radno mjesto. Dakle, u tom smislu pozdravljamo i nadamo se da će taj zakon doći što prije. Jer treba reći unazad nekoliko godina udruge iz Hrvatske potpomognute sa dijelom i ljudi iz struke, politike itd. bili su ustvari, prednjačili su u ovoj regiji kada je u pitanju saznanja i rasprave o problematici psihičkog zlostavljanja na radu. Nažalost danas smo u situaciji da su sve zemlje iz našega okruženja donijele posebne zakone bazirane na onom prijedlogu zakona koji je proistekao iz udruga i koji je Klub SDP-a bio predstavio ovdje u Saboru prije 7 ili 8 godina. No dakle pozdravljamo ovu odredbu i nadamo se da ćemo što prije dobiti i ovaj drugi zakon. Također novi zakon predviđa jači nadzor nad stručnošću i zakonitošću rada osoba ovlaštenih za zaštitu na radu sa licencom koja bi se trebala obnavljati svakih nekoliko godina kao i korištenje sustava data kolektor koji će prikupljati, obrađivati, interpretirati sve podatke vezane uz ozljede na radu. S time u svezi želimo, molimo dakle Vladu da još jednom razmotri primjedbe koje su stigle vezane uz članak 22. Ali isto tako dakle gdje se govorio o određenim obavezama poslodavaca. Međutim, u onom prekršajnom dijelu, dakle te obaveze ako se ne izvrše ispada nikome ništa. Pa bi dakle, predlažemo da se u tom smislu dakle još jedanput do drugog čitanja razmotri onaj prekršajni dio vezan uz članak 22 ali također i uz članak 42. i članak 44. da se predvide sankcije zbog neispunjavanja obaveze recimo između ostalog periodičnog ispitivanja strojeva i slično. Dakle, sve to stoji u obavezama poslodavaca ali ih nema u onom prekršajnom dijelu. Kada govorimo o brojkama ozljeda na radu u svjetskim razmjerima, na svjetskoj razini tada se procjenjuje prema podacima, procjenama Svjetske zdravstvene organizacije i sindikalnih organizacija da svake godine na radu smrtno strada oko 2 milijuna radnika uz 260 milijuna ozlijeđenih na radu te ogroman broj profesionalnih bolesti. U Hrvatskoj ministar je već rekao određeni broj podataka ja ću samo neke koje mislim da su značajne ponoviti. U Hrvatskoj 2012. godine od strane inspektora rada zaštite na radu izvršeno ukupno 9 tisuća 417 nadzora u području zaštite na radu plus 2505 nadzora zbog kontrole izvršenja prethodnih rješenja. Teško ozlijeđenih bilo je 1096 od toga 242 žene i 854 muškaraca te 33 smrtno stradala radnika na radnom mjestu odnosno za vrijeme obavljanja posla. Trend u Hrvatskoj jeste da je broj teško ozljeđenih na radu u određenom laganom padu ali je smrtnost ostala iz godine u godinu otprilike na istoj razini. Osnovni cilj radi kojeg se provodi zaštita na radu i njezine mjere su nastojanja da se izbjegnu moguće nezgode, povrede na radu, odnosno svaki neželjeni i nepredviđeni događaj koji za posljedicu ima povredu radnika na radnom mjestu ili materijalni gubitak. Svaka ozljeda na radu predstavlja ogroman gubitak ne samo za pojedinca već i njegovu obitelj, za ljude koji ga okružuju, za cjelokupnu društvenu zajednicu, u konačnici za samog poslodavca. U obzir svakako, naravno tu treba uzeti goleme troškove liječenja, bolovanja, rehabilitacije i slično. Uz to, vezano uz ovu problematiku imali smo prilike svi vidjeti dosta primjedbi koje su išle uz pojam iz članka 2. stavak 30. što je to teška ozljeda. Molimo dakle ministarstvo da razmotri jer nam se čine da jesu opravdane i da bi trebalo do drugog čitanja taj dio popraviti. Kao i vezano oko statusa dakle također iz tog članka a koji se odnosi dakle kada se govori u pojmovniku što je to osoba na radu, a kad se govori o ozljedi na radu kažete da je to ozljeda radnika ali je izostavljena osoba na radu, pa po mišljenju stručnjaka to bi trebalo nadopuniti. Mislim da nam je svima jasno da apsolutnu sigurnost na radu naprosto nemoguće je postići. Ne postoje poslovi niti postoji takav da tako kažem sterilan radni okoliš koji ne bi uključivao i određeni stupanj rizika po zdravlje zaposlenika, a pravilna procjena opasnosti po radu mora uvijek uključivati i sam posao, radno mjesto, radni okoliš i ukupna tjelesna i psihološka obilježja radnika. Stoga smatramo iznimno važnim i vrijednim da ovim prijedlogom zakona mi na neki način, ako mogu tako reći, rehabilitiramo medicinu rada, dakle da je vraćamo na mjesto koje joj pripada, odakle je maknuta prije više od 20-tak godina i što je bio predmet rasprava svih ovih godina i upozorenja stručnjaka da situaciju koju u tom području sada imamo nije dobra. Međutim, sustav je onako da to kažemo, sustav koji predstavlja ustvari prevenciju odnosno preventivnu djelatnost kojoj je glavni zadatak održavanje, unapređenje zdravlja radnika i zaposlenika te što dulje očuvanje radne sposobnosti, sustav je ipak svemu uprkos ja bih rekla preživio na neki način, dakle održao se. Mislim da nam sad predstoji i nadamo se i zahvaljujući ovom prijedlogu zakona da će se medicina rada početi vraćati onako bih rekla na grane na koje ona zaslužuje da bude i u Hrvatskoj. Kad govorimo o samoj medicini rada također predlažemo Vladi, mislim da je to i izraženo već i razmišljanje o tome da će se te primjedbe prihvatiti, dakle predlažemo Vladi da razmotri mišljenje struke te da se u članku 81. koji govori o poslovima medicine rada, da se tamo jasno naznači da su to poslovi timova za zaštitu zdravlja i zaštitu na radu zato što time se ukazuje i pokazuje da je to multidisciplinarni pristup jer u te timove ulaze pored specijalista medicine rada i stručnjak zaštite na radu i psiholog i medicinska sestra i po potrebi eventualno još neki od stručnjaka. Također, vezano uz provođenje zdravstvene zaštite radnika koja je vezana, dakle govorim o članku 63., da se prihvati sugestija da umjesto zdravstvenog pregleda da stoji odredba sistematskog pregleda jer sistematskim pregledom ne ciljamo samo na, kako to stručnjaci kažu, ne ciljamo samo na moguću štetnost na pojedini organski sustav jer kod sistematskog pregleda uvažava se i određene ostale karakteristike i dob radnika, spol radnika, neke druge npr. radne uvjete koji možda neće nužno dovesti do razvoja profesionalne bolesti, ali mogu oštetiti zdravlje radnika. Time nam se čini da bi na puno bolji način se u konačnici sama zaštita radnika na radu ostvarivala. I konačno, mi u klubu SDP-a pozdravljamo izdvajanje ustvari zavoda, onog dijela dakle Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu, dakle izdvajanje zavoda za zaštitu na radu sa zadaćom da provodi edukaciju stručnjaka, da prati zaštitu na radu, da koordinira prikupljanje podataka, što će nam omogućiti u budućnosti i bolju prevenciju, što nam je u konačnici nadam se i svima cilj. Dakle klub SDP-a uz ove napomene i primjedbe koje smo imali predlažemo i prihvaćamo ovakav Prijedlog zakona o zaštiti na radu u prvom čitanju. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice. Idemo na replike. Poštovana zastupnica Nada Murganić, replika.
Poštovani gospodine predsjedniče Sabora, poštovani ministre i poštovana kolegice Sobol. Moja replika se odnosi upravo na proračunska sredstva koja ste vi sada potencirali, a biti će ipak bez obzira što se govori u ime predlagatelja da neće ovaj zakon iziskivati nova sredstva. Tko ne bi podržao ovako dobar zakon u onom dijelu kada se ističe zaštita radnika, prevencija i od profesionalnih oboljenja i od ozljeda ili od smrtnosti. Međutim, mi uvijek ovako dobre zakone provodimo u vrijeme kada imamo vrlo lošu materijalnu situaciju. Neće samo poslodavac koji je privatnik imat obavezu provodit ovaj zakon nego i poslodavac koji je na državnom proračunu. Možda bi ipak sredstva trebali usmjeriti prema onim ustanovama i institucijama koje su na proračunu, da uspješno mogu provoditi mjere koje su zadane u ovom zakonu, a da zavod koji ovaj čas možda će imat ulogu edukacije koja će isto koštati, ali koja će imati evo samo ulogu statistike, ostane za neka druga vremena jer osnivanje zavoda uvijek znamo ipak zahtijeva i opremu i kadrove. Ne mislim ovo sada u nekakvom lošem kritizerskom smislu. I onda kada dođemo ovako u situaciju visokih zahtjeva i malih mogućnosti uglavnom dajemo prostor inspektorima i mogućnosti kažnjavanja i dobrog poslodavca koji ima dobre namjere. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Pa ja bih ovako rekla, ponovila bih …, dakle za dobre zakone svako je vrijeme dobro, teška ili laka gospodarska situacija. I meni je ustvari žao što sa ovakvim prijedlogom zakona možda HDZ u dobrim vremenima, a kada ste bili na vlasti niste išli nego ste ustvari, Zavod za zaštitu na radu je postojao ali on je ukinut, uz ogromna protivljenja struke, argumente, istraživanja, šta god, ali on je naprosto ukinut. Ovim zakonom sada mi nakon toliko godina bez obzira što je teška gospodarska situacija ponovno oživljujemo taj zavod, a svi resursi i proračunska sredstva i ljudski resursi, dakle sve se već nalazi unutar Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja na radu. Dakle, mi ne idemo u osnivanje nečeg novog gdje bi sad trebalo nova zapošljavanja i slično. Dakle, mi postojeće resurse smatramo da na bolji način hajde da tako kažem poslagujemo i pokušavamo iz svakog tog dijela izvući maksimum. Što se tiče samih poslodavaca i eventualno njihovih troškova vezano oko provedbe ovog zakona mislim da sam ja u svom izlaganju rekla, da obzirom da se jedan dio obaveza, postupaka i slično što je bilo predviđeno sadašnjim Zakonom o zaštiti na radu, a išlo je na teret poslodavaca sada se smanjuje i mi u stvari predlažemo ovim zakonom da ostatak tih sredstava preusmjeravaju na onaj dio koji se odnosi na nekakve opće radne uvjete koje bi trebalo imati svako radno mjesto, odnosno radnik koji radi na tom radnom mjestu.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Sobol, vi ste mi svojom raspravom dali priliku da pojasnim onu repliku ministru. Slažem se sa vama da zaštita na radu nisu samo zaštitna kaciga, rukavice, čizme bez obzira jesu li one gumene ili jesu li one kožne sa onim metalnim obrubom mada i toga danas ima sasvim jasno. Zaštita na radu je i zaštita od zračenja na ekranu. Znači mnogo suptilnije o kojima nekad nismo ni znali da postoje opasnosti za one koji rade, koji nisu oni klasični plavi ovratnici. Ali mi govorimo sada o zaštiti na radu svih onih koji žive od svojega rada. Međutim, ja sam govorio o tome da se najveća ozljeda na radu dobije na dan otkaza, to sam govorio, da premalo vodimo računa o onim ljudima koji nisu više na radu, koji su na Zavodu za zapošljavanje i oni imaju itekako velike posljedice, najveće posljedice koje najviše bole i koje su dugoročne, a za neke i neizlječive.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Pa kolega Vukšić, slažem se ja sa vama da je naravno najveći stres u životu svake osobe koja eventualno radi, odnosno koja radi a onda eventualno izgubi posao i nađe se na Zavodu za zapošljavanje. Međutim, ja smatram da upravo putem Ministarstva rada i upravo putem Zavoda za zapošljavanje, a vjerujem da ste u prilici i da osim što se na web stranici Zavoda može vidjeti broj trenutni nezaposlenih osoba, da se još više može vidjeti što je to što kroz Zavod se nudi i svim tim nezaposlenim osobama da im se olakša. Dakle, s jedne strane onaj jedan dio koliko toliko financijskih sredstava, ali s druge strane kroz različite mjere za poticanje zapošljavanja da se pokuša da se takav radnik vrati što prije nazad na neko, u jedan novi radni odnos. Mislim da u tom kontekstu također treba govoriti. Dakle, mi možemo do sutra ono što se kaže plakati nad sudbinom jednih, drugih ili trećih. Ali smatram da je važno naglasiti da i država i ova Vlada i Ministarstvo rada upravo i kroz Zavode za zapošljavanje se nastoji tim ljudima olakšati i pomoći im da se što brže moguće vrate na neko novo radno mjesto, neko novo okruženje.
Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo. Gospođo Sobol, slušajući vašu raspravu onda mi nije jasno zašto nitko ne spominje nekadašnji Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu. Jer kad medicinarima date priliku da oni hapaju, onda oni sve stave na jednu hrpu i sve objedine. Taj zavod je nekada plaćao bolovanje, liječenje, profesionalne bolesti. Imao je godišnji prihod negdje oko 650 milijuna kuna, trošio je 450 milijuna. Onda je nekom palo na pamet da to ugura u Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje s obzirom da se ovdje nudi niz novih aktivnosti a ne zna se tko će ih platiti. A ako je sve ovako kao što ste vi govorili u ime kluba SDP-a i kada je govorio ministar onda je meni logično ako idete ovaj revolucionarni zahvat da nakon 11 godina ste shvatili da je guranje HZZ-a u Riznicu nešto pogrešno, da se sad u tom revolucionarnom zahvatu i Hrvatski zavod za osiguranje zaštite zdravlja na radu izdvoji iz HZZO-a i da ona sredstva koja ostanu se koriste kao sredstva za poboljšanje zaštite na radu i za financiranje svih ovih službi koje jesu. Jer gledajte, ako ste imali prihode od 650 milijuna, troškove od 450 milijuna, a taj doprinos za zdravstvo od 0,5% vam vidim da kolege ne znaju o čem se radi plaća svaki zaposleni iz svoje plaće. I kad to stavite u jednu kantu, a to je hrvatsko zdravstvo onda se ne zna više tko je za što uplatio, ali evidentno da je tu ostvarivano viška sredstava. Prema tome, ako već govorimo da je potrebno ovo sve skupa napraviti onda bi bilo logično govoriti o tome da se Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i zaštitu zdravlja na radu izdvoji iz HZZO-a i da bude usko vezan sa ovim zakonom i onda ćemo imati sve. Dakle, oni plaćaju bolovanje. Je, ali naravno, gledajte teško je objasniti nekome da bi se tu pojavio višak sredstava i da sad netko kad krpa proračun onda kaže da nešto nije revolucionarno. Ako je ovo revolucionarno, onda bi bilo revolucionarno i izdvajanje ovoga ponovo Zavoda za zaštitu na radu i da se od tuga plaćaju bolovanja i sve profesionalne bolesti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Kolega Šuker, ja mislim da ja u svojoj raspravi nisam uopće upotrijebila riječ revolucionarno i ne znam na osnovu čega vi meni onda replicirate i govorite stalno o nekakvom revolucionarnom zakonu. Meni ni na kraj pameti nije bilo da ovaj zakon nazovem revolucionarnim. Ja sam o ovom zakonu govorila sa stajališta kluba SDP-a jer smatramo da se neke stvari koje su napravljene u prošlosti da je sada prilika da se postave na svoje mjesto na način na koji je to odavno struka koja nam je mislim možda najvažnija u ovom djelu sa svim svojim iskustvom već godinama govori. I vezano oko ovog vašeg pitanja oko zavoda pa kolega Šuker, nekako volimo govoriti o naknadnim pametima ali nema vam kolege Darka Milinovića pa dajte priupitajte njega i neka on odgovori na pitanje koje vi postavite.
Hvala lijepa. Idemo dalje u raspravu, molim vas kolega Šuker, sutra ćemo oko toga, danas ćemo oko Zakona o zaštiti na radu. Klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Zlatko Tušak. Ispričavam se. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa pomoćnicom, kolegice i kolege zastupnici, pozdravljam i predstavnike sindikata koji su gore i prate ovu raspravu oko Zakona o zaštiti na radu. Današnji dan je svjetski dan socijalne pravde a kada govorimo o zaštiti o radu onda i Deklaracija međunarodne organizacije rada u svoja četiri bitna strateška cilja ima i cilj zaštite na radu pa slažem se sa ministrom koji je rekao da je ovo važan zakon, ali ne slažem se da je važniji od Zakona o radu jel ako Zakonom o radu ćemo dozvoljavati da radnik radi 16 sati na dan onda si postavljamo pitanje, u težim uvjetima rada kako si mogu radnici osigurati i očuvati svoje zdravlje jer uz takav ovaj rad itekako on će utjecati na sam rad i zdravlje onih koji će biti izloženi novim izmjenama Zakona o radu i zato ispred ovog zakona ja ipak stavljam Zakon o radu jer on daje određene okvire a ovaj zakon se samo može nadovezati na Zakon o radu i štititi radnike na svojim radnim mjestima. Slažem se sa time da je zakon vrlo, vrlo bitan jer on ima određenu financijsku težinu i on na neki način dovodi u situaciju da li ćemo imati velikih troškova u zdravstvu zbog liječenja radnika i neadekvatne zaštite na radu, da li ćemo imati puno invalida rada ili ćemo ovim zakonom spriječiti da se sačuva zdravlje rada. Imam osjećaj da na ovom polju kada je u pitanju socijalni dijalog i pripreme ovog zakona nije dovoljno napravljeno. Mislim da je tu trebalo puno više angažirati što stručnjake na zaštiti na radu, što socijalne partnere, što sve zainteresirane jer vidimo kada evo došlo na prvo čitanje ovaj zakon javili su se sa dosta ovaj prijedloga i moja sugestija je unutar toga da između prvog i drugog čitanja ministarstvo pomno razmotri sve ove prijedloge i na neki način apeliram da se pokuša doći do što kvalitetnijeg Zakona o zaštiti na radu jer kao što smo rekli zakon je vrlo bitno. Prošle su primjedbe i sugestije sindikalnih središnjica, znači sve sindikalne središnjice su dale primjedbe na zakon, Udruga diplomiranih studenata visoke škole za sigurnost Alumni koja nije uključena bila u taj dio pripreme zakona, pravobraniteljica za djecu upozorava na članak 32.kada je u pitanju rad maloljetnika. Hrvatske udruge poslodavaca što znači da treba ipak pokazati dobru volju kada su u pitanju zaštite radnika da dobijemo što je moguće kvalitetniji zakon. Mislim da na taj način će se pokazati dobra volja ne samo da ministri i Vlada misli o svojoj sigurnosti, da i kupuje sigurne aute i na svojem radnom mjestu sebi na neki način osiguraju sigurnost i da dovode sebe u opasnosti što smo vidjeli iz ovih posljednjih kupovanja vrlo sigurnih i skupih automobila, da trebaju razmisliti i o onim običnih radnicima i da njihove živote i opasnosti se spriječe što je moguće kvalitetnijim Zakonom o radu. Ovdje je danas već bilo govora oko članka 51.i 52.kada je u pitanju stres na radnom mjestu i dobro je da se razmišlja da se to područje kvalitetnije riješi jer ga je potrebno smislenije urediti i proširiti ta pitanja ali i na način da se smanji nasilje na radnom mjestu. Znamo da posljedice stresa na radnom mjestu mogu imati itekako velikih drugih pojava, znamo da stres ozbiljno je stanje i temeljem stresa da je to negdje na najvišem postotku broja bolovanja koje otvaraju radnici a to je znači ono što doživljavaju na svojem radnom mjestu a ponekad i sam ciklus i dinamika rada pojedinog radnog mjesta utječe na stres a ponekad su radnici i izloženi što poslodavcima na praktično da doživljaju stresne situacije. I taj dio dijagnoze sa stresom, on u zadnje vrijeme značajno raste. Nekad smo imali da je ta brojka negdje bila oko 10%, ona danas premašuje 16% a to znači da i uvjeti rada kada su u pitanju stresne situacije itekako trebaju biti nešto što bi spriječilo da radnici doživljavaju te stresne situacije. Stresna situacija je i gubljenje radnog mjesta, stresna situacija je i prijetnja radnicima da će ostati bez radnog mjesta i jasno kada imamo 385 tisuća nezaposlenih radnika koji su na zavodu za zapošljavanje, a taj broj ja sigurno mogu reći da je znatno veći jer u prošloj godini negdje 97 tisuća radnika je brisano iz evidencije zavoda za zapošljavanje, a to znači da ova brojka znatno premašuje 385 tisuća. Ja bih se malo osvrnuo i na određene stavke u samom zakonu pa na neki način sugeriram da u članku 2. predstavnici Vlade da razmotre da u Nacionalnom vijeću bi trebali biti stručnjaci, a u članku 20., stavak 2 ovlaštene osobe trebalo bi brisati jer bi trebalo biti stručnjak zaštite na radu. U članku 22. moja sugestija je da se razmotri jer nema sankcije za poslodavce ako se ne onemogući da rad stručnjaka zaštite na radu, što znači da poslodavac neće biti sankcioniran. U članku 32., stavak 6. predugi je rok od 6 mjeseci da treba poslodavac obavijestiti povjerenika zaštite na radu o stanju pa mislim da taj rok treba u svakom slučaju smanjiti na 3 mjeseca, a onda će biti i primjereniji način provođenja zaštite na radu. U članku 34., stavak 7 potrebno je dodati i skupne ozlijede kao razlog sazivanja sjednice Odbora za zaštitu jer znamo da skupne ozlijede su vrlo bitne, to znači da većina radnika je doživjelo ozljedu i u taj dio se moraju uključiti Odbori zaštite na radu. Članak 56. nema sankcije za poslodavca ako ne ispuni obavezu o pružanju prve pomoći do dolaska hitne medicinske pomoći što mislimo da zbog ozbiljnosti situacije treba predvidjeti taj dio mogućnosti ove sankcije da poslodavci u tom dijelu itekako vode računa jer ako se adekvatno do dolaska hitne medicinske pomoći ne pruži povređenom radniku pomoć, tada se i njegov život može dovesti u opasnost. Ono o čemu je bilo već danas govora, a to je članak 58. kada je u pitanju 0,5% promila alkohola, onda moram reći da zakon bi se trebao uskladiti sa drugim zakonskim propisima jer znademo da Zakonom o saobraćaju dozvoljeno je 0,5% promila pa možemo imati situaciju da radnik koji radi u popodnevnoj smjeni poslije ručka popije jednu pivu, ide na posao, zaustavi ga policija, izmjeri mu alkotestom i ima ispod 0,5% promila, neće ga kazniti i on može dalje nastaviti voziti, doći će na svoje radno mjesto, raditi će i provesti će se alkotestiranje i osoba koja je ovlaštena utvrdit će da ima više od 0 promila i znači sankcionirat će tog radnika do onih najgorih sankcija koje mogu se desiti kada su u pitanju radnici zato i moj apel je unutar toga do drugog čitanja da se razmotri ta mogućnost i da se uskladi i sa ostalim zakonima. Kada je u pitanju članak 65. nije definirana kakva obavijest treba dati poslodavac, da li usmena ili pismena i u praksi bi to moglo izazvati dosta nedoumica pa je moja sugestija da se u tom dijelu i taj dio prilagodi. Članak 70. je vrlo loše rješenje i on ide na ruku poslodavcima. Sindikati su predlagali da tamo gdje poslodavci imaju do 20% zaposlenih da mogu imenovati povjerenike zaštite na radu, dok to ne prihvaća se. Ja moram reći da mi imamo u Hrvatskoj negdje oko 104 tisuće poslodavaca koji zapošljavaju do 20 zaposlenih, kod njih je zaposleno 360 tisuća radnika koji neće biti u mogućnosti imati povjerenika zaštite na radu. A ovdje povezujem ovaj dio zakona sa Zakonom o radu jer ako izbor povjerenika zaštite na radu kod poslodavca koji zapošljava više od 20 radnika, kaže se da se provodi u skladu sa odredbama općeg propisa o radu kojim je uređena pitanja izbora radničkih vijeća. E sada moram reći da radnička vijeća do 20 zaposlenih radnika se ne biraju, da skupove radnika sazivaju radnička vijeća, a znači u tim tvrtkama do 20 zaposlenih ne postoje radnička vijeća, neće imati tko sazvati skupove radnika, a onda to može sazvati poslodavac, ali njega to ne obvezuje niti ima ikakve sankcije i zašto bi on na kraju krajeva sazivao u tako malim tvrtkama do 20% zaposlenih skupove radnika, ne vidi se niti jedan razlog. I sada vidimo vezu između Zakona o zaštiti o radu i Zakona o radu gdje stvari potpuno u određenoj koliziji i dovodi se u jednu situaciju da veliki broj radnika neće imati povjerenike zaštite na radu, a kada toga nema onda je i manja kontrola zaštite na radu, a unutar toga i moja sugestija je da do drugog čitanja se razmotri ova mogućnost i da se zbog kvalitete zaštite na radu omogući sindikatima, a ako imaju članstvo kod određenog poslodavca budu imenovali povjerenika i tada će biti adekvatnija zaštita na radu. Nadalje, u članku 92.stoji odredba da inspektor može naraditi poslodavcu da treba promijeniti tu formulaciju uz može da će narediti jel ako inspektor rada ima samo mogućnost da on sam odlučuje hoće li kod određenog poslodavca za isti slučaj propisati određene sankcije i narediti poslodavcu za otklanjanje određenih nedostataka to je onda njegovo ekskluzivno pravo gdje može određene poslodavce stavljati u jedan povoljniji položaj dok druge poslodavce će stavljati u nepovoljniji položaj. I na kraju uz onaj dio da ipak zaštita na radu je vrlo ozbiljno pitanje, da negdje 25% ozljeda se dešava u prerađivačkoj industriji, 20% je u trgovini, 9,5% u javnoj upravi, 9,5% u zdravstvu, 9% u prijevozu i 8% u građevinarstvu i da to nam moraju biti parametri kada govorimo o Zakonu o zaštiti na radu i on mora adekvatno i kvalitetno osigurati zaštitu na radu pogotovo u onim djelatnostima gdje je ta zaštita gdje dolazi do većih povreda radnika. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Idemo na replike, poštovana zastupnica Nada Murganić, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora. Poštovani kolega Tušak, ja bi se zaista pridružila vašem razmišljanju koji je od ova dva zakona važniji i vrlo teško bi se odlučila iz razloga što se radi o životima o zdravlju i o sigurnosti radnika. Međutim slažem se s vama o tome kakav će biti naš Zakon o radu ovisi o tome kako ćemo provoditi ove odredbe koje su predložene u Zakonu o zaštiti na radu. Zaista pozdravljam to da su se uvele odredbe koje štite radnika od visokog rizika, psihosocijalnih rizika i psihofizioloških. Međutim u vrijeme opće nesigurnosti, u vrijeme kada je rad zaista velika sreća i vrlo često svakodnevno se govori o otpuštanjima, o viškovima, o stečajevima, o outsourcingu o ne znam čemu sve ne, o tome da je u zadnjih nekoliko mjeseci pa i godina najčešće zasnivanje radnog odnosa na određeno vrijeme, zaista mi nije jasno kako ćemo ponavljam dobrim odredbama u ovom zakonu zaštititi radnika od stresa i od mnogo čega. Kako ćemo objasniti majci koja će imati produljeno radno vrijeme da ne zna kuda će sa djetetom kada je u vrtiću i kako ćemo uopće moći im osigurati sve ovo što ovaj zakon nalaže. Zaista mislim da je zakon jako dobar i zahtjevan ali ga trebaju pratiti i drugi propisi.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala lijepo. Pa ja se velikim dijelom slažem sa vama s time da i nadalje tvrdim da je Zakon o radu mi je na prvom mjestu jer ako ne bi imali Zakon o radu onda nam ne treba ni Zakon o zaštiti na radu. A kada govorimo o povredama na radu jasno da onda ovaj zakon mora itekako kvalitetno štititi radnike. I slažem se sa vama u onoj konstataciji koju ste naveli da ako Zakon o radu će omogućiti raspored radnog vremena gdje će majke biti u situaciji da će teško moći zbrinuti svoju djecu, to će biti još jedan dodatni stres prema radnicima, a to će onda imati u svakom slučaju i određene posljedice zbog samog stresa jer znademo i sami da ako su radnici dulje vremena pod stresom onda i doživljavaju određene zdravstvene probleme koje onda imaju i određene druge reperkusije, a to je pitanje troškova bolovanja. A da ne kažem da su se bolovanja smanjila upravo zbog straha gubitka pojedinih radnih mjesta jel ljudi čak neće ići kod doktora kada su bolesni jel se boje ako odu na bolovanje da ne ostanu bez radnog mjesta, a to će itekako imati i to su stresne situacije imati posljedice i na te radnike.
Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Tušak, vi ste u svom uvodnom izlaganju rekli da nije dovoljno napravljeno u socijalnom dijalogu. Zapravo izbjegava se socijalni dijalog, ignoriraju se radnici i njihovi predstavnici sindikati. Premijer i ministri trude se iz dana u dan pohvaliti koliko su ustupaka napravili poslodavcima, kapitalistima. A ti isti poslodavci snose odgovornost za gubitak radnih mjesta možda i više nego država sama. Loši menadžeri i loše namjere u gospodarstvu obilježili su duži period Hrvatske države i sve se to prelama preko leđa upravo radnika s kojima su vlasti prekinule sve veze. No nažalost, došli smo kao što je prije kolegica rekla iz HDZ-a u situaciju kada i onima kojima se baš i ne da raditi je rad sreća, a kada dožive tu sreću možda neće nositi kao što mi danas poručujemo ovdje gače na štapu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala lijepo. Kolega Vukšić ja se slažem sa vama da socijalnog dijaloga nema, već dugo vremena gospodarsko socijalno vijeće uopće ne funkcionira oko pojedinih zakonskih rješenja. Više se glumi socijalni dijalog nego što je stvarno socijalni dijalog jer se ne upotrjebljavaju argumenti po pojedinim pitanjima. I jasno kada se izbjegnu argumenti onda posljedice i jesu takve da se donose zakoni koji idu samo na ruku nekima a u ovom slučaju to su poslodavci iako su i poslodavci kao nekakva treća karika socijalnog dijaloga koji bi trebali biti ali dok ne postoji te ravnoteže onda jasno da socijalnog dijaloga nema i radnici su u svakom slučaju stavljeni u puno nepovoljniji položaj a to itekako koriste poslodavci. I slažem se sa vama, rad je sreća ali ne svakakav rad nije sreća jer ono što se priprema radnicima ispada da radnik ipak neće biti sreća nego će biti nužno zlo da bi se preživjelo i prehranilo sebe i obitelji. Jer oko toga smo vrlo daleko da bi stvorili uvjete da bi rad bio sreća.
Poštovani zastupnik Boro Guribišć, izvolite replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Tušak govorili ste o stresu koji se povećava sve više u moderna vremena pa govorite o nekakvom postotku od 16% ljudi koji su zaposleni, koji su zahvaćeni stresom. E sada malo ću karikirati ali to možete zamisliti kada govorite o automobilima u funkciji zaštite na radu kao što i govori naša Vlada koji je to stres ovakva reakcija naroda, medija i svih ostalih kako su se ti ljudi potresli jer neće moći se zaštiti na svome radu ili će bar se malo manje zaštititi automobilima srednje klase. Koji je to stres kada nekoga odvojite od HBOR-a kao kase uzajamne pomoći, kako se čovjek stresao, koji je to njegov stres. On isto upada u tih 16% ali ima i onih o kojima je netko ovdje govorio a to su oni koji se zapošljavaju na određeno a tih je 80 i više post. Oni su u stalnom stresu od dana zapošljenja pa do eventualnog dana otkaza, dakle hoće li ostati ili opstati na tom poslu. Dakle mi zapošljavamo stresne ljude otpočetka. I poglavito kada govorimo o zdravstvu i o još nekim drugim segmentima, o tom poznatom outsourcingu a zapravo se radi o outletu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala predsjedniče, kolega Grubišić slažem se sa vama veliki broj građana živi u stresnoj situaciji ne može prehraniti sebe i obitelji, 20% je isključivo u granici siromaštva i jasno da je to stresna situacija. Stresna je situacija ako ne dobije na vrijeme ni plaću a mora platiti režije jer mu odmah prijeti netko da će mu isključiti, situaciju. Jasno da je stresna situacija i svim onima koji rade na određeno vrijeme a danas je definitivno pravilo postalo, ne može se nitko zaposliti ili vrlo malo se zapošljava na neodređeno vrijeme. I jasno da ti ljudi žive u stalnom stresu. Takav stalni stres on će itekako imati posljedice kroz zdravstvo koje nam je definitivno u kolapsu i kroz posljedice koje će ti ljudi pretrpjeti da bi se liječili zbog ovakve današnje stresne situacije. Negdje u nekim dokumentima sam pročitao da radnik nije roba od vladajuće koalicije ali sve više sam uvjeren da je to fluskula koja je ubačena u te dokumente i da radnici ipak postaju roba.
Poštovani kolega Marin Jurjević, replika.
Hvala. Kolega Tušak, vi ste veoma korektno iznijeli pozicije svoga kluba ali vidite ono na šta ja imam primjedbu to je postoji jedan film, poznatog mađarskog režisera zove se Miklos Jansco a film se zove "Vrline javne, poroci tajni". Ono što mi smeta je vaša neupitna stranačka retorika zaštite apsolutne, radikalne svih radnih prava i prava koje proizlaze iz rada i svijeta rada a u praksi je nešto drugo. Ovdje u državi vi niste na vlasti ali jeste u jednoj općini blizu Ivanić-Grada zove se Križ. Jučer je vaš predsjednik rekao da Vlada ne zna brojiti do 21 jer ste vi tražili npr. da se plaće smanje za 21% dužnosnicima. A u općini Križ prije nekoliko dana opozicija je tražila da laburistička vlast smanji plaće za 15%. Normalno vaš načelnik, njegovi zamjenici i svi ostali to su odbili, to je bilo na gradskom vijeću. Kao što je vaš kolega Lesar rekao da Vlada ne zna brojiti do 21 a izgleda postoje neka specifična laburistička matematička škola koja ne zna brojiti do 15. Dakle, radi se o tome jednostavno da postoji ogromna diskrepancija između onoga šta se javno govori pred kamerama i šta se radi tamo gdje kamere nema kao što je to općina Križ. To je problem čini mi se koji nije malen na ovoj političkoj sceni a vi ste tu jedan po meni loš, mislim ne mislim na vas osobno, nego mislim na takvo ponašanje stranke jedan primjer koji nije dobar.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala. Kolega Jurjević, je može biti da netko je na vlasti ali u određenoj općini, u određenom gradu. Ja mislim da i vi imate u određenim općinama u gradu i u županijama određene vlasti, govorite da ne kradete, da ne procesuirate a ipak neke stvari su kod DORH-a završavaju, konačno će se utvrditi što je. Jedna stvar je što mi pričamo, općinu Križ nije u domeni ovoga Sabora, tamo će odgovarati onim građanima za one sve propuste koje eventualno naprave. Ali ovdje u Saboru govorimo o plaćama državnih dužnosnika. I kada Hrvatski laburisti su se zalagali da se 21% skinu plaće državnih dužnosnika, onda smo se ozbiljno za to zalagali i ozbiljno smatramo da to treba, da treba dijeliti sudbinu sa građanima. Ako netko tko je tamo izabran neće dijeliti sudbinu sa svojim građanima onda je izigrao njihovo povjerenje i to će se pokazati na izborima. Ali ja mislim da kad su u pitanju izbori za Hrvatski sabor itekako će pokazati što ste vi sa vašim Planom 21 uspjeli napraviti ovim građanima. To je moj odgovor.
Hvala lijepa. Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Tušak, vi ste kao i svi prethodni govornici govorili o nužnosti kvalitetne zaštite na radu sa temeljnim ciljem dakle sprečavanja ozljeda na radu, profesionalnih bolesti i unapređenja zdravlja na radu. Naravno, ako to nije tako posljedice su da imamo i veliki broj i invalida rada i veliki postotak bolovanja po toj osnovi, po čemu smo jedni među prvima u širem europskom okruženju. Ali znate što je na stvari, kažu pada broj ozljeda na radu. Pada naravno zato što je sve manji broj radnih mjesta, a druga stvar zato recimo kada se dođe, netko ozlijedi se na radu, on prijavi po nadležnom liječniku, ovaj to provede, onda nadležno tijelo to mora verificirati. Netko je na bolovanju po 2-3 mjeseca, dođe rješenje da se to ne prihvaća, posljedično tome za ovoga koji je ozlijeđen, dakle ima posljedicu da nema određena prava po toj osnovi. I druga stvar koja je svakako dužna pozornosti, ova psihosocijalna zaštita i stres. To je gotovo, to je jasno, jer svaki onaj koji je u pitanjima egzistencije, gubitak radnog mjesta, a socijalno blagostanje je temeljni preduvjet zdravlja i on je automatski u stresu, on je bolestan, on ide kod liječnika i ima apsolutnu indikaciju za bolovanje. Ima. S druge strane, HZZO pritišće ovoga doktora koji kaže moramo rezati bolovanje, smanjivati bolovanje, rezati bolovanje, pa i doktor je u stresu. I ja postavljam pitanje tko štiti te doktore? Hvala lijepo.
Evo sad ćemo čuti odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala. Kolega Milinković, potpuno se slažem kada je u pitanju stres. Neki dan sam razgovarao sa jednom radnicom koja radi u državnoj tvrtci. Doživjela je stres i završila je na bolovanju i na bolovanju zbog njezinog neposrednog rukovoditelja koji želi pritiskom na nju napraviti da sama dade otkaz, ne da joj on dade otkaz jer ona nije napravila određenu grešku, jer već zna da na to njezino mjesto ima nekoga koga će zaposliti. I žena je završila zbog stresa na bolovanju. Sada poslije bolovanja tražilo se da se vrati u takvu sredinu i sama ne znam što će napraviti. Kako je izložena, u kakvoj je situaciji, kome će se ona obratiti zbog svega što trpi, a pitanje je i mobinga i svih drugih stvari, a pitanje je i njezinog radnog mjesta i njezine egzistencije i prehraniti djecu. To je život, to je stvarnost, a ako o tome nećemo voditi računa kad pišemo pojedine zakone onda smo daleko od onih građana za koje trebaju se pisati ovi zakoni.
Poštovani zastupnik Tomislav Klarić.
Poštovani kolega, govorili ste o obvezama poslodavca i troškovima koji će proisteći iz ovog zakona. Ne stoji nikako tvrdnja ministra iz tumačenja zakona da ovaj zakon neće prouzročiti nikakve veće troškove, niti po državnu niti po javne službe. Ja odgovorno tvrdim da hoće itekoliko. Ovaj zakon visoko diže standarde ljestvice i obveze kazne, sve to prouzročit će dodatne troškove. A kao primjer dati ću vam posljednje izmjene zakona koji je stupio na snagu 2009., kad se usrljalo u koordinator 1, koordinator to je ostalo u ovom zakonu u članku 73. gdje pored svih obveza poslodavca, a poslodavca možemo smatrat investitora jer i on daje nekakve poslove gdje je obveza investitora da imenuje koordinatora 1 kod projektanta koji projektira i njega plati, da imenuje koordinatora 2 kod izvođenja radova i njega plati, a u zakonu je ostalo da je odgovornost bez obzira što je imenovao koordinatora 1 i 2, odgovornost je i dalje na investitoru što je apsurdno. Išlo se u zakon ugrađivat nešto što je u europskim državama već u primjeni, međutim na naš ajmo reći hrvatski način da je onaj koji daje nekome posao, da ga izvede zbog toga što je stručan, što mora imat osiguranog i povjerenika i samu zaštitu na radu u djelokrugu svoga posla, još se dodatno imenuje i koordinator 1 i koordinator 2 i sve ide na trošak investitora, a opet su to jedinice lokalne samouprave, država i dodatni trošak. Imamo nadzornog inžinjera kojeg plaćamo, imamo koordinatora 1 kojeg plaćamo, imamo koordinatora 2 kojeg plaćamo, a odgovornost je što je apsurd opet na investitoru koji može bit potpuno nestručan u tom dijelu.
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme. Odgovor na repliku, poštovani Zlatko Tušak.
Hvala lijepo. Ma gledajte, ja mogu tvrditi i vi možete tvrditi da će proizvesti veće troškove, ja se time ni ne brinem puno ako sam zakon proizvede veće troškove. Ako mi smanjimo povrede na radu, ako osiguramo kvalitetniju zaštitu radnika, ako se smanji stres radnika, ako smanjimo bolovanja radnika, ako radnici budu kvalitetniji u procesu rada, a ne da idu sa grčem u želucu na svoje radno mjesto, onda smo sa zakonom napravili dobar posao jer sa druge strane manji troškovi će biti u zdravstvu, u liječenju, manji troškovi će biti naknade za bolovanje, manje ćemo imati invalida rada, a onda jasno da možemo razmišljati i o rasterećenju i gospodarstva i na neki način osiguranje sredstava za neke druge stvari. Zato mislim da je ovaj dio Zakona o zaštiti na radu vrlo bitan zakon i za njega se trebalo puno kvalitetnije pristupiti u samoj njezinoj izradi, uzeti sve elemente u obzir i jasno da mi danas o njemu na jedan potpuno drugačiji način razgovaramo. Ovako bojim se da ovo prvo čitanje je više nacrt zakona od onog što bi nas trebalo čekati u drugom čitanju.
Poštovana kolegica, zastupnica Vanja Posavac replika.
Zahvaljujem. Kolega govorili ste o prevenciji stresa i govorili ste isključivo poslodavac je za to kriv. Moram vas malo nadopuniti da danas naravno da je najveći stres otkaz, gubitak radnog mjesta ali da stres ne uzrokuje samo poslodavac, nego sve više imamo slučajeva da stres uzrokuju pod navodnicima i klijenti, tj. njegovo okruženje. Drugo, govorili ste o članku 58. a to je zabrana alkohola i kako to treba uskladiti sa zakonom. Naime, kažete da radnik radi poslije podne pa si evo malo popije prije posla, pa ako ga prometna policija uhvati nikome ništa, a tamo će ga onda znači ako ga poslodavac uhvati bit će problema. Pa mi je malo ispalo kao da dižete kulturu pijenja koja inače postoji u Republici Hrvatskoj na veći nivo. Moram vas ispraviti da ako netko ima i 0,5 promila a napravi prometnu nezgodu je kriv, znači i manje od toga. Drugo, moram reći da ja ne želim niti da me vozi niti vozač autobusa, tramvaja ni sa 0,2 promila, niti da me liječnik, kirurg operira ni sa 0,1 promila tako da se tu apsolutno ne mogu složiti sa vama.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala. Kolegice Posavec, pa ja bojim se da neki drugi pijani jesu ja nisam to govorio o pijanima. Ja sam govorio o dva zakona koja nisu usklađena jedni sa drugim, ali izgleda da neki žive u pijanom svijetu pa onda drugačije razmišljaju i uzimate mi nešto što ja nisam rekao. Ali hajde mi recite zemlje u okruženju koje jesu vezano do 0,5% alkohola zaštite, promila alkohola zaštite na radu koje su to zemlje koje nemaju ugrađene pa onda ja ću vaše argumente itekako uzeti u obzir. Ja ću uzeti vaše argumente u obzir ako mi kažete da u Zakonu o saobraćaju nije dozvoljeno 0,5. Onda treba iz tog zakona isto izbaciti taj dio. A kada govorite o profesionalnim vozačima za njih važi potpuno drugačiji zakon, a ja sam govorio o radnicima, a to ne znači da profesionalni vozači ako bi ugradili u Zakon o zaštiti na radu da može do 0,5 ili 0,3% promila alkohola imati da to znači da to mogu profesionalni vozači imati kad su na svojem radnom mjestu. Jer jasno oni itekako moraju voditi brigu o onim osobama za koje odgovaraju i kada voze. Hvala.
Poštovana zastupnica Gordana Sobol, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolega Tušak. Najprije samo kratko vezano, ja se želim očitovati vezano oko vaših zahtjeva da se na radnom mjestu treba tolerirati 0,5 promila alkohola. Apsolutno se ne slažem sa time da vi smatrate da se ovaj zakon treba uskladiti sa Zakonom o sigurnosti prometa na cestama, a evo sad ste rekli i da profesionalni vozač. Da, profesionalni vozač i to je jedno radno mjesto i to je radnik. Njemu je zabranjeno dakle ima 0,0. Ne može on voziti sa 0,1 koliko je meni poznato. Prema tome, apsolutno sam protiv toga da se na bilo kojem radnom mjestu za bilo kojeg radnika ili radnicu dozvoli da ima 0,1 a još više da ima 0,5 promila. Drugo što sam također htjela vezano oko povjerenika zaštite na radu koji po ovom zakonu se predlaže da ga biraju sami radnici, dakle iz redova radnika. Inače, ja se ne mogu složiti sa time da nije bilo socijalnog dijaloga. Smatram, ja osobno smatram da ga je bilo. To ne znači da se sve primjedbe koje jesu trebaju usvojiti, ali također to još nešto ne znači, da između dva čitanja sa eventualno dodatnim razgovorima ne mogu neke stvari još dodatno dogovoriti i poboljšati. Zaštita na radu je važna, važna je po našem shvaćanju za svakog radnika bio on član sindikata ili ne bio on član sindikata. I ovim zakonom i prijedlogom kako smo mi to, kako je Vlada predložila mi želimo upravo to promovirati, shvaćanje radnika o važnosti, svakog radnika o važnosti zaštite na radu. I mi smatramo da je ovo bolji način uspostavljanja tog međusobnog povjerenja radnika i osobe koja će bit od njihove strane izabrana za povjerenika. Dakle, radnici mu direktno daju svoje povjerenje, a ne da ih imenuje netko drugi nezavisno od njihove volje. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Kolegice Sobol, da dobro mi se možemo razilaziti u mišljenju kada je u pitanju 0,5% promila. Ali sami ste rekli Zakon o sigurnosti u prometu tamo jasno piše da profesionalni vozači ne mogu imati 0,5% promila u alkoholu, iako profesionalne vozače to ne važi. Ali onda jasno da bi to trebalo važiti i za zastupnike i za sve druge, pa onda hajde ako tako jesmo onda metnimo u sve zakone to, budimo onda dosljedni u tome i promijenimo taj zakon. Nema nikakve prepreke. Ja nisam za to. Mislim na kraju krajeva može biti svuda, neka bude 0,5% promila. A kada govorimo o socijalnom dijalogu, je ja i dalje tvrdim da se više glumilo za socijalni dijalog nego stvarno što se ostvarilo, jer dosta primjedbi, prijedloga je došlo što je trebalo davno ranije ugraditi u zakone. I ne slažem se sa vama kad govorite o onim tvrtkama gdje ima do 20 zaposlenih, jer u takvim tvrtkama ni sadašnje ove odredbe, a niti buduće će biti povjerenika zaštite na radu. Jer sami radnici u takvim tvrtkama neće smjeti zbog poslodavca izabrati. Dok u situaciji ako to damo mogućnost sindikatu da imenuje povjerenika tada se neće pitati poslodavca u toj tvrtci da li to može, sindikati to mogu izvan tvrtke to napraviti. Jesam za to ako se radnici ne slažu da imenovani takvi povjerenik i ugradimo u Zakon oni ga ne podražavaju pa onda neka si izaberu ovaj drugog ali nemojmo si sjeći granu na kojoj sjedimo jer ovako nećemo imati povjerenika zaštite na radu u ovim malim tvrtkama sigurno po ovom rješenju.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub SDSS-a i poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicom. U ime Kluba Samostalne demokratske srpske stranke imate podršku u donošenju ovog zakona. Mislimo da je to vrlo veliki i ozbiljan zahvat, ozbiljan posao, da je došlo vrijeme da se na neki način stari koncepti dorade i mislimo da imate tu jednu prilično neležernu situaciju da morate pri tome pomiriti različite interese koji su ovog trenutka aktualni. No dobro, mi za nas je zaštita na radu zajedno sa Zakonom o radu dakle, osnovnim principima uređenja radnog odnosa nešto što je najvažnija stvar u domeni radnih odnosa. Oni koji su imali sreću ili koji su radili u proizvodnji direktno posebno u nekakvim oblastima koje su vrlo rizične proizvodnje, vrlo dobro znaju šta znači dobro uređen radni odnos i isto tako dobro uređena zaštita na radu. To su osnovne stvari koje čine uz naravno uz plaću zadovoljnog radnika i onda od njega možemo očekivati da stvara i neke nove vrijednosti. Nažalost danas imamo situaciju da taj radni odnos nije zaštićeno po nekakvim našim viđenjima, našim standardima viđenja zaštite kako bi trebalo jer ukoliko imamo situaciju da netko kao što je to kod nas u Baranji gotovo čest slučaj da netko može kroz povremene i privremene radove, radove na određeno vrijeme raditi 20 godina kod vrlo jakog i uglednog poslodavca sa perspektivom da tako i dočeka penziju onda ne vidimo i ne mislimo da je to visoki standard zaštite radnog odnosa, to je milostinja koju ti ljudi dobijaju kroz nekakve ugovore na određeno vrijeme i priliku da nešto malo socijale i zarade. Dakle, tako se, to nije koncept zaštite radnog odnosa kako ga mi vidimo i dobro je da će biti vrlo skoro i rasprava o Zakonu o radu kao esencijalnom zakonu koji uređuje taj problem jer će tad se vidjeti kako društvo ukupno razmišlja o toj problematici i kakav odnos prema tome imaju pojedine političke stranke odnosno pojedine političke opcije. Najbrojniji adresati ovoga zakona su u svakom slučaju zaposlenici i njihovi poslodavci i takvih ima otprilike još uvijek preko milijun. Za njih ovaj zakon po nama treba biti jasan, treba biti razumljiv, treba biti sveobuhvatan, dakle da bi oni znali svoja prava i obaveze ovaj o njihovom, o smislu takvog zakona dakle se ne smije nagađati. Mora biti u njemu u ovome konceptu koji u prvom čitanju ne smije dakle biti nešto nedorečeno i nejasno. U obrazloženju se kaže da je ovaj zakon usklađen sa pet direktiva EU, isto tako se kaže da takvih direktiva ima aktualnih 19, vjerojatno postoje razlozi zašto je to usuglašeno samo sa 5 direktiva. Ja o tome neću govoriti, samo konstatiram stanje i mislimo isto tako da a propos prenošenje direktiva u nacionalno zakonodavstvo ne bi se smjelo koristiti kao izlika za smanjenje bar zatečene razine zaštite radnika na radu poštujući naravno naše međunarodne obaveze koji iz našeg položaja ovog trenutka proizlaze. Zašto mislimo da treba napraviti novi koncept odnosno doraditi postojeći Zakon zaštite na radu jer mislimo da je dosadašnji sustav bio neučinkovit. Podaci kažu da broj ozljeda na radu, oboljenja od profesionalnih bolesti te uzrokovane štete ukazuju na visok stupanj neefikasnih sustava zaštite na radu u Hrvatskoj do sada pa tako imamo podatak da od 99.-2011. godine je evidentirano negdje oko 138 hiljada ozljeda, dijagnosticirano je 2112 profesionalnih bolesti i nažalost u tom periodu je poginulo 734 radnika. Sve to skupa po procjenama međunarodnih organizacija stvara trošak za proračun od 12 milijardi kuna. Po nekakvim odredbama specijaliziranih organizacije EU, ukoliko su gubici zbog ozljeda na radu i profesionalne bolesti jednaki ili veći od 2% bruto društvenog proizvoda, sustav prevencije se smatra neefikasnim i potrebno ga je neodgodivo unaprijediti. U tom kontekstu ove definicije i ocijene mi promatramo i izmjene ovoga Zakona o zaštiti na radu dakle kako bi pokušali biti u tom svemu malo konstruktivniji, ja ću proći kroz nekoliko konkretnih članaka i ukazati u prvom čitanju na određene nedostatke, vjerojatno ćemo nešto konkretnije reći i u drugom čitanju o tome. Članak 5. govori o nadležnosti Vlade RH u formiranju nacionalnoga vijeća pa se kaže da Nacionalno vijeće čine tri predstavnika Vlade, po jedan predstavnik poslodavaca i jedan predstavnik radnika. Mi mislimo da je ovom formulom participacije evidentna podzastupljenost radnika i poslodavaca 3:1:1 jer su oni glavni konzumenti ovoga zakona i potrebno je po nama na drugačiji način urediti proporciju te participacije pogotovo radnika. Isto tako smatramo da u ovom Nacionalnom vijeću treba biti eksplicitno, odnosno obavezno članstvo i određenih stručnih radnika iz ovlasti zaštite na radu. U članku 20. govori se o ugovaranju obavljanja poslova zaštite na radu pa se kaže da poslodavac koji zapošljava do 50 radnika te poslove povjerava ovlaštenoj osobi. To znači nekoj specijaliziranoj organizaciji koja je izvan sustava te tvrtke i to je na tragu onoga što smo prethodno govorili da imamo tendenciju obavljanja poslova izvan sustava po principu usluga. I postavlja se pitanje da li je to prava dimenzija takvih usluga? Osim toga direktiva vijeća broj 89 EU ne razlikuje veličinu poslodavaca u smislu ugovaranja poslova zaštite na radu, pogotovo ne sa vanjskom službom prema tome tu ne bi trebao kriterij do 50 radnika biti relevantan za ugovaranje ovakvih vrsta usluga. Mislimo da to s ovlaštenom osobom tu definiciju treba brisati i postavljamo pitanje, dakle dodatno u čemu je razlika između poslodavaca do 50 radnika i poslodavaca sa 51 radnikom. Dakle ta granica je nešto što je vjerojatno teško definirati u samom tlocrtu, ali je ovdje za nas vrlo diskutabilno. U članku 25. odgovornost za štetu na radu i veze sa radom za nas je ključna definicija da se pored ozljeda na radu i profesionalnih bolesti kao princip uzroka objektivne odgovornosti poslodavca definira i kategorija bolesti u vezi sa radom kao treća grupa obaveza po osnovu objektivne odgovornosti. To jer smatramo da bolest u vezi sa radom može imati uzročnike i štetnike i u samom karakteru radnog mjesta koja se naravno uz druge uzroke može kasnije manifestirati, može dovesti do pojave bolesti ili pogoršati stanje radnika odnosno postojeću neku njegovu bolest i zato mislimo da se i to treba na neki način podvesti pod objektivnu odgovornost poslodavca. Naime tu možemo smatrati da se radi o određenim tzv. puzajućim oštećenjima koja traju dugo, mogu trajati do mirovine i na kraju mogu izazvati invalidnost samog radnika, a ovdje u zakonu to ne predviđamo kao odgovornost poslodavca. U članku 30. osposobljavanje za rad na siguran način rečeno je da čitajući samu definiciju ovog zakona vidimo da stručnjak, dakle stručnjak za zaštitu na radu ne mora po ovoj definiciji zakona imati andragoška znanja, dakle ne znam zašto je to tako, ali se ovo vjerojatno treba ispraviti. U članku 33. imamo definiciju savjetovanja pa se kaže da poslodavac kod kojeg radnici na temelju ovog zakona nemaju pravo birati povjerenika radnika zaštite na radu, o pitanjima iz stavka 1 ovog članka savjetuje se sa radnicima. Postavlja se pitanje, nejasno je koji su to radnici koji po definiciji ovog zakona nemaju pravo birati povjerenika jer po članku 70. ako sam ga pravilno shvatio svi radnici imaju pravo da biraju povjerenika prema tome mislim da postoji određena vrsta neusklađenosti između tog članka i članka 70. U članku 43. nadzorni uređaj za zaštite, kao sredstva zaštite na radu naravno da su to vrlo interesantne stvari, o tome bi se moglo govoriti, ali je predviđena, za korištenje toga je predviđena arbitražna odluka. Postavlja se pitanje kako ćemo imati arbitražnu odluku kada nismo definirali institut arbitraže, nismo dakle odredili sastav, nismo odredili nadležnosti, ne znamo koliki su troškovi te arbitraže iako ne isključujemo mogućnost da to nije dobra varijanta, ali mislim da taj institut arbitraže onda treba u ovom zakonskom tekstu i definirati. U članku 51. stres, o tome se puno govorilo, sasvim je jasno da, dobro je ako ste obradili taj stres i dali mu posebnu pažnju, pitanje je samo što znači stres kad se očekuju i otkazi i kada nitko ne garantira nikome sigurnost na poslu, ali dobro. Ono što fali, ovdje nedostaje, a to je osim stresa da se definira i uznemiravanje na radnom mjestu, tzv. mobbing, mislimo da se to treba definirati u ovom zakonskom tekstu i nije nam prihvatljivo obrazloženje da će to biti obrađeno u nekakvom paralelnom posebnom zakonu. U članku 70. izbor povjerenika, a o povjereniku bi se moglo govoriti, više vjerojatno će na tu temu govoriti ljudi koji imaju više iskustva sa institucijom i radom povjerenika. Ja ću ovdje samo postaviti pitanje, modaliteti su izbora povjerenika za nas prilično prihvatljivi, međutim ne vidimo kao i kolege prije nas, ne vidimo zašto ovdje nije data mogućnost da se u izbor povjerenika u određenim situacijama i uključe sindikati, odnosno mislimo da ne bi bilo zgorega da se u cijelu ovu stvar što više uključe, kao nekakva vrsta partnera, a da to bude definirano u samom tekstu i sindikati kao predstavnici radnika. U članku 83. definiramo novi institut, a to je Zavod za zaštitu na radu i da se ne radi o ovako ozbiljnoj temi kao što je zaštita na radu koja nam je u jednom dijelu ipak invalidna do sada bila, da se ne radi o tome, bili bi protiv osnivanja novog zavoda kao što smo i protiv osnivanja silnih tih agencija, ali kažem, da se ne radi o ozbiljnoj temi, pošto se radi, prihvaćamo da se cijela ova stvar na neki način kontrolira kroz zavod za zaštitu na radu kao posebnog instituta. Ali u članku 85. imamo pitanje, mislimo da je nepotreban sastav od 7 članova da se to može svesti i na pet članova upravnoga vijeća. Isto tako mislimo da nije dobar sastav da tri člana upravnog vijeća daje ministar nadležan za rad. Tri člana su na prijedlog Nacionalnog vijeća zaštite na radu, a jedan član je predstavnik radnika. I mislimo da se i ovdje radi o podzastupljenosti onih struktura koji bi trebali biti najveći konzumenti ovog zakona, a to su radnici. Jednako tako kao što je i u sastavu nacionalnog vijeća došlo do podzastupljenosti glavnih korisnika odnosno radnika mislimo da i ovu stvar trebamo ispraviti odnosno da radnici moraju imati značajniji broj zastupnika. I na kraju u članku 103.dobro je da je Vlada u roku od 30 dana će imenovati nacionalno vijeće, međutim mislimo da je predug rok da ministarstvo u roku od 90 dana donosi popratne akte, mislimo da tu stvar treba požuriti, skratiti taj rok jer bez tih popratnih akata ne može funkcionirati ovaj sustav koji zakonom želimo ustrojiti odnosno ne može se potpuno sagledati efikasni doseg ovog zakona. Mi smo u načelu da se prihvati ovakav koncept u prvom čitanju, a u drugom čitanju ćemo vjerojatno imati još određenih …
Hvala. Replika Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Horvat pa evo u prethodnoj replici sam govorio malo o doktorima i zdravstvenom da ne bude uvijek samo o poljoprivredi ali ne mogu protiv sebe pa moram spomenuti tu populaciju jer oni često pitaju, a čiji smo mi i tko misli na nas. Pa ja želim reći u onom dijelu sam se baš javio gdje ste govorili o rizičnim poslovima, a rizičnih poslova u poljoprivredi ima itekako. Jedno posebno područje prije kratkog vremena smo imali Zakon o pesticidima, složit ćemo se svi da je izuzetno to rizičan posao gdje je potrebna i nužna edukacija, ali naravno sada smo zatrpani sa svim tim ponudama da edukacija naravno to i košta i obveza je to da i plati gdje može pomoći lokalna samouprava da pomaže sukladno svojim mogućnostima ali sigurno da je to izuzetno važno područje. A da ne govorim o radu sa strojevima, sa alatima, mogućnosti ozljeđivanja koje su itekako česte, a stres je svakodnevan stalan pitanje egzistencije koji su propali i koji idu u tom smjeru, nažalost je neizmjerno velik i zasigurno ta populacija proživljava veliki stres. Možda će pomoći ovaj zakon jučer o čemu smo govorili Zakon o trgovini kada će moći poljoprivrednik iz Koprivničkih bregi dovesti jednu tonu zelja u jedan trgovački centar, e ja si baš mislim kako će taj moći prodati tom trgovačkom centru. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Kolega kada ste već otvorili tu temu ja ću samo nadodati, dakle ja sam radio nekada u šumarstvu i upravo zahvaljujući dobrom organiziranom sistemu zaštite na radu bilo je minimalnih povreda, a tu kada se dese povrede one su katastrofalne za radnika, jedne od težih vjerojatno se mogu desiti u toj branši. Međutim govorili ste o poljoprivredi, ono što je podatak interesantan kod nas u Baranji u mom okruženju ima jako puno povreda na radu recimo kod berača kukuruza zbog nestručnog baratanja, kada se desi da vam se onaj livator uvuče jedan dio odjeće pa i cijelu ruku. To su strašne stvari upravo zbog toga što ljudi nisu na neki način osposobljeni da rade sa tim strojevima ili koriste strojeve zastarjele koji nemaju tu vrstu zaštite. Eto to je značaj zaštite na radu kojem mi često ne pridajemo veliki značaj nekakav bitan značaj. Ima puno za nas važnijih tema za razgovor, međutim kada se ovo desi onda vidite koliko tako jedna organizirana služba na terenu puno znači.
Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Kolega Horvat govorili ste o primjerima u Baranji i o radu na određeno vrijeme i povremenim poslovima, da rade povremeno, na određeno a 20 godina. Nije to samo slučaj u Baranji. Uzmimo samo primjer HRT-a godinama na istim na stalnim poslovima rade novinari koji ugovor o radu ne mogu imati stalni radni odnos. Šta rade inspektori rada tu? U telekomunikacijskom sektoru svako 6 mjeseci studente ili mlade ljude mijenjaju i zapošljavaju na određeno vrijeme na istim poslovima. Stalni posao ali povremeno zapošljavanje. Gdje je tu zaštita radnika? Kada je u pitanju fizička zaštita na radu od ozljeda onda je tu i pravni sustav i praktično na visokoj razini. Ali kada je pitanje zaštita zdravlja i zaštita bolesti vezana uz zdravlje, e tu smo na najnižoj mogućoj razini. U kakvom zdravstvenom stanju su radnici koji su na burzi a njihovi vlasnici propali tvrtka najbogatiji ljudi u državi? Kakva je zaštita zdravlja radnika koji rade bez plaće? Kakva je zaštita zdravlja onih koji rade prekovremeno i subotom do 23 sata, a neplaćeni za prekovremene? Kakva je zaštita onih koji ne mogu naplatiti svoja potraživanja? Kakva je zaštita zdravlja onih koje država tjera da mora otpisati potraživanja, a na to plaća porez? Koliko je samo zbog toga rasturenih obitelji, kolik je djece otišlo pogrešnim putem, koliko je karcinoma zarađeno, koliko je suicida? To nitko ne zna i nikoga ne briga u ovoj državi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Kolega Mariću potpuno se slažem s ovom vašom konstatacijom. Dok god je primarna stvar kapital, gomilanje kapitala dotle je ovo što ste vi pričali sporedna stvar. I kada se bude razgovaralo u neko vrijeme o Zakonu o radu mi ćemo biti protiv toga da se preferira institut povremenog rada. Ja sam sa ljudima često koji rade po 20 godina, režu vinograde i trebaju im samo dok se taj teški posao ne završi, onda se šalju na biro pa se poslije 3 mjeseca povuku i tako do penzije. I mi sada govorimo o humanom sistemu, govorimo o konceptu, govorimo o radničkim pravima i ne znam o čemu govorimo. Očito je cijela stvar stavljena samo u funkciju gomilanja kapitala. A zadnja stvar je razmišljanje o običnom čovjeku, razmišljanje o nekakvim pravima za koje smo rekli u nekom vremenu da su … [[Govornik se ne razumije.]] da su zastarjela. Očito da nismo u pravu, trendovi u Europi govore da ponovo se razmišljanja vraćaju na koncept zaštite radnika koje smo imali prije 20 i više godina.
Ante Sanader, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Horvat vi ste govorili o radu na siguran način rizičnim poslovima i o ovom čuđenju da ne treba imati andragoška znanja u čemu vas apsolutno podržavam jer mislim da to treba imati. Ali još jednu stvar koju vi kao bivši dožupan i prijatelj vatrogasaca bi nas trebali podržati a to je da bi vatrogasce trebalo izuzeti od ovog Zakona o zaštiti na radu. Zašto? Jer su policija i vojska izuzeti a vatrogasci nisu izuzet iz ovog Zakona. Ja mislim da će gospodin ministar imati razumijevanja u tome jer vatrogastvo svojim školovanjem i osposobljavanjem je apsolutno pripremljeno, svaki vatrogasac ne može doći u poziciju biti vatrogasac ako ne prođe sve edukacije. Pa dolazimo u smiješne situacije da vatrogasac koji ima položene sva potrebna zvanja i znanja onda mora ići polagati rad na siguran način za ljestve a ne može biti vatrogasac ako nije prošao obuku na ljestva a sada mora ići polagati za rad na siguran način penjanjem na ljestve. Ili rad na siguran način rukovanjem motornom pilom. Tako da dolaze i smiješne stvari a za vatrogasce vrlo skupe i ogromna sredstva moramo trošiti za to samo zato što smo obveznici ovoga Zakona o zaštiti na radu a policija i vojska su izuzeti i ne vidim razloga da bi vatrogasci isto tako vojsku i policiju jer ne bi mogli biti izuzeti ovoga Zakona o zaštiti na radu. Jer kažem nemam nikakve odluke da idemo posebna osposobljavanja i posebno rad na siguran način rukovanje motornom pilo ili sutra će biti rukovanje mlaznicom jer znate može ga opeći požar. Pa to je njemu osnovna djelatnost da on ne mora ići posebno polagati i trošiti sredstva za to. Pa evo apeliram i na kolege ovdje a i na ministra da to uvaži. I tu je bilo i obećanja ne od strane ministra ali suradnika da će se vatrogasce staviti ovdje uz vojsku i policiju.
Odgovor na repliku Mile Horvat.
Naravno ja nemam drugoga nego da konstatiram da vojska, policija i vatrogastvo jeste jedna posebna služba koja se obrazuje na poseban način. I u svakom slučaju su to visokorizični poslovi i treba ih na taj način tretirati drugačije. I potpuno se slažem da ih treba izdvojiti. Uostalom u drugom čItanju imamo prilike to riješiti i amandmanom.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolega Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Još jednom ću vam se predstaviti da sam inženjer sigurnosti na radu, da sam pregovarač 2003. o novelama zakona kada smo uveli socijalni dijalog u Zakon o zaštiti na radu koji je pretrpio sve kriterije Europske komisije i ostao uredan i bez ikakvih primjedbi je prošao sve moguće kriterije i dvije godine član Nacionalnog vijeća za zaštitu na radu. To čisto da govorimo vrlo precizno o materiji koja je sama jako, jako precizna i ne trpi recimo diskusije koje su se jutros odvijale u ovoj sabornici povezivanje ili insinuacija. Ovo je multidisciplinarno područje, ovo je oblast od posebnog društvenog interesa. I govoriti i o socijalnom dijalogu na generalnoj razini ne znači govoriti o socijalnom dijalogu o zaštitu na radu. Jer socijalni dijalog na generalnoj razini je na neki način pomirenje i interesa poslodavaca, radnika i države. I znate kada bi ovako kako su sada sindikalni predstavnici vrisnuli zbog odredbi članka 90., 91. kada bi tako bili vrisnuli 1. siječnja 2011. poslodavci to bi bilo jako korektno. Zašto? Pa zato što je tada Hrvatski zavod za osiguranje od ozljeda na radu pripojen Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje. Analize su doista pokazale da je on imao nekih 150 milijuna kuna godišnje viška prihoda nad rashodima a to je trebalo provesti u preventivne aktivnosti zaštite na radu što nije činjeno jer je zavod, valjda je smetalo ime zavoda ukinut nešto ranije. Ali poslodavci nisu vrisnuli. Poslodavci i dalje, ne radnici, greška je ono što je rečeno jutros tu i od gospodina ministra i cijenjenih kolega, poslodavci na našu bruto plaću plaćaju 0,5%, na svaku bruto plaću, to je prosječno oko 35 kuna po zaposlenom u Republici Hrvatskoj. Nije problem izračunati da se skupi u državnu riznicu oko 500 milijuna kuna, možda i nešto više. Ali nisu, poslodavci nisu prosvjedovali zbog toga što im nepostojanje zavoda nije dalo neke nove informacije o napredovanju sustavu zaštite na radu u svijetu. Nisu, ostalo je tako. I ja se nadam da ćemo kroz uvođenje zavoda, ali i ozbiljnom raspravom i uvođenje ovog posebnog osiguranja za zaštitu na radu konačno učiniti iskorake koje smo željeli učiniti još 2003. godine. To je jedan iskorak o kojem smo tada puno govorili, a poslije se puno šutjelo. Radi se o sustavu bonus malus. Zašto bi svi poslodavci neovisno o razini rizika plaćali isti doprinos za ozljede na radu? Zašto onaj koji više ulaže u zaštitu na radu i smanjuje ozljede ne bi imao bonus, a onaj koji zapostavlja zaštitu na radu imao malus odnosno povećanje doprinosa. Nikad se time nismo bavili nego smo eventualno ako je bilo negdje viška love to mrknuli u neki drugi fond i potrošili. Naravno, potreba ima više nego što ima izvora. … [[Upadica se ne razumije.]] Razumijemo, razumijemo, uvažene kolegice i kolege, to se često pojavljuje po novinama. Ajmo dalje. Kad govorimo o socijalnom dijalogu u zaštiti na radu, to je nešto drugo, potpuno nešto drugo nego socijalni dijalog kojim se donose zakoni. Srce socijalnog dijaloga u zaštiti na radu je Odbor za zaštitu na radu. To je savjetodavni odbor poslodavca, ali i mjesto gdje se susreću povjerenik zaštite na radu, stručnjak zaštite na radu, stručnjak medicine rada, ovlaštenik poslodavca, stručnjak za zaštitu na radu, inspektor rada. To je mjesto na kojem se multidisciplinarno odlučuje o zaštiti na radu. to je tako zamišljeno i gdje god smo se u praksi približili teoriji uspješniji smo nego tamo gdje smo u praksi bježali od teorije. I dobro je zacrtan socijalni dijalog u zaštiti na radu i ne treba se toga sramit i nije to uzrok promjena, izmjena i dopuna ovog zakona. Naime, da se razumijemo, ja nisam primijetio da je u prošlih 11 godina da su javno nastupali ni poslodavci ni sindikati da ovaj zakon nije dobar, a bogme i Europska komisija je rekla da je zakon dobar i da ostane stari zakon koji u legalis.hr imate pročišćeni tekst. Ništa se ne bi dogodilo, ništa dramatično se u svijetu rada ne bi dogodilo. Ali sigurno da ćemo pozdraviti kvalitetne izmjene koje idu ka unapređenju zaštite na radu. Ja ću bit slobodan predložit da se zavod za zaštitu na radu ne zove zavod za zaštitu na radu nego zavod za unapređenje zaštite na radu jer sve ostalo nema smisla. Ako ćemo držati postojeću razinu, ako ne idemo korak naprijed sve skupa nema velikog smisla. Imamo mi u klubu HSU-a i ja osobno s obzirom da mi je ovo uže područje, područje mog interesa, kad bi zakon bio u ovakvom stanju u drugom čitanju vjerojatno bi imali 20-tak amandmana, ali ja se nadam da ćemo kroz dijaloge sa Ministarstvom i kroz odbor i kroz socijalne partnere neke stvari pojačati, a neke stvari popraviti. Ono gdje imamo primjedbe, to ću reći, to je naravno pojmovnik je dobro da je uveden, dakle pojašnjava određene pojmove u sustavu. Pridružujem se onome što je kolegica Gordana Sobol rekla u stavku 30. pojmovnika, naravno to bi bilo dovoljno povezat se sa Kaznenim zakonom jer jedino Kazneni zakon kaže što je teža, što je lakša ozljeda. Isto tako preporučam ministarstvu da kad povezuje ove zakone da ne budemo u posebnom zakonu jer Zakon o zaštiti na radu jest posebni zakon, ne budemo veći vjernici od pape, odnosno da se vezujemo i uz Kazneni zakon i da kažemo da se na odgovarajući način primjenjuju odredbe Zakona o obveznim odnosima, ali da se i na odgovarajući način primjenjuju odredbe Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Jer znate, mi sad imamo apsolutnu zabranu u postojećem zakonu, apsolutnu zabranu konzumiranja alkohola, konzumiranja opojnih sredstava, imamo apsolutnu zabranu pušenja na poslu i otprilike takve odredbe imaju prohibicijsko djelovanje. A znate kako završava prohibicija? Naravno da se stvara otpor i naravno da se na jedan drugi način sve to opet događa na radnom mjestu. Gledajte, mi smo zagovarali u našem gospodarstvu polivalentnost zanimanja. Mi danas imamo mehaničare koji su osposobljeni za upravljanje dizalicom, za vožnju viljuškara, bočnog viljuškara, električnih kolica itd. i on nije profesionalni vozač, ali sudjeluje u promet jer industrijske prometnice su jednako prometnice, moraju bit označene, moraju imati znakove zabrana, smjerokaze i sve ostalo kao i na službenim prometnicama. Ne vidim razloga da u ovom zakonu moramo biti veći vjernici od pape, pogotovo zato što, a to ministar zna jer je po struci liječnik, što medicina je podijelila tolerantno područje do 0,5 promila, od 0,5 do 1,5 je lakše pijano stanje, od 1,5 do 2,5 je pijano stanje i od 2,5 promila u krvi dalje je teško pijano stanje. Dakle to je enciklopedijska podjela, nemamo što o tome govorit. Kad kažemo nula onda nema praga tolerancije, a život mora imati prag tolerancije. I zato se zalažem da imamo i u vožnji i na poslu iste uvjete, odnosno da ne stvaramo ovdje poziciju da netko doista ne može u vožnji može imati 0,3 a ne može ući u tvrtku. Možete na kraju krajeva, možete dizati sve palice. Ja od mojeg odustat neću zato što sam obišo i svijeta, vidio brodogradilišta gdje za vrijeme ručka je slobodno konzumirati deci vina ili malo pivo. Prema tome, ja ne vidim da smo mi puno pametniji od nekih drugih i u tome nije suština ozljede na radu. Na kraju krajeva bio sam na izvidu u svojoj karijeri barem na 15-tak pardon smrtnih ozljeda. Ni jedna nije bila alkohol uzrok toj smrtnoj povredi, nego je to bilo nešto drugo, a to je neprimjenjivanje osnovnih i posebnih pravila zaštite na radu. Dakle, rekao sam već i još ću jednom ponoviti jesam za zavod za unapređenje zaštite na radu. Iz kojeg razloga? Zato što zaštita na radu nije nešto što ćemo napisati samo u zakon, nego je skup propisa, to su metode i postupci u proizvodnji. Ona se ugrađuje u projektiranje, a ne samo u kažnjavanje i nadzor. Puno puta sam bio u talijanskoj brodogradnji, gdje za razliku od naše brodogradnje ured metoda i postupaka uređuje zaštitu na radu. I onda nemate zavarivanje u brodogradnji ograda, dakle nosača ograda da se svaki zavari za oplatu broda, odnosno kraj iz sekcije. Naravno da treba spriječiti pad sa povišenog mjesta, nego postoji naprava koja se vijkom zavrne i drži taj stup za ogradu što smanjuje kasnije rezanje, brušenje, ravnanje. Dakle, planira se zaštita na radu. Em je trošak veći, em je broj, količina rizika veća kad imamo bezveznih radnih operacija. Mislim da je preambiciozno govoriti da dajemo ponovno uvodimo medicinu rada u zaštitu na radu. Mi joj damo kvalitetniju, bolju poziciju na ovaj način, jer je ona i do sada bila ugovorni odnos sa poslodavcem. Da li smo mi kroz inspekciju inzistirali da poslodavac ima ugovor sa medicinom rada ukoliko ima u postupku utvrđivanja štetnosti i opasnosti, dakle u postupku procjene ukoliko ima evidentirane štetnosti i opasnosti da li je on sklopio ugovor sa medicinom rada ili nije to je druga stvar. Ali ona i dalje, ona je bila i ostala ugovorni odnos. I ja mislim da treba unaprijediti u svakom slučaju znanja medicine rada, sustavno je povezati i tako. Ali ovo nije nova uloga. Oni koji jesu unutra preživjeli su i nagomilali su brdo dobrih iskustava u medicini rada. Na žalost ona nije atraktivna kao što su druge ovlasti medicine. Naravno za Nacionalno vijeće za zaštitu na radu zalažemo se da budu zastupljeni stručnjaci. Primičem se kraju. Moj osobni obračun sa odredbama novog zakona vezano za povjerenika čuti ćete u pojedinačnoj raspravi, ali molim da se i mjesto rada i radno mjesto da imaju mjesto u ovom zakonu zato što se procjena, dakle i zdravstvene sposobnosti radnika i recimo sistematski pregledi vezuju uz radno mjesto. Jer radno mjesto može imati jedno ili više mjesta rada, a svako mjesto može imati različite štetnosti i opasnosti. Naravno da kažem da ćemo podržati ovaj zakon u prvom čitanju nadajući se konstruktivnom dijalogu između socijalnih partnera i našem uključenju da učinimo što je moguće kvalitetniji zakon. Hvala lijepa.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi kolega Hrelja. U početku svoje rasprave govorili ste tko sve je trebao vriskati u određenom trenutku kad se radilo i o Zakonu o radu a i o Zakonu o zaštiti na radu. Kolega Hrelja, danas na ovaj datum vrišti u tišini svog doma ako ga još uvijek ima 384 nezaposlenih koje je ova Vlada zaštitila od rad. I njih ovaj Zakon o radu njima ništa ne znači. Vjerujte mi da danas Vlada donosi zaključak o nekupovanju skupih automobila, a već si ih je pribavila. Vidimo što se tiče poljoprivrednika koji sigurno vrište kad će danas i ovo saznati da je Agencija za plaćanje kupila skupocjene led ekrane i televizore u 3D tehnologiji po cijeni od 35000 kuna, pa valjda da bi gledali što su učinili i kako selo propada u 3D tehnologiji da bi im bilo lakše to sve podnesti u lijepoj udobnosti svojih stolica i ureda. Sramota! Hrvatska lutrija 160000 kuna mjesečno daje na ručkove. Molim vas, oni kažu a zbog čega ne bismo mi častili svoje goste sa pjenušcima sa zlatnim listićima? Kolega Hrelja, danas vrište ljudi, vrište zaista u tišini još uvijek. Zakon o zaštiti na radu da, ali prije toga osigurati treba radna mjesta da ljudi mogu raditi. pa manje od jedne trećine sposobnog radnog stanovništva u RH samo radi. više od dvije trećine ljudi ne radi. Evo u tome je problem cijeli danas da se netko složi ili ne složi sa ovim zakonom.
Kolegice, najprije replicirate što nije bilo izlaganje a onda još se ne držite vremena tome. Odgovor na repliku, Silvano Hrelja.
Prvo ovo po meni nije poslovnički bila replika jer je potpuno otišla u drugom smjeru ali ja znam što sam porijeklom i suosjećam sa svima onima koji su bez posla ali sam isto tako profesionalac na svom poslu kao što sam bio i u zaštiti na radu tako i ovdje u Saboru i danas govorim o Zakonu o zaštiti na radu koji je danas na dnevnom redu i spreman sam se sukobiti sa činjenicama u ovom zakonu sa svima vama i braniti svoje stavove. I to je suština političkog djelovanja zastupnika u Hrvatskom saboru a ne baviti se demagogijom. Hvala lijepa.
Ivan Šuker replika.
Hvala lijepo. Kolega Hrelja, ja se nadam da ovo što ću reći, neće biti demagogija nego činjenica a to je Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnosti na radu. dakle, tako je nekada stavio u sklopu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje iz jednostavnog razloga što je razlika između prihoda i rashoda bila pozitivan iako možda da nikada nismo stavili Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje u proračun možda bi netko snažnije, glasnije razmislio da u tom sektoru treba napraviti nešto jer bi se točno vidjelo koliko se iz proračuna izdvaja i zašto se izdvajaju ta sredstva no sad mi nije jasno, jedan segment prije svega zaštite na radu izdvajamo iz tog jednog sustava ali sredstva i dalje ostaju u sklopu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Pa zar nije logično ako hrvatsko gospodarstvo dakle plaća negdje oko 650 milijuna ne kao što ste vi rekli 500 uz osnovu 0,5 doprinosa za zaštitu na radu da taj se zavod isto izdvoji i da ako hoćemo imati iako ja mislim da nema nikakvog smisla posebno osnivati zavod za zaštitu na radu nego u postojećem zavodu se moglo to drugačije organizirati i moglo je sjajno funkcionirati jer gledajte ljudi ako dobro rade oni će dobro raditi bez obzira na organizacijski oblik a mi smo sad raskopali državnom inspektoratu uvjeravajući da će isti ljudi raditi bolje ali dobro, to je tako kao što je. Međutim, ključna stvar je u ovom zakonu što nema sredstava za provedbu ovog zakona. E ne možete vi težiti višim ciljevima, ne možete tražiti da netko nešto napravi više ako mu niste osigurali materijalna sredstva. To je naprosto nemoguće. Je li trebamo sami sebe zavaravati jer svi smo svjesni u ovom trenutku u kakvoj situaciji je državni proračun. Ali čemu mi ovdje u Saboru raspravljamo i nitko ne želi govoriti o tome jer što ako mi ne osiguramo ta sredstva sve ove odredbe zakona će biti mrtvo slovo na papiru, mrtvo slovo na papiru a nama valjda nije u interesu da donosimo mrtvo slovo na papiru nego zakon koji će zaštititi hrvatske radnike.
Odgovor na repliku Silvano Hrelja.
Zahvaljujem vam kolega Šuker na ovoj vašoj replici. Ali očito ili niste bili u dvorani kad je kolegica Sobol rekla u svojem odgovoru na repliku da i ljudski resursi i financijska sredstva su rezervirana kroz financiranje sadašnjeg Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu i da, postoji gospođa Marija Zavalić je ravnateljica zavoda, ljudi, pa dajte malo, financira se iz proračuna naravno ima posebna stavka u proračunu, ali da odgovorim na vašu repliku, ja stvarno sam onaj koji više puta može pretrpjeti nečiju grešku ali ću i dalje vjerovati jer je 2003.je najprije formiran zavod, naravno na osnovama tog zavoda i recimo smjernicama i sugestijama je odvojeno osiguranje za ozljede na radu da bi se dogodio poslije proces gašenja zavoda pa gašenja zavoda za osiguranje. Ja sada samo zagovaram i podržavam ispred HSU-a obrnuti proces, proces stvaranja. Hvala lijepa.
Branko Hrg replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Hrelja vi ste rekli da ni u prošlih 11 godina niste baš doživjeli da su ili poslodavci ili radnici posebno vrištali na postojeći zakon. Ja sam inače sa jednim velikim, velikim djelom vaše rasprave slažem i naravno da je ona u redu i da je točna no možda nisu vrištali, možda nisu vrištali, možda nisu javno prosvjedovali ali ja vam moram reći također iz prakse i iz iskustva da sam se vrlo često sretao sa problemima provođenja Zakona o zaštiti na radu, da su inspektori jurišali na poslodavce onako vrlo grubo, da je odmah išla kazna, da nije bilo nekakve opomene i davanja možda nekog kratkog roka da se otkloni nego kazna, kazna, kazna i da su mnogi poslodavci posebno oni manji i oni koji su legalni, koji imaju tablu na nekom gradilištu ili negdje drugdje da su vrlo često rekli, dosta mi je svega, zatvorit ću firmu, počet ću raditi na crno jer me onda neće ni jedan inspektor više hvatati. I u ovom djelu zakona u ovom prvom čitanju možda bi ono što ste vi rekli, ne bi trebali svi isto plaćati, ne nego bi trebalo to apsolutno točno, nego bi trebalo vidjeti kako omogućiti poslodavcima da je se ne stvara novi trošak sa svim ovim edukacijama koje su potrebne nego da na taj način pomognemo gospodarstvu i radnicima, da država osigura model kojim će se educirati ljudi, kojim će se radnici educirati, kojim će poslodavci educirati pa da onda na taj način pokažemo da imamo stvarno volju nešto napraviti i da onda ovaj zakon uopće ima smisla jer u ovom trenutku u situaciji u kojoj je Hrvatska država ovaj zakon i realno gledajući i nema smisla.
Odgovor na repliku, Silvano Hrelja.
Ja bih se u djelu vaše replike s vama složio a u djelu ne bih nikako zato što sve obveze osposobljavanja radnika, osposobljavanja povjerenika za zaštitu na radu i stručnjaka za zaštitu od samog poslodavca, stoji u postojećem zakonu. To što je novi zakon ne znači da to ne postoji. Postoji i rekoh da, u svom izlaganju ispred kluba da ako ne bi donijeli ovaj zakon da ostanemo kod postojećeg zakona, ništa traumatično se ne bi dogodilo, ne bi imali zavod za zaštitu na radu ili za unapređenje zaštite na radu, ovisi kako ćemo ga nazvati. A ovaj, to ne bi imali sigurno jer ne postoji u zakoni, ali sve ove ostale institute, sve figure koje čine zaštitu na radu bi imali. Naravno da je, možemo biti ponosni kako smo postavili sustav, a ne možemo, odnosno ne možemo biti ponosni na djelovanje svakog od aktera u tom sustavu. Niti su svi povjerenici bili povjerenici kako valja niti su svi poslodavci bili poslodavci kako valja, a bogme ni inspektori, a možda ni liječnici medicine rada, specijalisti medicine rada. To neka za svakoga njegova struka procjenjuje, ali je činjenica u kojoj ste vi u pravu da treba više preventivnog djelovanja. To je i nalaz inspektorice međunarodne organizacije rada za Hrvatsku koji kaže da treba više preventivnog djelovanja i savjetovanja i poslodavaca i stručnjaka za zaštitu na radu i savjetovanja povjerenika zaštite na radu od strane inspektora rada što znači da bi oni stvarno trebali biti eksperti u ovom području. Hvala lijepa.
Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Kolega Hrelja, govorili ste o zaštiti na radu, o zaštiti od ozljeda i zaštiti zdravlja na radu. Samo bih nešto nadopunio. Kada se govori o zaštiti zdravlja na radu onda valja imati na umu da je kvaliteta života ponajviše ovisi o uvjetima kvalitete rada jer je tu u Hrvatskoj daleko kao i pitanje zaštita zdravlja napravljen iskorak zabranom pušenja. A što je napravljeno poslije toga? Mi se volimo kada se obrazlaže zakon razbacivati tezama, diplomirali smo na floskuliranju, ali nijedne nema analize koja prethodi bilo kojoj konstataciji ili tezi. Je li recimo netko izanalizirao kakvo je stanje, zdravstveno stanje umirovljenika nakon odlaska, nakon prekida radnog odnosa? Kakvo je stanje u usporedbi sa radnicima EU kada odlaze u mirovine? Naoko se može kazati da je neusporedivo. Umirovljenici EU dolaze kod nas u 90-oj godini, razgledavaju tu, a naši umirovljenici nakon svega što su prošli i mobbing, nema čovjeka koji nije nekoliko puta doživio otkaz, nema koji nije doživio napastovanje, vrlo je rijetko, nema koji nije morao prisiljeno raditi nešto što ne smije raditi, nosio posao doma, radio prekovremeno, neprijavljeno radio. Pa naravno da je od toga, izložen napadima i urušavanju zdravlja. I najčešće i nema analize kakvo je stanje danas, kakvo je bilo prije 20 godina recimo, usporedba, koje su bolesti danas više, a koje su bile prije, nema ničega. Ali ono što je najvažnije, radnika dok radi tretirati kao trošak, e kad je tako treniran onda u mirovini ne može biti zdrav, vrlo rijetko i bar će mu biti narušeno zdravljeno. Veći smo trošak mi i Vlada nego radnik u organizaciji. Radnik radi i radnik proizvodi, samo se u nas ne zna je li gore biti čovjek, a ne raditi ili raditi, a ne biti čovjek. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Silvano Hrelja.
Kolega Mariću, vi ste malo proširili temu, ali to je uobičajeno u Hrvatskom saboru, ali jedna je činjenica da mi generalno, ja ću vam tako i generalno odgovoriti, generalno vrlo malo učimo od svoje dobre prakse, da više volimo politiku diskontinuiteta od politike kontinuiteta, a na ovom području koje je vrlo precizno, dakle vrlo precizno sa svih aspekata, zakonodavnog, tehničkog, zdravstvenog pa i u dijelu participacije radnika je vrlo moderno i dobro koncipirano, bilo bi vrijedno za bilo koju izmjenu i dopunu zakona, ne mislim samo na ovu i sve one prethodne, dati puno, puno analiza da vidimo što je dobro, što nije dobro i suštini ono dobro unapređivati, a ono loše mijenjati. U tom dijelu se slažemo, ali vezano za umirovljenike, znate oni kojima je mirovina nešto planirano i koji su se pripremali u mirovinu, puno lakše podnose početak umirovljeničkih dana nego oni koji moraju otići u mirovinu zbog prekida rada i analize isto pokazuju da su oni skloniji obolijevanju od onih kojima je to željeno rješenje za koje su se pripremali. Hvala lijepa.
Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Uvaženi kolega Hrelja, ja se sa dijelom vašeg izlaganja slažem, s nekim se ne mogu složiti. Sasvim sigurno slažem se sa onim kada ste rekli i to apsolutno stoji da se ništa ne bi dogodilo da se ostalo kod starog Zakona o radu i usprkos dobrim namjerama ministarstva koje pokušava, evo svako toliko sa nekim zakonima rješavati određene stvari, naravno da to ne rješava onaj suštinski problem, a suštinski problem je potpuno nefunkcioniranja hrvatskog gospodarstva, suštinski je problem enormni broj nezaposlenih, itd., itd. No, međutim kada govorimo o ovom zakonu, onda se ne mogu složiti sa vama da nije dobro, a to postoji u sadašnjem zakonu, dakle zabrana konzumiranja alkohola, pušenja na radnom mjestu, itd., mislim da je dobro da je to ostalo. Ono što nije bilo dobro do sada, nije bilo provođenja tog zakona, niti kontrola glede toga uopće praktički i to je problem. Problem je nerijetko kod naših zakona, koji nisu tako loši ako ih se sada neprestano mijenja, dramatičnom brzinom stvara u mnogim područjima jedna pravna nesigurnost, problem je neprovođenje onoga što imamo. Najbolji zapravo primjer je to da postoje razne bizarnosti za koje se ja nadam da bi ovaj zakon ili podzakonski akti koji će iz njega slijediti mogli ispraviti. Primjerice recimo evo dolazim iz KBC-a Zagreb najveće zdravstvene ustanove u Hrvatskoj sa 5300 zaposlenih koja ne može iako ima sve moguće struke, ne može sama raditi recimo preglede zdravstvene što je upravo smiješno. S druge pak strane je smiješno da se naplaćuje niz ogromnih kazni neprestano za samu ustanovu i za ravnatelja odnosno voditelja ustanove gotovo svakih 2 do 3 tjedna zbog toga što je recimo netko idući na posao uganuo nogu i onda se otkrije da on nije prošao osposobljavanje za rad na siguran način, što je potpuna bizarnost i što nemam veze s ničim. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku Silvano Hrelja.
Ma poštovani potpredsjedniče drago mi je i mogli bi puno razgovarati o ovoj temi. Naime, ja sam ovdje već 11.godinu i jako dobro se sjećam kada je vaš klub predlagao 00 pa su iz vašeg kluba rekli da toliko ima u zraku u pojedinim dijelovima Zagorja, da 0,5 ima u zraku ne 00, nemoguće 00 pa smo onda nakon nekog vremena to promijenili pa je završilo sa 0,5 sa iznimkama za profesionalce itd. dakle svih tih procedura se sjećam. Niti sam se onda slagao niti se danas slažem da postavljamo netolerantne granice jer život nije presječena granica i nema tolerancije. Istovremeno vi možete brod voziti sa 0,5, brod možete voziti pa ga nasukati onaj dolje Talijan. U čemu je problem? govorim o neusklađenosti naših zakona. naravno da se ništa ne bi dogodilo ni u tom pogledu jer i sada imao apsolutnu zabranu konzumacije alkohola i u pravu ste kada postavljate pitanje kliko to provodimo i kontroliramo. Ali u pravu je, možda nije dobro rekla kolegica Vanja Posavac kada je spomenula kulturu pijenja, mi ništa ne radimo na kulturi pijenja jer s jedne strane kažemo da je i vino i pivo u malim količinama hrana i na to su pristale sve europske zemlje i imaju u svojim menzama i jedno i drugo, a mi smo i dalje ostali na nekulturi pijenja. Hvala lijepa.
I Gordana Sobol, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Hrelja, vi ste onako rezolutno nastupili i rekli da nećete odustati od vašeg zahtjeva vezano uz ove promile. Ja nisam pristaša tako rezolutnog ali ja i dalje smatram i založit ću se da kao klub ne podržimo eventualno povećanje na 0,5 promila jel bi možda mogli reći, a zašto ne bismo sutra Zakon o sigurnosti prometa na cestama prilagodili i uskladili sa usvojenim budućim Zakonom o zaštiti na radu. Ne mislim da je ovo pitanje potrebno usklađivati sa bilo kojim zakonom. Osim toga krajem prošle godine održan je u tjednu sigurnosti dakle u tjednu kojem se govorilo o sigurnosti na radnom mjestu u mjesecu dakle prošle godine iznijeti su podaci. U EU 25% svih nezgoda ozljeda na radu uzrokovano je zlouporabom droga i alkohola. To su činjenice. I na okruglom stolu su sudjelovali stručnjaci, predstavnici različitih institucija iz Hrvatske koji su upozorili na zlouporabu i droga i alkohola kada su u pitanju i radnici i zaposlenici na svojim radnim mjestima. Prema tome ja mislim da bismo trebali i to poslušati. Osim toga išla sam pregledati sve moguće primjedbe koje su došle na ovaj zakon. našla sam i ovo od sindikata bez obzira što nam nisu poslali, jedini koji se zalaže da se promjeni ova odredba zakona je gospodin Fran Marović. On je jedan od naših stručnjaka za zaštitu na radu, neovisni koliko ja znam stručnjak ali jedino on, čak i sindikati između ostalog Krešimir Sever je sudjelovao u radu ovog okruglog stola prošle godine krajem 2013.godine gdje su podržali inicijativu svake moguće borbe i podrške protiv zlouporabe droga i alkohola na radnom mjestu. Ja osobno smatram da je između ostalog to i ovo prijedlog 00 promila.
Hvala. Odgovor na repliku Silvano Hrelja.
Opet vas uvažena kolegice Sobol na odredbe postojećeg zakona. imate apsolutnu zabranu bez 0,5, može ostati ovako odnosno 00 može ostati ovako, ne moramo spominjati 00. A drugo da se mi razumijemo, recite mi gdje i kada je netko u kojoj firmi proveo ispitivanje na sredstva ovisnosti. Tek smo počeli u prometu. Dakle opet govorimo o stvarima koje za jedne vrijedi ubij ga, a oni drugi će mi sa tabletom raditi za strojem koji vrti. Dakle imamo jedan pristup koji nije jednak prema svim sredstvima koji podižu razinu rizika od ozljede. Dakle ovdje pouzdano možemo znati što je tolerantno, a kod sredstava kod opojnih droga apsolutno ništa ne znamo što je tolerantno. A ovdje pouzdano enciklopedijski medicina kaže što je tolerantno. Naravno da to ovisi o otpornosti svakog organizma i zato su postavili do 0,5. Nisu stavili ko Englezi do 0,8. Ali još jedno vam moram reći, znam staklopuhače u tvornici stakla popiju 10 piva u smjeni čovječe. Moraju nešto imati u sebi. Ako piju vodu umrijet će. 10 piva popiju i normalno rade, funkcioniraju. Šta bi, šta smo ih trebali sve poslati doma? Ma ozbiljno vam kažem, ljudi pa ja imam iskustva iz realnog života, pa nemam iskustva iz teorije. Hvala lijepa.
Neću ništa komentirati. U ime Kluba zastupnik HNS-a kolega Petar Čobanković, Baranović, oprostite. Ispričavam se. Petar Baranović.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvaženi gospodine ministre sa suradnicom, štovane dame i gospodo. Dobro je da se nakon ovog stresnog jutra malo nasmijemo u Hrvatskom saboru jer u nekim elementima ova rasprava je i u nekim momentima jutros je bila odista stresna, trebalo je izdržati. U ime Kluba Hrvatske narodne stranke nekoliko naših osnovnih zapažanja i komentara kada je u pitanju ovaj zakon radi se o vrlo bitnom zakonu jer kada donosite zakon koji ima utjecaja na sigurnost i na prevenciju spram ljudi, kada donosite zakon o kojem ovisi da li će se neki život izgubiti ili ne, kada je u pitanju samo jedan život onda je on dovoljno važan, iznimno važan a kamoli kada su u pitanju stotine ljudskih života koji se gube na radnom mjestu u obavljanju radnih zadaća čak i u najbolje uređenim sustavima sa ponajboljim pravnim okvirima. Samo gospodin ministar je u svom izlaganju spomenuo brojku u nekom mjerljivom periodu od 700 i nešto izgubljenih života na radnom mjestu. Jednako tako je spomenuo i broj izgubljenih radnih dana od 13 milijuna radnih dana ja sam to odmah onako elementarnom matematikom pretvorio u milijune radnih sati pa smo došli do trocifrene milijunske brojke radnih sati. Pa kada bi to išli udariti sa vrijednosti jednog radnog sata onoj koja se isplaćuje radniku i onoj koju radnik obavljajući svoj posao ostvaruje onda bi vidjeli da ovaj zakon ima i vrlo mjerljive i vrlo bitne učinke i na efikasnost gospodarstva i na ukupno stanje društva, društva u cijelosti. Prethodni zakon od '96. godine doživio je 7 novela što svjedoči da je život jednostavno davao potrebu da se usklađuje sa novostima koje se pojavljuju sa promjenama okolnosti u obavljanju različitih profesija i poslova. I to je normalno, svijet ide dalje, stvari se i mijenjaju. Mijenjaju se razne zakonske, političke, socijalne pretpostavke, tehničke pretpostavke u obavljanju posla. I danas smo došli u situaciju da je potrebno donijeti novi zakon, ono što je prema nama u Hrvatskoj narodnoj stranci dobro to je da se jedan ovakav zakon donosi u normalnoj proceduri, znači imamo prvo čitanje, drugo čitanje. I bilo bi dobro da nakon ove prve rasprave odista seriozno pristupimo brušenju i davanju prijedloga u dobroj vjeri da se izbrusi u konačnici i definira jedan pravi dokument koji će imati vrlo malo ahilovih peta. Jer naglašavam ponovo u ime HNS-a on obuhvaća vrlo bitno područje za građane ove zemlje. On predviđa nekoliko rješenja koje su po nama jako dobra, daje radnicima mogućnost povjerenika koji na određeni način ima osiguranu autonomiju pri obavljanju svog posla, vrlo slično kao što se štiti pozicija i položaj sindikalnog povjerenika. Obzirom na važnost zaštite radnika na radu povjerenik o našem razmišljanju pa i mom osobnom povjerenik za zaštitu na radu u najmanju ruku je jednako važan koliko i sindikalni povjerenik. I to rješenje pozdravljamo. I ovaj zakon ima jedan element koji je vrlo sličan jednom elementu ugrađenom u zakonu koji sam u ime Kluba Hrvatske narodne stranke jučer branio. On daje šansu tzv. žutog kartona. Dakle, propisuje vrlo detaljno deset poglavlja od općih odredbi, od pojmovnika pa do prijelaznih, završnih i kaznenih odredbi, u tih 10 poglavlja, glava, on detaljno razrađuje obveze i prava radnika, obveze poslodavaca, način nadzora, konstituiranje novih tijela, odnosno institucija. Ali ono što pozdravljamo to je jedan novi pristup da se za lakša kršenja ovog zakona predviđa upozorenje ili žuti karton a ne odmah batinanje i udaranje po džepu. Jer je i u ovom kontekstu nadzora kao i u svim drugima poslodavcima i obrtnicima jako često bez imalo fleksibilnosti nametana novčana kazna i sankcije koje nisu danas jednostavne. Ono što bi također prokomentirao i što držimo pozitivnim to je naglašena nota prevencije u ovom zakonu. I u podzakonskim provedbenim aktima koji su u praksi puno bitniji, u svakodnevnoj praksi i provođenju zakona treba obratiti pažnju i dati naglasak na tu crtu prevencije u svim segmentima funkcioniranja ovog zakona. Jer ako prevencija poluči svoj rezultat onda je to pravi rezultat. Ono što se događa nakon što se desi šteta, bilo tjelesno oštećenje, bilo ne daj Bože gubitak života, sve ono što slijedi kasnije, konzekvencija nikoga ne vraća sa onoga svijeta, one mogu služiti samo odgojno. Vrlo je bitno što smo obratili odnosno kao društvo i što predlagatelj zakona izdvaja iz ovog zakona u kategoriju posebnog zakona, Zakon o mobingu. To je nešto što je postalo vrlo učestalo i to je jedan od najtežih oblika kojima radnici mogu biti izloženi, štetnih oblika djelovanja kojima radnici mogu biti izloženi i smatramo da zakon o mobingu ima svoj smisao i kao klub HNS-a podržavamo tu ideju. Što se tiče stresa koji je u ovom zakonu također apostrofiran kao posebno težak, mogu iz svog osobnog iskustva reći da je stres puno gori od svih drugih ili mnogih drugih štetnih utjecaja i do hladnoće i od vibracija i od buke i od valjanja i od nespavanja. Stres je posebna vrsta opterećenja jer smo i mi u ovoj sabornici ponekad tijekom rasprava izloženi stresu, pa kad osjetite to onda znate cijeniti što je to stres i imate puno razumijevanje za borbu protiv stresa. Bilo je rasprave koja je u konačnici, da zaključim, izazvala i evo malo bolje i vedrije raspoloženje, vezano uz pitanje alkohola na radnom mjestu. Postoje specifičnosti i postoje nekakve nelogičnosti koje jednostavno ne mogu shvatiti danas kao saborski zastupnik kako je društvo i sustav propustilo uvesti reda u nekim područjima. Iz mog osobnog iskustva kao zapovjednik ribarskog broda nikad u 20 godina nisam doživio da mi se tijekom rutinskog pregleda, bilo da su ga obavljali djelatnici Ministarstva unutrašnjih poslova, Pomorske policije, Kapetanije, nikad nitko u 20 godina na moru nije tijekom pregleda zatražio da se podvrgnemo alkotestu, a obavljamo i obavljali smo jedan od najtežih prema ispitivanjima UN-a i svim studijama, posao profesionalnog ribara spada u najteže djelatnosti u svijetu poznate. Izloženi su opasnosti, ali nikad nitko nije napravio alkotest i nikad se nisu za zapovjednike ribarskih brodova i članove posade zapravo niti čini mi se jasno propisale mjere do koje granice možete popiti ili ne možete popiti. Naravno, ne treba biti veći katolik od pape i ne treba ići u drugu krajnost pa ne uvažavat specifičnosti pojedinih zanimanja u kojima su recimo ljudi danima odvojeni, izolirani na svom radnom mjestu kao što su to primjerice posade ribarskih brodova pa nije za očekivati i ne bi bilo normalno da ljudi ne mogu popiti jedno pivo dnevno iza ručka ili čašu vina. Dakle, kad se budu referentno na ovaj zakon radili provedbeni akti onda je bitno ući u detalje, sagledati što realni život traži, što se može napraviti fleksibilnim, primjenjivim, logičnim, racionalnim, a da ne zadire bitno u osnovne intencije ovog zakona i da u bitnome ne odstupa od onoga što je zakonodavac predlagatelj zakona htio postići. Kako god, klub HNS-a će u ovom interregnumu između prvog i drugog čitanja svakako biti otvoren za sugestije različitih interesnih skupina, profesionalnih skupina, institucija. Držimo da je ovo vrlo bitan zakon, a jednako tako držimo da će biti izuzeto bitna kvaliteta i opseg donesenih podzakonskih provedbenih akata jer oni će u životu rješavati stvari na terenu …. Zakon je ipak temeljni dokument. Klub HNS-a podržava ovo dosad što je napisano u prvom čitanju i u drugom čitanju ćemo se očitovat konačno. Hvala na pažnji.
Hvala kolega Baranović. Vesna Škare-Ožbolt, replika.
Poštovani kolega Baranoviću, vi ste tražili Ahilovu petu u ovom zakonu i očito je niste našli. Međutim ja ću i vama, a naravno i ministru ukazati što je Ahilova peta ovog zakona. Kada pogledate prijelazne i završne odredbe ovog zakona koje sadrže sve skupa 53 pravilnika koja reguliraju područje zaštite na radu, onda vidite ustvari što je Ahilova peta. Za ove prijelazne i završne odredbe zakona one su doslovce pravno čudo. Naime, imate 15 pravilnika koji se primjenjuju do donošenja ovog zakona, do donošenja novih pravilnika, a vrijede samo u onim dijelovima koji nisu u suprotnosti sa ovim novim zakonom. Onda imate iduću grupu, dakle to je novih 17 pravilnika koji će se primjenjivati samo ako nisu u suprotnosti sa novim zakonom. Onda imate opet 15 pravilnika koji će prestati važiti kada se donese novih 17 pravilnika. Za ovako čitanje prijelaznih izvršnih odredbi doista je potrebno izdati i tiskati jedan poseban vodič i za sugerirati je da se do drugog čitanja ove prijelazne i završne odredbe kvalitetno poslože. Bit će jako nezgodno ako će netko morati procjenjivati što je to usklađeno u pravilniku sa zakonom. Tko je taj koji će to procjenjivati? Hoćete to biti sudac kada mu dođe radnik koji je povrijeđen na radu i koji se pozove na neki pravilnik u odnosu na zakon? Tko će to procjenjivati što je usklađeno, koji dijelovi pravilnika su usklađeni sa zakonom. To su ozbiljne stvari i možemo imati savršene zakone, ali ako su ovakve završne odredbe ovako napisane onda će to sve pasti u vodu tamo gdje bude trebalo, a to je na zaštiti samog radnika. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Uvažena kolegice, vi ste rekli što vi mislite da je Ahilov peta ovog zakona. Ja apsolutno uvažavam vašu potrebu da skrenete ministru pozornost što je Ahilova peta i što vi smatrate da je Ahilova peta, a ministar sa svojim stručnim suradnicima će na to obratiti pozornost ili će vam odgovoriti i dati konačni sud da li jeste ili nije. Hvala lijepo.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Baranović, ja se slažem sa vama u onom dijelu gdje govorite o važnosti zaštite na radu naravno temeljnom cilju prije svega očuvanje ljudskih života. Drugo očuvanju zdravlja hajmo reći i unapređenju zdravlja. Ali odmah ste u tom dijelu govorili o stresu i tu smo odmah u problemu. Prije kratkog vremena je objavljena ona analiza gdje se kaže da smo za antidepresive potrošili 89 milijuna, za lijekove za smirenje 85 milijuna kuna. To dovoljno govori za sebe koliko je zdravlje poglavito u ovome dijelu koliko je narušeno. To sigurno dovoljno govori. Ali ste onda govorili o žutim kartonima i u načelu pozdravljamo naravno upozorenje i žute kartone, ali ja ću govoriti opet o onoj populaciji o kojoj ja govorim stalno. Vi ste to i očekivali, a to su poljoprivrednici. Oni dobivaju odmah crveni karton. Evo ako ćemo govoriti sukladno dakle ovom članku 45. i članku 46. koji govori prerađuje skladište opasne kemikalije. Ako ćemo samo spomenuti ove pesticide o kojima sam ja danas govorio. Ako taj moj poljoprivrednik on ne završi edukaciju za rukovanje i ne otvori prostor za te opasne kemikalije, pesticide ne stvori odmah je to crveni karton. Kako god ga mi zvali on ne može raditi i u velikom je problemu. Druga stvar ako ne plati na primjer ostane 500 kuna dužan, odmah ga blokira, odmah opet crveni karton. Znate narodu je puno tih crvenih kartona. Vi ste na vlasti pa osmislite jedan karton neke ljepše boje pa da narod se može i veseliti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Hvala lijepa. Kolega Milinkoviću, evo mi ćemo iz HNS-a predložiti narančasti to je naša boja. Hajmo redom. Govorili ste o pesticidima. Ja smatram, a mislim da biste se vi trebali složiti da je nestručno rukovanje pesticidima nešto što može bit … [[Govornik se ne razumije.]] može bit smrtonosno i nije dobro da to stavljamo u isti kontekst, kao što ni ovaj zakon ne predviđa žuti karton za sva kršenja zakona nego za lakša, blaža koja ne ugrožavaju sigurnost i zdravlje radnika u tolikoj mjeri da se ne bi moglo dati određeni rok za uklanjanje onoga što su primjedbe. A što se tiče stresa, da vi ste kazali koliko se troši antidepresiva i lijekova. Nikad nisam osim tablete za zub na moru popija ništa drugo. Nisam još bogu hvala ni ove dvije godine, ali moram vam reći da polako dolazim u tu fazu da razmišljam. Jer pokojni Supek je u svojoj tetralogiji pisao o obligatnim diskutantima. Ja si ne umišljam da ću biti Supek pa da ću pisati teatrologiju, ali možda nešto i bacim na papir pred kraj života, a onda ću pisati o obligatnim replikantima. Hvala na pažnji.
Zlatko Tušak, replika.
Hvala potpredsjednice. Kolega Baranović, ja se slažem sa vama kad govorite da je prevencija najbolja zaštita i u tom dijelu ja podržavam vas. Ali znajući kakvu situaciju mi imamo u našoj državi, a ja sam govorio da negdje ima oko 104 tisuće pravnih subjekata koji zapošljavaju 360000 zaposlenih, onih do 20 radnika koji tamo rade. I imajući na umu da negdje 2012. godine 9500 nadzora inspekcije rada obavljeno i da je temeljem toga doneseno negdje i 1177 presuda gdje su kažnjeni određeni poslodavci. E sad, prevencija ona bi imala svojeg smisla na način da inspektori rada budu učinkoviti, da mogu pokriti značajni broj pravnih subjekata, da mogu izvršiti nadzor. Onda bi to imalo svojeg smisla. Ovako, a danas je na Vladi ustroj Ministarstva rada između ostalog u kojem se govori da negdje 277 inspektora bi trebalo biti na području Hrvatske koji bi nadzirali i zaštitu na radu i kršenje prava iz radnog odnosa. Bojim se da još je daleko vrijeme da ćemo moći ono što ste vi rekli, a ja u svakom slučaju bih podržao taj dio da ima manjeg kršenja propisa iz zaštite na radu i da imamo samo upozorenja i da to bude samo prevencija bez onog drastičnog kažnjavanja. Ali bojim se da smo mi još daleko od toga.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Uvaženi kolega, pa ako ste primijetili kada je u pitanju prevencija ovaj Zakon predviđa i naglašava jednu dimenziju do sad ne znam da li je u kojoj mjeri bila prisutna u radu i inspekcije koja nije tu samo da djeluje represivno i da kažnjava, nego je obvezna poslodavcu i onima koji su uključeni u slaganje sustava zaštite na radu na određenom radnom mjestu biti na raspolaganju i savjetodavno. Ona ima obavezu da djeluje savjetodavno, da predlaže i da nalaže uklanjanja. Dakle, ja procjenjujem da ovaj zakon ima tu crtu, vrlo naglašenu crtu prevencije koja je zapravo prvi smisao zaštite na radu jer sve ono naglašavam što se desi izvan toga što se desi u konačnici nije dobra stvar. I kad imate onu najpogubniju posljedicu propuštanja provođenja mjera, nedržanja propisa i načela onda sve ono što slijedi kasnije u kontekstu sankcioniranja i kažnjavanja nema nekog pravog učinka. Hvala lijepo.
I potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvaženi kolega Baranović, vi ste spomenuli stres. On naravno jest jedan problem, međutim moram vam skrenuti pozornost da je stres jako teško definirati ispravno, egzaktno definirati. I bojim se da će i on ostati mrtvo slovo na papiru eto tako kao jedna lijepa namjera u ovom tekstu prijedloga zakona a ovaj tekst prijedloga zakona mislim da to treba istaknuti, zapravo ima tri ozbiljna problema, jedan od tih je a o tom smo već govorili da se, njegovim donošenjem zapravo ništa bitno neće promijeniti odnosno da se nije taj prijedloga zakona na raspravi da se on ne donese ništa se ne bi bitno dogodilo. Drugi problem je činjenica da je predviđen ogroman broj podzakonskih akata od kojih neki će djelomično važiti, neki neće uopće važiti, neki samo u nekim segmentima će važiti itd., pa će opet stvoriti jednu ogromnu pravnu nesigurnost koja će trajati neko vrijeme, niz konfuzija itd. i napokon možda najvažnije ono treće a to je da uopće nisu osigurana sredstva za provođenje ovog zakona kao što i za niz drugih zakona o kojima smo mi i raspravljali i uredno ih vašim glasovima izglasali zapravo nisu osigurana sredstva. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Nisam financijaš kolega Reiner ali iz iskustava u životu znam da ništa ne funkcionira na zrak, sve ide na pare ili na gorivo ili na nešto slično. Sumnjam da je bilo tko napisao zakon za koji nema sredstava. Kako i na koji način su ona zavedena knjigovodstveno ne bih se upuštao u to. Što se tiče broja provedbenih akata to je imanentno zakonima kao što je ovaj ali ovo je odista zakon koji je bitan i dotiče se svih profesija od kojih svaka ima svoje specifičnosti i bilo bi nemoguće sve specifičnosti profesija koje treba pokriti ovim zakonom, kroz provedbene akte sabit u tri, četiri pravilnika, gotovo svaka profesija zaslužuje jedan pravilnik, primjerice moja ribarska ne možete staviti u kompletno isti pravilnik odredbe koje se tiču recimo rada u uredu i rada na ribarskom brodu ili rada u željezničkom prometu ili rada u industrijskom pogonu, na polju itd., itd. Toliko.
U ime Kluba zastupnika, nezavisne zastupnice Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Nekoliko sasvim konkretnih primjedaba. Pretpostavljam gospodine ministre da ćete ih uzeti u obzir do drugoga čitanja. Dakle, dobro je da ovaj zakon nije išao u hitnu proceduru, dobro je da ćemo imati vremena i vjerujem da ćete uvažiti konkretne primjedbe izrečene u ovoj raspravi kako bismo dobili solidan zakon o kojem govorimo. Mislim da je dobro da se u zakonu vidi da je intencija prevencija ali do konačnog izgleda zakona mislim da i te odredbe vezano za prevenciju treba izbrusiti, da one moraju biti puno konkretnije i puno određenije pa ću o tome nastojati i konkretno govoriti uz napomenu koju sam iznijela u jednoj od replika da obrazloženje nije adekvatno onome što zapravo zakon želi postići. Dakle i dalje naglašava da je u jednom djelu obrazloženje zakona kontradiktorno jer se govori o potpuno novom zakonu a onda se zapravo već na drugoj stranici govori da je to zapravo stari zakon koji će se odraditi. Jednako tako u obrazloženju čitamo da se zakon usklađuje, da će zakon biti u potpunosti usklađen sa direktivom vijeća i sa 19. pojedinačnih direktiva a onda se već u članku 1. vidi odnosno tamo jasno piše da se radi zapravo samo o pet direktiva. Dakle, predlažem da se to do drugog čitanja usuglasi znači da se Vlada odnosno Ministarstvo odredi o kolikom broju direktiva se zapravo radi s čim se mi to u ovom zakonu dodatno usuglašavamo naravno jer postoji zakon koji je danas na snazi. Kako sam rekla da ću biti potpuno konkretna, dakle prijeći ću na konkretne članke ovoga zakona. Ministar Mrsić nam je rekao na početku da se zakon mijenja i da se osuvremenjuje, dakle da će ovo biti suvremeni odgovori na trenutak, na život u Hrvatskoj. međutim, demantiram te navode činjenicom da se u članku 3. i dalje ovaj zakon i to jasno piše ne odnosi na kućnu poslugu, ne odnosi se na kućne prije svega pomoćnice. Dakle, on je u tom smislu i dakle to je postojeća odredba, ona se sada samo prenosi, mislim da je treba uskladiti jer prije svega je diskriminatorna u odnosu na žene i kućne pomoćnice, kućna posluga su uglavnom pretežito žene, i to žene koje su vrlo često, mislim i svaka od žena koja nema kućnu pomoćnicu pa koja obavlja te kućanske poslove u kući zna koliko je izvrgnuta neprekidnim opasnosti, veliki broj nesreća se događa kao što znamo u kuhinji, veliki broj lomova, opekotina itd., događa se upravo u kuhinji. Prema tome te sve opasnosti prijete i kućnim pomoćnicima odnosno kućnoj posluzi i mislim da se ovaj zakon treba apsolutno i adekvatno treba odnositi na njih jer i ona obitelj ili ona osoba koja traži usluge od kućne posluge jest jednako tako poslodavac koji treba zaštiti svog radnika odnosno svoju radnicu na radnome mjestu a pritom se naravno pozivam i na odredbe rezolucije Europskog parlamenta iz 2011. koja se odnosi na Konvenciju međunarodne organizacije rada o posluge te odluku vijeća od EU iz 2013. godine kojom se ovlašćuju države članice da ratificiraju tu konvenciju. Dakle, konkretno prijedlog, molim vas da se razmisli do drugog čitanja kako bi se odredbe ovoga zakona odnosile i na kućnu poslugu. Što se tiče članaka 7. i 6., 7. i 8., oprostite, ovdje se kaže da se mogu dodjeljivati i nagrade i kada se obilježava Nacionalni dan zaštite na radu, ja mislim da takvi članci te odredbe nemaju neko osobito mjesto u zakonima, ali ako već predlagatelj zakona inzistira, onda mislim da im je mjesto na samome kraju zakona, dakle negdje možda u prijelaznim završnim odredbama. Kada spominjem prijelazne i završne odredbe, slažem se da su one, da prijelazne i završne odredbe čine zakon u nekim dijelovima neprovedivim, dakle prijelazne i završne odredbe u kojima nam treba pravni stručnjak ili svakako vodič koji će nas voditi kako bismo određene podzakonske akte tumačili, usklađivali, vidjeli u kojem su odnosu, u kojoj korelaciji sa zakonom, to nije dobar znak i to nije dobar put i vjerujem da će se do drugog čitanja u tom smislu nešto dodatno napraviti. Osobno upozoravam kolegice i kolege, čini mi se da do sada nitko o tome nije govorio, na članak 2. i to od stavka 21, 22, 31. Naime tu se govori o ženama, o radnicama, dakle one koje su trudne, one koje su rodile, one koje doje djecu, ali obrazloženje koja to kategorija žena spada u tu kategoriju, obrazloženja su nemušta i obrazloženja su isto tako u nekim segmentima kontradiktorna, ali su opet diskriminirajuća. Ja ću vam pročitati, dakle radnica koja doji dijete je radnica, majka djeteta u dobi do navršene 1. godine života djeteta kojeg doji koja je o tom svojem stanju obavijestila poslodavca. To nije stanje, to je činjenica, na to žene imaju pravo, to je jedno normalno stanje, prema tome predlažem, ovdje se radi o formulacijama koje uz sve ostalo nisu u duhu hrvatskoga jezika pa onda predlažem da se to izbrusi i da se to promijeni, ako bude potrebe mogu pomoći. Radnica koja je nedavno rodila je radnica kojoj od poroda nije prošlo više od 6 mjeseci koja je opet o tom svojem stanju obavijestila pisanim putem poslodavca. Pitanje je što ako radnica ne zna za tu svoju obvezu i ne obavijesti pisanim putem poslodavca, može li ostvariti to svoje pravo? Ali ponovo se govori o nekom stanju, dakle i proizlazi kao da je to nešto nenormalno, kao da je to neko posebno stanje koje treba sada dodatno obrazlagati. I onda trudna radnica je radnica koja o svom stanju trudnoće obavijesti poslodavca u pisanom obliku. Pitanje je što ako ga ne obavijesti? Treba li radnica u 8. mjesecu trudnoće pisanim putem posebno obavještavati poslodavca da bi ostvarila sve uvjete za zaštitu na radu koje joj zakonodavac mora osigurati, odnosno koje mora u konačnici osigurati poslodavac? Dakle, predlažem da trudna radnica, da formulacija bude trudna radnica jer radnica koja je o, ne o svom stanju trudnoće nego o trudnoći ako već mora obavještavati poslodavca, dakle to je isto nešto što mislim da treba uskladiti dodatno i sa Ustavom RH koji dodatno i na poseban način štiti obitelj, djecu, materinstvo i mladež. Oko stresa na radu je bilo dosta riječi, dakle u članku 51., stavak 4 mi se čini da je jako, jako teško provediv jer se tu općenito npr. govori o osjećaju nemoći, primjerice kada bismo se zadržali samo na tome, kako će to poslodavac, taj osjećaj nemoći prevenirati ili ukloniti kad mnogi ljudi danas u Hrvatskoj osjećaju upravo to i to je ono što je najfrustrirajuće, to je ono što izaziva najveći stres, osjećaj nemoći, osjećaj da ništa ne možeš promijeniti, da ni na što ne možeš utjecati, pogotovo naravno kod onih koji su ostali bez posla ili strahuju da će ostati bez posla. Oko društvenih pritisaka, dakle spominju se također ovdje i društveni pritisci. To je nešto što je jako, jako teško definirati što bi to sve bili i kako bi se poslodavac tome suprotstavio, prema tome predlažem u interesu mogućnosti da se zakon zaista dosljedno primjeni, da se dosljedno provodi, da se to ili ukloni ili da se dodatno obrazloži. Članak 69. koji govori o obvezi suradnje, dakle stavak 4, radnik ima pravo odbiti raditi i napustiti mjesto rada ako mu izravno prijeti rizik za život i zdravlje zbog propusta u primjeni pravila zaštite na radu. Dakle, direktiva kaže nešto drugo i mislim da je ovaj članak, odnosno ovaj stavak u nesuglasju sa direktivom koja kaže da radnik ima pravo napustiti radno mjesto u slučaju ozbiljne neposredne i neizbježne opasnosti. Dakle, direktiva ne traži od radnika da su na radnom mjestu izloženi i da se izlažu do krajnjih granica posljedicama za zdravlje ili smrtnosti, prema tome mislim da je ovako određen stavak 4 ovoga članka prije svega u nesuglasju s direktivom. Treba učiniti sve da se radnika zaštiti, ali i da on ne mora trpjeti a pritisak odnosno opasnost dok ona zaista ne bude pogibeljna. Dakle to treba ponavljam uskladiti sa direktivom. I oko toliko spominjanog članka 58.zabranja korištenja sredstava ovisnosti. Ja se pridružujem svim a onima koji podupiru ovu odredbu o tome da radnik na radnome mjestu mora imati 0,0 promila alkohola u krvi, dakle da se zabrani svaka upotreba alkoholnih pića, alkohola na radnome mjestu. Zato što je to opasno, zato što je to društveno opasno zato što radnik koji je popio ili radnik koji je pijan itekako može naštetiti svom zdravlju ali ugroziti i druge i druge svoje kolege i druge zaposlenike. Dakle budimo ovdje dosljedniji ono o čemu smo govorili nedavno kada smo govorili o izvješću o svim našim dokumentima u sprečavanju ovisnosti. Ovisnost o alkoholu dakle govorim ovdje i o drugim ovisnostima, radnik koji radi ne može biti drogiran, ne može biti alkoholiziran, treba striktno i dosljedno provoditi odredbe o zabrani pušenja to je nešto što je normalno i notorno ali to i dan dana mnogi krše jer se u mnogim radnim prostorima ipak i dalje puši i svi to nekako toleriraju. No međutim alkohol može biti smrtonosan ne samo za onoga koji pije nego i za one koji su suradnici toga radnika. Prema tome pozdravljam ovu odredbu i predlažem da se ona unatoč pritiscima nikako ne mijenja. Hvala vam lijepa.
Sada ćemo čuti replike. Potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena gospođo zastupnice, suglasan sam zapravo sa svim onim što ste vi rekli i možda bih samo još dvije konkretne nadopune jer ste me potakli sa vrlo konkretnim primjedbama. Jedna je vezana uz ocjenu stanja. Mislim da bi bilo dobro dopuniti ocjenu stanja sa podacima, sa podacima o broju i vrsti ozljeda na radu i troškovima koji se za to daju jer bi to bilo jedno vrlo važno opravdanje da tako kažem za cijeli niz onoga što dalje u zakonu stoji. I drugo, možda isto jedna nadopuna odnosno napomena da bi bilo dobro propisati u članku 22.sankcije ako poslodavac koji stručnjaku zaštite na radu onemogući ispunjavanje obveza to čini na koji način će on odgovarati za to. To je inače problem u cijelom nizu naših zakona koji ponekad vrlo dobronamjerno neke stvari zapriječe ali onda se zapravo to uopće ne provodi jer kasnije nema nikakve sankcije u onom dijelu gdje se treba navesti sankcija. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
U drugom čitanju više neće biti ocjene stanja niti će biti posebnog obrazloženja, ali se slažem da sve relevantne činjenice na kojima treba počivati ovako važan i u određenim segmentima posebno suptilan zakon treba koristiti do drugog čitanja i onda naravno ugraditi ih kao mehanizme zakona u drugom konačnom čitanju zakona.
Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Kosor ja neću o ocjeni stanja nego o onim stanjima koje ste govorili vezano uz drugi članak. Sasvim sigurno ste u pravu ste u potpunosti su u pravu. Žene su zakonopisca stalno u nekom drugom stanju ne u najnormalnijem stanju, vi ste govorili u suštini stvari. O čemu se tu radi? To je nepismeno nerazumljivo i logički pogrešno i diskriminirajuće sasvim sigurno. Ali međutim ovdje kada se govori zaokružena rečenica i kada se govori izbrušena rečenica onda se kaže da Sabor nije lateralna grupa pa da bi se govorilo lijepo, kao što to kaže kolega Marin Jurjević kojemu smeta lijepa rečenica, pa vjerojatno i zakonopiscu smeta lijepa, pametna, točna rečenica koja neće diskriminirati bilo koji spol. A ovo oko 00 promila alkohola ja se u potpunosti slažem sa gospodinom Hreljom. Ja bih vas pitao sada jeli to malo s vaše strane bilo, neću reći diskriminirajuće, jeste li ikada na plus 30 ili plus 35 miješali beton lopatom, vozili ga kariolom 100m, 20% uzbrdicu, ja nisam vidio još zidara koji je radio koji nije popio ali to je realnost. Normalno da u zakonu treba pisati 00 ali nemojmo se zgražavati i zatvarati oči kao da živimo pod staklenim zvonom. To je realnost. Ti ljudi naprosto, to nisu pijanci, tako da znamo, to nisu pijanci, to je realnost. Pogledajte u građevini. Treba pisati u zakonu i normalno da treba propagirati antialkoholizam, ne alkoholizam. Ali nemojmo zatvarati oči, postoje neke profesije u kojima se to tolerira i tolerirat će se uvijek. Hvala.
Baš takve ne bi trebalo zastupati. Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Nisam kolega Vukšić nikada vozila teški kamion, to priznajem, dakle uzbrdo, kariolu jesam da, da, nismo se razumjeli, kariolu jesam apsolutno i radila na miješalici i nisam popila nijedno pivo, ali sam jednako tako vidjela često puta na gradilištima a vjerujem i vi pa i na izgradnji autocesta itd. vidjela sam slike sljedeće, znači usred radnog vremena petorica sjede i piju pivo, a jedan drži lopatu na koju je naslonjen, a jedan eventualno nešto radi. Dakle moramo više raditi sasvim sigurno tome će pridonijeti ako suzbijamo da se na radnome mjestu pije i dakle od Hrvatskoga sabora do naravno svakoga radilišta. I ne mislim da je voda štetna, treba piti vodu. Bolje je popiti tri litre vode nego tri litre piva, sasvim sigurno, to je sasvim sigurno. Međutim, vraćam se na ove dijelove zakona o kojima sam govorila gdje se zaista diskriminatorski govori o stanju žena, dakle o trudnoći, o dojenju, o majkama koje naravno rade i nakon 6 mjeseci, nakon što su rodile jer se u ovako formuliranim dijelovima zakona čini kao da su to neka abnormalna stanja. Stanja koja, o kojoj eto žena uz sve ostalo mora posebno obavještavati i poslodavca. Razumijem intenciju, znači poslodavac mora znati da žena mora imati pauzu za dojenje ali to se mora nekako drugačije reći. Jer muškarci o tim svojim posebnim stanjima nikada ne obavještavaju poslodavca. Dakle, ovo nisu neka specijalna stanja, ovo su normalna stanja u kojima su žene i neka ih bude što više i neka poslodavci to podupiru.
Ingrid Antičević-Marinović replika.
Kolegice da, upravo ovo što ste i govorili u svojoj raspravi o zaštiti žena u njezinim obvezama, kada je trudna ili kada doji dijete. Koliko god je ovaj prijedlog zakona usklađen sa direktivom vijeća i s najboljom stečevinom Europske unije slažem se sa time da ženina biologija ne može biti njezina sudbina. Ako nije prednost ni u kom slučaju ne može biti mana. Ako smo izjednačili dob kada idemo u mirovinu jednostavno i muškarce koji očekuju dijete da im se rodi moraju biti u istom statusu i od najranije dobi i jednostavno ih prisiljavati, poticati, ja bih rekla najprije kako bi bili uz dijete jednako kao i žena. I za mene je neprihvatljiva situacija koju i dalje imamo da žena mora biti na porodiljnom dopustu. To, na takav način dakle žena koja može zbrinuti svoje dijete dok je na radnom odnosu ona se kažnjava, na taj način udaljava se iz svijeta rada, ima manju plaću, ima manju mirovinu a mora jednako raditi kao i muškarac. To su nepravde koje moramo prepoznati kako bismo ih na vrijeme i otklonili. Slažem se s vama i mislim da ste to dobro primijetili u pogledu cjelovitog prijedloga, bolje zaštite a to će svakako doprinijeti sama činjenica da će inspekcija rada biti u samom ministarstvu. I to je nešto što je obećavajuće. Hvala.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Pa evo kroz nekoliko rasprava o nekoliko zakona, odnosno dokumenata otvaramo i ove rasprave o jednakosti muškaraca i žena pred zakonom, pred Ustavom i ja se tu slažem. Samo mislim kada se govori o ženama koje su rodile, dakle ženama koje su majke u određeno vrijeme mislim da je važno da upravo majka bude uz dijete, to su pokazala istraživanja. Ali ono preostalo vrijeme osobito do godinu dana djeteta, odnosno do druge godine djeteta bilo bi jako važno, tu se slažem da očevi ne da ih prisiljavamo nego da to postane nešto normalno da budu uz dijete, da se emotivno na drugi način vežu ali da osjete koliko je teško svakodnevno skrbiti iz sekunde u sekundu. Jer znamo da najčešće očevi u to vrijeme rade, njih se mora štediti kada dijete plaće i kada dijete treba hraniti onda očevi idu u drugu sobu, tamo spavaju da ih se ne uznemirava, to je vrlo česta pojava, dakle treba učiniti sve da se ta podjela, pogotovo kod žena koje žele imati a to je nešto jako pozitivno koje žele imati karijeru, koje su uspješne na svom poslu, menađerice, članice uprava ali i sve druge koje žele imati karijeru i žele biti majke da im se to omogući. Što znači da ćemo i neke druge zakone morati dodatno mijenjati.
Silvano Hrelja, replika.
Uvažena kolegice Kosor mi se u nečem jako slažemo a to je što se slažemo, a u čemu se slažemo piše u važećem Zakonu o zaštiti na radu da je zabranjeno konzumiranje alkohola i opojnih droga na mjestu rada, odnosno radnom mjestu i tu nema dileme. Mislim može supstituirat ona piva o kojoj sam prethodno govorio bezalkoholnim pivom, nekada se to nije moglo supstituirati, međutim, pitanje je da li na svakom mjestu je dobro i jako dobro piti samo vodu i kakve to trajne posljedice ima uz visoke peći i sve ostalo. Dakle nije svako radno mjesto isto. Međutim, ono u čemu se ne slažemo je upisivanje 0,0 promila. Zašto? Jer će sutra to dovesti do diskriminacije onog koji slučajno bude imao 0,2 u krvi a pretrpio je ozljedu na radu. Dakle u saobraćaju to neće trpiti štetu, ovdje mu netko poznavajući nas netko neće htjeti priznati ozljedu na radu radi 0,2 promila. Dakle, o tome ja govorim cijelo vrijeme, ne govorim samo zato što mi se govori i zagovaram kulturu pijenja nego o nepreciznosti odredbe ako kažemo to je 0,0 primila u svakom trenutku ne smije imati ni jedan promil više od toga. Stvar je dokazivanja poslije, jer znam ja nas, netko će poslodavac nadobudni će reći e ne priznam ti ozljedu na radu. Pa zato kažem vežimo to sa odgovarajućim odredbama Zakona o sigurnosti prometa na cestama gdje isto se svaki slučaj drukčije tretira. Jedni su kriteriji za profesionalca a jedni su za amatera. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Kolega Hrelja, slušajući, dakle nisam jedina ja to rekla da podupirem ovu odredbu u Zakonu. Ali ako mogu malo analizirati dosadašnju raspravu i tko se za što zalagao čini mi se da se zapravo ovdje radi o načinu na koji to gledamo s muške i sa ženske strane. Dakle nekako mi se čini da je bilo više kolegica koje su zastupale ovo stajalište da se pozdravlja 0,0 promila, a i da je bilo više kolega koji su se tome malo suprotstavljali. Vjerojatno je to zato što mnoge žene za to, valjda mi zastupnice znamo nešto malo više, koje trpe nasilje znaju da je ono najčešće posljedica pijenja. Je, tako je, da. Međutim, ne znam postoji li ijedno znanstveno istraživanje o tome da bi u nekim zanimanjima pijenje vode umjesto piva bilo korisnije. Dakle mislim da takvog istraživanja nema. A ako je glavni cilj i glavna intencija ovoga zakona prevencija, onda je dobro da tu piše ne smijete piti na radnom mjestu. … [[Upadica se ne razumije.]] Piše, da.
Boro Grubišić, replika.
Dakle kolegice Kosor, kolega Hrelja je pokušao objasniti da se radi o preciziranju ili nepreciznosti odredbe. Dakle u prometu se ispod 0,5 promila alkohola u krvi ne smatra pijanim stanjem ni nikakvim pripitim ili bilo kakvim drugim stanjem. Prema tome, dakle ista odredba ako je riječ o prometu i opasnostima u prometu onda bi trebala važiti zapravo i za radnika i za rad. Točno je da je to zakon definirao. No ono što sad meni pada na pamet, a to je odredba bivše Vlade o tome da se ni u prometu ne smije imati, dakle bila je odredba 0,0 promila. To je bila vaša Vlada u kojoj ste vi bili ministar i vaš premije. Pa je onda u Slavoniji se pojavila i onaj bećarac "Nitko nema što Hrvat imade, 0,0 od hrvatske Vlade". Dakle zaista ne bih htio da se ovdje razvrstavamo na muške i ženske ili da se diskriminiraju ni žene ni muškarci, dakle ni muškarci. Ne možete polazit od toga da muškarci budu diskriminirani, vi ste za opću ravnopravnost. Što se tiče dojenja i ovog što piše, što ste naveli u vašem izlaganju, potpuno sam suglasan i dobro evo ja se sjećam i davnih dana kada je moja majka dojila, ali nije bila zaposlena pa nije trebala nikoga izvješćivati. Dakle tri godine je dojila brata. Ne znam koliko bi trebala dojava poslodavcu u te tri godine izvršiti da bi ostvarila nekakva svoja prava, ali evo.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Pa dobro, drago mi je da se u nečemu slažemo apsolutno. A što se tiče ovih 0 promila, pa vaša replika je kolega zapravo pokazala da imam pravo, možemo raditi statistiku da se radi o muškom i ženskom gledanju na stvari, definitivno. Jer 0 promila koje spominjete u onom bivšem zakonu vezano za sudjelovanje u prometu, ja sam i tada mislila, rekli ste da sam bila članica Vlade, jesam, ja sam mislila da je i tada to dobra odredba jer mi moramo postepeno učiniti sve da suzbijemo, a nastavljam se na jučerašnju raspravu o rakiji i onima koji varaju državu pa skrivaju rakiju kao što ste i vi u nekom smislu spomenuli itd. Dakle ne kultura pijenja, to nije nešto što će nas promovirati u svijetu i to nije nešto čime bismo mogli biti osobito ponosni. Prema tome i ovaj prijedlog zakona ide ka tome. A mislim da uspoređivati ta dva zakona, dakle ovaj sadašnji koji dozvoljava 0,5 i ovaj Zakon o zaštiti na radu je potpuno deplasirano zato što ovdje zaista u svakodnevnom poslu, na svakom radnom mjestu onaj tko se napije može naštetiti svom i zdravlju svojih kolega.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Čini mi se da idemo naopakim putem. Naime, prijedlog zakona o zaštiti na radu pa će onda idući tjedan biti Zakon o radu, zapravo Zakon o rabu, ne o otoku Rabu nego o izrabljivanju naših radnika. Dakle, taj obrnuti put je umetnut kao nekakav intermezzo, nekakav međuprostor kako bismo evo do tog Zakona o radu u kojemu će se mislim lomiti dosta kopalja ovdje u Hrvatskom saboru, ubačen je ovaj Prijedlog zakona o zaštiti na radu iako su mnogi govornici rekli da se ama baš ništa neće dogoditi između prvog i drugog čitanja jer postoji već Zakon o radu koji prilično toga i regulira, prvog i drugog čitanja. Dakle nikakvih posebnih efekata ili djelovanja neće biti ni promjena ukoliko i do drugog čitanja ostanu odredbe starog, nazovimo tako, Zakona o radu. Prije neko vrijeme gospodin ministar se bavio čak i proročanstvima pa je izjavio da će vrhunac nezaposlenosti biti dosegnut krajem veljače i da će tada otprilike biti oko 400 000 nezaposlenih, a što je to proročanstvo i vidovitost potpuno eto i ispunjeno. Imamo još 10 dana taman da namirimo tih 400 000 nezaposlenih u državi Hrvatskoj. Sve mi zapravo ovo pričamo, a ono što je glavno i što se treba rješavati, što je čak i obećala Kukuriku koalicija, poglavito na nekim jumbo plakatima koje ne bih sad citirao, a to je upravo zaposlenost, povećanje broje zaposlenih. Pa i Zakon o mirovinskim fondovima o kojemu smo raspravljali neki dan i o punjenju mirovinskog fonda, o načinima kako smanjiti onaj dio koji dolazi iz proračuna Republike Hrvatske, a za ostvarenja dakle isplate mirovina od 16, 17 milijardi kuna koje građani Republike Hrvatske financiraju za mirovinski fond, nema ništa dok se omjer, tako i primjena ovoga zakona, dok se omjer između broja zaposlenih i umirovljenika ne promijeni u odnos dva prema jedan. Taj omjer teško da ćemo dočekati za vrijeme dok bude ova Vlada a trebat će godina i godina da se to promijeni. Preventiva o kojoj govorimo ovdje o Zakonu o zaštiti na radu a kada imamo 4 stotine tisuća nezaposlenih zapravo ne preventiva, nego bismo možda trebali napisati nekakav zakon o zaštiti zdravlja nezaposlenih jer njih je 4 stotine tisuća. Upotreba i anksiolitika i antidepresiva je većinom u tom dijelu stanovništva. I nezaposlenost je briga istog ministarstva. Dakle, zaštita zdravlja nezaposlenih ljudi koji troše ogromne količine upravo tih anksiolitika i antidepresiva u iznosu od 180 milijuna kuna podatak je za prošlu 2013. godinu. Preventiva toga nije novo zapošljavanje, nego valjda da jedino da se upotrijebi prijedlog i Vladi i ministru pjesma ili naslov pjesme Alekse Šantića "Ostajte ovdje" jer odlaze ljudi. A ja bih više volio kada bi bilo koje ministarstvo moglo ili bilo u stanju ili bilo sposobno da poruči mladim ljudima nešto drugo, na primjer pjesmu A. B. Šimića stih prvi iz pjesme koja se zove Opomena "Čovječe pazi da ne ideš malen ispod zvijezda." Kada bismo tako postupali, razmišljali i radili na tome a ne na nekim drugim stvarima koje se događaju aktualnih 8000 mobitela, 1600 automobila, led televizori ili najmoderniji u Agenciji za plaćanje i niz drugih stvari koje se otkrivaju, koje će se tek otkriti onda bi to bilo drugačije. Kada bi se i Vlada ponašala primjereno situaciji u kojoj se društvo nalazi, ali postoji potpuna anestezija u prijevodu neosjetljivost te iste Vlade i tih ministara koji od tih auta i iz tih auta nikada izgleda i ne komuniciraju sa narodom osim kada dođu možda na poplavljena područja pa kaže nije to tako strašno kako je strašno u Velikoj Britaniji. Strašno, to je strašno, takve izjave su strašne. E sad ćemo malo o ovome Zakonu o zaštiti na radu. Zakon o zaštiti na radu ima kaže svoj preventivni dio i onaj drugi kada se već nesreća na radu dogodi i saniranje njezinih posljedica. Reče kolega Tušak da je Inspektorat u 2012. godini imao ako se ne varam preko 9000 predmeta od kojih je u 1180 utvrdio nepravilnosti kod poslodavca. Sindikati su također svim nama zastupnicima dostavili svoje očitovanje u ovome zakonu i rekli da se u mnogim odredbama su se složili sa poslodavcima, ali da Vlada nije prihvatila dogovor poslodavaca i sindikata. Gle zanimljive formulacije? Dakle Vlada propisuje i bez poštovanja mišljenja ili dogovora poslodavca i sindikata svoje odredbe. Odgovor na takvo, dakle konstataciju je taj da mnoga ili neki od vodstava u sindikatima zajedno sa poslodavcima kroje zaštitu na radu prema nekim svojim privatnim interesima. Sad ću ja pitati vas koje to kacige NATO pakt kupuje i čije su najbolje kacige na svijetu? Hrvatske. I od Hrvatske se kupuju one zemlje koje ozbiljno misle na kvalitetu kaciga kupuju se od, a sad drugo pitanje koliko kaciga i građevinskih, koliko građevinskih firmi te iste kacige nabavlja od hrvatskog proizvođača. Dakle, dobra je za ratno djelovanje, ali za građevinu nije. Zanimljivo. Za proboj metka jurišne puške NATO-a koja ne probija tu kacigu je dobra. Ali kad te nekad udari greda po glavi ne valja hrvatska kaciga, nego se nabavlja tko zna kako i u dogovoru s kime poslodavca pa čak i vođe sindikata ili sindikalnog povjerenika za zaštitu na radu u samoj firmi. O odjeći, obući i svim onim što pripada u opremi o zaštiti na radu da ne govorim a Varteks, pardon što reklamiram firmu. A niz drugih, naša tekstilna industrija vapi za poslom, vapi za poslom iz domena dakle trgovine i proizvodnje tekstilnim proizvodima. Kolike su naše domaće tvrtke, pa i privatne propale zbog takvih dogovora i razgovora između poslodavaca i nekih, neću reći cijelo, sindikalnih povjerenika jer nisu dobile posao nego se uvozi od nekakvih uvoznika opet uvoz taj nesretni koji je doprinio tome da mnogi naši proizvođači koji su mogli raditi u svezi proizvodnje opreme i odjeće i obuće u svezi zaštite na radu nisu dobili posao. To je preventiva, o preventivi. O tome danas nitko nije govorio ovdje, a koliko takvih slučajeva ima i koliko naših gospodarstvenika koji se bave nisko akumulativnim poslom kao što je proizvodnja tekstila propada. Ili pak obuće. Gledajte Borovo! 70% je uvoznih dijelova, 30% je domaćih ne bi li Borovo moglo proizvoditi cipele za zaštitu kod varilaca na brodovima, u Đuri Đakoviću itd. Bi, pa moglo bi. Ali tko im daje posao, tko to nudi posao, nitko? Oni kupuju Hong Kong, ne znam Tajland, pitaj Boga od koga, jer su traže da nešto ušvindlaju i priskrbe i sebi temeljem nekakvih poslovnih ugovora itd. Sve je to sadržano i sve se to dakle dotikavle kako bi rekli zagorci i ovoga Zakona o zaštiti na radu, sve to, kao što je i ona ekološka komponenta razvrstavanje otpada, ne smeća, otpada jedna vrlo važna ekonomska kategorija, tako i ovaj Zakon o zaštiti na radu može biti vrlo značajna kategorija upravo u segmentu proizvodnje zaštitne opreme u RH i davanja posla domaćim proizvođačima temeljem kvalitete i svega ostaloga, ne mora biti natječaj nikakav ni tajni ni izvan natječaja javne nabave ali se evo, govorio sam o hrvatskoj kacigi. E sada ovdje smo govorili da je, mnogo se tu pričalo svak iz svog rakursa, od alkohola do rakije kako kaže gospođa Kosor iako mislim da nije ona baš ta koja nikad nije popila čašicu a ja znam da je. Dakle, govorili smo o mjerljivosti i nadzoru stresa. Dakle, mjerljivost i nadzor stresa koji prouzroči oko 16, gdje je pogođeno stresom 16% zaposlenih i 100% nezaposlenih dakle 400 tisuća ljudi i 16% zaposlenih, zašto? Treće, prijatelj i kolega Marić, zašto? Pa sami, sama činjenica da netko radi na tri mjeseca a postoji mogućnost da mu se i produži, pa u čovjeku tri mjeseca vrije hoće li mu produžiti ili mu neće produžiti, hoće li zadovoljiti tog svog poslodavca u smislu poslovnih obveza ili neće zadovoljiti u svom smislu. Hoće li mu platiti ili će čekati na plaću, hoće li nakon ta tri mjeseca čekati još godinu dana da mu se plate ta tri mjeseca zbog toga što je u Hrvatskoj etablirano neisplata plaća. Povremeni posao, posao na određeno i niz drugih dopuštenih radnji u ovom društvu i državi koja je dovedena do ovog dokle je dovedena jasno da izaziva stres. Ama trebalo bi naći za cijelo pučanstvo ili građanstvo koliko stresno živi majka koja ne može dati pet kuna za pecivo svom djetetu ujutro i koliko je i potresen i to dijete koje ide u školu a da ne može pojesti kiflu usput. A mi evo donosimo zakon, prijedlog zakona o zaštiti na radu i evo sad ćemo malo po člancima. Nema vremena, pa dobro onda ćemo u replikama to, dakle onaj članak o kome je gospođa Kosor govorila a u svezi žena koje pružaju uslugu u obitelji itd. u svakom slučaju je jedno vrlo dobro zapažanje i treba to do ovog drugog čitanja urediti. Pure peri, žena koja je rodila ili je u toj fazi do šest mjeseci kada poslije poroda, žena koja doji i tako dalje. Prema njima treba biti posebno obazriv u slučaju, odnosno kada je u radnom odnosu i kada poslodavac bi trebao pokloniti dužnu pažnju poglavito u situaciji kada Hrvatska u potpunoj demografskoj nuli, odnosno u demografskom minusu. Kažu, evo članak 5. Vlada odlukom imenuje članove nacionalnog vijeća, od toga tri iz redova Vlade, jednoga iz poslodavaca i jednoga iz sindikata, da, ali ne definirat tko će to biti, evo gospodin Hrelja je kako je rekao po zanimanju inženjer zaštite sigurnosti, nekad je to bila zaštita na radu, ali sada dalje ima drugačiji naziv zaštite na radu, jel i takvi stručnjaci kao što je gospodin Hrelja, ja bih ga odmah u to nacionalno vijeće predložio jer čovjek zaista puno toga zna, nije puno možda radio po tom pitanju ali očito poznaje materiju. Eto, tako da bi trebalo definirati u svom članku 5.da to bude upravo stručnjaci iz tog područja, iz poznavanja zaštite na radu. Onda smo zabilježili još neke članke pa ćemo i o tome, aha.
Hvala lijepa kolega.
Tek sam se zagrijao.
Treba kraći uvod kolega a s obzirom da je devet replika njih ćemo čuti nakon stanke. U 15,00 sati ćemo replike i odgovore čuti.
Kolegice i kolege, nastavit ćemo sa radom. Prelazimo na replike. Prvi je na redu Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolega Grubišić, u vašem ste govoru rekli da je gospodin ministar proročanski najavio 400 tisuća nezaposlenih. Pa ne bih se složio da tu ima ičega proročanskog. Naime to je sasvim jasno bilo moguće vidjeti nakon godine dana Vlade koja je doista donijela jedan novi pristup rješavanja problema nezaposlenosti, a to je gomilanje nezaposlenosti. Oni misle da će riješiti problem nezaposlenosti gomilanjem nezaposlenosti, stvaranjem novih nezaposlenih. Pa vam je sasvim jasno da već prije mjeseci da će broj od 400 tisuća nezaposlenih biti dosegnut početkom ove godine, točnije negdje veljača ili do sredine ožujka, ali ono što je proročanski bilo u njegovom govoru tada prije par mjeseci je bila najava da će Hrvatskoj trebati nekoliko stotina tisuća radnika za zapošljavanje što se valjda podrazumijevalo da će do tada svi ovi nezaposleni biti zaposleni. Naravno ta projekcija je bila negdje na godinu 2040. ili 2050. jer tu se naš ministar doveo u rang sa vidovitim Milanom pa onda možda dobije jednu emisiju u nekoj televiziji pa će možda objašnjavati kako on vidi budućnost Hrvatske za jedno 20, 30 godina, ali nama je potrebno danas u Hrvatskoj netko tko će u Vladi RH naći rješenja za aktualne probleme koji su doista ogromni i koji su nažalost još više generirani djelovanjem ove Vlade.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala kolega Matušić što ste mi pomogli donekle u raspravi, ne bih htio politizirati, nažalost stvari su previše ozbiljne da bi smo vidovnjaštvo uvrstili u dnevni red i nekakve ezoterične emisije koje emitiraju komercijalne televizije. No činjenice su žalosne i ono što sam rekao u svojoj raspravi da bismo trebali razmišljati i o zaštiti prava nezaposlenih, o zaštiti prava gotovo cijelog kućanstva RH koja ima ne samo duševne boli i smetnje te troši velike količine sedativa i antidepresiva pa smo postali zemlja koja antidepresive i anksiolitike troši u najvećim količinama u odnosu na cijelu EU. Nažalost te žalosne činjenice su trajne i zaista ne znam do kada će to potrajati, ali evo, čini mi se da još uvijek nema izlaza na kraju tunela. Hvala lijepo.
Replika Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega, većinu svoje rasprave, odnosno nešto više od polovice svog vremena iskoristili ste da govorite o nezaposlenosti, o njihovom teškom položaju, korištenju antidepresiva iako je rasprava o Zakonu o zaštiti na radu. Međutim ja se slažem s time s obzirom na težinu problema da moramo koristiti svaku situaciju da govorimo o tom problemu, da ga nastojimo zajedno i rješavati. Međutim upravo u okolnostima u kojima se donosi ovaj zakon o kojem raspravljamo, u okolnostima velike nezaposlenosti, dakle govoriti o zaštiti na radu, o tim dobrim mjerama znači ipak u tom vremenu da poslodavac može lako doći do radnika i takoreći raditi s njima što hoće, da to ministarstvo, odnosno Vlada, ja se nadam i svi mi skupa ćemo podržati ovaj prijedlog zakona, da nećemo dozvoliti. Da sa jednom tradicijom koju smo imali velike zaštite radnika na radu ustrajemo u primjeni svih ovih još i novih konvencija, uredbi i da ta jedna statistika koja je dosta do sada povoljna, međutim još uvijek ne znamo da li je to iz straha da radnici baš i ne prijavljuju i svoje ozlijede na radu, dakle prema dostupnim podacima iz godišnjeg izvješća inspektorata i ureda Europske komisije EUROSTAT-a, dakle izvučeni su sljedeći podaci. Da jedan radnik recimo u Hrvatskoj izgubi dakle 0,5 radnih dana zbog povrede na poslu, u EU 1,3. Broj ozljeda na tisuću radnika kod nas je 17,1, u EU 50,3. Nažalost smrtni slučaj imamo 3,3, jednako kao i u EU.
Na repliku odgovara Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Ingrid, i vi ste zapravo u neku ruku potvrdili moje teze iz moje rasprave. Ja znam da vi znate naša iskustva u samoupravnom socijalizmu kako su izgledala i tada je čini mi se zaštita bila, ako ne zaštita onda sustav je davao mogućnosti za, na raznim distancama institucijama za zaštitu prava radnika, poglavito kada se radi o zaštiti na radu i s tim se i slažem. No znamo da danas mnogi djelatnici, poglavito u trgovini idu raditi i sa gripom i sa mnogo ozbiljnijim bolestima samo zato iz straha da ne izgube posao. U kakvo smo mi to vrijeme dospjeli? Znamo npr. da učitelji se ne smiju braniti ako ga fizički napadne učenik, ne smije … dići ruku jer će ga ovaj tužiti za, eto podizanja ruke na učenika. Čak i kada učiteljica koja je tučena od roditelja pa kad se umiješa kolega, drugi učitelj da obrani tu učiteljicu, nježnu, krhku, da ne bi diskriminirali, a onda on odgovara i dobiva otkaz, taj drugi učitelj koji je stao u obranu učiteljice. Dokle smo mi to dospjeli? Kakvo je to zakonodavstvo? Tko zaštićuje te učitelje od napada učenika i roditelja koji su sve češći u RH, imamo sve više primjera gdje dolazi do sukoba između učitelja ne sukoba nego napada učenika na učitelje i roditelja na učitelje. Pa pišu novine svaki dan o tome, a nema zaštite nikakve. Kakva je zaštita na radu učitelja, nastavnika i profesora? Nikakva. Gdje to piše u zakonu o toj zaštiti? Ne piše. O tome govorim.
Replika, Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Grubišić vi ste u svojoj diskusiji povezali jednu dobru stvar, a to je pitanje proizvodnje zaštitne opreme i zaštite na radu na način gdje ste ukazali na problem kako je dosta tvrtki posebno kada su u pitanju tekstilna industrija i onaj dio mogle proizvoditi zaštitnu opremu. Evo završilo je ili u stečaju ili su propale, a sa druge strane imali smo uvoz te zaštitne opreme. Spomenuli ste kacige koje su dobre za strane kupce, a dok kod nas u Hrvatskoj to nije dobro. Ali samo bi se htio na vas nadovezati i jasno da smo o tome vodili malo više računa i brige vjerojatno danas ne bi imali ovu brojku od 385 tisuća nezaposlenih. Ali još jedna gora stvar da se samo nadovežem na vašu diskusiju jel sam imao prilike to vidjeti da i dio javnih poduzeća poput HEP-a i nekih drugih, a to sam se uvjerio kada je u pitanju nabava zaštitne opreme po puno višoj cijeni nego što je na stvarnom tržištu, a ta oprema je išla preko nekoliko posrednika, na taj način se i dizala cijena svi su zarađivali a na kraju krajeva to su potrošači itekako plaćali.
Na repliku odgovara Boro Grubišić.
Kolega Tušak o tome nitko nije govorio u prijašnjim raspravama za klubove. Ja sam pokušao biti konstruktivan i koristan i da poslušaju ministarstva naša Vlada upravo o tome o prednostima domaće industrije zaštitne opreme da tako kažem, a to je i kaciga i radna odjeća i obuća itd. imamo i to Borovo i Varteks i proizvodnju kaciga koja je dobra i NATO paktu, dakle NATO pakt kupuje naše kacige. A da mi preko raznih švercera, posrednika i mutikaša u to su čak uključeni i neki od šefova u sindikatima ili povjerenika u firmama sindikalnim zajedno sa poslodavcem gdje pokušavaju nabaviti robu koja je lošije kvalitete. Ali ima tu čara u tome, dakle u tome ima lova u mutnom i to je ono što stalno opterećuje naše društvo. Da smo zaposliti kapacitete i tog Varteksa i Borova i drugih pa danas bi imali manje nezaposlenih. Kažem pokušao sam biti i konstruktivan i koristan.
Sljedeća replika poštovana Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Grubišić nakon vašeg izlaganja bilo je ustvari teško malo da tako kažem povezati konce jer ste o puno tema govorili u okviru rasprave o ovom zakonu, ali ja bih ipak htjela između ostalog spominjali ste nezaposlenost i broj nezaposlenosti i Ministarstvo rada kao odgovorno za brigu o nezaposlenima. Kada govorimo o ovoj brojci nezaposleno je tu evo i danas imamo prilike 393 tisuće 700 nezaposlenih, ali ja mislim da mi ovdje u ovom Saboru bismo trebali znati iščitati sve one brojke koje možemo dobiti putem Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. Mi jesmo vjerojatno svi onako pomalo svaki dan kada gledamo te brojke si razmišljamo šta tu brojku čini, kako to da evo jedan dan 500 novih na zavodu, tisuću novih, dali su to svi oni koji ostaju bez posla negdje zato što je poslodavac propao, zato što je smanjen obim posla i slično? Nije i to treba govoriti i to treba naglašavati, barem ja mislim da je to moja obaveza. U 2013.godini mi imamo povećan broj ulazaka u evidenciju Zavoda za zapošljavanje i to s jedne strane veći broj onih koji se evidentiraju kao nezaposleni kao redovnog školovanja oni to nisu obavezni činiti. Ali zbog mjera aktivnih politika zapošljavanja a najviše zbog one garancije za mlade prošle godine preko 8% imali povećanje tih koji su završili školovanje. S druge strane imamo i povećan broj ulaska iz neaktivnosti u Zavod za zapošljavanje da bi se mogle koristiti različite mjere da bi ti ljudi se osposobili na neki način. A s druge strane prošle godine u odnosu na 2012.za 6% je pao ulazak u nezaposlenost zbog poslovnih gubitaka zatvaranja firmi i slično. Mislim da to treba jasno reći i imati na umu kada govorimo o toj brojci nezaposlenih.
Odgovor Boro Grubišić.
Kolegice Sobol, ne želim dobiti opomenu pa ću biti u odgovoru na repliku relativno miran, staložen i iznijeti neoborive argumente i činjenice. Pa zar vi mislite da će mladi naši koji su završili školu želeći pomoći ministarstvu i ovoj državi ne ići na Zavod za zapošljavanje, ne htjeti se prijaviti eto da bude broj nezaposlenih manji? Drugo zar mislite da neaktivno stanovništvo ne želi dobiti posao pa se zbog privilegija nekakvih, jake su vam privilegije svaka čast, prijavljuje na Zavod za nezaposlene? Treće, sami ste u ovom mandatu izbrisali tisuće nezaposlenih po raznoraznim vidovima prava koja ne pripadaju i ne ulaze u krug onih koji su nezaposleni? Četvrto, svaki mjesec dobivam izvješće od Hrvatskog zavoda za zapošljavanje Slavonski Brod o kretanju zaposlenih i nezaposlenih u Brodsko-posavskoj županiji i gradu Slavonskom Brodu. Vi možete te nezaposlene kategorizirati kako god hoćete ali oni su na popisu nezaposlenih osoba. Dakle to je neminovna činjenica i neoboriva i ne možete na ovaj način braniti jer ne daj Bože da ima prijenos pa da vas čuju ti ljudi pa da vam pišu razno razne poruke. Hvala lijepo.
Nova replika Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Grubišić ne može čovjek ne reagirati na onako disponiran govor i raspravu. Govorili ste i o proizvodnji domaćoj koje nema, o stresu kojeg doživljavaju na poslu radnici. Pa stres je inače reakcija na nepredviđene situacije. A tko to danas može raditi u planiranim situacijama? Ne postoji radna organizacija, ne postoji radno okružje bez nepredviđenih situacija. Često neznanje izaziva stres, neznanje nadređenih dovodi do strahovitog stresa podređenih koji znaju posao. Koliko je u vašoj struci sve se dovelo smjenski uvođenje smjenskog rada. Kako zaštiti se od takvog stresa. Kako zaštiti zdravlje ljudi da ne reagiraju na takve nagle promjene. Nije dva mjeseca nefunkcioniralo sada se mora … [[Govornik se ne razumije.]] kako na predstečajne nagodbe. Pa biti će toliko povećani korištenje i potrošnja antidepresiva o kojima ste govorili trostruko. Zamislite država natjera poduzetnike, obrtnike na stotine da mora otpisati potraživanje na koje mora platiti porez, pa tko se ne bi razbolio u takvim uvjetima? Pa tko će ostati zdrav da moraš platiti na porez na nešto što ne postoji. Morate se zadužiti da biste platili porez na ono što uopće nema, kaže država toga nema, toga ne smije biti. Koliko će tužbi izazvati takva situacija? Stotine i tisuće. A šta znači vođenje tužbi i sporova pod 10, 15 godina? Ma treba zaštiti zdravlje radnika a ne samo od ozljeda na radu. Hvala lijepa.
Odgovor Boro Grubišić.
Kolega Marić ja sam odgovor u neku ruku ako se uopće može dati odgovor na takvo pitanje koje je jednostavno ocrtava aktualnost, ono što je aktualno u Republici Hrvatskoj i vrlo aktualno i goruće, vruće pitanje, to … [[Govornik se ne razumije.]] vaša replika. Naime, stres koji doživljavaju i liječnici slanjem u smjenski rad što je pokušao i Ljubičić i Vlahušić, gospoda, pardon, da ne bih opet dobio opomenu, dakle oni koji su pokušavali već uvoditi smjenski rad i vidjeli da to ne može sa ovim brojem liječnika pa su se vraćali nazad. I stalno su ti liječnici, zapravo liječnička struka izložena tome stresu. A stres nema vage ni instrumenta kojim se može izmjeriti, on je nemjerljiv. Nema mogućnosti nadzora koliki je on i što je proizveo sve. Toga nema. Nažalost valjda se na to i računa donoseći sve skupa ove zakone i o radu i o svemu ovome. Otpisivanje potraživanja. I jad i čemer. Ja ne znam tko zna šta znači čemer ali mislim da vi znate s obzirom na porijeklo odakle dolazite kao i ja. Dakle taj čemer koji u čovjeku ostaje poslije toga, ta žuč koja kuha dovodi do raznih psihoorganskih bolesti od ulkusa na želucu, infarkta, … [[Govornik se ne razumije.]] itd.. I imati ćemo unatoč svih zaštita na radu i o radu imati ćemo silni broj bolesnih ljudi kao što već sada imamo one koji boluju od depresije i anksioznosti.
Replika Silvano Hrelja.
Uvaženi kolega Grubišić, ne bih se javio ali s obzirom da ste me na početku predlagali za nacionalno vijeće kao stručnjaka a onda na kraju rekli da otprilike da se nisam … [[Govornik se ne razumije.]] ladne vode napio kao radeći u struci kao inženjer sigurnosti ali sam vam dužan reći da sam 8 godina radio u brodogradnji i da sam ponosan na svaki dan rada u brodogradnji jer mislim da se tamo ima što govoriti i raditi na području zaštite na radu. A vjerujem da bi vi iako ste liječnik u čiju dinamiku rada kao liječnika ne sumnjam niti postavljam pitanje vjerujem da bi i vi bili oduševljeni kada bi bar jednom vidjeli kako ona grdosija od broda klizne u more. I ponosan sam svaki put što sam bio nadzorni organ na porinuću broda jer je to jedinstven doživljaj. Preporučio bih svakom tko je blizu brodogradilišta kada se tako nešto događa da ode vidjeti pa će više cijeniti rad ljudi koji su tu grdosiju sagradile. Isto tako vido sam puno eksperimenata u zaštiti na radu i između ostalog i u brodogradnji gdje smo pokušali na silu da ljudi koji su zavarivači na radom mjestu zavarivača da moraju uz grah sa kobasicom piti mlijeko jer je to za njih zdravo. Nigdje naučno dokazano da je to zdravo. Ali se mlijeko pilo u ogromnim količinama odnosno više se je nosilo kući ili se bacalo jer se ukiselilo nego što se pilo. Tako da velim da odlaženje u krajnosti ni u kom smjeru nije dobro pa ni u onom što smo ranije diskutirali vezano uz 0,0 promila. Hvala lijepa.
Odgovor Boro Grubišić.
Kolega Hrelja ja pozorno slušam svaku vašu raspravu u vezi radnog zakonodavstva i temeljem toga sam zaključio da ste vrlo stručni da sudjelujete u radu Nacionalnog vijeća za provođenje zakona o zaštiti na radu. To što imate, dakle rekli ste 8 godina iskustva, to je potpuno nevažno, evo ja odmah mogu to prekrižiti. Dakle, rekli ste mi da je velika stvar i da izaziva pozitivan stres dakle euforiju kada vidite kako brod klizne sa kobilice, kako kaže jel', uporine se u more. Ja se nadam da ste koji put bili kum pa ste bocu pjenušca razbili o oplatu broda, niste, e šteta. Dakle koja kap pjenušca dođe i do nas a popili smo pivo za ručak. No kada se tiče mlijeka i korištenja mlijeka za radnike brodogradilišta onda ste tu trebali reći možda gospodinu Milinkoviću on je ekspert za mlijeko u ovom Saboru. Ali u svakom slučaju bi to mlijeko i korištenje mlijeka u našoj industriji zasigurno povećalo proizvodnju mlijeka i možda bi mljekari bili u puno boljoj poziciji i tvornice mlijeka, prerađivači u Republici Hrvatskoj nego što su sad spali na ove grane od 500 milijuna litara sa milijardu litara od prije 4-5 godina.
Zadnja replika, Krešimir Bubalo.
Hvala lijepo. Kolega Grubišiću, nerado repliciram svojim kolegama u klubu no morao sam. Naime, u svom izlaganju govorili ste o brojci 400 000 nezaposlenih i o vidovitom ministru Mrsiću. Naime, mi u klubu ne promišljamo tako jer danas je 383 650 nezaposlenih. Svi makroekonomski indikatori su negativni i gledajući rad ove Vlade i rad ovog ministra ne možemo zaključiti da su vidoviti nego dapače, da ne znaju što rade, da loše vode Republiku Hrvatsku. Prema tome nisu vidoviti, dapače oni su u ovom trenutku itekako nesposobni što je dokaz upravo ova brojka.
Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Hvala lijepa. Kolega Bubalo, Mirnu Rovinj i 250 djelatnika Mirne Rovinj niste zbrojili, a svjedoci smo i sudske presude da Mirna ide u stečaj, a time i 250 djelatnika Mirne Rovinj. Dakle ima ih još, a kod nas u Slavoniji više nema ni firme koja može otići u stečaj osim možda Đure Đakovića koja je nagomilala dug od 65 milijuna za prošlu godinu službeno, a neslužbeno i u nekim papirima kažu i oko 100 milijuna kuna. Ako Đuro Đaković ode u stečaj onda će ova brojka koju je ministar tako vidovito proročanski izrekao prije nekoliko mjeseci, da će kraj veljače biti onaj punktum maksimum kako mi liječnici kažemo, najviši vrh u stopi nezaposlenosti, točno dosegnuti kako je on rekao 400 000 nezaposlenih.
Sada možemo nastaviti sa raspravom. U ime kluba HDZ-a govorit će Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa pred nama se nalazi jedan zakon koji kad pogledamo njegovo područje djelovanja onda možemo reći da je da kažem vrlo širok, međutim iskreno govoreći kad ga usporedite sa starim zakonom onda si čovjek postavi pitanje što mi to dobivamo sa novim zakonima i da li u uvjetima kad imamo 383 000 nezaposlenih, kad nam je situacija u gospodarstvu ovakva kakva je, kad je struktura hrvatskog gospodarstva nažalost takva kakva je, da li se mnoge odredbe i oni na koje će ove odredbe primjenjivat, da li će oni inzistirat da se te odredbe primijene na njih ili će oni nažalost biti sretni da su dobili radno mjesto i da mogu dobit kakvu takvu plaću negdje polovicom mjeseca i da mogu prehraniti sebe i svoju obitelj. Dakle naprosto nije bitno samo donijet zakon nego je vrlo bitno u kakvom okruženju, u kakvim uvjetima se taj zakon primjenjuje jer ovo, ja naprosto ne mogu da ovdje ne postavim jedno retoričko pitanje koje možemo smjestiti u bilo koji od ova tri zakona o kojima ćemo raspravljat, počevši od Zakona o radu. Kolegice i kolege, kako zaštiti na radu trudnice koje su počele raditi i koje dobiju otkaz u 6. ili 8. mjesecu, a govorimo o pronatalitetnoj politici, govorimo o tome kako smo stara nacija, ali naprosto niti ovim zakonom niti Zakonom o radu, mi ćemo reći je to je sloboda tržišta. Da, sloboda tržišta, samo kako ćemo mlade parove pridobit ili kako god hoćete reći, da imaju djecu, nije ugodno jednoj mladoj ženi kad u 6. ili 8. mjesecu poslodavac joj kaže e sad prekidamo s vama radni odnos pa kad vam prođe prvih 6 mjeseci porodiljskoga javite se, bili ste dobri, možda ćete dobit posao. Da li se ikom postavlja pitanje u jednom takvom, možete kolegice Antičević govorit što god hoćete, imate na stotine takvih slučajeva i mi kao saborski zastupnici ovdje naprosto to moramo reći zbog istine i zbog poštenja jer se nažalost krećemo među takvim ljudima i to je činjenica. Ali nažalost, niti u ovom zakonu niti u Zakonu o radu mi toga nemamo. Ja samo govorim jedan primjer koji je eklatantan nažalost. Možete si mislit ženu u 5., 6., 7. mjesecu trudnoće ostanu bez posla i ne zna što će biti sutra, a u nekakvom su kreditu ili na neki način. I da se razumijemo, ovo što sam rekao nema veze ni sa jednom političkom opcijom. To se nažalost događa sve ove godine otkad smo ušli u tzv. tržišno gospodarstvo. To je činjenica. A sad da se vratimo na zakon. Dakle, rekao sam da u situaciji kad imamo 380 000 nezaposlenih, kad su ljudi sretni da dobiju posao, onda mi imamo načelne razine obrazloženja zašto se donosi ovaj zakon i onda kad malo bolje pročitate pa vam kaže osnovni cilj ovog zakona je smanjiti broj ozljeda na radu i profesionalnih bolesti. Nadalje, s ciljem osiguravanja lakšeg, jednostavnijeg razumijevanja zakona i njegovih provedbenih propisa uz uvažavanje da je zaštita na radu sastavni dio svih radnih. Također, u važećem zakonu nedostaju odredbe o mjerama i zaštiti radnika o psihosocijalnih rizika i psihofizioloških napora na radu, stres, monotoni poslovi, normirani rad itd. I sad dolazimo do nečega na stranici 4 što ja pokušavam danas cijeli dan ukazati u ovom Visokom domu, međutim iz nerazumijevanja ili neću sad, oprostite mi na riječi, neznanja kako neke stvari funkcioniraju i cijelo vrijeme se imputira nešto sasvim drugo, a to je Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu. Da, to je nešto što postoji u ovome trenutku, ali imali ste isto tako 117, 118 ljudi koji su radili u tom istom Hrvatskom zavodu, koji su vodili brigu oko prikupljanja 0,5% doprinosa koji na bruto plaće uplaćuju svi poslodavci po zaposlenom i temeljem toga se godišnje akumuliralo 650 milijuna kuna i točno se znalo zašto se ta sredstva koriste. Dakle, za isplatu bolovanja uslijed ozljede na radu, za liječenje od profesionalnih bolesti itd. i ukupno godišnje iz tog fonda se trošilo 400, negdje 400, 450 milijuna kuna, 200 milijuna je ostalo. Zašto to govorim? Pa zato što je u nekom trenutku nekima iz sfere zdravstva palo na pamet da bi to trebalo sve objediniti, jer u zdravstvu uvijek fali novaca, pa ovih 200, 250 milijuna će dobro doći. Ali istovremeno je ostao Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu. I sad gledajte kolegice i kolege zašto to govorim. Pa zato što u ovom zakonu se kaže da će dio ljudi iz tog zavoda prijeći u novi zavod, a čini mi se da je upravo to razlog zašto i mijenjamo ovaj zakon, da osnujemo još novi zavod i da nađemo nekakva stranačka nova uhljebljenja. Međutim, vrlo je interesantno kad pogledate strukturu zaposlenih u sadašnjem Hrvatskom zavodu za zapošljavanje i sigurnost na radu to su vam 99% medicinari. Dakle, ljudi medicinske struke koji se bave sasvim jednim drugim poslom a ne ovim poslom o kojem je kolega Hrelja govorio. Jer gledajte, zaštita na radu je isto jedan vrlo složen posao i jedan vrlo složen proces. I da bi netko u jednoj tvrtki na žalost mi tih takvih danas u Hrvatskoj ili nemamo ili ih imamo vrlo malo organizirao kompletnu zaštitu na radu gdje imate nekoliko ciklusa proizvodnje recimo u nekakvoj metalo-prerađivačkoj industriji, pa i na jednom gradilištu gdje istovremeno imate 10, 15 da tako kažem ne obrtnika nego obrtničkih zanimanja koja rade određen posao. To je jedan vrlo zahtjevan posao. I sad ako u ovom Hrvatskom zavodu za zaštitu zdravlja ne postoje takvi ljudi, a istovremeno nam se kaže da ne trebaju nova sredstva jer iz ovog zavoda će biti prebačeni ljudi u ovaj novi zavod i da će se od tuda uzet novce meni nije jasno kako možemo u zavod koji će se baviti zaštitom na radu prebacit ljude kojima to nije struka. Liječnicima to nije struka, a istovremeno radi razumijevanja taj sadašnji Zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu ima svoje ispostave po županijama. I sad se postavlja pitanje ako osnivamo novi zavod, jer više neće biti ovaj za sigurnost na radu, nego će biti samo za zaštitu zdravlja da li će i ovaj novi zavod biti osnovan po istom principu ili će i jedan i drugi zakon pretrpiti ovu novu memorandumsko prekrajanje Hrvatske u pet regija. Ali neka nam se i to napiše unutra, jer ovdje naprosto svega toga skupa nema. A zašto toliko inzistiram na tome? Pa kolegice i kolege, ako ovaj Zavod sa inspektorima o tome ću kasnije doći ne bude radio svoj posao onda će oni koji trebaju organizirati zaštitu na radu izbjegavati zakon. I onda možemo mačku o rep objesiti ono preventivno djelovanje, doći će danas na gradilište konstatirati ili u pogon, konstatirati da nisu ispunjene mjere zaštite na radu ako ne znamo kako će nam u ovom trenutku biti organiziran taj zavod. Dakle, on bi trebao biti ključ za provođenje ovog zakona. Jer ako nam ovaj Zakon da tako figurativno kažem izgleda kao jednosmjerna ulica onda nam on ne treba, jer ovaj zakon ne smije biti jednosmjerna ulica. On itekako mora biti dvosmjerna ulica sa autobusnim stajalištima, a ta autobusna stajališta su upravo prostor kad taj inženjer zaštite na radu dođe u jednu tvrtku i kaže to, to i to ne valja. Imate rok 15 ili mjesec dana da to izvolite ispraviti, ako ne ispravite slijedi vam kazna. Ali mi to na žalost iz ove organizacije ili možda nešto stoji što ovdje ne piše. Ali vi toga nemate tu, dakle to ne postoji. A sada se malo, dakle još samo da kažem nešto kad govorim o ovom Hrvatskom zavodu za zaštitu zdravlja. Dakle, ja nisam rekao da je netko pogriješio ili dobro napravio kad je ukinuo medicinu rada. Upravo je Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja je onaj što je naslijedio medicinu rada. Pa prema tome, gospodine ministre ako je istina ono što ste vi jutros govorili onda trebate promijeniti Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja. A druga stvar, svi znamo kakva je nekad bila medicina rada i kad pogledate strukturu hrvatskog gospodarstva na žalost danas takvo nešto ne možete imati. Medicina rada se kroz ovaj Zavod pokušala prebaciti negdje i kod liječnika u privatnoj praksi, obiteljskih liječnika koji imaju tu medicinu rada. Da li je to najsretnije, najbolje rješenje ja si neću uzet za pravo da govorim o tome, jer naprosto premalo znam o tome. Mislim da o tome trebaju govoriti prije svega ljudi medicinske struke. Prema tome, ja samo želim reći nekakav hodogram i ne može si netko ad hoc reći netko je pogriješio što je ukinuo medicinu rada, osnovao si je nešto drugo. Da li je to zadovoljilo ili nije zadovoljilo kažem o tome neka govore medicinari. I druga stvar ovaj Zavod je dakle sanirao posljedice bolesti i ozljeda i on je funkcionirao tako kako je funkcionirao i sad dobro ili loše ali ja ponavljam i dalje da smatram jednom velikom greškom kad su im uzeta sredstva i u ovom trenutku kad se izdvaja Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje iz Državne riznice. Ja smatram ako hoćemo da na hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i ovaj Zavod novi za sigurnost na radu mora imati svoj izvor sredstava ne za financiranje sebe nego naprosto za financiranje posljedica toga što se događa što regulira ovaj Zavod. Onda bi se i taj Zavod morao izdvojiti posebno i morao bi opet zasebno poslovati na njega da si prikupljaju sredstva i da se ta sredstva usmjeravaju upravo za ovo što ovdje piše. A što se tiče samog zakona veli članak 3. odredbe ovog Zakona primjenjuju se u svim djelatnostima u kojima radnici obavljaju poslove za poslodavca. E sad kolegice i kolege kad počnete od ovoga tu recimo od ovih naših kolega koji rade tu u saborskoj straži, pa na kraju krajeva i mi radimo nekakav posao pa završimo od nekoga tko je radio u nekakvoj ljevaonici. Mislim da je to toliko različito i toliko rastezljiv pojam da, ali kažem očigledno to tako treba biti jer je netko mislio da tako treba biti. Nadležnost Vlade Republike Hrvatske, članak 5. stavak 2. Vlada odlukom imenuje članove Nacionalnog vijeća za zaštitu na radu kao svoje savjetodavno tijelo za zaštitu na radu kojega čine tri predstavnika Vlade, po jedan predstavnik poslodavaca i sindikata. Pa ja mislim da ovaj zakon je prije svega donesen da se prisile poslodavci da sukladno zakonskim propisima osigurajući im veću sigurnost na radu svojim radnicima. I onda mislim da bi tu pretežitu ulogu trebali imati oni koji su neposredno da tako kažem u proizvodnji a ne da opet ovdje stavimo tri državna administratora koji će u konačnici kao i kod ovoga zakona jer kad vidite primjedbe i prijedloge oko kojih su se usuglasili kupci i sindikati onda ćete vidjeti da ih Vlada nije primijenila a ovaj članak 5. stavak 2. vas upućuje točno na to da će se sutra dogoditi sa tim savjetodavnim tijelom, možda će predstavnik kupa i sindikata reći da nešto nije dobro. Međutim ova tri administratora će reći ne to nije tako nego će to biti tako i Vlada će dobiti krivi savjet. Eto ja to tako bukvalno gledam. Članak 7. radi unapređenja zaštite na radu u RH pravnim i fizičkim osobama mogu se dodijeliti priznanje i nagrada. E sad se lagano vraćamo u socijalizam, komunizam itd., jer što znači dodijeliti priznanje i nagradu za nekog što mora napraviti da mu se ne bi dogodilo da mu radnik ne završi, naprosto da mu se dogodi nezgoda. Pa ja mislim da je ovdje ljudski život i radni potencijal onoga koji radi daleko bitniji od toga da li je netko administrativno, sve to divno, krasno posložio pa da bi mu se dala između ostalog nagrada za to. U ovoj državi ima niz priznanja pa prema tome možemo ga ukalupiti u bilo koje drugo jer mislim da je naprosto ovakvoj jednoj odredbi nije mjesto u ovom zakonu, koji ima daleko više problema koje treba regulirati. Članak 58.e ovo vam je najbolji primjer kad sam govorio o jednosmjernoj ulici i o primjeni zakona, svi znamo kakva je situacija i neka mi netko samo kaže kako će članak 58.ne želeći nikoga uvrijedit primijenit u mnogim djelatnostima u RH, onda nažalost mnogi nakon gableca ili 11 sati ne bi imali s kim raditi. Tek tolko. Toliko isto priča kad se govorilo o 0% i 0,5 pa na kraju krajeva od toga se napravio čitav show a situacija je takva kakva je jer ono što je govorio gospodin Hrelja vi danas ako niste napravili prekršaj tolerira vam se 0,5. Međutim, ako ste napravili bilo kakav prekršaj ili izazvali ne daj Bože saobraćajnu nesreću onda vam Kasko osiguranje nitko drugi ne prizna tu da ste mogli bit do 0,5. Prema tome i ovdje isto tako ako se primijeni taj zakon, ako nekome ode ruka ili ne daj Bože neki drugi dio tijela to da li je on bio 0, 0.5 ili 1 to je svejedno, a osobito je svejedno onome tko je stradao zbog nečije takve pogreške. Članak 70.izbor povjerenika veli kad poslodavci i radnici između sebe mogu birati povjerenika, radnika zaštita na radu i tu se sad govori kad zapošljava 20 radnika provodi se na skupu radnika a povjerenik za zaštite na radu kod poslodavca koji zapošljava više od 20 radnika provodi se u skladu odredbama općeg propisa o radu kojim su uređena pitanja izvora radničkog vijeća. Čemu ovdje opet komplicirati, prvo koliko je uopće u ovom trenutku tvrtki imamo iznad 20 zaposlenih i zar je vrlo bitno taj povjerenik pa da moramo mijenjati i važnost izvora onoga koji ima, ali vrijeme mi ističe pa ću vjerojatno u replikama odgovoriti i na kraju članak 80. Medicina rada, dakle ovaj sadašnji zavod je nasljednik medicine rada i mislim da nikako ne trebamo žaliti za onim što je bilo nekada jer nekada kada je falilo novaca u zdravstvu i u mirovinama bile su plave, zelene i crvene knjige na radničkim savjetima a vidite da nažalost danas predsjednik Milanović ni ministar Linić ne mogu provesti ni jednu ni plavu ni zelenu knjigu, naprosto su se promijenila vremena.
Prelazimo na replike, prva se prijavila poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Javila sam se iz toga što me je gospodin Šuker ničim izazvan osobno prozvao pa ću vam ja osobno i odgovoriti. Kada sam bila u mogućnosti i bila ministrica pravosuđa, tada su dvije žene, trebalo ih je jednu od njih unaprijediti, imali su jednake uvjete, jedna je bila na porodiljnom i ja sam izabrala onu koja je bila na porodiljnom. Ja mislim da se to do sada još nije dogodilo. Ali ono za što se ja zalažem i ono kad ste vi govorili o trudnicama i to je istina da se to događa, međutim događaju se još gore stvari, žena mlada, žena koja namjerava ostati trudna, dakle imala je poteškoća sa poslodavcima i mi smo se toga dosta u zadnjih desetak godina i naslušali i primjedbe takvih žena. Ono što posebno želim istaknuti, to sam već rekla ali zbog važnosti situacije želim ponovno istaknuti, u zakonu često stoje odredbe koje na neki način favoriziraju žene i naše rasprave idu u tome smislu. Međutim to je često i klopka za žene, sve ono o čemu smo danas razgovarali neka bude, prema trudnicama, prema dojiljama neka to bude dužnost poslodavca a pravo i odabir žene jer istina je žena može samo roditi ali i muškarac i žena ne samo da mogu nego i trebaju odgajati dijete od prvog dana života.
Na repliku odgovara Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Kolegice Antičević, ako ste to napravili svaka čast. Ali ja sam naprosto osjećao potrebu da to kažem danas, zašto? zato što to je eklatantan primjer kad govorimo o pronatalitetnoj politici, kad govorimo o ovom, onom. Vrlo nažalost često to vole ljudi iskorištavati u političke nekakve poene ili tako dalje. Međutim, to je činjenica koju naprosto treba spomenuti. Treba ju spomenuti danas i treba ju spomenuti kad budemo govorili o Zakonu o radu jer naprosto neprihvatljivo da je si netko uzme za pravo da kaže ako ćeš ostati trudna ili ako dobije na određeno vrijeme i onda u petom, šestom mjesecu dobije otkaz. To je sigurno da je stresno. Ako govorimo o stresovima na drugi način, ja mislim da nema većeg stresa od ovoga i nije tu nikakvo favoriziranje žena u odnosu na muškarce. To je stres za cijelu obitelj jer ja mislim da i muž je isto tako u velikom stresu ali naprosto kad govorimo o toliko stvari onda ne smijemo preskočiti neke stvari koje su životne, a to je životna stvar. I naprosto ako ćemo dozvoliti nekakvu liberalnu tržišnu ekonomiju pa ne možemo baš sve pogaziti, ne možemo baš dozvoliti sve da nam radi što tko hoće i nitko nam neće zamjeriti recimo da će to biti nekakva rigidna odredba u zakonu. Ima daleko odredbi koje su rigidne i koje štite one koje pitanje dal bi ih trebalo štititi ali ovo je nešto naprosto s obzirom na situaciju na čiju se mi moramo zamisliti i vidjeti naprosto način kako pomoći da se to ne događa.
Iduća replika Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Šuker, dobro ste detektirali da su trudnice i žene u doba dojenja potpuno nezaštićene od strane poslodavaca. Naime njima nije ni u cilju nikakva demografska obnova Hrvatske iako kada bi malo dublje mislili onda bi shvatili da je zapravo i njihov profit zavisi od toga, kada bi dublje razmišljali, ali kratkoročno žele zgrabiti što veći profit pa onda u tome vrše nepravdu prema ženama koje su trudne i pak one koje su u dobi dojenja. Ovo što ste vi htjeli istaknuti, a to je ovaj Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu. Dakle u tome je sve sadržano, sada se kaže da će predloženim zakonom se propisati osnivanje ne Hrvatskog, samo Zavoda za zaštitu na radu, tako se zove Zavod za zaštitu na radu, nema predznaka Hrvatski kao što netko kaže Hrvatska narodna banka, a ima još uvijek onih koji govore Narodna banka Hrvatske još iz onog doba, ima dosta takvih. Dakle, to je drugi aspekt kada se, rekao bih možda, neću reći nepotrebno, ali u neku ruku ustanovljava još jedna institucija koja također će koštati, njen rad će također koštati i morat će pojesti onih 200 milijuna koji ostanu od onih 650, od onog prvotnog zavoda, Hrvatskog zavoda za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu. I treće što ste apostrofirali da ove nagrade koje bi dobili poslodavci za izvrnu zaštitu na radu, zapravo neizravno govore o tome da zakonodavac već sada računa na neizvršavanje ovih odredbi pa će nagraditi onoga eto koji ispunjava uvjete o zaštiti na radu, on već unaprijed računa sa manipulacijom i neispunjavanjem obveza koje potpisuje Zakon o zaštiti na radu.
Hvala. Na repliku odgovara Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Kolega Grubišić, zbog kratkoće vremena nisam mogao šire elaborirat ovo za mlade trudnice, mlade majke. Dakle bolovanje ide i tako na teret državnog proračuna, to je skroz po Zavodu za zdravstveno osiguranje prema tome zar ne bi bilo logično da ostane raditi, da ima pravo na to bolovanje koje tog poslodavaca ne košta ništa, a on neka primi nekoga na određeno vrijeme, na godinu, godinu i pol dana do povratka s bolovanja. Ja sam pokušao tu apelirati da se dogovore svi klubovi pa da ako treba izmijenimo taj zakon, tu odredbu pa da se jasno zna da je to tako, a što se tiče zašto cijelo vrijeme govorim Hrvatski zavod za zaštitu zdravlja i Hrvatski zavod za zaštitu na radu? Pa naprosto što to tako treba biti jer ako je to zavod kojeg je osnovala Hrvatska Vlada, onda je on Hrvatski, nije ni ovakav ni onakav nego je Hrvatski. Iako gledajući sve skupa ovaj zavod meni liči za stranačko uhljebljivanje. Doći će novi ravnatelj, doći će novi autić, doći će novi pametni mobitelčić, doći će novi ured i hrpa toga, zato jesam rekao da u sadašnjem Hrvatskom zavodu za zaštitu zdravlja i zaštitu na radu rade isključivo medicinari koji ne mogu sutra raditi posao, ovo o čemu je govorio kolega Hrelja, dakle da moraju biti ljudi sasvim drugačijeg obrazovanja da bi oni sutra kada izađu na teren mogli procijeniti da se netko drži slova zakona i da zbog toga što se drži slova zakona mu treba dati nagradu. A mi smo genijalci za takve stvari.
Replika, Boris Kovačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine zastupniče, čini mi se da ste na početku svog izlaganja izrekli jednu opasnu tezu ili evo, popravit ću neodrživu. Kada ste govorili i opisivali okruženje u kojem se donosi ovaj zakon pa ste spomenuli evo da je svatko sretan da dobije radno mjesto i sam znam reći da je radno mjesto svetinja, ali ste pri tome implicirali, s čim se ja nikako ne mogu složiti, upravo tu neodrživu tezu, eto pa onda u takvom trenutku nije trebalo ni donositi ovaj popravak zakona jer na taj način, evo neka radnici budu sretni samo da dobe posao. A znamo da su kao zainteresirana strana u čitavom ovom području radnog zakonodavstva uz zaposlenike, radnike, dakako i poslodavci. Itekako je bitno, upravo smatram ovaj zakon jednim od najvažnijih u području radnog prava, je da je jedan od najskupljih za provedbu pa čak da ste ovo spomenuli u kontekstu rasprave o Zakonu o radu, još bih to razumio jer je to daleko manje i za sigurnost, manje opasno i za sigurnost i za zdravlje zaposlenika. Zbog toga sam evo ostao pomalo osupnut tom vašom tezom, dakako vi vidim da ste se već prijavili, vi ćete vjerojatno sada to obrazložiti. I na kraju još ste spomenuli članak 70., naprosto to je koliko je meni poznata, o tome se vodila i rasprava na odboru, prepisane su odredbe iz ZOR-a, iz Zakona o radu pa onda ne vidim i mogućnost da bi u ovom zakonu moglo biti drugačije postavljeno. Hvala.
Na ovu repliku odgovara Ivan Šuker.
Kolega Kovačić, uz puno poštovanje vi niste slušali što sam rekao. Dakle, ja nisam rekao da nije trebalo donijeti zakon nego sam rekao u kakvim uvjetima i okruženju će se ovaj zakon primjenjivati i kada sam rekao da 380 tisuća je nezaposlenih i da su ljudi sretni da dobiju posao, onda ajmo se okrenuti oko sebe, nemojmo živjeti izvan realnog sektora, pa vidite u kakvim uvjetima ljudi rade, počnimo od velikih trgovačkih centara do građevinskih firmi, itd., pa baš malo porazgovarajte s njima pa ćete vidjeti da li se baš na njih mogu primijeniti sve ove odredbe, ne bih baš rekao. Prema tome nisam uopće govorio da se ne bi trebao donositi zakon zbog toga nego sam upozorio na okruženje i govorio sam o jednosmjernoj ulici jer najveći problem je Hrvatska ima gledajući regulatorno sjajno riješene stvari, međutim u praksi nažalost primjena je malo drugačija. To je nažalost naša činjenica. Na kraju krajeva uzmite samo 50% od onoga što sindikati govore o toga kakva radnici imaju prava pa ćete onda vidjeti i pokušajte to prevesti na ovaj Zakon o zaštiti na radu pa ćete vidjeti da je moja bojazan je bila potpuno u pravu jer to se nažalost događa oko nas. A mi se sada htjeli ili ne htjeli složiti nažalost situacija je previše siva, ide k crnom da bi je gledali sa ružičastim naočalama.
Sljedeća replika Silvano Hrelja.
Uvaženi kolega Šuker ovdje se u zakonu ne radi o nikakvim reliktima prošlosti, vjerojatno je to vama promaklo jer ste u to vrijeme bili ministar financija ali ovaj Visoki dom je odlučio da se 28.travnja kod nas u Hrvatskoj obilježava kao Dan zaštite na radu jer je to inače i Međunarodni dan zaštite na radu. Uobičajeno je da se na taj dan organiziraju određene aktivnosti da se na neki način prođe kroz stanje zaštite na radu ali da se na neki način motiviraju poslodavci, sindikati, radnici na provođenje zaštite na radu i preporučeno je u samoj odluci da se govori i o nagradama i o dobrim primjerima zaštite na radu i da to treba biti prezentirano javnosti odnosno da u što je moguće većem obimu javnost zna i na štetne posljedice neprovođenja zaštite na radu ali i na primjere dobre prakse u provođenju zaštite na radu. Prema tome, ja ovo smatram ne mogu prihvatiti nikakvim reliktom prošlih vremena ili komunističkog društva kako ste vi rekli nego čisto jednom uobičajenom praksom u cijelom civiliziranom svijetu kojemu je stalo do unapređenja zaštite na radu, do provođenja zaštite na radu, do upoznavanja građana sa važnošću primjene pravila zaštite na radu i na kraju krajeva da budu svjesni koji su jedanput pozitivni rezultati provođenja ili drugi put negativni rezultati neprovođenja zaštite na radu odnosno koje su to općedruštvene štete ukoliko se ne pridržavamo onoga što smo u zaštiti na radu propisali. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Ivan Šuker.
Kolega Hrelja bio šta ko bio ali u zakonu piše da će 28.travnja biti Dan zaštite na radu prema tome pustimo sada to. Međutim jedno je Dan zaštite na radu nagrada, a drugo je kada vi eksplicite u jednom članku zakona naznačite da će se dodijeliti nagrada. To su dijametralno suprotne stvari. Međutim gledajte kolega Hrelja i vi kolegice i kolege, svih ovih dana gledamo kako se naši vatrogasci i vojnici bore sa poplavama i sada evo u Čičkoj Poljani da bi dofurali ljudima kruh, mlijeko i to pogledajte kako dva vatrogasca, bager im stavi onu korpu gore i diže ih i tako ih vozi kroz vodu. Dakle kada bi se držali Zakona o radu neko bi morao sada otići kazniti vlasnika onoga bagera ikazniti one ljude gore jer se voze totalno nepropisno. Niti imaju kacigu niti ništa. dakle ja vam samo govorim o činjenicama kako mi možemo izparafrazirati stvari.
Ja vas ljubazno molim da ne dovikujete se i dobacujete se.
Kolegice i kolege, ja vam samo govorim imate niz takvih slučajeva, ja vam samo govorim da nekada situacija dozvolite da kažem do kraja, jel neki su jako nervozni znate ja ne znam zašto. Naprosto vas situacija vas prisili da morate neke stvari raditi dijametralno suprotno od onoga što vam propisuje iz jednostavnog razloga jer ćete sa tim svojim načinom rada više pomoći nego što ćete štete eventualno napraviti. Ali sutra ne daj Bože da netko padne s tog bagera pa ako ćemo primjenjivati ovaj zakon postavlja se pitanje koja bi odgovornost bila onoga čovjeka koji upravlja tim strojem i koja bio odgovornost bila vlasnika toga stroja. Dakle, kolegice i kolege ja vam govorim o tome prema tome nemojte mi govoriti elementarne nepogode jel ja dobro znam što je tamo i što se događa i što se događalo u Pokuplju. Prema tome ja vam samo govorim o nekakvim činjenicama koje svaki dan gledamo i kada ih pokušamo preslikati na zakon što se može dogoditi. Dakle život nije jednosmjerna ulica, život nije nekakav sarkofag da je sa čvrstim okvirima nego nažalost više puta morate reagirati na drugačiji način i prekršiti neke stvari da bi napravili kvalitetnijim.
Vrijeme. Nova replika Ante Babić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Šuker pa evo upravo što ste vi rekli ja sam htio ponoviti gledajući te slike. Nakon toga vam je netko replicirao i dobacio iz klupe i rekao da je to bila elementarna nepogoda ali pitanje je što bi se dogodilo da je netko nastradao i bi li se primijenio taj zakon. Istina je da možda prije ovog zakona možda se trebalo govoriti o Zakonu o radu pa onda o Zakonu o zaštiti na radu ali rekli ste isto tako da je sretan onaj tko danas dobije posao i sigurno da je tako sa 383 tisuće nezaposlenih ljudi. Onih 180 tisuća koji žive na minimalcu, onih koji rade po 15, 16 sati dnevno svakako. Broj nezaposlenih se stalno povećava, javni dug RH stalno raste rapidnom brzinom. On je bio 55% u 2013., u 2014.sada već 65% će biti. Vlada se zadužuje zadnje zaduženje milijardu 150 milijuna kuna euro obveznica ali to ne ide za financiranje gospodarstva i otvaranje novih radnih mjesta već ide za proračun. Gospodarstvo tone, industrija se ne oporavlja, pad u prosincu je 2,8% izvoz je pao preko 6%. Mislim da je pomalo smiješno i bizarno pričati o ovakvim stvarima kada se Hrvatska nalazi u ovakvoj situaciji, to ste dobro primijetili. Hvala.
Na repliku odgovara Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Babić vidite kako su tu nervozne reakcije na jednu životnu stvar. Ali ja samo kažem nažalost kada se dogodi nezgoda onda kada netko nekoga ide istraživati onda se mora držati isključivo slova zakona. dakle ja sam govorio o tome o ničem drugom. Isto tako kada sam govorio u kakvom okruženju će se ovaj zakon primjenjivati onda moramo biti svjesni svih ovih loših makroekonomskih pokazatelja i možemo mi pričati ovdje što god hoćemo ali onaj tko nema posla, tko ne može djetetu ujutro dati pet kuna za sendvič on će prihvatiti posao i neće gledati na ništa. Na kraju krajeva to se događalo i u daleko razvijenijim društvima. Sjetimo se samo što su naši sugrađani, pa roditelji, ostali doživljavali odlaskom rada u Njemačku kao visoko organiziranu zemlju itd., samo da bi dobili posao, da bi mogli nešto zaraditi. Dakle, to su činjenice od kojih ne smijemo pobjeći. I nitko ovdje nikome ne nabacuje na nos ovo ili ono nego naprosto zakon je dobar ovakav kakav je, možemo se složiti sa nekim stvarima ili ne. Ali naprosto moramo akceptirati u ovom trenutku da je 380 tisuća nezaposlenih i da je situacija takva kakva je i da je pitanje da li će netko inzistirati ići tužiti nekoga, nisam dobio šljem ili jesam dobio šljem da bi išao raditi. Dakle, daleko je bitnije dobiti posao. Ali zato institucija, zato neće ovaj novo osnovani zavod koji bi opet trebao uhljebiti jednog stranačkog istaknutog člana služi za uhljebljenje nego bi trebao služiti da vidi kako se ovaj zakon primjenjuje, da kontrolira i da upozorava na određene greške.
Posljednja replika Ivan Šimunović.
Potpredsjedniče. Kolega Šuker govorili ste i vi kao svi u dosadašnjoj raspravi o stresu. A recite mi tko danas nije pod stresom. Pod stresom su radnici u privatnom sektoru gdje se radna mjesta … [[Govornik se ne razumije.]] Pod stresom su i radnici u javnom sektoru iz najrazličitijih razloga. Pod stresom su liječnici koji se ocrnjuju kada se pokušavaju izboriti za svoja neka prava. Pod stresom su i učitelji iako se njihova borba za prava u javnosti redovno podržava. A vjerujem da su pod stresom i članovi naše Vlade jer nikome nije jasno kako oni točno planiraju popraviti stanje u državi. Iako oni smatraju da rade odličan posao. Stresno je i kada kupite novi auto pa vas se zbog toga kritizira. Jedini način da se stres smanji je stvaranje mogućnosti za otvaranje novih radnih mjesta. Radnik koji iz bilo kojeg razloga na posao ide sa grčem u želucu treba mu omogućiti da pronađe posao na kojem će biti zadovoljan. Hvala.
Odgovor na repliku Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Šimunović nekada se znalo točno što podrazumijeva zaštita na radu od uniformi, cipela, radnog odijela i … [[Govornik se ne razumije.]] pa čak i određenim djelatnostima način dodatka prehrane da jer naprosto moraju konzumirati to i to jer radno mjesto im utječe na zdravlje. Dakle, to je bilo tako. Međutim, vi kada pogledate sada i mnoga gradilišta i mnoge tvrtke pa i poljoprivredna gospodarstva vidjeti ćete hrpu maskirnih uniformi jer nažalost hrvatski branitelji u uniformama kojima su branili Hrvatsku umjesto da im to budu trofejne uniforme to su im nažalost postala radnička odjela jer nemaju u čemu drugome raditi. Ali da je netko razmišljao ili promišljao možda na taj način se moglo zaposliti dio kožarske i obućarske industrije i tekstilne industrije u Republici Hrvatskoj. Ali kažem, kada imate ove makroekonomske pokazatelje onda je teško inzistirati o tome. No, vrlo je interesantno da se Vlada pobrinula na zaštitu na radu jer očigledno specifikacija koju je radio netko s Marsa za ove luksuzne automobile ih doslovno treba zaštiti na radu.
Sada prelazimo na pojedinačne rasprave. Poštovana zastupnica Vesna Škare-Ožbolt.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja moram reći da ovaj novi tekst zakona a kažem namjerno novi jer doista je novi je puno sveobuhvatniji i bolji, pojednostavlja postupke iz sfere zaštite na radu a sve naravno u cilju smanjivanja broja ozljeda na radu kojih je za hrvatske prilike, za onaj broj zaposlenih koji radi u Hrvatskoj i onaj broj ozljeđenih u Hrvatskoj prilično velik. Ovo prvo čitanje dalo nam je mogućnosti da jednostavno iznesemo sve primjedbe, sve sumnje i sve prijedloge. Moji prijedlozi za drugo čitanje idu u dva smjera. Ja nemam ništa protiv da se osnuje Zavod za zaštitu na radu, međutim smatram da ovo uopće nije vrijeme za bilo kakvo novo administriranje iz dva razloga. Prvi razlog je što u proračunskim sredstvima koja su predviđena za rad ovih poslova koji su navedeni da bi se zavod trebao baviti oni možda danas jesu u proračunu. Međutim osnivanje zavoda kao samostalnog tijela, kao samostalne jedinice koja ima svoje upravno vijeće, koja ima svog ravnatelja, koja ima svoju novu administraciju, koja ima tehničke službe, koja ima evo i automobile i mobitele i koješta još stvara dodatne troškove. To možda neće biti vidljivo u proračunu za ovu godinu ali u idućem proračunu sigurno će biti vidljivo. I upravo ovako nastaje i počinje gomilanje administracije. Ako zavod obuhvaća poslove prikupljanja podataka, praćenje stanja zaštite na radu, predlaganje poboljšanja zaštite na radu, stručni nadzor nad radom ovlaštenih osoba, onda doista to nisu takvi poslovi od tolikog značaja da mora biti formirano samostalno tijelo baš sada. Baš sada u ovom najgorem gospodarskom trenutku za Hrvatsku. Ostavite taj zavod u zakonu, neka on bude planiran, ali stavite njegovo osnivanje i njegovu primjenu za neko drugo vrijeme. Odredite rok, godinu, dvije kada se malo poboljša gospodarska situacija. Nemojmo gomilati nepotrebnu administraciju u ovim najgorim gospodarskim vremenima za Hrvatsku. To je moj prijedlog vama za drugo čitanje, odgodite osnivanje ovog zavoda za neko bolje vrijeme. A druga primjedba je ono što sam već napomenula u replici prije podne. Dakle kada pogledate završne odredbe i članke od 95. do 101. tada doista vam predlažem da taj, dobronamjerno vam predlažem uredite taj dio jer on je nečitljiv. On je nejasan i nerazumljiv. Dakle ne možete imati u prijedlogu zakona tri vrste rokova, dakle 30, 60 i 90 dana a u obrazloženju prijelaznih i završnih odredba govorite o rokovima od 6 mjeseci. Predlažem vam da točno navedete koje pravilnike mislite donijeti. Jer ako donosite zakon i određujete rok od 90 dana da ćete donijeti sve pravilnike koji će pratiti taj zakon, onda već sada morate imati viziju koji su to pravilnici, kako se oni zovu i taksativno ih navesti. Mislim da bi to bilo puno korisnije nego se referirati na članke temeljem kojih će se formirati ili stvoriti određeni pravilnici. Ovo navodim opet vrlo dobronamjerno iz razloga što ako ovakve završne odredbe ostanu na snazi, odnosno kod donošenja novog zakona one će izazvati pravi kaos u primjeni. I doista, formulacija da ostaju važiti sve one odredbe koje nisu u suprotnosti sa zakonom stvaraju jedan teški voluntarizam koji je neprihvatljiv zakonima koje donosimo i usklađujemo ih sa zakonima Europske unije. Evo toliko, hvala.
Za pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta prijavio se i Silvano Hrelja.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima. Kako sam najavio u raspravi ispred kluba, sad imam jedan obračun sa člankom 70. i člankom 71. novog zakona u odnosu na članak 69., odnosno 70. važećeg zakona. Zašto imam taj obračun? Zato što sam dio svojih iskustava i situacije koje sam tada imao i vidio u proizvodnji, dakle u svijetu rada na neki način ispregovarao sa poslodavcima 2003. godine jer sam bio član pregovaračkog tima. I ja se nadam kolegice i kolege, da ćete me shvatit da je dužnost da cijenimo ono svoje što sam ispregovarao jer onaj koji ne cijeni svoje, ne cijeni ni tuđe. Jel se s time slažemo? Prema tome, tada smo imali situaciju da je trebalo motivirati sindikate i predstavnike sindikata da se počnu baviti sa zaštitom na radu jer je tada bilo dosta dobro vrijeme kolektivnog pregovaranja u kome se pregovaralo samo o plaćama, regresima, božićnicama, uvjetima za rad sindikata, a zaštita na radu je nekako bila postavljena sa strane, iako u statutu svakog sindikata stoji da je obvezan voditi računa o životu i zdravlju svojih članova na radu i naravno da zdravi i živi odu u zasluženu mirovinu. Dakle mi smo tada ispregovarali ovako kako piše u članku 69., a vi kontrolirajte što piše u članku 70. sadašnjeg odnosno ovog prijedloga zakona, ovog zakona. Kod poslodavca radnici između sebe biraju i imenuju povjerenika za zaštitu na radu. Ovdje je greška jer je trebalo ili imenuju. Broj povjerenika radnika za zaštitu na radu, izbor i njihov mandat utvrđuje se u skladu s odredbama Zakona o radu kojim su uređena pitanja izbora Radničkog vijeća, vodeći računa o zastupljenosti svih dijelova procesa rada. Stav 2., bez obzira na broj radnika povjerenik će biti izabran svagdje gdje to zahtijevaju uvjeti rada, povećana opasnost za sigurnost i zdravlje radnika, rad na izdvojenom mjestu i slično, rad u smjenama. Za povjerenika zaštite na radu može biti izabrana, odnosno imenovana osoba koja radi u takvim uvjetima, odnosno na izdvojenom mjestu rada. Ne netko drugi nego upravo taj koji radi na izdvojenom mjestu rada, odnosno radi u smjeni u nekom drugom pogonu. Stav 3., sindikat ili sindikati mogu pod uvjetima iz stavka 2. ovog članka imenovati povjerenika za zaštitu na radu ukoliko je to predviđeno kolektivnim ugovorom, dakle ne samoinicijativno. 4., imenovani sindikalni povjerenik za zaštitu na radu u pravima i obvezama u potpunosti se izjednačava s izabranim povjerenikom. 4.1., povjerenika zaposlenici biraju na vrijeme za koje se zaključuje kolektivni ugovor, isti radnik može biti ponovno izabran za povjerenika. Dakle jedna otežavajuća okolnost. Ako je prema propisanim kriterijima, stavak 5., kod poslodavca izabrano ili imenovano više povjerenika oni između sebe biraju i imenuju svog koordinatora. Dakle, sada imamo 4 od prijašnjih 6 stavaka, ali nije stvar u broju stavaka nego u sadržaju onoga što piše u ovom članku. Gospođa Marina mi je svjedok koliko su bili, jer je ona tada radila u Uredu za socijalno partnerstvo, počela je svoj radni proces, naravno i ona je jedno vrijeme radila i jela sindikalni kruh i stoga smo i kolege, dakle ona zna koliko su to teški bili pregovori sa poslodavcima. I sa poslodavcima smo dogovorili da zbog motivacije na zaštitu na radu, zbog unapređenja zaštite na radu idemo korak više, idemo ugraditi ovo kako piše u zakonu. Sve ove mogućnosti upravo da animiramo, da se ljudi što više bave zaštitom na radu. Naravno da nismo htjeli da pretjeruju. Ako su pretjerali, o tom možemo uvijek razgovarati. Naravno da smo i u članku 70., da ne čitam sve uvjete jer će me progutat vrijeme, ugovorili i radne sate koje moraju imat na raspolaganju povjerenici za zaštitu na radu da bi mogli obavljati tu svoju dužnost. I rekli smo da se ti radni sati ne mogu udruživati radi profesionalizacije nekog iz sindikata da bi samo on bio profesionalac i dalje ne radio ništa jer je najbitnije da povjerenik za zaštitu na radu djeluje na mjestima rada, odnosno na radnom mjestu ako to obuhvaća više mjesta rada. Mi smo im ovdje dali četiri sata i to zakonom im dali pravo. Dakle nismo to prepustili kolektivnom pregovaranju pa da kod jednog poslodavca to pravo postoji, a kod drugog ne postoji. Dakle tada smo cijenili da je vrijeme da se motiviraju sindikati, odnosno njihovi predstavnici ili da kroz izbor povjerenika prema odredbama Zakona o radu kojim se inače biraju i članovi Radničkih vijeća ili ako se to propusti da kroz, a ugradi se u kolektivni ugovor da imenuju povjerenika zaštite na radu, da zaštita na radu živi u poduzeću, živi na mjestu rada gdje postoje štetnosti i opasnosti. Dakle, to je bio temeljni motiv ne davati nikome i poklanjati kruha pored pogače, da se razumijemo. Ovo tada nije bio cilj i ja sam na neki način i osobno sam dirnut jer smatram da je ovo bilo dobro ispregovarano i da smo imali i dobre namjere i da smo postavili na razinu da se svuda podjednako može razvijati zaštita na radu, da svuda podjednako radnički predstavnici mogu sudjelovati u unapređenju zaštite na radu i da to ne ovisi o pojedinom poslodavcu, odnosno o umješnosti kolektivnog pregovaranja ili poslodavca ili sindikalnih predstavnika. Dakle, to je sve propisano u članku 70. i koja ima prava i dužnosti s time da smo prije dali koje su dužnosti, a tek onda koja su prava povjerenika. Pogledajte si važeći zakon i sjećam se kao danas toga u pregovorima da je bilo prava i dužnosti. Ne, najprije ćemo napisati koje su dužnosti povjerenika pa ćemo im dati na kraju prava. Dakle, hoću vas samo na neki način uvjeriti da su u tim pregovorima bile dobronamjerne ove dvije strane i poslodavci i sindikati. I moram vam isto to reći da je taj prijedlog zakona o zaštiti na radu 2003. godine, Ingrid bi se trebala toga sjetiti, kolegica Ingrid prošao u Hrvatskom saboru sa čini mi se 2 amandmana i da su saborski zastupnici itekako poštivali volju socijalnih partnera odnosno ono što je ispregovarano. Ja se toga živo sjećam, jer sam aktivni sudionik u ovom procesu i stalo mi je na kraju krajeva do ovog što govorim jer kome od vas nije stalo do onoga što je njegov proizvod. Već kad imam još jednu minutu vremena, ne proizvod nego zajednički rad da se razumijemo, jedno zajedničko djelo, ne svojatam ništa od ovoga. Ali svoj doprinos u ovom procesu sam dao. I ono što bih još htio reći vezano uz zakon, naravno imat ću još pet minuta završno u ime kluba. U članku 68. spominje se jedan termin i naziva se u tom članku dužna pozornost, rad sa dužnom pozornošću. To je vrlo rastezljiv pojam. Zaštita na radu poznaje samo rad na siguran način ili rad protivan pravilima zaštite na radu. Dakle, ne postoji rad sa dužnom pozornošću. To sigurno postoji u drugim zakonima, to sigurno postoji u Zakonu o obveznim odnosima itd. Ali zaštita na radu niti u pojmovniku, niti u struci ne poznaje rad sa dužnom pozornošću nego na rad sukladan pravilima zaštite na radu ili rad na siguran način ili u suprotnom je rad protivan pravilima zaštite na radu. I ako se držimo tih termina manje ćemo pogriješiti, nego ako uvodimo u jedan članak zakona jedan termin koji je veoma rastezljiv. Hvala lijepa.
Imamo prijavljene dvije replike. Prvo potpredsjednik Doma, poštovani Milorad Batinić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime, kolega Hrelja uočili ste nešto što sam ja uočio kao u ime poslodavca tamo negdje 2001., 2002. godine. Stavak 2. rad sa dužnom pozornošću, nekada je pisao rad na siguran način. Naime, čitav zakon, svi smo senzibilizirani za opasnosti kojima su izloženi radnici pogotovo u određenim specifičnim poslovima. Međutim, smatram da bi ovo trebalo daleko preciznije definirati tim više što svi članci zakona, čitav zakon manje-više propisuje obveze poslodavca u funkciji zaštite radnika na radu, a svega nekoliko članaka obveze samih radnika. A to isto se potvrđuje i sa kaznenim odredbama, nema nigdje sankcije za onoga radnika koji se ne pridržava provođenja Zakona o zaštiti na radu, odnosno što je on obavezan. Zašto to govorim? Naime, svi znate poslovi u šumarstvu, visoki rizik, izloženost nepovoljnim makro i mikro klimatskim uvjetima, štetno djelovanje određenih plinova kod izgaranja itd. I izuzetno teško je bilo dokazati da je radnik postupio suprotno pravila Zakona o zaštiti na radu ili recimo u nekoj ustaljenoj praksi i uvijek je bio penaliziran na kraju poslodavac, nikada radnik a prouzročio je svojim nemarom, svojom nepažnjom i štetu na sredstvima za rad i nije se pridržavao Zakona o zaštiti na radu, odnosno tadašnjoj praksi korištenja zaštitnih sredstava. Tako da smatram da bi članak 68. i ovaj dio glava V. – Obveze i prava radnika trebalo dopuniti, precizirati a isto tako u dijelu koji se govori o kaznenim odredbama mislim da bi trebalo propisati i određeno penaliziranje onih radnika koji se ne pridržavaju obveza i prava zaštite na radu.
Na repliku odgovara Silvano Hrelja.
Uvaženi kolega potpredsjedniče, onaj koji radi na način protivan pravilima zaštite na radu, odnosno ne radi na siguran način sigurno ima mjesto u kaznenim odredbama ali više od toga je nešto drugo. Ako netko dobije prilikom ozljede šifru rad na način protivan pravilima zaštite na radu što znači rad koji nije rad na siguran način on će itekako trpiti sve konzekvence takvog jednog postupka jer tada nema odgovornosti poslodavca za tu nastalu štetu. Dakle, ne moramo prenormirati ovo ali ne smijemo nikako to omalovažiti taj princip rada na siguran način i nazvati ga radom sa dužnom pozornošću zato ovaj zakon ima puno tehničkih modela unutra koji su veoma precizni i zato je dobro da se stvari nazivaju pravim imenima. Prema tome, naravno da namjere su nam iste samo bi trebalo do njih doći na, imamo dva različita puta da ostvarimo taj cilj.
Druga replika poštovana Ingrid Antičević-Marinović.
Upravo kolega suprotno. Pojam dužne pažnje odnosno dužne pozornosti je puno precizniji pojam i on se nadovezuje kroz sve pojmove u pravu dakle gdje je postupanje ne samo s namjerom neko loše nego prije svega s dužnom pažnjom što jača odgovornost svih sudionika ovdje konkretno i poslodavaca i one koji učestvuju u procesu rada kao radnici. Dakle, pitanje, akcenat je pitanju odgovornosti a ne nekom apstraktnom pojmu nekakve sigurnosti jer upravo taj pojam jačanja odgovornosti kako poslodavca tako i radnika doprinosi toj jednoj općoj sigurnosti. Dakle, svi pravni sustavi idu za tim da se jača ta osobna odgovornost i dakle ne samo jedna gruba nepažnja nego upotrjebljena dužna pažnja, da samo malo proširimo na neko drugo područje teških prometnih nesreća gdje sa teškim žrtvama gdje mi često govorimo joj poginule su mlade osobe, nitko ne govori o tome dakle zbog čega se to događa, da je to u pravilu što nisu upotrijebili dužnu pažnju. Taj termin, ja upravo se zahvaljujem što se on ponovo afirmira i ovdje ne samo u našem kaznenom zakonodavstvu koji u suvremenim uvjetima poslovanja, gospodarenja, tehnologije gdje upravo potreba za dužnom pažnjom povećava se još i više zato što posljedice nepažnje, ne poklanjanja pozornosti mogu biti stravične i za pojedinca i za društvenu zajednicu.
Na repliku odgovara Silvano Hrelja.
Ja se s vama kolegice ne slažem a nisam se slagao s mnogo pravnika pa je sud presudio kad smo analizirali ozljede na radu. princip koji se ovdje spominje rad na siguran način je uokviren sa zakonskim i podzakonskim aktima i vrlo precizno je uokvireno, pravno uokvireno što to znači rad na siguran način, odnosno rad sukladan pravilima zaštite na radu i rad protiv pravilima zaštite na radu. Prema ovdje, ovdje nema dileme. Ovdje se ne govori ni o kakvoj paušalnoj dužnoj pozornosti poslodavca. Ovdje se govori o radniku, radnik je potpisao ugovor o radu gdje će primjenjivati mjere zaštite na radu, gdje se obvezao raditi na siguran način, dakle tu nema dužne pozornosti, ne može skinuti zaštitnu napravu i raditi sa dužnom pozornošću, nema šanse. To je rad protivan pravilima zaštite na radu. To će vam svaki inspektor zaštite na radu reći. Nema ovdje proizvoljnog tumačenja procesa rada. Ovdje su strogo propisani procesi i jedino tako može funkcionirati zaštita na radu. Ne može ovisiti o mom raspoloženju, o raspoloženju poslodavca ili o mom psihofizičkom stanju koji utječe na moju dužnu pozornost koju ću pokloniti određenom procesu rada. Ja moram koristiti ono što je predviđeno u funkciji zaštite i sigurnosti na radu jer nije to sigurnost samo za mene, to je sigurnost i za sve one oko mene. Ja mogu biti uzrok ozljede na radu i drugih sudionika u procesu rada. Prema tome, nije ovo, ja samo ukazujem da u članku 68.došlo do odstupanja od standardne terminologije u ovom zakonu. Hvala lijepa.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovana Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, pa evo cijeli dan u ovim diskusijama bilo je i dobrih prijedloga što će vjerujem predstavnici Vlade zapravo i uzeti u obzir do drugog čitanja. Međutim bilo je dosta odmicanja od teme, bilo je i politiziranja tako da na kraju se i pitamo što je uopće zaštita na radu. naš zadatak je kako predstavnika Vlade tako i nas koji dižemo ruku za pojedine zakone je sigurno da donesemo okvire za zaštitu svakog radnika. Međutim danas smo često vidjeli da se svaki korak minorizirao čak i negirao. Bilo je također govora da zakon koji jest na snazi, da ubiti donošenjem ovog novog zakona da se neće ništa promijeniti. Međutim, ne možemo se tu složiti upravo zbog toga što je efikasnost sustava zaštite na radu gleda se po broju ozljeda, broj oboljenja od profesionalnih oboljenja zapravo. Zatim broj poginulih a čuli smo da je to broj 767, broj izgubljenih radnih dana itd., to je jedan start po kojem zapravo vidimo što se događa odnosno gledamo efikasnost sustava zaštite. Isto tako podatak jedan da gubici zbog ozljeda odnosno zbog profesionalne bolesti ako su oni već od 2% BDP-a to se može reći da je sustav prevencije neefikasan i upravo zbog toga ga je potrebno unaprijediti zato ne možemo reći da je dosadašnji zakon bio zadovoljavajući, da se ništa neće promijeniti donošenjem ovoga zakona. Cilj je naravno kako smo čuli iz više diskutanata smanjenje broja ozljeda odnosno produženje recimo radne efikasnosti. Također ovaj zakon radi se na usklađivanju sa zakonodavstvima EU u tom području pozdravljam također vraćanje Medicine rada u poduzeća možemo reći tako slikovito. Mi se svi dobro sjećamo vremena kada su velike firme imale, fizički su imale ambulante, a ovdje ću povući paralelu da su postojale u školama školske ambulante tako da je i zdravlje i oralno i opće zdravlje djece bilo sigurno bolje, isto tako je zdravlje radnika u pojedinim poduzećima. Međutim nažalost to je ukinuto, to je rečeno da je to bio nepotreban relikt socijalizma. Ukinute su i specijalizacije i evo imamo podatak da je svega 164 specijaliste medicine rada i oni liječe milijun i pol zaposlenika. A kada pogledamo usporedbu u državama EU tada specijalisti medicine rada oni 20% radnog vremena provode u svojim ordinacijama a ostalo su u tvrtkama u tvornicama, na radnim mjestima svojih pacijenata jer njihova je uloga da štite zdravlje odnosno da vide radna mjesta svojih pacijenata. Prema tome ovo je sve bio rezultat jedne nebrige o medicini rada, a mi znamo da se medicinari koji su vrlo vrijedni oni se brinu za smanjenje opasnosti štetnosti na radnom mjestu, brinu se o sigurnosti rada i zaštite zdravlja na radu. Njihovi ne mogu, mogu reći objekt djelovanje su s jedne strane radna mjesta, a s druge strane su radnici i to kroz i informacije i edukacije odnosno edukacije kako će se zaštititi odnosno kako će biti sigurna radna mjesta. Kada gledamo koja nam je primarna uloga u postizanju ciljeva koje smo rekli ovim zakonom, a to je smanjenje broja ozljeda odnosno smanjenje broja smrtnosti itd. to je prevencija. I poslodavac mora procijeniti sve rizike na radu i zaštitu radnika od izloženosti. Ovdje bih još spomenula inspekcijski nalaz nadzor koji je u ovom slučaju sada postaje proaktivan, on ima pravu ulogu, ulogu prevencije. To nije tipično kažnjavanje nego stvarno upozorenje i zbog toga kažemo da ovo jedna proaktivna uloga. Znači da ta inspekcija rada oni imaju svoj represivni dio koji ostaje i dalje i naravno preventivni koji je sada u ovom slučaju jako bitan i jako je naglašen. Ovdje ću se pridružiti kolegama koji su davali primjedbe da bude određenje ove odredbe što se tiče represije. Pozdravljam isto tako i teritorijalni princip ove inspekcije tako da neki inspektor može doći iz jednog kraja u drugi i na taj način možemo povećati učinkovitost njihovog rada. I na kraju bilo je govora danas i o stresu i pitam se dali smo i mi danas doživljavali stres da li je ministar i njegovi suradnici od cijele ove diskusije da li su doživljavali stres? Stres je inače rezultat interakcije radnika odnosno zaposlenih i karakteristike posla. Mogu reći da se sve više razmišlja odnosno govori i radi na tome o skrbi o mentalnom zdravlju zaposlenika i moram naglasiti da je to potreba odnosno to je profesionalna obveza, a sigurno da nije luksuz. I EU parlament je usvojio rezoluciju u kojoj se ističe potreba usklađenosti između karakteristika poslova i sposobnosti odnosno potreba zaposlenika. Prema istraživanjima Europske agencije za sigurnost na radu i zaštedite zdravlja, stres na radnom mjestu prisutan je kod svakog trećeg zaposlenika u EU. Nadam se da će biti i kod nas istraživanje i da ćemo dobivati iste možda i jače podatke. Posljedica stresa na poslu je oko 60% svih izgubljenih radnih dana ali i oko 5 milijuna nesreća na poslu. Prema tome pitamo se kako se riješiti stresa? O tome će vjerojatno biti dosta govora i u zakonu koji je najavljen, a to je Zakon o mobingu gdje će se vjerojatno govoriti malo šire i o stresu i o mobingu jer stres može djelovati na fizičko, psihičko odnosno psihoorganski poremećaj. Naravno da se tu mora djelovati timom upravo onim timom medicine rada i svi koji spadaju u taj tim i to kroz edukaciju,kroz istraživanje procjena kroz prevenciju i naravno kroz strategiju pomoći odnosno samopomoći. Isto tak podržavam danas je bilo govora da li je vrijeme izdvajanje Zavoda za zaštitu na radu odnosno sigurnosti zaštite na radu, mislim da je to dobro iz dva razloga, da li je vrijeme ili ne o tome se da diskutirati međutim iz dva razloga. Razlog je jedan edukacija odnosno licenciranje što je jako bitno. S druge strane da imamo sve na jednom mjestu da imamo isto tako i bazu podataka. Na taj način smanjujemo ono lutanje odnosno naslijepo biranje. Na ovakav način idemo direktno tamo gdje je potrebno. Evo nakon svega ovoga naravno podržavam prvo čitanje i da se donesu što prije ovi pravilnici koji su najavljeni o procjenama rizika. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Za repliku se na ovo izlaganje prijavio Silvano Hrelja.
Uvažena kolegice skoro da mi je sada žao što sam izjavio ispred kluba da se jer je to tako kasnije interpretirano da ako ne bi donijeli ovaj zakon, ja sam rekao da se ne bi ništa epohalno dogodilo da bi zaštita na radu i dalje funkcionirala. Međutim ovdje ima novina koje su vrijedne naše pažnje i uopće nema dileme da se govori koje je vrijeme dobro da se raspravlja o zaštiti na radu, a koje nije dobro jer je uvijek vrijeme da se raspravlja o zaštiti na radu jer je to oblast od posebnog društvenog interesa ali to je i pitanje pojedinačno pitanje egzistencije i sigurnosti na radu svih naših građana koji imaju te sreće da su zaposleni. A sada ako ćemo zbog nekog razloga odgoditi tu raspravu onda nikada nećemo raspravljati o nekim bitnim pitanjima a ima se što reći. I trebalo bi češće raspravljati i trebali bi možda i raspravljati i na odborima a možda i na plenarnoj sjednici o učincima nekih mjera koje se donose. Gledajte mi govorimo danas da je potrebno regulirati stres a nikada se nismo pozabavili monotonijom na radu a bila je prisutna u našim nekadašnjim tvornicama tekstila, tvornicama obuće itd.. I vrlo smo malo o tome govorili ali isto i takve situacije su vrlo frustrirajuće djelovale na zaposlene. I današnje pitanje hoće li sutra biti tvornice ili neće. Je li mi posao zadovoljstvo ili pokora, je li mi posao blagoslov ili prokletstvo ta pitanja isto tako stresno djeluje na ljude, dakle nije samo, nisu samo uvjeti na radu uzrok stresu nego i opće okruženje. I mislim da u ovo vrijeme je vrlo teško procjenjivati opseg tog fenomena danas u Hrvatskoj jer je opterećeno svim drugim okolnostima.
Na repliku odgovara Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo. Pa kolega Hrelja rekli ste puno sada toga, međutim ja ću ići od ovog zadnjeg a mislim da ćemo se svi složiti, danas je bilo jako puno govora ne samo o stresu nego o gubitku radnih mjesta. I to je točno da sigurno gubitak radnih mjesta ne može donijeti nikakvo blagostanje. Kada pogledate samu definiciju Svjetske zdravstvene organizacije zdravlja onda ona nije samo odsutstvo bolesti nego je to i socijalno i psihičko blagostanje. Prema tome po tome ispada zapravo stres jest, stres svakodnevni što ga proživljavaju ljudi. Međutim, ja bih rekla da ovaj zakon koji donosimo ja bih ponovno naglasila da je on bitan jer je bitan za svakog od nas, svi smo negdje radnici jer su nama neki radnici, da je svaki pomak, nema nitko čarobni štapić niti će ovakav zakon donijeti nekakvu epohalnu promjenu ali male korake moramo cijeniti i moramo podržavati. Hvala lijepa.
Druga replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Bonačić, kolegice po stručnom smislu i zanimanju, dakle govorili ste i o medicini rada. Danas znamo za da kažem ambulante medicine rada koje su razasute po županiji, gradovima i da su one postale uz jednim dijelom manjim ambulante za zaštitu zdravlja i kurativu liječenje, većim dijelom ambulante koje izdaju određene dozvole lovačke, vozačke i ne znam ti ni ja kakve sve liječničke svjedodžbe je li tako. No, sjećam se onih vremena kada sam i za državni ispit 1979./'80.-te godine tada sam radio u Republici Bosni i Hercegovini, polagao državni ispit u Sarajevu i jedan od 6 predmeta koji su bili obvezni za polaganje iz pedijatrije, ginekologije, Ustava, higijene itd., bila i medicina rada. Dakle medicina rada je bila obvezna za državni ispit za liječnike. Danas o tome nema ni traga ni glasa jer jednostavno medicina rada se nekako rekao bih možda ovako kolokvijalno izgubila u svemu, u svim ovim događanjima i bespućima ove naže ozbiljnosti i neozbiljnosti. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepa pa kolega Boro ja mislim da se slažemo i da žalimo za onom medicinom rada koju smo poznavali i vi i ja i koja je stvarno štitila radnike i šteta što se to ukidalo zbog toga što je to bilo u socijalizmu. Bilo je dobrih stvari. A kada pogledate sada gdje su kolege medicinari kojih ima samo nekih 153 koji brinu za milijun i pol radnika oni su svugdje, oni su u privatnim ordinacijama, u grupnim praksama, medicini rada, oni su u domovima zdravlja, trgovačkim društvima, poliklinikama. Prema tome, evo vraćamo se na ono da je puno bolje bilo organizirana i da su bili i sistematski pregledi, sigurno da je bila zdravstvena zaštita provođenja kroz takav sistem bili puno bolji. Hvala lijepa.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Prijavila se i poštovana Vanja Posavac. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. U današnjoj raspravi mora se priznati da se moglo čuti vrlo dobrih prijedloga pa i primjedbi koje ja vjerujem da će do drugog čitanja biti i pomno razmotrene. No, međutim, nažalost moram reći da je u pojedinim trenucima uistinu rasprava odlazila u jednom skroz krivom smjeru i čak šaljući jednu vrlo lošu poruku pri tome ne mislim samo na politikanstvo nego mislim i na nešto konkretno. Moram istaknuti da uistinu je, postoji potreba za donošenjem, može se reći novog Zakona o zaštiti na radu. Dakle on je imao 57 izmjena, 50-ak pravilnika i zapravo ovim zakonom se uređuju pojedine odredbe koje nisu bile dobro uređene ili ih uopće u postojećem Zakonu o zaštiti na radu nije bilo. Naglasila bih da je jedna od važnih odredbi ona o mjerama zaštite radnika od psihosocijalnih rizika i psihofizioloških napora na radu a to je stres, monotoni poslovi i normirani poslovi. A ono što je posebno važno to je da je poslodavac obvezan provoditi prevenciju stresa na radu ili u svezu sa radom. Dakle, to su čimbenici, mogu biti sadržaj rada, organizacija rada, okruženja, loša komunikacija, to je vrlo česti čimbenik. I prevencijom tog stresa dakle štiti se zdravlje radnika ali i postiže uistinu i bolja učinkovitost radnika. To je za sada bilo na dobroj volji radnika. S time da vezano uz to kao što su već neki spomenuli podržavam da se što prije donese i Zakon o mobingu. Naime mobing je, ja sam si evo dala truda i malo išla proučavati na internet pa čak senzacionalistički se najavljuje da je netko dobio spor radnika u mobingu protiv poslodavca, ali čak i protiv svojih kolega radnika. Naime, prema jednom istraživanju 60% radnika dakle izjavljuje da trpe mobing na poslu, od toga 30% od poslodavca, 30% od kolega. E sad tu mogu biti uzroci uistinu strah za svoje radno mjesto, ali često puta u biti se na taj način svoji nedostaci pokrivaju time da se ide da tako kažem narodski blatit tog drugog radnika. 30-30%. Nadam se da će tih istraživanja u Hrvatskoj biti puno više. Ja bih se sad tu, dozvolite samo malo nadovezala, na jedno mjesto gdje je stres, okruženje, loša komunikacija zapravo vrlo kompleksno to su škole, to je bilo, mislim da je kolega Grubišić to spomenuo, naime u školama nije problem mobing i stres od poslodavca nego od roditelja pa i djece. I tu recimo još uvijek, naravno to je vezano uz druge zakone, ali zapravo se taj oblik mobinga recimo stresa na poslu ne priznaje zapravo i vi ne možete dobit bolovanje zbog toga zato što vas je dijete poslalo ili roditelj u ne znam kud ili bio bezobrazan prema vama itd. Uistinu, psihičko iscrpljivanje radnika ne ide samo od poslodavaca, ne ide samo od radnika nego često puta i od klijenata, od onih koji dolaze i traže određenu uslugu što također mislim da treba dosta dobro u ovom zakonu, možda još u nekim člancima nadopuniti. Također u ovom zakonu je vrlo bitan članak 56., a to je da je poslodavac obvezan organizirati i osigurati pružanje prve pomoći radnicima i drugim osobama do pružanja hitne medicinske pomoći ili do prijema u zdravstvenu ustanovu. Naime, vrlo su česti slučajevi da ozljeda nije uočena kao ozljeda na radu i tu se također slažem s kolegama da bi trebalo vidjeti da se ipak odrede sankcije na onog poslodavca koji tu pomoć nije omogućio. I sad se nadovezujem na nešto što sam na početku rekla, a to je jedan važan članak u ovom zakonu. Nažalost danas u jednom trenutku rasprava je otišla ja bih rekla s lošom porukom, pogotovo na mlade. Ja to moram reći. Najbolja je namjera svih nas, a činjenica da smo to uglavnom bili mi žene, da se u ovoj odredbi ostavi 0,0 promila ja i dalje to zagovaram. Ono što je danas išla rasprava, išla je u tom smjeru da imate na portalima evo najnovije Silvano Hrelja se zalaže za alkohol na radnom mjestu ili da meni recimo moji učenici na Facebooku pišu za ono što sam se ja borila 15 godina, e pa vidite profesorice, ima pametnijih od vas. Dobro je popit pivicu prije posla. Mislim da, ja cijenim svatko ima pravo na svoje mišljenje, ali i bilo koja vrsta droge, bilo koja vrsta alkohola, ja sam za to i zalažem se da u ovom Zakonu o zaštiti na radu 0,0 promila svakako ostane. A ono što je još bitnije, to je upravo ono o čemu se govorilo, znači da se rade preventivne mjere na radnom mjestu a to je da se po potrebi, dakle ne svaki dan da se onda na taj način vrši mobing nad radnicima, ali ako postoji osnovana sumnja da ide alkotest, test na droge itd. To je ono što se dovoljno ne provodi i tu treba itekako poraditi. Također smatram i podržavam da je dobra odredba licenciranje stručnjaka zaštite na radu jer će se upravo time postići bolja prevencija, edukacija i učinkovitost. A ja pozdravljam izdvajanje Zavoda zaštite na radu, jer ako je njegova prvenstvena svrha i cilj prevencija dakle da zapravo upozori, da preporuči što bi i kako trebalo napraviti, onda smatram da je to upravo u cilju dobrog zakona o zaštiti na radu uistinu dobro. I evo na kraju, ja pozdravljam i podržavam ovaj zakon, donošenje Zakona o zaštiti na radu, s tim da eventualno uistinu oko nekih članaka koji se tiču sankcije treba do drugog čitanja još razmisliti. Hvala.
Prelazimo na replike. Prvo poštovana Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice Posavac, ja se s vama slažem. Ovu cijelu raspravu današnji dan pojeo je gospodin Hrelja i 0,05 promila alkohola. Svi mediji, apsolutno svi, svi kolege i kolegice koji su danas ovdje govorili manje-više argumentirano nisu uspjeli niti jedan argument progurati u te medije, ali proguralo se da se zastupnik Hrelja zalaže za 0,05 promila alkohola. Žalosno. O čemu je sad ovdje riječ, degradaciji Hrvatskog sabora, degradaciji saborskih zastupnika ili medija koji naprosto na taj način žele degradirati sve komplet, bez obzira slagali se mi sa ovim prijedlogom zakona ili ne slagali, ovo je prvo čitanje. Čak nije uspjela pojesti vaših 0,05 promila niti zalaganje za žene, ni trudnice, ni kućne pomoćnice, ništa. Zaista kad više nema tko šta onda se uhvati za nas žene, što je govorila kolegica Ingrid, to je najbolja tema, nešto će bit od toga. Međutim, pojeli ste sve. A vi kažete da razumijete tematiku. … [[Upadica se ne razumije.]] Bilo bi dobro da se na neki način barem ispričate mladima, kao što je rekla kolegica Posavac i da im kažete da nije dobro imati 0,05 promila prije škole, prije bilo kojeg radnog mjesta i da niste tako mislili. Hvala.
E sad na ovu repliku će odgovoriti Vanja Posavac jer Hrelja nema pravo odgovoriti na tu repliku.
Zahvaljujem. Evo kolega Hrelja ima nakon 15 minuta nakon pojedinačnih još pet završnih. Ja mislim da će on to dobro iskoristiti još. Kolegice kao i uvijek, evo po tim nekim pitanjima bez obzira na političke boje tu se apsolutno slažemo. Uistinu mi je žao, ja sam možda prva potaknula ali reagirajući samo na raspravu kolege Tušaka gdje je on to spomenuo i referirala sam se na to. I jednu stvar, dobro i kolega mi je jako pristojno odgovorio da sam valjda nisam dobro slušala, da sam u pijanom stanju što mu se zahvaljujem. Ali želim reći da uistinu je poslana poruka sa nekih vrlo bitnih stvari ove zaštite na radu upravo i kućni poslovi i trudnice i žene koje doje glavna poruka danas u medijima je za maltene zastupnici se zalažu za alkohol na radu. Evo nema što reći.
E sad ćemo čuti repliku Silvana Hrelje.
Pa uvažena kolegice Posavac, dakle naravno da svatko od nas snosi odgovornost za javno izgovorenu riječ ali nitko ne može snositi odgovornost koju će informaciju koji medij objaviti i tko je kome pojeo. Ne sjećam se da sam ikome danas pojeo ručak, nego sam ga pojeo svoj, platio i popio pivo iz inata. Ako mi dokažete da sam alkoholiziran, svaka vam čast. Gledajte ljudi mi pričamo o nečemu što je do 2004. godine bilo potpuno normalno. A u kom to svijetu mi danas živimo da je toliko različit od 2004. godine. Do 2004. i u prometu i na radnom mjestu svuda je bilo dozvoljeno do 0,5 promila. I u čemu je moj grijeh danas što sam to javno rekao, što svi imaju pravo da se sa mnom ne slažu. Moje je pravo da se sa svima vama ne slažem. Vi se zalažete za jedno, ja se zalažem za drugo, a koga će mediji prenijeti pa trebali su laburiste. Šta sam ja kriv da su mene prenijeli danas? Trebali su njihove gače prenijeti, ne? Ali eto to vam je tako. Ali da se mi razumijemo. Stojim kod one konstatacije da je medicinski dokazano da je 0,5 granica tolerancije i ja kod toga stojim i stajat ću i dalje. Ako mi dokažete da to nije moguće, da čovjek ne može normalno funkcionirati sa 0,5 promila u krvi, jer niste istrenirani vjerovatno za pojedini posao itd. To je splet okolnosti i ja mislim da, ja ću i dalje braniti svoj, a vi branite svoje, a vidjet ćemo što će bit na kraju. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara Vanja Posavac. Molim vas kolegice i kolege, molim vas ne možemo raditi u uvjetima potpune buke. Govorimo o zaštiti na radu, ja bih vas molio da zaštitimo ove zastupnike koji govore od buke na radnom mjestu. Hajde izvolite.
Evo zahvaljujem se. Evo složila bih se sa potpredsjednikom. Ja bih molila isto da se primijeni Zakon o zaštiti na radu koji se tiče pa evo buke, ometanja na radnom mjestu itd. Evo da se malo pošalim. Kolega Hrelja, kažete da mi ne snosimo odgovornost za ono kako će mediji prenijeti, što će oni staviti kao prvu vijest. Pa ne snosimo, mediji su samostalni, oni odlučuju. No međutim, s obzirom da se ta rasprava uistinu iz replike u repliku, iz rasprave u raspravu prenosila normalno da su to mediji prenijeli, a one dobre, dobre prijedloge i primjedbe nisu na žalost ni primijetili. A sad što se tiče ovog za što se vi zalažete mislim ja poštujem vaše pravo da se vi zalažete na 0,5 promila na radnom mjestu, ja se ne zalažem, pa čak ako treba evo možemo i svaki dan na radnom mjestu radit alko test.
Pet minuta u ime kluba i to kluba HSU-a iskoristit će poštovani Silvano Hrelja.
Ja ipak mislim da cijenjene kolegice i kolege, poštovani potpredsjedniče, ministre sa suradnicima. Ja ipak cijenim da ova rasprava i eventualno to što su mediji objavili nije zasjenila sve one dobre prijedloge i primjedbe na ovaj zakon. I mislim da su predstavnici ministarstva itekako dobro pazili i bilježili sve primjedbe. Na kraju krajeva sve je to u fonogramu i cilj je da se kaže sa ove govornice, a ona će biti kako se odluči, kako se dogovori, kako odluče socijalni partneri, puno toga se ima dogoditi još između dva čitanja. Ono što sigurno ne bih želio propustiti jesu još dvije primjedbe na zakon, a to je članak 82. ovlaštene osobe gdje u pojmovniku je dana definicija da su ovlaštene osobe kao pravne ili fizičke osobe koju je ministarstvo nadležno za rad ovlastilo za obavljanje poslova zaštite na radu. U članku 82. se uopće ne spominju fizičke osobe. Prema tome, molim da obratite na to pažnju. Isto tako imamo vezano u ocjeni stanja Nacrta prijedloga zakona navedeno je da je sukladno odredbama Konvencije br. 81. o Inspekciji rada u industriji i trgovini i Konvencije br. 129. o Inspekciji rada u poljoprivredi i prijedloga ovog zakona da se povećava obim savjetodavnog djelovanja inspektora rada. To je jako bitno i to bi trebalo u svakom slučaju biti povećanje obima savjetodavnog djelovanja inspektora rada jer počinje sve sa prevencijom, a jedan dio prevencije je i motivacija za rad na siguran način, odnosno motivacija kako postići najučinkovitije postupke za uređenje zaštite na radu. Dakle, i ekonomska strana i funkcionalna strana. Međutim, ovdje nemamo izrijekom definiranu obvezu Inspekcije rada, odnosno inspektora zaštite na radu da je dužan davati tehničke informacije i savjete poslodavcima i radnicima o najdjelotvornijim načinima poštivanja zakonskih odredbi. Ovaj ili ovakav izričaj nedostaje u zakonu. Jedino u Zakonu o inspektoratu rada propisano je da je inspektor rada tijekom obavljanja inspekcijskog nadzora može poslodavcu na njegov zahtjev a neposredno vezano uz predmet inspekcijskog nadzora dati savjet o načinu najučinkovitije primjene pojedinih odredbi, propisa čiju provedbu nadzire. Ova odredba je upućujuća a ne obvezujuća tako da inspektor može ali ne mora djelovati savjetodavno i informativno za razliku od odredbe Konvencije 81. o inspekciji rada prema kojoj inspekcija rada mora djelovati i preventivno. Nije jasno zbog čega iz ove odredbe ispušteni radnici iako su oni najviše izloženi rizicima u vezi s radom. Prema tome preventivno djelovanje inspektora rada u nacrtu prijedloga ovoga zakona i dalje je ograničeno na sudjelovanje na sjednicama odbora zaštite na radu koji je srce zaštite na radu u poduzeću ali na koje on može ali ne mora doći. Dakle želim samo podcrtati da ovdje treba pojačati tu savjetodavnu ulogu inspektora rada i na kraju krajeva to sve inspekcije međunarodne organizacije rada nam zamjeraju da malo radimo prevenciju i malo motiviramo na zaštitu na radu. Na kraju osobno i u ime Kluba bez obzira što je bilo ovdje polemičkih tonova, bez obzira što se nismo slagali oko jednog detalja mislim da se oko većine detalja možemo složiti da ovaj zakon ima izgleda postati do drugog čitanja dobar zakon i kvalitetan zakon sa novinama koje daje i vezano i uz Zavod za zaštitu na radu ili zavod za unapređenje zaštite na radu kako se budemo dogovorili i kako budemo dali da ima jaču specifičnu težinu. Prema tome, mi Klub HSU-a će podržati ovaj zakon u prvom čitanju a ja vam se osobno zahvaljujem da ste mi pružili priliku da se vratim negdje jedno 15 godina unazad, lijepo sjetim se svih onih pregovora koji su se događali, neke ljude i spomenem koji su se događali pred punih 11 godina odnosno 2003.godine na koje sam iznimno ponosan jer su nađena rješenja koja su proživila do danas a trebala bi preživjeti i dalje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Završne minute pripadaju ministru rada i mirovinskog sustava Mirandu Mrsiću.
Hvala lijepo. Na već na raspravi na Odboru za rad i socijalno partnerstvo znali smo da će ova odredba 0,0 biti jedna od odredbi koja će plijeniti pažnju no mi ne odustajemo od 0,0 i dakle jedan veliki razlog što postoje i zanimanja kod kojih stvarno niti 0,5 ne bi trebalo biti u krvi kao ona zanimanja koja su u građevini, dakle penjanje na visoke skele, rad u tvrtkama koje imaju različite preše a da to potkrijepim i podacima, od 27 smrtno stradalih radnika prošle godine dvojica su bila u alkoholiziranom stanju što govori u prilog da ova odredba zakona treba ostati. Odlučno odbacujemo i ove tvrdnje koje kažu da se ništa ne bi dogodilo ako bi ostao stari zakon, da ništa se ne bi dogodilo i dalje bi se provodila zaštita na radu ali je pitanje na kojoj razini i s druge strane je pitanje što ćemo sa 50 i nešto pravilnika koji su sada na snazi, koji stvarno su jedna šuma propisa u kojima se je vrlo teško snaći i samim stručnjacima zaštite na radu. Kad govorimo o financijskim sredstvima izdvajamo 0,5 bruto 2, prema tome to je prostor u kojemu ćemo se kretati i ono što će ovaj zakon donijeti da ćemo konačno imati i bonus i malus, dakle imat ćemo one tvrtke koje će zbog dobre zaštite na radu izdvajati manje i one koje će zbog lošije zaštite na radu izdvajati više. Kad govorimo o zaštiti na radu vojske, policije i vatrogasaca jasno da se zaštita na radu za njih izuzima u onim dijelovima za koje su jasno da unatoč svim mjerama zaštite na radu je neposredna opasnost tako velika da se ne može izbjeći ali s druge strane u postupcima pred osiguravajućim kućama bilo je puno primjera da obitelj smrtno stradalog vatrogasca zbog toga što stručnjak zaštite na radu nije izašao na mjesto pogibije, nisu mogli dobiti ono što su trebali dobiti po osiguranju. Kad govorimo o kućnim pomoćnicama, to je Direktiva EU, na njih se ne prenose mjere zaštite na radu, one su dakle kućna posluga isključena iz ovog zakona. Medicina rada je ukinuta, ona je ukinuta kao struka, nije bilo specijalizacija medicine rada i trebat će nam desetak godina da to vratimo natrag. Kad govorimo o nagradama za zaštitu na radu, oni nisu, te nagrade nisu nikakav dokaz da netko radi dobro ili ne, nego to je priznanje onim stručnjacima koji su cijeli svoj život utkali u unapređenje same zaštite na radu a da smo mi daleko od toga primjer je i jedna strana građevinska firma koja je radila tu kod nas, koja je imala natjecanje između pojedinih sekcija o tome kako će koja sekcija bolje provoditi same mjere zaštite na radu. Nadam se da će zakon uz ove konstruktivne prijedloge doći u Sabor vrlo skoro i da ćemo ga vrlo skoro donijeti. Što se tiče same pravne sigurnosti, prijelazne odredbe nažalost moraju biti takve jer ako ih ne napravimo na taj način da od postojećih pravilnika važe određene odredbe koje nisu u suprotnosti sa ovim zakonom, dovest ćemo do nastanaka pravne praznine i do pravne nesigurnosti stoga ovakve šuma mora biti na kraju ali u svakom slučaju mi smo sebi dali zadatak da sve pravilnike donesemo u roku 60 dana i već se sada pišu određeni pravilnici koji su vezani uz tematiku za koju smo sigurni da se ovim zakonom neće mijenjati. Hvala lijepo.
Hvala i vama ministre. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo naknadno.
Prijedlog zakona o zaštiti na radu, prvo čitanje, PZE br. 607. Rasprava je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona o zaštiti na radu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim dizanje ruke da se izjasnimo. Tko je za ovaj zaključak naravno? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je predloženi zaključak prihvaćen većinom glasova 84 glasa za, 24 protiv i 4 suzdržana glasa.
Nastavljamo sa: - Prijedlog zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata, prvo čitanje, P.Z. br. 601 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili. S nama je ministar Mirando Mrsić. Ministre uvodno? Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Dakle ono što smo i najavili kod donošenja važećeg Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje koji je donijet 2012.godine da ćemo pratiti kroz godinu dana njegovo provođenje i da ćemo temeljem tog praćenja vjerojatno doći pred Sabor sa izmjenama tog zakona. Napominjem da se ovaj zakon pokušao donijeti u zadnjih 15 godina i da nije bilo uspjeha jer se nikako nije uspjelo dogovoriti između sindikata i poslodavaca kako taj zakon treba izgledati. To je zakon koji regulira odnose između sindikata i poslodavaca i Vlada tu jedino ako ju promatrate kao poslodavca imala je nešto raditi,međutim obzirom da 15 godina se nije uspjelo postići konsenzus kako taj zakon treba izgledati mi smo 2012.bili toliko odlučni da donesemo taj zakon. Osnovna svrha donošenja zakona bila je poticanje sindikata na suradnju, jačanje kapaciteta socijalnih partnera za socijalni dijalog te poticanje kolektivnog pregovaranja. Danas na području dvije ili više županija djeluje ukupno 308 sindikata i 23 udruge sindikata više razine a na lokalnoj razini odnosno na području jedne županije djeluje 313 sindikata i 3 sindikata više razine. Kritičari ovog zakona su upozoravali da će zakon biti negativan, da će se smanjiti broj sindikata, da ćemo otežati sindikalno pregovaranje, pa ono što je ovaj zakon polučio u proteklih godinu dana je ono što je sasvim suprotno od onih kritičara koji su nam to predbacivali. U odnosu na okrupnjavanje udruga sindikata više razine nakon stupanja na snagu ovoga zakona udružile su se dvije sindikalne središnjice u jednu i umjesto 5 imamo 4. Ovaj zakon je također usmjerio veću suradnju sindikata kod kolektivnog pregovaranja na granskoj razini i na razini poslodavaca jer pregovarački odbori sindikata su se u velikoj većini slučajeva utvrđivali sporazumom svih sindikata a ne prebrojavanjem članstva. Od dana stupanja na snagu ovog zakona u onim slučajevima gdje djeluje više sindikata na razini za koje se sklapa kolektivni ugovor gotovo 80% sindikata svoj reprezentativnost ostvarilo je na temelju potpisanog sporazuma svih sindikata bez potrebe za prebrojavanje. Jedna od kritika ovog zakona je bila da ćemo sada dovesti do toga da će u svako tvrtki se stalno prebrojavati članovi sindikata da bi se došlo do sporazuma oko kolektivnog pregovaranja. Također smo najavili da ćemo pratiti samo provođenje zakona i da u onim slučajevima dijelovima zakona za koje utvrdimo da postoje određene pravne praznine da ćemo doći sa izmjenama zakona ili sa novim zakonom. Tako smo utvrdili da bi postupak utvrđivanja reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata na nacionalnoj razini kao i sindikata za kolektivno pregovaranje trebalo ipak pojednostaviti i ubrzati jer smatramo da proces mora biti brz, jednostavan i učinkovit. Nakon niza konzultacijskih sastanaka sa socijalnim partnerima i sindikatima i poslodavcima pristupili smo izradi novog zakona jer smo željeli drugačije urediti samu materiju, rasteretiti zakon, a to bi bilo jedino moguće sa novim zakonom jer bi izmjenama postojećega napravili nešto što ne bi bilo dobro odnosno ne bi bilo pravno točno. Jedno od ključnih pitanja koje se uređuje ovim zakonom je pitanje stranaka kolektivnog ugovaranja i prava na štrajk. Naime ako pregovore o sklapanju kolektivnog ugovora mogu voditi samo reprezentativni sindikati tada se nameće zaključak da stranke tog kolektivnog ugovora mogu biti samo dio ili svi reprezentativni sindikati. U tom smislu ovim zakonskim prijedlogom predlaže se definirati tko može biti strankom kolektivnog ugovora, a pitanje pregovora i stranaka kolektivnog ugovora otvara pitanje da li ne reprezentativni sindikati koji ne mogu pregovarati o sklapanju kolektivnog ugovora mogu pokrenuti štrajk zbog sklapanja izmjene ili obnove kolektivnog ugovora. Ovim zakonom predlažemo propisati da strankom kolektivnog ugovora mogu biti samo reprezentativni sindikati koji su sudjelovali u pregovorima o njegovom sklapanju ali je u tom slučaju potrebno definirati kada će takav kolektivni ugovor biti važeći. Naime čak i u slučaju da su svi reprezentativni sindikati pregovarali o sklapanju kolektivnog ugovora otvara se pitanje da li taj kolektivni ugovor može biti važeći ako ga potpiše samo jedan reprezentativni sindikat koji okuplja možda samo 21% radnika članova sindikata. Taj je problem posebice istaknut u području kolektivnog pregovaranja u javnim službama u kojima postoji veliki broj sindikata u pojedinim djelatnostima. Stoga se ovim zakonom predlaže da će kolektivni ugovor kojeg su pregovarali reprezentativni sindikati biti važeći ako ga potpišu reprezentativni sindikati koji u svom članstvu imaju više od 50% radnika članova u odnosu na ukupan broj radnika članova svih reprezentativni sindikata na području odnosno razini za koju se kolektivni ugovor sklapa. Na prijedlog većine sindikalnih središnjica usvojen je prijedlog da se onemogući strukovno kolektivno pregovaranje, napominjem da ovdje nisu sindikalne središnjice bile suglasne i da smo usvojili mišljenje većine. U tom smislu i propisivanje posebnih uvjeta reprezentativnosti strukovnih sindikata koji su prema važećem zakonu morali ispunjavati dosta niže kriterije za reprezentativnost čime se poticala daljnja fragmentiranost sindikalne scene. Ono što i napominjem da u ovih proteklih godinu dana nismo vidjeli masovno stvaranje strukovnih sindikata, dapače ostali su na onoj istoj razini ali smo uvažili primjedbe sindikalnih središnjica, većini sindikalnih središta da strukovni sindikati ne bi bili stranke kolektivnog pregovaranja. Tim više što dosadašnja primjena zakona ukazuje da se najveći broj reprezentativnosti stječe na temelju sporazuma sindikata, dakle sindikati sjednu za stol i dogovore se. Također je usvojen prijedlog sindikat da se poslodavcima onemogući pravo na pokretanje utvrđivanja reprezentativnosti, da se ukine obveza da o sastavu pregovaračkog odbora sindikata odlučuje povjerenstvo ako se nakon postupka utvrđivanja reprezentativnosti reprezentativni sindikati ne mogu dogovoriti o sastavu pregovaračkog odbora. Nadalje, za razliku od važećeg zakona temeljem kojega svi sindikati potpisnici sporazuma stječu reprezentativnost ovim se zakonom predlaže da svi sindikati međusobno pisanim sporazumom utvrđuju koji su sindikati reprezentativni za pregovore o sklapanju kolektivnog ugovora što je dobro rješenje za ona područja odnosno razine na kojima djeluje velik broj sindikata kao što je to npr. Zagrebački holding. Dakle, reprezentativni sindikati koji su pregovarali o sklapanju kolektivnog ugovora ali isti nisu potpisali mogu organizirati i provesti štrajk zbog sklapanja izmjene ili obnove kolektivnog ugovora dok to pravo ne ostvaruju nereprezentativni sindikati kao niti neprezentativni sindikat koji je odbio pregovarati o tom kolektivnom ugovoru. Ističemo da uskrata prava nereprezentativnosti sindikatima na organiziranje i provedbu štrajka zbog sklapanja ili izmjene ili obnove kolektivnog ugovora se prema međunarodnim standardima ne smatraju suprotnim načelima slobode udruživanja. Primjena važećeg zakona bila je otežana i u postupcima utvrđivanja reprezentativnosti sindikata za kolektivne pregovore o državno javnim službama jer u jednakim situacijama nisu dosljedno poštivana i jednaka načela te se za državne službe utvrđivala reprezentativnost sindikata a za javne službe se za pregovore o sklapanju temeljnog kolektivnog ugovora utvrđivao sastav pregovaračkoga odbora. Osim toga i primjena nacionalne klasifikacije djelatnosti na definiranje područja za koje se kolektivno pregovara pokazala se neprimjenjivom osobito za kolektivne pregovore u realnom gospodarstvu gdje se uobičajeno pregovara na razini jednog poslodavca ili na razini udruge poslodavaca. Trajanje jednom utvrđenom reprezentativnosti sada se produžuje na vrijeme važenja sklopljenog kolektivnog ugovora pa se zakonom jasnije propisuju situacije ukoliko tijekom važenja kolektivnog ugovora ili nakon njegovo isteka dođe do promjena na sindikalnoj strani ili ukoliko je počeo djelovati novi sindikat. U tom slučaju će se ponovno utvrđivati reprezentativnost. A ako se reprezentativni utvrde različiti sindikati tada se može pregovarati samo o novom kolektivnom ugovoru čijem sklapanjem prethodi kolektivni ugovor, čijim prethodni kolektivni ugovor prestaje važiti. S obzirom na uočene nedostatke u provođenju postupka utvrđivanja reprezentativnosti, udruga sindikata i udruga poslodavaca više razine na sudjelovanje u tripartitnim tijelima ovim se zakonom na jasniji i pravedniji način uređuje postupak utvrđivanja reprezentativnosti za sudjelovanje u tripartitnim tijelima. Na prijedlog sindikalnih središnjica na pravedniji je način utvrđeno vremensko razdoblje za koje se dostavljaju podaci kao i vremenska točka u odnosu na kojoj sve sindikalne središnjice moraju dostaviti podatke o članstvu i ostale podatke koje zahtjeva zakon. U odnosu na postupak utvrđivanja reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje također je dopunjen postupak koji se provodi pred povjerenstvom te se uskraćeni rokovi postupanja. S obzirom da u primjeni odredbi o načinu kriterijima i pravima sudjelovanja u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini kao i odredbi o povjerenstvu nije bilo poteškoća niti dvojbi isti se predlaže u gotovo neizmjenjenom sadržaju. S obzirom da je cilj izmjene zakona bio ujedno normativno pojednostavljenje teksta zakona u tom je smislu bilo potrebno izvršiti značajne nomotehničke intervencije u sam tekst važećeg zakona. Stoga umjesto izmjena i dopuna važećeg zakona predloženo je donošenje novog integralnog teksta zakona o reprezentativnosti. I zaključno, dosadašnja primjena zakona je pokazala da zakon ima pozitivne učinke na suradnju sindikata s obzirom da se u velikom broju slučajeva temelji na sporazumu svih sindikata. Postupak za utvrđivanje reprezentativnosti je ubrzan i pojednostavljen a sve izmjene i prijedlozi izmjene zakona temelje se na dosadašnjim iskustvima i praksi primjene zakona. O svim pitanjima koje je ministarstvo otvorilo tijekom rasprave o sadržaju izmjene zakona postignuo je konsenzus dok suglasja nije bilo u onim pitanjima koje ministarstvo u postupku nije niti otvorilo. Zakon će za posljedicu imati jačanje i okrupnjavanje sindikata što je bitan preduvjet kvalitetnog socijalnog dijaloga za koji je Vlada u potpunosti opredijeljena socijalni dijalog je nešto što mora postojati ali to nije ultimatum nego to je dogovor i razgovor. I na primjeru ovoga Zakona smo pokazali da je moguće se dogovoriti ali da jasno uvijek postoji netko tko je nezadovoljan ali da se može dogovoriti da se neke stvari promijene ako postoji konsenzus i želja da se stvari mijenjaju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem ministre. Imamo jednu repliku, Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine ministre s obzirom da ste iščitali zapravo cijeli ovaj zakonski prijedlog u skraćenom obliku ali i kada kao liječnik slušam i saborski zastupnik slušam vaše riječi jednostavno mi pada na um pitanje je li ovaj zakonski prijedlog zapravo isključivo u svrhu antiprotivnog ili protivnog djelovanja Hrvatskom liječničkom sindikatu? Jer ako ste pročitali one odredbe u kojima je 50% udjela u granskom sindikatu, dakle stručnog sindikata ili 50 tisuća svejedno jer nas nema toliko liječnika ukupno a kamoli u sindikatu onda zapravo hrvatski liječnički sindikat ispada iz igre i u svezi organizacije štrajka i u svezi pregovora sa Vladom. Tako mi se čini da je u tom smislu i u tom smjeru zapravo usmjeren ovaj zakonski prijedlog i to je jedini zapravo čini mi se njegov cilj.
Zahvaljujem. Odgovor, izvolite ministre.
Apsolutno odbacujem vaše tvrdnje. Ovaj zakon je pisan temeljem dogovora sa sindikalnim središnjicama. Sindikalne središnjice su se usuglasile da nema u Hrvatskoj strukovnog pregovaranja i također su se usuglasile sa ovim rješenjem da strukovni sindikati ne mogu biti stranke kolektivnog pregovaranja, osim u onim slučajevima kada se dogovore sa svim drugim sindikatima i postanu dio pregovaračkog odbora što je bio slučaj i za pregovarački odbor za granski kolektivni ugovor za zdravstvo. Prema tome, ovo je dogovor sindikata, Vlada s time nije imala nikakve veze. Dakle većina središnjica, 3 središnjice su bile za ovo rješenje, 1 u kojoj je Liječnički sindikat je bila protiv toga i ovaj zakon nije uperen protiv Liječničkog sindikata. Liječnički sindikat ima pravo pregovarati, ima pravo štrajkati, dakle on je dio pregovaračkog odbora za granski kolektivni ugovor. Prema tome, tu ja ne vidim, vaše insinuacije ne stoje.
Zahvaljujem. Da li u ime odbora netko želi uzeti riječ? Ne. Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba Nezavisnih Kajin-Grubišić. Nema ih, gube pravo na raspravu. U ime Kluba zastupnika HSU-a Silvano Hrelja. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvaženi ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja ću ovaj put biti vrlo kratak, nadam se da neću izazvat buru replika jer nemam, barem nemam namjeru. Ali ono što ću reći je sljedeće. Dakle u nekim uređenim društvima, koliko god mi doživljavali recimo Italiju kao nedovoljno uređenu, ali tamo ovaj Zakon o reprezentativnosti ne bi trebao jer imaju jednu dugogodišnju tradiciju, zna se tko za što pregovara, niti bi bilo ovog prijepora koje je sada ministar objasnio kolegi Grubišiću, dakle strukovni sindikati ne mogu jer to je dio europske tradicije, ne mogu pregovarati samostalno u kolektivnom ugovoru. Mogu pregovarati u sklopu šireg pregovaračkog tipa i tu nikakve dileme nema, a imaju pravo na štrajk i pojedinačno. Dakle to je njihovo pravo, organiziranje i strojovođa i kontrolora leta i medicinskih sestara, dakle to je sve uobičajeno u europskoj praksi. Dobro je da je ovaj zakon u dva čitanja, ne zato što ima neke velike falinke, nema, priređen je na temelju suglasnosti socijalnih partnera što je jako dobro i tako bi trebali biti pripremljeni većina zakona koji uređuju radno i socijalno zakonodavstvo. Drugo, ovaj zakon sjećam se i primjedbi u ovoj sabornici kad smo razgovarali, kad je prvi put donijet ovaj zakon gdje smo, barem sam ja tada protestirao na neravnopravan položaj između Udruga poslodavaca i Udruga sindikata. U ovom prijedlogu zakona je to po kriterijima na neki način uspostavljen balans, jedna ravnoteža pa se traže i kriteriji za udruge poslodavaca više nego što je to bilo do sada, u dva čitanja se eventualno sve primjedbe koje će biti ovdje izrečene ili možda još i od udruga poslodavaca i sindikata, a kvalitetne su, mogu se ugraditi. Ono što vas molim gospodine ministre, jer smo na Odboru za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo imali jednu lepezu primjedbi predsjednika Povjerenstva za utvrđivanje reprezentativnosti, ja znam da je to možda na neki način sukob interesa da on vama preporuča neke izmjene, ali mislim da je to u dobroj vjeri da na neki način vam ukaže na dosadašnje eventualne nedorečenosti, odnosno prijepora u radu tog povjerenstva. Mislim da možete vrlo konstruktivno te primjedbe ugraditi u konačni prijedlog zakona. Evo za kraj, klub HSU-a će podržati donošenje ovog zakona u prvom čitanju i aktivno sudjelovati u pripremi što kvalitetnijeg konačnog prijedloga zakona i očekujemo ga u drugom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba HDZ-a Goran Marić, izvolite.
Poštovani ministre sa suradnicima, poštovani potpredsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Najsretnije je društvo koje ne treba se sindikalno organizirati uopće. U tvrtkama koje imaju prirodan, čovječan, normalan odnos prema radnicima nema potreba za sindikalnim organiziranjem. Zapravo sindikalni pokret je i nastao iz potrebe, on je nužda, on je reakcija, reakcija na nepoželjne pojave. Reakcija zbog odnosa poslodavaca prema radniku. Odnos poslodavaca prema radniku se kretao od robovlasničkog odnosa, preko izrabljivačkog pa do danas do podcjenjivačkog. Suvremeno tržišno gospodarstvo je pokazalo sve slabosti odnosa između poslodavaca i radnika, iako se ono razlikuje od države do države i ogromne su razlike. Sjetimo se samo primjerice, donedavno je u Japanu bio radni odnos doživotno tretiran. Znači kad je radnik stupio u radni odnos on je imao doživotni ugovor o radu sve do nedavno. Sindikalni pokret je i odgovor na ponašanje pojedinaca počevši od industrijske revolucije pa sve do danas. Zapravo suština djelovanja sindikalnog pokreta se vrlo malo promijenila u svojoj suštini. Kako su se nekada snimali kultni filmovi o sindikalnim pokretima mogli bi se i danas snimati iz istih razloga. Prije dva stoljeća se borili radnici za osam satno radno vrijeme i danas se bore za osam satno radno vrijeme i još se nisu izborili. Ne znam kuda društvo ide ako se čovjeku onemogućuje pravo na rad, a kad mu se omogući pravo na rad onemogućuje mu se da radi 8 sati. Čovjek koji radi više od 8 sati a posebice u uvjetima kad mu se i ne plati taj prekovremeni rad kao što je u Hrvatskoj najčešće slučaj onda postoji realna potreba za sindikalnim djelovanjem. Lomili su se sindikati, nekada silom, a danas zakonima. I ovaj zakon iako kaže da potiče organiziranje i jačanje sindikata zapravo će djelovati kao razarajući čimbenik sindikalnog organiziranja. Danas smo svjedoci slabljenja sindikalizma općenito. U Hrvatskoj je samo jedna trećina radnika organizirana u sindikat, a u EU samo jedna četvrtina. I to kazuje o mnogim stvarima. U obrazloženju zakona se kaže da se ovim zakonom želi konsolidirati sindikalni pokret. Mislim da se sindikati znaju organizirati i bez potpore Vladi. Sindikat po svojoj definiciji je primjer organiziranosti i konsolidacije. Ali zbog važnosti postavlja se pitanje zašto prilikom prijedloga ovoga zakona nije postignut dogovor sa sindikatima, iako čujemo da je. Ali po onome što smo dobili od sindikalnih organizacija ne postoj dogovor oko ovako važnog zakona i ovoga kojeg smo prije imali ovoga i sljedećeg koji dolazi na dnevni red Zakona o radu. Pa s kim se treba dogovoriti ako ne sa sindikatima? Ali kako nije postignut dogovor sa sindikatima oko kriterija reprezentativnosti. Znači govori se o kriterijima reprezentativnosti i sindikata i poslodavaca, a kriteriji reprezentativnosti sindikata nije postignut sa sindikatima. Pa bar minimum tog konsenzusa je trebao biti sastavni dio ovog zakona. Bojim se da će ovaj zakon i najavljeni Zakon o radu proizvesti nešto što nije dobro i što se ne smije dogoditi nikako, ni u kojem slučaju a to je štrajk ili generalni štrajk. Prosvjedi, štrajkovi, a posebice generalni štrajkovi nanose toliko i trenutne, ali i dugoročne štete, neprocjenjive štete. I tko se god igra brojkama o procjenjivosti takvih šteta onda površinski promatra taj problem, jer su štete nesagledive i dugoročne. Štrajk se treba izbjeći posebice u ovakvoj situaciji koja je već pet godina, a iz godine u godinu sve lošija i lošija. Sve više nezaposlenih, sve lošije stanje gospodarsko, sve veća zaduženost, sve veći deficit i još na to generalni štrajk. Zna li Vlada koliku odgovornost na sebe preuzima ako dođe do generalnog štrajka? Ali nije sindikatima cilj generalni štrajk? Ono je sredstvo, ono je reakcija, ono je nužda. Zato još uvijek ima i vremena i mjesta i prostora za dogovor, a bez razgovora je nemoguće postići dogovor. Porukama preko novina nitko nije postigao dogovor. Pa ovdje se ne radi o pojedinačnim interesima, ovdje se radi o interesima države, o nacionalnim interesima, o sudbini hrvatskog naroda, o sudbini radnika. Zato ne dopustimo da dođe do takvog štrajka. Iako profesorica sa Ekonomskog fakulteta Obadić piše u jednom svom radu da prosvjedi, štrajkovi ne bi trebali biti glavni i jedini način izražavanja nezadovoljstva pojedinaca, a posebice ne organiziranih sindikata. Upućuje i na to da postoji niz strategija i taktika koje mogu revitalizirati ulogu sindikata, upućuje i na to u svom radu znanstvenom da se sindikati trebaju modernizirati, da moraju postati kreativni, proaktivni, kooperativni i fleksibilni sa čime se svi možemo složiti s tim da bi morali biti okrenuti atraktivni novim generacijama zaposlenika. I s tim se slažemo ali gdje su ti novi zaposlenici, gdje su ti novi radnici, pa nemamo više novih radnika nego imamo više nezaposlenih i više na Zavodu za zapošljavanje. Prema tome uloga sindikata u Hrvatskoj se razlikuje od uloga sindikata u zemljama koje su svoju gospodarsku aktivnost uredili na civiliziraniji način nego u Hrvatskoj. Hrvatska još uvijek pati ali što je najviše, više negativnosti se pojavljuje u vremenima krize u odnosima između poslodavca i radnika. Radnici bez kojih poslodavac ne može ništa nije stvoreno, niti jedan kapital nije oplođen, niti jedna investicija nije završena u roku niti bila profitabilna a da nije tome pridonio radnik. Nije to napravio ni vlasnik, to je napravio radnik. I u svemu tom najgore prođe radnik. 34 milijarde kuna neto dobiti u 2012. godini su ostvarili poslodavci, od toga samo 348 poslodavaca je ostvarilo 18 milijarda kuna a takav odnos prema radnicima. Ili im ne isplate plaću ili im je plaća nedostojna čovjeka. Uvijek čast iznimkama i još uvijek srećom u Hrvatskoj postoje organizacije i poslodavci među kojima ne treba sindikalna organizacija uopće. Više ih štiti poslodavac nego bi ih štitila sindikalna organizacija, ima ih srećom takvih ali ima i onih kojima radnik ne predstavlja ništa nego kazao sam samo kao mjesto troška. Zato i ovdje u obrazloženju zakona sindikati upozoravaju na neke nedostatke ovoga prijedloga zakona pa se u obrazloženju kaže da zaključno treba naglasiti i zahtjev Europske socijalne povelje koja jasno navodi kriterij reprezentativnosti da moraju biti propisani zakonom. To je preporuka a ne piše da moraju biti, nego je preporuka Europske socijalne povelje. Zašto se u članku 3.u stavku 2.u broj radnika članova sindikata ubrajaju se radnici, članovi sindikata kojima poslodavac na temelju pisane suglasnosti usteže sindikalnu članarinu. Pa po tomu polovica onda nisu članovi sindikata jer poslodavac ako im ne isplaćuje plaću onda mu ne može ustegnuti ni članarinu. Zamislite kažnjava se radnik već jedanput zato što je kažnjen, ne isplati mu se plaća, a onda se kažnjava i ovim zakonom, ne može biti član sindikata jer mu nije ustegnuta članarina. A ovakve slobodno nazovimo devijacije bi trebalo ispraviti i iskoristiti. U članku 5.stavak 2.u postupku utvrđivanja reprezentativnosti sindikata iz stavka 1 ovog članka reprezentativnim sindikatom smatra se sindikat koji kod poslodavca ili na razini za koju se sklapa kolektivni ugovor ima najmanje 20% radnika članova od ukupnog broja. Zašto prag ne bi bio 10%, zašto baš 20? Nakon svih razgovora, pregovora, ako argumenti budu snažniji za 20 nego za 10 neka bude 20 ali nema niti jednog argumenta koji bi potkrijepio ovu tezu ili koji bi demontirao želju da to bude 10 ili 15% a ne 20%. Klub HDZ-a ne može podržati zakon koji se odnosi na reprezentativnost udruga, poslodavaca i sindikata, dakle odnosi se i na reprezentativnog sindikata a da to sindikati ne podržavaju zato i Klub HDZ-a neće podržati ovakav prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo dvije replike, Boris Kovačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo gospodine zastupniče, kada ste govorili u prvom djelom vašeg izlaganja govorili ste da će ovaj zakon razarajuće djelovati na sindikat. Ne mogu se nikako složiti s tom vašom tezom, tim više što vjerujem da se i vi slažete ukoliko bi bilo dogovora među sindikatima prije svega među sindikatima onda sigurno da ne bi, onda mi vjerojatno danas uopće ne bi ni govorili o ovom zakonu. Ono što evo ponavlja gospodin Hrelja, evo Italija nema takav zakon ima samo kodeks, znači postoji mogućnost dogovora. Kod nas očito tog dogovora nema, to je u uvodu i rečeno i potreban je zakon, to sve skupa treba urediti i zakonom kad tog dogovora nema. A isto tako vjerujem da i vi uviđate da je po meni veći problem i ono što djeluje razarajuće na naš sindikalni pokret kako ste ga vi nazvali ili bolje rečeno na našu sindikalnu zbilju upravo rascjepkanost sindikata i usitnjenost koja dakako datira po meni iz onog doba kad smo donijeli katastrofalne loše zakone vezane uz djelatnost trgovačkih društava, pretvorbu, tada stečajeve i općenito privatizaciju u Hrvatskoj i kada je nastala jedna ovakva sindikalna scena s tim dakle atavizmima a dobar dio rukovodstva sindikalnih još je uvijek iz tog doba. I siguran sam da se slažete samnom da ovih otprilike ni 500 tisuća sindikalno organiziranih zaposlenika su iz tercijarnog sektora, jel tako, manje iz primarnog i sekundarnog, odnosno ono što danas kolokvijalno nazivamo iz realnog sektora. Mislim da je to glavni problem sindikata.
Hvala. Odgovor kolega Marić.
Kolega Kovačić, nije se meni problem složiti s puno toga što vi govorite, mogu sve čuti i sve razumjeti, ali nije, a što naslućujem, nije dobro da postoje poželjni i nepoželjni sindikati. Nisu sindikati koalicijski partneri Vlade pa da ima poželjnih i nepoželjnih, zato je nužno dogovor i ne možemo siliti zakon zato što nema dogovora. Sačekajmo sa zakonom dok se ne postigne dogovor, kolika će šteta biti, veća sigurno od koristi ovoga zakona ako nema dogovora. Ako sam ministar kaže da ćemo godinu dana promatrati efekte provođenja ovog zakona pa ćemo u roku od godinu dana donijeti izmjene pa mislim da je pametnije sve dogovoriti pa da nema izmjena, nego godinu dana čekati, a ništa se neće dogoditi osim velikih posljedica. Mala je razlika između generalnog štrajka i fitilja koji može dovesti do neželjenih scena. Bojim se da zbog vrlo površnog pristupanja, ne vašega, nismo uopće svjesni u kakvoj je Hrvatska situaciji. I zašto uvijek moramo imati razbijenu glavu pa progledati nakon toga? Nije dobro zavijati glavu prije nego bude razbijena, ali je potrebno gledati, promatrati, razmišljati i zaključivati. Ne znam zašto se pokušava izbjegavati dogovor, a forsirati nešto što će dovesti do štrajka koji samo može prouzročiti takve negative zbog kojih ćemo ispaštati dugo, dugo.
Vrijeme. Hvala. Sljedeća replika Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Marić, iskreno govoreći postavlja se pitanje koji je smisao ovoga zakona? Da li da se discipliniraju određeni sindikati ili da se postignu određeni ciljevi jer očigledno je da socijalnog dijaloga u Hrvatskoj nema. Međutim ono što je ključno kada uzmemo koliko ljudi je vezano na državni proračun, prima plaću iz državnog proračuna, koliko ljudi je vezano na proračune jedinica lokalne samouprave i na poduzeća u vlasništvu države i u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, tu trebamo isto tako dodati puno poduzeća u nekim radno intenzivno aktivnim gospodarskim granama koje su isto u većini države, onda dolazimo do toga da je s jedne strane država poslodavac i s druge strane država kreira zakonodavni okvir. I to je možda najveći problem u ovome svemu što se događa kod nas jer kada realno pogledamo u svim ovim sindikalnim pregovorima, najveći problem je, a to svi i kolege iz Vlade znaju, najveći problem je sa sindikatima koji primaju na određen način novce iz državnog proračuna jer Vlada ima vrlo malo problema u pregovorima, zapravo da sudjeluje i da je dio pregovora koji obavljaju poslodavci za sindikatima. Dakle ovaj zakon reprezentativnosti skrećemo isključivo potokom zbog toga što Vlada ne može naći zajednički jezik sa sindikatima koji su vezani za državni proračun i toga smo svjesni već 2 godine, to se nažalost događalo i u prethodnim razdobljima i kada su se pokušale neke stvari presjeći, reći da naprosto s obzirom na novonastalu gospodarsku situaciju neke stvari ne idu, neki su to politikantski iskoristili pa im se to danas razbija o glavu.
Hvala. Odgovor kolega Marić.
Kolega Šuker, ne znam koji je smisao prijedloga ovoga zakona. Pitali ste i što će se postići? I na to je odgovor ne znam. Ali do čega će dovesti, bojim se da znam i strah me i pomisliti do čega može dovesti nasilno izglasavanje ovakvog zakona. Zašto, a nema doista opravdanih i racionalnih razloga za uvođenje različitih rješenja za sindikate ovisno o tomu na kojem području djeluju? Zašto različiti kriteriji za sindikate po područjima? Zašto pravila reprezentativnosti za sindikate koji pregovaraju za kolektivni ugovor ili za državne službenike i namještenike, kao i za sindikate koji pregovaraju za temeljni kolektivni ugovor i državne službene namještenike u javnim službama? Ne bi bili isti kao i za sve druge sindikate. Zašto? Nema obrazloženja zašto je različito. I tu je odgovor. Sami ste kazali, zato što je Vlada i poslodavac, zato različito tretira sindikate. Ali upravo taj različiti tretman dovest će do pogubnih posljedica, stravičnih posljedica. Daj Bog da se nikada ne obistine ono što predviđam da će se dogoditi. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Za riječ se javio ministar Mirando Mrsić. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Čujemo neke katastrofične tu izraze koje ne znam dal imaju veze s ovim zakonom ili imaju veze sa nečim drugim, ali evo par stvari. Dakle, zašto ne strukovno pregovaranje i to je konsenzus svih sindikalnih središnjica jer svi smatraju da će to dovesti do fragmentiranja sindikalne scene i sve dakle, četiri sindikalne središnjice, tri su se apsolutno usuglasile da nema strukovnog pregovaranja. Što se tiče primjedbe gospodina Hrelje da smo imali primjedbu člana povjerenstva koji je bio član i povjerenstva koje je formirano temeljem ovog zakona, održali smo sjednicu i tu smo dosta stvari razriješili. Ali temeljno pitanje je ovog zakona je da svako od nas treba podnijeti dio svoje odgovornosti za ono što radi. I zazivanje katastrofe i katastrofičnosti sa ovim zakonom je nešto što nema veze. Dakle nema veze niti sa pregovorima, nema veze niti sa Zakonom o radu nego ovaj zakon je polučio svoj uspjeh i vidi se iz toga što su se sindikalne središnjice udružile, vidi se iz toga da kolektivno pregovaranje funkcionira, da 80% njih se udružilo prije nego što su išli u prebrojavanje. Prema tome, ovo je samo nastavak procesa koji smo otvorili prije godinu dana kada smo donijeli zakon. Zakon je usuglašen maksimalno u svim onim dijelovima osim u onom dijelu gdje se same središnjice nisu mogle dogovoriti među sobom. Mi ovaj zakon nećemo promatrati sljedećih godina nego smo zakon donijeli i mislimo da su rješenja unutra dobra jer su donesene konsenzusom i kada govorimo o kriterijima za udruge sindikata i kada govorimo o kriterijima za udruge poslodavaca na nacionalnoj razini. Također smo usuglasili i ova pitanja koja su vezana uz pregovaranje u državnoj službi jer ovdje moraju biti drugačije formiran pregovarački odbor zato što imate više struka, imate više grana. Nije isto pregovarati u tvrtci koja npr. koja se bavi metaloprerađivačkom industrijom gdje su svi sindikati iste struke, pregovaraju o istome, a kada govorimo o temeljnom kolektivnom ugovoru za državne službe pregovori su drugačiji nego za javne službe jer javne službe moraju sadržavati i socijalu i zdravstvo i školstvo i kulturu i zato je taj pregovarački odbor. Dakle nije nikakva intencija da mi nešto namjerno dijelimo i tako nego jednostavno to je zakonitost koju imamo. Zakon nećemo promatrati godinu dana, zakon je dosta usuglašen i sa socijalnim partnerima i mislim da će polučiti onu ulogu koju ima, a to je da se reprezentativnost u prvom redu određuje dogovorom ali kada se ne uspiju dogovoriti da se onda ide u prebrojavanje članstva. I nikome se ovim zakonom ne brani ustavno pravo na štrajk.
Hvala ministre. Imamo dvije replike. Goran Marić. Izvolite.
Gospodine ministre, nisam katastrofičan uopće, samo pokušavam promatrati cjelinu, a ne izolirano ovako kao što vi to radite. I slažem se sa svim što ste vi kazali. Ali u uvjetima kada je 400 tisuća nezaposlenih u uvjetima kada se događaju predstečajne nagodbe ovakve kakve jesu, u uvjetima kada je slučaj Šegon, slučaj ovaj, slučaj onaj kap prelijeva čašu. To moramo promatrati u kontekstu cijelog događanja stanja u Hrvatskoj. Da je 100 tisuća nezaposlenih u Hrvatskoj, jedan ovakav zakon bi možda prošao šutke, ali sa 400 tisuća nezaposlenih sa ćirilicom u Vukovaru, sa otvaranjem frontova na svim stranama, sa gladi koja navire, sa krizom koja je sve teža, sa radnicima koji se šikaniraju ovo samo može biti mali dodatak. On ne zavređuje ovakvu reakciju kao što sada predviđaju i ne zavređuje generalni štrajk, ali generalni štrajk je reakcija na sve a ne samo na ovo. E toga se bojim. Zato treba biti osjetljiv i pažljiv i u svom radu promatrati što se događa sa društvom u cjelini ne samo u svom segmentu. Pa vidite, problemi u obrazovanju, problemi u poljoprivredi, 50% pada proizvodnje mlijeka, problemi na svakom koraku, problemi se nagomilavaju i onda je dovoljno samo malo. Pa ratovi zbog iskrice dolaze. Samo je malo trebalo u Ukrajini, ne želim nikada to upravo zbog toga što ne želim što znam kakve su ekonomske posljedice toga, ne samo političke. Upozoravam da treba izbjegavati i ovakve stvari. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor. Izvolite ministre.
Prvo da kažemo da u uređenim državama je sve u kolektivnom pregovaranju i da ovaj zakon baš to radi potiče kolektivno pregovaranje, da se sjedne za stol i da se razgovara za stolom. O onome o čemu vi govorite ovaj zakon nije zakon koji će izazvati bilo kakve tenzije iz razloga što je zakon koji već provodimo godinu dana, stekli smo dobro iskustvo u svemu tome, ljudi su se navikli na zakon i uveo je reda u samo kolektivno pregovaranje. S naše strane, kada govorimo o ovome drugome o čemu vi govorite uporno, pozivamo za stol, za pregovore, za razgovore da sjednemo za stol i razgovaramo o svim problemima. Tako smo radili i sa ovim zakonom radili smo i sa svim zakonima koji se tiču tržišta rada. Uvijek smo otvoreni za razgovore, sjesti i razgovarati jer se uvijek za stolom stvari trebaju razriješiti. Ali s druge strane opet ne pristajemo na uzmi ili ostavi taktiku.
Hvala. Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Moram priznati da sam reagirao na istu rečenicu kao i kolega Marić kada ste spomenuli zazivanje katastrofičnosti. Ni u jednom trenutku se ne bi složio s tim da bilo tko, bilo tko normalan u ovoj državi zaziva katastrofičnost. No međutim evidentno je da je kod vas, mislim tu na Vladu kada govorim kod vas, da ne postoji uopće realnost, dodir sa realnošću, da uopće niste svjesni koliko je ljudima teško i kako žive i kako doživljavaju ovu pa budimo iskreni bahatost vlasti. Spomenuli ste da niko nije limitirao pravo na štrajk, pa ja ću vas podsjetiti da je recimo za vrijeme rata smo imali daleko veće štrajkove po 20 dana koji su da ne kažem paralizirali državu pa nitko to nije doživljavao kao rušenje države. Međutim vi sada postavljate tezu da ono tko se ne složi s onim upravo ovo što ste vi zadnje rekli "uzmi ili ostavi" tko se ne složi s vama taj je malterne nacionalni neprijatelj. Mislim da u kriznim vremenima upravo u ovakvima kakvo je sada vrijeme da sada tek treba doći do konsenzusa, treba doći do dogovora svih partnera. A vi svojim radom dokazujete da vas taj dio ne interesira. Postavljate priču iako komentira, gospođa do vas komentira to na krajnje neprimjeren način ali dobro, to smo već navikli. Ali mislim da je svim u interesu jer mi ne postavljamo priču što gore to bolje nego da bi trebalo upravo doći do dogovora oko svega. Nažalost po svim dosadašnjim postupcima vi ste dokazali da niste spremni za to.
Hvala. Odgovor. Izvolite ministre.
Odgovornost je nešto što svi trebamo nositi pa i vi kada diskutirate. I kada izlazite i na pressice i sve ostalo. I vi imate odgovornost za ono što nama sada imputira. Nije samo naša odgovornost nego i vaša i svih onih koji djeluju na političkoj sceni. I to je ono o čemu trebate, trebamo svi razmišljati o odgovornosti svih nas koji djelujemo na sceni i sindikata i poslodavaca i Vlade i svih ostalih da ne nabrajamo. I mi jesmo odgovorni i mi želimo dogovor, želimo razgovor i pozivamo na razgovor i pozivamo da se sjedne za stol. Ali ne ultimativno ako se ne pristane na naše prijedloge mi više nećemo pregovarati. Vlada nije prekinula pregovore niti u jednom trenutku Vlada nije prekinula pregovore. Prema tome, ne možete nam imputirati da imamo nedostatak socijalnog dijaloga, da ne želimo razgovarati, dapače razgovaramo. I kada govorimo o socijalnom dijalogu on je itekako razvijen na … [[Govornik se ne razumije.]] razini. Ja sam jučer bio u Koprivnici na Gospodarsko socijalnom vijeću u Koprivničko-križevačkoj županiji i imali smo vrlo konstruktivan razgovor i sindikati i poslodavci i s druge strane župan i ja kao ministar. Prema tome, ova Vlada nije ta koja je prekinula pregovore, ova Vlada nije ta koja ne želi razgovarati. I ja pozivam već, više ne znam koliko puta da sjednemo za stol i da razgovaramo i da za stolom riješimo probleme koji postoje ali ne sa ultimatumom da ne može biti drugačije nego samo onako kako se nama sviđa.
Zahvaljujem. U ime Kuba HNS-a Jozo Radoš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Radi se o zakonu koji regulira vrlo važno osjetljivu materiju funkcioniranja jednog od važnih faktora socijalnog dijaloga a to su sindikati i ja najprije želim pohvaliti ministarstvo koje je prošle, 2012. godine nakon 4 godine pregovaranja ipak uspjelo predložiti a Hrvatski sabor donijeti ovaj temeljni zakon o kriterijima, reprezentativnosti. A i tada je vrlo dobro dakle planirano ministar najavio da će nakon praćenja provedbe toga zakona predložiti Hrvatskom saboru njegove izmjene i dopune a on ih ovdje, odnosno ministarstvo predlaže ne u obliku izmjena i dopuna nego u obliku novoga, cjelovitoga zakona. Ali zapravo se radi o tome zakonu koji je usvojen 2012. godine u ljeto i od tada je dakle funkcionirao, pratio, bio je praćen. I plod tog praćenja, regulacije tog vrlo delikatnog područja je dakle ovaj novi zakon odnosno defacto izmjene i dopune ranijega zakona. Budući da se radi o tom važnom pitanju, ja ću isto malo dati nekakve opće zamjedbe na tematiku kojom se bavimo. Naime, krenuti ću od ovoga što je kolega Marić rekao govoreći u ime kluba rekavši da HDZ ne može podržati zakon koji nisu podržali sindikati. Pri tome u svojoj raspravi nije naveo niti jedan argument zašto bi prijedlozi Vlade bili lošiji i zašto bi eventualni prijedlozi sindikata ovdje, bar ja imam samo jedan prijedlog sindikata parcijalan zašto bi taj prijedlog bio bolji. Biti protiv prijedloga Vlade samo zbog toga što sindikati su protiv, što je također upitno u ovom slučaju to nije dovoljno. Jer sindikati možda imaju manju odgovornost ulaska i postizanja dijaloga i kompromisa i stalno biti, ako je opozicija stalno na strani sindikata to možda može, možda može biti dobro za glasove, ne mora nužno biti niti to. Ali svakako je kontra produktivno za ukupno sređivanje odnosa i uređenje toga područja jer sutra će taj problem sresti neku drugu Vladu sa nekim drugim strankama i sa nekom drugom većinom. Ovo je pitanje uopće sazrijevanja dakle i toga segmenta našega društva kao što političke stranke su međusobno različite i bore se zapravo za isti dio kolača a znaju i surađivati. Situacija unutar sindikata, među sindikatima a pogotovo između sindikata i poslodavaca je zapravo još kompliciranija nego što je situacija u političkim strankama. I kolega Marić reče da u uređenom društvu zapravo i nisu potrebni sindikati. U uređenom društvu nije potreban nikakav oblik regulacije, sve se događa po nekakvoj logici, dogovaranja, postizanja sporazuma razumijevanja pozicije drugih, razumijevanja općeg interesa, ali mi smo naravno daleko od toga i u ovom primjeru pokazuje se zapravo kako je komplicirana pozicija u kojoj se Vlada nalazi. Naravno da nije moguće očekivati da bi bilo društvo bez sindikata, ali bi bilo logično i blizu toga su neke države, ovoga prvoga niti blizu nije niti jedna, da zapravo Vlada u odnosima sindikata i poslodavaca gotovo i ne sudjeluje, a pogotovo ne nekom strogom zakonskom regulativom. Sindikati i poslodavci bi se zapravo trebali u nekom idealnom odnosu, ja pri tome nikoga ne okrivljujem nego govorim prema čemu bi trebalo težiti, bi se zapravo sami trebali dogovoriti oko međusobnih odnosa, a Vlada bi tu trebala biti tek dobri duh, medijator tih odnosa, svjedok, a ne zapravo onaj partner koji treba premostiti njihove međusobne razlike, što se kod nas najčešće događa. U tom tripartitnom tijelu koje čini Vlada, Vlada bi zapravo trebala biti pasivna u dobrom stanju tih sindikalno-poslodavačkih odnosa, međutim kod nas to nije tako pa se sve mora regulirati zakonom i u svemu mora sudjelovati Vlada pa se onda Vlada optužuje zbog toga što sindikati i poslodavci nisu uspjeli postići dogovor. I ovdje bilo toga i ovdje je bilo govora o tome da bi Vlada trebala biti odgovorna za eventualno pokretanje štrajka i svega onoga što eventualno može donijeti. Odgovorni su naravno svi, mjeru odgovornosti svih partnera u socijalnom dijalogu treba ocijeniti vrlo pažljivo, a ne a priori reći da je odgovorna Vlada jer je ona naš nekakav konkurent jer smo mi opozicija. To po mom mišljenju nije način na koji bi trebalo sudjelovati u raspravljanju o ovako važnim pitanjima kao što je ovo pitanje. Na nacionalnoj razini u Republici Hrvatskoj ima 308 sindikata i 32 udruge sindikata, a na lokalnoj razini dakle razini koja obuhvaća samo jednu županiju još toliko približno logično je da ukoliko ne može doći do dogovora sindikata i poslodavaca, a očito nije moglo, da onda Vlada pokuša intervenirati i plod tog napora Vlade je i ovaj zakon, odnosno izmjene i dopune tog temeljnog zakona današnji zakon o kojem ovdje razgovaramo. Kako je komplicirano riješiti to pitanje govori jedan detalj. Naime, u obrazloženju ovoga zakona stoji kako je postignut konsenzus sa socijalnim partnerima, a nezavisni hrvatski sindikati koji su Klubu zastupnika HNS-a dostavili svoje mišljenje i prijedloge, pri tome ti prijedlozi i mišljenja nisu osobito suprotni onome što predlaže Vlada, govori se kako nije došlo do konsenzusa. Dakle niti oko tog temeljnog pitanja da li je došlo do konsenzusa ili nije došlo do konsenzusa nema dogovora, a i način na koji se uopće komunicira zadnjih dana, to sad ulazim u šire područje, govori o tome da se tim načinom govora, tim diskursom ne može niti doći do dogovora. Ako Vlada odgodi raspravu o Zakonu o radu sa namjerom da se još jedanput pokuša postići dogovor sa sindikatima, sindikati to listom ocijene kao kukavičluk Vlade, grubo napadajući i poslodavce i Vladu, onda taj diskurs jednog dijela sindikalnih lidera apsolutno nije pogodan za postizanje dogovora. Tim rječnikom i takvim nastupom ne može se postići dogovor ni oko Zakona o radu niti oko ovoga zakona, niti oko jednog drugog sindikalnog odnosno pitanja tripartitnog dijaloga. U primjedbama koje je naveo Nezavisni hrvatski sindikat nema puno velikih razlika u odnosu na prijedlog Vlade, makar oni kažu da nije došlo do sadržajnog konsenzusa u pogledu zakona. To je pitanje da li je sindikat reprezentativan kad zastupa 10 ili 20% članova djelatnika koji plaćaju sindikalnu članarinu. Vlada predlaže 20, ne znam kakvo je bilo rješenje u prethodnom zakonu. Kolega Marić kaže zašto ne bi bilo 10, ali nije jednako tako iznio razlog zašto ne bi bilo 20. 20 je očito motiv Vlade da dođe do okupljanja sindikata i ministar u svom uvodnom obrazloženju govoreći kaže da će ovaj zakon dovesti do okupljanja sindikalne scene, kao što je i ovaj raniji zakon doveo do okupljanja sindikalne scene. Čak 80% pregovaračkih odbora je bilo ustanovljeno dogovorom sindikata, a ne nužnom arbitražom Vlade, određivanjem reprezentativnosti sindikata i njihovog prava da sudjeluje u pregovorima, što je već samo po sebi krupna stvar. I ako ministar kaže da će ovaj zakon i zbog ove odredbe od 20%, ali i zbog ostalih odredbi dovesti do daljnjeg okrupnjavanja sindikata onda to gledano negativno ne bi trebao biti interes Vlade. Ako su sindikati usitnjeni onda je i vladama lakše postupati sa takvim sindikatima što znači da Vlada radeći na okrupnjavanju sindikata, naravno ne operativno nego postavljajući takvu regulativu, zapravo radi u njihovom interesu i u općem interesu države, a to je da se sindikalni odnosno tripartitni pregovori mogu odvijati na puno jasniji način i puno bolje nego što je to kada se to događa u uvjetima usitnjenosti sindikalne scene. I ne vidim šta bi tu bilo negativno. Naravno da se o tome može razgovarati. Da li je brojka 10% ili 20% to ovisi o nizu faktora, o rasporedu sindikata po granama, o njihovoj snazi, o njihovoj sposobnosti dogovaranja itd. Ali a priori reći da samo zbog toga, zato što je to stav sindikata koji također nije obrazložen ni na koji način, samo je izrečen kao želja zato što je to sindikatima lakše reći da ovaj zakon nije dobar. To svakako nije čini mi se najbolji put regulacije ovog vrlo, vrlo osjetljivog pitanja ukupnoga društvenoga života. I na kraju, dakle ovaj Zakon je u svom prvom izdanju, dakle prije godinu i pol dana bio dobar zakon. To je bio dobar korak koji je učinjen nakon gotovo pet godina teškoga pregovaranja sa sindikatima. Ovaj zakon je na njegovom tragu. On ne unosi nikakve revolucionarne promjene u odnosu na ona rješenja prethodnoga, odnosno za sada važećeg zakona. On samo otklanja neke poteškoće za koje se uočilo u provedbi tog tripartitnog dijaloga da postoje i stoga je naravno apsolutno jasno da će Klub zastupnika HNS-a iz ovih razloga podržati ovaj zakon i u prvom čitanju. Naravno da treba nastojati da u drugom čitanju zakon bude još bolji, da se u onoj mjeri u kojoj je to moguće postigne i suglasnost između sindikata i Vlade i poslodavaca naravno koji se ovdje manje spominju jer očito je sa njima u ovom dijelu lakše doći do rješenja, ali ovaj Zakon je i u ovom osobnom obliku dovoljno dobar zakon. Nastojat ćemo da naravno bude bolji i Klub zastupnika HNS-a će ovaj zakon podržati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo replike. Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Radoš, imali ste prigodu malo prije pa replicirati, a sad ja moram vama. Kažete da sam kazao da nećemo podržati ovaj Zakon samo zato što sindikati nisu podržali ovaj prijedlog zakona. Nije samo zato i nije tako, nego i zbog toga. A nekoliko sam primjera naveo zašto. Ne radi se ovdje o minimalnoj plaći, zakonskoj minimalnoj plaći, ne radi se ovdje ni o smjenskom radu, niti o prekovremenom, niti naknadi za prekovremeni rad. Tada ne bih kazao da mišljenje sindikata utječe isključivo na moje mišljenje, na moj stav. Ali ovdje se radi o reprezentativnosti sindikata i vi kažete da je odgovornija Vlada, nego sindikati kad su oni u pitanju, da oni moraju, da oni misle njihovim glavama, da oni više koriste njima nego sami oni sebi. Kažete da nisam obrazložio zašto 10% kriteriji u postupku utvrđivanja reprezentativnosti. Pa nije ni Vlada utvrdila zašto 20. Ako želi okrupniti zašto nije stavila 40 i imala bi posao, imala bi još krupniji. Ili 100% pa bi imala 1. Ali u politici uvijek ima samo dvije skupine ljudi, sljedbenici i suradnici. Sljedbenici govore ono što neki vole čuti, a suradnici govore ono što bi trebalo čuti. Neću govoriti o razlikama.
Odgovor, kolega Radoš. Izvolite.
Kolega Mariću dio vaše replike nisam razumio. Ne znam što bi vam to bilo sa sljedbenicima i sa suradnicima, ima ih svakakvih i jednih i drugih. Ja sam samo i to čini mi se prilično umjereno rekao ono što ste vi rekli. Vi ste rekli da HDZ ne može podržati zakon zbog toga što sindikati ne podržavaju zakon. Ja ne navodeći druge razloge, vi ste to sada u replici nešto pokušali proširiti sa ovim dodatkom o suradnicima i ovim drugima. Ali ja mislim da taj stav generalno ne može biti dobar. Vi naravno kao predstavnik stranke imate pravo ili obvezu, ne znam to je vaša stvar možda biti protiv Vlade, vladinog prijedloga i biti na strani sindikata. Ali tada bi bilo dobro da pri tome kažete i poneki argument zašto je to tako, pa onda bi ta rasprava između vas i vladinih predstavnika, vladine većine mogla biti produktivnija. Vi to međutim niste učinili, vi ste to propustili učiniti. Rekao sam da je Vlada u ovom slučaju možda odgovornija zbog toga što se ovdje radi o vrlo neposrednom sindikalnom interesu i sindikati braneći naravno svoj interes uključujući naravno i slabosti koje svaka organizacija ima na neki način su možda, možda im je teže preskočiti neki prag koji Vlada ovdje može učiniti jer to nije najneposredniji, je neposredni interes ali nije pitanje održanja Vlade, nije pitanje njene unutrašnje strukture i njenih prava i njenih mogućnosti. Zato sam to rekao. Ali činjenica da Vlada donosi zakon kojim po onome što je rekao ministar i po ovoj odredbi od 20% osnažuje sindikate, govori o tome da Vlada ima dobre namjere.
Vrijeme. Hvala. Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Radoš, ja ću se nastavit na vašu zadnju rečenicu. Mislim da bi okrupnjavanje tog kako ste rekli sindikata, najbolje bi bilo kada bi ta brojka od 20% bila 21%, bilo bi to još veće okrupnjavanje na 21%. No, ono što sam osnovno htio reći, a to je dijalog koji ste spominjali oko Zakona o radu kojega zapravo nema. Dakle, rekli ste da su sindikati odbili bilo kakav dijalog o Zakonu o radu koji slijedi u zakonskoj proceduri. Pa ja se nadam da ste vi vidjeli ove natpise ovdje od ovih naših Laburista u svezi 16 satnog radnog tjedna i svega onog ostalog što ovdje piše, 16 satnog dana, radnog dana. Pa onda mi nije jasno da vi ne razumijete da sindikati čak i nisu toliko protiv toga, samo ukoliko je taj isti radni dan plaćen a mi smo EU jednako kao u Njemačkoj, Francuskoj itd. ako će čovjek raditi 16 sati zna se koliko će dobiti po Njemačkoj pa neka poslodavac koji tjera radnika da radi 16 sati dnevno, neka ga i plati po njemačkom modelu, po francuskom modelu, po belgijskom modelu, zašto ne? Svi će rado radit, bit će i zaposlenost veća. Zapravo mislim da je ovaj vaš govor koji smo ovdje i malo komentirali u klupama pomalo izvan realiteta koji se odvija da ne kažem valja ili šapuće ulicama iz Zagreba i svih hrvatskih gradova.
Hvala. Odgovor kolega Radoš.
Kolega Grubišiću, pa možda ste vi pronašli tu čarobnu formulu, možda je taj 21 savršen upravo za ovaj trenutak i za ovo doba godine i za ovu političku situaciju ako to tako smatrate onda bilo bi dobro da to obrazložite, predložite i možda će ministar prihvatiti da to bude baš 21% samo niste kao ni kolega prije vas rekli ni jedan argument zašto bi to trebalo biti baš 21%. U konačnici može biti i 49%, tada bi idealno bila samo dva sindikata, odnosi bi bili jasni ali pretpostavljam da bi to za sadašnje stanje naše sindikalne scene bilo neprimjereno zbog toga što postoji veliki broj sindikata pa bi ih se moralo prisiljavati da se u kratkom vremenu koncentriraju što vjerojatno ne bi bilo zgodno. Možda bi idealno bilo baš to da se postigne 49% pa evo neka ministar razmišlja oko vašeg prijedloga od 21% i moga od 49%. Ja nisam rekao da su sindikati odbili razgovor sa Vladom i ovdje u mišljenju sindikata nezavisnih hrvatskih sindikata piše da je neistina je da je održano niz konzultacijskih sastanaka socijalnih partera predstavnicima Ministarstva rada. Međutim nije posebnim konsenzusom u samom tekstu niti sadržaj prijedloga zakona. Dakle, što može učiniti Vlada nego organizirati niz sastanaka, ti su se sastanci dogodili, očito nije došlo do dogovora, ja pri tome nisam rekao da je za to što nije došlo do dogovora kriva Vlada ili su krivi sindikati ali Vlada je na neki način učinila svoj dio posla kako je tekao taj sindikalni razgovor to je meni teško reći. Prema tome Vlada svakako nastoji da se sa sindikatima u pogledu ovog zakona i u pogledu Zakona o radu dogovori tko je u konačnici odgovoran što dogovora nije bilo ili ga neće biti, to je sad naravno drugo pitanje.
Zahvaljujem. Za riječ se javio ministar. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Samo da interniram raspravu, drago mi je da je uvaženi zastupnik Radoš pročitao dopis ili pismo nezavisnih hrvatskih sindikata što govori samo o tome kako smo i teško dolazili do same verzije zakona i da je usuglašavanje među središnjicama bilo tako kako je pa evo sad obzirom da smo mi tekst usuglasili ja ću napomenuti samo neke stari koje smo usuglasili. Nema uvaženog zastupnika Marića ali nadam se da će čuti. Dakle, mi smo u ovom prijedlogu zakona išli u promjene zakona samo u onim dijelovima za koje su sindikati rekli da ne valja provedba i tu smo se usuglasili. Prema tome sindikati su sami otvorili problem strukovnih sindikata, tu smo se dogovorili da strukovnih sindikata nema. Sindikati su otvorili pitanje da poslodavac ne može pokretati postupak utvrđivanja reprezentativnosti, usuglasili smo se i to je u zakonu. Također smo se usuglasili na prijedlog sindikata da sastav lokalnog GSV-a mora odražavati sastav nacionalnog GSV-a prihvatili smo. Također smo zajedno regulirali tko je stranka kolektivnog ugovora i tko štrajka, prijedlog sindikata smo prihvatili. Postupak za reprezentativnost za gospodarsko socijalno vijeće dakle sustav prikupljanja podataka sindikati su predložili kako ćemo prikupljati podatke, prihvatili smo. Način da ostane podataka o članovima sindikati su nam to dostavili, prihvatili smo. Utvrđivanje sastava pregovaračkog odbora za državne i javne službe zajednički prijedlog sindikata prihvaćeno, broj članova tih pregovaračkih odbora, prijedlog sindikata nakon usuglašavanja prihvaćeno. Trajanje reprezentativnosti bilo je tri godine, sindikati su predložili da traje dok traje kolektivni ugovor, prihvaćeno. Sindikati su predložili nacionalne klasifikacije zanimanja dakle i to smo brisali. Prema tome ono što su sindikati prihvatili da ostane u zakonu što je bilo možda prijeporno a na kraju su i prihvatili da ako sindikat ne prigovora gubi reprezentativnost, dakle i to smo brisali. Prema tome, sve ono što je u ovom zakonu napisano je usuglašeno sa sindikatima i ne može nitko tvrditi da nismo prihvatili prijedloge koje su nam sindikalne središnjice predložile. Žao mi je što je ovaj dopis došao u Sabor ali na to nismo mogli utjecat.
Zahvaljujem ministre. Imamo jednu repliku, Zlatko Tušak izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Pa uvaženi ministre baš mi vas je jako žao jer rekli ste na početku da ste vrlo teško došli do ovoga zakona a onda poslije toga ste sami sebe negirali, sindikati su sve predložili a mi smo evo sve ovo prihvatili. Nemam riječi i nemam komentara koliko ste se jako puno namučili oko ovog zakona i baš mi vas je žao.
Odgovor, izvolite ministre.
Sarkazam ovaj neće iznenaditi vas, nemate šta reći na ovo pa onda idete sarkazmom, dakle zakon je plod vrlo mukotrpnog rada jer ovo što je predloženo i što je prihvaćeno nije prijedlog samo jedne središnjice, nego ovo su različiti prijedlozi različitih središnjica koje je trebalo usuglasiti sa svim središnjicama. Prema tome zadaća Vlade je bila da sjedne za stol, da okupi sindikalne središnjice i da zajedno dođemo do zakona. Sarkazam vam ne treba.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba SDP-a, Hrvoje Nekić. Izvolite kolega.
Uvaženi potpredsjedniče Sabora, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Dopustite da u svojoj raspravi kažem koji su najvažniji zaključci koji proizlaze iz donošenja ovog zakona. Dosadašnja primjena zakona je pokazala da zakon ima pozitivne učinke na suradnju sindikata s obzirom da se u velikom broju slučajeva temelji na sporazumu svih sindikata. Postupak za utvrđivanje reprezentativnosti je ubrzan i pojednostavljen, a sve izmjene i prijedlozi izmjene zakona temelje se na dosadašnjim iskustvima i praksi primjene zakona. O svim pitanjima koje je ministarstvo otvorilo tijekom rasprave o sadržaju izmjena zakona postignut je konsenzus. Zakon će za posljedicu imati jačanje i okrupnjavanje sindikata što je bitan preduvjet kvalitetnog socijalnog dijaloga za koji je ova Vlada u potpunosti opredijeljena. Važeći Zakon o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje donijet je 18. srpnja 2012. godine. Od dana stupanja na snagu zakona prema evidenciji kolektivnih ugovora koja se vodi u Ministarstvu rada i mirovinskog sustava sklopljeno je 57 novih kolektivnih ugovora koji se primjenjuju na cijelom području RH te 60 izmjena i dopuna važećih kolektivnih ugovora pri čemu je ovaj podatak ne obuhvaća vrlo velik broj kolektivnih ugovora i izmjena i dopuna važećih kolektivnih ugovora sklopljenih u ovome razdoblju, a koji se primjenjuju samo na lokalnoj razini te o njima evidenciju vode uredi državne uprave u županiji pa je taj broj i znatno veći. Dakle, važeći zakon je djelomično ostvario očekivane učinke, ali su u njegovoj primjeni uočeni i određeni problemi. Nakon niza održanih konzultacija, sastanaka sa socijalnim partnerima, reprezentativnim sindikalnim središnjicima i Hrvatskom udrugom poslodavaca, Ministarstvo rada i mirovinskog sustava je pristupilo izradi novog zakona kojim će se ukloniti svi uočeni nedostaci u primjeni važećeg zakona. Ono što je važno naglasiti da je o sadržaju ovog zakonskog prijedloga postignut konsenzus sa socijalnim partnerima. Jedno od ključnih pitanja koji se uređuju ovim zakonom je pitanje stranaka kolektivnog ugovora i prava na štrajk. Nadalje sa ovim zakonom predlažem da će kolektivni ugovor kojeg su pregovarali reprezentativni sindikati biti važeći ako ga potpišu reprezentativni sindikati koji u svom članstvu imaju više od 50% radnika članova u odnosu na ukupan broj radnika članova svih reprezentativnih sindikata na području, odnosno razini za koju se kolektivni ugovor sklapa. Isto tako na prijedlog većine sindikalnih središnjica usvojen je prijedlog da se onemogući strukovno kolektivno pregovaranje te u tom smislu i propisivanje posebnih uvjeta reprezentativnosti strukovnih sindikata koji su prema važećem zakonu morali ispunjavati dosta niže kriterije za reprezentativnost čime se poticala daljnja fragmentiranost sindikalne cijene. Također je usvojen prijedlog sindikata da se poslodavcima onemogući pravo na pokretanje utvrđivanja reprezentativnosti, da se ukine obveza da o sustavu pregovaračkog odbora sindikata odlučuje povjerenstvo ako se nakon postupka utvrđivanja reprezentativnosti reprezentativni sindikati ne mogu dogovoriti o sustavu pregovaračkog odbora. Nadalje, za razliku od važećeg zakona, temeljem kojeg svi sindikati potpisnici sporazuma steću reprezentativnost, ovim se zakonom predlaže da svi sindikati međusobno pisanim sporazumom utvrđuju koji su sindikati reprezentativni za pregovore o sklapanju kolektivnih ugovora što je dobro rješenje za ona područja, odnosno razine na kojima djeluje veliki broj sindikata. Primjena važećeg zakona bila je otežana u postupcima utvrđivanja reprezentativnosti sindikata za kolektivne pregovore u državnim i javnim službama jer se u jednakim situacijama nije dosljedno poštivana jednaka načela te su za državne službe utvrđivala reprezentativnost sindikata, a za javne službe se za pregovore o sklapanju temeljnog kolektivnog ugovora utvrđivao sastav Pregovaračkog odbora. Trajanje jednom utvrđene reprezentativnosti sada se produžuje na vrijeme važenja sklopljeno kolektivnog ugovora pa se zakonom jasnije propisuju situacije ukoliko tijekom važenja kolektivnih ugovora ili nakon njegova isteka dođe do promjena na sindikalnoj strani ili ukoliko je počeo djelovati novi sindikat. S obzirom na uočene nedostatke u provođenju postupka utvrđivanja reprezentativnosti udruga sindikata i udruga poslodavaca više razine za sudjelovanje u tripartitnim tijelima ovim se zakonom na jasniji i pravedniji način uređuje postupak utvrđivanja reprezentativnosti za sudjelovanje u tripartitnim tijelima. Na prijedlog sindikalnih središnjica na pravedniji je način utvrđeno vremensko razdoblje za koje se dostavljaju podaci kao i vremenska točka u odnosu na koju sve sindikalne središnjice dostavljaju podatke. Evo dopustite da za kraj još jednom ponovim da je zaista ovaj zakon donesen uz konsenzus i na, zapravo usuglašen se sa sindikatima koji su zapravo sudjelovali u samom donošenju ovog zakona i klub SDP-a će podržati ovaj zakon.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a, Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicima i suradnicom. Malo prije sam čuo tvrdnju da je ovo pravedniji sustav i pravedniji zakon o reprezentativnosti sindikata negoli onaj od prije godinu dana. Tko smo mi zastupnici u Hrvatskom saboru ili pak članovi Vlade da o tome govorimo. Pa to bi valjda trebali sindikati reći da je on pravedniji, oni bi se trebali izjasniti o tome da su postigli putem dogovora središnjica nekih sindikata sa Vladom odnosno išli su prema ministru, valjda imaju dobre veze, i postigli evo kako reče sam ministar nabrojio je koje su to sve prednosti ovoga novoga zakona. A znamo da smo prije godinu dana vodili slične ovakve razgovore, ovakve da kažem verbalne dvoboje u svezi reprezentativnosti sindikata. Situacija u RH je kako je rekao kolega Marić, ako gledamo realno i krećemo se ne samo u ovim novim automobilima koji su stigli i onda pred kućom sjednemo u automobil, vozač me odveze u ministarstvo, a da ne sretnem nijednog građanina putem. Sjednite u tramvaj, odite, živite svi uglavnom u Zagrebu, pa vidite što će vam narod u tramvaju reći. Černobil i černobilska havarija eksplozijom trećeg bloka osamdesetih godina zagadila je pola Europe, a i pola Rusije. Ovih dana je ne bi htio biti vanjskopolitički porok ili mudrac, ali ponovo je otprilike nekako u istom obliku eksplodirala Ukrajina. Ukrajina se od Hrvatske dijeli geografski samo Mađarskom, Ukrajina graniči sa Mađarskom, a Mađarska sa Hrvatskom. Ja ne bih htio ponavljati ono što je gospodin Marić rekao već ovdje, ali situacija nakon svih ovih prijevara koje ste nam donijeli u ove dvije godine, počevši da HBOR i šegonisti koriste, pardon da se HBOR od strane šegonista koristi kao kasa uzajamne pomoći, od toga da se nabavljaju novi automobili, od toga da se zapošljavaju podobni, od toga da se postavljaju podobni direktori, ravnatelji i svi ostali, od toga da se liječnik sa bolnice na Rebru prebacuje u Dubravu da bi bio sanacijski ravnatelj, od toga da se uvodi smjenski rad liječnicima, kirurzima koji ne mogu obavljati svoj posao, od toga da je ministar kriv izravno kriv za listu čekanja u bolnicama, od toga da nema štrajka sada već tri mjeseca, dva, tri mjeseca, a da je lista čekanja povećana upravo zbog poteza nadležnog ministra zdravlja kako se on voli zvati, a ne zdravstva. Nedostupnost koja je prija, dostupnost je bila normalna u zdravstvu, radio sam 30 godina. … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Moram vas upozoriti da govorimo o zakonu i raspravljajte o zakonu.
Upravo to, upravo tako, potvrđujem potpuno. Dakle, sva ta situacija, dakle ova, morala bi tjerati i vladajuće da razmisle, da dobro razmisle što rade, da napokon počnu razmišljati i da donesu zakone pa i ovaj zakon Prijedlog zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata onako kako to Bog zapovijeda. Nitko ovdje od klubova nije govorio o reprezentativnosti udruga poslodavaca kao da ih nema. Nitko ne govori ovdje govori i o reprezentativnosti udruga poslodavaca, samo govorimo o reprezentativnosti sindikata. O sindikatu državnih službenika rekli smo da nema nikakvih problema, međutim kada se radi o javnim službama poglavito o zdravstvu onda ova brojka o reprezentativnosti u članku 8.kaže ovako "U postupku utvrđivanja reprezentativnosti sindikata iz stavka 1.ovog članka reprezentativnim sindikatom smatra se sindikat koji kod poslodavca ili na razini za koju se sklapa kolektivni ugovor ima najmanje 20% radnika". Jesam predložio sam, priznajem 21% da bude simbolika skupa sa onima koji su izmislili Agendu 21 ili Plan 21, znamo i od kud potječe Plan 21. "Od ukupnog broja sindikalno organiziranih radnika", gledajte u zdravstvu koje zapošljava ukupno 73 tisuće 77 djelatnika doktora ima ukupno samo 17%. Da su svi doktori u sindikatu, da su svi doktori medicine u sindikatu ne bi dosegnuli ovu brojku od 20%, a nisu svi u sindikatu, znamo da nisu svi u sindikatu. Medicinske sestre, ja ne želim zavaditi sada sestre i doktore, čine u tom broju od 73 tisuće djelatnika u zdravstvu 46% ili 36 tisuća medicinskih sestara i tehničara. I sada pamtimo dane kada je ministar Ostojić na sudu kaže dobio Hrvatski liječnički sindikat, a znamo i zbog čega. Upravo zbog toga što je jednom omaškom administrativnom itd. došlo do toga i sada se mahalo sa rješenjem suda o ne produživanju kolektivnog ugovora. Kako to liječnici mogu i njihov liječnički sindikat, ne branim tu ni Babića ne zanima me uopće, neću govoriti o imenima, kada ima samo 17% doktora uopće zaposlenih u zdravstvu RH može namiriti ovih 20%? Ne može nikako, ne može dosegnuti da su svi u sindikatu. Nema te reprezentativnosti. I kaže se da strukovni sindikat liječnika nema pravo, tako kaže ministar, nego radi se isključivo o granskim sindikatima koji ispunjavaju uvjete iz članka 3. stavak, 1., 2., 3., 4., 5. koji su ovdje navedeni, da ih ne ponavljam, svi smo dobili te materijale. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, da, javne službe. No, ja ne bih htio opet govoriti i da budem nekakav zloguk i prorok o generalnom štrajku i u što se sve može izroditi opći ili generalni štrajk. U svakom slučaju s obzirom da nemamo, da je ovo zapravo nekakvo, rekao bih, ako je to tako kao što ministar kaže da su sindikalne središnjice poslale afirmativni stav prema ovakvom prijedlogu da su se kao dogovorile onda je to sindikalno samoubojstvo iz zasjede. Upravo tako. Ovdje se žalimo, mnogi se žale na broj sindikata u Republici Hrvatskoj. Pa mi imamo 144 stranke, mi smo nekakvo demokratsko društvo, pa evo i broj sindikata ima, ja ih ne znam koliko ih točno ima, ali broj političkih stranaka u Republici Hrvatskoj je 144. Ne znam koliko ima u Saboru ali ima 9 klubova a sada koliko ima stranaka dalje ne znam. I dva još, tri pojedinačna, ajde 11. Dakle, to ne znači da ako u Saboru ima 9 klubova da mora biti samo 9 sindikata reprezentativno. Radi se dakle o granskim a radi se i o strukovnim. Pri tome ponovo ostajem kod onoga što sam priupitao u početku ministra Mrsića je li zapravo ovo način kako da se Hrvatskom liječničkom sindikatu onemoguće pregovori i da o njemu odlučuje gospođa Avberšek ili ne znam ni ja koja iz onoga granskog sindikata zaposlenika u zdravstvu a znamo kako je gospođa Avberšek nastupala i čiji je ona igrač. Prema tome klub HDSSB-a a i pogotovo iz ove moje liječničkog pogleda ne može prihvatiti ovaj zakonski prijedlog.
Hvala i vama. Ima jedna replika Jozo Radoš, izvolite.
Kolega Grubišić, vi govorite o tome kako liječnici koji čine 17% zaposlenika u sustavu zdravstva ne mogu ni doseći brojku od 20% jer ih nema 20% a ne samo da nisu sindikalno organizirani. Ali vi pri tome zapravo niste na tragu zakonskih rješenja. Zakon niti ne predviđa tu vrstu reprezentativnosti za tu vrstu sindikata u javnim službama. Zakon kaže u članku 3. da je reprezentativna udruga sindikata ako je u nju udruženo sindikati imaju najmanje 50 tisuća radnika članova. To udruga ne može biti. Prema tome to se i ne tiče tih sindikata koji zastupaju djelatnike u javnim službama ili u državnoj upravi nego u ovim djelatnostima uglavnom proizvodnje, industrije, trgovine itd.. Prema tome, govoreći o tome niste na dobrom tragu. I ovaj zakon apsolutno nema veze i nije nikakva opasnost za moguće sudjelovanje liječničkog sindikata u pregovorima sa Vladom Republikom Hrvatskom jer to je regulirano na drugi način ovim zakonom odnosno zakonom koji je još uvijek na snazi.
Odgovor kolega Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo kolega Radoš. Očito mi ili ne čitamo jednako ili ne znam o čemu se radi. Ali odlaskom i nastojanjima, našim silnim nastojanjima naše Vlade i ministra resornog zdravlja Ostojića broj liječnika se tako i tako smanjuje pa onda i pitanje reprezentativnosti i samog dakle strukovnog sindikata, više nije ni upitno jer već je 500 doktora napustilo Republiku Hrvatsku a napustiti će još, to je vaša tendencija ukupno vaše Vlade a naročito vas iz jedne stranke.
Hvala. U ime kluba Hrvatskih laburista-stranke rada, Zlatko Tušak. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Priklanjam se svima onima koji su rekli da glavnu riječ oko ovoga zakona trebaju dati sindikati, s druge strane poslodavci ali jasno i Vlada jer ona je treći segment u tripartitnim odnosima i da oko ovakvog zakona je najbitnije ako socijalni partneri među sobom imaju konsenzus i imaju nekakav zajednički stav onda je vrlo lako i razgovarati oko zakona. Da li je zakon dobar ili loš, vrijeme će pokazati. Prvi puta kada je donašan Zakon o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata on je imao za cilj nešto sasvim drugo. Tada je osnovna tema bila članak 262. Zakona o radu koji je bio sadržan u prijedlogu i u konačnosti donošenje ovoga zakona jer je stavio van snage produženu primjenu kolektivnih ugovora. A ono što je tada govorilo se oko samog zakona to je bilo da će on pomoći da dođe do okrupnjavanja sindikata na sindikalnoj sceni u Hrvatskoj i da će pojačati kolektivno pregovaranje. No evo, nakon malo više od godinu i pol dana imamo novi zakon, ministar je rekao da je teškim pregovorima došlo se do tog zakona. Ali na nešto na što bih se ja htio osvrnuti, ne da kritiziram sam zakon nego ciljevi koji su postignuti sa tim zakonom. Mi smo tada prvi put kada je donošen imali 534 sindikata i 24 udruge više razine. Danas imamo na sindikalnoj sceni 308 sindikata na nacionalnoj razini i 23 udruge sindikata više razine, 313 sindikata na lokalnoj razini i 3 udruge više razine. Tu se nije promijenilo ništa. Po ovim podacima možda oni nisu bili tada točni, ali ispada da imamo više sindikata nego što smo imali tada, što znači da onaj osnovni cilj zakonom nije postignut. I danas je ovdje bilo govora o reprezentativnosti i po ovome što smo čuli i što piše u materijalu da je 540 sindikata ostvarilo svoju reprezentativnost od ovog broja koje sam maloprije rekao, ali i diskusija je bila u smislu da postoji 78 sporazuma i da su sporazum potpisali 234 sindikata. I sad tu smo pobrkali određene stvari, znači sindikalna scena se nije ništa promijenila, jedino su sindikati se dogovorili, ovih 234 sindikata se dogovorilo sporazum upravo zato da se ne utvrđuje njihova reprezentativnost jer zakonom mi imamo neko9liko stvari koje se regulira. Prvo je pitanje reprezentativnosti za Gospodarsko-socijalno vijeće, to je pitanje tripartitnih odnosa Vlade, poslodavaca i sindikata, koji trebaju zauzimati određene stavove kad je u pitanju ova država, dolaziti do određenog rješenja, konsenzusa svih socijalnih partnera da bi ova zemlja izašla što prije iz krize, da bi bili bolji rezultati. No ovdje vidimo prekinut je rad Gospodarsko-socijalnog vijeća, o tim stvarima se ne razgovara i jasno da imamo samo jednu stranu, a to je Vladu koja predlaže zakone i nema socijalnog konsenzusa i ja se bojim da takvim načinom i takvim radom mi ćemo teško izaći iz one stvarne krize, samo je možemo produljivati i produbljivati i možemo međusobno ući u što je moguće veće sukobe. I nekoliko riječi kada je u pitanju kolektivno pregovaranje, onda ovaj sam zakon ima i određene sadržaje. Sa jedne strane moramo reći da je pitanje utvrđivanja reprezentativnosti, ali on zadire i u određena područja kolektivnog pregovaranja što na neki način nije dobro ili samo pitanje kolektivnog pregovaranja je trebalo ući u Zakon o radu ili eventualno reći neka to bude i nekakav treći zakon. Bojim se da sa ovim rješenjem nije dobro napravljeno. I ono što je najbitnije, da li u ovakvoj situaciji Hrvatska sa ovoliko problema koliko ima, kada se govori i kada vlada jedna mantra da su radnici samo trošak i praktično ispada, stekao se nekakav dojam, jedina krivica sadašnjih problema u ovoj zemlji su radnici jer vjerojatno oni su jedini trošak i samo tu treba rezati određena prava. Nije dobro, to će imati dugoročne posljedice, a to je pitanje i kolektivnog pregovaranja i stvaranje jedne određene sinergije, stvaranje jednakih uvjeta kada su u pitanju primanja pojedinih radnika i tu je pitanje dolaženja do kvalitetnih granski kolektivnog ugovora koji bi imao svoju svrhu, ali mi smo još daleko od toga. Vlada je podredila prvenstveno svoj način, imamo ovo što vam nudimo, ako to prihvaćate oko toga se možemo dogovoriti, ako ne prihvaćate onda možemo se sukobiti i to na neki način nije dobro. Treba razgovarati da se uvaže argumenti, ali i posljedice za određene poteze koji se vuku. I jedna primjedba, neću više dalje duljiti, a to je pitanje članak 12. u samom zakonu jer ne vidim nijedan razlog zašto se kaže da primjena kolektivnog ugovora se može odnositi samo na radnike jednog poslodavca, zašto ne bi to moglo potpisivanje kolektivnog ugovora sa više poslodavaca i da zajednički poslodavci pregovaraju. Mislim da je to nedostatak i o tome treba itekako razmisliti da li u konačnosti prijedloga zakona ne omogućiti pitanje kolektivnog pregovaranja i za više poslodavaca jer ovako razbijamo taj dio kolektivnih pregovora na nižu razinu, cjepkamo kolektivne pregovore. A ovim zakonom ne rješavamo ono osnovno pitanje koje sam rekao da bi trebalo biti cilj, a to je doći do granski kolektivnih ugovora i stvarati jednake uvjete za radnike koji rade u pojedinim djelatnostima, njihova primanja, njihova prava i onda bi mogli govoriti da smo na neki način uređena zemlja, ovako nismo. U jednoj tvrtci primaju radnici puno manja primanja, a tvrtka može biti i uspješna dok u drugoj tvrtci imamo možda potpisane kolektivne ugovore. Ona lošije posluje, ali primanja su puno veća. I to su određene nelogičnosti koje bi se mogle na neki način stvoriti da se gospodarstvo i prava radnika izjednače, a onda jasno da tržište, sposobnost je to koje će diktirati tko će ostati na takvom tržištu bio uspješan ili propasti. Ovako ispada ono koje sam prethodno rekao ono pitanje mantre da su radnici jedini trošak u ovoj državi i jedini krivci za ovakvo stanje. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Vesna Škare-Ožbolt. Nema je, gubi pravo na raspravu. Ingrid Antičević-Marinović, izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Podržavam ovaj zakon, smatram da je zakon dobar, a prije svega zato što u skladu sa svojim imenom koji nosi je tako i donesen. Dakle i kao što je ministar rekao, više puta ponovio da je sve usuglašeno upravo sa sindikatima. Naime, i kad govorimo o ovom prijedlogu zakona dugo se i donosio, ovaj prijedlog je još i bolji, onaj prvotni. Dakle, utvrđivanje te reprezentativnosti osobito je važno upravo u sustavima kao što je naš gdje je sindikalna scena brojna, ali ipak ne snažna u smislu da ne pokriva možda i one sektore, pogotovo dobar dio privatnog sektora koji bi trebao biti pokriven sindikalnim organiziranjem. Dakle, i s ovim prijedlogom zakona upravo i zbog takve situacije pa koja je više-manje i u suvremenom svijetu, pa i u Europi diljem svijeta prepoznata, dakle da se upravo čuva za najreprezentativnije organizacije a takav je pristup i u skladu sa načelom udruživanja. Kriteriji su objektivni, točno unaprijed određeni. I oni mogu izroditi i dobrim razgovorima i dobrim rješenjima koja su na dobrobit poslodavaca, a prije svega samih radnika. Ono što mi se čini posebno važnim napomenuti ovdje je da se osvrnemo malo i na sam položaj, odnosno ulogu sindikata danas, pa i u našem društvu. Znamo da su tradicionalni odnosi, odnosi između poslodavaca i posloprimaca posredstvom sindikata danas često u teoriji i praksi se smatraju zastarjelom, nekom paradigmom. Međutim, vjerujem kao i Vlada da uloga sindikata, sindikalnih pokreta i u suvremenom svijetu, u globaliziranom svijetu itekako ima ulogu, ali svakako i jednu novu ulogu. To vrijeme se počelo mijenjati, možda smo ga mi kasnije uočili osamdesetih i devedesetih godina u vremenu snažnog tehnološkog napretka, globalizacije i dakle prepoznatljivost radnika, njegove uloge sve je bila manja. Slažem se upravo sa prethodnim govornikom koji je govorio, ali to zahtijeva promjenu apsolutno ekonomskih odnosa i ekonomskog uređenja gdje radnik neće biti trošak. Slažem se s time, ali to je jedna, to je rasprava mnogo ozbiljnija. Možemo je otvoriti ovdje kao jednu temu kuda ide Hrvatska i sa kakvom ekonomskom politikom. Socijaldemokrati i njihove koalicije ni u jednoj zemlji, ni u Francuskoj, ni u Hrvatskoj ne mogu odgovoriti svom poslanju onda gdje smo vezani konzervativnim pravilima na nivou Europske unije. I sad se očekuju europski izbori, ali to još uvijek nije prepoznato. Mi mislimo da tamo idemo zastupati svoju zemlju, tamo idemo zastupati čovjeka, prije svega zastupamo i zemlju, ali prije svega ono što je u interesu ljudi diljem Europe pa tako i u Hrvatskoj, ono što znači drugačiji ekonomski poredak za svakog čovjeka ponaosob. Što znači ponovo radničko uključivanje? Što znači čitav niz onih prava koja su, dakle sva prava koja su imali radnici koja su polako bljedila počevši od Europe, pa onda i kod nas. Ona su posljedica upravo tih novih nekih odnosa ali i onda što se sramotno događalo u Hrvatskoj da sve ono što je dobro da se pljucalo po tome i da su ljudi koji su govorili u zaštitu da se ne ruši tvornica bili prozivani komunjarama, a sada nam takvi dijele lekcije. I tobože iz nekakvog velikog straha zabrinutosti izazivaju ovdje i paralele ozbiljnosti situacije sa Ukrajinom. Pa to je sramotno! To je sramotno i to je nedostatak odgovornosti. Istina je, delikatna je situacija. Svi trebamo pokazati zaista odgovornost. Naravno onaj tko je na vlasti više ima odgovornosti, ali ni oporba nije imuna od odgovornosti. Dapače, jer što će se dogoditi. Sa takvim koji vrebaju tešku situaciju a tu, ovdje nema nevinih koji su, a oni koji su doprinijeli najviše se sada rugaju i najviše su tobože zabrinuti. Gdje je tu odgovornost? Hoćete li da tu situaciju upravo iskoriste oni populisti, opasni ljudi zlih namjera gdje nas može još gore nešto očekivati. Tu je ovdje naša odgovornost. Dakle, hajmo se prisjetiti i onih vremena, dakle sve ono što je radništvo ostvarilo, ostvarilo je tijekom stoljetne borbe za radnička prava. Ona nisu nikad bila dana, ona su bila izborena pa smo se mi onda tome rugali i smijali devedesetih godina kako bi opljačkali to. Dok su se ljudi borili kad su se vratili, ako su ostali živi pa nema ni zgrade, a kamoli njegovog radnog mjesta. I sad nam ti dijele lekcije. Nema radnog mjesta. Znate što je radnik, kakva plaća. Što je radnik izgubio i ne samo svoj ponos i dostojanstvo jer mu to nitko ne može osobi oduzeti a ponajmanje bilo koja vlast, izgubio je svoje ime. Pa sjetimo se onog sramotnog zakona gdje se radnik više nije nazivao radnik, nego zaposlenik a odredba je bila dužan se slušajte ovaj glagol pokoravati poslodavcu. I sada nam ti dijele lekciju. Pa s kojim pravom? Gdje je tu odgovornost? Pokažimo u ovim trenucima pogotovo kod ovog prijedloga zakona koji je dobra podloga za razgovor jer nema ništa bez razgovora i samo naizgled ti su interesi različiti poslodavca, radnika, vlasti. Oni su samo naizgled, oni mogu i biti konkretno, dnevno suprotstavljeni ali ako dubinski promatramo stvar onda moraju biti svi na istom zadatku. Pa možete misliti kad jedna svjetska umražena neoliberalistička tvorevina financijske koja tvrdi međunarodni monetarni fond koji upozorava u svijetu na velike razlike između bogatih i siromašnih. Dakle, ono što ja hoću reći ovim prijedlogom zakona umjesto da se pohvali, da se pohvali upravo to što je ovakav prijedlog zakona kao dijalog s kim ćemo razgovarati i kako ćemo razgovarati, da se pohvali govori se nešto što nema veze s ovim. Pojavljuju se niske strasti. Gdje je tu odgovornost kada se pred izbore zaključuje kolektivni ugovor u osiromašenoj tada i opljačkanoj od te vlasti Hrvatskoj, nameću se nove obveze za novu garnituru oni koji će doći. Hvala lijepa.
Hvala i vama. I ministre završno izvolite.
Hvala lijepo. Nadam se da ćemo do drugog čitanja dobiti neke konstruktivne prijedloge. Ovo što smo čuli je bila načelna rasprava. Nadamo se da ćemo i pozivamo sve klubove da nas dostave svoje prijedloge kako bi možda ovaj zakon bio još bolji nego što je sada. Hvala lijepa.
Hvala i vama ministre. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Sutra počinjemo sa Izvješćem o provedbi službene razvojne pomoći RH u inozemstvu za 2012. godinu.
Prijedlog zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata, prvo čitanje, PZ br. 601. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prvo, prihvaća se prijedlog Zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju pripreme konačnog prijedloga zakona". Molim dizanje ruke da se izjasnimo. Tko je za predloženi zaključak? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glasom za i 24 glasa protiv, 5 suzdržanih glasova donešen predloženi zaključak.