Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum, da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 156 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju poslanici Borisav Kovačević i prof. dr Branko Đurović. Primili ste obaveštenje poslaničke grupe Partije ujedinjenih penzionera Srbije o smrti narodnog poslanika Milana Koraća, kao i izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovoga obaveštenja, koji je utvrdio da je smrću narodnog poslanika nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog Zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu s tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 8. i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatna-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabran narodnom poslaniku Milanu Koraću danom nastupanja smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godine, koja je sazvana na zahtev 192 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članom 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članom 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljeno vam je i Zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u ovoj godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o policiji; 2. Predlog zakona o javnom redu i miru; 3. Predlog zakona o javnom okupljanju; 4. Predlog zakona o oglašavanju; 5. Predlog zakona o informacionoj bezbednosti; 6. Predloga autentičnog tumačenja odredbi i člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima; 7. Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 195. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o policiji, Predlogu zakona o javnom redu i miru i Predlogu zakona o javnom okupljanju; zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o oglašavanju i Predlogu zakona o informacionoj bezbednosti i zajednički načelni pretres o Predlogu autentičnog tumačenja odredbi i člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima i Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključuje glasanje i saopštavam: za – 153, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo šest narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: dr Nebojša Stefanovi, ministar unutrašnjih poslova, Jana Ljubičić, državni sekretar u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Nataša Milidragović, samostalni koordinator za pravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Milan Andrić i Dejan Joksimović, iz Direkcije policije. Molim poslaničke grupe, u koliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o policiji, Predlogu zakona o javnom okupljanju i Predlogu zakona o javnom redu i miru. Da li predstavnik predlagača dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Hvala. Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, na današnjoj sednici se razmatraju tri zakona iz delokruga rada Ministarstva unutrašnjih poslova. To su Zakon o policiji, Zakon o javnom redu i miru i Predlog zakona o javnom okupljanju. Suočeni sa potrebom reformisanja jednog veoma ozbiljnog i složenog sistema koji je prilično razgranat, mi smo se suočili sa potrebom da se kroz ova tri zakona, a naročito kroz Zakon o policiji, donesu takva rešenja koja će omogućiti efikasniji i bolji rad policije. Što se tiče Ministarstva unutrašnjih poslova, mi smo kroz ovaj predlog zakona, kroz sva tri, ali pre svega kroz Zakon o policiji, imali potrebu da izađemo u susret rešavanju problema na koje su ukazali i sami građani, kao što su porodično nasilje, traganje za nestalim licima, reagovanje u situacijama povećanog rizika, kao i u slučajevima kada takve zahteve predstavljaju procesi pridruživanja EU, to je policijsko-obaveštajni model koji težimo da uspostavimo kako bi policija bila efikasnija, forenzička registracija, razvoj policije u lokalnoj zajednici, razmena podataka u borbi protiv korupcije i organizovanog kriminala i slično. Značajan rad je posvećen i stvaranju zakonskog okvira na stvaranju osnova za profesionalizaciju policije, a pre svega putem određivanja pooštrenih uslova za stupanje u radni odnos u Ministarstvu unutrašnjih poslova, ali ne samo stupanje u radni odnos, već vi te uslove morate ispunjavati kao pripadnik profesionalnog sastava policije i tokom obavljanja svoje dužnosti i sve vreme dok traje vaše zaposlenje u Ministarstvu unutrašnjih poslova, odnosno u policiji. Naravno, na taj način smo predvideli stručnu osposobljenost, osnovna i druga znanja koja se stiču kroz Centar za osnovnu policijsku obuku za policajce koji zasnivaju radni odnos sa srednjom stručnom spremom i, naravno, kroz obuku, odnosno kroz školovanje u Kriminalističkoj policijskog akademiji za oficire policije. Na taj način biće moguće da samo neko ko ima iskustvo u radu MUP ili sektora bezbednosti postane rukovodilac koji izdaje naloge za postupanje profesionalnim pripadnicima ministarstva. Ovim je promovisana struka sa punim pravom, obzirom da profesionalno obavljanje policijskih zadataka podrazumeva i značajan rizik koji snosi policijski službenici. Za radna mesta na kojima će raditi državni službenici važe drugačija pravila koja su naravno usaglašena sa Zakonom o državnim službenicima i nameštenicima. Još u toku jula i avgusta prethodne godine u Narodnoj skupštini usvojili smo izmene i dopune Zakona o policiji kojim smo stvorili preduslove za formiranje posebne organizacione jedinice za ljudske resurse. Ta organizaciona jedinica počela je blagovremene pripreme, to je novi Sektor za ljudske resurse, počele su blagovremene pripreme za primenu sistema karijernog razvoja, na osnovu kojeg će biti omogućeno, usvajanjem ovog Zakona o policiji da policijski službenici razvijaju svoja znanja i veštine kroz celokupnu karijeru, ali ne samo da ih razvijaju već će sticanje tih veština i znanja biti preduslov za njihovo napredovanje. Mi promovišemo napredovanje kroz zasluge i kroz sticanje znanja i neće moći da se ostvari napredovanje kroz sam protok vremena provedenog u određenom rangu, statusu ili samom protoku vremena u zaposlenju MUP gde će se ocenjivati i sagledavati šta je pripadnik policije u toku obavljanja svog posla uradio. Na osnovu ocena koje bude dobijao ali i školske spreme koje bude postizao u relevantnim institucijama moći će da napreduje. Napredovanje bazirano na usavršavanju po tim savremenim programima biće omogućeno naravno i na kriminalističkoj policijskoj akademiji, ali i na drugim univerzitetima koji imaju ovakve programe, pre svega, da kažem koji su vezani za bezbednost i krajnji rezultat će svakako biti gde će najstručniji i nasposobniji ljudi biti na svojim mestima. Promovisanjem internog konkursa, mislim da postižemo najbolje rezultate da se i unutar MUP najbolji ljudi promovišu i napreduju na određena rukovodeća mesta, a takođe je omogućeno službenicima da imajući u vidu sopstvene afinitete na konkursu ravnopravno bore za poziciju i vrste poslova koje žele da obavljaju. Ministarstvo unutrašnjih poslova je veliki sistem i tu dolaze do izražaja najrazličitije specijalnosti tako da postoji i veliki opseg poslova koji ljudi mogu da obavljaju. U novoj organizacionoj strukturi ministarstva koja je nastala u sklopu sprovedenih reformi ustavljena je razlika u poslovima koji se obavljaju u ministarstvu u smislu podele na policijske i unutrašnje poslove, ali i kao potreba za brzom realizacijom i sprovođenjem novog Zakona o policiji. Problemi policijskih službenika i operativnih organizacionih jedinica se potpuno razlikuje od problema u radu sa kojima se suočavaju drugi zaposleni u MUP. U tom smislu nakon intenzivnog socijalnog dijaloga u poslednje dve godine došlo se do zaključka da je neophodno da se u organizacionoj strukturi prepozna posebna organizaciona jedinica koja će biti posebno posvećena i nominalno nadležan za održavanje svakodnevnih kontakata sa pripadnicima policijskih sindikata, jer smo se u izvesnoj meri oslonili i na njihove resurse prilikom traženja najboljih rešenja. Formira se jedna specijalna jedinica, a to smo imali kroz izmene i dopune zakona i radom na novoj strukturi žandarmerije, jedinice za obezbeđenje određenih ličnosti i objekata i policijske brigade, helikopterske jedinice kao posebnih jedinica policije radimo optimizaciju ovih sastava, poboljšanje njihove efikasnosti, efektivnosti i ekonomičnosti. Ovaj proces je omogućio da značajno unapredimo realizaciju specifičnih zadataka u oblasti delovanja specijalnih, posebnih jedinica policije što će imati poseban odraz i na stanje potpune bezbednosti Republike Srbije, borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, ali i u suprotstavljanju svim novim oblicima ugrožavanja bezbednosti građana i naše zemlje u celini. U nastojanju da se optimizuje sistem sa svim kapacitetima radili smo na izdvajanju organizacionih celina koje po svojoj prirodi ne spadaju u policijske poslove. Mi smo u ovoj Narodnoj skupštini odlukom Narodne skupštine izdvojili protivgradnu zaštitu kao nešto što ne pripada MUP i to je bio jedan od pravaca, a razmatramo i mogućnost da Sektor za vanredne situacije koji je još uvek u sastavu MUP postane posebna organizaciona jedinica Vlade, što će faktički omogućiti bolju koordinaciju rada i profesionalizaciju od lokalne samouprave do nivoa Republike, upravljačkog kadra koji treba da pokaže određene sposobnosti u menadžmentu lokalnih i nacionalnih vanrednih situacija. Kadrovski kapaciteti MUP su značajni i pokazalo se da je važeći Zakon o policiji imao određen mehanizme u kojima su rezultati rada mogli biti jedan od merodavnih osnova za napredovanje, ali je nedostatak podzakonskih akata drugih propisa i adekvatne primene proizveo potrebu da se oni ponovo propišu i da ne ostave puno prostora za diskreciju rukovodilaca. Kroz jačanje Sektora unutrašnje kontrole koja nam je veoma važna stavka i kroz ovaj zakon ali da kažem i kao određena strategija koje se držimo, želimo da pokažemo da borba protiv korupcije, pa i protiv korupcije u policiji jedna od osnovnih pitanja za koje se zalaže i Vlada Republike Srbije i MUP. U sklopu šireg konteksta ovo bi trebalo da dovede do rezultata u otkrivanju krivičnih dela koji su vezani za korupciju unutar MUP i kroz sprovođenje testova integriteta za sve zaposlene, pre svega rukovodioce koji će raditi na mestima koja su visoko rizična za korupciju. Do sada je Sektor unutrašnje kontrole kontrolisao samo pripadnike Direkcije policije, odnosno policiju, a sada Sektor unutrašnje kontrole kontroliše svakog zaposlenog u MUP i može da sprovodi određene mere i radnje u saradnji sa tužilaštvom, a naravno u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku koji će omogućiti da sprovedemo sve mere da korupcija na nivou MUP bude apsolutno minimalna. Zakon je zasnovan na modernim načelima u skladu sa aktuelnim tendencijama u organizaciji i službi bezbednosti u razvijenim zemljama. Ova načela su naglašena u različitim delovima zakona i vode ka tome da naša policija kao i druge policije zemalja članica EU imaju standarde u postupanju i saradnji sa drugim činiocima iz sistema bezbednosti. Od različitog postupanja policijski službenici u primeni ovlašćenja do postupanja po nalogu nadležnog tužioca ili zahteva za saradnju od strane druge službe bezbednosti. U svakom slučaju radi se o standardima koji su pre svega utemeljeni u zemljama EU, a mi smo se bazirali i kroz naše tvining projekte na model koji primenjuje švedska policija, ali naravno i neke druge države na svetskom i evropskom nivou. Tokom javne rasprave naročita pažnja je posvećena razgovorima sa misijom OEBS u Beogradu na konačnom definisanju odnosa između Zakona o policiji i novog Zakonika o krivičnom postupku. Takođe, pažljivo su razmatrane sugestije koje je u dva navrata iznela Evropska komisija u svojim neformalnim mišljenjima pošto Zakon o policiji, svaka država ga donosi za sebe, ali naravno postoje smernice koje treba poštovati, naročito u vezi usaglašavanja ovog zakona sa Zakonom o krivičnom postupku. Ministar odgovara za svoj rad, što znači da odgovara za rad svih delova tog sistema kako sa aspekta trošenja budžetskih sredstava tako i za postupanje. U slučaju kada je ministar odgovoran za rad neophodno je da bude informisan o načinu raspodele sredstava unutar ministarstva kada je reč o radu policijskih službenika. U nekim zemljama u kojima te poslove obavlja više različitih državnih organa možemo govoriti o nekoj vrsti apsolutne samostalnosti, ko nas je to nemoguće zato što bez kontrole trošenja novca ne možete govoriti o jedinstvenom sistemu MUP. Kroz različite tvining projekte koje ministarstvo sprovodi u saradnji sa inostranim partnerima tražimo optimalna rešenja koja su primenjiva u našem pravnom sistemu sa aspekta održivosti državnog aparata kao celine. Nalazimo način da sve inovacije ugradimo na pravno mogući način i zbog toga smo zahvalni na saradnji, na svoj podršci koju smo dobili i od strane nevladinog sektora i profesionalnih udruženja, Narodne skupštine i svih drugih koji su pomogli da se postignu evropski standardi u izradi ovih zakona. Ka tim standardima naravno težimo i kada su u pitanju vrste ovlašćenja i sredstva prinude, vrsta i kvalitet opreme kojima raspolažu policijski službenici. Verujem, da ćemo tokom i ove godine pronaći u našim sredstvima, u sopstvenim sredstvima MUP dovoljno novca da poboljšamo nivo opreme i obuke za sve policijske službenike kao i osavremenjavanje njihovih potreba pre svega u zaštiti policijskih službenika na izvršavanju najsloženijih zadataka. Takođe, hoću da kažem, da se zahvalim poslanicima što se tiče Zakona o policiji, mi smo o ovom zakonu raspravljali gotovo čitave 2015. godine, imali seriju javnih rasprava i zakona gotovo godinu dana u javnim raspravama i dosta stvari o kojima smo govorili, dosta primedbi koje su iznete, su ugrađene u ovaj predlog koji se danas nalazi pred vama i, zbog toga, mislim da se radi o kvalitetnom Predlogu zakona koji će unaprediti rad policije u godinama, koje su pred nama. Što se tiče Predloga zakona o javnom okupljanju, taj zakon je, moram reći malo kasni, jer je odlukom Ustavnog suda proglašen neustavnim, s obzirom na član zakona koji definiše okupljanje, prijavljivanje okupljanja u zatvorenom prostoru što nije ustavno. Mi smo okončali radne izrade i nacrta Zakona o javnom okupljanju, sproveli obimnu raspravu, na kojoj su učestvovali od predstavnika nevladinog sektora nezavisnih regulatornih tela međunarodnih organizacija drugih državnih organa, predstavnici lokalne samouprave, Venecijanska komisija i nakon svih primedbi koje su pristigle detaljno smo razmotrili ovaj konačni tekst, uobličili ga i prosledili i mislim da je ovim zakonom veoma dobro, detaljno i na moderan način definisano javno okupljanje. Definisano je okupljanje, mesta okupljanja, organizator okupljanja a propisano su i obaveza prijavljivanja okupljanja na otvorenom prostoru u skladu sa Ustavom, sadržaj prijave okupljanja, dužnosti organizatora, vođe okupljanja, angažovanje redara i učesnika na okupljanju, mere obezbeđenja, sprečavanje ili prekid okupljanja mere u slučaju prekida okupljanja kao i kaznene odredbe. Imamo prvi put definisano spontano okupljanje građana pošto je jedan veliki broj građana sugerisao da se događaju sportske manifestacije ili manifestacije takve prirode da građani izražavaju određene namere za okupljanje, nakon, odnosno kada se okupljaju kao posledice događaja koje su se neposredno dogodile čak i u neko vreme, da kažem u toku noći, mi smo omogućili da se građani spontano okupe bez ikakve prijave skupa i da naravno jedini uslov za to da nema organizatora okupljanja. Jer, ako imate organizatora okupljanja imate i organizaciju i onda to nije spontani skup, već je to skup na koji se odnose druge odredbe ovog zakona. Kada postoji spontanost, kada postoji reakcija na primer na sportsku pobedu našeg tima neka je to u tri sata noću, građani imaju pravo da se spontano okupe, da izraze svoje stavove povodom tog događaja, ne mora biti samo sportski događaj naravno, ali smo ušli u, da kažem u materiju na takav način da smo omogućili da je to sada potpuno zakonito. Takođe 0.6 do 23.00 sata moguće je održati javno okupljanje, u smislu prijave i to je za sada najliberalniji, vremenska satnica koja je postojala u svim zakonima o javnom okupljanju. Jedino ograničenje se odnosi na okupljanje ispred objekata koji su važni za nacionalnu bezbednost, odnosno za potrebe strateške države u smislu odbrane, a odnosi se na škole, vrtiće, bolnice, mesta za proizvodnju struje, vode, vojne i policijske objekte. Ispred svih drugih objekata je moguće okupljanje. Možete se okupiti ispred Vlade, Skupštine, lokalnih samouprava, ispred svakog drugog objekta u kojoj se vrši državna vlast, osim, a ja i ne znam zašto bi se neko okupljao i zašto bi neko imao potrebu da se okuplja ispred škole, vrtića, ispred mesta gde se proizvodi voda ili struja ili npr. ulaza u vojnu kasarnu, jer mislim da je to nemoguće u bilo kojoj drugoj zemlji i utiče na borbenu gotovost zemlje, na sposobnost zemlje da se brani. Veoma je liberalno, uz minimalna ograničenja, imajući u vidu i Ustav i da je ovo propis, koji ne samo da garantuje slobodu okupljanja, već i organizaciju javnih skupova, komercijalnog tipa, mislim da smo napravili dobar posao i da građani mogu da budu zadovoljni. Mi ćemo danas kroz raspravu razgovarati o svim članovima ovog zakona i šta smo želeli da postignemo, ali videćete da su javni skupovi i u pokretu mogući, sa zadržavanjem na svakoj tački, koju građani izaberu u toku tog skupa, jedino što kao i uvek, pošto se i ovde radi o stvari koja je stvar balansa i koja je stvar razumevanja, ugrožavanja prava jednih pravima drugih, gde građani koji se okupljaju, moraju imati u vidu da jedno pravo ne može biti večito jače od prava nekog drugog i vi ne možete blokirati ulicu 20 dana, ako neki ljudi žive u toj ulici i žele da se kreću tom ulicom. Ne možete svojim pravom ograničiti pravo drugih, a sa druge strane, oni ljudi koji se okupljaju, moraju isto imaju razumevanja onih ljudi koji žive u tim ulicama, da na nekoliko sati imaju pravo da se okupe i da izraze svoju volju i to je uvek stvar razumevanja, stvar da ljudi moraju da razumeju da su potrebe i prava jednih i drugih, takve da moraju da budu tolerantni. Naravno, u tom smislu smo propisali i ozbiljnije obaveze za sve one koji organizuju skupove, zato što je do sada taj teret obično padao, čak i kada nije bilo zakonskog osnova MUP i više se ticalo rešavanja bilo kakvog problema, vezanog za javni red i mir, nego za obaveze organizatora. Ako postoji redarska služba, ona mora da postoji i mora da vrši svoj zakonom propisan posao, a što se tiče svih ostalih kaznenih odredbi, izvršili smo samo usaglašavanje sa zakonom o prekršajima i krivičnim zakonom i te mere predvideli u ovom zakonu. Najveći deo mera se i dalje nalazi u tim osnovnim zakonima. Što se tiče Predloga zakona o javnom redu i miru, ovaj zakon je poslednji put donet u julu 1992. godine. Od tada nisu menjane odredbe, možda je brisana samo jedna odredba, uglavnom su ostale odredbe iz tog perioda, a od stupanja na snagu do danas, obrazovana je komunalna policija koja ima određene nadležnosti u obavljanju poslova iz oblasti javnog reda i mira, donet je novi zakon o privatnom obezbeđenju, kroz koji je uređena oblast pružanja usluga fizičko-tehničkog obezbeđenja, a kroz novi Zakon o prekršajima, uvedeni su novi instituti u oblasti prekršajnog postupka. Sledstveno ovim promenama, Ministarstvo je pripremilo tekst zakona koji je pred vama, a koji bi faktički adekvatno pratio zahteve, vreme i potrebe prakse, nastale u nekim odnosima i u normativnom uređenju ove oblasti. Prekršaj javnog reda i mira, značajni su pokazatelji stanja bezbednosti u jednoj državi i direktno utiču na osećanja lične bezbednosti građana i posle krivičnih dela, zauzimaju značajna mesta u oblasti bezbednosti. Policija preduzima određene mere i radnje radi očuvanja stabilnosti javnog reda i mira, postupajući upravo po ovom zakonu. Uz sprovođenje ovih mera i radnji, policija najčešće sarađuje sa nadležnim inspekcijskim službama u delu obezbeđenja dokaza radi uspešnog dokazivanja i vođenja prekršajnog postupka. Novim zakonom se propisuju obeležja prekršaja, odnosno sankcionišu radnje, čijim se vršenjem ugrožava ili narušava javni red i mir, kao što je ugrožavanje sigurnosti korišćenja uređaja na daljinu, što su novine u odnosu na neke prethodne godine, u odnosu na radnju ili posledicu, sistematizuju se postojeći prekršaji, ali se neki prekršaji brišu iz važećeg zakona u skladu sa normativima koji već postoje. Radi zaštite javnog reda i mira dece i maloletnika posebna pažnja je posvećena prekršajima javnog reda i mira koji se javljaju u radu ugostiteljskih objekata, kao i prekršajima čijim se vršenjima mogu iskorišćavati deca i maloletnici, propisivanjem za ove prekršaje strožijih sankcija. Očekujemo da kroz dobru raspravu danas i kroz veliki broj amandmana koji je podnela Narodna skupština, mi ćemo razmotriti sve amandmane, da dođemo do teksta tri zakona koji će, kada ih Narodna skupština usvoji, značajno poboljšati i bezbednost Republike Srbije, ali i učiniti da naš sistem bezbednosti bude efikasniji nego što je bio do sada. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru na iscrpnom obrazloženju. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Prelazimo na listu. Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, najpre bih u ime poslaničke grupe SVM želela da pohvalim MUP, odnosno temeljni rad na Predlogu zakona o policiji uz uvažavanje mišljenja svih relevantnih aktera, između ostalog, kako Saveta Evrope, tako i OEBS, i same stručne javnosti. Smatramo da na prvom mestu treba da bude zaštita, obezbeđenje bezbednosti građana na najbolji mogući način. Predlogom zakona, kao što smo to čuli iz obrazloženja uvaženog ministra, predviđena je reorganizacija unutar MUP, podelom poslova na unutrašnje policijske i uvode se neka nova zvanja i činovi policijskih službenika, što je dobro. Napravljena je, što je dobro, značajna razlika u ovlašćenjima službenika koji rade na policijskim poslovima i drugih državnih službenika. Naglašena je funkcija upravljanja ljudskim resursima koja sa urađenim delokrugom uspostavlja sistem karijernog napredovanja, što je izuzetno značajno, upravo zbog toga što će se napredovanje bazirati na osnovu rezultata rada, godišnjih ocena i odgovarajuće obuke. Što se tuče problema nasilja u porodici, značajno je da je došlo do izmene određenog člana koji se odnosi na to da su policijski službenici dužni da u saradnji sa drugim nadležnim organima odmah preduzmu neophodne mere i radnje u skladu sa zakonom, čijim vršenjem bi se sprečilo dalje vršenje nasilja, odnosno opasnost za samu žrtvu. Kao što smo čuli u obrazloženju uvaženog ministra, u četvrtak kada smo razgovarali o ovom zakonu, naravno da policijski službenici ne mogu da postupaju bez sudskog naloga i da bi u praksi došlo do odgovarajuće primene ovih izmena i ovog člana, značajno je da se u bliskoj budućnosti promeni i Krivični zakonik paralelno sa ovim, odnosno iz Ministarstva pravde čujemo neke naznake da će se možda doneti krovni zakon, ili poseban zakon o nasilju u porodici, koji će zapravo regulisati postupanje više institucija koje su uključene u ovaj problem. Ono što je takođe značajno je i da, kao što je poznato, policija je i do sada obavljala poslove zaštite bezbednosti na nivou lokalne zajednice, ali sada taj koncept, odnosno vrednost, dobija svoje mesto i u zakonskom tekstu, što je takođe značajno. Dozvolite mi da se u narednih nekoliko minuta baziram na amandmane koje je poslanička grupa SVM podnela na Predlog zakona o policiji. Prvi amandman se odnosi na posebne uslove za popunjavanje radnih mesta u MUP. Naime, u Predlogu zakona stoji, navedena su radna mesta za koja se predviđaju posebni uslovi, a jedan od posebnih uslova za zasnivanje radnog odnosa u MUP je državljanstvo Republike Srbije, odnosno da kandidat bude državljanin Republike Srbije. Nadalje, ostali posebni uslovi su da ima pribavljeno prebivalište na teritoriji Republike Srbije najmanje pet godina neprekidno, pre dana podnošenja prijave za zasnivanje radnog odnosa, da nema dvojno državljanstvo za ona radna mesta na kojima je propisano isključivo državljanstvo Republike Srbije, da ne postoje bezbednosne smetnje za obavljanje poslova i ostali zdravstveni kriterijumi, psihološki, fizičke sposobnosti kao i kriterijumi kompetentnosti za radno mesto za koje konkuriše. Želela bih da naglasim da je za nas izuzetno značajno ono što smo postigli 2011. godine, prilikom izmena i dopuna Zakona o policiji. Naime tada smo uspeli da amandmanom izmenimo zakon i da postignemo da zabrana dvojnog državljanstva bude izuzetak, a ne pravilo prilikom zaposlenja u MUP. Zbog toga smatramo da iz ovog Predloga zakona, sigurna sam za nekoliko dana usvojenog novog zakona o policiji, treba jasno ovo da stoji. Gospodine ministre, moram da naglasim da bez obzira na to što je to postignuto 2011. godine, sami znate da je u praksi prilikom primene ovoga dolazilo do određenih problema upravo zbog nedostatka određenih pravilnika, pa bih apelovala da se posle usvajanja ovog novog zakona o policiji što pre donesu i neophodni pravilnici koji regulišu ovo pitanje. Dakle, isključivo državljanstvo Republike Srbije kao poseban uslov, treba da bude redak izuzetak, a ne pravilo, kao što je to i regulisano članom 110. važećeg Zakona o policiji, u kojem isključivo državljanstvo Republike Srbije nije propisano kao poseban uslov za zasnivanje radnog odnosa u Ministarstvu, već je navedeno da se za pojedina radna mesta može propisati da lice ima samo državljanstvo Republike Srbije Naš sledeći amandman, zapravo to je isti amandman, ali drugi deo tog amandmana, se odnosi na preciziranje odredbe, konkretno stava 2. člana 137. Predloga zakona koji glasi: „prilikom zasnivanja radnog odnosa Ministarstvo vodi računa o zastupljenosti nacionalnih manjina. Želela bih da pohvalim predlagača što ovaj stav stoji u ovom članu. Mi bi želeli da ga preciziramo sledećom odredbom. Prilikom zasnivanja radnog odnosa, Ministarstvo vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva, odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina i poznavanju jezika i pisma koji je u službenoj upotrebi na teritoriji jedinice lokalne samouprave, za koje je obrazovana organizaciona jedinica, u kojoj lice zasniva radni odnos radi postizanja pune ravnopravnosti između pripadnika nacionalne manjine i građana koji pripadaju većini. Podsetila bih sve nas na pravo garantovano članom 77. Ustava Republike Srbije. Pripadnici nacionalnih manjina, naime, imaju pod istim uslovima kao ostali građani pravo da učestvuju u upravljanju javnim poslovima i da stupaju na javne funkcije pri zapošljavanju u državnim organima, javnim službama, organima autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, vodi se računa o nacionalnom sastavu stanovništva i odgovarajuće zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina. Upravo cilj poštovanja načela jednake dostupnosti radnih mesta, jedno od aktivnosti akcionog plana za pregovaranje poglavlja 23. sa EU, konkretno kaže, predviđa, da će se poseban akcioni plan za implementaciju normativnog okvira za zaštitu nacionalnih manjina, posebnu pažnju posvetiti, između ostalog jačanju napora da se garantuje sveobuhvatna primena ustavnog načela odgovarajuće zastupljenosti u širem javnom sektoru, širenjem preferencijalnih kriterijuma za pripadnike manjinskih zajednica, kao što smo ovde spomenuli, uključujući i znanje jezika nacionalne manjine prilikom zapošljavanja i ovaj poseban akcioni plan bi trebalo da bude usvojen na Vladi Republike Srbije ovih dana ili ovih nedelja. Drugi amandman, pošto su ova dva obrazloženja su se odnosila na jedan amandman, drugi amandman smo podneli na član 9. Predloga zakona, prema kome Vlada propisuje načela za unutrašnje uređenje Ministarstva, kao i vrste organizacionih jedinica, sedišta i područja za koje se obrazuju te organizacione jedinice. Predlog poslaničke grupe SVM je da se to čini vodeći računa o područjima sudova i javnih tužilaštava. Naime, Zakonom o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, određena su sedišta i područja osnovnih javnih tužilaštava, a članom 18. Predloga zakona je propisano da policija u predistražnom i istražnom postupku postupa po nalogu i zahtevima upravo javnog tužioca i suda, dok su članom 25. istog Predloga zakona utvrđeni poslovi područne policijske uprave. Naprosto, smatramo da razlozi efikasnosti i operativnosti nalažu da se prilikom određivanja područja organizacionih jedinica jednostavno vodi računa i o područjima i sedištem, odnosno mreži sudova i javnih tužilaštava, shodno odredbama spomenutog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Poslanička grupa SVM svakako podržava da policija bude što operativnija i što efikasnija i da ništa ne može da spreči obezbeđenje bezbednosti, sigurnosti građana. Nadalje, podržaćemo predlog zakona o javnom okupljanju iz nekoliko razloga, a svakako su razlozi prevazilaženje pravnog vakuma, pravne praznine i nakon 24 godine donošenje akta usklađenog sa Ustavom Republike Srbije i novom realnošću najvažnije. Naime, opšte poznato je da od 23. oktobra prošle 2015. godine u Republici Srbiji ne postoji poseban zakon o javnom okupljanju, odnosno zakon koji uređuje ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava slobode okupljanja. Smatramo da će donošenje zakona koji će regulisati ovu materiju, biti od velikog značaja, posebno imajući u vidu to što sam spomenula da je poslednji zakon donet davne 1992. godine. U prethodne skoro dve i po decenije, prethodnih 24 godina, mnogo se toga promenilo, naprosto se promenila i realnost. Došlo je do određenih tehničkih dostignuća. Na primer, opšte je poznato i velika je vest da je prošle 2015. godine u aprilu, na primer u Španiji, u Madridu došlo do, odnosno protestovali su i hologrami. Dakle, mi se suočavamo sada sa činjenicom da na određenom prostoru protestvuju i virtuelne kopije, odnosno dolazi do okupljanja virtuelnih kreacija ljudskih bića, a Republika Srbija već nekoliko meseci nema zakon koji reguliše ovu oblast, odnosno postojala je pravna praznina. Pozdravljamo svakako što su prihvaćene mnoge primedbe stručne javnosti, iznesene prilikom javne rasprave o ovom predlogu zakona i uvažene su i pretočene u Predlog zakona o javnom okupljanju, posebno imajući u vidu one primedbe koje su u skladu sa aktivnostima koje su planirane i u Akcionom planu za prigovaranje Poglavlja 23 sa EU. Smatram izuzetno značajnim i što su prihvaćene primedbe stručne javnosti koje se odnose, recimo, na vreme okupljanja, koje je u Predlogu zakona između šest i 24 časova, a u nacrtu je bilo između osam i 22 časova, kao i na rok za prijavljivanje javnog okupljanja, koje je sada najkasnije pet dana pre održavanja javnog okupljanja, a u nacrtu je bilo osam. Želela bih da naglasim da međunarodni standardi nalažu da rok za prijavu ne sme biti previše dugačak, ali se ne određuje šta se zapravo smatra predugačkim rokom. Značajno je da je Predlog zakona o javnom okupljanju usklađen sa preporukama Venecijanske komisije i Odeljenja za demokratizaciju i ljudska prava OEBS-a, kao i sa relevantnim konvencijama, Evropskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i Poveljom o osnovnim pravima u EU. Predlog zakona o javnom okupljanju, kao što sam spomenula, usklađen je sa Ustavom Republike Srbije, kojim je propisan da je mirno okupljanje građana slobodno, kao i da okupljanje u zatvorenom prostoru ne podleže prijavljivanju, ni odobrenju, a sloboda okupljanja se može zakonom ograničiti ako je to neophodno. Znači, Ustav propisuje zaštitu javnog zdravlja, morala, prava drugih ili bezbednosti Republike Srbije. Predlogom zakona je propisano da se okupljanje može prijaviti i odvijati kao kretanje učesnika okupljanja na određenom prostoru, takozvano okupljanje u pokretu, koje se može odvijati kretanjem i zaustavljanjem kretanja, na određenim mestima između mesta polaska i mesta završetka kretanja. Preciznije je definisano i spontano mirno okupljanje, što je svakako dobro, bez organizatora. Ovo spontano, mirno okupljanje se odnosi na okupljanja koja nemaju zvaničnog organizatora, koja su zapravo neposredna reakcija na određeni događaj. Nakon tog događaja, koja se odvijaju na otvorenom ili zatvorenom prostoru, i predloženo je da se ovakva okupljanja ne prijavljuju. Za SVM je izuzetno značajna sadržina člana 2. Predloga zakona, da je mirno okupljanje slobodno i da svako ima pravo da organizuje okupljanje, što znači potvrdu na slobodu mirnog okupljanja, a to pravo za manjinske zajednice ima i simbolički značaj, pošto to znači mogućnost da manjinske zajednice različitim povodima mogu da iskažu poštovanje spram važnih događaja kako iz istorije, proslave, komemoracije itd. Pravo na slobodu javnog okupljanja predstavlja važan doprinos očuvanju manjinskog identiteta. Sloboda javnog okupljanja, budimo realni, nažalost, nema još razvijenu tradiciju u Republici Srbiji, za razliku od mnogih drugih evropskih zemalja, gde je ta sloboda duboko ukorenjena u demokratskoj tradiciji. Smatramo da je važno da postoji svest da je pravo na slobodu mirnog okupljanja komplementarno sa drugim pravima, kao što je sloboda udruživanja, kretanja, mišljenja itd. Svesni toga da ne postoji idealan zakonski predlog koji bi preneo sve složene životne situacije u zakonske odredbe, ali smatramo da je važno da se Predlogom zakona o javnom okupljanju postavlja temelj za pokretanje dijaloga o ovom pitanju u političkoj zajednici. Stoga će poslanička grupa SVM podržati ovaj predlog u danu za glasanje. Treći predlog zakona – Predlog zakona o javnom redu i miru je na snazi od 31. jula 1992. godine, kao što smo čuli. Od tada se skoro ništa nije menjalo, osim nekih krivično-pravni odredbi nakon stupanja na snagu Krivičnog zakonika i više puta su menjane kaznene odredbe, odnosno visina novčanih kazni. Uvaženi gospodin ministar je u uvodnom izlaganju izneo šta je suština Predloga zakona. Ono što je značajno je usklađivanje sa kako Zakonom o prekršajima, tako i novinama koje su se desile u proteklim godinama, kao što je komunalna policija, kao što su razne inspekcijske službe itd. Posebno bih naglasila da radi zaštite javnog reda i mira, dece i maloletnika, ovde se definišu prekršaji protiv javnog reda koji se javljaju u radu ugostiteljskih objekata propisivanjem strožijih sankcija itd. Želela bih u preostalom vremenu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe da naglasim još dva pitanja. Jedno su tzv. sitne krađe. Želela bih da podsetim da smo uspeli da izmenama Krivičnog zakonika smanjimo definiciju iznosa sitnih krađa sa 15.000 na 5.000. Međutim, cilj SVM-a je da se počinioci krađa gone po službenoj dužnosti u okviru prekršajnog postupka i kada vrednost ukradene stvari ne prelazi iznos od 5.000 dinara. Za ova dela, ako su izvršena na štetu privatne imovine, gonjenje se i dalje preduzima po privatnoj tužbi, što je problem. Svesni da ovo može da se reši jedino istovremenim izmenama Krivičnog zakonika i dopunama Zakona o javnom redu i miru, što sada nije slučaj, mi sada na Predlog zakona o javnom redu i miru nismo podneli amandman. Međutim, izuzetno je značajno da u bliskoj budućnosti rešimo i ovaj problem. Konkretno, potrebno je sitne krađe brisati iz Krivičnog zakonika i prepisati ih u Zakon o javnom redu i miru, odnosno uvesti novi prekršaj. Smatrala sam da je značajno da ovo naglasim i da ovo zajedničkim naporima rešimo u bliskoj budućnosti. Za sam kraj, pošto su praznici nedavno prošli, svi smo imali prilike da se uverimo u korišćenje petardi od strane kako maloletnika, pa tako i starijih. Mislim da je to sada izuzetno aktuelno pitanje. Za razliku od važećeg zakona, Predlog zakona o javnom redu i miru eksplicitno ne spominje petarde. Međutim, citirala bih član 17. stav 1. Predloga zakona o javnom redu i miru – ko paljenjem pirotehničkih proizvoda narušava javni red i mir ili ugrožava sigurnost građana kazniće se novčanom kaznom od 10.000 do 50.000 dinara ili radom u javnom interesu od 40 do 120 časova. Propisane kazne smatramo dovoljnim, adekvatnim. Međutim, ono što je problem u praksi je njihova primena, jer jednostavno policija ne reaguje, a da ne pričam o korišćenju automatskog oružja prilikom kako utakmica, tako i određenih slavlja. Smatram da nadalje treba zaista insistirati na primeni ovih kazni da građani ne bi morali da trpe negativnu reakciju na ovu vrstu slavlja. Gospodine ministre, saradnici, nadam se da ćete u narednim danima podrobno pogledati naše amandmane, prihvatiti iste i u danu za glasanje, kao što sam naglasila, podržavamo Predlog zakona o javnom redu i miru i o javnim okupljanjima. Zahvaljujem.
Hvala. Izvolite, ministre.
Hvala. Pokušaću samo u par rečenica da odgovorim na neke od ovih stvari koje ste vi izneli. Naime, kada govorimo o nasilju u porodici, to jeste stvar koja treba sve da vas brine. Mi smo imali dosta predloga sa različitih strana kako u suštini zaštititi pre svega žene, jer su one najčešće žrtve nasilja u porodici i kako izbeći da ih neko ko je vlasnik stambene jedinice ne izbaci iz tog stana i da tako faktički vrši ekonomsko nasilje dalje nad njima, a da budemo u skladu sa Ustavom, jer Ustav garantuje nepovredivost stana i policija ne može bez sudskog naloga nekome da uđe u stan, što bi, da kažemo, otvorilo mogućnosti za različitu vrstu zloupotreba i onda bi to tek možda otvorilo Pandorinu kutiju. Ono što smo razgovarali sa Ministarstvom pravde, mislim da Ministarstvo pravde radi na izradi novog zakona, jeste mogućnost da se u kratkom postupku, u skraćenom postupku, sudija opredeljuje tj. ima mogućnostda nasilnika udalji iz stana do okončanja postupka ili do neke druge mere koju sud propiše, a da žena ostaje u tom stanu i da na takav način bude fizički zaštićena od nasilnika, ali da ne bude izložena ekonomskoj torturi, u tom smislu. Naravno, da se propiše detaljnije kako nasilnik, potencijalni nasilnik, pošto u tom trenutku nije osuđen, može doći do svojih stvari, kako može da ima uz policijski nadzor ulazak u stan, uzimanje ličnih stvari, znači da ni to drugo lice ne bude oštećeno, ali da ne može da ženu izbaci na ulicu i da kaže da je to, faktički, neka vrsta odmazde zbog prijavljivanja itd. To je jedini zakonit način, jer bez odluke sudije ulazimo u jedan neustavan postupak. Sud mora doneti odluku, a mi možemo da se potrudimo svi zajedno da, kada Ministarstvo pravde bude predložilo takav zakon, usvojimo zakon kojim bi se sud na neki način obavezao da u kraćem roku, recimo 24 sata, donese takvu odluku, kako bi i žrtva bila zaštićena. Što se tiče vašeg amandmana, mi smo i propisali u članu 137. stav 3. Zakona, što se tiče primanja u radni u odnos u MUP, da je moguće zapošljavanje, osim za ona radna mesta na kojima je propisano isključivo državljanstvo Republike Srbije. Šta je bio problem? Problem je u suštini bio podzakonski akt, kojim mi do sada nikada, u poslednjih iks godina, nismo definisali koja su to radna mesta na kojima je potrebno isključivo državljanstvo Republike Srbije, jer se radi o radnim mestima gde je bezbednost Republike Srbije, da kažem, najviše ugrožena, odnosno gde zaposleni na tim radnim mestima ne treba da imaju dilemu da li će štititi interes jedne ili druge države, čiji su državljani. Potrudićemo se da to bude apsolutno moguće za sva ona administrativna mesta, gde ne postoji bilo kakav bezbednosni element i istovremeno, naravno, propisivanje bezbednosnih provera, kao uslov za zapošljavanje. Sva lica koja prođu taj sistem, verovatno će državni organi predvideti da ne predstavlja bilo kakvu bezbednosnu pretnju Republici Srbiji, ali se u načelu slažem sa vama i mislim da možemo da razmotrimo. Videćemo kako je tačno formulisan vaš amandman, pa ćemo da vidimo šta možemo u tom smislu. Takođe, trudimo se da promovišemo multietničku policiju u Republici Srbiji. To radimo u svim mešovitim zajednicama. Naravno, to zavisi i od kandidata koji nam se javljaju na konkurs. To nije samo dobra volja, iako mi sprovodimo nekad i pozitivnu diskriminaciju i trudimo se da motivišemo te kandidate da se više prijavljuju i da oni budu značajnije zastupljeni, ali nekada, prosto, ne ispunjavaju ni minimum kriterijuma koji su potrebni za zasnivanje radnih odnosa. To se dešava u svim sredinama, ali je to proces koji je meni logičan, a iz razloga što do sada ljudi nisu imali toliko poverenja u sve to i nije se puno ni dobrih studenata, ni dobrih đaka prijavljivalo za rad u policiji. Sada se to menja i mislim da ćemo moći da računamo na sve bolje kandidate za različita mesta u policiji i samim tim da postižemo i bolji kvalitet. Šta da vam kažem kada je na Policijskoj kriminalističkoj akademiji, u poslednjoj godini, broj bodova prvorangiranog, u odnosu na prethodne godine, porastao skoro za 10 bodova. Znači, mi imamo sve bolje kandidate koji žele da stupe u radni odnos u MUP-u i na takav način promovisanjem svih tih vrednosti utičemo i na sve ostale da se prijavljuju za rad u policiji. Što se tiče petardi, potpuno se slažem, iako smo ove godine imali bolji skor nego prethodnih, ali to svakako ostaje problem. Naravno, pored svih apela, potrebno je pooštriti i zakone. Doduše, mi smo kroz Zakon o eksplozivnim materijama definisali malo više vezano za baš petarde, pirotehniku i sve ostalo što nanosi povrede građanima, a ovde smo se bazirali samo, faktički, na onog ko upotrebom ovih materija izazove povredu Zakona o javnom redu i miru. Zbog toga manji broj odredbi ovo dotiče, ali se pridružujem apelu, i to stalno radim, da se ljudi uzdrže od upotrebe pirotehnike, osim onih koji imaju komercijalno pravo i u skladu sa zakonom da rade. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Zahvaljujem na odgovorima, gospodine ministre. U suštini se u mnogim stvarima slažemo, kao što smo čuli iz vašeg odgovora. Još jednom bih naglasila, velika je stvar što u Predlogu zakona stoji da se vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva, ali mi bi želeli da se precizira ova odredba „odgovarajuća zastupljenost i poznavanje jezika“, kao što to stoji u citiranom članu stav 2. – u aktivnostima iz akcionog plana. To je preciziranje ove odredbe. Što se tiče definisanja posebnih uslova za zapošljavanje u MUP-u, slažem se. Zapravo, mi mislimo na istu stvar. Vi ste to sad tehnički, da ne gubim vreme u opisivanju amandmana, predložili. Mi isto to definišemo, jer bi želeli da to bude preciznije, da dvojno državljanstvo, odnosno ako neko ima državljanstvo još neke države, ne bude prepreka za posao najobičnijeg policijskog službenika. Ako to po trenutno važećem pravnom okviru, u zakonima, guverner NBS, predsednik države, narodni poslanik, premijer, član Vlademože da bude dvojni državljanin, onda najobičniji policijski službenik ne bi trebao da ima problema, odnosno da bira između državljanstva dve zemlje. Sigurna sam da je cilj SVM, a i naš zajednički cilj, da zaista, kao što ste to naglasili, što više pripadnika nacionalnih manjina radi u MUP-u. Ovim zajedničkim dogovorom bi mi, oko ovih naših amandmana i preciziranja citiranih odredbi, upravo postigli taj cilj. Izuzetno me raduje što ste spomenuli donošenje podzakonskog akta, odnosno pravilnika. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Hvala. Poštovana predsednice, narodne poslanice, narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, uvaženi visoki predstavnici MUP, mi poslanici SPO smatramo da se pred nama nalaze veoma dobra zakonska rešenja, kvalitetan zakonski tekst koji reguliše oblast unutrašnjih poslova i rada policije, kao i okupljanje građana i javni red i mir. Mi u SPO smatramo da nas predloženi Zakon o policiji približava idealu demokratski uređenog društva da policija štiti i služi, odnosno da bude u službi građana, zaštite njihovog života, bezbednosti, fizičke i materijalne sigurnosti. Ovaj zakon nas nesumnjivo približava najvišim evropskim, demokratskim i pravnim standardima u oblasti rada policije i unutrašnjih poslova i želim da istaknem da je ovaj propis, koji razmatramo, veoma jasan, precizan, konzistentan i da je od forme nacrta, preko predloga, bio dostupan svim zainteresovanima koji su mogli da iznesu svoja mišljenja i mnoga ta mišljenja su ugrađena i zbog toga želim da pohvalim MUP predvođeno ministrom Stefanovićem, jer je skupštinskoj raspravi, koja je danas počela, prethodila duga rasprava u stručnoj i široj javnosti, koja je vođena čitavih godinu dana. U zakonska rešenja ugrađena su i mišljenja Evropske komisije koja, moram to da istaknem, nisu menjala suštinu onoga što su predložili naši kompetentni stručnjaci i nadležni državni organi, pre svega, u MUP-u. Zapravo, mišljenje Evropske komisije je samo potvrdilo ispravnost opredeljenja Vlade Srbije i MUP-a da su na dobrom putu suštinskih reformi u ovim oblastima. Propisi o kojima danas raspravljamo doprinose stvaranju savremene, efikasne i kompetentne policije, bliske građanima. Ovim zakonom se uspostavlja odgovornost policije da izvršava svoje poslove uz poštovanje osnovnih prava i sloboda građana, omogućava se karijerno napredovanje, stvaraju se preduslovi za pojačano i konsekventno suzbijanje korupcije, kao važnog preduslova za održavanje veoma transparentnih struktura i očuvanja poverenja građana u policiju. Predložen je jedan osnovni zakon kojim se uređuje rad policije, a koji donosi mnogo novina u smislu organizacione strukture, jer predviđa postojanje samo jedne specijalne jedinice. Policajci su najvidljiviji deo strukture vlasti. Njihove osnovne dužnosti su one, što je i jasno naglašeno ovim zakonskim rešenjima, da održavaju javni red i mir, da štite i poštuju osnovna prava i slobode pojedinca, da spreče i da se bore protiv kriminala i da pruže pomoć i služe građanima. Zato se i definišu mnogo stroži, mnogo zahtevniji uslovi za zasnivanje radnog odnosa u MUP-u, a zaposleni će te uslove morati da ispunjavaju sve vreme koliko su na radu u policiji, pa čak postoji obaveza i posle prestanka rada u policiji, čuvanja određenih državnih tajni i saznanja do kojihse došlo tokom rada u MUP-u. Mi smo uvereni da će usvajanjem predloženih propisa predstavnici MUP-a još uverljivije da potvrđuju legitimnost države, s obzirom na to da se obavezuju da u svakodnevnom radu pokažu da odgovaraju na potrebe i očekivanja javnosti, da koriste autoritet države isključivo u interesu građana. U ispunjavanju ovih zadataka, to je ovim zakonom regulisano, naglašeno, potcrtano, da policija mora da deluje, kako u skladu sa zakonima koje mi usvajamo u parlamentu, isto tako i u skladu sa međunarodnim standardima u oblasti sprovođenja zakona koji su prihvaćeni, pre svega od država članica EU i OEBS-a. Takođe, neophodno je da se u praksi demonstrira posvećenost vladavini prava, što sigurno ovaj zakon omogućava. On takođe donosi vidljiviji, angažovaniji rad policije u društvenoj zajednici, te zato posebno ohrabruje što će građani u svom neposrednom okruženju dobiti čuvare reda i zakona koje poznaju, koji su im bliski, koji im ulivaju poverenje. To su dakle, evo tako da ih nazovem, policajci iz kraja koji će se truditi, imati obavezu da dobro upoznaju sve bezbednosne izazove u toj sredini za koju su nadležni i da se naravno, posebno posvete onim licima koja predstavljaju opasnost i ugrožavanje za bezbednost, odnosno da njihov predmet obrade budu ta bezbednosno interesantna lica. Zakonom o policiji biće pojačan rad sektora unutrašnje kontrole, biće izloženi proveri svi državni službenici MUP-a, sa ciljem da u odgovarajućoj zakonskoj proceduri bude utvrđeno kako, primera radi, može, bilo je na žalost u prošlosti ranije, takvih slučajeva da neki službenici sa prosečnim primanjima steknu ogromnu imovinu, i ove provere će se odnositi pre svega, na rukovodioce koji su zaposleni na visoko rizičnim mestima vezanim za korupciju. U svrhu suzbijanja ovakvih pojava i uvode se instituti deponovanja imovinskih kartona svih funkcionera i testovi integriteta kao metodi za utvrđivanje i razotkrivanje potencijalne korupcije. Novi zakon garantuje sistem karijernog napredovanja, što takođe pohvaljujemo, koje je zasnovano na zaslugama, prema kojima će politički službenici morati da steknu određena znanja, da prođu permanentne obuke, da obavljaju određenu funkciju u nekom periodu na kvalitetan način, uz objektivno procenjivanje i kako bi dalje mogli da napreduju u službi, odnosno da službu zadrže. Mi u SPO, verujemo da se ovim zakonom i dalje izgrađuje ne politička, ne stranačka policija koja više nikada neće i ne sme biti kao što je to bio slučaj '90. godina prošlog veka u službi očuvanja jedne vlasti. Mi, kada je reč o zakonu o okupljanju građana takođe podržavamo rešenja koja su u njemu sadržana i ističemo da je najvažnija odredba zakona o okupljanju da je njime definisano da svako ima pravo da organizuje mirno okupljanje i da mu prisustvuje. Mi iz SPO, koji je najviše organizovao protesta, mitinga, demonstracija, tokom '90. godina, imamo najviše iskustva sa ovom materijom, kažemo da je ovaj zakon izuzetno demokratski, evropski i liberalan, da nam treba verovati na reč, jer Predlog zakona o okupljanju građana predviđa jednu od glavnih novina da se osim obezbeđivanja prava na slobodno okupljanje, da to pravo ne sme da ograničava prava i slobode drugih građana, što je sasvim u redu. Članom zakona je propisano da se pod javnim okupljanjem smatra svako mirno okupljanje više od 20 lica koje se održava radi izražavanja i ostvarivanja, promovisanja kako političkih, tako socijalnih, nacionalnih uverenja i ciljeva. U zakonskom tekstu definisani su rokovi koji su duži nego što su do sada bili, a vreme održavanja skupova je najliberalnije do sada od svih rešenja koja su do sada postojala u našem zakonodavstvu. Dozvoljava se okupljanje, što je takođe jedna demokratska institucija i tekovina pred svim državnim organima, pred svim državnim institucijama, a ograničenja se odnose samo na strateške objekte kao što su objekti recimo za proizvodnju, preradu vode, kao što su vojne i policijske institucije, što je ministar i rekao. Održavanjem skupa, što je logično, ne smeju da se krše ljudska i manjinska prava i slobode drugih građana, odnosno da se ugrožava moral. Nije ni dozvoljeno takvo okupljanje na mestima koja su inače zatvorena za javnost, a sva ostala mesta su potpuno dozvoljena za ovakve vrste skupova, imajući u vidu naravno opet da se poštuju prava drugih građana. I, kada je reč o spontanom okupljanju, ne postoji obaveza prijavljivanja, već jedino važno da se ispune ti uslovi spontanosti, govorio je ministar o tome, odnosno da ne postoji u tom slučaju javni poziv za okupljanje, organizator, jer to onda okupljanje nije spontano. Novina u zakonu je da se više ne prijavljuje skup u zatvorenom, ali da postoji obaveza organizatora da vodi računa da organizuje redarsku službu, da osigura bezbednost učesnika skupa svih građana. Nekoliko rečenica i o Predlogu zakona o javnom redu i miru. Taj zakon takođe donosi veoma dobra rešenja, jer ozbiljnije, sveobuhvatnije utvrđuje sve relevantne pojmove i prekršaje javnog reda i mira. Mi smatramo da su ta dela narušavanja javnog reda i mira veoma značajna za osećaj lične sigurnosti svakog građanina i zbog čega su posle krivičnih dela u toj hijerarhiji praktično odmah u oblasti bezbednosti rangirana ova dela. Pojedini prekršaji su izbrisani iz ovog zakonskog rešenja, kao što je skitničenje, ali pojedinim je posvećena veća pažnja, poput prekršaja koji se odnose na iskorišćavanje dece i maloletnika. To znači da ovaj zakon ide u korak sa vremenom i onim što se dešava i u našoj zemlji, ali i okruženju i za ova dela što je sasvim primereno propisane su strožije sankcije što ćemo podržati. Da kažem da Poslanička grupa SPO podržava usvajanje predloženih zakona o policiji, javnom redu i miru, javnom okupljanju. Još jednom, pohvaljujemo rad ministra i svih njegovih saradnika na izradi ovih zakonskih tekstova i što je omogućena jedna široka demokratska rasprava o njima, što su uvažena mnoga mišljenja koja su inkorporirana u zakonske predloge, a pre svega podržavamo ova rešenja jer omogućavaju nastavak reformi u oblasti bezbednosti, javnog poretka i u policiji, a ovo je jedan od najvažnijih segmenata celog društva. Ovi zakoni će doprineti i daljoj demokratizaciji našeg društva i transparentnosti u radu državnih organa, daljoj izgradnji pravne države, nastavku borbe protiv kriminala i korupcije, usklađivanju domaćeg zakonodavstva sa propisima EU, a značiće i neophodnu racionalizaciju u državnoj upravi a doneće i značajne uštede u budžetu Republike Srbije i svih pobrojanih razloga. U Danu za glasanje, poslanici SPO daće svoj glas za usvajanje ovih zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Čotriću. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Pošto je ovo prva sednica u 2016. godini, uvažene koleginice i kolege, narodni poslanici i narodne poslanice, predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, svima vama u svoje lično i u ime poslanika Socijaldemokratske partije Srbije želim da poželim puno zdravlja, sreće i uspeha u ovoj 2016. godini. Sva tri predložena zakona o kojima danas razgovaramo svakako zaslužuju posebnu pažnju da se o njima govori, jer uređuju najosetljiviju oblast, uređuju najosetljiviju zaštitu ljudskih prava, kao što su bezbednosti i sigurnost ljudi, red i mir, ali i pravo na okupljanje radi organizovanog ili spontanog izražavanja mišljenja i stavova. Značajan deo novog Zakona o policiji, koji jeste sistemski, uređuje novu organizaciju, čuli smo to i u uvodnom izlaganju od uvaženog ministra Nebojše Stefanovića, poslova u Ministarstvu unutrašnjih poslova i podelu na unutrašnje i policijske poslove. Mi u SDPS smatramo da ovakva podela poslova u organizacionom smislu može da bude veoma dobra, jer je vršenje policijskih poslova zaista u mnogo čemu specifično. To valjda ne treba nikome posebno objašnjavati. Dok se svi drugi prateći poslovi, iako su u funkciji rada te iste policije, mogu posmatrati, urediti na nivou državnih službenika na način kako su uređena i sva druga radna mesta u drugim ministarstvima u celokupnom sistemu državne uprave. Sa stanovišta reforme državne uprave koja je u toku i sprovođenja potrebne racionalizacije koja je takođe u toku i ušteda koje su neminovne, ovakvo rešenje je bolje u odnosu na postojeću organizaciju. Primer za to je, da ću samo jedan slučaj, da će staž osiguranja sa uvećanim trajanjem se priznati samo na onim radnim mestima koja usled svoje težine i prirode opravdavaju primenu ovoga prava. Novina u ovom zakonu, i moram to sa posebnom zahvalnošću i prema ministru i Vladi Republike Srbije da izrazim, jeste to što su se uvele odredbe u zakonu da u slučaju prijavljenog nasilja u porodici, policijski službenici su dužni da odmah preduzmu potrebne mere da se spreči dalje vršenje nasilja. Zašto ovo kažem? Istambulska konvencija, čuvena konvencija Saveta Evrope o borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici, koju je Srbija ratifikovala kao osma zemlja u Evropi, izričito nalaže zemljama, članicama i potpisnicama da što više urede svoje zakone. Čak je i prilikom posete nedavne koju smo mogli da vidimo i putem elektronskih medija od strane premijera i ministra u Vladi nagovešteno da će doći do promena i Krivičnog zakonika i ovih promena o kojima sada ovde govorimo kroz prizmu Zakona o policiji. Ova odredba zapravo predstavlja i pravni osnov za policiju da postupa, što bi u korelaciji sa izmenama koje se najavljuju Krivičnog zakona i još nekih zakona, trebalo da stane na put ovoj raširenoj pojavi u našem društvu i to na način kako se i sve druge uređene zemlje obračunavaju sa nasilnicima, a to je momentalno udaljavanje nasilnika od žrtve, zabranom prilaska i strogim kažnjavanjem. Nažalost,svedoci smo i u ovoj godini, a u 2015. godini smo imali 34 žene koje su bile žrtve nasilja, svakodnevno putem pisanih medija se suočavamo sa nasiljem u porodici i mislimo da je to zaista jedan od akutnijih problema koje mi imamo kao društvo i zato je dobro što se i u ovom sistemskom zakonu hvatamo u koštac sa ovim velikim, velikim problemom. U takvim slučajevima to je jedini način za postupanje, jer su nažalost dugački putevi, a složićete se sa praksom i iskustvima koje imamo u proteklom periodu za socijalizaciju i tretiranje tzv. psihopatoloških stanja kod nasilnika, a ne kažem da i to nije važno. Dakle, ovo će na neki način skratiti taj put, i niz drugih rešenja, dobrih, donosi novi Zakon o policiji, a sa stanovišta pravne sigurnosti posebno je značajno to što su policijska ovlašćenja veoma precizna i utvrđena su isključivo i samo ovim Zakonom o policiji. Druga dva predložena zakona donose se, rekao bih, u interesu i na dobrobit svih naših građana. Veoma je važno, rekao bih, i nužno da se uspostave javni red i mir jer haos može da proizvede samo novi haos, dok u uređenim državama vladaju mir i blagostanje, pogotovo što su važeći zakoni kod nas iz ove oblasti, od kojih je jedan čak i prestao da važi, zastareli. Oba su iz, podsetiću vas, davne 1992. godine, a u međuvremenu su doneti i drugi zakoni sa kojima je potrebno da se izvrši i dodatno usaglašavanje. U predlogu novog zakona o javnom redu i miru kod propisivanja prekršaja protiv javnog reda i mira, posebnu težinu imaju prekršaji koji su učinjeni u grupi ili koji su koristili decu i maloletna lica, koji su zloupotrebljavali maloletnike i decu. Kada je reč o Predlogu zakona o javnom okupljanju, ne može se zaobići osnovna suština Predloga ovog zakona, a to je uređenje ustavnih prava naslobodu mišljenja i izražavanja slobode okupljanja. Suštinski je u stvari pravo na slobodu okupljanja neraskidivo povezano sa pravom na slobodu izražavanja, a opet sloboda izražavanja obuhvata i slobodu govora i slobodu javnog nastupa. Suština demokratije, uvažene dame i gospodo poslanici, je rešavanje problema kroz dijalog, kroz demokratsku raspravu. To je važno za sva demokratska društva koja su utemeljena na vladavini prava. Da bi se zadiralo u ta prava, mislim da je i stanovište Evropskog suda za ljudska prava mora da postoje uverljivi i snažni razlozi jer taj isti sud, Evropski sud za ljudska prava iz Strazbura u postupcima koje vodi uvek, podsećam vas, ispituje da li je u primeni zakona kojim se ograničava pravo na javno okupljanje, država postupila razumno, pažljivo i u dobroj veri. Dakle, mirno okupljanje jeste slobodno, a svaka zabrana tog okupljanja mora da bude zasnovana na pojedinačnom pravnom aktu, odnosno rešenju protiv koga je dozvoljena žalba i sudska zaštita. Pri tom se pod slobodom javnog okupljanja podrazumevaju različiti oblici javnog okupljanja koji se mirno ostvaruju. Sa druge strane, ograničenja za održavanje ili prekid javnog okupljanja koja propisuje ovaj zakon, kao što su nasilje i opasnost od nasilja, zahtevaju dobro promišljanje i primena ovog zakona neće uvek biti laka. U jednom od stavova Evropskog suda za ljudska prava kaže se, citiram, - „raspon ponašanja koje se smatra nasiljem mora se usko tumačiti, ali se izuzetno može proširiti iznad čistog fizičkog nasilja, tako da uključi i nečovečno i ponižavajuće postupanje ili namerno zastrašivanje ili uznemiravanje okupljenog skupa ljudi“, završen citat. Venecijanska komisija je sačinila spisak temeljnih evropskih međunarodnih standarda o pravu na slobodu javnog okupljanja, Venecijanska komisija protivi se zabrana okupljanja na mestima blizu zgrada najviših državnih organa jer smatra da to jesu mesta koja jesu primerena za javni govor, tako da bi se umesto blanko zabrana u zakonima ograničenja od strane države mogla nametati samo od slučaja do slučaja, zavisno od karakteristike nekog prijavljenog okupljanja. U Predlogu našeg zakona o javnim okupljanjima koji će biti usvojen, Vlada je izbrisala odredbu koja je postojala u starom zakonu prema kojoj javno okupljanje nije dozvoljeno ispred zgrade parlamenta dok traju zasedanja, ali neke druge države i dalje u svojim zakonima imaju odredbu o zabrani javnog okupljanja u blizini državnih institucija. To su Austrija, Belgija, Bugarska, Češka, Slovačka. Podsećam vas da su sve članice EU. Narodni poslanici poslaničke grupe SDPS pažljivo su razmotrili odredbe sva tri zakona koja je predložila Vlada RS, a izradilo Ministarstvo unutrašnjih poslova i mi smo zadovoljni načinom na koji su zakoni predstavljeni jer su u njima ispoštovana načela vladavine prava i ljudskih prava i sloboda. Dobro napisani zakoni uvek olakšavaju njihovu primenu, tako da u donošenju ovih zakona mi iz SDPS dajemo punu podršku. Zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem se gospodine Omeroviću. Reč ima narodni poslanik mr Dejan Čapo. Izvolite gospodine Čapo. Izvinjavam se gospodine Šutanovac, u međuvremenu se gospodin Čapo javio a on ima prednost kao manja poslanička grupa.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre i saradnici iz ministarstva, poslanička grupa LSV je predala amandmane na zakone o kojima danas govorimo i u zavisnosti od toga da li se naše sugestije, koje smo kroz naše amandmane dali, uvaže, mi ćemo doneti odluku da li ćemo predložene zakone podržati ili ne. Ovom prilikom najpre želim da pozdravim spremnost tima koji je pisao ove zakone, pre svega da prihvati sugestije nevladinog sektora i nezavisnih institucija, a pre svega kada se radi o Zakonu o javnim skupovima. Za nas iz Lige socijaldemokrata Vojvodine svakako je najznačajniji Zakon o policiji. Nažalost, ni u ovom Predlogu zakona nije predviđeno formiranje vojvođanske policije. Mi godinama insistiramo na tome i dokle god se naše ideje ne budu prihvatile nećemo odustati, kao što ne odustajemo ni od inicijative za raskid energetskog sporazuma zabrane prodaje poljoprivrednog zemljišta strancima i tajkunima i lustracije. Sve su ovo naše inicijative koje će na kraju biti prihvaćene kada se prizna koliko su neke od odluka koje su donete u prošlosti bile loše. Jedan od primera je da smo još kod usvajanja Ustava 2006. godine mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine govorili da je on neodrživ i loš, a danas se sve glasnije čuju pozivi za promenu najvišeg pravnog akta Srbije i to od onih koji su bili najveći zagovornici njegovog donošenja. Vratio bih se na predloženi Zakon o policiji. Od zakonskog predloga iz januara 2003. godine, u kome je bila predviđena vojvođanska policija, pa do danas, ovo pitanje se uporno izbegava. Po zakonu iz 2003. godine, koji je ušao u proceduru, nikada se nije glasalo, a ovaj zakon nije došao na dnevni red, nažalost, zbog tragičnih događaja iz marta 2003. godine. Nijedno kasnije rešenje nije uzelo u obzir potrebu da se na teritoriji AP Vojvodine formira posebna organizaciona struktura policije. Mislim da treba odmah da objasnim i da budem vrlo jasan, mi u Vojvodini ne želimo paralelne policijske snage, već samo posebnu organizacionu strukturu Ministarstva unutrašnjih poslova Srbije na teritoriji AP Vojvodine. Pored organizacionih razloga i razloga vezanih za specifičnosti Vojvodine, o čemu će kasnije takođe govoriti, posebno mislim na višenacionalnu strukturu stanovništva i višejezičnost, koja je svakako veoma zastupljena u Vojvodini. Na prvom mestu veoma je važno priznati da ima i nekoliko političkih razloga, jer ovo svakako jeste i političko pitanje i zato danas u Domu Narodne skupštine o tome i diskutujemo. Naime, Pokrajinski sekretarijat unutrašnjih poslova AP Vojvodine ukinut je posle od Miloševićevog režima organizovanog puča u Vojvodini 1988. godine. Narodna skupština Republike Srbije će jednog dana, siguran sam, morati da se jasno deklariše o tim događajima. Da li se od toga treba ograditi i napraviti diskontinuitet ili ne? Da li će se to desiti u ovom sazivu? Ja iskreno sumnjam, ali jedino znam da će morati i mi ćemo tada jasno biti za osudu tih događaja.Ne može se i ne sme se voditi politika tako što će se o tim događajima ćutati. Zašto sam ovo spomenuo? Pa, ako je ukidanje vojvođanske policije posledica puča, onda se ta i takva policija mora i vratiti. Nekoliko rečenica o periodu kada je postojala vojvođanska policija i šta je ona značila za građanke i građane Vojvodine. Ustav Vojvodine iz 1974. godine, pored ekonomske, omogućio je Vojvođanima i Vojvođankama deceniju i po lične sigurnosti, jer je tada postojala i vojvođanska policija koja je bila jedna od najefikasnijih u tadašnjoj federaciji. Dok je Vojvodina imala svoju policiju, javna bezbednost je bila na visokom nivou. U Pokrajini je godišnje bilo u proseku oko 22.000 krivičnih dela, od kojih je svako ubistvo razjašnjeno i procesuirano. Preko 90% razbojništava i razbojničkih krađa bilo je razjašnjeno i procesuirano. Policajac je bio vidljiv i dostupan građanima u svakoj mesnoj zajednici. Vojvođanska policija je imala tada najsavremeniju i najmoderniju tehniku i opremu, čak i svoje helikoptere. Policajci su bili od 50 do 70% više plaćeni nego u drugim delovima države. U decentralizovanom sistemu tadašnje javne bezbednosti postojali su Pokrajinski SUP, koji je bio odgovoran za stanje bezbednosti u čitavoj Pokrajini, 13 međuopštinskih SUP-ova i Gradski sekretarijat u Novom Sadu. U svakoj opštini je bilo odeljenje unutrašnjih poslova u okviru koga je bila stanica policije i u svakoj većoj ili manjih mesnih zajednica bio je sektor policije. Naš predlog, predlog Lige socijaldemokrata Vojvodine danas je da se formira policijski sekretarijat za Vojvodinu kao nova organizaciona jedinica u sastavu direkcije policije, koja će biti obrazovana za koordinaciju rada policijskih uprava i policijskih stanica na području AP Vojvodine. Mi predlažemo da sedište policijskog sekretarijata za Vojvodinu bude u Novom Sadu, a da radom policijskog sekretarijata za Vojvodinu rukovodi sekretar, koga na predlog Pokrajinske vlade imenuje ministar unutrašnjih poslova Republike Srbije. Obrazovanjem policijskog sekretarijata za Vojvodinu ne narušava se osnovni koncept Predloga zakona, jer bi takav sekretarijat bio u sastavu jedinstvene direkcije policije. Vojvodina mora imati svoju policiju i da se zna ko je odgovoran za nasilje koje se dešava. Kriminalitet se može smanjiti, naravno da postoji načina. Policija nije jedina koja na to može uticati, ali je svakako ključna. U odnosu na druge delove Srbije Vojvodina je specifična zbog nacionalne šarolikosti, ali i zbog višejezičnosti. Posebna specifičnost jeste i potreba da policajci zaposleni na teritoriji AP Vojvodine obavezno poznaju jezik društvene sredine da bi se nesmetano sporazumevali sa građanima. Na to u prethodnom periodu nije obraćana dovoljna pažnja. Vojvodina je višenacionalna, višejezička i višekonfesionalna sredina i mi Vojvođani bolje razumemo odnose i bolje prepoznajemo probleme kod nas, nego što bi to neko uradio iz Beograda ili iz centralne Srbije. Ja sam siguran da dobri ljudi u Beogradu i u centralnoj Srbiji žele dobro Vojvodini, ali ne razumeju problem zato što ga ne žive i prosto ne vide šta se događa u jednoj posebnoj sredini kakva jeste Vojvodina. Postoji čak i poseban priručnik OEBS-a za rad policije u multietničkim društvima, što je dokaz da postoji specifičnost i potreba AP Vojvodine za posebnim policijskim sekretarijatom. Kada je reč o Zakonu o javnom okupljanju, mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine podržavamo ideju da je dozvoljeno svako okupljanje koje ne ugrožava pravo ostalih građana. Ono jeste dobro polazište i zasniva se na iskustvima mnogih zakona evropskih zemalja koji se odnose na ovu tematiku, ali ovo ugrožavanje prava drugih može da bude tumačeno na više načina. Na primer, u Novom Sadu su u nekoliko navrata bili organizovani skupovi neonacista i klerofašista. Ja namerno neću da kažem nazive njihovih organizacija, jer oni ne zaslužuju nikakvu pažnju niti reklamu. Podsetiću vas samo na nekoliko najslikovitijih primera. Najpre, kada su najavili svoje okupljanje u Novom Sadu oktobra 2007. godine, na koje smo odgovorili organizovanjem antifašističkog skupa, učesnike antifašističkog skupa su pripadnici tih ekstremističkih organizacija napali i za to su bili procesuirani. Nažalost, moram da naglasim, neposredno pred kraj prošle godine oni su i oslobođeni optužbi. Nekako, isto u to vreme kada su oni oslobođeni optužbi, pripadnici tih organizacija najavili su okupljanje ispred prostorija Lige socijaldemokrata Vojvodine u Novom Sadu, koje je prvobitna policija zabranila, ali su oni skup održali nešto kasnije na drugoj lokaciji i na tom mestu zapalili zastavu Lige socijaldemokrata Vojvodine. Time su jasno poslali poruku mržnje i netrpeljivosti. Ako ovo nije bio dovoljan pokazatelj opasnosti, ne znam šta treba da urade da bi nadležne institucije reagovale adekvatno i na vreme. Neke od ovih organizacija je zabranio i Ustavni sud, što moram da podvučem, a one se ipak nesmetano okupljaju. Dakle, suština je da nije samo važno da li neko protestvuje mirno ili ne, nego je važno i kakve poruke neko šalje, koje simbole nosi i da li je dotična organizacija ekstremistička i zabranjena ili nije. Godine 2005. bio sam poslanik u Skupštini AP Vojvodine i sećam se kada je Skupština AP Vojvodine zatražila i razmatrala Izveštaj MUP-a Republike Srbije o postojanju neonacističkih i klerofašističkih organizacija na teritoriji AP Vojvodine. Još tada 2005. godine se pokazalo da MUP ima jasna saznanja o njihovom protivustavnom i protivzakonitom delovanju, a kasnije je to Ustavni sud i potvrdio. Evo, ni danas ne svedočimo jasnom i nedvosmislenom suprotstavljanju države ovim i ovakvim grupacijama i organizacijama. Jasno je meni i nama u Ligi socijaldemokrata Vojvodine da to ne zavisi samo od policije i ovog zakona, ali ipak je važno to reći ovde i na ovom mestu kada se razgovara o Zakonu o javnom okupljanju. Još jednom želimo da pošaljemo jasnu poruku da se Srbija mora efikasnije obračunavati sa ovakvim pojavama. Obračun sa neonacistima i klerofašistima nije samo posao policije, tužilaštva i sudova, već celog našeg društva. Zato sam to i spominjao. Mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine nikada nećemo odustati od ove borbe, duboko verujući u to da treba i mora da se u najskorijoj budućnosti promeni organizaciona struktura Ministarstva unutrašnjih poslova i formira policijski sekretarijat za Vojvodinu. Još jednom naglašavam da će glasanje poslaničke grupe Lige socijaldemokrata Vojvodine zavisiti od usvajanja amandmana, pre svega onog o vojvođanskoj policiji. Mi ćemo se, ubeđen sam u to, za vojvođansku policiju izboriti kad-tad, sve iako to ne bude usvajanjem ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Čapo. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Ja se nadam da nikakve vojvođanske policije nikada neće biti dok postoji Republika Srbija biće srpske policije i srpska policija će biti u Vojvodini i u centralnoj Srbiji i u Beogradu i u svakoj opštini u Srbiji biće srpska policija, jedna policija ove zemlje. Što se tiče policije na teritoriji AP Vojvodine ona je raspoređena u sedam policijskih uprava koje vode računa bezbednosti na teritoriji svih policijskih uprava. Mislim da su neke od stvari koje predlažete loše zato što čitava suština ovog zakona je koncept karijernog napredovanja. Nema karijernog napredovanja ako političko telo predlaže nekog načelniku uprave, onda više nema karijere, onda je to političko postavljenje, tog trenutka nema ni konkursa, nema ničega. Ministar prihvata predlog AP Vojvodine o kandidatu, ko god da je čini. Znači, tu se sistem karijernog napredovanja potpuno prekida. Čitav sistem ovog zakona i smisao ovog što donosimo da više nema tog. Dakle, vi karijerom napredujete i ne možete izabrati nekoga ko vam je simpatičan kao mladi poručnik da ga stavimo da vodi neku upravu, to je više nemoguće. On to mora da zasluži radom, zalaganjem, školom i protokom vremena. Nemoguće je, dakle, apsolutno je nemoguće. Naravno čemu onda načelo jednog starešinstva i upravljanje Direkcijom policije od strane direktora policije kad on suštinski onda gubi poluge nad tim delom sistema, i tu je suština karijernog napredovanja pada u vodu. Pada načelo jednog starešinstva koje je za policiju veoma važno. Direkcija policije je osnovana da bi upravljala policijom i u tom je suština direktora policije. Direktor policije upravlja policijom. Zakon daje dovoljno mogućnosti da se kroz različita tela organizuje struktura u ministarstvu, odnosno Direkciji policije na način kako to najbolje odgovara postizanju cilja bezbednosti za sve građane i tu je stvar koju policija može da organizuje kako god želi. Ali, je taj predlog koji ste izneli loš za policiju, loš za bezbednost građana. Odgovara možda nekim određenim političkim aspektima ili ciljevima, ali to više nikada ne sme biti stvar policije. To može da se bori kroz različita tela koja su tela nadzora Saveta za bezbednost i sve ono što postoji. Na kraju krajeva, kao ministar unutrašnjih poslova išao sam više puta, u poslednjih godinu i po dana pred poslanike vojvođanske Skupštine, poslanike Odbora za bezbednost i polagao izveštaj o stanju bezbednosti na delu teritorije Republike Srbije, govorio o tome. Sa mnom su išli najviši predstavnici MUP-a. Dakle, ne bežimo od toga da pokažemo i odgovornost, da pokažemo i ono što građani i poslanici od nas traže, ali sistem policije mora biti jedinstven za celu teritoriju Republike Srbije i to mora biti karijerni sistem.
Zahvaljujem, doktore Stefanoviću. Gospodine Čapo, nemate pravo u ovom trenutku na repliku. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Dragan Šutanovac. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, uvaženi predstavnici MUP-a, nećete mi zameriti ako na samom početku iznesem jedno negodovanje, gospodine ministre, na vaš račun. Prošle nedelje ste nam zakazali sastanak u parlamentu Srbije, sastanak sa predstavnicima opozicije. Mi smo se pojavili u 11.00 časova kao što je bilo zakazano, vi niste došli, niti vi, niti vaši saradnici. Ako govorimo o Zakonu o policiji, ako govorimo o depolitizaciji postavlja se pitanje s kojim pravom ste odveli ceo vrh MUP-a na sastanak koalicije, očigledno koalicije koja čini većinu u ovom parlamentu, a niste sa istim saradnicima ispoštovali sastanak koji ste vi zakazali gospodine ministre, a koji smo mi čekali pola sata. Kao što znate, ja sam čak ušao u salu u kojoj su bili predstavnici većine, ušao je posle i Zoran Živković i mi smo iz te sale najureni. Rečeno nam je da je…
Molim vas gospodine Šutanovac, morate da se vratite na temu.
Ovo je vrlo tema, jer se razgovaralo o Zakonu o policiji.
Morate da govorite o Zakonu o policiji.
Naravno. Dakle, ako govorimo o depolitizaciji policije moram da kažem da ste vi na drugi način politizovali sve pripadnike MUP-a koji su sa vama bili na tom sastanku koji je bio samo organizovan očigledno za predstavnike vlasti. Još od, praktično od 2000. godine jedino je ministar MUP Dušan Mihajlović, neko ko je pokrenuo reforme u MUP, podsećam, tom prilikom je iz MUP izdvojen resurs državne bezbednosti i formirana BIA, takođe formirana žandarmerija i praktično su to poslednji reformski koraci koji su učinjeni u ministarstvu. Dakle, deceniju i po od 5. oktobra niko drugi do sada nije sprovodio reforme na način koji bi bio uputan da policija služi i štiti adekvatno građane Srbije. Jako je dobro što konačno imamo predlog novog Zakona o policiji, ali isto ovaj predlog po nama nije ništa drugo nego propuštena šansa da se iskoristi šansa se reformiše policija na jedan opšte prihvaćen način, savremen, moderan način kakav postoji u savremenim, modernim zemljama sveta. Nažalost, znam da je bilo u javnoj raspravi više draftova ovog zakona. Znam da je prošao trijažu i nekih međunarodnih instanci, ali kažem nažalost zato što čak i savetnici koji su bili iz inostranstva koji su radili po ovom zakonu nisu pokušali, želeli, umeli ili znali da implementiraju iskustva upravo iz njihovih zemalja koja funkcionišu decenijama i koja daju adekvatne i dobre rezultate. Pre svega, mislim da niste iskoristili priliku da MUP rasteretite jednog dela posla koji danas obavlja MUP, a to je izdavanje određenog broja dokumenata zbog kojih građani odlaze u policiju, zašta smatramo da je potpuno neprikladno i nepotrebno. Izdavanje dokumenta kao što su vozačka dozvola, saobraćajna dozvola,nema potrebe da se vrši u MUP već može da se spusti na nivo lokalne samouprave gde će se ljudi koji izdaju i ljudi koji uzimaju vozačke dozvole osećati komotnije, jer nema potreba da odlaze u policiju za takvu jednu banalnu stvar. Mislim da je to iskustvo upravo vašeg savetnika primenjeno u državi odakle on dolazi. S druge strane, pokušali ste da napravite jedna novi model policije u lokalnoj zajednici i to je nešto što je opšte prihvaćeno u svetu i to je nešto što postoji i definisano je gotovo u svim policijama zapadne Evrope, ali ne način na koji ste vi uradili koji je čisto deklarativan i koji suštinski i dalje nema nikakvu vezu sa lokalnom samoupravom. Šef lokalne policije, da li je policijska stanica u pitanju ili policijska uprava, po ovom predlogu zakona nema nikakvu odgovornost u odnosu na lokalnu samoupravu pa čak nema obavezu ni da podnosi izveštaj ili informaciju o stanju bezbednosti na teritoriji opštine, odnosno grada. Smatramo da je to jako loše. Smatramo da policija u lokalnu mora da ima najčvršće moguće veze sa predstavnicima građana u lokalnoj vlasti i da predstavnici građana preko skupštine opštine, odnosno skupštine grada treba da definišu bezbednosnu politiku na teritoriji na kojoj žive jer oni znaju mnogo bolje šta je to što je za njih dobro i šta je to za njih što je problematično. Svakako ne mislim, i slažem se sa vama da lokalna samouprava treba da učestvuje u kreiranju u policiji, ne mislim da lokalna policija treba da učestvuje u izboru načelnika lokalne policije, da li policijske stanice, da li policijske uprave, ali isto tako smatram da lokalna samouprava treba, mora i može da ima priliku da sasluša lokalnog šefa policije i da mu u skupštini izda određene naloge, odnosno da mu izda negativnu ocenu ukoliko je stanje bezbednosti na teritoriji te opštine loše. To nažalost nije učinjeno, to nije ni na koji način razjedinjavanje policije, naprotiv to je upravo ono što ste vi pokušali u ovom zakonu, ali kažem to nije učinjeno. Žao mi je, kažem, što vaši savetnici koji dolaze iz Velike Britanije nisu implementirali način funkcionisanja koji postoji u Velikoj Britaniji ili recimo u Londonu, Hemširu, gde sam imao priliku da to lično vidim. Podržavamo potpuno pravljenje karijernog napredovanja. Smatramo da je neophodno napraviti adekvatno karijersku piramidu. U sklopu sa tim mislim da je neophodno reformisati i policijsko školstvo. Podsetiću vas ta vrsta posla iz sektora za ljudske resurse postoji već izvesno vreme uMinistarstvu odbrane, dakle u vojsci, nadam se da sada i u policiji, ne može se napredovati više samo na osnovu staža u službi. To je nešto što je neprihvatljivo. Ranije je bio princip kada se neko zaposli u vosci gotovo garantovano mu je bilo da će otići u penziju kao pukovnik. Ovoga puta nadam se da i u policiji će se napraviti adekvatna mapa kadrova na osnovu koje će se na upražnjeno mesto kandidovati oni koji su ispunili određene uslove koji mogu da budu profesionalni, stručni, uslove iz oblasti obrazovanja i tako dalje. Ono što je loše, to je što se ne definiše jasno šta je uloga sektora za ljudske resurse. Kao što znate, ja sam vam o tome govorio i na jednom sastanku, mislim prošle godine, kada ste govorili da će uprava za organizaciju biti u sklopu ljudskih resursa i to je za nas potpuno neprihvatljivo. Smatramo da je to sukob interesa, jer uprava za organizaciju treba da predvidi i da napravi organizaciju u skladu sa potrebama građana i države, a da sektor za ljudske resurse popunjava tu organizaciju, sprema kadrove, školuje kadrove, priprema ljude, radi edukacije, obuke itd, a ne da sektor radi organizaciju. Verujte mi, iskustva pokazuju da ukoliko sektor pravi i organizaciju, ta organizacija se ne pravi po osnovu potreba sistema, države, društva i građana, već po osnovu potreba onih koji su tu najbliži pri toj upravi, odnosno vrlo često bude čak i lično, organizacija se pravi na određena mesta za određene ljude. Za nas je postupno neprihvatljivo, da se diplomci kriminalističko-policijske akademije tretiraju, kao i diplomci svih ostalih fakulteta, kao i diplomci privatnih fakulteta, na kojima znamo da je lakše doktorirati, nego završiti, recimo, kriminalističko-policijsku akademiju. Smatramo da svi koji upišu i prođu trijažu upisa na kriminalističko-policijsku akademiju, a ta trijaža je izuzetno ozbiljna, znači to su praktično uslovi koje postoje za prijem u Ministarstvo unutrašnjih poslova, treba, odnosno moraju, da budu primljeni na stalni rad u policiju. Zbog čega, postavlja se pitanje, zbog čega postoji kriminalističko-policijska akademija, zbog čega postoji Univerzitet koje Ministarstvo unutrašnjih poslova formiralo, u koliko mi školujemo ljude koji sutra nemaju posao u policiji, a u isto vreme kada zapošljavamo one ljude koji završavaju fakultete koje izdaju sumnjive diplome, sumnjive magisterijume i još sumnjivije doktorate? Dakle, to je nešto što mora da se promeni i to je nešto što mora da bude u skladu sa kadrovskom mapom, to je nešto što mora da bude u skladu sa projekcijama uprave za organizaciju i u skladu sa ljudskim resursima. Dakle, kriminalističko-policijska akademija treba, mora, da školuje onu vrstu policajaca koja je neophodna u projekciji budućnosti, odnosno u projekciji šta je to što nakon njihovog završetka trebaju da rade. Takođe, smatramo da je neophodno uraditi i regionalni upis, odnosno da se ne upisuju svi u Beogradu, način na koji se to trenutno radi, već da se definišu potrebe u odnosu na lokal, odnosno na region, pa da oni budu dužni da određeni broj godina rade u regionu iz koga su i došli. Za nas je potpuno neprihvatljivo, verujem za sve zaposlene u policiji, da policija sama po sebi, ovim zakonom, ukida prezumkcija nevinosti. Ovim zakonom se predviđa gubitak posla svima protiv kojih se vodi sudski postupak, odnosno tužilac vodi postupak. Slažemo se sa tim da taj uslov bude prilikom zapošljavanja, ali se ne slažemo da taj uslov bude i za one koji su zaposleni. Smatramo da je to i suviše oštro da je to neprihvatljivo da se stavljaju u podređen položaj u odnosu na državne službenike, recimo, protiv kojih može da se vodi postupak, a neće dobiti otkaz, a policajci protiv kojih se vodi postupak bez, znači sudskog epiloga, predviđeno je da dobijaju otkaz. To je nešto što je jako loše. Ja verujem da u koliko to ostane u zakonu, mi smo dali amandman da se to ispravi, da će to Ustavni sud da promeni, jer naprosto, kažem, vi nemate pravo da ljude otpuštate samo na osnovu toga što postoji podignuta krivična prijava. Loše ste definisali princip subordinacijom, angažovanju specijalne jedinice i posebnih jedinica. Ne vidimo potrebu zbog čega je ministar odlučivao o upotrebi specijalne, odnosno posebnih jedinica, ne specijalne, odnosno žandarmerije, dakle tu se pravi jedno jako loše stanje gde na terenu neće moći načelnik policije, ili već ko je ovlašćen da rukovodi na adekvatan način. Smatramo da je to centralizacija koja vodi u politizaciju aktivnosti policije. Po pitanju zakona o okupljanju, ovo je dobar pokušaj da se napravi jedan zakon koji treba da bude savremen i moderan, koji bi trebao da omogući građanima Srbije da ostvaruju svoja prava Ustavom zagarantovana, ali na jako loš način. Dali smo veliki broj amandmana, za nas postoji nekoliko stvari koje su potpuno neprihvatljive, od toga da se recimo dozvola za okupljanje dobija od 6 ujutru do 24 časa uveče, šta se dešava nakon 24 časa uveče, ukoliko neki skup traje više dana, da li moraju da se raziđu ljudi koji su se okupili? Podsetiću vas da je u vremenu dok ste vi bili opozicija imali ste skup uvek koji su predviđeni bili da traju više dana. Šta bi to značilo? Šta znači da onaj koji je dobio mogućnost organizovanja skupa mora da obezbedi prolaz, razume se za policiju, vojsku, za hitne službe, za vatrogasce, ali kako misle da obezbede prolaz i za javni prevoz, u koliko je na datom prostoru dobio mogućnost da drži skup ili skup u pokretu, kako misli da obezbeđuje prolaz javnom prevozu autobusima, ili recimo taksi službama? Znači, to je nešto što je za nas neprihvatljivo. Takođe, neprihvatljivo je da organizator treba da obezbedi bezbedan dolazak na skup, ne znam kako mislite da to može da uradi bilo koji organizator, imaćete priliku pretpostavljam, da i vi učestvujete u takvim skupovima, nakon sledećih izbora, kaoopozicija, i kako mislite da obezbedite dolazak nekoga ko dolazi u Beograd iz Vranja, Valjeva, i to je nešto što je za nas neprihvatljivo. Takođe želim da ukratko kažem, i vezano za javni red i mir, ovo je nešto što je takođe neophodno, i cenimo vaše aktivnosti koje ste usmerili na pravljenju novog zakona, ali za nas je neprihvatljivo, da sankcije praktično imaju iste prema licima koje se odaju prostituciji, kao i prema ljudima koji su praktično organizatori, a da se nigde, ili ja bar nisam video, ne pominju ljudi koji su korisnici takvih usluga i to je nešto što je po nama neprihvatljivo, i mislimo da oni koji izdaju stanove, treba da plaćaju mnogo veće kazne, da budu sankcionisani mnogo ozbiljnije, jer prostitucija je nešto što se dešava u celom svetu, nije nepoznato, ali moramo da vidimo ko je taj organizator, jer po pravilu, to su nasilni ljudi koji te žene i maltretiraju i muče, i ko zna na koji način već sve tretiraju. Demokratska stranka kaže da ovim Zakonom o policiji, takođe nije adekvatno tretiran sektor unutrašnje kontrole. Smatramo da je to vitalno mesto iz koga građani Srbije mogu da crpe bezbednost, od onih koji treba da ih čuvaju, od policajaca. Sektor unutrašnje kontrole mora da bude potpuno nezavistan, potpuno slobodan u radu, da bude i finansijski nezavistan, da izbor ljudi koji rade u sektoru unutrašnje kontrole budu nezavisne oko političkog odlučivanja, i to je nešto što je praksa u svetu, i mislim da ste pokušali, ali nedovoljno da se taj sektor, kao takav izdigne na mnogo viši nivo i da obezbedi, vama kao ministru, kao i svim građanima u Srbiji, da se na adekvatan način, kontrolišu ljudi koji rade u MUP. Zahvaljujem se i javiću se, još jednom po završetku. Hvala vam.
Reč ima dr. Nebojša Stefanović, izvinjavam se gospođo Obradović, dao sam već reč gospodinu Stefanoviću, pa ćete vi dobiti.
Na početku bih voleo da kažem nekoliko rečenica, samo ako mi dozvolite oko neformalnog razgovora koji sam vodio sa narodnim poslanicima, vezano za Zakon o policiji, a i druge zakone. Mi jesmo probili vreme, ali zato što je bio u prvom terminu neočekivano veliki broj narodnih poslanika iz vladajućih stranaka i to je praksa koju smo imali i ranije, da razgovaramo na takav način, da ne bi bilo bilo kakvih sporova, jer to su dobrovoljni sastanci, koji imaju za cilj obaveštavanje narodnih poslanika o suštini zakona i normalno koje smo doneli, i negde 45 ili 46 narodnih poslanika koji su bili prisutni, u sali, mi smo morali iz sale br. 2 da pređemo u Malu salu Narodne Skupštine, zato što prosto ti ljudi nisu mogli da sednu, jer nema dovoljno mesta tamo. Tada smo prešli tamo i jesmo za oko pola sata probili termin, ali zaista se pojavio za mene neuobičajeno veliki broj narodnih poslanika koji su postavili dosta pitanja vezano za to. Dva ili tri narodna poslanika, opozicije su ušla tokom te sednice i oni su kasnije došli u vreme koje smo dogovorili u Malu salu,ami nismo još uvek tada stigli, i to je tačno i meni je žao zbog toga, jer stvarno nije bila namera da ih na bilo koji način, ne ispoštujem, jednostavno, nismo uspeli da stignemo u to vreme. Došli smo sa pola sata zakašnjenja i to je bio narodni poslanik Milan Petrić, on je bio u sali br. 2 i sa njim smo obavili razgovor, vezan za zakone koji su njega interesovali, i pitanja, i zaista, nije bilo bilo kakve loše namere, prosto veliki broj narodnih poslanika, i vreme se odužilo. Znate da u Narodnoj skupštini nije nikada moguće planirati vremenske obaveze i to je ta stvar. Što se tiče zakona, dakle, pre svega, što se tiče policije u zajednici, mi smo predvideli kroz član 223. Zakona o policiji, koji kaže – Skupština i izvršni organi pokrajinske autonomije ili jedinice lokalne samouprave, uključujući i gradnje opštine, razmatraju izveštaj o stanju bezbednosti na svom području, zauzimaju stavove o prioritetima za bezbednost ljudi i imovine i podnose predloge rukovodiocu nadležne organizacione jedinice i ministarstvu. Radi postupanja u smislu Skupštine, odnosno izvršni organ pokrajinske autonomije ili jedinice lokalne samouprave, uključujući i gradske opštine, mogu osnivati savetodavno telo. Dakle, u tom smislu policija na lokalu podnosi izveštaje lokalnim samoupravama. Ne može upravljati naravno, jer bi tako moglo da dođe do različitih zloupotreba, npr. kod sumnjivih građevinskih dozvola ili još sumnjivijih građevinskih dozvola na „pašnjacima“, koje biste onda mogli kroz lokalnu samoupravu da zloupotrebljavate. Dakle, policiji je veoma važno da ostane profesionalna u tom smislu i ona odgovara po liniji hijerarhijskog komandovanja koje je predvideo Zakon o policiji. Što se tiče Kriminalističko policijske akademije, član 257. veoma jasno kaže da ljudi koji su završili studije u roku na visokoškolskoj ustanovi, obrazovanoj za ostvarivanje studijskih programa za potrebe policijskog obrazovanja, čije su studije finansirane iz budžeta Republike Srbije i koji su imali zaključene ugovore sa ministarstvom za svaku školsku godinu, prilikom sprovođenja konkursa imaju prednost ukoliko ispunjavaju opšte i posebne uslove za zasnivanje radnog odnosa u ministarstvu. Dakle, ljudi koji završe KPA apsolutno imaju vrednost za zapošljavanje u MUP. Naravno, ostavili smo prostor da se za stručnjake različitih profila, ako se radi o forenzici, mikrobiologiji ili bilo čemu što je potrebno MUP, ostaje prostor za zapošljavanje sa drugih fakulteta, a inače jedan najveći broj rukovodilaca, gledao sam baš statističku tabelu za rukovodioce u MUP, pored KPA apsolutno dominira Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu, što se tiče ljudi koji su, da kažem, policijski rukovodioci najvišeg i srednjeg nivoa. Dakle, pre svega su to ljudi koji danas obavljaju najviše policijske poslove, pravni fakultet, KPA i nešto mali broj ljudi sa svih ostalih fakulteta. Tako da, priča da su to sada redovi policije, rukovodioci su onakvi i ovakvi, uzmite pogledajte šta su završili ti ljudi, videćete da su upravo ovi fakulteti o kojima govorim. Što se tiče savetnika, ja sam razgovarao sa velikim brojem ljudi, pre svega su zakon radili ljudi iz sekretarijata MUP, koji imaju, rekao bih, i najviše iskustva u tome. Razgovarao sam sa većim brojem ljudi iz zemlje i inostranstva. Jedan od mojih savetnika je i general Živković, bivši komandant kopnene vojske, koji je radio na racionalizaciji i sprovođenju reformi u oblasti bezbednosti, ali i drugi ljudi iz zemlje i iz inostranstva, ljudi iz OEBS, ljudi iz Evropske komisije, na kraju krajeva svi oni su stranci i oni su imali dosta uloge u donošenju određenih zakonskih propisa, ali ključnu ulogu su imali ljudi iz našeg ministarstva, koji su na kraju ocenili da li je nešto svrsishodno, da li je primenljivo i da li možemo da te stvari uradimo na najbolji način i u najvećem interesu građana Srbije. Što se tiče zašto ministar ima mogućnost da da saglasnost na upotrebu specijalnih, odnosno posebnih jedinica? Radi se o finansijsko aspektu koji se često zaboravlja. Ja znam da ljudi nekada ne razmišljaju o tome, da ljudi razmišljaju o nekom bezbednosnom aspektu, ali znate, svaka upotreba Žandarmerije košta. I vi sada ako imate nekontrolisanu upotrebu posebnih jedinica, da ministar čak nije ni obavešten o tome, odnosno da ne daje saglasnost, možemo da dođemo da u jednom trenutku više nemamo novca za osnovne odbrambene mogućnosti zemlje i posle će to biti odgovornost ministra, posle će svi reći – izvinite, što niste planirali, to je bilo vaše. Zato ministar daje saglasnost. Niti upravlja, niti komanduje, niti daje nalog kako se to radi, samo daje saglasnost, a verujte da je to inače stvar automatizma. Ministar ne daje suštinski neke smernice za rad tih organa, već samo kaže – da, upotrebite ako imate saznanja, jer će doći do ugrožavanja npr. javnog reda i mira u većem obimu, upotrebite jedinice Žandarmerije. Tokošta, jedan pripadnik Žandarmerije, njegovo dnevno angažovanje, putni troškovi, dnevnice, angažovanje tih ljudi ima određenu cenu. Što se tičejavnih skupova, do sada ne znam da je bilo organizovano u zemlji u poslednjih nekoliko godina ni jedan skup koji je trajao više dana, a da je ometao saobraćaj. Što se tiče toga, taj deo nikada ne možete definisati precizno zakonom zato što vi možete zakonom sve da definišete do jedne mere, ali vi građanima koji kažu – evo, ja hoću a se okupim, nas 50 hoćemo sada da stojimo u centru grada i da zaustavimo saobraćaj i da tako možemo da izdržimo deset dana; vi kažete – mi imamo pravo, to želimo; vi time ugrožavateprava drugih ljudi. S tim ljudima mora da se razgovara i sa tim ljudima mora da im se objasni da oni ne mogu svojim okupljanjem na nekom mestu da ugroze to da drugi ljudi prolaze, da prolaze pored kola hitnih službi, da prolazi saobraćaj, da idu ljudi, da hodaju normalno, da se kreću, da ispunjavanju sve ono na šta imaju pravo u životu. Dakle, jedno pravo ne može biti snažnije od drugog prava, ali je to tolerancija za ispunjavanje jednog prava, mora da postoji kod drugih građana. Možda se nekome ne sviđa što se ispod njegovog prozora koji je u blizini neke državne institucije stalno okupljaju neki ljudi i protestvuju, pohvaljuju, kritikuju, možda mu se to ne sviđa ali mora da trpi jer živi u takvom stanu koji se nalazi tu. Ni oni to ne mogu da rade 24 sata jer i taj čovek ima pravo i da spava i njegova porodica ima pravo da se kreće i to je prosto taj balans koji pokušavamo da uspostavimo. Ja sam siguran da nakon sledećih izbora da će se građani opredeliti za prošlost, da će se građani opredeliti za ove stranke koje se sada udružuju, možda se ipak opredele i za budućnost, za ovu politiku, i predstavnika Aleksandra Vučića, SNS. U svakom slučaju, mi, vlast sa 6% nećemo da držimo, fotelja nam nije preča, mi ćemo da radimo, a građani neka odluče koga žele i kako žele da Srbija ide napred. Hvala.
Zahvaljujem se dr Stefanoviću. Reč ima narodna poslanica Marija Obradović. (Dragan Šutanovac: Replika.) Izvinjavam se gospodine Šutanovac, gospođa Obradović, povreda Poslovnika već kada sam dao reč gospodinu ministru. Izvolite, narodna poslanica Marija Obradović.
Uvaženi predsedavajući, po članu 107. se javljam, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista sam iznenađena da neko ko je toliko dugo u parlamentu, zauzima ozbiljne pozicije i u stranci iz koje dolazi, ovako napravi jednu kombinaciju. To je zaista neozbiljno i priliči nekome ko je možda juče ušao u politiku da se tako institut MUP, institut ministra unutrašnjih poslova, svih poslanika koji su bili prisutni na tim neformalnim konsultacijama, koji su zaista stvar dobre volje, nisu nigde propisani, ali tim bolje, bilo nas je 70 na tim konsultacijama, da korigujem ministra u izjavi, jer mi je bilo vrlo važno kao predsednici Odbora za odbranu i unutrašnje poslove koja je učestvovala u organizaciji i tih konsultacija i nekoliko pre toga koje pokušavam da uvedem kao praksu, jer mislim da je jako dobro, smanji se broj amandmana, naprave se, objasne se neke nedoumice, nejasnoće. Mnogi poslanici odustanu od amandmana jer vide da je to rešeno na neki drugi način ili da će određeni podzakonski akt to rešiti. Upravo ta naša dobra namera je spakovana u ono što prethodni govornik pokušava da kaže da je neko povredio njegovo pravo. Zar zaista mislite da je 70 poslanika sa vrhom MUP, odnosno radnom grupom koja je radila na predlozima ova tri zakona, sedelo i ćutalo u Maloj sali, kako bi dva poslanika opozicije bilo ljuto i otišlo i čekali bi mi da oni odu sa tih zakazanih konsultacija? Pobogu, ovde se radilo, mogli smo da radimo još dva sata iza toga. Ministar nas je više puta opomenuo da zaista ima zakazane naredne termine, ali su poslanici pozicije insistirali na tome da se još pojasni dodatno ono što je bilo nejasno poslanicima.
Vreme.
Kolega Milan Petrić je zaista sačekao strpljivo to naše kašnjenje i nakon toga je desetak ljudi iz MUP, zajedno sa mnom kao predsednica Odbora koja želi da isprati ceo taj proces, jer mislim da su ovo veoma važni procesi, ostali smo da razgovaramo o svemu tome.
Vreme, morate da…
Ali, da li kolege koje žele da izdramatizuju da ovde uđu, niko ih nije naterao, oterao odavde kao što je rečeno. Hožu da insistiram na tome da nije tačno da ih je neko oterao. Niko ne može poslanika ni iz jedne prostorije u parlamentu da izbaci, a on ako želi da konstruiše nešto, to je sramota za te godine, za političko iskustvo, takve igrarije.
Zahvaljujem se gospođo Obradović. Prekoračeno vreme će biti oduzeto od vremena poslaničke grupe. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? (Marija Obradović, s mesta: Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Bečiću, prekršen je Poslovnik, član 108. stav 1. zato što se u izlaganju gospodina Šutanovca na jedan negativan, ponižavajuć i krajnje bahat način odnosio prema samoj opoziciji. I pozicija i opozicija je deo političkog spektra. Svi smo mi nekada bili i opozicija i pozicija. Ne treba na tako ponižavajuć način, naročito ne tim pretećim tonom – videćete vi kada vas mi oteramo u opoziciju; ne treba na taj način govoriti kao da je opozicija, ne znam, zatvor, šta? Sa druge strane, ono što nikada nećemo uraditi, a to je da nikada nećemo ponižavati građane vršeći vlast i čvrsto se držeći za fotelju, kao što to radi Bojan Pajtić u Banovini sa 6% podrške kod građana Republike Srbije koji žive u Vojvodini. Na kraju, mislim da su koliko juče imali priliku da nas oteraju u opoziciju. Juče su obavljeni izbori za članove saveta mesne zajednice Bački Monoštor u opštini Sombor i u tom savetu mesne zajednice voljom građana juče, ja verujem i znam zbog čega negoduju sa druge strane, ali juče, baš ti koji hoće da nas oteraju u opoziciju na tim izborima osvojili su jedan mandat, tako udruženi, tako moćni, tako veliki.
Gospodine Babiću, molim vas …
Ovako mala SNS je osvojila samo devet od 11 članova za savet mesnih zajednica.
Zahvaljujem se.
Tako da bih upozorio gospodina Šutanovca, imali su priliku juče da nas oteraju u opoziciju.
Zahvaljujem se. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Ali, zato što ste malo govorili nešto što nema veze sa povredom Poslovnika, biće oduzeto to vreme od vremena poslaničke grupe. Da li želite da se Skupština izjasni? (Zoran Babić, s mesta: Da.) Da, zahvaljujem. Gospodine Šutanovac, nemate prava na repliku. Gospodoin ministar nije na bilo koji način, samo je dao objašnjenja na osnovu vašeg izlaganja, nije se na bilo koji način obratio vama da bi vi imali pravo na repliku. (Dragan Šutanovac, s mesta: Gospodine Bečiću, pomenut je Pajtić. Pomenut sam lično.) Gospodine Šutanovac, vi ste poslanik i vrlo dobro znate da ne možete dobiti repliku posle javljanja po Poslovniku. (Dragan Šutanovac, s mesta: Gospodine Bečiću, loše sam protumačen.) Gospodine Šutanovac, tu vam ne mogu pomoći. Sami ste rekli da imate vreme koje vam je ostalo. Možete se na kraju rasprave javiti. (Dragan Šutanovac, s mesta: Što okrećete Poslovnik sada kada govorimo o zakonu na najpristojniji mogući način?) Ja najpristojnije moguće pokušavam da vas uputim na vaša poslanička prava da u ovom trenutku nemate mogućnost da govorite. (Dragan Šutanovac, s mesta: To je prosto neverovatno.) Pa, vi ste taj Poslovnik … Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković, povreda Poslovnika.
Povredili ste Poslovnik, gospodine predsedavajući, član 107. dostojanstvo parlamenta. Prethodnik koji je govorio ovde o povredi Poslovnika želeo je da govori o tome da mi govorimo protiv opozicije. Da li zaista postoji ikakva pristojnost u tome što se on na to poziva, dakle, poslanik koji je opoziciju nazvao petom kolonom? Dakle, nemojte se vi brinutio tome kako mi govorimo o opoziciji. Mi ćemo prava opozicije braniti, za razliku od vas koji na svaki način pokušavate da je kršite, pa i ta činjenica da ste zbog poslanika većine zakasnili na sastanak, ministre. Sa predstavnicima opozicije, govori o odnosu Vlade i vladajuće većine prema opoziciji.
Zahvaljujem se. Kao što je narodni poslanik Zoran Babić, koji je delom govorio nešto što nije povreda Poslovnika, takođe ste i vi. I vama oduzimam to vreme, dva minuta od vremena poslaničke grupe. (Dragan Šutanovac, s mesta: Zašto dva minuta? Nije bilo dva minuta.) Gospodine Šutanovac, to je moje pravo predsedavajućeg. Gospođa Nataša Vučković je zloupotrebila javljanje po Poslovniku, iskoristila je to javljanje za repliku gospodinu Babiću. Ja sam kao predsedavajući oduzeo dva minuta od vremena poslaničke grupe, kao što sam uradio i poslaničkoj grupi većine. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ali, nije govorila dva minuta.) To nema veze, gospodine Šutanovac. Da ste poslanik koji čita Poslovnik, vi bi mogli da pročitate u članu 103. da se oduzima dva minuta bez obzira koliko je govorila. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 27. i član 107, član 103, 104, gde i u povredi Poslovnika i u reklamiranju povrede Poslovnika opet je bilo direktno obraćanje drugom kolegi narodnom poslaniku. Za razliku od mnogih u ovoj sali, ja bar imam dovoljno i hrabrosti, ali i čestitosti da uputim izvinjenje onda kada upotrebim reč koja je jača, za razliku od mnogih koji za mnogo veća i gora činjenja kada su stotine hiljada ljudi ostajali bez posla, za pljačkašku privatizaciju, za devastiranje svih vrednosti ove u našoj zemlji, nisu smogli hrabrosti da ustanu i da upute izvinjenje ne meni, već da upute izvinjenje građanima Republike Srbije. S obzirom, gospodine Bečiću, kakvu politiku zastupaju i kako rade, verujem da će poziciju opozicije držati narednih nekoliko decenija.
Zahvaljujem se. Takođe, pošto ste iskoristili javljanje po Poslovniku za repliku, oduzimam dva minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, po Poslovniku.
Predsedavajući, član 103. stav 8. ste povredili, koji kaže ovako – u slučaju stava 7. ovog člana predsednik Narodne skupštine dužan je da vreme koje je narodni poslanik koristio zloupotrebljavajući pravo iz stava 1. ovog člana oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu o tekućoj tački dnevnog reda, a koje je njegovoj poslaničkoj grupi preostalo vremena za pretres. Znači, nigde ne govori o dva minuta, kako ste vi nama ovde pokušavali da održite lekciju, koje vi imate pravo da oduzmete, nego ono vreme koje je iskorišćeno, a vi ste procenili da je zloupotrebljeno. Tako da, evo ja sad vas nešto učim, pošto vi očigledno za dve godine niste dovoljno naučili ovaj Poslovnik, pa sam vam pročitao. Tako piše i molim vas da tako postupate. Ja vas molim još jednom da prekinete sa praksom u ovoj Skupštini da se poslanici vladajućih stranaka javljaju i zloupotrebljavaju Poslovnik i kažu odmah na početku – neću tražiti da se Skupština izjasni, onda repliciraju, onda vi nekad kažete – dobro, uzećemo vam to vreme ili nećemo vam oduzeti to vreme, mogu da govore suprotno članu 103. koji govori najduže dva minuta, što vi jako volite da tumačite da može da bude i dva minuta, odnosno manje od dva minuta, ali ne piše da može da traje duže. Pa, neko ovde može da govori dva i po, tri minuta, koliko god mu je volja, da koristi pravo na repliku kada to pravo nema. Na početku današnjeg zasedanja koleginica Elvira Kovač je dobila pravo na repliku posle izlaganja ministra da nije bila spomenuta, da ništa nije negativno ministar rekao o njenom izlaganju, samo je dobila pravo da odgovori na ono što je rekao ministar. Mi poslanici opozicije to pravo ovde dve godine ne možemo da izborimo, da se izborimo za to. Ja vas molim da imate isti aršin prema svim poslanicima.
Zahvaljujem se. Upravo je gospodin Babić na prethodnom javljanju po Poslovniku rekao da želi da se Skupština izjasni posle izlaganja kada sam ja upitao, tako da to što vi govorite nije tačno, kao što se tačno vreme kompjuterski oduzima, minutaža koja je iskorišćena zloupotrebljavajući javljanje po Poslovniku, bez obzira što ja kažem da se oduzima dva minuta, znači, vreme od dva minuta kojeje iskorišćeno u ovom trenutku za zloupotrebu javljanja po Poslovniku. (Marko Đurišić, s mesta: Dobro, čuli su građani šta ste vi rekli.) Veoma dobro znaju građani šta vi govorite, gospodine Đurišiću i na koji način se ponašate u Narodnoj skupštini. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Dobro, izjasniće se. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, povredili ste član 107. obraćajući se meni pred kolegama poslanicima i javnosti koja gleda ovaj prenos. Na koji način? Tako što ste rekli da ja nisam čitao Poslovnik, a onda ste vi pročitali nešto što ne postoji u Poslovniku, odnosno izmislili ste da u članu 103. piše da se oduzima dva minuta bez obzira na vreme koje je koristio narodni poslanik, za koje vi procenjujete da je zloupotrebljeno. Gospodine predsedavajući, ne samo da ste me uvredili, nego čitate i izmišljate neistine pozivajući se na Poslovnik u kome to ne piše. Ovo se nikada u parlamentu Srbije nije desilo, da neko još uzme Poslovnik u ruke, kao što ste vi, i čita i izmišlja tekst koji ne piše u Poslovniku. Možda je vama to smešno, moguće je da je vama to i duhovito, ali gospodine predsedavajući, ovo se nikada u srpskom parlamentarizmu nije desilo. Ja vas molim stvarno, izreknite sebi opomenu, budite častan čovek pa kažite – evo, opominjem sebe. Čitali ste vi ovde i o Serđi Matareli, Martadeli i ne znam o čemu, grešili ste o sineopsisu, ali nikada niste izmišljali članove u našem Poslovniku.
Zahvaljujem se, gospodine Šutanovac. Vidite kako brzo izmislite. Ja uopšte nisam pročitao ni citirao taj član, već sam vas samo pozvao da pročitate član 103. Ništa više. Nijedan citat iz tog člana nisam rekao. (Dragan Šutanovac, s mesta: Kako niste?) Gospodine Šutanovac, nisam, uzećemo steno beleške, tako da ste vrlo brzo izmislili pred javnosti Srbije. Ja sam vas samo pozvao da pročitate, pošto ne čitate Poslovnik, kao što u mnogim drugim slučajevima ne čitate Poslovnik, i sada ne biste znali da vam to gospodin Đurišić to nije rekao. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Povreda Poslovnika,č-. član 107. Mislim da ste morali, gospodine Bečiću, posle ovolikog vređanja koje je upućeno vama, da izreknete opomenu gospodinu Šutanovcu i da ga naterate da jednom materijal i Poslovnik pročita. Član 103. stav 8, za gospodina Šutanovca, glasi: U slučaju iz stava 7. ovog člana predsednik Narodne skupštine dužan je da vreme, koje narodni poslanik koristi zloupotrebljavajući pravo iz stava 1. ovog člana, oduzme, piše - oduzme, od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu o tekućoj tački dnevnog reda, ako je njegovoj poslaničkoj grupi preostalo vremena za pretres. Šta tu ne piše u Poslovniku, koji je pisala poslanička grupa DS, a kojoj pripada gospodin Šutanovac? Zbog čega ste trpeli da vas ovako vređa, a zbog toga što nije želeo da pročita član 103. stav 8. u kome eksplicitno i tačno piše sve ono što ste, gospodine Bečiću, naveli? Ko to treba sam sebi da izrekne opomenu? Ko tu treba sada da ustane i da uputi izvinjenje, prvenstveno vama, zbog svih uvreda koje ste istrpeli pre nekoliko minuta, a onda i narodnim poslanicima i građanima Republike Srbije koji, nažalost, ovakve stvari slušaju, i to samo zato što nije želeo da pročita član 103. stav 8, zato što nije želeo da pogleda istini u oči i da pročita što je sam pisao kreirajući ovaj i ovakav Poslovnik o radu?
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Pošto svu svi članovi iscrpljeni, dajem reč narodnom poslaniku Marku Đurišiću, kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani vršioci dužnosti direktora policije, koji nije ovde ni pročitan da je prisutan, ne znam kako i zašto se to desilo, predsedavajući i poštovana gospodo iz Ministarstva i policije, interesantno je da raspravu o tri zakona, koja su stigla 31. decembra prošle godine, raspravljamo danas, dan pošto su najavljeni parlamentarni izbori, zakona koji po našem mišljenju neće ostvariti onu nameru koju nam je ministar danas ponovio, a ponavljao je nekoliko puta, ne samo ovih prethodnih dana od kako je zakazana ova sednica, nego praktično od početka svog mandata kada je najavio donošenje zakona o policiji u nekoliko rokova koji nisu ispoštovani, stalno obrazlagajući kako je potrebno još nešto uraditi, još malo sačekati. Konačno je taj zakon usvojen na Vladi i poslat u Skupštinu, kažem, 31. decembra prošle godine, i danas je pred nama. Ministar je rekao da je njegova suština da bolje i efikasnije uredi rad policije, da će se ostvariti bolja i kvalitetnija borba protiv korupcije, i u društvu, i u samom ministarstvu, kao i razne druge stvari. Mi smatramo, potpuno suprotno, da će ovaj zakon, ukoliko bude usvojen u ovom obliku koji je Vlada predložila, dovesti do daljeg produbljivanja politizacije policije, jer se ovim Predlogom zakona Ministarstvu daju, ministru daju mnogo veća ovlašćenja, nego što je to bilo ranije, omogućava mu se uticaj na rad policije u istragama, i time smatramo da će rad policije biti pod još većim političkim pritiskom i da će se policija baviti ispunjavanjem političkih i drugih očekivanja ministra, odnosno stranke iz koje ministar dolazi. Mislimo da je to loše u svakom slučaju, bez obzira iz koje stranke dolazi ministar, a imajući iskustvo prethodne dve godine rada ministra policije posebno smo zabrinuti za tu činjenicu. U tom smislu, interesantno nam je u zakonu o policiji član 14. koji kaže da ministar može da traži, zahteva posebne izveštaje u vezi sa radom policije i drugih organizacionih jedinica ministarstva uz poštovanje operativne samostalnosti u obavljanju poslova policije, a naročito kada policija preduzima mere i radnje u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku. Po nama je potpuno neprihvatljivo da ministar sam traži te izveštaje. Tražili smo amandmanom da to može da uradi samo kada od njega to zahteva tužilaštvo ili sud koji smatraju da policija ne radi ono što se očekuje i da se na taj način štiti integritet policije, štite se istrage koje policija vodi i da će biti omogućen, ukoliko ostane ova odredba zakona, politički uticaj na policijske istrage u toku. Ono što odlikuje sva ova tri zakona, po našem mišljenju, je mnogo nejasnih definicija, a u smislu da se mnoge stvari ostavljaju na odlučivanje, na propisivanje podzakonskih dokumenata ili, recimo, govori se o novom zakonu o evidencijama koji ne postoji. Da je on danas u paketu, mogli bi vidimo koja su to rešenja, na koji način će policija obrađivati podatke o ličnostima i na koji način će se voditi evidencija. Ovde samo u prelaznim i završnim odredbama stoji da će biti donet poseban zakon. S obzirom da nam idu izbori, tog zakona neće biti minimum šest meseci. Šta to znači? Po kojim pravilima će ministarstvo u narednih šest meseci voditi evidencije i obrađivati podatke o ličnostima? Šta će se desiti sa onim evidencijama koje trenutno postoje? To su stvari koje su nedovoljno jasne i koje,po nama, moraju pre usvajanja ovog zakona da budu jasno definisane. I u drugim zakonima postoje opšta mesta. Recimo, Predlog zakona o javnom redu i miru u članu 2. govori da su nadležni organi za održavanje javnog reda i mira MUP, komunalna policija, inspekcijski organi i drugi nadležni organi. To znači svi organi države, lokalne samouprave. To onda postavlja pitanje, kada gledamo dalje taj zakon koji govori, recimo, o vređanju službenih lica u obavljanju dužnosti, koji su to drugi nadležni organi i da li neki građanin može da potpadne, ne znajući da su i ti državni organi nadležni po ovom zakonu o javnom redu i miru, i eventualno nekim svojim nezadovoljstvom možda uvredi nekog službenika u tim drugim nadležnim organima završi u zatvoru 30 do 60 dana ili možda prođe sa novčanom kaznom od 50 do 150 hiljada dinara? Mislim da su takve stvari jako opasne, a pozivajući se na iskustvo koje imamo. Taj novi organ koji do sada nije postojao, komunalna policija, imali smo brojne primere nezadovoljstva građana u slučajevima kada komunalna policija reaguje. Bilo je slučajeva kada je bilo fizičkih sukoba i kada je ustanovljeno da je komunalna policija prekršila svoja ovlašćenja. Da li sada građanin, koji se nađe u takvoj situaciji, u sporu sa komunalnom policijom… On bi morao da zna da su to službena lica i da njihovim vređanjem, a ovaj zakon uvredu, odnosno vređanje propisuje da je vršenje radnje kojom se omalovažava ličnost drugog lica. Ovo je vrlo uopšteno.Da li će u tom slučaju građani, koji nemaju kartu u javnom prevozu ili prodaju neke stvari na ulici ili šta se sve dešava u ovoj teškoj ekonomskoj situaciji kada građani jedva sastavljaju kraj sa krajem, zbog loše ekonomske politike Vlade, morati da plate drakonske kazne od 50 do 150 hiljada dinara ili da završe u zatvoru od 30 do 60 dana? Da se vratim još malo na Zakon o policiji. Interesantno je da po našem mišljenju se dalje pozicije direktora policije umanjuje. Direktor policije ne postoji čak ni poseban član koji definiše nadležnosti direktora policije govori se samo da postoji direkcija i da direkciju vodi direktor, i to je sve, i onda se govori o nadležnostima direkcije, direktor policije nema specifične i tačne nadležnosti i to je zanimljivo ako gledamo opet, kažem, u ovaj kontekst vremena u kome se nalazimo, gde nemamo direktora policije, gde je on na pola mandata razrešen sa obrazloženjem da je ispunio sve zakonske uslove za odlazak u penziju. Kada je imenovan pre dve i po godine na mandat od pet godina mi smo znali da će ovaj trenutak da se desi, verovatno su možda čak i tada postojali određeni uslovi za penziju koju gospodin Veljović tada imao, ali ipak je doneta odluka da on bude imenovan za direktora policije i onda neko iznenada zajedno sa usvajanjem ovog zakona poslednjeg dana prošle godine i direktor policije više nije direktor. Imamo v.d. direktora, što ovaj makar zakon koji danas usvajamo ne prepoznaje. Govori se o direktoru, govori se da direktor ima zamenika, nigde se ne govori o vršiocu dužnosti. Ovaj zakon takođe nigde nema neke rokove, šta se dešava kada prestane mandat direktoru, u kom roku se bira novi direktor, u kom se roku raspisuje konkurs, koliko to sve traje i možemo da dođemo u situaciju da imamo v.d. godinu, dve ili više dana i to je po našem mišljenju loše. Gledajući situaciju koju imamo danas, koju mogu da razumem ministar možda nije znao kada je na Vladi predložio ovaj zakon, imamo član 253. ovog zakona koji govori o tome da mandat direktora policije, trenutni mandat direktora policije nastavlja da traje i posle usvajanja ovog zakona, pa nama je sada taj član suvišan, jer mi direktora policije nemamo. Znači, taj član, dobro ja kažem, možda ministar nije znao kada je došao na Vladu da će direktor policije Veljović biti smenjen, pa je predložio zakon s ovim članom, ali onda postavlja se pitanje – šta ministar unutrašnjih poslova zna, ako to nije znao. Takođe, smatramo da jako loše definisano pokretanje i vođenje disciplinskog postupka kako je ovaj zakon to propisao. Smatramo da je jako loše urađeno da ti postupci, nejasna je procedura kojim se taj postupak pokreće, nejasni su rokovi u kojima taj postupak se vodi i koliko on može da traje, kako se završava i otvara mogućnost direktnog uticaja na pripadnike policije, stalnom pretnjom pokretanja disciplinskog postupka, odugovlačenjem da se taj postupak završi da se time vrši pritisak na pripadnike policije i da se na taj način oni onemogućavaju da rade slobodno i kvalitetno svoj posao. Mi smo predložili nekoliko amandmana na svaki član koji to definiše. Ono što takođe mislimo da fali, a to iskustvo koje imamo i tu neću da kažem da je to odlika u poslednje dve godine, nažalost to traje jako dugo, a to je tzv. curenje informacija u medije iz policijskih istraga gde se u tabloidnoj štampi pre svega pojavljuju podaci koji bi trebali da budu zaštićeni, odnosno ne bi smeli da budu dostupni javnosti. To ovaj zakon uopšte ne prepoznaje i na kažnjava. Mislimo da tu nešto treba da se uradi. Na kraju, opet polazeći od iskustva poslednjih nekoliko dana i nekih čini mi se, vidovnjačkihmoći koje je ministar stekao, očekivali smo možda neko odeljenje za vidovnjačke istrage, pošto očigledno da neki policijske metode, klasične istrage nisu dovele do razrešenja i otkrivanja počinioca. Na primer, napad na novinara pre godinu i po dana, napad na članicu Saveta za borbu protiv korupcije od pre nekoliko meseci, nemaju nikakve rezultate. Ja vas pozivam ministre da iskoristite te vaše vidovnjačke moći, ili ako ste već nekog angažovali za te stvari, da možda na taj način dođemo do počinioca napada na ove ljude i druga brojna nažalost, krivična dela koja u poslednih skoro četiri godine nisu dobila ni policijski, ni sudski epilog. Hteo bih da kažem još nekoliko reči o Zakonu o javnom okupljanju. Složićemo se da smo bili u jednom pravnom vakumu nekoliko meseci, da smo znali da odluku suda da se kasni sa donošenjem ovog zakona, ono što hoću da kažem, imao sam priliku da budem na sastanku koje je Ministarstvo organizovalo u Narodnoj skupštini, javnom slušanju o Nacrtu zakona o javnom okupljanju, gde su bili pored nas poslanika i predstavnici sindikata, Zaštitnika građanina, drugih nezavisnih tela, nevladinih organizacija i gledajući ova rešenja iz predloga zakona i rešenja iz tog nacrta, vidim da su se neke stvari promenile. Žao mi je što takvu diskusiju nismo imali u parlamentu, kada je u pitanju Zakon o policiji i Zakon o javnom redu i miru, jer bi sigurno onda došli do nekih kvalitetnijih rešenja, koja sada u zakonu o javnom i redu i miru postoje danas, u odnosu na taj nacrt od pre nekoliko meseci. Ipak, postoje stvari koje nisu rešene. Sada govorim o situacijama za koje znamo da su se dešavale u prethodnim godinama, to su situacije kada se prijave dva skupa na istom mestu, u isto vreme. Na koji način će se postupati u ovom zakonu, koji će skup biti odobren, a koji neće. Ta stvar nije razrešena. Smatramo da postoje opet te neke nejasnoće, naime, zakon propisuje da se u prijavi skupa navede nekoliko stvari. to su između ostalog vođe okupljanja. I tada sam govorio da mi je taj termin potpuno neprimeren našem zakonu. Mi smo predložili da se taj termin zameni terminom lice za kontakt, jer taj termin vođa mislim da je neprimereno, postoje razne vrste skupova, nekim skupovima ne priliči da njih vodi neki vođa. Takođe jedna stvar koja se traži i koja je po nama potpuno sporna, kaže – traže se podaci od interesa za bezbednost. To je toliko široko dato, ako to nemate u prijavi skupa i onda ta prijava može da vam bude odbijena, šta su to podaci od interesa za bezbednost koje organizator mora u svojoj prijavi da dostavi policiji da bi skup bio odobren. Mislimo da se na ovaj način na mala vrata organičava ono što Ustav govori, a to je da je okupljanje u Srbiji slobodno i da može da se ograniči zakonom, jedino ako se okupljanjem krše ljudska i manjinska prava i druge slobode ili ugrožava moral. Ili kada skup želi da se organizuje na mestu zatvorenom za javnost. Ova formulacija koju sam sada ponovio iz Ustava se nalazi u nekoliko članova ovog Zakona o javnom okupljanju i opšte nije razrađena. To su samo opšta mesta. U članu 6. i u stavu 1. i u stavu 3. govori o mestima na kojima se održavanjem okupljanja krše ljudska i manjinska prava. Ne znam kako sama mesta mogu da krše, ili organizovanja na tim mestima? Samo nekom aktivnošću na tom mestu mogu da se krše prava, ne samo činjenica da će neko da dođe na neko mesto. Mesta ne mogu da krše ljudska prava, barem po našem mišljenju. Tako da smatramo da su i u ovom zakonu potrebne intervencije kako bi se što je moguće više ostvarila namera ustavotvorca, to su građani Srbije, koji su izglasali ovaj Ustav 2006. godine, da je pravo na okupljanju u Srbiji slobodno, gde se može ograničiti samo u određenim situacijama kada se krše druga ljudska, manjinska prava i slobode ili ugrožava moral i da ovaj zakon, ovako kako je napisan je nedovoljno jasan, ostavlja puno prostora da u nekom budućem periodu ministarstvo ne odobrava skupove, da odobrava određene po političkoj liniji, a da zabranjuje neke druge zato što se ne dopada onaj možda ili ideje onog, koji saziva takav skup ili organizuje takav skup, ima. Zato smatramo i ne možemo da podržimo ni jedan od ova tri zakonska predloga, dok ne vidimo odgovor Ministarstva na naše amandmane. Hvala.
Reč ima ministar.
Hvala. Moram samo da obavestim narodne poslanike i javnost da ovaj zakon nismo čekali. Nije bilo potrebe nešto sačekati. Mi smo na ovom zakonu radili, konsultovali se i u velikoj meri mišljenja Evropske komisije se odložilo da se ovaj zakon u prethodnoj godini nađe pred narodnim poslanicima i da o tome razgovaramo i ranije. Što se mene tiče, mi smo prošlog proleća imali raspravu sa narodnim poslanicima o tekstu zakona. Mi smo bili spremni u junu, ali znate, ako hoćete da idete putem evropskih integracija, onda neka pravila važe i u tom trenutku morate da igrate po tim pravilima, ako hoćete da budete deo nekog većeg tima. Što se tiče politizacije policije, ništa manje tačno nisam mogao da čujem o tekstu ovoga zakona, pošto, dok su neki drugi bili na vlasti, donet je zakon i nikad se nije menjao do ovog trenutku po kome ministar i dan danas unutrašnjih poslova vodi pretkrivični postupak. Ministar unutrašnjih poslova vodi pretkrivični postupak. Gde ćete veće politizacije policije, ne tužilaštvo. Ministar danas može da povede pretkrivični postupak po aktuelnom Zakonu o policiji. Nijednu rečenicu o tome nismo čuli, dok su neki drugi bili na vlasti. Ni jednu rečenicu, pa da kažu – ljudi ovo nije dobro,nije dobro da ministar vodi pretkrivični postupak, to treba da radi tužilaštvo, ili sudovi pre toga. Ne, tada je to bilo odlično, pošto su se tada vodile neke druge istrage, pa je bilo dobro da se to tako radi. Mi to sad pravo i ministru i svakom narednom ministru ukidamo, pa imamo, pa imamo mogućnost da ministar po aktuelnom zakonu, koji isto tako nikada nije smetao, ima mogućnost vanrednog unapređenja koliko mu padne napamet. Ministar može da vanredno unapredi svakog pripadnika policije u svakom trenutku, bez ikakvog kriterijuma. Gde je tu karijerno napredovanje? O čemu se tu radi ljudi? Sada to menjamo, ministgar više, ne ministar nego niko više nema mogućnosti vanrednog napredovanja u policiji. To se ukida u policiji. To se ukida u potpunosti jer gde je suština karijerno napredovanja ako neko preskoči to što je bilo potrebno za taj sledeći rang i neko ga samo izvuče iz šešira? To je nemoguće. Sijaset drugih stvari. Ministar, ne da smo ovim zakonom smanjili ovlašćenja ministra nego je to zaista drastično. Šta je smetalo? U članu 14. kaže se da ministar poštujući operativnu nezavisnost policije, pogotovo imajući u vidu istrage koje se vode po Zakoniku o krivičnom postupku, može da zatraži posebne izveštaje. Naravno da može. Zamislite da razgovaramo o stanju bezbednosti saobraćaja i da ja ne mogu da zatražim od policije kakvo je stanje saobraćaja na putevima u ovom trenutku, nego da čekam da mi tužilac ili sudija kažu – možete da zatražite stanje u izveštaju od policije. Naravno da mogu da zatražim izveštaj od policije. Odgovaram za rad ministarstva. Ja odgovaram pred vama, vi ste me izabrali, građani su glasali za nas, za neke više, za neke manje, ali su građani dali poverenje Narodnoj skupštini koja je izabrala nas. Takođe, finansijski aspekt i rad ministarstva. Ljudi to stalno zaboravljaju. Od toga živimo. Ne može se razbacivati novac kako kome padne napamet. Za to je odgovoran ministar unutrašnjih poslova u MUP-u, a drugi ministri u svojim ministarstvima. Mora da se zna da li će upotreba određenih jedinica, način upotrebe iziskivati dodatne troškove, da bi se to planiralo i budžetom. Ako imate vanrednu situaciju, što je u MUP-u specifično ili specifičnije od drugih ministarstava, potrebno je sagledavati koliko će to novca građane Srbije koštati za tu specifičnu aktivnost. Tu je zakon vrlo jasan. U članu 14. kaže da je pored prava i dužnosti kojima se uređuje rad državne uprave, ministar u skladu sa odredbama ovog zakona može da zahteva poseban izveštaj u vezi sa radom policije i drugih organizacionih jedinica ministarstva uz poštovanje operativne samostalnosti u obavljanju poslova policije naročito kada se preduzimaju mere i radnje u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku. Dakle, vrlo je jasno, nikakve politizacije, ali reda, odgovornosti i kontrole ima. Dok je država organizovana na takav način da ministarstvom rukovodi ministar, on mora da ima informacije o radu svog ministarstva. Ako nije potreban državi ministar, država može da ukine ministre unutrašnjih poslova. Direkcija policije može da bude i bilo je takvih sistema gde je Direkcija policije posebna organizaciona jedinica Vlade koja je pod Vladom i Vlada upravlja njom. Ali i tada oni nekome polažu račun, nekome ko je izabran i tada ne može da bude policajac sam i da radi šta mu padne napamet, sam sebi donosi propise o finansijskim sledovanjima, sam sebi piše naloge, sam troši novac za vozila, gorivo itd. Ima neko ko to u državi mora da predvidi, pošto je to deo budžeta Republike Srbije. To pravo je nešto što je odgovornost i obaveza. Ovaj zakon dramatično je smanjio ovlašćenja ministra i nadležnosti ministra i stavio dramatično veće nadležnosti direktoru policije. Direktor policije radi apsolutno sve i kaže – Direkcija policije kojom rukovodi direktor policije, apsolutno rukovodi direktor policije, izrađuje stratešku procenu o javnoj bezbednosti, donosi strateške planove policije, učestvuje u izradi kadrovskog plana i programa stručnih obuka u usavršavanju i saradnji sa organizacionim jedinicama nadležnim za upravljanje ljudskim resursima, usklađuje i usmerava rad policijske uprave i organizacionih jedinica u sedištu, vrši kontrolnu i instruktivnu delatnost rada policijske uprave i organizacione jedinice u sedištu, neposredno učestvuje u obavljanju određenih složenijih poslova iz delokruga policijskih uprava, obezbeđuje sprovođenje međunarodnih ugovora, obavlja poslove međunarodne operativne saradnje, stvara potrebne uslove za održavanje i podizanje osposobljenosti i spremnosti policije za delovanje u stanju povećanog rizika u vanrednim situacijama itd, radi na rešavanju statusnih pitanja građana u izdavanju javnih isprava iz svog delokruga, u policijskim poslovima doprinosi bezbedonosno-policijskoj i nastavno-naučnoj aktivnosti. Nema šta ne radi. Apsolutno svu ulogu u policiji ima direktor policije i to je vrlo jasno u ovom zakonu. Što se tiče dela vezanog za vređanje, do sada je vređanje bilo krivično delo. Moram da obavestim da je godišnje bilo između 6.000 i 7.000 postupaka koji su se vodili po ovome i moglo je da se ode u zatvor, ali da li će se otići u zatvor i sada i juče i za sto godina odlučivaće sud, ne policija. Ko ide u zatvor, a ko ne ide u zatvor odlučuje sud. Do sada je to bila krivica, krivično delo. Sada je to prekršaj. Mi time smanjujemo nivo odgovornosti za takvu vrstu prekršaja. Više ne gonimo nikoga krivično za to. Isto je tako mogao da bude osuđen i da plati kaznu i da ide u zatvor, samo što je tada to bilo krivično delo. Danas predviđamo da to bude prekršaj. Što se tiče rada svake organizacione jedinice i inspekcijskih službi, pa i Komunalne policije, za to treba da odgovaraju oni rukovodioci koji se time bave. Komunalna policija sa policijom nema nikakve veze. Komunalna policija se obrazuje u jedinicama lokalne samouprave i ima određenih dodirnih delova rada sa policijom u smislu određene kontrolne funkcije, u smislu javnog reda i mira, ali policija sa rukovođenje Komunalnom policijom nema nikakve veze i ne možemo da odgovaramo za ono šta neko radi. Za svakog ko prekrši zakon postoje sankcije, postoji sud i to je potpuno normalno i primereno. Nažalost, ne postoji odeljenje za vidovnjačke istrage, ali ima Odeljenje za istragu korupcije, ima posebna služba za borbu protiv organizovanog kriminala. To mi je važno da znate. Ministarstvo unutrašnjih poslova će na tome posebno insistirati. Žao mi je što se jedno ime vrlo retko pominje u ovoj Narodnoj skupštini, a to je ime Milana Panića. Podsetiću vas, Milan Panić je novinar koji je ubijen 2001. godine. Milan Panić je ubijen 2001. godine, novinar iz Jagodine i znate li šta je najveća sramota – da do 2012. godine niko nije tražio listing telefona tog čoveka u trenutku kada je ubijen. Tolika je zainteresovanost bila tih režima da utvrde ko je ubica Milana Pantića, da ni osnovne istražne radnje nisu sproveli. E, to je sramota koja je obeležila sve od njegovog ubistva 2001. do 2012. godine, i to i jeste sramota. Kada ti ljudi pričaju o pravima novinara i kada se oni zabrinu za novinare, ja iskreno sumnjam u njihovu dobronamernost i iskreno sumnjam da to rade iz bilo kojih, osim iz političkih razloga. Da su bili iskreni, tražili bi pravdu i za Milana Pantića, da je to tako bilo, ali nije. Što se tiče javnog okupljanja, da li će se javni skup, to je novina zakona i mislim da ljudi to ne razumeju dobro, novina u zakonu je da sada sud konačno odlučuje hoćete li moći da imate javni skup ili ne, a ne MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova može, iz svojih razloga koje procenjuje da se nisu stekli uslovi za održavanje, da vam zabrani skup. Žalite se sudu i sud vam u najkraćem mogućem roku npr. odluči da možete da održite skup. Sad sud odlučuje o tome, to je suština zakona, a ne MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova ima u prvom stepenu svoj stav koji može biti i drugostepenom, ali suština je sudska zaštita. To je suština napretka. Za vreme nekih drugih su odlučivali oni, a mi smo to sad prepustili sudu i tu je razlika. Vidi se ko je želeo demokratizaciju, a ko to nije želeo. Na kraju krajeva, zna se ko je imao većinu u ovoj Narodnoj skupštini i ko je mogao taj zakon da promeni u svakom trenutku. Što se tiče skupova, mi moramo da prikupimo, naravno, podatke od interesa za bezbednost koji se tiču bezbednosnih provera. Zato smo i tražili neko vreme jer, znate, ne možete imati određenu bezbednosnu proveru gde se podaci prikupljaju za sat vremena. Onda bi to govorilo o ozbiljnosti ili o nameri da to u stvari uopšte i ne uradite. Ali, veoma je važno da je javno okupljanje potpuno slobodno i veoma je važno da imate mogućnost spontanog okupljanja. Dakle, sve ono što do sada nismo imali mogućnost da imamo, sada imate i spontano okupljanje i potpunu slobodu javnog okupljanja. Ne može se okupiti ispred vrtića, ne može se okupiti ispred škole, ne može se okupiti ispred postrojenja za proizvodnju vode ili struje i ne vidim zašto bi se neko, osim ako nema zlu nameru, tu i okupljao. Šta će neko ispred vrtića? Šta će neko ispred mesta gde rastu naša deca? Nema šta tu da se okuplja. Neka se okuplja ispred Vlade, Skupštine, lokalnih samouprava, neka dolazi na trgove, neka dolazi u parkove, neka dolazi gde god hoće, i to ovaj zakon u potpunosti omogućava. Ovo je veoma liberalan zakon o okupljanju. To je rekao i kolega Čotrić kada je govorio i dobro uočio. Dakle, u odnosu na sve zakone do sada, ovo je apsolutno najliberalnija postavka. Taj dolazak na određeno mesto, da li neka mesta mogu da vrše povredu određenih ljudskih prava? Mogu, ako se radi recimo o verskim objektima i ako oni koji sazivaju skup sa određenim sadržajem vređaju verska osećanja vernika te verske zajednice. Ne možete doći ispred Crkve Svetog Marka, a da je sadržina skupa takva da vređa veru, npr. pravoslavnu veru, ili da idete ispred džamije, a imate neki potpuno drugi sadržaj, ili ispred sinagoge ili bilo koje druge verske zajednice. E, to je mesto koje može da uvredi nekog i da povredi njegova prava. Ako hoćete da organizujete skup koji je potpuno svojim sadržajem suprotan toj religijskoj grupi, nemojte ići ispred njihovog verskog objekta, jer će to onda reći da imate samo nameru da ih uvredite. Nemate šta tamo da tražite. Idite na saobraćajnicu, idite na javno mesto, idite gde god želite, ali nemojte na mesto koje vređa druge ljude. Nema smisla. Ovo je zemlja koja želi da poštuje i verska i sva druga prava građana. Dakle, ovo je veoma liberalan zakon, zakon koji će omogućiti da građani imaju mogućnost da se potpuno slobodno i mirno okupljaju, ali zakon koji će zaštititi javni red i mir i koji će omogućiti da ta prava ne ugrožavaju prava drugih građana, jer to ne bi bio onda cilj zakona koji donosimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. (Marko Đurišić, s mesta: Replika!) Gospodine Đurišiću, tražite repliku, a ministar je samo odgovorio na vaša pitanja. (Marko Đurišić, s mesta: I drugi poslanici su dobijali u tom slučaju replike.) Ne sećam se. (Marko Đurišić, s mesta: Ja se sećam.) Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, članovi Ministarstva, kolege i koleginice narodni poslanici, na početku svog izlaganja želim da pohvalim napore, rad i energiju koju je Radna grupa MUP-a Republike Srbije pokazala prilikom izrade ovog zakona. Da budem potpuno precizna i jasna, rokove koje ste sami sebi postavili ste i ispunili i mi posle 10 godina imamo novi Zakon o policiji, s tim što smo 2011. godine i pre šest meseci imali dve izmene postojećeg zakona. Prilikom izrade zakona Radna grupa je sarađivala i sa mnogim nevladinim organizacijama, sindikatima, međunarodnim institucijama, a pre svega sa OEBS-om i Savetom Evrope. Dijalog je vođen odgovorno, na osnovu argumenata i dokaza i bez gušenja kritike. Parlament je prilikom izrade ovog zakona bio izuzetno aktivan i uključen i u okviru resornog odbora i kroz javna slušanja koja smo organizovali ovde u parlamentu, kao i kroz konsultacije koje ste imali sa narodnim poslanicima. Nastavlja se dobra praksa koju vi uvodite, gospodine ministre, pred donošenje zakona koje MUP predlaže. Tačno je da smo tog dana kada su bile zakazane konsultacije imali veći broj narodnih poslanika pozicije, bilo ih je 70, kao što smo čuli, postavljali smo pitanja i u tom trenutku je bilo neumesno, bez obzira što ste imali već zakazane konsultacije sa opozicijom, da ustanete i da praktično napustite taj sastanak. Mislim da je to razjašnjeno i da oko toga ne treba praviti problem. Novi zakon o policiji je precizniji, ima mnogo novina i sadrži, po mom mišljenju, tri osnovana cilja. Prvi cilj je depolitizacija policije, borba protiv korupcije i kriminala i povećanje efikasnosti policije. Kada sam na početku svog izlaganja rekla da je upravo sada pravi trenutak za donošenje novog zakona o policiji, mislila sam pre svega na činjenicu da su se odnosi za ovih 10 godina promenili, da su se promenile okolnosti, uslovi u kojima radi Ministarstvo i da imamo ovim Predlogom zakona nove uslove rada, veća ovlašćenja sektora unutrašnje kontrole koji će voditi računa po novim ovlašćenjima o svim zaposlenima u policiji i neće se samo kontrolisati policija, nego i finansije, što je veoma važno. Takođe, češće će se proveravati rukovodioci i zaposleni na visoko rizičnim mestima vezanim za korupciju, imovinske karte zaposlenih, test integriteta kao metod razotkrivanja korupcije. Kada govorim o merama koje novi zakon o policiji predviđa vezanih za borbu protiv korupcije i kriminala, i Narodna skupština Republike Srbije pojačava svoju kontrolnu ulogu parlamenta uvođenjem portala za nadzor nad javnim finansijama, na osnovu kojeg će narodni poslanici i svi zaposleni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u početku jednom nedeljno, a posle i na dnevnoj osnovi, moći da prate prihodnu i rashodnu stranu budžeta. Zatim, uvedena je i kancelarija za budžet u saradnji sa Odborom za finansije. Dakle, hoću da kažem da se sklapa mozaik, da se pojačava kontrola i u zakonodavnoj i u izvršnoj vlasti, što je veoma važno. Novina je što će se sektor za finansije po novom zakonu imati mogućnost dužeg planiranja na tri godine. Od sektora za finansije MUP očekujem preciznije informacije kako skratiti troškove. Novina je i formiranje posebne brigade na teritoriji grada Beograda sa ciljem rasterećenja žandarmerije. Mislim da je po predlogu ovog novog zakona poseban izazov za policiju racionalizacija. Na koji način je sprovesti, recimo i izvršiti u gradovima sa manjim brojem stanovnika, a policija ostaje u istom broju. Zatim, racionalizacija kroz spajanje jedinica, nije potrebno da više jedinica obavljaju isti posao. Poznato je da je više specijalnih jedinica do sada bilo kao rezultat određenih političkih kompromisa i pritisaka. Dobro je što ste uspeli da to presečete, to je bio dugogodišnji problem i pohvalila bih činjenicu da ste uspeli da stavite tačku na takvu vrstu dosadašnje organizacije policije. U MUP-u posebno prepoznajem aktivnosti Odeljenja za ljudske resurse. Izdvojila bih planiranje sektora za ljudske resurse. Za mene je veoma važno što planiranje ide u tako dobrom strateškom smeru da se recimo svake godine određuje tačan broj studenata koji će studirati na policijskoj akademiji i onda se ti ljudi zapošljavaju. Mislim da bi tu vrstu planiranja treba uvesti i na nacionalnom nivou. Zatim, evidencija zaposlenih, planiranje kadrova. Jasno se definiše i sistem karijernog napredovanja. Do sada smo imali slučajeve da ako želite da nekog sklonite sa određenog mesta zbog loših rezultata u policiji, niste to mogli da uradite zbog visokog čina te osobe nego ste faktički morali da ga unapredite da on više ne bi bio na toj poziciji. Ovaj predlog zakona daje mogućnost da se radi korektno i jedino pravilno, tako da će svako snositi pohvale za svoj rad, odnosno posledice za svoje nerad. Takođe, za svaki novi čin mora da se ima odgovarajuće obrazovanje, godine staža, završena stručna obuka i odgovarajuća godišnja ocena. Naravno, neće moći iz čina vodnika i narednika da se za tri, četiri godine postane pukovnik ili general, što se u nekim slučajevima ranije dešavalo. Pitanje obrazovanja u policiji, veoma važno pitanje sa stanovišta unapređenja rada policije, posebno za policajce sa srednjim obrazovanjem. Poznato mi je kao članu Odbora za odbranu i unutrašnje poslove da postoje jednogodišnji kursevi za policajce koji svakako daju rezultate, ali bih vas zamolila da mi iznesete predloge koje planirate po pitanju obrazovanja policije. Naravno, novi sektor i za međunarodne odnose, veoma važan zbog poglavlja 24. koje je vezano za pravdu, slobodu i bezbednost. Ministarstvo unutrašnjih poslova je potpisalo mnoge međunarodne multilateralne i bilateralne sporazume i ovaj sektor će voditi računa o njihovoj realizaciji, jer će omogućiti da se na lakši, brži i efikasniji način vodi računa da se nastavi sa međunarodnim aktivnostima MUP. Vi ste prilikom konsultacija, koje smo imali pomenula, ja to želim zbog građana Srbije da kažem, donacija Švedske Vlade od devet miliona evra predstavlja primer kako da se unaprede kapaciteti MUP, a da ne košta građane iz budžeta. Predlogom zakona je takođe precizno definisano i pravo na štrajk. Kao što ste i rekli, prihvaćen je najliberalniji model prava na štrajk i sindikalno delovanje, jer nije isto kada štrajkuje policija i kada štrajkuje katastar. Zakonom su definisani određeni uslovi za minimum rada. Interesuje me samo na koji način je definisano tih 60% popunjenosti, zaposlenosti prilikom štrajkova, odnosno popunjenost policije, policijske uprave usled prava na štrajk? Do sada je bio problem ne završavanja započetog postupka disciplinske odgovornosti što se predlogom novog zakona jasno definiše. Mnoge moje prethodne kolege su govorile o ovim hitnim merama zaštite. I vi ste odgovarali na to pitanje. Moram da kažem kada je u pitanju nasilje da sva istraživanja pokazuju da građani i građanke Srbije, kada je u pitanju borba protiv nasilja, imaju najveće poverenje u policiju Republike Srbije. To ni malo nije slučajno i ako je ženski autonomni centar i mnoge moje kolege i koleginice koje su prethodno govorile predlagale su da u okviru Zakona o policiji treba da policajci imaju hitne mere zaštite, odnosno da policajci imaju ovlašćenja da iz kuće na 15 dana izbacuju nasilnika. Vi ste na to pitanje vrlo jasno odgovorili. Kršili bi ustavna ovlašćenja, to zaista ne možemo. Negde se slažem da po ovom pitanju ponovo razgovaramo, ako bude bilo potrebe. Pratićemo situaciju, ali se takođe i slažem da treba pojačati i druge mere. Na primer uvesti sos telefon na teritoriji cele Srbije, zatim unaprediti institucionalnu saradnju, saradnju institucija kao što su centar za socijalni rad, MUP, škole. Pooštriti zakone protiv nasilja što je takođe naša obaveza po Istambulskoj konvenciji. Takođe iz prethodnog zakona ostaje pomoćna policija, deluje u vanrednim situacijama, odvaja se i Sektor za vanredne situacije i na kraju ovog svog izlaganja o Zakonu o policiji moram da kažem da kao članica Odbora za odbranu i unutrašnje poslove redovno pratim izveštaje koje vi takođe redovno podnosite Odboru. Upoređujem podatke prethodne sa narednim i primećujem da je 4,5%više rasvetljenih krivičnih dela u policiji, da je za skoro 10% smanjen kriminal u odnosu na prethodne godine. Možda brojke nisu najvažnije ili kao što je premijer pre nekoliko dana rekao – izbori nisu samo matematika, ali mislim da su brojke veoma važne da se prati efikasnost ili neefikasnost rada nekog ministarstva ili nekog sektora.Ovaj predlog zakona za mene predstavlja rešenost vas ministra kao najodgovornijeg u ministarstvu, ali naravno i vaših saradnika da povećate efikasnost policije, da unapredite rad policije. Siguran sam da ćemo ukoliko ovaj zakon bude usvojen to i omogućiti. Volela bih da prilikom rasprave o ovom zakonu imamo i podzakonska akta. Znam, da su ona već urađena i vama kao dugogodišnjem poslaniku i predsedniku parlamenta u prošlom sazivu, ne treba da govorim niti da vas podsećam koliko su podzakonski akti važni. Verujem da ćete ih u zakonskom roku doneti. Što se tiče Predloga zakona o javnom okupljanju, mislim da je ovim zakonom obezbeđeno pravo na slobodno okupljanje, ali ono ne sme da bude takvo da ograničava slobode drugih. Predviđeno je za spontano okupljanje ne postoji obaveza prijavljivanja skupa, već je jedino važno da se ispune uslovi spontanosti. Novina je da se više ne prijavljuju skupovi u zatvorenom ali da organizatori imaju obavezu da vode računa o bezbednosti građana i učesnika skupa. Dobro je što se Predlogom ovog zakona građani preuzimaju i odgovornost i obavezu za skup koji iniciraju. Činjenica je da će skupovi u pokretu moći da se zaustave ispred bilo koje tačke zbog ugrožavanja saobraćaja. Svakako će najviše, bez ugrožavanja saobraćaja, i svakako će najviše pogodovati proslavama uspeha naših sportista na trgovima. Zakon je takođe u skladu sa regionalnim standardima. Prihvaćen je predlog mnogih iz civilnog sektora da je za javni skup dozvoljeno najmanje 20 članova i time se izašlo u susret, ja ću upotrebiti reč samo manjim grupama. Predlog zakona o javnom redu i miru ozbiljnije i sveobuhvatnije utvrđuje sve relevantne pojmove i prekršaje javnog reda i mira. Novina u ovom zakonu je da skitničenje više nije prekršaj po predlogu novog zakona, ali su zato za dela iskorišćavanja dece i maloletnika propisane strožije kazne što je dobro. Takođe, želim da vas obavestim da je poslanička grupa Nove Srbije marljivo razmatrajući ove zakone, podnela određen broj amandmana na Zakon o policiji. Mi kao poslanička grupa imamo najveći broj usvojenih amandmana, upravo na zakone iz oblasti bezbednosti, odbrane i policije. Sigurna sam da ćete kao i do sada pažljivo razmotriti naše amandmane, ali i sve ostale, svih narodnih poslanika. Na kraju svog izlaganja želim da vas obavestim da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati sva tri predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim predstavnika Beogradskog centra za bezbednosnu politiku, koji prati deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Nastavljamo dalje sa radom. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, uvažena gospođo Jana, vi ste dugo bili ovde naš sekretar i nedostajete, da znate i ostali saradnici iz Kabineta ministra, u ime poslaničke grupe PUPS-a, ja ću reći da ćemo mi prihvatiti ovaj set zakona koji se nalazi pred nama, Zakon o policiji, Zakon o javnom redu i miru, i Zakon o javnom okupljanju. Ono što bih želela da istaknem, to je da sve ove zakone predlažu ljudi i jako je važno ko i sprovodi te zakone. Mi se nadamo da se pred nama nalaze ozbiljni ljudi, da se ovom poslu pristupilo jako ozbiljno i ono to bih hteli da istaknemo, što ću ja istaći u ime poslaničke grupe, to je da je pored znanja, volje i saradnje koju ste imali sa svim relevantnim institucijama, ovde je bila neophodna i hrabrost da se pristupi jednoj temeljnoj reorganizaciji policije. Mislim da je policija bila tabu tema godinama u našoj sredini, mislim da je i ovo odvajanje koje se sada sprovodi, odnosno izdvajanje policijskih službenika i službenika unutrašnjih poslova, odnosno državnih, da je od velike važnosti. Ono što je bilo između ostalog hrabrost, jeste i imenovanje gospodina Rebića za vršioca dužnosti direktora policije. Na čelo policije je došao čovek koji je iz jednog potpuno drugog sektora, neopterećen raznim fiokama, raznim političkim odnosima, što sa tajkunima, što sa pripadnicima različitih vlasti, i ja mislim da ćete vi imati puno uspeha u svom radu, koji vam naravno i želim. To je jedna od poruka koju čini mi se šalje sadašnji ministar. Mislim da je neophodno da se u policiji izvede odgovornost. To je suština promena koje se ovde rade. Suština da se konačno utvrdi zaista i optimalan broj službenika koji tu treba da radi. To nije lako. Dosta njih će biti tehnološki višak, ali je definitivno potrebno da svako ima zaista opravdano svoje mesto. Mislim da u Srbiji jedino što se ne prašta, to je uspeh, a što se teško prihvata to su reforme. Mi iz poslaničke grupe PUPS to najbolje znamo, znamo da je prošle godine 2015. prošla u finansijskoj konsolidaciji i da je bilo potrebno puno hrabrosti prihvatiti kratkoročne mere, koje je premijer predložio i koje smo mi prepoznali, kao partija Ujedinjenih penzionera Srbije, podržali i na kraju se ispostavilo da smo bili u pravu i da smo dobili rezultat te finansijske konsolidacije, zaustavljanje sunovrata finansija i konačnog blagog povećanja penzija. Zato mislim da ćete i sada ovde sa ovim zakonom nailaziti na prepreke, ali kao što smo i mi nailazili na nerazumevanje ostalih partija, koje su jedva dočekale priliku da nas malo isprozivaju, kako smo mogli da damo podršku tadašnjem takvom našem stavu, odnosno predlogu premijera, tako mislim da ćete i vi sada nailaziti na prepreke, ali to ne treba da vas sprečavada nastavite da radite ovo što ste započeli i mislim da je od velike važnosti i to karijerno napredovanje koje ste uveli i te interne konkurse. Ja ću vam samo reći da naš predsednik poslaničke grupe Milan Krkobabić, nalazi se na čelu „Pošte Srbije“ i da je upravo tu prosto proveren taj princip. Mi smo raspisali interni konkurs na koji se u prošloj godini javilo preko 700 ljudi, bilo bi i više da su zaista shvatili da je to jedan ozbiljan konkurs sa pravilima igre, bez nameštanja i mi smo zaista dobili dosta ljudi iz Srbije, koji su pokazali vanserijske kvalitete, imenovani na mesta za koja su konkurisali i naravno već po isteku ova tri meseca, imamo sjajne rezultate, što znači, da vi po celoj Srbiji sigurno u vašim izdvojenim jedinicama imate mnogo kvalitetnijih ljudi koji prosto nisu prepoznati ili nisu imali priliku. Sada se ovim praćenjem njihovih karijera i uvođenjem strogih pravila igre, prosto pruža svima šansa da pokažu šta znaju i šta mogu. Ono na šta bih se ja još osvrnula na vrlo kratko, to su i ova nova sredstva prinude koja ste sada uveli i mislim da to jeste prava stvar i ovi gasni raspršivači i ti elektrošokeri, tejzeri, kako se već zovu, zato što kada imate stravične slike sukoba na stadionima, da ne pominjem baklje, mislim da se sa tim električnim spravicama ćemo čas posla da raščistimo to što treba da se raščisti. Mnogo manja šteta, bez obzira što sada tu postoje različite glasine, da li je to ispravno ili ne, ali je mnogo lakše nego vaditi pištolje, nego imati zaista tragične posledice, a možda ipak izazvano nekim potpuno zanemarljivim incidentnim situacijama. Volela bih još da se osvrnem i na efikasnost, odnosno na efikasnije postupanje policije kada je u pitanju nasilje u porodici. Mi svi pričamo o tome, danas su sve moje kolege govorile, ja ću prosto kao i oni podržati to. Skrenuću pažnju da u jednom trenutku u onom periodu kada smo bili u gradu i kada smo se bavili socijalnom politikom, naš predsednik Milan Krkobabić je potpisao protokol o saradnji sa gospođom Stanojević. Pokušali smo da nađemo neko rešenje upravo za te žene, žrtve nasilja, koje su bile prinuđene da napuste svoje stanove, svoje kuće i da odu sa decom. Tada smo uveli pomoć jednogodišnju za njih i za svako njihovo dete, da im omogućimo da eto mogu tu jednu godinu, dok se nešto ne reši pravno, da mogu da prežive i da se snađu. Mislim da je prava stvar da sada ipak policija se ranije uključi, da izbegnemo ove stravične žrtve koje smo imali prošle godine, ako se ne varam 36 žena, i mislim da zaista kada budu došli neki zakoni iz pravosuđa da treba svi zajedno da ih podržimo. Još ću se osvrnuti na Zakon o javnom redu i miru. Mislim da je komunalna policija, koja jeste pri lokalnoj samoupravi, ali mislim da bi to trebalo sada malo drugačije uvesti u red i mislim da bi oni, prosto sugestija da bi trebalo malo manje da ih bude po autobusima, a čini mi se malo više na terenu. Autobuse treba prepustiti javnom preduzeću, pa neka višak zaposlenih, odnosnoonaj optimalni deo koji je imala, angažuje kako treba, a da ove druge stavi da oni budu kontrolori, ko plaća, ko ne plaća prevoz, jer prosto komunalci ne idu da naplaćuju parkinge ni grejanja, struje i sve ostale komunalne usluge koje imamo. Mislim da možda možemo malo da ih izmestimo iz toga dela i otprilike to bi bilo to što sam ja želela u ime naše poslaničke grupe da kažem. Mislim da smo na dobrom putu, da reforme jesu uvek teške i jesu bolne, ali da prosto jednom je moralo sa njima da se krene. Mi smo svi zajedno krenuli i mislim da tim putem treba i da nastavimo. Naravno, naša poslanička grupa daće podršku, naravno da najstariji sugrađani su uvek bili tu da podnesu sve ono što treba da podnesu, tako da će i oni biti od velike pomoći za sve ovo što nas ubuduće čeka. Toliko od nas.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine ministre unutrašnjih poslova sa saradnicima, ja bih se na početku mog izlaganja najpre osvrnuo na izlaganje LSV i najoštrije osudio ideju formiranja vojvođanske policije, odnosno sekretarijata vojvođanske policije kako oni to kažu i smatram da je to vraćanje u 90-te godine, a podsetiću vas na rečenicu predsednika LSV, Nenada Čanka, izgovorenu u Narodnoj skupštini Republike Srbije 25. marta 1998. godine, citiram – nemojte se iznenaditi ako vas dočeka rampa na Gazeli. Uvođenjem vojvođanske policije i načinom izbora tog tzv. sekretara, sekretarijata vojvođanske policije na politički način možemo i stvarno doći u situaciju da se na Gazeli u nekom trenutku nađe rampa sa graničnom policijom na njoj. S toga, podržavamo vaš stav i u potpunosti podržavamo vaš stav da postoji samo policija Srbije i da nikada policija Vojvodine neće postojati. Međutim, da krenemo na ozbiljniju temu, a to je Zakon o policiji. Ministarstvo unutrašnjih poslova je jedan od retkih organa koji postoji još od formiranja prve moderne srpske države. Dakle, odnosno formiranja prvog Praviteljstvujućeg sovjeta, januara 1811. godine na čelu sa prvim popečiteljem nuternjih dela, Jakovom Nenadovićem. Spisak ministara unutrašnjih poslova je dugačak, impresivan kako po broju ličnosti koje su bile na čelu ovog ministarstva, tako i po samim imenima, a to su pre svega već pomenuti Jakov Nenadović, Ilija Garašanin, Jevrem Grujić, Aćim Čumić, Stojan Protić, Milentije Popović, Slobodan Penezić Krcun i mnogi drugi što predstavlja veliku čast voditi ovo ministarstvo, ali i veliku odgovornost. Nadležnosti Ministarstva su u proteklih 205 godina menjale u zavisnosti od društvenih okolnosti i državnih potreba, tako je i danas. Nekada su MUP bili svi oni poslovi koji nisu spadali u spoljne poslove. Dakle, postojeći Zakon o policiji donet je 2005. godine, a nakon mnogobrojnih izmena i dopuna ovog zakona došlo je vreme da se donese novi Zakon o policiji, usklađen sa današnjim potrebama države i društvenim okolnostima, a to se pre svega odnosi na proces pristupanja EU i pregovora koji slede. Da vas podsetim, to je svima poznato, MUP vodi proces pregovaranja za poglavlje 24. pravda, sloboda i bezbednost i u značajnoj meri uključeno u poglavlje 23. pravosuđe, ljudska i manjinska prava koje vodi Ministarstvo pravde, ali i u mnogim drugim poglavljima. Osim toga, novi zakon treba da omogući efikasniji, profesionalniji rad policije kako bi policija mogla da se uhvati u koštac sa različitim, tako da kažem, novim oblicima kriminala, kao i sredstvima i modernom tehnologijom kojom se koriste lica koja žele da izvrše neko krivično delo. Osim toga, u međuvremenu a od donošenja postojećeg Zakona o policiji doneti su izmenjeni mnogi propisi i uvedeni novi instituti kao što se kaže u obrazloženju ovog zakona, a to su pre svega Zakon o organizaciji sudova, Zakon o prekršajima, Zakon o krivičnom postupku, Zakon o maloletnim učiniocima krivičnih dela i krivično-pravnoj zaštiti maloletnih lica i drugi, ali i preporuke Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnostima. Zbog toga se u ovom zakonu i menjaju postojeće odredbe o policijskim ovlašćenjima, napredovanju u policiji, planiranju kadrova, nadležnosti i organizaciji MUP-a, bezbednosnim proverama, sredstvima prinude, unutrašnjoj kontroli policije i ostalima. Ali, da krenemo redom. Dakle, za razliku od dosadašnjeg zakona koji je tretirao samo policijske službenike i to podelom na uniformisana i neuniformisana lica koja primenjuju policijska ovlašćenja, odnosno ovlašćena službena lica i zaposlene na posebnim i određenim dužnostima, ovim zakonom predviđena je podela na policijske službenike, državne službenike i nameštenike. Ovaj zakon predviđa podelu policijskih službenika na ovlašćena službena lica i zaposlene na posebnim dužnostima, koji obavljaju policijske poslove, dok su državni službenici i nameštenici ne obavljaju policijske poslove, već predstavljaju podršku u radu policije i policijskih službenika, prevashodno u obavljanju svojih poslova i to tehničku podršku. Ne smemo da zaboravimo da Ministarstvo mora da obezbedi Direkciji policije nesmetane uslove za rad, kao što se vidi iz nadležnosti ovog ministarstva i ovim zakonom predviđenim u članu 11, kao i članom 12. ovog zakona, gde se kaže da Ministarstvo obezbeđuje pretpostavke za operativnu nezavisnost i organizacione pretpostavke za rad policije. Skoro svi drugi sektori u Ministarstvu, kao što su sektor finansija, sektor za analitiku i telekomunikacije, sektor za međunarodnu saradnju i evropske poslove i planiranje i formiranje nakon poslednjih izmena i dopuna Zakona o policiji, kao i sektor ljudskih resursa, treba da obezbede uslove za rad policije. Na ovaj način, podelom na policijske službenike, državne službenike i nameštenike u MUP, je dosta preciznije određena podela rada, čime se omogućava podrška policiji u obavljanju svojih zadataka. Usklađivanje sa pravnim propisima EU, podrazumeva i definisanje policijsko-obaveštajnog modela, a koje je sadržano u preporukama EU, a ovim zakonom regulisano je u članu 34. Ovaj model predstavlja moderan način rukovođenja policijom, ali pre svega kriminalističkom policijom, a sve u svrhu smanjivanja kriminaliteta. Naime, ovim se u fokus stavlja na izvršioca krivičnog dela, a ne na samom počinjenom krivičnom delu i to na osnovu operativnih podataka prikupljenih od strane policije. Na taj način se mnogo efikasnije koriste resursi policije, ne samo u otkrivanju izvršioca krivičnog dela, nego i u sprečavanju izvršenja istih. Ovaj model se prvi put pojavio krajem devedesetih godina prošlog veka u VelikojBritaniji i pošto se pokazao kao efikasan način suzbijanja, odnosno otkrivanja krivičnih dela, primenjenih i u ostalim državama, članicama EU. Ovo je jedan od pokazatelja da EU Srbiji nije sama sebi cilj, već se prihvatanjem evropskih standarda poboljšava i život građana. U ovom slučaju to se odnosi na smanjenje kriminaliteta i odvraćanje potencijalnih izvršioca da ta krivična dela i čine. Svako protivljenje ovakvim rešenjima predstavlja ne samo demagogiju i licemerje, već igranje sa bezbednošću građana, jer zašto ne prihvatiti sve ono što može da dovede do stvaranja boljih uslova za život, a kao što svi znamo, bezbednost je u tom smislu na prvom mestu. Bezbedno okruženje stvara između ostalog i uslove za nove investicije koje donose nova radna mesta i na kraju bolji život građana. Nacionalno-kriminalističko-tehnički centar, odnosno NKTC predstavlja jednu izuzetno važnu organizacionu jedinicu unutar uprave kriminalističke policije, gde se otkrije veliki broj izvršioca krivičnih dela, korišćenjem najmodernije forenzičke opreme. U NKTC se vrše analize i obrada podataka vezano za DNK prikupljenih tokom uviđaja, vrši se balistička analiza projektila, otkrivaju se tragovi sa lica mesta, itd. S tim u vezi, bilo je neophodno uvođenje i novih policijskih ovlašćenja, kako bi se ova oblast uobličila. Zato je ovim zakonom predviđeno da policijski službenici primenjuju mere kriminalističko-forenzičke registracije, uzimanje drugih uzoraka i kriminalističko-forenzička veštačenja i analize. Novi zakon o policiji o kome danas raspravljamo, na jedan opšti način reguliše ovu oblast, pa je zato neophodno doneti poseban zakon koji će preciznije regulisati ovu kompleksnu oblast, kako bi se ti podaci koji su skupljeni, na ovaj način mogli da se skladište. Kada pogledamo širi kontekst i uvežemo ovu oblast sa novom odredbom koju sam već komentarisao, a odnosi se na policijsko-obaveštajni model, dolazimo do zaključka da će se u narednom periodu rad Uprave kriminalističke policije, pa samim tim policije u celini, znatno popraviti. Zadatak MUP je da predlaže, a Narodna skupština Republike Srbije da usvoji sva zakonska rešenja koja će omogućiti policiji da efikasnije obavlja nadležnosti koje su joj date. Takođe, Ministarstvo je u obavezi da obezbedi sve tehničke uslove policiji za njen rad kao što su tehnika, oprema, ljudstvo, itd, a što se tiče nacionalnog kriminalističkog tehničkog centra, on spada u jedan od najopremljenijih centara ne samo u regionu nego i šire, a na nama je da im omogućimo da svoj posao rade kako im i priliči. Članom 5. Zakona o oružju i municiji, usvojenom prošle godine, omogućili smo građanima da nabavljaju i drže elektrošokove. Samim tim se postavlja pitanje zašto i policija ne bi mogla da koristi elektrošokove kao sredstvo prinude, ukoliko je ono efikasno? Efikasno se pokazala na delu u zemljama EU, gde predstavlja sastavni deo opreme policije u svim zemljama članicama, te je neophodno i ovu oblast uskladiti sa propisima EU. Ne samo to, na ovaj način se vrši modernizacija i bolje opremanje policijskih službenika na terenu. Da vas podsetim, gospodine ministre, da su neki vaši prethodnici, a ovde već spomenuti, veliki reformatori, kao što je Dušan Mihajlović, svoju policiju opremali zipo upaljačem i švajcarskim nožićima, a da se policija danas oprema sredstvima koja mogu da spreče izvršenje krivičnih dela, a izvrši zaštita samih policijskih službenika. Zato podržavam da se članom 105. Predloga zakona o policiji, dodaju nova sredstva prinude, a to su elektromagnetna sredstva. Glava VIII ovog Predloga zakona o policiji se odnosi na ljudske resurse, izuzetno bitnu i važnu oblast. Ovim predlogom zakona se predviđa i mogućnost formiranja novog sektora, sektora za ljudske resurse. Do sada su ljudski resursi bili u sastavu sektora finansija Ministarstva unutrašnjih poslova i pored te uprave, u njoj su bili i Uprava za ishranu i smeštaj, Uprava za zajedničke poslove i druge organizacione jedinice. Takođe, u okviru ovog sektora je bio i Centar za osnovu policijsku obuku. Koordinacija između Uprave za ljudske resurse i Centra za osnovnu policijsku obuku je bila otežana pre svega zato što sektor finansija se bavio i drugim poslovima osim ljudskih resursa. Na ovaj način, odnosno ovim izmenama omogućava se da celokupni sistem ljudskih resursa se bavi isključivo onim za šta je i svrha njegovog postojanja. Omogućava se ovim zakonom karijerno napredovanje u Ministarstvu unutrašnjih poslova, bolje planiranje kadrova, konkurs za zasnivanje radnog odnosa, ali pre svega toga regulišu se bezbednosne provere. Bezbednosne provere postojećim zakonom su bile regulisane, ali su sada i precizirane i podeljene u tri nivoa u zavisnosti od vrste posla. Prvi nivo se odnosi na kandidate koji su konkurisali za rad u MUP i polaznike Centra za osnovnu policijsku obuku, zatim drugi stepen za rukovodioce srednjeg nivoa i treći stepen za postavljena lica, lica na položaju i rukovodioce visokog nivoa i starešina. Sada se zakonom regulišu i da se bezbednosne provere mogu tražiti i od drugih bezbednosnih službi, što je i do sada bio slučaj, ali s tim da je ovoga puta i to precizirano i određeno koja su to radna mesta za koje se takva provera traži. Prednost ovog zakona je i ta što se uvodi obaveza periodične provere zaposlenih u okviru MUP. Više neće biti moguće da se zaposleni proveravaju bezbednosno samo prilikom zasnivanja radnog odnosa, a nakon što zasnuju radni odnos da rade šta im je volja, a da ne snose nikakve posledice. Moram da napomenem da u zakonu piše da će radni odnos prestati licu, kako se kaže u članu 172. ovoga zakona, koje je prestalo da ispunjava uslove koji su važili za prijem. Da bi se to ustanovilo, potrebno je povremeno raditi bezbednosne provere, jer je to između ostalog i uslov za prijem u radni odnos u MUP. Još jedna izuzetno značajna promena je konkurs za zapošljavanje u MUP, što će podići nivo kvaliteta ljudi koji se primaju u radni odnos. Neću da kažem da oni koji su već zaposleni nisu kvalitetni, ali svaka vrsta nadmetanja dovodi do bolje selekcije kadrova. Karijerno napredovanje je novina koja takođe omogućava da se podigne efikasnost zaposlenih u MUP na taj način što će se vrednovati rad i kvalitet prilikom napredovanja. Sprovodiće se testovi i vršiti ocenjivanje zaposlenih i pratiti njihove karijere. Na taj način, onaj koji ima uspeha u radu, recimo veliki broj rešenih krivičnih dela, imaće priliku da se raspoređuje na druga, bolja radna mesta, odnosno napreduje u službi, ali isto tako, i da se pomeri na neko drugo, niže radno mesto ukoliko ne ispunjava očekivanja i ne ispunjava svoje zadatke. Pravljenjem sektora za ljudske resurse se znatno poboljšava proces formiranja kadrova, što će dovesti do smanjivanja troškova i racionalizacije kadrova. Naime, efikasnijim planiranjem ovaj sektor, koji takođe predstavlja podršku policiji, će moći da u saradnji sa Centrom za osnovnu policijsku obuku i Kriminalističko-policijskom akademijom planira više godina unapred broj policajaca i starešina koji će se školovati i koji je potreban ministarstvu. Ovakva vrsta školovanja je usko specijalizovana, tako da oni koji završe Kriminalističko-policijsku akademiju ili se obučavaju u Centru za osnovnu policijsku obuku, uglavnom posao mogu da dobiju samo i u isključivo u policiji. Ako uzmemo u obzir da su se ranije potpisivali ugovori sa studentima Kriminalističko-policijske akademije o obaveznom prijemu u MUP-u nakon školovanja, dolazili smo u situaciju da oni koji su završili KPA potpisuju pristanak da rade sa srednjom stručnom spremom u MUP-u, jer ne mogu da se zaposle na radno mesto sa visokom stručnom spremom. Nakon određenog vremena šalju zahteve za sleđivanje radnog mesta sa stručnom spremom i na taj način MUP dobija veliki broj rukovodećeg, odnosno starešinskog kadra na uštrb policajaca sa srednjom stručnom spremom i tako dolazimo u situaciju da policiji nedostaju policajci na terenu. Dobrim planiranjem kadrova ovakav problem se izbegava i smanjuju se troškovi koji se na ovaj način stvaraju.Takođe, glava XI odnosi se na kontrolu rada policije. Što se tiče Aektora unutrašnje kontrole, ovim zakonom on dobija veća ovlašćenja. Naime, omogućava se da unutrašnja kontrola, pored pripadnika Direkcijepolicija sada kontroliše rad zaposlenih u čitavom ministarstvu. Na taj način se povećava mogućnost otkrivanja krivičnih dela zaposlenih u MUP, a van Direkcije policije, ali i onih koje izvrše policajci u saizvršilaštvu sa ostalim zaposlenim u okviru MUP. Ono što je potrebno uraditi u narednom periodu je povećanje kapaciteta sektora unutrašnje kontrole, jer broj zaposlenih u SUP-u nije bio dovoljan ni kada je sektor vršio kontrolu samo policije, a kamoli sada kada će vršiti kontrolu celog ministarstva. Uslovi za prijem u ovaj sektor su strožiji nego za bilo koju drugu organizacionu jedinicu u ministarstvu, što je i razumljivo, ali možda bi za to bilo rešenje ublaživanje tih uslova, a ne na uštrb kvaliteta, na primer, da se uvedu neki vidovi dodatne obuke policijskih službenika, a da se smanje godine radnog staža provedenih u policiji. Uvođenje testova integriteta je takođe značajno za smanjenje korupcije u MUP-u. Na taj način se sagledava da li je neko sklon korupciji simulacijom realne situacije identične radnim aktivnostima testiranog. Zatim, u saradnji sa Agencijom za borbu protiv korupcije, sektor vrši analizu rizika, što će preventivno delovati na pojavu korupcije u ministarstvu. Vrlo bitna je stavka uvođenje obavezne imovinske karte za rukovodioce u ministarstvu, koji će morati da prijave svaku promenu svoje imovine koja mora da bude u skladu sa njihovim primanjima, a ne da se imovina uvećava, a da za to ne postoje realni osnovi. Donošenjem Zakona o policiji potrebno je doneti ili prilagoditi veliki broj podzakonskih akata, kao što su npr. pravilnik o načinu obavljanja unutrašnjih poslova, pravilnik o sistematizaciji, pravilnik o primeni mera i radnji prilikom kriminalističko-forenzičke registracije, uzimanja drugih uzoraka, kriminalističko-tehničko-forezničkog veštačenja i analize, pravilnik o načinu primene policijskih ovlašćenje itd. Ima ih dosta. Ovom prilikom bih vas zamolio da se po donošenju zakona odmah pristupi donošenju ili izmeni postojećih podzakonskih akata, kako ne bi došlo do zlonamernog i proizvoljnog tumačenja odredaba ovog zakona i kako bi zakon mogao u potpunosti da se primenjuje. Na samom kraju mog izlaganja o ovom zakonu, vratio bih se na sam početak zakona i na član 7. kojim se reguliše upotreba rodno osetljivog jezika, gde se kaže, citiram – svi izrazi u ovom zakonu imaju jednako rodno značenje bez obzira da li se koriste u muškom ili ženskom rodu i odnose se podjednako na muški i na ženski rod. Ovo smatram, gospodine ministre, civilizacijskom tekovinom i pošto je ovo jedan od prvih zakona, čini mi se, posle Zakona o budžetskom sistemu, koji uvodi rodno-senzitivan jezik, na tome vam čestitam. Zahvaljujući konsultacijama koje ste vi imali u nekoliko navrata kako sa poslanicima vlasti, tako i sa poslanicima opozicije, gde su mnoge nedoumice razjašnjene, SPS je odlučila da ne predloži nijedan amandman na ovaj zakon, već će za njega glasati u potpunosti onako kako ga je Vlada predložila. Takođe, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS podvlačim da će naša poslanička grupa glasati i za Predlog zakona o javnom okupljanju i Predlog zakona o javnom redu i miru, o kojima će diskutovati moje kolege narodni poslanici SPS. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas trajati i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Marija Obradović.
Hvala. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, zakoni koji su danas pred nama, ova tri zakona, zaista će značajno i osvežiti, ali ono što je još važnije, i osnažiti, inovirati sasvim ovaj pravni okvir po kojem postupa policija u Srbiji. Tako da, ono što je nama najvažnije, nama kao predlagačima zakona, odnosno Vladi Srbije, je da policija Srbije bude i efikasnija, ali da integritet policije bude ojačan. To je ono što je kritikovano najviše u prethodnom periodu. Na to su ukazivali i eksperti koji su se bavili istraživanjima u ovoj temi, ali i građani u svakodnevnom kontaktu. To je nešto na čemu moramo da radimo. Ova tri zakona značajno će unaprediti taj pravni okvir i onda možemo mnogo ozbiljnije govoriti o integritetu policije u Srbiji. To će svakako biti jedini način da policija ponudi adekvatniju reakciju na pretnje koje su moguće i po bezbednost ljudi i po bezbednost imovine u Srbiji. Prvo ću govoriti o Zakonu o policiji. Sva tri zakona su prošla javnu raspravu i to je izuzetno važno. Svi poslanici u današnjim diskusijama insistiraju na tome i to je dobro da celokupna javnost, uzimajući i eksperte i predstavnike državnih organa, i sindikata i medija i svih zainteresovanih delova javnosti mogu da daju svoj sud o nacrtima zakona u jednom trenutku, a sada kroz naš parlamentarni rad i o predlozima zakona. Javna rasprava je dakle počela u martu 2015. godine, održana je u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu i Nišu, kada govorim o Zakonu o policiji. Kao što rekoh, tu su bile zainteresovane brojne strane u javnosti, da sada ne ponavljam. Ono što nisam rekla, to su međunarodne organizacije. Veoma mi je važno da se to čuje, da građani budu upoznati sa tim. Ovo nije proizvod neke male radne grupe u MUP. O ovome se u prethodnih godinu dana izjašnjavala i međunarodna javnost, odnosno eksperti u ovoj oblasti, a i faktori u našem društvu. OEBS je maltene paralelno radio i davao komentare na nacrt ovog zakona. Reći ću vam da sam pre tri dana, kao predsednica Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, primila delegaciju OEBS u kojoj se nalazio nezavisni ekspert, koji je zapravo radio sve vreme neku vrstu evaluacije, odnosno davao komentare, ocene na ovaj Predlog zakona. To je gospodin Mauricio Lustro, koga je OEBS angažovao i on je zaista pozitivno ocenio ovaj Predlog zakona, sugerišući da je veliki procenat primedbi, koje je upravo OEBS davao, uvažen. Reći ću vam da smo u julu 2015. godine, dakle pre šest meseci, u parlamentu Srbije predstavili tadašnji Nacrt zakona, da je tada javnost bila veoma zainteresovana i da je upravo veliki broj primedbi ubačen u ovaj Predlog zakona. Na tome moramo da insistiramo, to ljudi moraju da znaju, da je ovde ubačen veliki broj sugestija. Ne postoji zakon na svetu koji je savršen i na koji neko neće imati primedbu, ali ovako kompromisno, sveobuhvatno rešenje je zaista rezultat dugoročnog rada. Sa time će se složiti brojne nevladine organizacije koje se zaista bave ozbiljno sektorom bezbednosti i zakonskim rešenjima. Vrlo je važno da istaknem da ovim usvajanjem Zakona o policiji mi zapravo završavamo jednu od naših aktivnosti u okviru pregovaračkog procesa. Time ćemo moći da adekvatno odgovorimo na potrebe tokom pregovora. To su poznate teme. To su migracije, azil i vize. Ovo je na korak već pola puta pređeno. Novi Zakon o policiji nam omogućava savremeniji način upravljanja u ovom sektoru bezbednosti. Naravno, vreme donosi nove izazove i neke nove pretnje, ali i nova očekivanja građana i radna grupa je pisala ovaj zakon po ugledu na razvijene evropske zemlje, kako su oni organizovali rad u službama bezbednosti. Glavni cilj ovog zakona je, ponoviću još jednom, popravljanje efikasnosti rada policije. U ovom zakonu bih izdvojila tri akcenta, zapravo organizacionu strukturu, karijerno napredovanje, kontrola rada zaposlenih. O organizacionoj strukturi možemo govoriti o različitim segmentima i dobro je da to građani čuju. Imamo tri vrste službenika, ako sam se dobro izrazila, državni i policijski službenik i nameštenik. Dakle, nameštenici će biti ljudi koji će pomagati u tehničkim poslovima. Ovakva vrsta organizacije će omogućiti veću profesionalizaciju u policiji. To je ono što se moglo čuti sve vreme. Eventualne zamerke na organizacionu strukturu će biti razrešene dodatnim podzakonskim aktima, planira se donošenje uredbe u načelima za unutrašnje uređenje o vrstama organizacionih jedinica, sedišta i područja za koje se obrazuju te jedinice i ministar će uz saglasnost Vlade doneti pravilnik o tom unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u MUP. Ono što jeste jako zanimljivo je da će biti omogućena veća transparentnost u radu policije, veća otvorenost, veća saradnja sa građanima, posebno sa lokalnom zajednicom, sa državnim organima, sa službama bezbednosti, ali je vrlo važna i međunarodna saradnja. Ona se do sada ostvarivala kroz posebne sporazumne, ali je važno definisati je i kroz ovaj zakon. Teži se uspostavljanju elektronske uprave, različitih servisa za građane. To je veoma važno kada govorimo o otvorenosti policije i insistira se na radu policije u zajednici koja podrazumeva jedan novi oblik rada policije. To će biti preventivan oblik rada, jer mislim da svi moramo da radimo u narednom periodu na prevenciji, a ne samo na sankcionisanju prekršaja i krivičnih dela. Ovaj zakon je na poseban način definisao policijske mere i radnje. Vrlo je važno da se policijski poslovi osavremenjuju protokom vremena i da evropski standardi ulaze u naše propise i sada nastaju neke nove vrste poslova koji se sada obavljaju na sasvim drugačiji način. Standardizacija, i to savremena, se uvodi u sve procedure. Uvode se nova sredstva prinude. O tome je bilo reči u medijima. Izuzetno pozitivno to ocenjujem, a to su i stavovi policijskih sindikata i eksperata koji se bave ovim sektorom. Uvodi se tzv. biber sprej i elektrošoker, odnosno elektromagnetne ili šok palice. Policajci će moći da zaustave ili onesposobe trenutne, uslovno rečeno, nasilnike, a da im pri tom ne nanesu teške telesne povrede. To je ranije bio slučaj kada su koristili vatreno oružje, a istovremeno policajci će sebe štititi na ovaj način. Novi činovi i zvanja, o tome smo mogli čuti danas. Ostaje samo SAJ, kao jedina specijalna jedinica. Posebne jedinice: Žandarmerija, Helikopterska jedinica i Jedinica za obezbeđenje određenih ličnosti i objekata i policijska brigada samo u policijskoj upravi za grad Beograd. Toliko o organizaciji. O karijernom napredovanju zaista je dosta govoreno, mediji su posebno zainteresovani za to, jer napredovanje u policiji je često bilo pod znakom pitanja. Ovog puta su tačno definisani kriterijumi, način, vremenski rok i sve ono što je neophodno da biste napredlovali. Ovoga puta šef to neće raditi po ugledu na lepotu vaših očiju ili na prisnost sa onim koji treba da bude nagrađen. Tačno je propisano koji stepen obuke, koji rezultati, koja postignuća su neophodna kako bi neko mogao da napreduje u svojoj karijeri. Vrednovanje, procena obavljaće se godišnje, a dinamika vrednovanja, procene u velikoj meri zavisi od pozicije i od onog stepena za koji se pripadnik MUP kandiduje za ubuduće. Da bi građani shvatili ozbiljnost i sistematičnost u naporima pri uvođenju karijernog napredovanja, treba reći da je u toku formiranje sektora za ljudske resurse. Iako su se danas mogle čuti negativne kritike na račun tog sektora, apsolutno to ne stoji. Sektor za ljudske resurse će pratiti zaposlene od trenutka kada zasnuju odnos u MUP, tokom celog kretanja kroz ministarstvo, pa sve do okončanja radnog veka. Sumirajući sve te rezultate, imajući u vidu sve ocene, sva postignuća pripadnika MUP, vi ćete sa mnogo većom tačnošću, nego što je to bilo do sada moći da ocenite da li neko može da bude unapređen ili ne, i to će biti mnogo transparentnije, to će biti jedna vrsta podsticaja, fer pleja i za ostale kolege. Kontrola rada zaposlenih, vrlo važna, ojačavanje Sektora unutrašnje kontrole je nešto što je bilo neophodno duži niz godina unazad. Mnoge smo primedbe čuli u prethodnom periodu i ovoga puta kontrola rada zaposlenih, kroz Sektor unutrašnje kontrole, uvodi dva zanimljiva instrumenta koji su pozitivno ocenjeni. U pitanju je test integriteta i u pitanju su imovinski kartoni, odnosno deponovanje imovinskih kartona. Test integriteta za proveru svih zaposlenih u MUP, posebno starešina, što do sada nije bio slučaj. To je metod koji će moći da razotkrije korupciju, koruptivno ponašanje službenika. Uslovi i način primene ovih testova integriteta biće propisani podzakonskim aktima. Kada se govori o testu integriteta, kao pojam, kao definicija, je izuzetno prihvatljiv. Njegovo sprovođenje, realizacija na terenu je nešto na šta treba da obratimo pažnju i zbog toga su vrlo važni podzakonski akti koji će ovo definisati. Niko ne kaže, ni jedna zemlja na svetu, niko se nije izborio sa korupcijom u potpunosti, ali moramo da uvodimo instrumente, moramo da menjamo način razmišljanja, da prihvatamo nove obrasce ponašanja. Imovinske karte, odnosno deponovanje imovinskih kartona su važni jer mogu da ukažu na krupne promene u imovini pripadnika MUP i naravno niko nije nerealan, naravno da su moguće i zloupotrebe i prikrivanja, ali proces podizanja integriteta i stepena poverenja u policiju su zaista dugotrajni procesi. To su procesi i promene mentaliteta i ponašanja i pripadnika MUP, ali i građana koji ocenjuju rad MUP u svakodnevnom kontaktu. Malo samo danas govorili o pomoćnoj policiji, ona se formira za slučajeve kada treba da se nadoknadi angažovanje velikog broja policijskih službenika za zadatke visokog bezbednosnog rizika, recimo i prirodnim i drugim nesrećama, u obezbeđivanju državne granice i sličnim prilikama. I ono što želim da naglasim, dakle, imamo rok od godinu dana, odnosno Radna grupa u MUP da pripremi podzakonske akte, dakle, godinu dana od stupanja na snagu ovih zakona. Još dva zakona. Zakon o javnom okupljanju i zakon o javnom redu i miru. Zakon o javnom okupljanju mogli smo čuti, Ustavni sud je proglasio u aprilu 2015. godine neustavnim. Pravni vakum je nastao od oktobra i upravo to je ubrzalo proces izrade novog predloga koji je danas pred nama po objavljenom nacrtu zakona i usledila naravno javna rasprava u Beogradu, Nišu, Novom Sadu, Kragujevcu, takođe isti učesnici nevladin sektor veoma važno da bude uključen, nezavisna regulatorna tela, međunarodne organizacije, drugi državni organi predstavnici lokalne samouprave. I tekst, ovog predlogazakona o javnom okupljanju je takođe uvažio većinu primedaba učesnika javne rasprave. I ova dva zakona smo mi takođe predstavljali u parlamentu na tim neformalnim konsultacijama zahvaljujući i dobroj volji poslanika i a i dobroj saradnji sa MUP. Ja pretpostavljam da je to posledica što je sada ministar Stefanović, nekada bio i predsednik parlamenta i da shvata koliko je komplikovan proces usvajanja zakona i da je veoma važno da budemo neprestano u kontaktu i da korigujemo i međusobne primedbe i zahteve. To je ona priča o stalnom dijalogu. Koleginica Čomić voli da otvara tu temu, dijalog je neobično važan, hvala što insistirate na tome tokom parlamentarne diskusije. Zbog otvaranja pregovora u poglavlju 23 usvajanjem zakona o javnom okupljanju završavamo jednu od aktivnosti koje su predviđene akcionim planom za poglavlje 23. Jedno od pitanja u tom poglavlju je sloboda okupljanja, hoću da kažem i da su eksperti Venecijanske komisije konsultovani prilikom utvrđivanja konačnog nacrta zakona. I još nešto što građanima može da bude zanimljivo da vide koja je to količina društvenih događaja, okupljanja, skupova, zapravo šta mi to regulišemo. U proteklih šest godina, od 2010. godine do 2015. godine je u proseku održano oko 61 hiljade javnih skupova godišnje, to znači oko pet hiljada skupova mesečno. Od toga 80% su sportskog karaktera. Dakle, u proteklih šest godina 364 hiljade skupova. Sve to treba obezbediti pomnožiti brojem ljudi, teško je naći neku cifru, ali vidite da treba regulisati bezbednosti ljudi i imovine. Šta nas tek očekuje u narednom periodu, normalno je da se usložnjavaju i aktivnosti i manifestacije. Zato mi nije jasno ali pričaćemo i u delu kada budemo govorili o pojedinostima, zbog čega ovoliki otpor za jedno rešenje koje je tako dobro urađeno po ugledu na zemlje Evrope, koje su to uradile mnogo pre nas i koje nas i primoravaju na ovakvu vrstu zakona tokom evropskih pregovora. Hoću da kažem da je veoma teško da ispoštujete zahtev za slobodno i demokratsko okupljanje sa što manje ograničenja i za učesnike i za organizatore okupljanja, a istovremeno da garantujete bezbednost građana i imovine i tih samih učesnika skupa, ali i onih građana koji su van skupa, koji ne učestvuju u tim manifestacijama. Mi smo pomerili vreme skupa u odnosu na ono što je bilo u prvobitnom predlogu i to je urađeno na sugestiju eksperata iz ovog sektora i nevladinog sektora. U skladu sa dogovorom lokalnoj samoupravi definisaćemo tzv. zabranjena mesta gde je ograničeno okupljanje. To je vrlo važno, čućemo i tokom rasprave o amandmanima šta je suština u dogovoru sa lokalnim samoupravama. Vrlo je važno da zakon o javnom redu i miru smo definisali u ovoj formi. Poslednje 23 godine smo imali minimalne izmene, vreme nas je nateralo prilike, novi izazovi, nove pretnje da to definišemo na ovaj način. Zato smo uveli i neke nove pojmove i kada su prekršaji u pitanju sankcionisanje tih prekršaja, način prikupljanja dobrovoljnih priloga, vrlo važan, ali o tome ćemo govoriti u raspravi o amandmanima. Informacija koju imam u ovom trenutku je da je oko 500 amandmana do sada podneto na ova tri predloga zakona. Naravno, evo da zabavimo gledaoce veliki broj glasi – briše se, volela bih da vidim i kada se nešto briše predlog kako bi trebalo da izgleda. Mislim da građani glasaju za predlog rešenja a ne samo za brisanje, jer kada se obavi brisanje, šta posle? Hvala.
Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, nastavljamo rad prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Poštovani ministre sa svojim timom, dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Obradović je potpuno u pravu kada kaže da vi imate taj izraženi senzibiletet za dijalog, za potrebu za konstantnim razgovorom i sa onima koji misle slično ili isto kao vi, ali i sa onim drugima koji misle sasvim drugačije. Ova tri predloga zakona su proizvod jednog dijaloga koji je trajao više od godinu dana i ja ću u okviru svog govora biti fokusiran na zakon o policiji, posebno na dva aspekta tog zakona. To je jedno uvođenje sasvim novog modela upravljanja u državnim institucijama, odnosno u jedan veliki sistem kada je broj zaposlenih ljudi u pitanju, negde oko 36 hiljada ljudi koliko sam informisan, jedan dosta kompleksan sistem kao što je MUP. Takođe novine koje se tiču razvoja socijalnog dijaloga u MUP gde su stvarno postignuti odlični rezultati, da ne shvatite pogrešno tu vidim jedan ozbiljan i dobar pečat naše bivše koleginice, sada državne sekretarke gospođe Jane Ljubičić koju ovde pamtimo kao jednog velikog profesionalca i nekog ko se ovde stalno zalagao za pitanje socijalnog dijaloga i socijalne pravde i neko ko je imao jednak pristup prema svim koleginicama i kolegama bez obzira kojoj političkoj stranci ko pripada. Kada je u pitanju profesionalizacija MUP i taj novi model upravljanja o kojem sam govorio, ono što je ključna stvar i što je vododelnica za razvoj MUP u narednom periodu jeste uvođenje sektora, odnosno nove jedinice za upravljanje ljudskim resursima, sa svim onim aktivnostima koje taj kompleksan proces podrazumeva, počevši od analize posla, planiranja ljudskih resursa, regrutovanja, selekcije, performans menadžmenta, ocenjivanje uspešnosti zaposlenih, njihove motivacije, treninga, obuke radnih odnosa i socijalnog dijaloga kada je u pitanju uključivanje zaposlenih u sam proces donošenja odluka. Dobro je što ste malopre pomenuli u vašem uvodnom izlaganju da je dosta rešenja koja definiše ovaj zakon o policiji, definisano i kroz dijalog sa sindikatima i kroz njihove predloge koje oni imaju, imajući u vidu njihovo veliko iskustvo koje imaju na terenu i imajući iskustvo u razgovoru i delovanju u radu sa njihovim članstvom. Posebno bih istakao vaš liberalan odnos prema sindikalnom organizovanju i jedan potpuno pohvalan odnos prema Konvenciji i poštovanju Konvencije 87, Konvencije 98, Međunarodne organizacije rada i naravno Evropske socijalne povelje koja predstavlja condition sine qua non, razvoja odnosa, međuljudskih odnosa i odnosa između uprave i zaposlenih u jednoj instituciji, organizaciji ili preduzeću. To se može oceniti kao veoma pozitivno. Prvi put se uvodi strategija i jasna politika upravljanja ljudskim resursima, obuka zaposlenih i ono što je jako važno da ne bude te obuke zaposlenih koja je samo specijalizovana obuka za aspekte i oblasti koje se tiču samo bezbednosti, nego će ona u narednom periodu podrazumevati jedan širi spektar znanja, veština, koje će pripadnici MUP da stiču. Naravno, kao i u svim drugim strukama, u svim drugim oblastima, ljudima je sve više i više potrebno univerzalno znanje. Sama činjenica da se uvodi novi sistem regrutovanja i selekcije govori o tome da se kroz implementaciju ovog zakona želi definitivno raskrstiti sa jednom politikom nepotizma ili nekada negativne selekcije koja je vladala čitav niz godina ili da kažem decenija, kada je nekada dovodila do toga da MUP bude neefikasan, da bude neefektivan i da ne daje one rezultate koje građani Republike Srbije očekuju od njega kao od jedne organizacije koja je jedan od glavnih stubova funkcionisanja državnog sistema u svakoj razvijenoj zemlji, pa naravno i u Srbiji. Moram posebno da istaknem da je Srbija jedina zemlja u Evropi u kojoj funkcioniše poseban kolektivni ugovor za policiju i to je upravo onaj rezultat koji se definiše u stalnom dijalogu sa zaposlenima u policiji, koji za svoj cilj ima dolazak do najboljih mogućih rešenja i do maksimalno dobrog funkcionisanja policije i definisanja jedne jasne, dobre i kvalitetne, bezbednosne politike, koja je na kraju krajeva, i uslov za dobru ekonomsku politiku, i uslov za sveopšti ukupni ekonomski i društveni razvoj. Kada smo imali sastanak koji je bio neformalni prošle nedelje sa vama i sa predstavnicima MUP-a, pomenuli ste i potencijalno otvaranje naučnog instituta, saradnju sa drugim naučnim institutima, sa drugim univerzitetima, i tu je jako važno da se u okviru MUP-a, dođe do jednog spoja, jasnog spoja teorije i prakse. Dobro je što imate tu inicijativu da uključite ljude koji se bave teorijom, koja se bavi istraživanjima u okviru kriminologije, u okviru svake vrste bezbednosti, kako bi se, naravno, ta teorija i praksa pretočila u najbolja rešenja i u najbolju praksu koje MUP ima, i naravno, kao krajnji cilj, kako bi se pretočilo ono što je visok procenat bezbednosti naših građana i maksimalno umanjenje stope kriminaliteta. Može se videti jedan ozbiljan menadžment pristup rukovođenju samim MUP-om, gde se definiše i strateški nivo, i visoki nivo, i srednji nivo, i operativni nivo upravljanja, što i jeste definisano u skladu sa najboljom mogućom praksom velikih svetskih korporacija ili institucija organizacija koje rade u skladu sa najboljim politikama i menadžment principima koji danas postoje. Karijerno napredovanje je ključ, ono je srž ovog zakona i konačno ćemo imati jasne parametre kako će pripadnici, odnosno službenici policije moći da napreduju i tu se uvodi sistem jednakih šansi, sistem koji podrazumeva da samo oni najbolji, najsposobniji, najvredniji, oni koji daju najveće rezultate mogu da dođu do napredovanja. Njih neće moći da unapredi ni sam ministar, i na taj način ste oduzeli sebi ingerencije, ali ste dali jednu novu energiju MUP-u, da se u MUP-u zapošljavaju oni koji su najelitniji, koji su najbolji, koji su završili najbolje škole i koji mogu da doprinesu bezbednosti građana Republike Srbije. Retko koji rukovodilac, a da ne govorim ministar bi se odrekao takve jedne vrste ingerencije, instrumenta da može da zapošljava i da može to da koristi kako bi naravno na najbolji mogući način sebe pozicionirao. Ali, na kraju krajeva, mi to u parlamentu potpuno podržavamo, kada je u pitanju rad Vlade, želite da i želimo da podredimo privatne interese, želimo da podredimo interese pojedinaca interesima Republike Srbije i interesima državnih institucija. Citiraću sada Aristotela, on je odavno rekao da svi ljudi treba da teže dobru, ali da država treba da teži najvećem dobru, tako da u skladu sa tim mislim da ćemo uvesti, i da će se implementirati takva politika i takav princip u samom MUP. Kada je u pitanju socijalni dijalog, definisano je jedno od najbitnijih, jedno od najvažnijih, najznačajnijih ljudskih prava, odnosno prava zaposlenih, definisano je pravo na štrajk. Konačno, definisano je pravo na štrajk u skladu sa jasnim uslovima i jasnim parametrima, jer ako nema jasnih odnosa, ako nema jasnih pravila, koje ste uveli ovde u okviru ovog Predloga zakona, koji definišu kriterijume pri zapošljavanju, kako možemo imati rezultat i kako možemo imati mirno rešavanje radnih sporova, kojim se i sam zakon bavi, i uvek kaže da će prioritetno MUP pokušavati da mirno rešava svaki individualni ili kolektivni radni spor? Ali, ako dođe do štrajka, imaćemo jasno definisane uslove, znaćemo ko će moći da štrajkuje, kako, na koji način, koliko će to dugo moći da traje. Mada, malopre sam pomenuo, vi ste dosta liberalan ministar, obzirom da imate preko 15 sindikata, a samo dva velika… (Nebojša Stefanović, s mesta: Dvadesetšest.) Dvadesetšest već? Nisam dobro informisan. Hvala. Koliko imam informacije, svi ti sindikati i ako su nereprezentativni, od 26 čak 24 nije reprezentativno, imaju sve mogućnosti i sve uslove za rad kao da su reprezentativni. Ni toga nema ni u jednoj razvijenoj zemlji EU, nema ni u SAD. Dakle, pristup je sasvim liberalan i na taj način se dolazi do toga da se vidi želja, da se vidi intencija samog ministarstva i vas kao ministra da želite taj dijalog i da želite svima da obezbedite jednake uslove za svoje sindikalno organizovanje, za udruživanje, sindikalni rad i naravno ono što jeste glavna uloga sindikata, a to je kolektivno pregovaranje i borba za bolje uslove rade, za veće mogućnosti za zaposlene u okviru određene oblasti, a ovo je oblast bezbednosti, odnosno MUP-a, gde kažem da je dosta urađeno posle toliko godina kada su u pitanju uslovi rada, nabavljene su nove uniforme, nabavljena je nova obuća, formiranje će se posebna jedinica u okviru Jedinice za ljudske resurse koja će imati zadatak samo da sarađuje sa sindikalnim organizacijama i da razvija tu saradnju i tu dolazimo do onoga što jeste suština Predloga ovog zakona. To je da imamo jedan minimum konsenzusa između onih koji upravljaju ministarstvom i onih koji su zaposleni kako bi ministarstvo moglo dalje da se razvija i kako bi beležilo još bolje rezultate nego što ih je beležilo do sada. Imali smo priliku da od drugih kolega čujemo koji su to rezultati. Bilo ih je puno, pogotovo kada je u pitanju beskompromisna i bespogovorna borba ….
Vreme poslaniče.
… protiv organizovanog kriminala i korupcije. Hvala. Socijaldemokratska partija Srbije će u Danu za glasanje podržati sve ove zakone. Hvala vam.
Zoran Živković.
Hvala, poštovana bivša predsednice parlamenta. Kolege bivši poslanici, bivši ministre, bivši saradnici, ovaj zakon je loš, naravno, i počev od imena. Ime je Zakon o policiji, a zakon se očigledno bavi mnogo širim spektrom nego što je sama policija. On uređuje odnose u ministarstvu. Prema tome, trebalo bi da se verovatno zove Zakon o unutrašnjim poslovima. Nedorečenost normi je druga mana, ali najveća mana su prevelika ovlašćenja ministru, bilo kom ministru, naravno, ko god bude taj koji će da sprovodi ovaj zakon. To nije dobro, to je politizacija. Ministar se ovde diže na nivo vezira koji može praktično, osim, da se našalim malo, pravaprve bračne noći, da radi sve drugo po ovoj policiji, što nije dobra stvar. Spoljna kontrola rada policije je izbacila ovim zakonom Zaštitnika građana, što je nije dobro rešenje, a prisutna je i proizvoljnost bezbednosnih provera. U članu 142. imamo prijem novih radnika ministarstva i, zamislite šta, poligrafsko ispitivanje. Ta vrhovna insignija ove vlasti – poligraf, koja određuje dobro, zlo, crno, belo i pošteno i nepošteno, našla je svoje mesto i u ovom zakonu. Naravno, nema svoje mesto nigde ni u jednom ozbiljnom procesu koji se tiče bezbednosti, discipline ili nečemu sličnom. Kroz član 49. se narušavaju opšte norme vezane za podatke o identitetu. U članu 172. se uvodi praksa da je pokretanje krivičnog postupka dovoljan razlog za raskid radnog odnosa, što naravno duboko zadire u princip da niko nije kriv dok sud ne donose takvu odluku. Konačno najhvaljenija sintagma iz ovog zakona je karijerno napredovanje, kao novi hokus-pokus koji će rešiti sve probleme bar u policiji, ako ne i šire u Srbiji.Tu imamo jedan primer kako se to inače sada radi, očigledno je da će tako i da se nastavi, a to je primer sekretara UKP-ea. Zove se Dijana Hrkalović, ima 29 godina, došla je niotkuda u policiju i postala je najvažnija osoba, nadam se posle ministra, u celom Ministarstvu. Ona hapsi, privodi, prisluškuje, pokreće istrage, zatvara istrage i to sve sa svojih 29 godina i zvanjem magistra psihologije, što, priznaćete, nije baš mnogo vezano direktno za poslove policije. Imamo 37-38 amandmana na ovaj zakon, sa osnovnom idejom da taj zakon u stvari treba da bude povučen iz procedure i da se vrati, kada je toliko dugo stajao, na dodatnu doradu i da se ove primedbe usvoje. Naravno, ne samo naše, ja sam ovde izneo primedbe, a i u amandmanima će one biti, i Zaštitnika građana i ovde prisutnog gosta sa galerije i nekih sindikata koji su prisutni u Ministarstvu. Što se tiče Zakona o javnom redu i miru, tu moram da pohvalim jednu stvar, a to je član 15. Zakona o javnom redu i miru, koji glasi: „Ko se bavi vračanjem, proricanjem sudbine, tumačenjem snova ili sličnim obmanjivanjem na način koji uznemirava građane ili narušava javni red i mir, biće kažnjen novčanom kaznom od 10 do 50 hiljada dinara ili radom u javnom interesu od 40 do 120 časova“. To je jako dobro i mislim da će aktuelni, a već bivši predsednik Vlade Aleksandar Vučić biti prva žrtva ovog člana, pošto se on očigledno već dve-tri godine bavi vračanjem, proricanjem sudbine, tumačenjem snova i sličnim stvarima koje nemaju nikakve veze sa poslom premijera, nego se bavi fabrikom čipova, brzim prugama, Južnim tokom i mnogim, mnogim stvarima koje imaju puno veze sa Zakonom o policiji, a to će kolege od preko puta da shvate pažljivijim čitanjem ovog teksta. Prema tome, ja pozivam ministra bivšeg da podnese ostavku, u stvari, to više ne mora, to je već urađeno, nego da povuče zakon iz procedure. Poštenije bi bilo da prepusti svom nasledniku, nekom ko će biti na tom mestu posle izbora, da on predloži Skupštini novi zakon o policiji.
Nisam ništa čula, jer ste rekli da ste vi bivši poslanik i onda kao da nema nikog ovde.
Bilo bi lepo da ugasite mikrofon.
Da, ugasila sam mikrofon poslaniku koji više ne postoji. Tako je to ispalo posle vaše diskusije, a o zakonu nismo čuli ništa. Ja se izvinjavam poslaniku, ali sam se pravila da sam ispunila želje i pozdrave da niko ovde više i ne postoji, što nije istina. Ali, šalu na stranu, da damo ministru da pokuša da odgovori.
Slušao sam dosta od jutros različitih rasprava i neki ljudi su se trudili da ukažu na ono što može da bude popravljeno. Međutim, i pored odgovora na neke od primedbi gde je potpuno jasno da one ne stoje, naravno da one nastavljaju da se pojavljuju u raspravi, što je sasvim legitimno, nemam ništa protiv, ali naravno da onda građani treba da znaju da je cilj iznošenje političkih ocena i kvalifikacija u cilju prikupljanja poena. Jer, kada nekom kažete nešto i on argumentovano pokaže da to ne stoji, onda je samo insistiranje i ponavljanje politička stvar, a ne cilj popravljanja ili utvrđivanja nekih činjenica. Što se tiče Zakona o policiji, nadležnosti ministra ovim postojećim zakonom, koji je još uvek aktuelan i važeći, su ogromne i to tada nije smetalo nikome. One su ogromne od 2000, pa i pre 2000, ali od 2000. godine pa na ovamo ministar ima zaista velika ovlašćenja. Jedno od ozbiljnih ovlašćenja je vođenje predkrivičnog postupka. Dakle, ministar može da naloži policiji vođenje predkrivičnog postupka do obaveštavanja tužioca, a nema nikakvih rokova kada tužilac mora da bude obavešten. U ovom trenutku ministar može da naloži mere policiji u skladu sa ovim zakonom i da se sprovodi istraga do trenutka dok ne proceni da treba da obavesti tužioca. To on ovim zakonom ni slučajno ne može. Dakle, ministar nema nikakve istražne mogućnosti novim zakonom, to radi policija u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku i tužilac vodi istragu u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, naravno, od oktobra 2013. godine kada su te izmene stupile na snagu. Takođe, ministar je imao ogromna ovlašćenja o postavljanju ljudi, jer vi možete vanrednim unapređenjem ljudi, npr. od danas ministar može vanredno da unapredi 100, 200, 300, 500 ljudi, bez ikakvog ograničenja. Ministar može da donese ukaz o njihovom vanrednom unapređenju u naredni čin i samim tim da utiče na njihov položaj u MUP-u, odnosno njihovo postavljanje u hijerarhijskom sistemu MUP-a. Novim zakonom je to nemoguće. Dakle, samim tim pokazujemo nameru da ministru oduzmemo ovlašćenja, a ne da mu damo veća ovlašćenja. Da smo to želeli, postojeći zakon vam daje sva moguća ovlašćenja koja ministar može da ima u MUP-u, sva. Dakle, ministar postojećim zakonom ima najšira moguća ovlašćenja kojim može da sprovodi čak i predkrivični postupak. Dakle, preuzima ulogu čak i tužioca u tom smislu. Znači, apsolutna ovlašćenja. Novim zakonom je to nemoguće. Naravno da ovaj zakon ne govori o spoljnim načinima kontrole Ministarstva, zato što se time ne bavi ovaj zakon. Zaštitnik građana i skupštinski odbor imaju svoje zakone kojim se rukovode i kojima mogu da vrše kontrolu rada MUP-a kada god to požele, i kroz podnošenje izveštaja, i kroz vanredne kontrole, i kroz dolazak kod nas. Da tako kažem, mogu da sprovode kontrolu kako im se svidi i na način koji je propisan zakonom. Tu se čak u članu 221. navodi da spoljašnju kontrolu rada vrši Narodna skupština, skupština jedinice pokrajinske autonomije ili jedinica lokalne samouprave, pravosudni organi, nezavisni državni organi nadležni za poslove nadzora i drugi ovlašćeni državni organi i tela, građani i javnost, u skladu sa zakonom. Dakle, mi dalje to nismo razrađivali, postoje drugi zakoni koji to razrađuju i nema potrebe da se kroz Zakon o policiji to definiše. Znači, nikome nije uskraćena mogućnost kontrole, ko na to ima pravo u skladu sa zakonom, ali to naravno ne znači da su im dostupni podaci. Pošto nisu ni ministru, ne mogu ni njima biti dostupni podaci iz istraga. To može biti dostupno samo tužiocu i tužilac može, u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, da vodi istragu, da saznaje detalje iz istrage i da priprema optužni predlog, optužnicu ili neka druga rešenja koja će predložiti sudu. Dakle, to je zakon, tako funkcioniše i to su dobra rešenja. Ono što moram da kažem da mi je zasmetalo je to što se ovde zloupotrebljava, bio sam dovoljno dugo narodni poslanik i predsednik parlamenta da mogu da vam kažem da je grubo zloupotrebljena, nije moje da govorim kao ministar, ali pošto se radi o našoj koleginici Dijani Hrkalović, moram da kažem da je ružno što se jedna mlada devojka, koja ima 29-30 godina, koja je radnik MUP-a, a pre toga je bila radnik BIA, provlači kroz blato i iznose se neke kvalifikacije o njenom životu i radu, bez mogućnosti da ona ovde odgovori, jer ona nije narodni poslanik i ne može da govori pred vama. Moram da vam kažem da se radi o izuzetnoj osobi, izuzetnom radniku, nekom ko je već tri ili četiri godine u sistemu bezbednosti raspoređena na mesto sekretara UKP, a mesto sekretara UKP je administrativno mesto na kome osoba koja je zadužena kao sekretar UKP, razvrstava administrativnu dokumentaciju UKP i sprovodi međunarodnu saradnju UKP. To je stravično radno mesto, ali prosto ne vidim čemu toliki strah od jedne devojke od 29 godina. Očigledno da mnogo smeta zato što se nije nakrala, nije bila u bilo kakvoj korupcionaškoj aferi. Nije uzimala subvencije za vinograde, nije pljačkala lovac građanima Srbije na različite načine i to očigledno smeta. Mogu da vam kažem da se radi o osobi koja zavređuje poštovanje i poverenje, zato što se bori za ovu zemlju. Što se tiče Aleksandra Vučića, Aleksandar Vučić, kao predsednik ove Vlade, učinio je mnogo za građane Srbije. Borili smo se od prvog dana smanjimo ogroman budžetski deficit, da smanjimo onaj ponor koji nam je ostavljen, zemlju pred bankrotom. I, drago mi je, mi danas razgovaramo o potpuno drugim temama, primetio sam tu pojavu u društvu i to je važnije u politici. Mi danas tražimo više, jer su stvoreni drugačiji uslovi zahvaljujući radu Aleksandra Vučića i čitave Vlade. Stvoreno je drugačije okruženje u kome je ljudima sada prirodno da traže više. Do pre nekoliko godina su tražili samo da prežive. Bili su srećni ako tog dana ne izgubi 10.000 ljudi posao, nego izgubi 6.000 ljudi, to se smatralo uspehom takvih vlada. Mi danas tražimo radno mesto više i to je promena percepcije ljudi, jer ljudi su zadovoljni tim radom, postigli viši standard i sada i prirodno i traže više. Danas im nije dovoljno ono što im je bilo dovoljno 2012. godine, jer tada su živeli u strahu. Nije se uopšte postavljalo pitanje koliko će hiljada ljudi da ostane bez posla, jer 400.000 ljudi ostalo od 2008. do 2012. godine i to ne treba zaboraviti. Ostalo je samo pitanje gde će se sve ta radna mesta izgubiti. Uglavnom su se gubila u privatnom sektoru koji je izdržavao državu, a onda nismo imali dovoljno novca, uzimali kredite po basnoslovnim kamatnim stopama i uništavali ovaj sistem. To je bilo više nego jasno. Tako su nam propale i „Razvojna banka Vojvodine“, tako nam je propala i „Metals“ banka, tako su nam propali fondovi, tako su nam propala preduzeća, tako su se fabrike sekle u staro gvožđe i prodavale, tako su se privatizacije sprovodile da su ljudi ostajali bez hleba, bez ičega. Dakle, i taj Aleksandar Vučić, uspeo je da zaustavi propast Srbije. Uspeo je da podigne očekivanja građana dobrom politikom u kojoj vi danas vidite bolju budućnost za našu zemlju. Zato sam uveren da je zaslužio poverenje, jer se bavi svojim poslom. Zato što ne planira kako će da se odmora nego planira kako će da radi. To je važna stvar za sve građane Srbije, a mi ćemo se truditi u MUP, da dosledno primenjujući zakon opravdamo poverenje. Što se tiče zapošljavanja samo tu primedbu da objasnim ljudima, što se tiče uslova za zapošljavanje. Za određena rada mesta zakonom se predviđa poligrafsko ispitivanje kao što radi, recimo, FBI-a u Americi. Siguran sam da FBI-a u Americi jedna mala ugledna organizacija koja ne zna šta radi, ali mi ćemo baš po ugledu na njih za određena radna mesta na kojima se predviđaju borba sa najtežim oblicima korupcije predvideti mogućnost poligrafskog ispitivanja, da to može da zatraži i direktor policije, odnosno neko od rukovodilaca policije ili tužilac koji sprovodi istragu i hoće u svom timu da proveri da li su ti ljudi potpuno ispravni i čisti, da li sarađuju sa kriminalnim grupama i da li od njih cure informacije, a mi zakonom predviđamo i tešku povredu službene dužnosti, curenje poverljivih informacija iz MUP-a zbog koje može da se ostane bez posla, pa ćemo da vidimo ko će da se usudi da radi tako nešto. Mi hoćemo da ostavimo mogućnost da građani imaju poverenje u policiju, da vam kažem, detektor laži, ja ne znam zašto postoji panika kod jednog dela ljudi od detektora laži? Ta sprava ne može da vam naškodi, ne može da vas povredi, može samo da registruje vaše fiziološke reakcije. Može da vam kaže poligrafski ispitivač, stručnjak koji se tim poslom bavi, u MUP-u ih ima nekoliko koji su tu već 10-15 godina i koji postižu veoma dobre rezultate. Mogao bih sada da vam nabrajam do ujutru koja su sve krivična dela razrešena jer je policija imala dobro usmerenje. Nije to dokazno sredstvo na sudu, ja to i ne tvrdim, ali veoma dobro vam kaže ko ima reakcije koje ukazuju da ne govori istinu, ili što bi naš narod rekao da laže i onaj ko vam govori istinu. To je sasvim dovoljno za policiju da zna da li da prati istragu u tom smeru, ako ima dovoljno dokaza ili da ne troši novac i da se usmeri na nešto drugo. Dakle, nije to ključna stvar, ali veoma dobra. Poligrafa se plaše samo oni za koje možete unapred da kažete neće da vam kažu istinu. Zato se vodi kampanja protiv toga u Srbiji. Svi oni koji se plaše da bi jednog dana mogli da dođu do poligrafa, kažu, to je besmisleno, to ne treba, jer hoće unapred da vam obesmisle tu stvar, kada oni dođu na red na poligraf, da mogu da ga odbiju i da kažu – ja neću da idem na poligraf, to mene ne interesuje iako je poligrafista isti koji je bio i u vreme njihove vlasti. Taj čovek donosi rezultat, a ne ni ministar niti bilo ko drugi. Dakle, policija će nastaviti da radi svoj posao ma ko šta rekao. Trudićemo se da zaslužimo poverenje građana i da pokažemo da borba protiv korupcije i kriminala ne sme nikada da prestane. Hvala vam. (Zoran Živković: Replika.)
Nema osnova za repliku. Nema, pogledajte Poslovnik. Ne, nemojte, prelazim ja preko vaših duhovitih, manje više upadica, ali da li smem ili ne smem nekome da dam repliku, evo, ja se pozivam na Poslovnik, vi ćete ga sad pročitati do novih izbora, pa ćemo se videti u sledećem životu, kako to kaže vaš koalicioni partner. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, takođe mislim da moj kolega poljoprivrednik nije imao pravo na bivšu repliku. Ako smo mi bivši poslanici onda su i replike bivše. Posle njegove diskusije jasno je da neko ko misli da ima sopstvenu vrednost pre svega treba da ceni vrednost onih drugih. Očigledno da moj kolega poljoprivrednik to ceni samo kod sebe, kod drugih teško. Ja sam od njega više očekivao s obzirom da je on bio savezni ministar policije.
Poslaniče, hajde malo da pričamo o predlozima zakona.
O predlozima i pričam. Koliko Zakon o policiji je jedan od tačaka na dnevnom redu.
Tako je.
Moj kolega poljoprivrednik je bio ministar policije, a moje je pravo da politički obrazlažem u načelu Zakon o policiji s obzirom da ovo nije rasprava u pojedinostima. Očekivao sam, s obzirom da ima iskustvo da mene kao poljoprivrednika sa većim stažom, neko ko nije bio ministar policije, neko ko se nije sretao sa crvenim beretkama, neko ko nije pravio zabave za crvene beretke, poduči kako to treba biti ministar policije, pa recimo, kada postanem bivši poslanik, pa posle sledećih izbora postanem novi poslanik, mogu da se kandidujem za ministra policije da me on u tome poduči. Ja sam čuo da je on obrazlažući Zakon o javnom redu i miru, pitao za član 15. da li je tako? Član 15. se odnosi na gatanje, proricanje, tumačenje snova. Njegov kolega, kolega mog kolege je više puta ovde proricao da on ima 8,5%. Znači, po tome oni su već trebali da odrape 120 sati društvenog rada predviđeno članom 15. Ali šta ćemo sa članom 13. posvećen Luletu. On govori o kocki, o šibicarenju. Moj kolega poljoprivrednik je s nekom namerom zaobišao član 13. koji je posvećen jednom kockaru koji se zvao Lule i kojije govorio često da nije dobro kada je kocka bačena, da je dobro kada je kocka odbačena. Takođe sam očekivao od mog kolege da po pitanju tog člana 13. s obzirom na svoja iskustva mi to malo bolje protumači i da i ja budem svestan kažnjivosti ipre svega štetnosti po pojedinca i porodicu tog dela koji je opisan u članu 13. i koji se zave zabrana kockanja, šibicarenja i tako dalje. Mislim da je to 120 časova rada. Takođe sam očekivao oko poligrafa, da nam kolega, moj kolega poljoprivrednik u pokušaju, bivši poljoprivrednik, kako bi on to rekao, čije smo bavljenje poljoprivredom skupo platili, mi kaže da li je zabrinut zbog poligrafa ili zbog sudžuma? Ako poligraf progovori, to, koliko ja znam, nije dokaz da je neko delo urađeno, ali ako progovori sudžum, onda će to biti gore od onoga kad progovori poligraf. Takođe sam od njega očekivao da osudi bivšeg valjda, predsednika vlade u senci, koji iz senke hoće da nađe mesto pod suncem, ili budućeg kandidata za premijera, ili šefa stranke na čijoj listi je izabran, da osudi njegovu izjavu, da se on neće odazvati pozivu zvaničnih organa. Zamislite predsednika pokrajinske vlade, zamislite predsednika Vlade u senci, zamislite kandidata za budućeg premijera, bolje da se kandidovao za bivšeg premijera pokrajinske vlade, to bi mu uspelo. Zamislite kad on izjavi, a predaje na pravnom fakultetu, da se neće odazvati pozivu zvaničnih organa. Dakle, ni u snu, jedan političar tog ranga, po zvanju, po znanju je to malo niže, zamislite da političar tog formata, zamislite tog profesora koji predaje na Pravnom fakultetu, koji kaže da se neće odazvati pozivu zvaničnih organa. Ukoliko on ne veruje u državi u kojoj vlada na jednoj četvrtini teritorije, ukoliko on ne veruje u tu državu u kojoj predaje na pravnom fakultetu, a zašto bi obični građani, posebno oni skloni kriminalu, verovali u policiju, verovali u sustem, verovali u državu, kada profesor pravnog fakulteta kaže da se neće odazvati pozivu zvaničnih organa? Ja sam očekivao da moj kolega poljoprivrednik u pokušaju, nešto kaže i o tome. Ali, ja verujem, kad bi stavili to društvance odande, iz Novog Sada, kada bi stavio na poligraf, gospodine ministre, dame i gospodo policajci, u takvoj situaciji morate da pripremite jednu omanju cisternu mastila, jedno stotinak onih igli za beleženje tih odgovora, morate da nađete velike rolne, široke, kao oni ubrusi papirnih papira, da bi mogli da zabeležite sve laži koje su izgovorene u poslednjih 15 godina, da zabeležite sve kriminale u koje se stranka bivšeg režima uvalila, gde su ostavili narod na ulici, sebe smestili u bajke i dvorce, a one koji su ih pratili u jednom javnom okupljanju koje se desilo ovde 5. oktobra, ostavili na ulicu dok su sebe tamo smeštali, njih su ostavili praznih džepova, praznih stomaka, bez radnih mesta da tumaraju po predgrađima bez ikakve industrije, bez ikakvih radnih mesta. Treba vam cisterna mastila, treba vam mnogo rezervnih igala i treba vam jak osigurač. Taj poligraf može vrlo lako da cvrkne, jer količina laži koja bi se izgovorila tom prilikom, ne bi mogao da podnese ni najsavremeniji poligraf, zato treba maksimalno ojačati te osigurače. Što se tiče javnog okupljanja, dužan sam i to da kažem, da sam očekivao da vam kažu, jer onaj njihov zabavljač, koji će najverovatnije biti šef njihove liste, je govorio o nekom pretučenom biračkom telu. Cenzuri, tom prilikom. Dakle, oni koji su završili cenzuru, najviše sad pričaju o cenzuri, oni koji su cepali jedne novine, a zabranili druge, poslali policiju na nacionalnu televiziju da je zabrani itd, oni pričaju o cenzuri. Ja sam očekivao da po tom pitanju oni nešto malo više kažu, s obzirom da je taj zabavljač rekao, kako je on rekao ono, pretučeno biračko telo, dobro pretučeno biračko telo, pa sam očekivao da vidimo, po pitanju tih javnih okupljanja, a bilo je mnogo onih koji nisu bili prijavljeni, i zahvaljujući tim neprijavljenim okupljanjima, koje je izvodila stranka bivšeg režima, čak su dva čoveka u poslednjih šest meseci ušla u njihovu stranku, tj. da ih pitaju o dva policajca sa notesom ispod, da ih pitaju, to su jedini ljudi koji su ušli u tu stranku, da ih pitaju šta smeraju tim ne prijavljenim okupljanjima, ja sam mislio da će nam reći šta to znači dobro pretučeno biračko telo, s obzirom da mi nikoga nismo pretukli, da li su to mislili na pokojnog Ranka Panića koji je pretučen do smrti na legalno prijavljenom mitingu, gde su oni nabacili navijače i da nisu hteli da izvrše istragu četiri ili pet, možda i šest godina. Da li su na to mislili i zato sam očekivao da oni tim povodom nešto kažu. No, u laži su kratke noge, ali ja to ne vidim od govornice. Bilo je bitno da se ovde kaže protiv koga su, protiv čega su, nisu izneli jednu novu ideju, to na njih liči. Ja pozivam kolege poslanike da glasaju za rešenje, da glasaju za ove zakone, ja verujem da neće glasati za probleme i da problemi neće glasati za rešenje, s toga, ja pozivam kolege poslanike, koji su još uvek poslanici, da glasaju, a narod pozivam, kada je već gospodin, moj kolega poljoprivrednik, proreko, ja narod pozivam da glasaju da oni ostanu bivši poslanici. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Blagoje Bradić. Neka se pripremi Grozdana Banac.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, poštovani gosti iz ministarstva policije, koleginice i kolege, poštovani građani Niša, evo ja sam u jednom trenutku razmišljao o tome da odustanem od diskusije, jer kolega Marko Đurišić je rekao u principu sve ono što je bitno i šta su stavovi naše poslaničke grupe SDS – Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, ali par rečenica gospodina ministra me je podstaklo da se javim i da sa njim pokušam da prokomentarišem to što ja mislim da nije dobro, što bi trebalo da promeni u ovom zakonu i načelno, što bi trebalo da bude i drugačija politika ministarstva policije. Ono što mislim da je loše, to je decidirani stav da policija mora da bude maksimalno centralizovana, da lokalna samouprava ne treba da vrši i da ima upliva u izbor načelnika policijske uprave, jer mislim da je to loše, da nije dobro. Evo, Niš je jedan klasičan primer gde je politika od 2004. godine, pa do ove nove godine, a evo kažem do ove nove godine, mislim da je imala loš uticaj na izbor, onog ko će da bude načelnik policijske uprave u Nišu. Niš je bio nekada drugi grad, a sada je zbog ovog režima i treći grad u Srbiji, i on je imao više od 6 godina, načelnika uprave u v. d stanju, što ja mislim, za jedan takav grad, je nedopustivo. Godine 2012. gospodin Dačić je postavio Grkulovića, čovek je radio svoj posao kako je radio, o tome vi pre možete i vaši stručni saradnici da daju ocenu njegovog rada, a ono što ja mogu da kažem, da je evidentno, da je u našem gradu, da imamo stanje bezbednosti koje će građani da cene i ja ne želim da ga komentarišem, koje će građani da cene na izborima, i ono što mislim je da postoji politička selekcija, procesuiranja, jer imamo nereagovanje vašeg ministarstva i Ministarstva pravde na reagovanje građanskog nadzornika, jer to se provlačilo dugo godina i dugo vremena, kroz medije i to je najveći tender grada Niša, od 6 milijardi, gde su nađene ozbiljne zamerke procesorne, još nema reagovanja, a imamo izveštaj DRI, o stanju grada Niša, budžeta grada Niša, gde još nemamo reagovanje i mislim da su to propusti. Mislim da su to ozbiljni propusti. Ono što mislim da je dobro, a želim da verujem da će i rezultati biti odlični, to je postavljenje novog načelnika SUP, gde ste izabrali novog načelnika iz redova niške policije, jer mislim da grad Niš kao, ja želim da verujem da je i dalje drugi grad u Srbiji, ima pravo i ima mogućnost da iz redova stručnih ljudi iz svog sastava izabere svog načelnika policije. Mislim da to tako treba da bude. Drugo, hoću da ponovim još jedanput. Mislim da lokalna samouprava, ma koja vlast bila trenutno u gradu Nišu, ima pravo da se pita i da daje svoj sud i svoje mišljenje o tome ko će da bude načelnik policije. Ja ne mislim da lokalna samouprava treba da se meša u rad BIA, daleko od toga, ali one gradske policije i te kako treba da se meša, jer to su ljudi koji su dobili poverenje građana i oni treba da daju svoj sud o tome ko će da brine o bezbednosti građana za vreme njihovog mandata. Mislim da je to potpuno normalno. Dobro, tu se naše politike razlikuju. Vaša politika SNS je maksimalna centralizacija države, politika stranke ZZS je maksimalna decentralizacija u granicama dobrobiti građana Srbije. Mislimo da je to mnogo bolje, efikasnije. Vi imate drugu politiku, normalno će građani o tome suditi na izborima, ali mislim da ovakav način koncipiranja ministarstva i rada ministarstva, naročito u lokalnim samoupravama kada se tiče ona dnevna bezbednost, ja sad nisam iz te oblasti ne mogu stručno da se izražavam, ali na isto mislimo, da treba da se pita lokalna samouprava i da ona da svoj sud o tome da li neko može ili ne može da bude načelnik policije. Ponavljam, zbog takvog odnosa i zbog takvog mešanja politike, grad Niš, što mislim da ćete se složiti sa mnom je nedopustivo, je imao u šest godina v.d. načelnika SUP, što je stvarno poražavajuće. Ja bih ostavio vremena svom kolegi koji će govoriti posle mene više o zakonima, kao i Marko Đurišić. Želeo bih da čujem vaš komentar, a o tome da li ćemo glasati za vaš zakon ili ne, zavisi od vašeg odnosa prema amandmanima gde smo se trudili da sve ono što smo mislili da nije dobro i da je moguće popraviti se popravi našim amandmanima. Hvala.
Ministar Stefanović.
Pa, kada je postavljen gospodin Grekulović za v.d. stanje bezbednosti u Nišu je bilo složeno i bilo je dosta problema. Tada je postavljen vršilac dužnosti načelnika, gospodin Grekulović, koji je uspeo da u manjoj ili većoj meri stanje normalizuje, da smanji broj izvršenih krivičnih dela i da postavi, da kažem, situaciju tako da može da se radi dalje i da se očekuje dolazak nekog iz Niša. Mi smo postavili načelnika policijske uprave Niš koji je iz Niša, gospodina Mitića koji važi kao ozbiljan i dobar profesionalac. I to je urađeno onda kada su se stekli uslovi da se to uradi. Naprosto, voleo bih i ja da je to bilo ranije. Ja mogu da odgovaram za ovih godinu i po dana, ali mislim da gospodin Grekulović nije uradio loš posao. Što se tiče svih tih situacija koje ste navodili, ja ne znam konkretno, ali MUP će reagovati na svaki zahtev tužilaštva. Dakle, ako nam tužilaštvo da zahtev za prikupljanje obaveštenja za bilo koji postupak, ma ko bio, iz bilo koje stranke ili van stranaka, apsolutno nameravamo da se odazovemo. To je naša zakonska obaveza i svaki postupak i u Nišu, i u Beogradu, i u Valjevu i bilo gde drugde ima da se obavi u skladu sa zakonom. Što se tiče ovog pitanja za lokalne samouprave. Zašto je nemoguće da se lokalna samouprava pita za izbor načelnika policije ili načelnika policijske stanice ili policijske uprave? Kada mislite da bi se izvršila istraga bilo kog krivičnog dela koja počinje na primer, ta lokalna samouprava ako ga ta lokalna samouprava postavi načelnika? Kako da izbegnemo uticaj lokalne samouprave na upravo izvršenje, odnosno istragu tih krivičnih dela koja se odvijaju na teritoriji lokalne samouprave, ako oni neposredno izaberu rukovodstvo policijske stanice, jer onda to rukovodstvo odgovara suštinski njima? Znate, ko vas bira njemu i odgovarate. Možemo mi da stavimo na papiru sve, ali on zna od koga zavisi njegov izbor i tom čoveku, ili toj grupi ljudi plaže račune i sigurno neće imati naročitu želju da ih istraži i da ih pošalje na neko mesto ako zna da od njih zavisi. Drugo, ima jedna važna stvar koja se često u lokalnim samoupravama i nije to vezano samo za policiju nego i za druge stvari provlači. Bilo bi dobro kada bi Republika sve finansirala, a da mi sve biramo. To prosto ne biva. Onaj ko se pita mora i da finansira. Ako imate dovoljno novca vi možete sva pitanja, na primer, sva pitanja javnog reda i mira koja nisu iz oblasti rada policije, možete da rešite komunalnom policijom, i vreme rada lokala, kafića, izdavanja određenih računa, sve može da se reši lokalnom komunalnom policijom koju finansira lokalna samouprava. Nikakav problem nije da se to reši. Što se tiče policije, istrage teških krivičnih dela, uopšte ne znam zašto bi jedan predsednik opštine voleo da bude opterećen takvom vrstom istraga i naravno onda i odgovornošću za te istrage. Znate, ne možete da izaberete načelnika policijske stanice i da kažete – ja više sa tim nemam sad ništa, ali ja sam ga izabrao. To prosto ne može. Morate da snosite odgovornost. Treba ja da odgovaram ili direktor za to što je lokalna samouprava u nekom gradu izabrala lošeg načelnika? Pa kako da uspostavimo sistem rada? Da počnu da nam se stvaraju kriminalne grupe, jer ti iz lokalne samouprave imaju dobre odnose sa njima. Onda ne možete nikoga da prozovete. U tom slučaju kažete – pa, to je takva volja lokalne samouprave. Onda se promeni volja građana u toj lokalnoj samoupravi, znači oni odmah seku tog i stavljaju novog. Što znači od karijernog sistema nema ništa. Nema od toga da dođe onaj koji je najbolji nego onaj koji je po volji lokalne samouprave, koje se sastoje od, na primer, pet koalicionih stranaka koje se onda dogovaraju oko tog načelnika - trange, frange, ajde, moj će da bude ovaj, a tvoj će da bude onaj. Moj da bude iz saobraćajne policije, tvoj neka bude iz kriminalističke, a ovog ćemo da stavimo tako. To je pogubno za sistem. Takva policija bila bi kao u nekim zemljama gde ih prikazuju onako kao u onim gde za pet evra možete da radite šta hoćete. Ubacite u džu boks i radi policija. To je nemoguće. Takav sistem bi u potpunosti urušio sistem bezbednosti u Republici Srbiji. Mi imamo svakoga trenutka, svake godine, imamo napredak u smanjenju broja krivičnih dela u povećanju bezbednosti, iako izazovi ne postaju manji u celom svetu. Migratorni talas koji postoji, stanje ugrožavanja mnogih zemalja od strane terorizma, pa i u najrazvijenijim evropskim državama gde su takve situacije moguće zahteva apsolutnu profesionalnost kadra koji se tim poslom bavi. Zato lokalna samouprava nema kapacitet da izabere, ali to ni u jednom trenutku ne znači da lokalna samouprava nema prava na kontrolu, nema prava na razgovor, na razmenu, da, i što smo mi i predvideli zakonom, da lokalna samouprava može da skrene pažnju na sve pojave i naravno na opšti kriminalitet. I svi naši načelnici policijskih stranica se odazivaju i imaju striktni nalog da moraju da sede i da rade sa lokalnom samoupravom na definisanju svih planova bezbednosti, na kraju krajeva, to je u interesu i policijske stanice lokalne samouprave. Samo što je nemoguće da to bude direktno, znači uticanje na postavljenje ne može biti direktno, onda nemate karijerno napredovanje, nemate depolitizaciju, nemate jedno starešinstvo, nemate sistem bezbednosti. Tada imate 186 ljudi koji su postavljeni po volji lokalnih političkih moćnika i to zavisi od njihovih političkih afiniteta. Znači, oni koji pripadaju ovim strankama će postavljati ove, oni koji postavljaju postavljaće one. Tu od onda, koordinacije rada, jer vi imate nekad i potrebu da se koordinira rad više policijskih uprava po linijama rada, da li je to saobraćaj, da li kriminal, da li je javni red i mir ili bilo šta drugo, nema od toga ništa. Zamislite onda izdavanje ličnih dokumenata na koje utiče određena politička struktura koja kaže – mi hoćemo ovako, onda u sledećoj opštini one hoće onako. Stvaramo nejednakost kod građana. Prosto je nemoguće da se neko sa lokala iz političkih struktura meša, jer bi to potpuno derogiralo, ne ovaj zakon, nego opšte tendencije EU. To ne postoji nigde u svetu. Postoji sistem izbora, direktnog izbora, znači, gde je faktički nosilac lokalne samouprave nešto kao predsednik Vlade za taj lokalni region, pa se tu i sudije biraju direktno. U SAD imate glasanje za određene sudije. Ljudi ih biraju na izborima i naprosto u tom sistemu, na takav način to može da funkcioniše, ali u sistemu u kome hoćete da primenite evropske norme, norme koje postoje u na primer Švedskoj, koja ide na smanjenje, recimo Švedska je ranije imala mnogo veći broj policijskih uprava, sada ih smanjuje upravo na jednu. Znači, oni su uočili šta su sve prednosti takvog jedinstvenog sistema, i mi hoćemo da primenimo iskustva onih zemalja koji su nama najprimenjiviji, najsličniji. Znači, i po veličini, i po teritoriji, i po broju ljudi koji živi, i po sistemu, i po da kažem bezbednosnim izazovima. I to su ta rešenja koja mi primenjujemo. Dakle, to je ono što smo uzeli i preuzeli od onih ljudi koji su ta rešenja probali u praksi, dakle, samo iz tog razloga. Slažem se da treba da imamo sistem u kome lokalna samouprava sarađuje sa policijom, gde deli sa njima svoju zabrinutost za određene pojave. Znači, ja nisam bio srećan, kao ni vi. Verujte, jednako volim Niš, kao i svaki drugi grad u Srbiji, dakle, nisam bio srećan kada su se građani Niša na bilo koji način osećali ugroženo ili nebezbedno. Ali, moramo da sarađujemo zajedno. Dakle, lokalna samouprava mora da prihvati svoj deo posla i zato smo se zalagali i ja se nadam kada stigne, da kažem, sa mišljenja Evropske komisije, pošto je spreman već nekoliko meseci, novi Zakon o bezbednosti saobraćaja, da damo ovlašćenja lokalnoj samoupravi, da ona u saradnji sa policijom postavlja i kamere za video nadzor i radare, jer tu se isto pita lokalna samouprava. U tom smislu, želimo da nam ne divljaju automobili ispred škola, bolnica, na putevima, želimo više mogućnosti kontrole, ali da onda i lokalna samouprava ima više novca od toga koji može da uloži u razvoj tih sistema. Tu policija može da sarađuje sa lokalnom samoupravom. U smislu direktnog izbora, to bi stvarno bilo - svaka opština sa svojim šerifom i onda bismo imali veoma ozbiljan problem u nejednakosti postupanja. Moglo bi da vam se desi da pređete iz jedne u drugu opštinu i da policija potpuno drugačije postupa prema vama i da onda nemate kome da se žalite, jer je takav zakon. U ovom sistemu imamo jednu srpsku policiju, koja jednako postupa na čitavoj teritoriji Republike Srbije i to postupanje biće regulisano i ovim zakonom.
Hvala. (Vanja Vukić, s mesta: Replika. Pomenut je Dačić.) Šta kažete? Ne razumem kome želite da odgovorite. (Vanja Vukić, s mesta: Kolegi Blagoju Bradiću.) Izvolite.
Zahvaljujem. Odgovorio bih gospodinu Bradiću na pominjanje predsednika SPS Dačića, a vezano za postavljenje načelnika Policijske uprave u Nišu. Mislim da je on svestan i razloga. U pravu je, nije postavljen duže vremena načelnik Policijske uprave u Nišu. Mislim da je on svestan i razloga koji su u to vreme postojali, a to je pre svega politički pritisak DS da postavlja načelnike policijskih uprava i načelnike u sedištu Ministarstva. Dakle, Niš nije bio jedini gde nije bilo načelnika, već je to bio i Novi Sad i drugi delovi. Međutim, ministar Dačić se odlučio da pošalje gospodina Grekulovića jer je stanje u Nišu postalo dramatično i poslao je čoveka iz Beograda koji je koliko-toliko uspeo da reši problem koji je postojao u Nišu. Zahvaljujem.
Hvala. (Dragan Šutanovac, s mesta: Replika.) Recite, gospodine Šutanovac, šta je bilo sada? (Dragan Šutanovac, s mesta: Politički pritisak DS.) Ala smo postali svi osetljivi, to je neverovatno. Čekajte, prvo Blagoje Bradić da odgovori na ovu direktnu repliku.
Stvarno ne razumem razlog za repliku. Mislim da je kolega poslanik iz oblasti policije. Ja nisam, ja sam stomatolog. Ali, ono što sam želeo da kažem imalo je sasvim drugi kontekst. Ja sam govorio o tome da nesaradnja sa lokalnom samoupravom i neimanje sluha za mišljenje i stavove lokalne samouprave na čijoj teritoriji deluje neka policijska uprava je dovelo do toga da Niš koji je drugi grad u Srbiji je šest godina imao načelnika SUP-a u vd stanju. Ma kako da su ljudi koji rade u SUP-u apsolutno profesionalni i apsolutno uživaju poverenje svojih komšija, ako imaju nesigurno rukovodstvo i nekog ko je u vd stanju, pitanje je kakvo je sprovođenje zakona? Ja sada pričam kao građanin Niša. I da je sasvim normalno da jedan grad koji je drugi po veličini u državi ima načelnika policijske uprave, a ne načelnika u vd stanju. To da li on treba da bude iz drugog grada, da li treba da bude iz Beograda ili treba da bude iz Niša, ja mislim da treba da bude iz Niša. To bi bilo kao da u Beogradu nema nijednog sposobnog kadra u Policijskoj upravi Beograda i da vi dovedete Nišliju da bude načelnik policijske uprave. Ja verujem, duboko verujem da u Ministarstvu i u Policijskoj upravi Beograda postoje stručni ljudi koji su sposobni da vode policijsku upravu na svojoj teritoriji. Ja to ne kažem iz lokalpatriotizma, nego zato što onaj ko radi u Policijskoj upravi Niša najbolje poznaju situaciju i zna koji su problemi u tom gradu i kako ih rešiti. Ja to tako gledam. Ja se nadam da ćemo moći u skorijoj budućnosti da to promenimo i da lokalna samouprava ima način i mogućnost da utiče na izbor kvalitetnih kadrova. Što je rekao ministar, ja njega potpuno razumem, ja polazim od toga da svaka lokalna samouprava…
Zahvaljujem. Vreme. Odgovorili ste. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Mislim da je građanima Srbije potpuno jasno da postoji tendencija da za sve što se dešavalo u proteklom periodu treba da odgovara DS, čak i za resore koje nikada nije držala. Činjenica je da je i u novom zakonu i u prošlom zakonu MUP nezavisno i policija isto tako. Stoga, ne stoji da je neko vršio politički pritisak, odnosno da je mogao da izvrši politički pritisak u situaciji u kojoj je direktor policije na propisan način predložio načelnika Niša. To što je nekome bilo važnije da mu budu pune baterije u mikrofonu i da ozvučenje koje se vozi u gepeku automobila bude spremno da se uvek zapeva kada imaju neka policijska viđenja, a ne da se postave načelnici policijskih uprava… Izvolite.
Čekajte, još nisu bili izbori. Nemojte da se kandidujete za predsednika parlamenta, molim vas poslaniče Šutanovac. Ja ću opomenuti kolegu. Samo vi iskoristite vašu repliku.
Da li sam nešto slagao?
Da li ste završili sa replikom, da pređemo dalje na diskusiju?
Ja vas molim samo da mi omogućite da završim.
Omogućiću, ali ne mogu svi da se slažu sa vama.
Dakle, to što neko nije radio svoj posao, očigledno, zbog čega i danas donosimo predlog novog zakona, a nije urađeno u prošlom vremenu, to ne može da se svali na DS, to u najmanju ruku nije korektno. Ovo o čemu sam ja pričao, uvažene kolege, znate vi to i bolje od mene, neki od vas su prisustvovali i niste imali problem sa tim da kažete – čekajte, ljudi, dajte da rešimo prvo probleme, pa ćemo onda da pevamo i da sviramo. Hvala.
Reč ima Vanja Vukić. (Dragan Šutanovac, s mesta: Zbog čega?) Zato što ste mu vikali – jel tako, lično ste mu se obraćali. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ne njemu, kolegi, ovome desno.) Pa, hoćete li da odgovori kolega desno? Ne, Vanja Vukić se prepoznao.
Ja se zahvaljujem. Ne znam čemu ovolika panika i ne znam zašto ste se vi našli pogođenim, kada znate dobro ko je odlučivao, a taj čovek, taj predsednik nije više u vašoj stranci, nego u stranci gospodina Bradića ili već ne znam ni ja kojoj drugoj stranci. Ono što je bitno i ovim se pokazuje da ste uvek želeli da rukovodite MUP-om, a da ne snosite nikakvu odgovornost, postavljanjem kadrova, vođenjem svojih akcija, svojim privatnim policajcima itd, a nikada niste želeli da snosite odgovornost i nikada niste imali ministra unutrašnjih poslova. Zahvaljujem.
Reč ima Dragan Šutanovac.
Moram da priznam da mi je potpuno nejasno šta je kolega želeo da kaže. Godinama ste imali ministra unutrašnjih poslova. U Ministarstvu nije urađeno r od reforme. Danas slušam kako hvalite reformske napore sadašnjeg ministra. Niko vas ne pita – što to nije urađeno pre tri, četiri, pet ili šest godina? Ko je hteo da kadrira u MUP-u kada je po zakonu ovlašćen jedino ministar i direktor policije? Znači, izgovor, izgovor, izgovor. Mi smo namestili snimanje sa bananom, mi smo uradili koferče, sve smo mi uradili. Dajte, ljudi, uozbiljite se. Preuzmite odgovornost za ono što ste vi uradili, a činjenica je da u MUP-u reforme nema od Duška Mihajlovića, bez obzira što vi govorite o tome da je on kupovao upaljače, a ovde je bilo važnije da baterije budu napunjene, da može mikrofon da proradi odmah.
Reč ima Vanja Vukić.
Zahvaljujem. Dakle, SPS je snosila političku odgovornost i dobila 15% na prošlim izborima, kao i vi, i vi ste dobili 5% i nadam se da na sledećim izborima nećete dobiti ni toliko, niti preći cenzus. Zahvaljujem.
Izvolite.
Čemu panika, kolege? Imamo izbore uskoro. Demokratska stranka iz tog vremena je, uvaženi kolega Vukiću, dobila 22,4% u 2012. godini. Verujem da nemate amneziju kao neke kolege koje se toga ne sećaju. Ali, bez obzira na to, MUP zna se ko je vodio. Taj je odgovoran. Kao kada bih ja vama rekao – hteli ste da kadrirate u vojsci. Pa, hteli ste, ali nisam dao. Da budemo iskreni, imali ste razne ideje, ali smo rekli – ne može. Kako je moguće da je neko u policiji kontrolisao umesto ministra unutrašnjih poslova, čime se krši i prošli zakon i zakon koji ćemo usvojiti u narednim narednim danima? Dakle, ako je tako, dajte da vidimo ko je to radio i ko je kršio zakon i zbog čega je kršio zakon. Niste mi odgovorili da li stvarno mislite da smo mi doveli na sastanak sa bivšim ministrem Mišu Bananu ili smestili „koferče“? Zaboravili smo priču koju je sadašnji predsednik Vlade pričao da se neki visoki funkcioner MUP viđao i sa ovim što je u Španiji u zatvoru. Kako se zove? (Marko Atlagić, s mesta: Miki Jevremović.) Nije Miki Jevremović. Odlično vi znate ko je.
Gospodine Jovanoviću, po kom osnovu? (Neđo Jovanović, s mesta: Replika.) Niste vi spomenuti. Tu je šef poslaničke grupe. Jeste li Miša Banana ili Neđo Jovanović? (Neđo Jovanović dobacuje.) Da se napravim da nije tu šef poslaničke grupe? (Neđo Jovanović, s mesta: Izašao je.) Ovlašćeni je izašao. Vi sedite tu, a dajete zameniku da se javi. (Neđo Jovanović, s mesta: Zašto ne može?) Možete jedino da napustite salu. Odjavite se, toliko mogu da učinim da niste trenutno ovlašćeni, nego Neđo Jovanović. (Neđo Jovanović, s mesta: U čemu je razlika?) Ogromna je razlika. Nemojte molim vas. Znate li koliko smo dugo poslanici? (Neđo Jovanović, s mesta: Apsolutno.) Daću vam reč, pošto se odjavio predsednik, predsednik nije tu, ne postoji. Izvolite.
Zahvaljujem se. Vrlo kratko. Imajući u vidu da se ovde licitira sa nekim procentima od 5%, 22, 24, itd, moram samo da istaknem jednu činjenicu, i sa onih 24% DS nije mogla sama da napravi koaliciju i sama da Vlada, već je morala da pozove u pomoć onoga ko ima određeni autoritet, kako politički, tako i stručni, i da na bazi onoga što im daje SPS pokušaju da vrše odgovorno vlast. Koliko su odgovorno vršili vlast govori u prilog ono što je rekao gospodin Šutanovac, govori nešto sasvim drugo, a to je veliki broj uhapšenih ministara iz DS, onih koji su raznih zloupotrebama, malverzacijama, manipulacijama doveli do velikih štetnih posledica budžet Republike Srbije. Šta se onda desilo? Desilo se da se otvaraju krivični postupci i da ti krivični postupci, dan danas traju, neki su, hvala Bogu, okončani i onda imamo situacije u kojima se ministri DS pojavljuju kao osumnjičeni, ne želimo da povređujemo prezunkciju nevinosti, ali je nesumnjivo isto tako da će ti postupci iznedriti ono što mi tražimo, a mi tražimo istinu i odgovornost. Ukoliko je neko odgovoran, on će krivično biti kažnjen. To važi za sve. Na političkoj sceni ne postoji abolicija, amnestija od krivične odgovornosti. Ako je već tako, onda oni koji se pozivaju na to, treba prvo da pogledaju u svoje dvorište, pa da gledaju u tuđe. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Ne znam čemu ovoliko žuči uvaženi kolega, ali kada ste već pokrenuli temu, reći ću vam da je pred Novu godinu, 28. decembra, uhapšeno, odnosno privedeno 79 ljudi u velikoj akciji. Od toga je 17 članova DS, četvoro je zadržano. Vi ste im presudili, vidim, kao advokat to možete sebi da date za pravo. Šta ćemo sa aferom „Galenika“? Šta ćemo sa aferom „Dunav osiguranje“? Šta ćemo sa tim „koferčetom“? Šta ćemo sa Mišom Bananom? Šta ćemo sa gospodinom Bojovićem? Da li stvarno mislite da treba da nabrajam sve što se stavlja vama na teret, jer ste vi vlast, pa možete ovde da govorite glgasnije i što nemate procese jer vas štiti SNS? Gospodine Jovanoviću, ja sam odreagovao na pominjanje DS u pežorativnom smislu, a u onom delu u kome je rečeno da smo mi kršili zakon, tako što smo uticali na kadrovska rešenja u MUP, a što nije tačno, naprosto nije tačno. Ako postoji jedan dokument o tome, stavite ga na uvid javnosti i ja ću se izviniti svima, uključujući i bivšeg ministra. Ako ne postoji, vi mene demantujte, ako možete za onaj mikrofon, baterije i ostalo, pa da ukrstimo saznanja i da vidimo ko priča neistinu, a ko priča istinu. Ja vas samo molim, kao kolegu advokata, da kada govorite o ljudima koji su privedene, uvek pogledajte iza sebe. Koliko je članova SPS privedeno u poslednje vreme? Niko nije osuđen i ne pričamo o tome, ali vi se slavodobitnički ponašate, a bili ste sa nama u koaliciji u kojoj se, kako stvari stoje, niste ništa pitali. Kako je to moguće? Sad se ne pitate ništa, ali ste se kod nas pitali, činili ste većinu u parlamentu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, zbog ličnog obraćanja, a nakon njega narodni poslanik Đorđe Milićević zbog pominjanja stranke. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Pre svega, ono što ne želi DS da prihvati jeste jedan princip koji SPS jako dosledno sledi i istrajava na tome sve vreme, a to je da svi oni koji su se ogrešili o zakon budu krivično gonjeni i odgovorni ukoliko za to ima osnova. Ako je takav princip SPS iskren princip, onda bi trebalo da važi za sve.Nije mi jasno zbog čega takva politička demagogija i hipokrizija koja se iznosi od kolege Šutanovca o nekakvom broju uhapšenih, nekažnjenih itd. Ja sam ovde izneo samo istinu, ništa više, a to je da su ministri DS koji su vodili određene resore, dakle, isključivo ministri bili ti koji su procesuirani, protiv kojih je vođen predkrivični postupak i rekao sam vrlo jasno da ne želim, pre svega kao profesionalac,da povredim prezunkciju istine. Voleo bih da se utvrdi istina kao i svaki građanin Republike Srbije, ali je isto tako nesumnjivo da se toliko godina određene situacije prate, da su ti isti ministri na određenim resorima, čija imena neću pominjati, sada vinovnici tih tzv. protivpravnih delovanja, protivpravnih radnji zbog kojih se ne samo vode predkrivični postupci, već i javnotužilačka istraga. Na kraju krajeva videćemo šta će od svega toga biti. Što se tiče „Galenike“ i bilo čega drugog, mi nemamo zaista nikakav problem da se bilo šta utvrdi u „Galenici“, bilo nekom drugom mestu, ko je bilo šta učinio protivpravno odgovaraće bez obzira ko je i šta je u SPS, ali neko to bude ogledalo i za DS i neka to bude ogledalo za celu opoziciju, a onda ćemo imati jedan veoma jasan politički dijalog u kome neće biti demagogije kao što je bilo danas.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Veoma kratko, nema razloga da bilo ko na bilo koji način štiti SPS. Mi se zalažemo i uvek smo se zalagali da nadležni organi, nadležne institucije rade svoj posao i verujemo u konačan sud i stav nadležnih organa i nadležnih institucija. Ne želimo sudske procese da dovodimo i svodimo na nivo dnevno političkih tema. Ali, to je svojstveno nekim drugim političkim opcijama, neću ulaziti dalje u takav vid rasprave. Jesmo bili deo vladajuće koalicije od 2008-2012. godine, ali SPS nikada nije bežala od odgovornosti i uvek smo spremni da polažemo račune za ono za šta smo imali odgovornost, pa i u tom periodu od 2008-2012. godine. Ponavljam, neka nadležni organi, nadležne institucije rade svoj posao. Srbija je danas uređena, normalna, pravna država, država u kojoj funkcionišu institucije sistema i po svim ovim pitanjima oko kojih kolega Šutanovac vidim ima određene dileme. Pustite neka nadležni organi daju konačni i krajnji odgovor. Nemojte vi da sudite. Vidim da vam je interesantno da od republičkog parlamenta pravite zabavu. Mi ovo ne posmatramo kao zabavu. Vidim da su vam interesantni mikrofoni. Mi da želimo da posmatramo to na takav način, mi bi se vratili na raspravu o budžetu, pa bi se podsetili ko je bio na koncertima kada se ovde govorilo o izuzetno važnim temama. Ali, ne želimo to da svodimo na takav nivo rasprave. Vidim da vam je interesantno da se vraćate i na neke ranije izmontirane, izrežirane procese. Imali ste mogućnost da o tome govorite i od 2008. do 2012. godine, ne znam zašto niste? Konkretno mislim na aferu „Kofer“. Ja mislim da je taj proces završen, ispravite me ako grešim, i mislim da su nadležni organi i nadležne institucije dali svoj konačan stav i konačan odgovor. Hvala.
Hvala. Izvolite gospodine Šutanovac.
Uvažene kolege, samo da vas podsetim da nisam ja započeo ovu raspravu. Ovu raspravu ste započeli vi, u želji da pokažete da ste veći kalif od kalifa, da ono što radi SNS u parlamentu, vi možete još žešće, da pokažete kako vi s nama nemate nikakve veze a kako je za vaše promašaje kriva upravo Demokratska stranka. Gospodine Jovanoviću, visoki funkcioner Demokratske stranke je bio priveden. Bio je 13 meseci, da bi se kasnije ispostavilo da je neosnovano, u pritvoru. Dok nije dobio presudu da je oslobođen, vi ste glasali za njega da bude ministar poljoprivrede, ovde u parlamentu. Glasali ste za čoveka protiv koga se vodio sudski postupak u tom trenutku. I nije vam smetalo da bude ministar poljoprivrede u Vladi koju ste vi podržavali. Ali, imate problem s tim što se vodi politički postupak, to vam tvrdim, jer, ukoliko je Dragin kriv, krivi su svi članovi Vlade koji su tad digli ruku za taj predlog, kao i vaš sadašnji predsednik koji je potpisao to. Znači, imate dvostruki aršin. Amneziju, s jedne strane, za ono što ste radili, odnosno znate ono što je dobro da je to vaše, čuo sam nedavno da je čak ministar u to vreme unutrašnjih poslova zaslužan za skidanje viznog režima, ali, za ono što su bili promašaji, za to je kriv neko drugi. Hajde malo da se uozbiljite. Uvaženi kolega, ako hoćete da vam nabavim ko je bio na koncertu, bojim se da u ovoj sali ima više ljudi koji su bili na više koncerata to i sledeće veče. Ja znam šta sam radio tamo, ali za vaše kolege nisam siguran da mogu da shvatim otkud oni tamo u trenutku kada se vodi tako važna rasprava?
Vreme. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Najpre želim da kažem da se poslanici SPS ponašaju veoma ozbiljno i odgovorno i da veoma posvećeno obavljaju svoj posao. U malopređašnjom izlaganju sam rekao, ponoviću to i sada – ne želimo mi da pobegnemo od odgovornosti. Delili smo odgovornost od 2008. do 2012. godine i mi jesmo spremni da položimo račune za sve ono za šta smo preuzeli odgovornost. Ali, nemojte da nam namećete nekakav sistem kolektivne odgovornosti. Nema kolektivne odgovornosti. Postoji pojedinačna odgovornost, ukoliko je neko prekršio zakon. Ponavljam – mi smo spremni da preuzmemo odgovornost za sve ono za šta smo imali odgovornost u periodu od 2008. do 2012. godine. I znate kako? Građani su uvek ti koji daju konačan stav i konačan sud. I nemojte, molim vas, vi da govorite o ozbiljnosti, na koji način neko obavlja ili ne obavlja funkciju. Vi imate predsednika stranke koji je, čini mi se, još uvek predsednik pokrajinske vlade. On umesto da radi svoj posao, mi malo po malo pa ga viđamo na partijskim konferencijama za štampu. Jer vi mislite da to očekuju građani Vojvodine? Zar vi mislite da građani Vojvodine, oni koji žive u Vojvodini, u severnom delu Srbije, očekuju od predsednika pokrajinske vlade da drži partijske konferencije ili da radi svoj posao i da ostvaruje rezultate koji će biti u interesu građana Vojvodine? Toliko o ozbiljnosti ili neozbiljnosti obavljanja odgovornih funkcija. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković.
Povodom ove poslednje primedbe koja se tiče gospodina Pajtića, samo jedno pitanje imam da postavim. Da li bi to značilo da gospodin Vučić nema šta da traži na stranačkim konferencijama za štampu i da li to isto znači da gospodin Dačić ne bi imao šta da traži na stranačkim konferencijama za štampu?
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Reći ću vam veoma kratko. I gospodin Vučić i gospodin Dačić veoma posvećeno, ozbiljno i odgovorno obavljaju svoj posao i to ćete vrlo brzo videti na vanrednim parlamentarnim izborima koje ste toliko prizivali, a molili ste boga da do tih vanrednih parlamentarnih izbora ne dođe. Znate, imaćemo uskoro vanredne parlamentarne izbore i niko u Srbiji neće moći da se sakrije. Dakle, svi oni koji su prizivali i želeli izbore, molili se da do izbora ne dođe, sada će imati priliku da čuju konačan stav i konačan sud građana. Što se tiče i gospodina Vučića i gospodina Dačića, predsednika Vlade i potpredsednika Vlade, nisam primetio, a vi me ispravite ako grešim, da su u periodu kada građani očekuju da se radi u njihovom interesu, hajde da kažem u periodu radnog vremena, držali partijske konferencije za štampu. A da li je to činio gospodin Pajtić? Zahvaljujem.
Reč ima Nataša Vučković. Izvolite.
Rezultati pokrajinske vlade su više nego vidljivi. Oni su vidljivi i u tome što su potvrđeni, na kraju krajeva, i velikim priznanjima iz međunarodne javnosti, vrlo kredibilne, kojima je potvrđeno da je jedna od najboljih prostora za strane investicije i to je poznata stvar. Poznata je stvar da je Vlada Vojvodine radila odgovorno i da je maksimalno učinila na otvaranju radnih mesta, itd. Ovo što kažete da će se neko sakriti na izborima, ja razumem želju vladajuće većine da proizvede atmosferu straha, koja će na ovim izborima ogromno uticati na to da se građani pokolebaju da li će građani izaći na izbore. To je pogrešna priča koju vi sada pričate, kolega Milićeviću.
Izvolite.
Ja mislim da vi i ja nismo sami u ovoj sali, tu su dame i gospoda iz Ministarstva unutrašnjih poslova. Ja ne mislim da sam svojim govorom bilo koga želeo da uplašim u ovoj sali. (Dragan Šutanovac, s mesta: Uplašio si me.) Izvinjavam se ako sam vas uplašio. Evo, ovo je poslednje izlaganje i neću se više vraćati na ovo. Ali, ja ne osporavam vaše pravo da govorite o rezultatima, navodnim rezultatima pokrajinske vlade. Ali, opet kažem – građani koji žive u severnom delu Srbije će reći šta misle o rezultatima pokrajinske vlade i o rezultatima predsednika pokrajinske vlade, gospodina Bojana Pajtića. Verujem da ćete biti neprijatno iznenađeni kad sagledate te rezultate. I ako toliko verujete u te rezultate, zašto ne raspisujete pokrajinske izbore, nego držite fotelje i taj poslednji dan mandata pokrajinske vlade? Zahvaljujem. (Dragan Šutanovac, s mesta: Replika, pomenuo je prezime.)
Reč ima Dragan Šutanovac.
Kako nije negativno, čoveče, uplašio si nas. Uvažene kolege i koleginice, na vašu nesreću, očigledno, ali činjenično stanje je da se u Srbiji najbolje živi upravo u toj severnoj pokrajini i da je ta severna pokrajina Vojvodina postala jedan od najboljih regiona u celoj Evropi, bar je tako proglašena od strane međunarodnih institucija. Potpuno razumem vašu potrebu da to prikažete kao negativno, potpuno razumem vašu želju da obesmislite sve što je rađeno u prošlom vremenu, potpuno razumemvašu želju da prikažete 90-te godine kao godine uspeha, a od 5. oktobra naovamo kao godine neuspeha. Sve to ja vas potpuno razumem, ali to prosto nije tačno. To ne stoji. I tačno je da mi nismo sami ovde, ali da vas podsetim – niko nije pominjao vašu stranku dok vi niste počeli da pričate o Demokratskoj stranci. I zamislite da sada ustane ministar Stefanović i kaže da on ne može da vrši svoj posao u Ministarstvu unutrašnjih poslova jer neko iz SPS-a vrši pritisak na njega? Ja bih podneo ostavku, gospodine Stefanoviću, istoga trenutka. Rekao bih da neko vrši pritisak na mene i da ne mogu da obavljam svoj posao, a po zakonu ga obavljam samostalno i nezavisno. Dakle, nemojte više svaljivati svoju odgovornost. Upravo obrnuto – pokažite da ste bili deo one Vlade koja je napravila znatno bolje rezultate nego ova Vlada. U onoj Vladi ste učestvovali u odlučivanju, u ovoj Vladi ne učestvujete u odlučivanju. I umesto da kažete – kad smo mi nekad sarađivali, mi smo uradili to, to i to, država je dugovala manje 10 milijardi nego sad, vi se nadate da ukoliko, kojim slučajem SNS pređe 126, da vas prihvati zbog ovihmaestralnih govora, da opet budete nebitni u Vladi a bitni sebi.
Vreme. Dajem reč Neđi Jovanoviću, po istom principu, zbog prezimena. Neđo Jovanović zbog prezimena, baš zbog toga. Ogrešila sam se. Vama sam dala, a i njemu sada po istom osnovu.
Zahvaljujem se predsednice. Nadam se da više nećemo voditi polemiku oko nekih stvari oko kojih ne treba voditi polemiku zbog toga što SPS jedinu političku stvar koju je učinila ispravnom jeste da je pomogla reanimacijom političkom DS da preživi, a to preživljavanje je bilo upravo kada smo im pomogli da budu u Vladi i ostanu na vlasti koliko su već bili na vlasti. Hvala Bogu posle toga su krenuli tamo gde su krenuli. Mi im želimo srećan put. Neka idu dalje kuda idu sada. Mi sa njima sigurno nećemo ići jer ne vidimo da je to put političkog progresa i put dobar sa Srbiju. Naravno da je ova koalicija i ova vlast kao odgovorna vlast učinila mnogo, da je uvela Srbiju pred vrata Evrope kroz čija vrata će Srbija sigurno i ući i nesumnjivo je da sve ono što nije urađeno upravo u tom periodu od 2008. do 2012. godine je urađeno sada. Zbog čega toliki žal DS što oni nisu uradili upravo ovakve kapitalne stvari kao što je uradila ova Vlada, to neka ostane DS na razmišljanje. Mi se sa tim više nećemo baviti. Što se tiče Vojvodine, koliko je učinjeno u Vojvodini najbolje znaju građani Vojvodine, najbolje znaju oni koji su poljoprivredni proizvođači u Vojvodini koji znaju da je upravo za vreme DS poljoprivreda devastirana, da je zemljište devastirano, da je ugašeno nebrojeno mnogo na hiljade zemljoradničkih zadruga da su svi ostali bez onoga što podrazumeva servisiranje poljoprivrednih proizvođača i mi govorimo sada o nekoj Vojvodini kao prosperitetnoj. Na žalost, nije ni približno tako, ali će biti u periodu nakon vanrednih parlamentarnih izbora, u periodu kada do 2020. godine Srbija ispunjava sve svoje ciljeve.
Vreme. Mislila sam da završimo, ali Dragan Šutanovac insistira. Bune se poslanici.
Dajete kolegama reč, a ja ne pominjem ni stranku niti njih lično. Kada mene pomenu po prezimenu lično, onda naglašavate kako ja insistiram. Pitam vas samo – kako to?
Mogu samo preko Poslovnika da razgovaram. Ne mogu ovako.
Možemo preko mikrofona. Nije ni važno. Da budemo vrlo precizni, 2008. godine DS je sa svojom koalicijom osvojila gotovo 39% glasova. Predsednik Tadić je izabran za predsednika Republike. Teško da je bilo koja stranka u Srbiji tada reanimirala DS. Svako ko veruje u to živi u velikoj zabludi. Upravo se desilo suprotno. Na ogorčenje velikog broja članova DS smo reanimirali očigledno nekoga ko danas pokušava da se distancira od svega onoga što je učinjeno želeći da prikaže DS kao krivca za ono što ne valja, a sebe kao zaslužnog za ono što valja. Ako ćemo pričati o poljoprivredi u Vojvodini, gospodo, što ih niste pustili da dođu sa traktorima ispred Skupštine da vam kažu kakav odnos imaju prema ovoj vlasti i prema vama koji ste izglasali zakon da se državno zemljište prodaje strancima? Zbog čega niste pustili ako vas toliko vole vojvođanski paori ili seljaci, kako vole da kažu? Bojim se da taj mač ima dve oštrice. Uhvatili ste se za nešto što očigledno niste najbolje sagledali, ali bez obzira na to mi se Vlade od 2008. do 2012. godine ne stidimo. Ubeđeni smo da je ta Vlada učinila mnogo više dobrog nego ova, imala mnogo više dobrih rezultata nego ova, nije devastirala državu, nije prezadužila državu. Oslobodila nas je raznih stega koje su postojale. Okruženje je bilo znatno bolje. Podigla je životni standard. Nije podigla poreze kao ova. Nije uvela akcizu na struju. Nije podigla akcizu na gorivo. Ljudi, razumem vaš gnev, ali žao mi.
Hvala. Đorđe Milićević.
Nije pomenut ni on ni stranka.
Nije? Kako nije?
Nije. Nisam ni njega ni stranku pomenuo ni jednog momenta. Verujte mi, evo pročitajte. (Đorđe Milićević, s mesta: Javio sam se još malopre.)
Đorđe Milićević.
Ne mogu dve replike na jedan govor. Sada i Neđa i Đorđe na mene jednog.
Prijavite se ponovo. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Javio sam se još malopre kada ste govorili o strahu, ali je predsednica dala reč Neđi Jovanoviću. Hteo sam da kažem da se ja osećam sigurno kada su predstavnici MUP ovde blizu nas. Ne znam zašto se vi osećate nesigurno. Nemam tu nesigurnost i strah kada vidim ljude u uniformi u svojoj blizini. Naprotiv, osećam se sigurno. Maločas ste govorili, pomenuli ste gospodina Stefanovića i rekli ste u kontekstu da neko vrši pritisak na gospodina Stefanovića, on bi podneo ostavku. Nema razloga da podnese ostavku. Znate zašto? Zato što niko iz SPS ne vrši pritisak na gospodina Stefanovića. Gospodin Vukić je govorio o periodu od 2008. do 2012. godine i ja ne bih ponavljao ono o čemu je on govorio, da je neko vršio pritisak tada na ministra unutrašnjih poslova. Govorite o rezultatima koje potvrđuju nekakve međunarodne institucije. Koje međunarodne institucije? Dajte konačno da čujemo koje su to međunarodne institucije koje kažu da je Pokrajinska vlada ostvarila ozbiljne rezultate u interesu građana Vojvodine. Imate potrebu da se vraćate u prošlost. Samo ću vam reći što se tiče, ponavljam, po ko zna koji put, perioda od 2008. do 2012. godine da ne bežimo od odgovornosti. Sve ono za šta smo preuzeli odgovornost uvek smo spremni da polažemo račune. Što se tiče 90-tih, vidim da ste i 90-te uvukli u ovu priču, a danas smo u 2016. godini, mi od svoje prošlosti nikada nismo bežali, ali za razliku od vas, mi smo iz svoje prošlosti izvukli pouke. Čini mi se da vi niste te pouke izvukli na pravi način u periodu posle, nakon 2000. godine. Zahvaljujem.
Dragan Šutanovac.
Da vam odgovorim. Evropska komisija i „Fajnenšl Tajms“ su proglasili, ako nisu kredibilni razumem, Vojvodinu kao jednu od najboljih regija u Evropi za investicije, baš kao što su i za vreme dok je bio gradonačelnik Beograda pokojni Nenad Bogdanović Beograd je proglašen za grad budućnosti. Međutim, mi sada ulazimo u jednu situaciju za koju moram da vam kažem kako će to da izgleda nakon sledećih izbora – nakon sledećih izbora će ovde kolege koje danas pričaju da su bile sprečene da obavljaju svoj posao u MUP da govore kako su bile sprečene da obavljaju svoje poslove u Ministarstvu spoljnih poslova jer postoji desetak ambasada širom sveta u kojima nisu postavljeni ambasadori. Zbog čega nisu postavljeni ambasadori? Zato što ministar spoljnih poslova ne radi svoj posao. Ko ga ometa? Ometa ga većinski partner sigurno, ne DS zato što mi trenutno nismo u toj budućnosti, ali isti izgovor ćete imati za dve godine, odnosno za dva meseca. Ljudi, samo preuzmite odgovornost za ono što niste radili i za ono što ste uradili i nemojte pričati nešto što sam vas malopre pitao. Dokumentujte jedan pritisak da postoji i ja ću vam se svima izviniti. Ako ne postoji to, a to je sve na nivou rekla-kazala, vi ste ozbiljni ljudi valjda, poslanici smo, građani su nas birali da govorimo istinu. Molim vas da nastavimo ovu sednicu po dnevnom redu. Mislim da je Zakon o policiji mnogo važniji od naših tema i dilema, a ovome ćemo već u kampanji pričati pa ćemo videti ko je šta uradio za dobro u državi, a ko je šta loše. Hvala.
Reč ima Grozdana Banac, a neka se pripremi Nataša Vučković.
Hvala poštovana predsednice, konačno sam došla na red. Ovo je zaista neozbiljno da se ovde otvara jedna politička tribina koja nema apsolutno ni jedne dodirne tačke sa dnevnim redom. Ako pričamo o opštim stvarima, ovde neko nekoga zastupa bez punomoćja. Mi smo ovde napravili jednu sudnicu, tužilaštvo, ne znam šta je i hvala vam u svakom slučaju. Želim ispred poslaničke grupe PUPS da izjavim iskreno saučešće porodici, nadam se i svim ostali poslanici koji su ovde, porodici nedavno tragično preminulog policajca koji je ostavio svetlu uspomenu na nas ovde u Skupštini i da konačno pređemo na dnevni red. Gospodine ministre, ja pre svega želim da se zahvalim za vaš izuzetan trud i rad koji ste vi inače svojim životnim stavom potvrdili dugi niz godina i kao dobar parlamentarac odnosite se profesionalno prema svom poslu. Sve ove zakonske okvire i ovaj set zakona o policiji podržaćemo, naravno, u celini. Hvala vam što ste omogućili kao dobar parlamentarac da možemo svi da se uključimo i da dajemo svoje sugestije i predloge koje ste vi na jedan zaista korektan način i usvajali. U delu zakona koji se odnosi na organizaciju i nadležnost policije izvršene su određene izmene koje se tiču direkcije policije, čije su nadležnosti sada proširene tako da je ovaj organ, pored svojih ranijih nadležnosti, članom 24. sada dodatno ovlašćen da donosi strateške procene javne bezbednosti, da donosi strateški plan policije i učestvuje u izradi kadrovskog plana, da se bavi poslovima međunarodne operativne saradnje i da radi na rešavanju statusnih pitanja građana u izdavanju javnih isprava iz svog delokruga. Članom 75, koji se odnosi na uslove za proveru identiteta lica, pored slučaja koji su taksativno nabrojani u do sada važećem članu 42. Zakona o policiji, dodat je još jedan slučaj kada se vrši provera identiteta lica, a to je kada ono neovlašćeno prikuplja podatke o licu, objektu ili prostoru koji se bezbdonosno štiti. Takođe, dodat je novi stav kojim policijski službenik može uskratiti obaveštenje o proveri identiteta ako se time služi za obaveštavanje o krivičnom delu za koje se goni po službenoj dužnosti i ako bi to moglo ugroziti postizanje cilja provere. U članu 76. dodato je da se provera identiteta može učiniti bez znanja lica ako postoje osnovne sumnje da je to lice učinilac krivičnog dela koje se goni po službenoj dužnosti. U članu 77. stav 1. u odnosu na postojeći tekst dodato je da se utvrđivanje identiteta vrši ako se na drugi način ne može proveriti identitet lica ili na osnovu posebnog zahteva nadležnog organa. Takođe, dodat je novi stav 3. kojim se određuje dalje postupanje kada se utvrdi identitet, odnosno kome se ti podaci šalju. U članu 79, koji se odnosi na pozivanje, u odnosu na sadašnje rešenje predviđa se da ako se radi o osumnjičenom, on se u pozivu mora obavestiti i da ima pravo na branioca. U članovima 93. i 94. znatno detaljnije je utvrđeno postupanje u slučajevima privremenog oduzimanja predmeta. Predlogom ovog zakona se po prvi put preciziraju pitanja vezana za postupak bezbednosne provere, koja su u dosadašnjem zakonu bila samo pomenute, a regulisala su se pretežno podzakonskim aktima. U članu 102. predviđeno je prema kome se vrši bezbednosna provera, a u članovima 141. do 144. sam način vršenja bezbednosnih provera koje su predviđene u tri nivoa, u zavisnosti od obima podataka. U delu koji se odnosi na sredstva prinude i njihovu upotrebu, član 105, i pored svih ranije postojećih sredstava, sada su pridodati i raspršivači sa nadražujućim dejstvom i elektromagnetna sredstva. U članu 108. predviđena je mogućnost da u kontroli upotrebe sredstava prinude učestvuje tročlana komisija, a ne samo jedan ovlašćeni policijski službenik. U članu 137, gde se govori o uslovima za zasnivanje radnog odnosa u policiji, precizirano je da kandidat mora imati prijavljeno prebivalište na teritoriji Srbije najmanje pet godina neprekidno pre dana podnošenja prijave. U članu 138. izmenjeni su uslovi koji predstavljaju smetnje za zasnivanje radnog odnosa, pa je predviđeno da se ne mogu primati kandidati koji su bili osuđivani na kazne zatvora u trajanju dužem od šest meseci. Sadašnja zabrana se odnosi na one koji su bili kažnjivani na duže od tri meseca, a dodato je da se ne mogu zaposliti ni oni koji su bili prekršajno kažnjavani za prekršaj iz oblasti nasilja ili ako se utvrdi da postoje bezbedonosne smetnje. U članu 166. predviđaju se izmene o načinu sistematizacije položaja zaposlenih, i to da se umesto dosadašnjih zvanja - policajac, inspektor, policijski savetnik, uvodi manji broj vojničkih činova, od mlađeg vodnika do generala policije, što će naravno inovirati i jako poboljšati rad u policiji, da bi svako mogao da stekne uslove i znanja koja su potrebna u ovom sektoru i Ministarstvu. Predlog zakona o javnom okupljanju. Ovde bih rekla par reči u odnosu na ranije važeći zakon. U članu 3. definisano je da se pod okupljanjem smatra okupljanje više od 20 lica radi promocije sopstvenih stavova. U članu 7. definisano je da se javna okupljanja po pravilu održavaju između šest i 24 časa, ali je u prethodnom zakonu bilo više preciznijih odredbi kojima su se precizirali skupovi na javnim saobraćajnicama. Vi ste inače jako lepo objasnili na javnim raspravama i danas ste lepo objasnili ovo okupljanje više od 20 lica radi promocija sopstvenih stavova. Znači, neće biti organizator, okupiće se ljudi koji žele da iznesu svoje stavove i to je sasvim u redu. Vi ste to savršeno i u duhu 21. veka i uradili, što mi je jako drago, što ste uskladili sve sa evropskim standardima koji su neophodni da bi mogli civilizacijski, naravno, dalje da napredujemo. U članu 12. rok za prijavu okupljanja je znatno pomeren sa ranijih 48 sati pre početka na pet dana pre vremena određenog za početak okupljanja. U članovima 15. i 16. promenjena je pravna zaštita prava na okupljanje u slučajevima odbijanja izdavanja odobrenja. Po ranijem zakonu o odbijanju su hitno odlučivali najpre mesno nadležni viši sud, a postojalo je pravo žalbe vrhovnom sudu, a u oba slučaja bili su propisani kratki rokovi sudovima za donošenje odluka. Sada se predviđa da se žalbeno rešenje podnosi direktno ministru unutrašnjih poslova, a da se protiv njegovog rešenja može voditi upravni spor. Poštovani gospodine ministre, vi ste dali jedan veliki doprinos i prepoznali ste, to je meni drago, jer je to vaš životni stav, što se tiče nasilništva u porodici. Meni je jako drago da ste vi to prepoznali i da ste dali podršku. Međutim, vi tu morate da imate i podršku Ministarstva pravde. Ja se iskreno nadam da ćete vi naći jedan dogovor gde bi se napravio zaista jedan zakonski okvir sa Zakonom o policiji, da biste imali veću podršku, veće nadležnosti što se tiče svih ostalih pravnih okvira koje može policija da primenjuje što se toga tiče. Nasilništvo u porodici je već jedan veliki problem koji ste vi, naravno, prepoznali i vidim da ste uklopili koliko ste mogli kao resorno ministarstvo u Zakon o policiji. Međutim, Ministarstvo pravde, već u Krivičnom zakonu postoji donošenje mera po hitnom postupku i udaljavanje iz porodične kuće ili porodičnog stana gde živi taj nasilnik, ali nasilje se vrši u više vrsta. Nije samo pitanje fizičkog nasilja, pitanje je i mentalnog i ostalih nasilja koja se vrše u porodici nad decom i nad majkama te dece. Tako da, pravosuđe takođe mora i tužilaštvo da ima više razumevanja, to je sve vezano za Ministarstvo pravde. Tužilaštvo odbacuje mnoge stvari, i mnoge stvari ne rešava koje policija dostavlja. Mi nemamo, jednostavno primenu onog postojećeg Krivičnog zakona koji imamo, jer i Krivični zakon koji već postoji, predviđeno je i društveno koristan rad, i za sve ostale stvari koje se uklapaju u ovo nasilništvo. Nasilništvo je i to što mnogi roditelji, samohrane majke, ne plaćaju za decu izdržavanje i sve ostalo, to ćemo još u okviru zakona koji će, ja se iskreno nadam set zakona iz Ministarstva pravde, koji će gospodin Selaković pripremiti. Ja vam se ministre zahvaljujem na vašem trudu i radu, koji je opšte poznat u ovom gradu i u ovoj državi, i nadam se da ćete uspeti da nastavite i dalje da regulišete ceo taj rad policije, da bi mogli građani da zaista imaju jedan red i mir. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite, gospođo Vučković.
Zahvaljujem se, i želim da se nadovežem na nešto što je jedan od prethodnih poslanika rekao da je cilj ovih zakona, pre svega Zakona o policiji da se uspostavi efikasnost policije, integritet policije. Ja bih se sa tim složila, ali to jedan od ciljeva ovih zakona, za nas u DS, od ključne važnosti je pitanje na koji način se ovi zakoni reflektuju na stepen demokratije u našem društvu, na ostvarivanje prava i sloboda građana, i da li u njima ima potencijala za ugrožavanje sloboda i osnovnih prava građana. Ova tri zakona o kojima danas razgovaramo oni spadaju u domen poglavlja 23. i 24. i svi koji se bave evropskim integracijama ili prate postupak pregovora sa EU, znaju da nas tu očekuje i najviše prepreka. Ono što je tu važno reći, mi smo mnoge zakone doneli u raznim oblastima koji su, možda bili dobri, dobili su pozitivna mišljenja Evropske komisije, ali u oblastima brojnim u kojima smo nove zakone doneli, situacija se zapravo pogoršala. Uzmimo za primer medijske sfere i Zakon o medijima. Svi smo hvalili medijske zakone kada su donošeni, vrlo ih je hvalila i Evropska komisija, ali u primeni, u onome što je svakodnevna politička praksa, vidimo stalno ugrožavanje slobode medija, i prava na objektivno informisanje. To me navodi na pitanje, šta ovoj Vladi zapravo znači zakon? Da li je donet novi zakon garancija da će se zaista unaprediti stanje sloboda i prava, da će se zaista unaprediti pravna država u Srbiji? Vidite, spomenuli smo malopre izbore koji slede. Godinu dana je prošlo od lokalnih izbora u Mionici. Godinu dana nema odgovora na pitanje ko je pretukao Milana Gavrilovića iz Mionice, političkog aktiviste DS? Više od godinu dana je proteklo od izbora u Vrbasu, nemamo odgovor na pitanje, istrage, tužilaštvo, policija, šta se desilo u Vrbasu, zašto je neovlašćeno zadržan, gotovo kidnapovan jedan aktivista DS? To su ključna pitanja, zato što su to načini na koji ostvarujemo, mi svoja prava, građani Srbije, na izborima, na ulici, u svakodnevnom životu i radu. Da li je naša policija, naše tužilaštvo nesposobno da sprovede te istrage i da dovede do rezultata? Ja u to ne verujem. Naša policija je sprovodila ozbiljne istrage, otkrivala ozbiljna međunarodna udruženja za vršenje krivičnih dela itd, nego je pre reč o tome da postoji neki volšeban, tajni, neformalni način na koji se vrši neka vrsta pritiska, ucena na policiju i da se onda do počinilaca krivičnih dela ne može doći, da se počinioci ne privode pravdi, i da imamo jedno nepravno stanje u državi, koje proizvodi vrlo velike posledice za uznemirenje građana, i za njihovo osećanje da u ovoj zemlji nema garancije da će oni svoja prava moći da ostvare. Jer, ako se tako ponašamo prema pripadnicima političke opozicije, kako onda obični građani koji nemaju podršku političkih partija, u pravnom smislu, savetodavnom, itd, kako će oni zaštiti svoja prava. Kako se zove taj politički uticaj na policiju, to je politička zloupotreba policije u partijske, odnosno parcijalne, partikularne svrhe. Uzmimo na primer curenje informacija. To je već treću, ako ne i četvrtu godinu za redom jedna od najozbiljnih primedbi u godišnjem izveštaju Evropske komisije o napredovanju Srbije, i ne spominje se da postoji bilo kakav napredak. Ovde kaže ministar malopre, da će to sada biti predviđeno kao posebna disciplinska odgovornost. Mi to ne čitamo u zakonu. Postoji, naravno, da neće biti teža povreda radne dužnosti odavanje podataka koje nose oznaku „tajnosti“. To je valjda i do sada bilo predviđeno. Zašto do sada nismo primenili tu odredbu, ministre, zašto nismo otkrili ni jedan slučaj curenja informacija u tabloide kojima se narušava, pretpostavka nevinosti, ugrožavaju ljudska prava, itd? Dakle, nema garancije da će ovim zakonom o policiji biti više urađeno u toj sferi. Nedavno su, početkom ove jeseni, građani Srbije bili zaplašivani pričom o državnom udaru. I, to je bila još jedna od zloupotreba policije. Na konferenciji za štampu ministar se pojavio, tako što su iza njega bili poređani policijski rukovodiocu u uniformama. Da li mislimo kao narodni poslanici i predstavnici građana, da je to normalna slika u jednoj demokratiji? Da li je to taj švedski model, za koga se danas zalažemo kada predlažemo ovaj zakon? Podsetila bih vas, da posle 13. novembra u Parizu, u Francuskoj, nije palo na pamet ni jednom predstavniku francuske vlade da iza sebe poređa policijske funkcionere, zato što se zna šta je njihov posao i šta su njihove nadležnosti. Te nadležnosti nisu da se pojavljuju u performansima izvršne vlasti, koji imaju za cilj da građane zaplašuju i da prave kampanju za jednu političku stranku na vlasti. Dakle, to je jedan od vrlo velikih primera na koji način se ta zloupotreba vlasti vršila. Pogledajmo onda sledeću stvar, a to je prednovogodišnje hapšenje. Svi smo imali priliku da vidimo da je, kada pogledamo opise dela za koje su tih 80 ljudi uhapšeno, jasno se vidi da su to dela koja između sebe nemaju nikakvu vezu, i pretpostavlja se da u zapravo istrage vršene potpuno nezavisno jedna od druge, jer su to dela po vremenu, po vrsti, po mestu, u svakom slučaju potpuno odvojena jedna od drugih. Znači, nije postojao ni jedan razlog da se njihovi akteri hapse kolektivno. Svi u jednom danu. Šta je zapravo bio cilj? Cilj je bio da se napravi opet, jedna medijska predstava, i da se postigne jedan veliki efekat, eto uhapšeno je 80 ljudi, i da se građani navedu na zaključak da se vodi jedna ozbiljna borba za pravnu državu. Mi se kao DS zalažemo za to, naravno, da svako ko je nešto uradio protivno zakonu bude priveden pravdi, i tu nema spora, radi se samo o tome da li mi zloupotrebljavamo kao izvršna vlast, kao ministar, kao Vlada, policiju za neke druge efekte, a ne za one uloge i one funkcije koje oni u jednom demokratskom društvu moraju da imaju. To je za nas glavno pitanje. Jer, onda se postavlja pitanje – gde su, kolege poslanici, granice ovakvog ponašanja? Ako je u jednom trenutku bilo potrebno da se uhapsi 80 ljudi da bi se napravio medijski efekat, možda će u nekom drugom trenutku biti potrebno 500. Dakle, za nas je pitanje, da li ćemo kada donesemo zakon koji ima neke svoje dobre strane, ja sam to spremna da priznam, čak sam spremana da kažem da je dobro vođena javna rasprava, i da su mnogi elementi u toj javnoj raspravi koji su izneti usvojeni kao predlozi, ali je pitanje da li je ova Vlada, da li je ovaj ministar, spremna da ta nova neka rešenja koja su doneta, čak i primeni. Mi mislimo da ne, i u tome leži vrlo veliki problem. Evo ga primer, recimo, bezbednosne provere. Ta bezbednosna provera je definisana u ovom zakonu kao vrlo proizvoljan proces. Poverenik je predlagao pre dve godine da se o bezbednosnoj proveri donese poseban zakon za sve one koji podležu bezbednosnoj proveri, i to bi bilo mnogo bolje rešenje. Evo, na primer, ta mnogo obožava mašina poligraf, kojoj mnogi pridaju neka magijska dejstva, poligraf dovodi do toga da saznamo da li je bilo državnog udara, možda ćemo saznati da li je bilo nekih plagijata, da li je bilo ovoga ili onoga. Dakle, mi mnogo volimo tu mašinu. Ona je našla primenu u ovom zakonu, u proceduri sprovođenja bezbednosne provere. Kaže nam ministar da to rade i američki, da li je spomenuo FBI itd, verovatno, moguće, ali u toj zemlji postoji vrlo velika, odgovorna, detaljna, parlamentarna i civilna kontrola nad radom FBI i svih drugih sličnih institucija i ono što je najvažnije, postoji ozbiljna unutrašnja kontrola. Kod nas međutim, takva unutrašnja kontrola, tek se sada uvodi, videćemo da li će profunkcionisati ili neće, a uvodimo istovremeno razne neke nove mehanizme koji stvaraju vrlo veliku mogućnost zloupotrebe. Zato mi smatramo da to nisu dobra rešenja. Vođena je, dakle, nismo zadovoljni time kako je postavljena služba unutrašnje kontrole, smatramo da radni odnosi nisu dobro definisani u smislu da se predviđa da policijski službenik, prestaje mu radni odnos ukoliko je pokrenuta istraga za krivično delo itd. Što se tiče podzakonskih akata vreme koje je predviđeno za donošenje podzakonskih akata od godinu dana je ogromno, i mi očekujemo da se zapravo ovaj zakon neće ni primenjivati u dobrom delu naredne godine. Što se tiče Zakona o javnom redu i miru, dve su glavne primedbe, jedna se odnosi na kazne koje su prevelike ako vi nekom ko prosjači, što znači da je prinuđen na to, dajete takav raspon kazne od 5.000 do 30.000 dinara. Da li vi stvarno mislite da je to u redu? Pri tom, onaj, ko recimo, preprodaje karte na utakmicama ili verovatno nekim sličnim manifestacijama ima samo nešto malo veću kaznu, mislim 50.000 dinara je njegov maksimum. Što se tiče Zakona o javnom okupljanju, vrlo velika greška je napravljena u tome što su ograničenja, koja se postavljaju za slobodu okupljanja, mnogo šire postavljena nego što je predviđeno Ustavom i članom 54. Ustava. Kada pogledate član 54. Ustava vi ćete videti da su ograničenja predviđena za slobodu okupljanja mnogo manja, nego što je predviđeno ovim zakonom. To je jedna stvar koja nije dopuštena, na kraju krajeva. Ograničenja koja su predviđena Ustavom su maksimalna ograničenja za pojedina prava i slobode. Dakle, mi nećemo glasati za ove zakone. Podneli smo veliki broj amandmana i ono što je naše opšte uverenje, to je da ovaj Zakon o policiji, neće dovesti do depolitizacije, policije sa jedne strane, a sa druge strane, da će Zakon o javnom okupljanju obeshrabriti veliki broj onih koji imaju pravo na okupljanje, upravo time što su postavljena ogromna ograničenja organizatorima okupljanja. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar Stefanović.
Ja sam pažljivo čitao izveštaje EU o Srbiji, izveštaje o napretku od 2008. do 2015. godine, naravno sa posebnim osvrtom na policiju, pravosuđe i sve ostalo. Kada pročitate šta su rekli 2009, 2010, 2011. i 2012. godine, bude vas sramota za one ljude koji su bili vlast u ovoj zemlji, bude vas sramota, kakve su to rečenice o pravosuđu i policiji, o stanju bezbednosti ljudskih prava, medijima, to su užasne rečenice. To su rečenice u kojima vi vidite da EU je mislila sve najgore o Srbiji, da to nije htela brutalno da kaže, ali skoro brutalno. Dakle, pokazala je da uopšte ne misli da ima nekog ozbiljnog napretka, niti da postoje mehanizmi, niti da je Srbija napravila bilo šta da krene u pravcu reformi u Srbiji. Dakle, to kaže EU, pre svega što se tiče stanja u pravosuđu koje je bilo najteže i najlošije, ali naravno i svih drugih elemenata. Međutim, tada je bilo vreme u kome je curenje informacija u tabloide, uopšte nije bilo nešto što se nije znalo odakle ide, išlo je iz vrha vlasti, uvek i diktirale su se i naslovne strane. Uzmite pojedine novine, jer vi danas imate novine koje pišu potpuno različito. Jedni napadaju vlast, jedni pišu neutralno, jedni podržavaju, a tada ste imali iste naslove. Ja sam gledao te naslove, strane, isti naslovi, kako su se baš svi urednici svih medija dosetili da stave istu rečenicu na naslovnu stranu. Mora da ih je neko zvao telefonom, ali nismo to mi iz opozicije. To je neko drugi radio. Znaju ljudi iz medija ko ih je zvao i kako se zovu te osobe koje su radile u pojedinim kabinetima, pojedinih tada visokih državnih rukovodilaca. Znaju to mnogi ljudi u ovoj sali, nego ne vole da se sete, pošto to nisu baš slavni dani te prošlosti, to je tada bila demokratija. Međutim, što se tiče jedne priče koja se stalno ovde provlači i u medijima, i to DS ima kao „mesidž boks“ da treba da pominje, a to je državni udar. Niko iz redova vlasti, niko od ministara, niti bilo ko nije pomenuo nikada državni udar i o tome su govorili novinari. Izvinite, jel treba mi da govorimo novinarima šta će da kažu, to je posao novinara. Jedni govore drugo, jedni treće, jedni isti kojima ne smeta, onda kada je državni udar u Republici Srpskoj, onda je u redu da to kažu, to tamo postoji, ali ne znamo ovde, mi se ne mešamo u to. Nikada nisam izgovorio „držani udar“ nikada to nisam rekao za konferenciju za štampu, nikada to nisam spomenuo, nikada, ni u jednom trenutku. Da li ću ja da gostujem u nekoj emisiji gde će se pojaviti neki novinari koji će nešto da iznose? Šta ja mogu da radim sa tim? Da im sprečavam da kažu šta će da kažu? Da utičem na to šta će da kažu? Pa, nisam ja iz redova bivše vlasti, nismo mi ti koji diktiraju novinarima šta će da pišu i kako će da misle. Neka pišu i misle šta god hoće, kao što se sada to u Srbiji i vidi. Vi danas imate takvu vrstu kritike vlasti u najtiražnijim medijima, u najgledanijim emisijama, kakva 2011. i 2012. godina nije mogla da se zamisli, ali apsolutno da se zamisli, iznošenje takvih monstruoznosti o Aleksandru Vučiću da je šutirao svoju ženu i ubio tako svoje dete? Izvinite, ko je to mogao da napiše nekada za onu vlast, u bilo kom mediju? To tada nije bilo moguće, a danas je u Srbiji moguće, koliko god se ja grozio i užasavao toga što ne mogu ni da nazovem nikakvim medijima, vi danas u Srbiji imate mogućnost da se napiše bilo šta o bilo kome. Što se tiče različitih stvari, ima stvari koja policija još nije otkrila. Neke istrage se još uvek vode i sprovodiće se. Nažalost, neka ubistva smo otkrili posle 15, 20 godina. Otkrili smo ko je pisao grafit „smrt Pajtiću“, pa se onda nije svidelo ljudima što je aktivista stranke kojoj pripada gospodin Pajtić, nažalost, ispostavilo se da je taj čovek išao od štamparije do štamparije i tražio da mu se izradi takav šablon. Za to su svedočili ljudi iz štamparija. Dakle, otkrili smo i takve stvari koje se nisu očekivale da će se otkriti. Otkrili smo kako je došlo do pljačke dvorca „Heterlend“, a ja ću vam još jednom pokazati kako izgleda danas krov tog objekta koji je faktički služio, odnosno trebalo je da služi za smeštaj hendikepirane dece. Potrošeno je milion i 200 hiljada evra narodnog novca na to, a to danas izgleda ovako i niko nije kriv. Niko nije kriv, samo ovaj objekat za smeštaj hendikepirane dece izgleda ovako, a potrošeno je milion i 200 hiljada evra državnog novca. Onda vi meni recite da li je to normalno, prirodno, da li je to pošteno i da li je ovo slika i prilika kako Srbija treba da izgleda u budućnost. Da li je ovo ono za šta treba da glasamo? Da li je ovo ta budućnost koja nam se sada ponovo reciklirano nudi? Mislim da nije. Zato će policija nastaviti da se bori protiv korupcije i kriminala, mnogo žešće nego ikada. Žao mi je što prethodne vlasti nisu imale hrabrosti, snage, političkog vođstva, šta god, odgovornosti, straha od umešanosti u iste afere, nisu hteli da privode ljude koji su osumnjičeni za najteža korupcionaška dela. Ova vlast to može. Nije problem da uhapsi nekoga iz SNS i člana glavnog odbora i poslanika, bilo koga ko je osumnjičen za izvršenje teškog krivičnog dela. Koliko će ljudi biti u kom danu uhapšeno, o tome odlučuje tužilaštvo i policija. Ti ljudi procenjuju kada je to najcelishodnije, kada je najbezbednije za izvršioce tog hapšenja, kako se to radi u kom momentu i zbog čega, to treba da nastave tako da rade. Na kraju krajeva, to vam je kao ova priča za uniforme iza ministra unutrašnjih poslova. Izvinite, molim vas, od cele priče ljudi koji se optužuju za najteža krivična dela, koji su uništavali našu budućnost, pitanje je zašto u jednom danu, ili kada iza ministra unutrašnjih poslova stoje ljudi u uniformama policije, valjda bi trebali da stoje kao balerine ili ne znam šta. Zašto su u uniformama? Pogledajte kako izgledaju ulice Pariza. Na ulicama Pariza su ljudi u uniformama, tenkovi, automatsko oružje i tako izgledaju ulice Pariza. Pogledajte pored „Ajfelovog tornja“ kako izgleda obezbeđenje „Ajfelovog tornja“ zbog straha od terorizma. Ti ljudi su izvukli vojsku i policiju na ulicu da zaštite svoj narod i nisu pitali – izvinite, da li treba da budemo; trebali su da ih obuku u neke bele mantiliće, možda bi to ljudima bilo lepše za oko. Pogledajte kako izgledaju konferencije ministra Kazneva, kada se iza njega pojavljuju ljudi, ne sa dugim cevima, nego se pojavljuju oklopna vozila. Pogledajte kako izgledaju konferencije, pogledajte kako izgleda u Londonu ispred parlamenta situacija, u svakom trenutku, unazad mnogo godina. Ne možete da prođete od ljudi sa automatskim oružjem zato što ljudi koji su procenili da su im bezbednosni aspekti ugroženi, su odvojili dovoljno snage i takve snage za to. Iza ministra policije stoji policija. Kome je bilo sprečeno da postavlja pitanje, bilo kada bilo kom ministru? Može svaki novinar da postavi šta god hoće, šta mu padne napamet. Vidim po tekstovima, makar o meni, da ih je to naročito zabrinulo i sprečilo da pišu šta god im padne napamet i neka pišu. To je posao novinara. Naš posao je da radimo svoj posao i da odgovaramo. Što se mene tiče, nastavićemo sa jačanjem svih mehanizama i u unutrašnjoj kontroli i naravno, svim onim drugim mehanizmima da se ne dešava da nam načelnici policijski uprava i policijskih stanica ne rade svoj posao. Što se tiče poligrafa, vidim da i dalje postoji fascinacija poligrafom, ali što se tiče MUP-a, u skladu sa zakonom nastavićemo da primenjujemo ovaj mehanizam, baš kao što to rade sve evropske policije, naročito američki FBA koji to primenjuje i to mi je rekao i direktor FBA, gospodin Kami, kada je bio ovde u poseti i rekli su mi kakve rezultate i kako primenjuju to i u prijem u radni odnos i u svakogodišnjoj kontroli zaposlenih. Postavljaju im vrlo jednostavna pitanja – da li radite za neke strane službe, da li sarađujete sa organizovanim kriminalnim grupama, da li uzimate novac za ono što radite i da li informacije koje saznajete delite sa nekim drugim, da li od vas cure te informacije prema bilo kom spolja? Zašto bi se bilo koji policajac plašio odgovora na ta pitanja. Ne pitamo ga ništa iz privatnog života. Pitamo ga da li je čestit, da li sarađuje sa kriminalcima i da li od njega cure informacije bilo kome spolja. Ako su odgovori ne, ne da nema čega da se plaši, nego treba da bude ponosan što radi u jedinici, a mali je broj radnih mesta za koje se poligraf koristi, za zasnivanje radnog odnosa treba da bude ponosan što radi među elitom elite, među onim ljudima koji se najviše bore protiv korupcije i kriminala. Uostalom, od kako sam ministar unutrašnjih poslova, najveći broj rukovodilaca su bili ljudi koji su u policiji proveli 15, 20, 25 godina. To su ljudi koji postoje u sistemu. Ja nisam dovodio neke ljude ne znam odakle, dovodio sam na rukovodeća mesta ljude koji su već bili u policiji. Oni koji su njihovi prethodnici podizali, ja ih unapredio za stepenik ili dva, i ti ljudi danas sprovode najozbiljnije radnje. Na kraju krajeva, tužilaštvo vodi te istrage. Tužilaštvo ne mora da sprovodi ni jednu istragu, može sve da odbaci i da kaže – mi u ovome nećemo da učestvujemo, prekinite sa istražnim radnjama i policija ne može apsolutno ništa. Ako tužilaštvo to neće, mi ne možemo da vodimo istragu. Ali ako tužilaštvo hoće i ako smatra da postoji dovoljno dokaza ili dovoljno indicija da se istraga nastavi dalje, policija će te istrage dovoditi do kraja. Žao mi je što nismo još uvek sve otkrili, ali u odnosu na ono što sam zatekao i ono što sam video u periodu od 2008. do 2012. godine, mislim da ćemo imati još puno posla, dok ne kažemo da je Srbija oslobođena korupcije i kriminala, čak iz tog perioda. Hvala vam.
Zahvaljujem, ministre Stefanoviću. (Nataša Vučković, s mesta: Javljam se za reč.) Gospođo Vučković, po kom osnovu? (Nataša Vučković, s mesta: Replika.) Samo mi recite osnov da bih vam dao reč? (Nataša Vučković, s mesta: Pominjanje DS.) Ministar Stefanović je govorio samo o promociji policije i zloupotrebi bivše vlasti, da li tu mislite da imate pravo na repliku? (Nataša Vučković, s mesta: Da.) Izvolite.
Znači, DS je jako posvećena borbi protiv korupcije i borbi protiv organizovanog kriminala i vi to ministre znate. Da nije bilo zakona koji smo mi doneli 2009. godine, kao što je npr. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije itd. ne bi bilo moguće na vreme početi ni vašu akciju tzv. borbu protiv korupcije. Niste rekli, kažete, da je bio državni udar, ali šta je onda bio razlog ministre, da ste na taj način upotrebili, doveli pred lice javnosti tolike ljude, koji pošteno rade svoj posao, koji su po našem dubokom uverenju i uverenju ogromnog broja građana, zloupotrebljeni za tu predstavu od konferencije za štampu. To je bila jedna režirana predstava koja je imala određeni politički efekat. Kada vi kažete danas da ulice Pariza jesu pune predstavnika policije, Žandarmerije Francuske, itd, pa tačno, oni vrše svoju funkciju. Njihova funkcija je zaštita bezbednosti ljudi, imovine itd. Oni vrše svoj posao time. Šta su oni radili na vašoj konferenciji za štampu? Poređenje koje vi pravite sa ulicama Pariza mene uverava u to da ministre vi ne razumete dovoljno razliku između onoga što su stvarne funkcije policije i onoga što je zloupotreba policije i organa javnog reda i mira. I nije na nama, ali nije ni na vama, da vam se rezultati pojedinih istraga sviđaju ili ne. Dakle, nije cilj privođenje, cilj je borba protiv korupcije, iskorenjivanje korupcije za koje se koriste i generalne i specijalne mere da bi se do toga došlo, a naravno, ukoliko je potrebno i privođenje, ali ne neosnovano držanje ljudi u pritvoru toliko vreme, što posle svi građani plaćaju iz budžeta.
Zahvaljujem gospođo Vučković. Naši građani vole da vide policiju, ulica sigurnost, ali neko ne. Gospodine Stefanović, izvolite.
Što se tiče pritvora, o pritvoru odlučuje sud. Sudija za prethodni postupak odlučuje da li će biti pritvor ili neće, policija u tome nema nikakvu ulogu. Na zahtev tužilaštva, sud odlučuje o tome. Dakle, da li će neko i koliko biti u pritvoru, morate da pitate sudiju. Mi se za to ne pitamo. Što se tiče svih ostalih aktivnosti, ja verujem da kada i ministar unutrašnjih poslova prezentuje pripadnike policije, pripadnici policije su ponosni zbog toga. Uvek govorim i hoću da istaknem dobar rad svih policijskih službenika pa kada su sa mnom i na konferencijama za štampu i u poplavama i u spašavanju ljudi, u svakoj situaciji. Da li se to ljudima sviđa i da li ljudi u velikoj meri to podržavaju ili misle drugačije, imaćemo uskoro priliku da proverimo, pa će građani u Vojvodini i u Beogradu i u drugim gradovima, opštinama Srbije, kazati da li im se to sviđa, da li misle da je ova Vlada dobro uradila svoj posao, da li hoće politiku koju predstavlja Aleksandar Vučić ili hoće politiku koju na primer predstavlja Bojan Pajtić. Onda će lepo definisati šta je to što podržavaju ili ne podržavaju i to je na najbolji mogući način onda, građani su ipak najbolje sudije. Želeće da nam kažu da li žele ovakve slike potrošenih milion i po evra i šuplje krovove, a koje su sprovodili ljudi koji ni malo nisu imali časti ili hoće napredak, bolju Srbiju i budućnost za sve nas. Dakle, mislim da je to nešto što će izbori pokazati, a onda ćemo videti šta su građani odlučili. Hvala vam.
Zahvaljujem se ministre Stefanoviću. (Dragan Šutanovac, s mesta: Javljam se za reč.) Gospodine Šutanovac, po kom osnovu? (Dragan Šutanovac, s mesta: Po osnovu pominjanja Bojana Pajtića.) Ministar Stefanović je govorio samo o zloupotrebama koje su se dešavale za vreme bivše vlasti, ali nije na bilo koji način dao vama mogućnost za repliku, jedino ako se vi prepoznajete tu. (Dragan Šutanovac, s mesta: Da.) Izvolite onda.
Gospodine Bečiću, jedino vi u ovoj sali niste čuli da je ministar Stefanović pominjao imenom i prezimenom predsednika DS i pokrajinske Vlade Vojvodine. Nisam se prepoznao ni u njegovom imenu ni u njegovom poslu, pošto on čovek radi drugi posao u odnosu na onaj koji sam ja radio. Gospodine Stefanoviću, malo pre ste rekli da ste čitali izveštaje Evropske komisije koji su, kako vi kažete, bili strašni. Kako je Srbija onda postala kandidat za EU? Znate li kako ste dobili početak pregovora? Tako što ste na Kosovu stavili rampu, uveli carinu, odvojili naš narod od matice, potpisali Briselski sporazum i prihvatili praktično da Kosovo bude u statusu u kome trenutno jeste. Mi to nismo želeli, nismo ni uradili. S druge strane, malo pre ste pričali o tome kako je DS imala uticaj na medije i kako su neki ljudi pravili naslovne strane. Jedan od vlasnika medija, glavni mislim da je urednik, je javno rekao da je bio u izbornom štabu SNS u izbornoj kampanji, optužio vas, i ne samo on, već i bivši član SNS, uvaženi poslanik Saša Mirković, za neviđeni pritisak na medije od strane izvršne vlasti, pa poimence je naređao više ministara, čak i premijera. Dakle, gospodine Stefanoviću, da vas podsetim još nešto. Meni je žao, ja nemam priliku nikad da sednem sa vama u nekoj televizijskoj emisiji, a vi ste imali priliku da sednete sa mnom u televizijskoj emisiji dok sam bio ministar odbrane. Mene nije bio strah da razgovaram sa vama, kao što je vas strah da razgovarate sa nama u prisustvu medija. Dakle, ja ću vas posetiti, više puta, i sa vama i sa gospodinom Vučićem, davao sam šansu da razmenimo argumente na medijima. Vi bežite od toga. Vi nemate hrabrosti…
Vreme.
Imate ovde gospodina Bečića koji …
Vreme. Zahvaljujem.
… deset sekundi pre oduzima reč.
Zahvaljujem, gospodine Šutanovac. Vreme je isteklo. Veoma sam dobro čuo zbog čega je pomenut predsednik vojvođanske vlade, zbog pljačke dece sa posebnim potrebama, ali ne smatram da vi treba da se javljate zbog toga i da branite gospodina Pajtića. Zbog toga sam smatrao da nemate uslova za repliku, jer to što je urađeno toj deci je za svaku osudu, tako da mislim da to nije u redu da se po tom osnovu javljate. Reč ima ministar Stefanović. Izvolite.
Podsetiću ljude na jednu situaciju koju mi u Beogradu dobro znamo. Radilo se, naime, o TV Studio B. U periodu od 2008. do 2012. godine, ja sam i tada, kao i danas, obavljao funkciju predsednika Beogradskog odbora SNS i gle čuda, osim u obaveznim terminima predstavljanja za izbore 2012. godine, od 2008. do 2012. godine nisam mogao da dam izjavu o lepom vremenu na Studiju B, ne da gostujem, da me pozovu da dam izjavu, u televiziji koju su plaćali svi građani Beograda preko Skupštine grada, ni jedan jedini sekund, ni jedan jedini. Jesmo sedeli sa predstavnicima tadašnje vlasti u izbornoj kampanji. Pa znate, bilo bi malo neprirodno da organizujete okrugle stolove bez bilo koga iz opozicije. Danas, predstavnici opozicije imaju mnogo više prostora u određenim medijima. Ja sam uzeo analizu da pogledam kakva je zastupljenost dve najveće stranke, jedne najveće opozicione i jedne najveće vladajuće, u periodu od 2012. do 2015. godine. Uradite, nemojte da vam ja to saopštavam, posle ćete reći ovako ili onako. Pogledajte kakva je zastupljenost u pojedinim medijima, uopšte u celokupnoj slici, i kako se to predstavlja. To ne može da se meri sa 2008. do 2012. godine, ali ne može da se meri. Mi tada nismo mogli da priđemo ozbiljnijim medijima, ni da priđemo. To što smo imali više snage da idemo od kuće do kuće, to što smo imali više snage da ubeđujemo ljude, to je sad stvar naše političke snage i veštine, ali u medijima nismo mogli da se čujemo. I užasno smo se uplašili, i onda i sada. Evo drhtimo, ne spavamo noćima. I zato jedva čekamo izbore da vidimo ko je bio u pravu.
Zahvaljujem se, gospodine Stefanoviću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
U prilog vašim tvrdnjama, gospodine Stefanoviću, dodaću još nekoliko stvari. Naime, ti što se sada kite perjem da su veliki borci protiv korupcije, znate, od 2010. godine nisu ni usvojili Strategiju o borbi protiv korupcije. Toliko im je borba protiv korupcije bila primarna. Nije im bila primarna, već su bili generatori te iste korupcije. S druge strane, kada je sloboda medija u pitanju, neko nam kaže i poziva se na nekog od narodnih poslanika ovde. Ja se pozivam na vreme kada su oni zbog kritičkih tekstova o bivšoj vlasti hapsili vlasnike medija. Hapsili su vlasnike medija. Šta je bilo tada? Kakav je tada bio odnos prema medijima i prema slobodi medija? Da li je neko sada u Srbiji zbog kritičkog teksta, zbog odvratnog teksta o Aleksandru Vučiću i SNS, da li je mrk pogled ka njemu pokazan? Ne, nije. Ne, nije. (Dragan Šutanovac, s mesta: Jeste, kako nije?) Vi ste hapsili vlasnike medija u Srbiji, a sadakažete…
Molim vas, gospodine Šutanovac, nemojte da dobacujete.
… a sada govorite o nekim stvarima i o lošem odnosu prema medijima, gde mogu da napišu šta god hoće i šta god žele. Ali, sa druge strane, ja ovde imam i neka dokumenta koja se odnose na firmu „Goraprom internacional“ u vlasništvu gospodina Gorana Šutanovca, bliskog rođaka ovde prisutnog narodnog poslanika, pa imam papire kako je Fond za razvoj Republike Srbije opredelio sredstva, zamislite, 120 miliona dinara i to po nekoj kamati od 2,5% godišnje, i to sve u onom periodu kada se država zaduživala po 7%, 8%, davala je bliskim rođacima ministra, tadašnjih ministara, davala je kredite po 2,5%. Pitanje je da li je to završilo u hladnjačama i tamo gde je bilo namenjeno za izgradnju hladnjača ili je to završilo za izmirenje nekih drugih obaveza.
Zahvaljujem.
Dobro smo živi kakvo je vreme bilo do 2012. godine.
Gospodine Šutanovac, nije pomenuto vaše ime i prezime, nego vašeg rođaka. Da li zato smatrate da imate pravo na repliku? Izvolite.
Da li je moguće da me pitate da li mogu da dobijem repliku kada se pominje moj brat od strica? Jeste, Goran Šutanovac je moj brat od strica. Uvaženi kolega Babiću, ja sa njim imam vrlo slabu komunikaciju, sa svojim bratom od strica imam vrlo slabu komunikaciju. On je bio član jedne druge stranke. To što pričate, sve to stoji, ali nema nikakve veze sa mnom. Ja vam kažem, ljudi, nikakve veze nema sa mnom. Pa, iza vas sedi moj rođak, iza vas, u vašoj poslaničkoj grupi sedi moj rođak, podjednako blizak kao i Goran Šutanovac. Pa, što se ne pozovete na njega, predsednik jednog skupštinskog odbora. Pa, dobio je činove u vojsci, dobio je čak i pare od Ministarstva odbrane kada je tužio Ministarstvo. Gospodo, ja mislim da po članu 107. prvo na porodice ne vidim što udarate. Na porodice čak ni mafija, kriminalci ne udaraju. Ako postoji bilo šta zbog čega je dotični čovek kriv, pa sudite mu. Sudite mu, gospodine Babiću. Mene bi bilo sramota da pomenem bilo kog vašeg rođaka, razumete, sramota bi me bilo ovde pred svim poslanicima, kao i pred javnošću Srbije, da bilo kog rođaka, bilo kog prisutnog poslanika ovde pominjem. Ali, vi ste bestidni, besramni. Za vas ne postoje limiti. Ja sam, gospodine Babiću, jedinac. Nemam ni brata, ni sestru. Ne odgovaram ni za koga sem za svoju decu. Sramotno je da čoveka koji je stariji od mene šest godina, sa kojim jako loše, vrlo male kontakte imam, stavljate u kontekst zloupotreba od mene, a nikada nisam pozvao nikoga u Fondu za razvoj, niti znam te ljude koji su tamo radili. Sram da vas bude.
Molim vas, gospodine Šutanovac… Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika na izlaganje gospodina Šutanovca.
Gospodine Bečiću, i ja sam jedinac. Gospodine Bečiću, ja imam mnogo braće i sestara i sa svima sam u dobrim kontaktima i u dobrim odnosima i meni je ponos. Bilo bi me sramota da ustanem i da kažem – imam brata od strica, nisam u dobrim odnosima sa njim i nisam u kontaktu sa njim. Pa, s kim ćete onda da budete u dobrim odnosima ako niste sa vašim rođacima, sa vašom braćom i sestrama, ako niste u dobrim odnosima? Pa, s kim onda da budete u dobrim odnosima, jer ste u stranci u kojoj ste svi posvađani, jer ste u stranci u kojoj niko ni sa kim ne misli dobro i niko nikome ne želi dobro. Ali, bar zadržite to rođački, kumovski. A, da, i kumstvo ste porušili. U redu je. S druge strane, ovo je bilo trik pitanje i sve ovo malopre što sam izneo nisam izneo ja i nisam to uradio ja i nisam istražio ja. Istražili su novinari. Sada smo čuli od gospodina Šutanovca da su novinari koji su radili na tom slučaju, koji su to objavili još 2010. i 2011. godine bestidni, besramni, da su mafija. Sve one optužbe koje je malopre gospodin Šutanovac uputio meni odnose se na medije u Srbiji, na medije koji su ovaj slučaj istražili, utvrdili i objavili. E, to je odnos bivše vlasti i bivšeg režima prema medijima. To je ta sloboda medija po kojima su se hapsili vlasnici medija. To je ono kako su se obračunavali sa ljudima koji ne misle kao oni. Ja ću i dalje sa mojim rođacima, sa mojom braćom i sestrama, sa svim onim dobrim ljudima koje poznajem, sa mojim kumovima, bez obzira razmišljali isto ili razmišljali različito, uvek biti u dobrim odnosima i trudiću se da te dobre odnose i propagiram.
Vreme.
Pozivam i vas, pomirite se sa vašim bratom. To što ste mu omogućili da 120 miliona dinara dobije kredita, nije to toliko strašno. Strašnije je da sa rođacima niste u dobrim odnosima.
Vreme.
Ako sa kumovima i stranačkim prijateljima niste u dobrim odnosima, to mogu i da razumem, ali sa rođacima, nemojte to raditi. To je loše.
Gospodine Babiću, nekada nije bitno da li ste sa nekim dobar ili ne, ali ako imate prezime koje izaziva strah, to je dovoljno važno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović, replika na izlaganje gospodina Šutanovca. (Dragan Šutanovac, s mesta: Zbog čega?) Pomenuli ste gospodine Šutanovac vašeg rođaka gospodina Stojanovića. Ja vidim da je on ipak tražio pravo na repliku i ima pravo. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo, ja sam igrom slučaja ubačen u ovu raspravu. Tačno je da je gospodin Šutanovac moj brat od tetke i ja se braće ne odričem, čak i ako ne delim isti sistem vrednosti kao oni. Ono što moram da kažem i zašta sam se javio, mislim da je sramno pominjanje mog imena u kontekstu da sam tužio Ministarstvo odbrane zbog nezakonitog penzionisanja. Da li imalo predsednik stranke gospodina Šutanovca i vlast koja je tada bila, koja me je penzionisala u 45 godini života, kao što gospodin Šutanovac zna, sa sjajnom vojničkom karijerom i svim ocenama 5.00 i sa dva vanredna unapređenja i sa svime, kao najmlađeg generala Vojske Srbije i Crne Gore, a samo zato što sam se suprotstavljao urušavanju sistema odbrane… Sad, umesto da krivicu i odgovornost snose oni koji su takvu suludu odluku doneli, a zbog čega je nadležni sud poništio, pa je ova država morala ni krivom ni dužnom da mi isplati novčani iznos zbog njihove greške, a trebala je njima da naplati njihove pogrešne odluke, sada se pominje u nekom kontekstu i upoređujem sa nekim bratom od strica koji je podigao kredit po kamati od 2,5%. Mislim da bi mi morali da priznamo sopstvenu odgovornost, a odgovornost one vlasti jeste, a to je sud utvrdio, da sam nezakonito penzionisan kao najmlađi general, što gospodin Šutanovac zna, sa jednom blistavom, sjajnom karijerom.
Zahvaljujem se, generale. Niste bili podobni u tom trenutku. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, replika na izlaganje gospodina Stojanovića. Izvolite.
Ne znam zašto kolega Stojanović povezuje DS sa svojim penzionisanjem. Penzionisan je u vreme kada smo mi bili opozicija. Isto tako, uvaženi kolega, ovde ljudi mogu da ustanu i da kažu – jeste, postao si general u vremenu DS kada je Dragan Šutanovac bio uticajan, pa si napredovao u vojsci, pa si dobio te petice, pa je to sve bilo tako. (Zoran Babić, s mesta: Nepotizam.) Da, da, da…
Molim vas, gospodine Šutanovac, nemojte se hvaliti tim stvarima, negoduju poslanici.
To što nemam svakodnevnu komunikaciju sa svojom rodbinom, ne znači da se odričem nje i da me je sramota. Naprotiv, moja porodica je vrlo ponosna na to što je Momir Stojanović postao general prvi u našoj familiji. Da nemate dilemu nikakvu. To što je u međuvremenu postao politički aktivan, to je nešto sasvim drugo. Ista stvar se odnosi na svakog mog rođaka i mog brata. Gospodine Babiću, razlika između mene i vas je ta što kada su novinari istražili neki „Sveti Trifun“, ako se ne varam, hotel u Vrnjačkoj Banji i napali vas i vašu majku da vi to držite, našli vaš broj telefona, našli vaš broj imejla, meni nikada na pamet ne bi palo da to pominjem u Skupštini. Bilo bi me stid i sramota da pominjem bilo čiju majku, brata, sestru, dete, jer to nije nikada bio predmet niti mog interesovanja, niti pristojnosti, gospodo poslanici. Ponavljam još jednom, bez obzira što smo drugačijih političkih stavova, cela moja familija je ponosna na to što smo prvog generala dobili u familiji i ne samo njega, i brat mu je bio pukovnik u policiji, da znate, i bratanica mu je u policiji isto funkcioner u žandarmeriji, da znate. Znači, u našoj familiji niko nikada nije krivično gonjen, niko nikada nije bio lopov, kriminalac. Izvoli, Momire, ustani pa kaži, ustani pa kaži. Dakle, gospodo, tema je samo da se porodice ne diraju čak ni u filmovima.
Molim vas, gospodine Šutanovac, nemojte na takav način da privatizujete Skupštinu, da govorite o familijama, o uspesima nekih familija, da li je ponosna familija na generala Stojanovića, gde sam potpuno siguran da je ponosna ili je ponosna na vas, mislim da je ponosnija na generala Stojanovića, tako da nemojte da politizujete te familijarne odnose. Dajte da se vratimo na temu. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Po ovome što smo čuli, samo mogu da zaključim da je cela familija smeštena u državnu upravu. Svi rade za državu i svi primaju platu od građana Republike Srbije, a ovi koji primaju platu u privatnim firmama su dobili po 120 miliona dinara kredita. Uglavnom, sve naslonjeno na državu i na državni budžet. Lepo. Fino. To je knjiški primer nepotizma. Odvaja nas mnogo toga, prethodnog govornika i mene, gospodine Bečiću. Odvaja i to da protiv mene nije Agencija za borbu protiv korupcije podnela krivičnu prijavu, jer nisam ja zaboravio da prijavim taj pašnjak na Vračaru na kojem je iznikla velelepna zgrada, i to sve od ministarske plate. Odvaja nas i to što sam, recimo, isti fakultet završio za duplo manje vremena, nego što je to trebalo prethodnom govorniku. Mnogo toga nas odvaja, gospodine Bečiću, i na te razlike sam veoma ponosan. Ponosan sam na to što niko od moje porodice, familije nije dobio posao i ne radi za državu, nego rade i žive životom prosečnih i normalnih građana, kao što su živeli i do pre tri godine… (Dragan Šutanovac, s mesta: Gde ti supruga radi?) Za one koji dobacuju, moja supruga radi kao učiteljica, i to zadnjih 18 godina, kao što su radili i njeni roditelji, koji su otišli u penziju da bi ona počela da radi. Znači, nisam imao ova vanredna unapređenja, ponos na ne znam ti koga, bratance, sestriće, sve u policiji, sve u državnoj upravi, sve na državnim jaslima. Nisam i nemam braću kojoj sam davao po 120 miliona dinara, po 2,5% kamate, preko Fonda za razvoj. To su stvari koje nas odvajaju, razdvajaju i ja sam na te razlike veoma ponosan, gospodine Bečiću.
Još jedna važna razlika, gospodine Babiću, vi imate sertifikat. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Da se mi vratimo zakonu koji je na dnevnom redu, ali moram zbog javnosti da kažem, da se ne stekne utisak da sam postao general zato što sam gospodina Šutanovca kao rođaka imao. Znate, u vojničkoj karijeri sam imao 16 prekomandi, 16 nadređenih me je ocenjivalo i adekvatno postavljenje, stažiranje na svim dužnostima, od potporučnika do generala, složićete se, mnogo je činova. Ako je 16 ljudi ocenjivalo ocenom 5.00, ja verujem da nisam bio blizak nikome, nego sam profesionalno radio svoj posao. Zna gospodin Šutanovac da sam ja sve uslove odavno ispunjavao za unapređenje u čin generala, ali obzirom da spadam u neposlušne generale, postao sam tad kada sam postao, i opet sam postao najmlađi. Što se tiče rodbine koja radi, da pojasnim i gospodinu Babiću, bliska moja rodbina radi dugo, pojedini dugo, neki u žandarmeriji u mnogim jedinicama, a što se tiče provera i podobnosti, znate, ja sam predsednik skupštinskog Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Mene su hiljadu puta u životu proveravali, a sada su me proveravali za pristup podacima „državna tajna“ i dobio sam sertifikat i drugi su rekli da mi je cela porodica potpuno čista i dobri građani ove zemlje. Nemam šta tu da dodam. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika na izlaganje gospodina Stojanovića. (Negodovanje poslanika Demokratske stranke.)
Biću jako kratak, gospodine Bečiću. Gospodin Stojanović je predsednik Odbora za kontrolu službi bezbednosti i gospodin Momo Stojanović zna da i ja, kao i vi gospodine Bečiću, imamo sertifikat za pristup informacijama od javnog značaja, ali me interesuje, gospodine Bečiću, a na ovaj način pozivam i gospodina Stojanovića da nam samo kaže ko iz Odbora i zbog čega nema taj sertifikat.
Gospodine Babiću, ja vas molim, ja sam prekršio sada da dobijete reč, jer po članu 104. vi nemate pravo da dobijete reč, ali sam smatrao da ipak polemika koja je vođena između vas, Šutanovca i gospodina Stojanovića da se razjasni i da stavimo tačku na to. Potrebno je da i vi date osvrt na to što je rekao gospodin Stojanović, ali vi ste krenuli u nekom drugom pravcu i ja sam morao da vas prekinem. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, želela bih na početku da pozdravim tim Ministarstva unutrašnjih poslova, koji vidim da je ministar pojačao novim državnim sekretarom gospođom Janom Ljubičić, koja moram da kažem, da njen rad kao generalnog sekretara Skupštine nam ovde dosta nedostaje i profesionalizam koji je pokazala u tom radu. Ali, svakako je time ojačan tim Ministarstva unutrašnjih poslova i sigurna sam da će biti izuzetno zadovoljni njenim radom, kao što smo i mi bili. Ovde smo se dosta udaljili od teme dnevnog reda, mogli smo da čujemo i neke rođačke odnose o kojima nismo ništa znali ko je gde zaposlen, tako da bih ja da predložim da se mi vratimo o raspravi o zakonima koji su na dnevnom redu, a to je Predlog zakona o policiji, Predlog zakona o javnom okupljanju i Predlog zakona o javnom redu i miru. Dakle, u pitanju su tri nova predloga zakona, ne predlozi za izmenu i dopunu postojećih zakona, tako da oni donose dosta noviteta i imaju jedan sveobuhvatniji i moderniji pristup rešavanju pitanja delokruga rada Ministarstva unutrašnjih poslova. Osvrnula bih se na nekoliko važnih segmenata koje sam videla u Predlogu zakona o policiji. Ono što se posebno nameće u ovom Predlogu zakona je profesionalizacija Ministarstva unutrašnjih poslova. Vidimo da su uslovi za zasnivanje radnog odnosa pooštreni i takođe jako je važno i dobro što je uneto to da se prati i kontroliše da prilikom radnog odnosa ne dođe do toga da oni uslovi koji su bili neophodni prilikom zasnivanja, da se krše, tako da recimo kada neko prilikom zapošljavanja, kako u državnu upravu, u ovom slučaju Ministarstvo unutrašnjih poslova, mora da donese potvrdu da nije osuđivan, svakako ukoliko dođe u toku karijere do toga da se neko ogrešio o zakone, jako je važno da je to rešeno na način da to ne može da bude slučaj i da u takvim slučajevima ne može da nastavi svoju profesionalnu karijeru u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Takođe su propisani uslovi za karijerno napredovanje, koji su vezani za rezultate rada zaposlenih i godišnjih ocena koje se baziraju na bazi jasnih merila. Ovde vidimo da je ovaj Predlog zakona u stvari smanjio ovlašćenja ministra, što nismo često u prilici da vidimo da neki ministar sam predlaže da mu se smanjuju ovlašćenja, tako da one kritike koje sam slušala u pogledu nekih zabrinutosti povodom ovog zakona, da ne dođe do zloupotrebe policije u partijske svrhe, možda su upravo te bojazni zbog nekih njima poznatih primera iz prošlosti, ali upravo ovaj Predlog zakona pokazuje da SNS i Ministarstvo unutrašnjih poslova, na čelu sa ministrom Stefanovićem, u svakom slučaju nemaju takve intencije da koriste policiju u partijske svrhe. Sada vidimo da je novina u zakonu upravo to da ministar više neće moći da unapređuje zaposlene, kao ni da vodi određene predistražne postupke bez tužilaštva, što je do sada bilo moguće. Sektor unutrašnje kontrole sada ima nova ovlašćenja čime dobija pun kapacitet da sprovede borbu protiv korupcije, uvedeni su testovi integriteta, kao i obaveza deponovanja imovinskih kartona svih rukovodilaca u Ministarstvu unutrašnjih poslova, što je važna novina koju donosi ovaj zakon. Mislim da je jako važno istaći da je cilj ovih novina to da se iskoreni korupcija u samom MUP-u. Svesni smo da postoje određeni pojedinci koji su skloni korupciji u Ministarstvu unutrašnjih poslova, ali svakako da velika većina zaposlenih su časni i pošteni ljudi i ne smemo dozvoliti da neki pojedinci diskredituju rad celog Ministarstva. Zato je jako važno da se sektor unutrašnje kontrole radi na pravi način. Novina u ovom zakonu je i formiranje sektora za međunarodnu saradnju i evropske poslove, što je jako važno, posebno u ovom periodu u kojem se sada nalazimo, gde sa jedne strane smo u obavezi usaglašavanja našeg zakonodavstva sa EU i takođe sa druge strane, usled emigrantskih talasa koji pogađaju ceo ovaj region, jako je važno da je jedan ovakav sektor formiran, takođe, Ministarstvo unutrašnjih poslova u 2015. godini imalo je veoma značajne rezultate na ovome planu. Videli smo da je i Evropska komisija dala pozitivne ocene za akcioni plan za poglavlje 24, što u stvari se tiče rada Ministarstva unutrašnjih poslova. Način na koji se Ministarstvo unutrašnjih poslova suočilo sa problemom migrantske krize je zaista za svaku pohvalu, imajući u vidu da je preko naše zemlje prešlo preko 600.000 migranata, a da nije zabeležen nijedan incident sa domaćim stanovništvom, takođe, niko od građana Srbije nije se osećao ugroženo ni u jednom trenutku. Videli smo brojne slučajeve u nekim drugim zemljama koje su imale takvih problema. Mislim da je tu velika zasluga upravo i na dobroj saradnji koju je Ministarstvo unutrašnjih poslova ostvarilo sa zemljama regiona, jer bez saradnje na međunarodnom planu u ovom segmentu, nije moguće ni obavljati ove zadatke na najbolji način. Ono što takođe želim da istaknem jeste i Predlog zakona o policiji predviđa i novo postupanje policije u slučaju nasilja u porodici. U slučaju kada je prijavljeno nasilje u porodici, policijski službenici su dužni da u saradnji sa drugim nadležnim organima odmah preduzmu potrebne mere i radnje u skladu sa zakonom, čijim se vršenjem sprečava dalje nasilje u pogledu toga da ne dođe do težih telesnih povreda ili čak i smrtnog ishoda. Ovo je jako važno, s obzirom da u postojećem pravnom okviru ne postoji zakonski osnov za preduzimanje mere udaljenja nasilnika i mi smo ratifikovali Istambulsku konvenciju koja predviđa niz mera po ovom pitanju i mislim da je za našu zemlju jako važno da primenimo i taj austrijski model, koji predviđa udaljenje nasilnika iz stana. Svesni smo takođe i da je bilo nekih slučaja i nedavno smo o tome bili informisani preko sredstava javnog informisanja, da su neki pojedinci u Ministarstvu unutrašnjih poslova, takođe, bili skloni vršenju nasilja u porodici i da ne bi došlo do zaštite kolega u takvim slučajevima, jako je važno naći pravi mehanizam da bi se iskorenila ovakva pojava. O drugim zakonima koji su na dnevnom redu ne bih sada da se osvrćem, s obzirom da je dosta bilo govora o tome. Ono što bih želela da pohvalim jeste upravo to što je prilikom rasprave o Zakonu o javnom okupljanju kada su odbori za odbranu i unutrašnje poslove, kao i Odbor za ljudska i manjinska prava, organizovali sastanak sa Ombudsmanom, sa Poverenikom za zaštitu ravnopravnosti, Poverenikom za zaštitu informacija od javnog značaja i nevladinim organizacijama. Velika većina predloga koji su tada izneti da su usvojeni od strane unutrašnjih poslova, čime je jasna volja da se nađe zakonsko rešenje, najbolje za naše društvo. Na samom kraju bih htela nešto drugo da kažem, a to je kada sam se spremala za raspravu o ovim zakonima, našla sam neke podatke o radu Ministarstva unutrašnjih poslovi, koji u stvari predstavljaju rezultate vašeg rada, što mislim da je najvalidniji, statistički podaci su neumoljivi, najbolje pokazuju koliko je neko bio posvećen ili ne svom radu. Samo ću par stvari da pomenem, dakle, u periodu od maja 2014. do novembra 2015. godine, opšti kriminal smanjen za 11,1%, imovinski kriminal za 17%, smanjen broj krivičnih dela protiv života i tela za 9,7%, a za oko četvrtinu smanjen broj ubistava. U poslednjih godinu i po dana policija je zaplenila oko 4,2 tone narkotika i tri puta više opojne droge u komadima, kao i duplo više heroina. Mislim da su ovo neki podaci koje ne mogu tako lako da se nađu u našim sredstvima javnog informisanja koji u stvari plasiraju najčešće neke druge informacije i najčešće možemo da slušamo kritike koje su verovatno usmerene najviše sa ciljem da se diskredituje rad kako policije tako i ministra, ali svakako da rezultati rada su jedini sud o radu svakoga od nas, ne samo ministarstva, nego i svakog od nas koji ovde sedimo i koji predstavljamo građane Srbije, a upravo rezultati rada MUP-a su nešto čime ministar može da se pohvali. Samo bih još da kažem da smo čuli zamerke zašto je ministar organizovao konferenciju za štampu gde su oko njega bili pripadnici MUP-a. Ja zaista ne mogu da razumem takvu vrstu kritika zato što svi oni koji se nisu ogrešili o zakon ne treba da osećaju nikakvu pretnju kada vide pripadnike MUP-a u uniformi, već treba da se osećaju sigurno i ja sam na takav način to i videla kao i poruka sigurnosti svim građanima Srbije, tako da oni koji se osećaju nesigurno verovatno znaju zašto se tako osećaju. Ja bih samo da kažem ministru da nastavi da radi u tom smeru i da postiže ovakve dobre rezultate na dobrobit svih građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Đurović. Zahvaljujem se što ste podržali mene u tome da građani vole da vide našu policiju, pogotovo u novim uniformama. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, prvi put u 2016. godini. Čast mi je. Izvolite gospodine Pavićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre Vlade u ostavci, koliko sam ja razumeo predsednika Vlade u ostavci, juče gospodina Vučića, gospodine Stefanoviću, uvažene gošće i gosti iz MUP-a, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Bečiću, tri su reči kojima, ja mislim, tačno opisujemo Predlog zakona o policiji poštovana gospodo. Ministre Stefanoviću, to su sledeće reči – nepreciznost, arbitrarnost i netransparentnost poštovana gospoda i ja ću, ministre Stefanoviću, kao što sam to radio i svaki put u 673 govora koliko sam ih održao u 2015. godini i danas ponuditi argumentaciju za ovaj svoj stav. Evo, neprecizno se, ministre Stefanoviću, tiče na primer naziva ovog Predlog zakona, to je moje zapažanje bilo, ali i zapažanje Zaštitnika građana, ali i zapažanje gosta koji je bio danas ovde da prati u ime Beogradskog centra za bezbednosnu politiku. Svi mi tvrdimo, ministre Stefanoviću, da ste vi imenovali ovaj predlog Predlogom zakona o policiji što bi značilo da sadržina tog zakona treba da se tiče samo policije, a i ja sam zapazio da u ovom Predlogu zakona imamo i neka rešenja koja se tiču organizacije i funkcionisanja MUP-a. Dakle, nekih stvari koje su šire od onoga što je policija. Za mene je ministre Stefanoviću to pitanje nepreciznosti, a nepreciznost poštovana gospodo, ovde smo u Skupštini, uvek se tiče upitanosti oko, gospodine Stefanoviću, najvažnijeg načela na kojem počiva naš Ustav, a to je vladavina prava. Ako nemamo preciznost u predlozima zakona dovodimo u pitanje vladavinu prava, to je jedan argument gospodine Stefanoviću. Rekao sam da jedna reč kojom možemo da upišemo Predlog zakona o policiji jeste arbitrarnost. Vi ste ministre Stefanoviću, mnogo vremena danas potrošili u raspravi ovde da objasnite kako se ministru ne daju velika ovlašćenja ovim predlogom zakona, a daju se ministre Stefanoviću. Evo na mnogim mestima - ministar propisuje, ministar utvrđuje, ministar odlučuje u čl. 4, 9, 38, 46, 129, 168, 186, 233. poštovana gospodo, pa, ministre Stefanoviću, kada se piše Predlog zakona treba da se zamislimo u ulozi onoga drugog, na primer u ulozi opozicionara, a ne da pišemo zakon za sebe, ili ministre Stefanoviću, mi smo vam predložili amandmanski da na nekim mestima gde se propisuje da ministar utvrđuje, da ministar odlučuje da to radi ministarstvo. Pa, prihvatite te amandmane ministre Stefanoviću, pa, da nas uverite da zaista i vaša namera povodom sadržine ovog Predloga zakona jeste najbolja moguća. To je gospodo argumentacija koja se tiče arbitrarnosti, a evo, i koja se tiče netransparentnosti. Ministre Stefanoviću,u članu 149. naprimer u stavu 1. piše – direktora policije postavlja Vlada na pet godina ne predlog ministra itd. Naš predlog je, poštovana gospodo, da se taj stav zameni sledećom sadržinom – direktora policije postavlja Vlada na pet godina na predlog komisije koju čine ministar, dva člana iz nevladinog sektora i dva člana iz ministarstva itd. Gospodine Stefanoviću, pored vas, dva mesta od vas sedi vršilac dužnosti direktora policije, gospodin Rebić. Mene bi strašno interesovalo da čujem – da li bi naprimer ako zamislimo da će gospodin Rebić da bude kandidat za direktora policije, da li bi njemu kao čoveku koji dugo vremena radi u policiji bilo bolje da o tome ko će postati direktor policije odlučuje Vlada na osnovu predloga ministra ili Vlada na osnovu predloga ovako sastavljene komisije? Žao mi je što gospodin Rebić nema pravo da govori, ali verujem da bi jednom profesionalcu, jednom ozbiljnom čoveku sigurno ovo rešenje, ministre Stefanoviću, bilo bolje. Evo vi mi kažite sada da li i vi mislite. Ako ste saglasni, prihvatite i taj amandman. Nemojte se ustručavati, ministre Stefanoviću. Mi iz Nove stranke smo inače šampioni po broju prihvaćenih amandmana u ovom sazivu Narodne skupštine i ne samo to, nego i šampioni srpskog parlamentarizma, poštovana gospodo. Mislim, ministre Stefanoviću, da ako se zadržimo na tome da su ključne reči za razumevanje ovog Predloga zakona nepreciznost, arbitrarnost, i netransparentnost, da je to svedočanstvo o antireformskom kursu Vlade. Hvala poštovana gospodo.
Hvala gospodine Pavićeviću. Reč ima Nebojša Stefanović.
Da ja nastavim, gospodine Bečiću?
Bolje da niste ni govorili. Izvolite gospodine Stefanoviću.
Ono što mogu da vam kažem je da će i ovaj zakon, ali i rad policije obeležiti naporan rad, unapređenje, proceduru i borbu protiv kriminala i korupcije. To je sigurna stvar koja možda u nekom prethodnom periodu nije bila toliko istaknuta, ali će u ovom mandatu kada sam ja ministar, dok god budem ministar to biti prioriteti rada policije. Što se tiče ovog zakona, zakon se u najvećoj meri bavi radom policije. Da li se sa vremena na vreme pominju i neki drugi termini koji bliže objašnjavaju kako se regulišu određene procedure, a vezane za rad policije, kao što je nagrađivanje i finansiranje itd, naravno da će se naći u zakonu. Ovde imate na sto mesta pomenut Zakonik o krivičnom postupku. Zamislite da smo ga nazvali zakon o policiji i zakonik o krivičnom postupku. To bi bilo nakaradno. Mi ovde pominjemo i one veze sa drugim zakonima i veze sa drugim terminima koji postoje, ali smo imali dilemu da li da ga nazovemo zakonom o policiji ili zakon o unutrašnjim poslovima i to je bila prva dilema. Pošto bi time mogli da dođemo da propisujemo na poseban način položaj državnih službenika i nameštenika i na takav način dezavuišemo zakon koji već postoji i uređuje ovu oblast, odlučili smo se da zakon nosi naziv – zakon o policiji jer on suštinski definiše ulogu i položaj policije i mi sada prvi put imamo definisano šta je to policija. Do sada kada pogledate sva zakonska rešenja, uopšte niste imali definiciju šta je policija. Mi to danas imamo. Ono što je ovde važno, recimo, direktora policije postavlja Vlada na pet godina na predlog ministra po sprovedenom javnom konkursu n način predviđen propisima o radnim odnosima koje važe za ministarstvo. Dakle, popisi koji važe za ministarstvo a koji nisu sadržani samo u ovom zakonu, već i u zakonu, direktor je državni službenik na položaju, zato gospodin Rebić danas može da bude vršilac dužnosti a da to čak nije predviđeno „leks specijalisom“ jer je predviđeno Zakonom o državnim službenicima i nameštenicima i vi imate propis koji se shodno primenjuje. Dakle, što se tiče ovog zakona, svakako na kraju dvostepeni mehanizam, imate čak u ovom slučaju i trostepeni, imate komisiju koja bira kandidate i predlaže sve one tri najbolje ili već koliko, pet najboljih kandidata, ministru, ministar ima pravo da izabere najboljeg kandidata, da ga predloži Vladi, ali Vlada nema obavezu da to usvoji. Vlada može da odbije. Vlada ne mora da ga izabere. Imamo sistem koji garantuje kontrolu. Policija nije u pravom smislu nezavistan organ. Ona je deo izvršne vlasti i pripada MUP koje je deo Vlade. Dakle, zbog toga, hajde da izaberemo direktora policije iz reda, ne znam, Eskima, ili ne znam ni ja čega, pa neka upravlja policijom kako misli da treba da upravlja. Ali, kako onda da garantujemo sprovođenje volje građana koji su na izborima izašli i podržali nekoga i rekli - hoćemo da se sprovodi ta politika? Direktor jeste profesionalac, ali on mora da sprovodi viziju ministra, znači, ne operativne komande, ali viziju ministra u smislu reformi unutar policije. Zamislite ministra i direktora koji se ne bi slagali i imali otpor jedan prema drugom u sprovođenju funkcije. Šta bi ministar onda mogao da uradi? Date nalog i kažete - hoćemo da se spusti broj vozila koja se koriste u Ministarstvu, da se smanji broj pređenih kilometara za te lične potrebe, tj. po ličnom zaduženju, utrošak goriva, da se povećaju rashodi tamo gde je potrebno više za uniforme, opreme itd, i direktor koji to ne želi da sprovede ili to svesno opstruiše. U tom slučaju nema nikakve saradnje i do besmisla bi se doveo sistem. Onda, hajde da napravimo sistem u kome nema ministra, dakle, da direktor bude direktno podređen Vladi i to je to. Nema ministra iznad sebe. Ali, na kraju se i to svodi na isto, zato što ćete i dalje imati politički faktor koji mora da mu da smernice za rad, što je normalno. To je civilna kontrola. To je sistem koji smo želeli. Nekada su vojni generali bili ministri odbrane. Ministar odbrane je bio general koji upravlja vojskom. Kada smo uveli civilni sistem kontrole, onda je civilno lice postalo ministar, načelnik Generalštaba je vojno lice koje komanduje vojskom, ministar komanduje celokupnim Ministarstvom odbrane i isto tako je i u policiji. Direktor upravlja policijom, odnosno upravlja Direkcijom policije, a ministar daje smernice za rad koje su u skladu sa ovim. Dakle, ja shvatam da postoje određene nesuglasice i različita viđenja i to je normalno, prirodno i dobro je da se debatuje. Znate, ja sam u ovim raspravama u parlamentu i kao ministar puno toga promenio u samim zakonima koje sam predlagao, jer sam smatrao da su rešenja koja su mi narodni poslanici predlagali bila bolja, ljudi iz nevladinih organizacija, iz sektora, i iz različitih, iz opcije pozicije i opozicije. Bilo je, naravno, rešenja koja su bila više zabava za narod nego što su bila zaista ozbiljna, ali je to stvar narodnog poslanika kako doživljava svoj posao i kako želi da predlaže. Možda oni vide to rešenje kao najbolje moguće. U svakom slučaju, trudim se da sve ono što mislim da je dobro za policiju i za sistem, a vodeći računa da policija bude i efikasnija i bolje opremljena i snažnija, da to unapredimo kako bi građani Srbije imali jedan mehanizam, jer policija je zaista mehanizam građana Srbije. Kada pogledate smo činjenicu da smo imali, recimo, u 2015. godini preko 100 hiljada skupova koje je policija obezbedila bez ozbiljnijih narušavanja javnog reda i mira, to pokazuje koliko ti ljudi na dnevnom nivou imaju posla. Daću vam samo jedan podatak, u gradu Beogradu smo, recimo, 1989. godine imali nešto više od devet hiljada policajaca, a danas ih imamo sedam i po hiljada. Beograd se od 1989. godine, po broju stanovnika, po kompleksnosti situacije u njemu, po raznim izazovima od svetskog nivoa, usložio. Dakle, mi imamo potrebu da redefinišemo i broj ljudi koji se nalaze, ja se trudim da onaj broj ljudi koji se nalaze u uniformama, koji se nalaze na operativnim zadacima, koji se nalaze u kriminalističkoj policiji raste, a da se smanjuje broj onih ljudi koji se nalaze u sistemima u kojima nema potrebe za velikim brojem zaposlenih. Ali, sve u svemu, to je nešto što sam ja često isticao, MUP ima potrebu da u određenim delovima, jer ima određenih delova Srbije gde možda ima i previše ljudi jer se tu broj stanovnika dramatično smanjio u prethodnih 20-30 godina, da imamo u tim nekim delovima prirodni odliv. Imamo potrebu da u nekim delovima Srbije povećamo broj ljudi, imamo potrebe da promenimo organizaciju i zato to i radimo. Mislim da će ovaj zakon pomoći da dođemo do kvalitetnijih odnosa unutar Ministarstva, a što se tiče same policije, uveren sam da ko god bio direktor policije da će na ozbiljan i odgovaran način rukovoditi. Ja imam poverenja u gospodina Rebića, sarađivali smo i prvi put sam ga upoznao kada je postao načelnik Uprave saobraćajne policije i tu napravio dobre rezultate. Pokazalo se da se radi o ozbiljnom profesionalcu, da se radi o čoveku koji je 24 i po godine u policiji, ukoliko se ne varam. Dakle, on je neko ko je svoj život posvetio ovom pozivu. Svakako da takve ljude i treba da promovišemo i da se trudimo da i ovi ljudi koji su ovde danas iza mene, koji svoj posao obavljaju potpuno profesionalno i koji su učestvovali na izradi zakona, a nisam siguran ko se više, kada vide jedni druge, hvatao za glavu, pošto je ovo jedno pedeseta verzija zakona koju smo radili, ali je to pokazalo da smo imali sluha i za savete iznutra i iz spolja, i nevladin sektor, i profesionalce, i razna udruženja, a na kraju krajeva i EU kojoj mi težimo, da smo se trudili da dođemo do nečega što funkcioniše, da ne pravimo zakon koji Frankenštajn i koji je sastavljen od svih mogućih želja i volja, a da onda ovi ljudi u plavom treba da to sprovode, a mi svi kažemo – super smo doneli zakon koji oni ne mogu da sprovedu. Onda od sutra ujutru oni imaju problem. Ja sam se trudio da ih pitam i da moje prvenstveno pitanje bude kako da postignemo želju, cilj, ono što piše u Ustavu što treba da ispunimo, a da vi to možete da uradite na terenu, da je to izvodljivo. Onda smo došli do ovoga što mislim da je u ovom trenutku optimalno rešenje za nas. Naravno da je test svega protok vremena. Videćemo, naravno, da li to donosi boljitak i veću profesionalizaciju policije u Srbiji. Ja verujem da donosi i verujem da ćemo imati efikasniji sistem nakon donošenja ovog zakona. Na kraju krajeva, imamo ograničenja u ovom zakonu, odnosno restriktivniji odnos prema politici i prema ministru. Samim tim ćemo imati i boljitak unutar redova policije. Naravno, važno je da i svi ljudi koji su u redovima policije to dožive na takav način. Što oni budu ozbiljniji u prihvatanju svog posla i svih ovih odredbi koje ovde pišu, to će građani Srbije biti bezbedniji. Naš sistem ima preko 30 hiljada pripadnika policije, u smenama, naravno. Znači, nisu svih 30 hiljada na dužnosti u svakom trenutku, ali njihova uloga je nešto što ne možemo da zamenimo, niko od nas pojedinačno, niti je moguće da bilo koji pojedinac sagleda i predvidi sve ono što oni u jednom danu treba da urade. Zato postoji sistem. Ako oni budu radili dobro svoj posao, tad mi nemamo problem. To obezbeđujemo kvalitetnim izborom kadra, kvalitetnim prijemom u radni odnos, školovanjem, napredovanjem i onda smo sigurni. Onda znamo da ceo sistem počiva i funkcioniše. Ko će biti ministar manje je važno, ali je važno da taj ministar razume šta je potreba sistema. Da može da razume policajce mora da provede neko vreme sa njima, da razume šta su njihove potrebe i kako izgleda jedan dan na Kozjaku, u blatu, u rovu, u bovu, na nišanu, da razume makar u jednom danu kako to izgleda, da bi se onda kada stigne zahtev za pojačanom hranom, za više novca, trudio da te ljude ispoštuje pre svega. To je moje viđenje cele situacije. U svakom slučaju, ja ću sagledati sve amandmane. Bogami, negde oko 470 amandmana na sva tri zakona je podneto. Sagledaćemo sve do dana kada se bude razgovaralo o amandmanima. Sve što budemo mislili da će biti dobro za izmenu ovog zakona mi ćemo prihvatiti kao i uvek. Mislim da sam jedan od ministara koji je prihvatao po 30, 40, 50% amandmana gde god sam mislio da je to dobro. Naravno, tamo gde mislim da oni ne popravljaju ili ne popravljaju bitno tekst zakona, nećemo ih prihvatati i mislim da je to sasvim u redu.
Zahvaljujem se ministru Stefanoviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Pred nama je jedan veoma važan zakon, iz prostog razloga zato što niko, evo koliko godina unazad, čini mi se 10 ili 11, niko nije imao hrabrosti da se uhvati u koštac sa ovim da reši određene stvari u policiji. Najpre bih čestitao ministru unutrašnjih poslova što je uopšte krenuo da taj mulj koji je tamo postojao da raščišćava. Naravno, nije ovde poenta javiti se da bi negde nešto rekao ili podneti amandman da bi stavio – briše se. Nama je ovo veoma važan zakon zato što prosto građani zahtevaju da budu bezbedni i morate da donesete jedan adekvatan zakon o policiji koji pre svega prati neke tokove koji se i u svetu dešavaju. Mogu da kažem da se zaista radi o zakonu koji veoma precizno naglašava kakve su nadležnosti policije. Neko kad kaže – ministru se daje ovakvo ili onakvo ovlašćenje, ja moram da kažem, gospodine ministre, kada bi neki krenuli onako autoprojekcijom rekli bi vam da baš nešto s vama nije u redu, s obzirom da donosite zakon gde vi sebi uskraćujete ovlašćenja. Vi ste ovde prosto sebi izbrisali sijaset ovlašćenja koja ste imali i preneli ste najpre na direktora policije. Nije mi jasno kako može neko da izbegne ministra u ovakvom jednom zakonu, s obzirom da je policija sastavni deo MUP, jedino ako hoćemo da ukinemo ministra unutrašnjih poslova ili da stavimo možda nekog iz nevladinog sektora da on bude ministar unutrašnjih poslova. Možda je to neka logika, ja ovde govorim o nekim stvarima koje se tiču neke ozbiljnosti i mislim da ovo što ste vi uradili je dobar primer kako se neko ko je neposredni predstavnik izvršne vlasti odriče svojih ovlašćenja u korist struke. Znači, vi određena ovlašćenja dajete direktoru policije koji suštinski rukovodi samim radom policije. Sećam se, gospodine ministre, kada ste postali ministar imali ste tu nezahvalnu čast da branite izveštaj koji je došao mesec dana neposredno po vašem ministrovanju i vi ga niste, niti vaš kabinet, sačinili, morali ste to da branite i sad u jednom delu posebno u delu zaplene narkotika, to mi je bilo potpuno neverovatno, zapamtio sam – zaplena narkotika u prethodna tri meseca, mislim da je tromesečni izveštaj bio je bila nekoliko grama, nešto oko dva grama. Nakon tri meseca kada je vaš kabinet sastavio izveštaj onda smo imali zaista jedan briljantan rezultat, počela je žestoka borba protiv narkodilera u ovoj zemlji i to jeza svaku pohvalu. Zašto vam ovo govorim? Zato što ovo što uvodite ovde, ovo karijerno napredovanje i što izbegavate tu varijantu da neposredni rukovodilac može da vas unapredi nego morate da prođete i da polažete testove, da polažete ispit, pa da vas naravno još na konkursu dodatno biraju, pa tek onda da se o vama ocenjuje da bi se napredovalo, a to je mnogo dobra stvar. Zašto? Zato što su ljudi počeli policiju da shvataju, a sada vam bez šale govorim, kao jednu ozbiljnu organizovanu kriminalnu grupu, nažalost, gde neposredni rukovodilac izabere par svojih poslušnika i oni naprave jednu dobru grupaciju i počnu da rade posao sa kriminalcima u gradu. Zato smo i imali situaciju da imamo dva grama zaplenjenih od narkotika u Beogradu gde na svakom ćošku, nažalost, imate mogućnost da kupite neki narkotik, a mi smo imali dva grama zaplene. Ovo što ste vi pokrenuli, neverovatnu akciju gde su zaista ljudi koji su sa nekoliko kilograma hapšeni, jeste nešto što je zaista dobro zato što drogu moramo da sklonimo sa ulica. Ta borba protiv narkomanije, ja apelujem da se i dalje nastavi, s obzirom da je to strahovita pošast za našu omladinu i verujem da će se ka tome svakako ići i dalje. Moram da pohvalim sam zakon prvo zato što je dobio velike pohvale od međunarodnih institucija. Oni ne daju to tek tako te pohvale, oni su veoma rigidni, posebno kod ovakvih zakona koji se tiču bezbednosti. Izuzetno su rigidni prilikom bilo kakvih pohvala i kad vam oni daju pohvalu znači da ste zaista nešto dobro uradili. Zakon ima 259. članova, ne pamtim da je neko ovako ozbiljno pristupio ovom poslu. Na ovome mogu samo da vam čestitam i iskreno ću glasati za tako nešto. Moram da se osvrnem na Zakon o javnom redu i miru. Prvo, sve pohvale zbog ovog ograničavanja bacanja petardi, zapaljivih materija itd. zato što zaista smo postali društvo gde najnormalnije izgleda da bacite na ulicu topovski udar i bez obzira što se neko možda i prestraši i ima problem niko ne odgovara. Znate, nisu to više prskalice ili petarde koje smo mi možda kao deca bacali i igrali se sa time, što je naravno i to opasno, ovde imamo sad situaciju da neko baci topovski udar. Topovski udar može da ubije čoveka. Znači, to uopšte nije bezazlena petarda i ja vas zaista molim da tu budete što rigidniji. Prvo, da se spreči prodaja toga zato što to zaista nije normalno da se prodaje tek tako slobodno i da može svako da dođe do toga. Znam da je to problematično zato što se najčešće u inostranstvu nabavlja, ali ovde ko to radi da taj bude rigidno kažnjen i da taj odgovara za tako nešto. Takođe, oko javnih skupova, znate kako, svuda u svetu postoje jasna pravila kako možete da imate javni skup. Ja znam da ovde neki imaju problem zato što im je teško da skupe 20 ljudi na javnom skupu, pošto se to karakteriše kao javni skup, pa su možda zato protiv ovog zakona zato što ima taj limit, moraju 20 ljudi zamislite da skupe. Ali, svuda u svetu morate da prijavite tačnu maršutu gde se krećete, na koji način ćete protestovati, ne možete da dozvolite da kršite drugima prava. Priznajem, svojevremeno sam predvodio neke proteste i mi smo svesno kršili, odnosno ljudima ugrožavali njihovu mogućnost da se slobodno kreću zato što smo namerno blokirali ulicu. Priznajem da sam to radio i trebalo je da me kazni država. Nisu to uradili, pokazali su slabost. Želim da vi pokažete da ipak ovde postoji država. Svako može da protestvuje, potpuno je to normalno i valja dopustiti svakome da iskaže svoje nezadovoljstvo, ali ne može da ugrožava prava onog drugog ko možda žuri na posao, ko možda žuri da se bavi nekim drugim aktivnostima i da ne može slobodno da se kreće ulicom, tako da potpuno podržavam u ovom segmentu uvođenje reda. Samim tim čitav ovaj set zakona je apsolutno nešto pozitivno. Konačno je neko krenuo da radi ove stvari na način kako bi trebalo da radi. Moram da priznam što će se napraviti jedna specijalna jedinica, to je nešto što je veoma dobro. Trebalo bi da razmislite sada u kompletu koje bi sve segmente ona možda trebalo da ima zato što su to ipak ljudi koji su posebno u kopnenoj zoni bezbednosti i angažovani su po raznim zadacima, pa šta bi sve morala propratno da ima uz sebe, pošto imate u Zakonu o policiji saradnju sa bezbednosnim službama, kako mogu oni možda sami da imaju neku službu koja bi se bavila određenim bezbednosnim poslovima, ali o tom potom, trebalo bi o tome razmisliti. U svakom slučaju zakon je veoma dobar. Zakon je istinski, reformski, neko je dobro prionuo da radi svoj posao i svakako poslanička grupa SNS i ja lično sa velikim zadovoljstvom podržaću ovakav zakon. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsednici Vlade, poštovane koleginice i kolege, SNP načelno može podržati donošenje novog zakona o policiji, ali postojeći Predlog zakona po našem mišljenju nije dovoljno reformski u skladu sa potrebama našeg društva, naroda i policije. Ponuđeni predlog poboljšava određena rešenja iz prethodnog zakona, uvodi određene nove institute, definiše neke odnose na novi i jasniji način, ali u celini se više bavi funkcionisanjem policije i njenim upravljanjem nego njenom reformom. Takođe, kao što je izražen nedostatak reformskog i demokratskog kapaciteta ovog zakona u smislu zaštite društva od policije kao i zaštite same policije od politizacije, ovaj zakon ne rešava pitanje zaštite policije, a posebno njenih pripadnika kako u smislu obavljanja poslova i zadataka tako i u smislu zaštite njihovih osnovnih prava radnog i materijalnog statusa kao i opremanja i uslova rada. Ako uzmemo u obzir specifičnost policijskog posla a preventivne delatnosti koju policajac svakodnevno sprovodi ovaj predlog zakona trebao bi sadržati veći opseg zaštite policajaca na terenu a sve zbog boljeg postizanja transparentnosti u radu. Pohvalno je što je postignut kompromis između ministra kao predlagača ovog zakona i sindikalnih organizacija u policiji o slobodnom sindikalnom delovanju u okviru posebnih i specijalnih jedinica. Međutim, čak i predviđena poboljšanja i dalje uvođenje ljudskih resursa u rad policije više su način kako da MUP vodi tu oblast i kako da kadrovski upravlja policijom nego kako da pripadnici policije imaju jasno definisan, siguran i obezbeđen status iz koga bi se moglo očekivati njihov bolji rad, veća i jasnija odgovornost. Mišljenja smo da je potrebno da se organizacije kao i ovlašćenja tih organizacija, odnosno posebnih jedinica uređuju ovim zakonom, a ne nižim aktima, odnosno pravilnicima, jer izmene pravilnika podložnije su promenama gotovo svakodnevno. U članu 34. koji govori o promenama, želeli bismo da znamo ko od organizacionih jedinica ili uprava sprovodi i primenjuje, da li svaki policijski službenik ili funkcionalna sredina primenjuje POM prema ukazanoj potrebi i ko konkretno daje saglasnost i odobrenje za to. U članu 50. smatramo da se pod pojmom – policijsko opažanje i opserviranje na mala vrata uvodi mogućnost neustavnog i nezakonitog u ovaj predlog zakona. Ovakvo postupanje je pre i bez odobrenja nadležnog državnog organa, zadire u osnovna ljudska prava koja su zaštićena Ustavom i ostalim zakonima. Čak je i sam član kontradiktoran, jer se u stavu 3. kaže da se ovako dobijeni podaci ne mogu koristiti u postupku, dok u stavu 1. traži se osnov za ovakvu primenu i kaže se da se to radi u svrhu prikupljanja podataka za podnošenje predloga nadležnom organu, a i sam taj predlog je deo postupka. Inače, predmetna tendencija u ovom predlogu jeste da se ostane što duže u prostoru kada radom policije rukovode nadležni organi, što je osnov zloupotrebe proizvodnosti u radu, a posebno što su takva postupanja uvek na štetu građana i njihovih prava. Ne može biti ovakvih postupanja bez odobrenja i odluke nadležnih državnih organa, dok se u članu 52. opravdano daje policiji pravo snimanja javnih mesta u predviđenim situacijama. Mi smo amandmanom predvideli da se ovo ne samo poboljša i da se razjasni, da se dobijeni snimci ne mogu u druge svrhe koristiti. Naime, ovakva snimanja sticajem okolnosti uvek obuhvata veliki broj ljudi u najrazličitijim situacijama od kojih mnogi nemaju nikakve veze sa osnovom osnivanja. Često su na snimcima privatni detalji života naših građana, kao i mnogih javnih ličnosti, te bi se svako curenje, odnosno korišćenje ovih snimaka u bilo koje druge svrhe, osim onih za koje je to predviđeno, trebalo sprečiti. Takođe, upotrebu poligrafa smatramo veoma specifičnom policijskom radnjom i rezultati ne bi smeli da budu iznešeni u javnost. U slučaju iznošenja, može doći do kršenja ljudskih prava, iz domena zdravlja, jer se radi o medicinskoj metodi koja je zasnovana na biološkom, psihofizičkim osnovama. Srpska narodna partija će na predstojeći predlog predložiti amandmane, a sve u cilju poboljšavanja ovog predloga, ali ostaje pri stavu da je našem društvu potrebnija prava i suštinska reforma policije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem se. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, uvaženi ministre, obzirom da smo prvi put u mogućnosti da razgovaramo unutar Republičkog parlamenta na početku 2016. godine, najpre želim na samom početku svog izlaganja da iznesem određenu konstataciju i mišljenje poslaničkog kluba SPS, a tiče se policije, MUP i rada i aktivnosti MUP, kada je reč o 2015. godini. Mi smatramo da je MUP, policija u 2015. godini i da je čitava ta godina bila uspešna i dinamična i smatramo da je policija MUP, postiglo značajne rezultate u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije. Ono što je za nas veoma važno u periodu migrantske krize, sačuvana je stabilnost, sigurnost i bezbednost na našoj teritoriji. Ono što takođe želim da kažem, jeste da u 2015. godini, potvrđena je rešenost Vlade Republike Srbije ali i MUP, u jednoj odlučnoj neselektivnoj borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije, bez obzira na društveni i finansijski status i bez obzira na stranačku pripadnost. To po našem mišljenju jeste osnov i preduslov za borbu za bolju i evropsku budućnost i u toj borbi, podršku po našem mišljenju treba da da čitavo društvo. Socijalistička partija podržava i vas kao ministra i MUP i Vladu Republike Srbije u nastavku jedne odlučne, kontinuirane, neselektivne borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije i podržavamo Vladu u borbi za bolju budućnost Srbije. Pred nama su danas tri značajna i važna zakona, tiču se oblasti bezbednosti. Najpre, nekoliko reči o Predlogu zakona o policiji, sistemski zakon koji treba da uredi način funkcionisanja policije i nakon deset godina od usvajanja aktuelnog Zakona o policiji, uz povremene izmene i dopune, potpuno je logično da danas govorimo o novom zakonskom predlogu koji će ispraviti sve one uočene nedostatke tokom primene iz proteklog vremenskog perioda, upodobiti ih i usaglasiti sa postojećom regulativom i potreban nam je zakon koji hoće dati adekvatan i pravi odgovor na ove savremene izazove i rizike i pretnje. U potpunosti se slažemo da je neophodna sveobuhvatna suštinska reforma policije i u tome imate podršku poslaničkog kluba SPS. Usvajanjem ovog zakonskog predloga kojim danas započinjemo raspravu, mi očekujemo da policija dobije jedan efikasniji sistem, bolji okvir i bolje uslove za rad i očekujemo da građani dobiju policiju koja će raditi u njihovom najboljem interesu, policiju gde neće biti mesta za kriminal i korupciju i da ćemo u vremenukoje je pred nama, nakon usvajanja ovog zakonskog predloga, izbeći u javnosti sve one priče da postoji kriminal i korupcija unutar policije. Pored toga što očekujemo da ovaj zakon obezbedi efikasniji sistem za funkcionisanjepolicije, mi verujemo da ovaj zakon hoće obezbediti otvoreniji i transparentniji rad policije u saradnji sa građanima, da policija bude bliže zajednici, građanima. Ono što je veoma važno, da građani Srbije imaju poverenja u policiju. Mnogo toga je rečeno tokom današnje rasprave i ja želim da istaknem tri ključne stavke kada je reč o Predlogu zakona o policiji, tu pre svega mislim na sistem karijernog napredovanja, mislim na pojačan rad policije u zajednici i naravno, mislim na pojačan rad Sektora unutrašnje kontrole, odnosno veće nadležnosti Sektora unutrašnje kontrole. Što se tiče sistem karijernog napredovanja, potpuno je jasno, napredovaće oni koji imaju znanje i iskustva, rezultati i znanje će biti osnovni kriterijumi, parametar za napredovanje u policiji i napredovaće oni koji su najbolji i koji najviše doprinose radu policije, napredovanje na osnovu zasluga. Da bi neko napredovao u službi, mora da ima određeno znanje, da prođe određene obuke, da u određenom vremenskom periodu obavlja određenu funkciju unutar policije i to su osnovni kriterijumi, po našem mišljenju, potpuno opravdani da bi neko mogao da napreduje u službi. Ovo će, po našem mišljenju, svakako motivisati zaposlene u MUP da u narednom vremenskom periodu još odgovornije i posvećenije obavljaju svoj posao. Što se tiče pojačanog rada policajaca u zajednici, suština je u tome da će građani nakon usvajanja ovog zakonskog predloga u svom okruženju, u svojoj sredini, komšiluku, zajednici gde žive, dosta češće biti u prilici da viđaju policajce, a sa druge strane, policajci će morati da znaju gde se nalaze bezbednosno interesantna lica. Treći segment koji sam ovom prilikom istakao, kada je reč o Predlogu zakona o policiji jeste pojačan rad Sektora unutrašnje kontrole i to po našem mišljenju jeste garant da niko ne može, neće i ne sme obrukati uniforme. Dakle, ceniti i uvažavati poštene, čestite i odgovorne, ozbiljne, one koji se maksimalno zalažu za bezbednost naših građana, a sa druge strane, oni koji su se ogrešili o zakon, oni su sami izabrali svoj put. Kontrola svih državnih službenika, zaposlenih u MUP, ali i deponovanje imovinskih kartona funkcionera je nešto što po našem mišljenju hoće podstaći dodatnu svest, odnosno pojačati poštovanje pravila i iskoreniti kriminal i korupciju unutar policije. Dakle, ovaj zakon jasno po našem mišljenju predviđa mere koje treba da iskorene kriminal i korupciju unutar policije. Gospodine ministre, za nas je veoma važno zaštiti živote svih policijskih službenika, pružiti podršku svima onima koji odgovorno, posvećeno i ozbiljno obavljaju svoj posao i da situacija u kojoj su policijski službenici mete, poput situacije na sportskim manifestacijama, u narednom vremenskom periodu ne budu slike koje će se viđati u Srbiji. Verujem da ćete raditi na poboljšanju prava i položaja svih zaposlenih u MUP, a u skladu sa ekonomskim mogućnostima države, reforme, kao što sam rekao na samom početku, one jesu neophodne, neminovne u svakoj sferi društva, u svakoj oblasti su neophodne, i razumemo situaciju. Obično na početku svi podržavaju reforme, a onda kada krenete u sprovođenje, postoje određeni otpor, ali neophodno je sprovesti reforme, jer imamo jedan trom sistem i kada govorimo o reformskim procesima, kroz koje će prolaziti policija, za nas je ključna i suštinska stvar, bezbednost građana i to uvek treba imati na umu. Predstoji naravno racionalizacija, ni malo laka tema za vas, ali verujemo da ćete u partnerskom odnosu sa predstavnicima sindikata iznaći najbolja rešenja. Kada je reč o Predlogu zakona o javnom okupljanju, rekao bih da je potpuno jasno, potpuno evidentno da imamo jedan liberalniji zakon koji jeste u skladu sa evropskim standardima. Suština je u tome da svako ima pravo na slobodno okupljanje, ali to okupljanje ne može da ograničava pravo drugih. Dakle, Predlogom zakona o javnom okupljanju dozvoljeno je okupljanje ispred svih institucija, osim institucija koje su od strateškog značaja. Dakle, ograničenje je svedeno samo na strateške objekte, ispred svih ostalih institucija, okupljanje je dozvoljeno naravno, ponavljam, uz poštovanje prava drugih. Ovaj zakon će obezbediti prava na slobodno okupljanje bez ograničenja i ograničavanja slobode drugih. Još nekoliko detalja kada je reč o ovom zakonu, dakle čitava procedura koja podrazumeva i prijavljivanje skupa, ali i eventualne žalbe na odluke MUP trebalo bi da traje kako je to definisano 96 sati. Skupovi u pokretu mogu da se zaustave ispred bilo koje tačke, ali pri tome neće biti dozvoljen višečasovni saobraćajni kolaps. Obaveza prijavljivanja skupa u zatvorenom prostoru neće postojati, ali organizatori treba da vode računa o bezbednosti i snose odgovornost. Dakle, definisana je i obaveza i odgovornost organizatora što smatramo da je veoma značajno. Ovaj zakonski predlog kao što ste rekli u uvodnom izlaganju ne zabranjuje građanima da se spontano okupljaju važno je da se ispune svi uslovi kada govorimo o spontanom okupljanju da ne postoje javni pozivi jer to onda više nije spontano, to se onda ne može definisati kao spontano okupljanje. Nekoliko reči na samom kraju što se tiče Predloga zakona o javnom redu i miru, smatramo da ovaj zakonski predlog adekvatno prati praksu i promene u normativnom uređenju ove oblasti imajući na umu činjenicu da je aktuelni zakon usvojen 1992. godine, to sasvim dovoljno govori u prilog konstataciji da nam je neophodno usvajanje novog kvalitetnog zakonskog predloga koji će na adekvatan način urediti ovu važnu oblast. Uvedeni su neki novi prekršaji, neki nove kazne, preciznije se definiše zaštita javnog reda i mera u ugostiteljskim objektima kao i odredbe koje se tiču maloletnika i dece. Inače, prekršaj javnog reda i mira su po našem mišljenju pokazatelj zapravo bezbednosti u društvu. Na samom kraju, reći ću još jednom ono što je i u uvodnom današnjem izlaganju rekao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS, gospodin Vanja Vukić, mi ćemo u danu za glasanje podržati sva tri zakonska predloga. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Tri kritičke opaske na svaki od zakona koji su u zajedničkom načelnom pretresu s nadom da ćemo pri pretresu o amandmanima imati prilike da detaljno razmotrimo šta bi moglo biti popravljeno i jedna načelna sa žaljenjem moram da kažem da je ovo drugi u celini, a ko zna koji sa izmenama i dopunama zakon koji se bavi policijom. Prvi koji se bavi javnim okupljanjem, a drugi koji se bavi redom i mirom i da nije nama tema da su to u pitanju ljudske slobode i prava, a jesu. Bazične, ustavne i drugim dokumentima garantovane ljudske slobode i prava. I ta mera koliko nas je zainteresovano da za tekst zakona gledamo iz perspektive ljudskih sloboda i prava pojedinca i zaštite prava od strane grupe, odnosno institucija, pokazuje koliko je nedovoljno znanja kojim smo fascinirani jednom službom, jednim sektorom u državi, koji je pre svega u modernom uređenju države tema ljudskih prava i sloboda. To je MUP više nego bilo šta drugo, ali očigledno nije još stiglo vreme da o tome razgovaramo. Saglasna sa primedbama i dilemama koje očigledno su imali ljudi iz ministarstva, Zakon o policiji više je Zakon o MUP nego o policiji, i odmah jedna dobra opaska, ako stvarno bude primenjena ideja o napredovanju na osnovu sasvim jasnih merila, imaćete vrlo uspešnih žena u policiji, to vam garantujem. Mnogo više nego što ima muškaraca u politici. I to je pitanje slobode i prava, zato kažem da mi je žao što sloboda je svakog da troši vremena na hvalu ministra ili na izvrtanje informacija kad je i kako donesen zakon o policiji, ali za reforme u našem društvu je važno da ovi zakoni budu gledani iz perspektive ljudskih sloboda i prava. Spoljna kontrola za koju je ministar već objasnio, ja se nadam da nećemo imati problem sa primenom, kao što Zaštitnik građana nažalost ima problem sa primenom članova iz svoje nadležnosti. Zakon o javnom okupljanju, zakon koji su propustili da donesu četiri ili pet Vlada nakon promene Ustava i zakon koji je morao biti donet zato što je Ustavni sud, naravno, stavio van snage postojeći zakon. Dakle odgovornost i politička i ova je podeljena između različitih Vlada. Meni je žao što se u ovom zakonu, opet sa gledišta ljudskih sloboda i prava, praktično javno okupljanje gleda samo da se na određenom mestu skupi određeni broj ljudi. Nije to javno okupljanje. Trgovi i ulice su osvojeni s razlogom i postoje i treba da bude uređeno zbog toga da se okupe ljudi i izraze svoj stav. To je pre svega javno okupljanje. Zakon je predvideo da su i sportske manifestacije, sve jedno isto, državni organi ne moraju ni da podnose prijave, nije dobro. Nije dobro, ima dosta nepreciznih rešenja, kao što to nažalost imaju u nekim članovima Zakona o policiji i iskustvo svih nas je da kada imate neprecizne odredbe u članovima zakona, oni imaju tendenciju da budu zloupotrebljene, na pogrešan način upotrebljene, češće nego što budu zaista primenjene tako kako piše. Ponoviću još jednu kritičku opasku iza koje stojim već godinama u ovoj Skupštini, a to je da smatram je potrebno poštovati rezoluciju o zakonodavnoj aktivnosti Narodne skupštine i da je za MUP bolje da nam je pokazalo i podzakonske akte. Ovi zakoni ne mogu bez podzakonskih akata, ako su dati realni rokovi kojima će biti urađeni, uvek su kraći nego što mislite. Uvek je primena zakona zaista odložena zbog toga što nema podzakonskih akata. Poslednji zakon koji se takođe bavi u suštini slobodama i pravima ljudi, možete reći svaki se zakon bavi slobodama i pravima ljudi, ograničava ih ili ih uvodi, ali kada se radi o policiji, kada se radi o javnom okupljanju ili o javnom redu i miru, to su one bazične slobode neizražavanja sebe, neizražavanja i svog stava na neko ponašanje na javnom mestu, tu vidite koliko je slobode u društvu, a po propisima vidite koliko je zakonodavac u volji da kaže e ovo je taman slobode ili ovo je previše slobode, pa da to smanjujemo. Nikad smanjivanje slobode nikome nikakva dobra nije donelo, te u tom smislu poslednja opaska o Zakonu o javnom redu i miru, podnela sam amandmane koji se tiču na definicije, zbog toga što taj zakon, kao i ovaj prethodni ima nepreciznih odredbi, ima mešanja krivičnog, prekršajnog i kad imate takvu odredbu, ko god da bio ministar, ja to ne govorim stranački ili politički, ima nažalost šansi da bude zloupotrebljena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gosti, koleginice i kolege, policija je svakako najvažnija karika unutrašnje bezbednosti, zato je ovaj zakon od posebnog značaja. Ja zaista moram da pohvalim to što je reprezentativan tim MUP, policije, danas u Skupštini, što pokazuje jedno puno poštovanje prema Narodnoj skupštini, to treba da postane obrazac za ponašanje ostalih ministarstava. Takođe, iz ova tri predloga zakona, video sam da je napravljen veoma ozbiljan posao od strane tima koji je radio ove predloge i želim to da pohvalim. Vidi se jedan sveobuhvatan pristup, jedan pogled okrenut budućnosti, jedna opširna analiza izazovima sa kojima će se suočavati policija i traženje najboljih organizacionih odgovora. Mislim da zakon daje pravni osnov, Zakon o policiji, za stvaranje unapređenog sistema organizacije i delovanja policije, usklađuje delovanje policije sa visokim standardima poštovanja ljudskih prava. Istovremeno treba da omogući takvu reformu policije koja će značajno unaprediti borbu protiv organizovanog kriminala, korupcije, porodičnog i ostalog nasilja, terorizma. Ja bih ovde samo ukazao na nekoliko aspekata Zakona o policiji. Ono što posebno na mene ostavlja utisak je definicija sredstava prinude i njihove upotrebe. Mislim da je ovo precizno regulisana oblast koja je od posebnog značaja, jer ona treba maksimalno da zaštiti građane od nezakonitog postupanja policije i prekomerne upotrebe sile. Vidi se da su predviđena i neka nova sredstva. Vidi se da se poštuju maksimalno ljudska prava, da se građani štite od nanošenja teških telesnih povreda. Mada, imam jednu dilemu, moram da priznam, da li sve ovo možda može da oteža postupanje policije u određenim trenucima? Jer, čini mi se da smo poslednjih decenija imali situaciju koja je neprihvatljiva u najrazvijenijim zemljama, da se najlakše okidač povlači upravo prema policajcima i da oni jednostavno postaju možda mete zbog kojih se niko ne plaši da će odgovarati ako bude ugrožen njihov život. Član 108. definiše da o svakoj upotrebi sredstava prinude policijski službenik u pisanom obliku podnosi izveštaj nadređenom policijskom službeniku. Naravno da je to neophodno, ali čini mi se da do sada u praksi ima možda mnogo više, da je taj proces birokratizovan i da otežava ponašanje policajaca u svim aspektima. Drugo, nova sredstva prinude su proizvod težnji kod savremenjivanja opreme policijskih službenika, piše u obrazloženju zakona. Jedan od najvažnijih aspekata bilo koje reforme je modernizacija sistema koji se reformiše. U ovom smislu neophodno je, dakle, modernizovati i u smislu opreme i u smislu naoružanja policiju, posebno specijalnu antiterorističku jedinicu, koja treba da bude formirana, žandarmeriju, svakako, helikoptersku jedinicu. Takođe bih rekao da je za zaštitu policajaca veoma važan član 124, koji definiše napadom vatrenim oružjem na policijskog službenika u smislu stava 2. ovog člana smatra se i samo potezanje vatrenog oružja ili pokušaj da se ono potegne. Dakle, mora da se zaštita policajca podigne na jedan mnogo, mnogo viši nivo. Oko nivoa bezbednosnih provera, član 141, veoma važan član. Te bezbednosne provere predstavljaju zapravo preventivan potez protiv zloupotreba u MUP-u. Navešću, recimo, jedan primer koji sam nedavno uočio, da je čovek visokopozicioniran i to u Sektoru za međunarodnu saradnju, saučestvovao u izvršenju jednog užasno teškog krivičnog dela gde je bio maltretiran građanin, gde je došlo do njegovog teškog telesnog povređivanja, da je taj policajac lažno svedočio, da je ovaj drugi osuđen za to, a da je ovaj iz nekih drugih razloga ostao nedostupan pravdi, a da je onda napredovao u MUP-u. Ja se onda pitam kakve su to onda bezbednosne provere izvršene ako takav profil čoveka može da bude tako visoko pozicioniran? Zato mislim da će ovaj član 141. u narednom periodu sprečiti da ponovo do toga dođe. Takođe, sistem karijernog napredovanja. Definisanje sistema karijernog napredovanja je neophodno za funkcionisanje i za efikasan rad policije, jer on definiše da će se pod napredovanjem podrazumevati napredovanje u znanju i veštinama, principi profesionalnog planiranja, odabira, selekcija. Dakle, stalna edukacija, stalno usavršavanje pripadnika policije jesu garancija da će se oni profesionalno ponašati i da će povećati efikasnost u radu policije. U tom smislu, baš podržavam ovu odredbu koja definiše taj sistem karijernog napredovanja, naravno, sa očekivanjem da neće biti zloupotreba i nekog subjektivnog tumačenja. Zatim, ono što skreće pažnju svakako je policijsko-obaveštajni model. Mislim da nam je to do sada nedostajalo i da je taj model jako bitan da bi omogućio policiji da mnogo efikasnije donosi odluke i da radi. Dakle, kriminalističko-obaveštajna informacija jeste skup prikupljenih, procenjenih, obrađenih, analiziranih podataka koje predstavlja osnov za donošenje odluka u obavljanju policijskih poslova. Samo jedan primer da navedem zbog koga mislim da je ovo jako bitna stvar. Imate npr. slučaj u Bosilegradu, gde je oštećena stranka, odnosno sud tražio 13 puta asistenciju policije da sprovede svoju odluku preko izvršitelja. Trinaest puta policija ne pruža asistenciju, jer lokalni pripadnik BIA, koji je u srodstvu sa jednom osobom koja protestvuje protiv tog izvršenja, pravi nekakvu bezbednosnu procenu koji kaže da ne treba sprovesti izvršenje. Pa, kako je moguće da bilo ko može svojom procenom da blokira sudsku odluku? Zato je sada procena od strane policija, koja je definisana članom 34, veoma bitna da se isprave takve nelogičnosti. To je od posebne važnosti za efikasnost policije i tu je najvažnije izbeći subjektivnost i nedovoljnu stručnost. Takođe, član 27, i skrećem pažnju, policija u zajednici, policija razvija saradnju i partnerstvo sa građanima i drugim subjektima zajednice u cilju obavljanja policijskih poslova. Ja bih samo jednu sugestiju, gospodine ministre, imao. Mislim da policija nema dovoljnu komunikaciju sa romskom zajednicom, da bi u narednom periodu tu trebalo načiniti značajne pomake, jer kod romske zajednice je prisutan svakodnevni kriminal, trgovina ljudima, nasilje u porodici, nad ženama, nad decom, i ako bismo možda imali više pripadnika romske populacije u bilo kom segmentu uspostavljanja te komunikacije, da bismo mogli da poboljšamo efikasnost u radu policije prema romskoj zajednici i da stvorimo međusobno veće poverenje. Tu bismo možda mogli da dobijemo podršku OEBS-a i nekih drugih međunarodnih organizacija za takav jedan program. Što se tiče Predloga zakona o javnom okupljanju, mislim da je veoma liberalan, dozvoljava građanima, organizacijama, udruženjima, strankama, da se nesmetano okupljaju i da pri tome ispunjavaju i ispoštuju neophodne uslove radi sopstvene bezbednosti. Ali, imam jedno pitanje konkretno za vas, gospodine ministre, član 4. definiše mesto okupljanja. Između ostalog, u stavu 2. se kaže – zatvoreni prostor u smislu ovog zakona jeste prostor, objekat ili prostorija ograđena ili označena, u kojoj se vrši okupljanje. Šta zapravo ovo znači – prostor ograđen ili označen? Da li to znači npr. ovako – evo, setih se sada, nedavno sam bio u opštini Bosilegrad. Tamo je u predizborne svrhe bila iskopana jedna velika rupa, predsednik opštine je hteo to da pokaže da će tu biti bazen. Bazena, naravno, nema. Sada grupa građana hoće ispred opštine da organizuje javnu manifestaciju, gde će ograditi deo prostora stiroporom, kao imitacija bazena, i tu da održi prostor, da pozove tog predsednika opštine, da prvi otvori bazen na tom mestu. Da li taj skup ne treba prijavljivati? Da li se to tretira kao zatvoreni prostor? Ili, ako se recimo u parku neki prostor ogradi, improvizovano ili obeleži nekom trakom, da tu može da se organizuje skup i da to bude mesto okupljanja? Još jedna napomena, vezano za Zakon o javnom redu i miru, član 12. prosjačenje. Mislim da je ovo dosta značajno pitanje, naročito za velike gradove. U Beogradu imate svakodnevno ugrožavanje bezbednosti ne toliko vozača od prosjačenja na ulicama, na semaforima, već upravo dece koja su predmet zloupotrebe za prosjačenje. Ja sam nedavno, moram da priznam, imao jednu neverovatnu scenu koja me strahovito uznemirila kao roditelja. Imao sam ispred automobila dete koje možda ima jedva dve godine, koje uopšte nisam video, koje je učestvovalo u prosjačenju, a valjda su mu roditelji bili nedaleko 30-ak metara i malo je falilo da pregazim to dete. Jednostavno, ne možete da ga primetite. Dakle, ove odredbe moraju da se konstantno primenjuju i da svi oni koji zloupotrebljavaju decu u cilju prosjačenja, da budu sankcionisani, jer ta stalna zloupotreba dece, ponavljam, ugrožava prevashodno njihovu bezbednost. Rečju, mislim da će ovi predloženi zakoni omogućiti policiji efikasniji rad, da će u mnogome poboljšati statusni položaj pripadnika policije, da imamo jedan savremen zakon koji će moći u narednom periodu da odgovori bezbednosnim izazovima sa kojima će se policija i mi kao društvo suočavati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Hvala vam za ovih nekoliko konstruktivnih primedbi. Trudićemo se da postupimo baš u cilju i poboljšanja komunikacije sa romskom zajednicom, mada policija i ovih poslednjih godinu dana, u 2015. godini smo se trudili da unapredimo i broj policajaca iz romske populacije kod nas. Ima nešto što razgovaramo i sa nacionalnim savetom i sa ljudima. Imamo nekoliko policajaca koji su svojim radom visoko rangirani i postigli određene rezultate. Imamo, nažalost, i onih koji pokušavaju da se upišu, odnosno da konkurišu za radna mesta u policiji, ali ne ispunjavaju određene zakonom predviđene uslove i onda je tu malo problematično. Policija je jedan od specifičnih organa gde ne možete ni za milimetar nekome da progledate, jer ako nekome date oružje u ruke, a on ne ispunjava neke osnovne preduslove, nije važno kako se zove, preziva, koje je nacionalnosti, to prosto ne možete da uradite. Što se tiče ovoga, samo da pojasnim oko ovoga, i tu ste u pravu, vezano da je možda potrebno pojašnjenje za ovaj prostor koji je ograđen ili označen. Suština je, naravno, da je pristup kontrolisan. Znači, da oni koji ulaze u taj prostor, gde vi imate kao organizator kontrolu nad tim delom prostora, da u njega ne može nekontrolisano da se ulazi i izlazi, jer onda bi izgubilo svrhu i poentu. Naravno, postoji potreba da poštujete ostale zakonske propise, jer vi možete ograditi neki javni park samo ako imate dozvolu za to. Ne možete ograditi neki prostor zato što se vama sviđa da ga ogradite, a nemate dozvolu da ga ogradite, dakle, ne pripada vama. Ako postoji dozvola za označavanje, dakle ne mora se fizički zaprečiti nekim tarabama u kompletu ili nekom žicom ili nekim drugim materijalom propagandnim, stavljanjem pultova ili bilo šta slično, možete samo označiti da je to zatvoren prostor za javno okupljanje, odnosno da je predviđen za javno okupljanje, ali morate imati saglasnost vlasnika prostora, saglasnost lokalne samouprave ili bilo koga ko gazduje tim prostorom da bi se skup održao. U svakom slučaju, ideja je bila da se faktički obezbedi prostor u kome je moguć ograničen pristup ljudi, samo za vaš skup, pa onda ima smisla da nema obaveza prijavljivanja, jer vi na neki način imate kontrolu ko dolazi na vaš skup i ko dolazi na vašu manifestaciju. U najvećoj meri, bar je ovo iskustvo pokazalo ono što sam video do sada, će se raditi o prostorima koji su čvrsto ograđeni i koji imaju faktički kategoriju zatvorenog prostora u nekom klasičnom konzervativnom shvatanju, ali ostavili smo mogućnost da neko može trakom da označi prostor i da kaže – imamo dozvole, ovde se okupljanja, ovde je skup koji ne želimo da prijavimo, ne moramo da prijavljujemo, jer se nalazi u kontrolisanom prostoru. To je bila ideja.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovana gospođo Ljubičić, poštovani gospodine Rebiću, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, ne umanjujući značaj Zakona o policiji, novog zakona koji je izuzetno važan za Republiku Srbiju, ja ću svoje izlaganje usmeriti na druga dva zakona koja su objedinjena ovim pretresom. Usvajanje Zakona o javnom okupljanju jeste neophodno, ne samo zbog činjenice da je nastupio pravni vakum, kao posledica ocene Ustavnog suda o određenim odredbama prethodnog zakona o okupljanju građana, već iz razloga što ovaj zakon predviđa uređenje ustavne slobode okupljanja. U decembru prošle godine na zajedničkom sastanku imali smo priliku, zapravo članovi Odbora za ljudska i manjinska prava i članovi Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, da razgovaramo sa predstavnicima Ministarstva o Predlogu zakona o javnom okupljanju i tada smo čuli da su, u odnosu na Nacrt zakona koji je krenuo u javnu raspravu, bukvalno svi predlozi, koji su bili pravno mogući, uneti u Predlog zakona. Koliko je bilo važno održati ovaj sastanak, govori činjenica da su nakon ovog sastanka neke sugestije naknadno unete u predlog, a koji danas razmatramo. Ako uporedimo ovaj predlog zakona sa doskora važećim Zakonom o javnom okupljanju građana, možemo reći da je ovaj zakon liberalniji i precizniji, a ono što je važno istaći jeste da je ovo jedini propis u našem zakonodavstvu koji uređuje uopšte javne skupove. Neke države jednim zakonom regulišu isključivo građansko pravo na okupljanje, dok se obaveze i izvesna ograničenja propisuju drugim zakonima. Naš zakon uređuje i ustavnu slobodu okupljanja, ali i samoorganizaciju skupova, odnosno u sebi sadrži onaj tehnički deo koji reguliše obavezu organizatora, način prijavljivanja skupa, sprečavanje i prekidanje okupljanja, ali i ovim zakonom su predviđena ograničenja slobode okupljanja u skladu sa članom 54. Ustava Republike Srbije i u vezi sa ovim bih rekla da se ne slažem sa tvrdnjom opozicije da član 8. Predloga zakona nije u skladu sa Ustavom, jer upravo sve što je navedeno u članu 8. jeste ono što tretira i odredba u članu 54. Ustava Republike Srbije, a to je bezbednost Republike Srbije, zaštita javnog zdravlja, morala i zaštita prava drugih. Sam pojam javnog okupljanja u ovom zakonu nije promenjen, ali je specifičnost u ovoj odredbi, u odnosu na druge države, to da su ovim zakonom obuhvaćeni i komercijalni skupovi, odnosno drugi oblici okupljanja kojima je svrha ostvarivanje kulturnih, verskih, sportskih i drugih zabavnih interesa. U odnosu na Zakon o okupljanju građana, sam pojam okupljanja je liberalniji. Zapravo, moguće je okupljanje u pokretu, ne samo na mestu polaska i mestu završetka kretanja, već i na određenim mestima, odnosno tokom kretanja. Ovo rešenje jeste uneto nakon sastanka koji sam pomenula, a koji je održan u Narodnoj skupštini, i jeste u prilog građanima u pogledu izražavanja svojih stavova. Zakonom je preciznije određen prostor na kome nije dozvoljeno javno okupljanje zbog karakteristika samog mesta i njegove posebne namene, jer u prethodnom zakonom prostori za javne skupove određivani su isključivo aktom opštine, odnosno gradova i smatramo da je ovo rešenje izuzetno dobro, jer samouprava će biti lakše sa aspekta njihovog postupanja da imaju zakonito ograničenje u pogledu mesta, a kasnije i mogućnost da razrade svoj spisak. Takođe, smatramo da je dobro rešenje i nešto fleksibilnije vreme okupljanja u odnosu na prethodni zakon. Ono odgovara kako građanima, tako i službama koje su u funkciji javnog skupa. Drugi deo, tehnički deo zakona, tiče se same organizacije skupova, odnosno obaveze i odgovornosti organizatora, načina prijavljivanja, ali i sprečavanja i prekida samog okupljanja i tu nisu izvršene bitne izmene. Novina jesu spontana, mirna okupljanja. Ona jesu realnost i ona postoje i trebalo ih je uneti u zakon, jer bez obzira što po svojoj prirodi ona ne podležu prijavi, na ovaj način se ustanovljava nadležnost državnog organa da postupa na zakonom utvrđen način, i to u smislu obaveze preduzimanja posebnih mera, a u slučaju pojave nepredviđenih ekcesa, odnosno narušavanja javnog reda i mira, pogotovo što za njih ne važi vremensko ograničenje iz člana 7. Predloga zakona. Na kraju, kada je ovaj zakon u pitanju, iznela bih jedno zapažanje, a to je da je Ministarstvo prihvatilo i predloge da predviđeni rok za dopunu prijave nadležnom organu za prijavu skupa bude skraćen sa osam na pet dana uz jednu sugestiju, ovo pozdravljamo, da se i rok za dopunu prijave u slučaju nedostatka produži sa 12 na 24 sata. U tom smislu, ne bi bilo loše da Ministarstvo razmotri, još jednom, da li bi bilo dobro da se ovaj rok produži, a naravno intervenisalo bi se onda odborskim amandmanom. Razlozi za donošenje novog zakona o javnom redu i miru jesu mnogobrojni. O tome smo, takođe, imali prilike danas da slušamo. Svakako je bilo potrebno usvajanje novog zakona, jer duh vremena zahteva i novu regulativu, ali svakako je bilo potrebno da se izvrše određena usklađivanja sa svim zakonima koji su u međuvremenu doneti, kao što je Zakon o prekršajima iz 2013. godine, a u pogledu prekršajnih kazni, pa je došlo do usklađivanja odredaba sa novim prekršajnim institutima, kao što je, na primer, rad u javnom interesu. Izvršena su i potrebna usklađivanja kako bi komunalna policija i inspekcijski organi mogli neometano da vrše svoje dužnosti. U skladu sa vremenom kojim raspolažem, ja bih se osvrnula samo na tri odredbe ovog zakona. Predlog zakona o javnom redu i miru vrši proširivanje pojma javnog mesta, odnosno vrši se preciziranje mesta izvršenja prekršaja po osnovi remećenja javnog reda i mira. U važećem zakonu ovaj pojam nije bio jasno definisan, a usled čega je bilo otežano utvrditi obeležja učinjenih prekršaja. Član 2. u poslednjem stavu proširuje pojam javnog mesta na ona mesta koja se u smislu stava 1. tačka 2) ovog člana ne smatra javnim mesto, ako je to mesto dostupno u pogledu ili čujnosti sa javnog mesta ili je posledica nastupila na javnom mestu. Ovde se nameće jedne dilema - da li je javni prostor i internet? Zakon o elektronskim komunikacijama definiše komunikacione mreže. U tom kontekstu bih vam postavila pitanje da li zakon reguliše ovaj prostor, da li uzima u obzir, mislim uzimajući u obzir da ovaj prostor može biti mesto koje je dostupno pogledu ili čujnosti sa javnog mesta? Druga novina, koju moje kolege nisu pomenule jeste novina koja prati moderne tehnologije, a tiče se upotrebljavanja uređaja na daljinu, odnosno letilice ili tzv. dronovi. Ovi uređaji često se zloupotrebljavaju, sada već koriste i za razne prekršajne radnje, upravo zbog ove prazne praznine. Podsetiću da smo novim Zakonom o vazdušnom saobraćaju definisali pojam ovih bespilotnih letilica, odredili bliže uslove za njihove bezbedno korišćenje, ali i propisali uslove za lica koja će ih koristiti. Smatramo da je uvođenjem, zapravo kažnjavanje zloupotrebe korišćenjem ovih uređaja izuzetno važno i da će svakako uticati na bezbednost građana. Poslednja odredba na koju bih se posebno osvrnula jeste član 16. Predloga zakona, i ovaj Predlog zakona kao i važeći zakon definiše pojam prostitucije i predviđa prekršaj za pružaoce seksualnih usluga u zamenu za novac ili neku drugu korist. Poslanička grupa SPS je predložila samo jedan amandman na sve ove zakone i upravo amandman na ovaj član zakona, dodavanjem još jednog obeležja protiv pravnog delovanja. Uz opširno obrazloženje koje smo dostavili uz sam amandman, u nekoliko minuta bih iznela samo činjenice. Republika Srbija je kao potpisnik brojnih međunarodnih sporazuma i brojnih konvencija preduzela,zapravo obavezu da preduzima mere za suzbijanje prostitucije i trgovine ljudima, kao i eksploatacije žena i dece. Sama prostitucija je u neformalnoj, znači sivoj zoni, i to utiče na povećanje i nasilje nad ženama i devojčicama koje su najčešće upravo žrtve seksualne eksploatacije. Upravo se uvođenjem prekršajnih mera za korisnike usluga prostitucije može doprineti i suzbijanju trgovine ljudima. U Evropi postoje različiti pristupi, kada je prostitucija u pitanju, od potpune kriminalizacije, delimične dekriminalizacije do potpune legalizacije. Model koji je dao najviše efekata u suzbijanju trgovine ljudima, je švedski model koji predviđa kazne za klijente prostitucije dok su osobe koje pružaju usluge dekriminisane. Po istraživanjima prostitucija na ovaj način je smanjena za čak 70% u Švedskoj, i ne samo to zadat je i veliki udarac svim organizatorima seks trafikinga. Ovaj predloženi amandman naš je kombinacija ovog nordijskog modela i neke domaće prakse, a istu odredbu je još pre četiri godine uvela u svoj zakon o prekršajima protiv javnog reda i mira i Hrvatska. Smatrali smo da je ovo rešenje zapravo korak unapred u odnosu na pristup koji smo imali do sada kao država i možda osnov za uvođenje nordijskog modela. Ukoliko postoji prostor odnosno razumevanje da se do dana usvajanja zakona prihvati i ideja o potpunoj dekriminalizaciji lica koja pružaju usluge i sankcionisanju samih korisnika može se podneti i ispravka amandmana. U svakom slučaju ovo je bila prilika da se osvrnemo na ovaj problem i da otvoreno razgovaramo o mogućim rešenjima. I na samom kraju želim da čestitam MUP-u na kvalitetnim predlozima zakona. Ona jesu rezultat i rada samog ministarstva, ali i svih zainteresovanih strana. Hvala.
Zahvaljujem, gospođice Miladinović. Reč ima narodni poslanik Siniša Maksimović. Izvolite, gospodine Maksimović.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, znamo da je za opštu bezbednost i sigurnost građana policija najznačajnija karika, pogotovu danas kada smo svi svakodnevno izloženi raznim bezbednosnim rizicima, ovde mislim i na društvo u celini i na građane kao pojedince. Želim da istaknem da je srpska policija jedna od najspremnijih u regionu i da uspeva da odgovori na sve bezbednosne rizike i izazove. Ne treba da zaboravimo da je policija, pored vojske i sistema obrazovanja najveći sistem koji se finansira iz državnog budžeta. Ovoliki sistem nije lako niti organizovati, niti kontrolisati. Zato je važno zakonom urediti sve segmente rada policije. Tako sama činjenica da je policija organ sile, jer u obavljanju svojih poslova ima i ovlašćenja da primeni silu, zahteva da se zakonom precizno urede i slučajevi upotrebe i slučajevi ograničenja upotrebe sredstava sile. Ovaj novi zakon o policiji uvodi u pravni sistem niz novina koje imaju više ciljeva. Prvo, da se još više unapredi rad policije, zatim da se uskladi sa brojnim zakonima koji su doneti u međuvremenu od 2005. godine, kada je važeći zakon usvojen. Podsećam da su izmenama zakona 2011. godine takođe značajno unapredili osnovni zakonski tekst. Ovog puta u zakon su uneti i brojni novi pojmovi, novi instituti koji su posledica donošenja mnogih zakona koji su u međuvremenu donošeni, od krivičnog i prekršajnog zakonodavstva do Zakona o zaštiti državne granice, koji nam sada čuva granična policija. Zakonom se još preciznije izdvajaju policijski poslovi od unutrašnjih poslova. Dakle, imamo ministarstvo i direkciju policije kao dva dela jedinstvenog sistema, sa brojnim unutrašnjim i organizacionim jedinicama, koje pokrivaju teritoriju cele Republike i organizovani su po principu subordinacije i direktne odgovornosti višem nivou. Zato je organizacija policije veoma komplikovana i obim poslova ogroman, od održavanje reda na sportskim i drugim manifestacijama, do uočavanja, praćenja i preduzimanja mera prema počiniocima krivičnih dela, organizovanog kriminala i čuvanja granice. Baš zbog ovakvog delokruga rada policije zakon sada pravi još jasniju razliku između ovlašćenja policijskih službenika koji rade na policijskim poslovima od poslova koje obavljaju drugi državni službenici bez policijskih ovlašćenja. Inače, sada se prvi put u Zakon o policiji uvodi pojam – državni službenik, kao što je to slučaj u svim ostalim državnim organima. Na ovaj način se i diferenciraju poslovi a odgovornost za izvršene zadatke usmerava prema ovlašćenim službenicima. Jednim brojem zakonskih odredbi se stimuliše karijerno napredovanje zaposlenih u ministarstvu i policiji, što je profesionalizacija policije i prilika da najbolji budu postavljena na najodgovornija radna mesta u oblasti za koje su kvalifikovani. Dakle, ceniće se još više iskustvo stečene veštine, obrazovanje, uspešno sprovedeni edukativni programi itd. Još jedna dobra novina u zakonu je uređenje procedura za vršenje bezbednosnih provera za lica koja takvim proverama podležu. Sada se predviđaju tri kruga provera u zavisnosti od vrste poslova koji će se obavljati, tako da će se sigurno isključiti eventualni propusti i onemogućiti zloupotrebe i improvizacije. Zatim, ovim zakonom se proširuje i sadržaj zakletve i prilikom prijema u službu moraju položiti svi policijski službenici, tako da se uvodi obaveza postupanja u skladu sa Ustavom i zakonom. Takođe želim da istaknem, kao dobro rešenje, kojim se ojačavaju i uloga i obim službe unutrašnje kontrole MUP-a koja treba da se bavi kontrolom zakonitosti rada policije i kontrolom prekoračenja ovlašćenja ili prekomerne upotrebe sile. Unutrašnja kontrola imaće veliku odgovornost za profesionalni i zakoniti rad policije i to je dobro. Za građane Srbije je važno da imaju dobru policiju, policiju u koju imaju poverenja da ih može zaštititi od porodičnog nasilja i od kriminalaca i ubica. To može policija koja je profesionalna,nekorumpirana, dobro opremljena a i dobro plaćena. Osim Zakona o policiji, na dnevnom redu su još dva važna zakona iz nadležnosti ministarstva policije. To su Zakon o javnom redu i miru i Zakon o javnom okupljanju. Poslanici SPS će podržati ove zakonske predloge i glasati za njih. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Maksimoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, veliko je interesovanje narodnih poslanika za ovaj zakon sa razlogom. Dosta mojih kolega se prijavilo za diskusiju i trudiću se da ne uzmem previše vremena. Radi se o jednoj značajnoj oblasti. Radi se o jednom značajnom zakonu, koji bitno utiče na bezbednost građana, na suzbijanje kriminala, na ljudska prava u kombinaciji sa pravosuđem, bitno određuje kvalitet naših života. Želim da kažem da je izuzetno dobro ili ja bar imam takav utisak, da ministarstvo policije konstantno unapređuje sam rad policije, da se u nekoliko izmena i dopuna zakona do sad smo imali nove organizacione jedinice, nove procedure, nove mehanizme u samom ministarstvu i da se korak po korak ministarstvo policije približava onim civilizovanim vrednostima kakve imamo danas u EU. Brze su promene u ovoj oblasti, brze su promene i u samoj EU, jer se bezbedonosni izazovi jako brzo usložavaju. Oni u svakom slučaju zavise, pre svega, kada je u pitanju spoljni faktor od svega onog što se dešava na Bliskom istoku, što se dešava na jugozapadu Azije, što se dešava u samoj Africi i isti su problemi za EU i za Srbiju i prioriteti su nam isti. Znači, pre svega, bezbedonosni rizici koji se tiču terorizma, zatim, koji se tiču organizovanog kriminala i najzad što se tiče migracija koje su sve ozbiljnije iz meseca u mesec i donose veliki broj rizika. Naravno da, nikako kada je u pitanju Srbija, ne treba zanemariti ni unutrašnje faktore, a ja bih pre svega rekao da je ova dugotrajna ekonomska kriza i par standarda, veliki problem koji utiče da se ti rizici u samoj Srbiji bitno uvećavaju. Što se samog zakona tiče, ono što je po meni najbitnije da se kaže, da je ovo zakon koji je u kontinuitetu sa strateškim ciljevima koje je sebi postavilo ministarstvo policije. Ja bih više zbog građana da vas podsetim koji su to ciljevi. To je u svakom slučaju, borba protiv organizovanog kriminala i korupcije, to je veća bezbednost građana, to je rad sa lokalnim zajednicama, reforma institucija i evropskih integracija. Naravno da kada su u pitanju evropske integracije, otvaranje poglavlja 24, mi imamo obavezu da izvršimo strateške procene, pre svega u ovom trenutku u oblasti organizovanog kriminala, ali ima još dosta toga na tom putu i ovaj zakon stvara jedan institucionalni okvir da sve one obaveze koje smo preuzeli prema EU, prema integracijama koje nas očekuju, na najbolji način i sprovedemo. Kada je u pitanju drugi strateški cilj koji je sebi postavilo ministarstvo, to je rad u lokalnim zajednicama. Mi smo i do sada imali savete za bezbednost po opštinama, ali moram da konstatujem da situacija nije sjajna. Da veliki broj opština, lokalnih zajednica, nije prepoznao potrebu da bliže sarađuje sa policijom, sa MUP-om i da, možda, samo jedna polovina lokalnih zajednica ima formirane savete, a dobar deo njih je više formalan nego što suštinski uspeva da spoji zajednički interes svih građana i institucija policije. Dakle, cilj koji je sebi ministarstvo postavilo i koji se propliće, koji se provlači kroz ovaj zakon je, pre svega, da se akcenat da na prevenciji, a ne na represiji i da sama saradnja sa lokalnom samoupravom promoviše i samu policiju, da policija na neki način bude servis građana i mnogo bliža samim građanima što bi bilo od izuzetnog značaja za celo naše društvo. Rekao bih, preskačući neke delove koji se odnose na institute u ovom zakonu, da je od izuzetnog značaja razdvajanje poslova, sistem karijernog napredovanja i interni konkursi. Sve to znači efikasnu policiju, ali sve to, stvoriće uslove da se stvore i ozbiljne uštede u samom ministarstvu i da se izvrši ozbiljna raspodela finansijskih sredstava, pa, prema tome, mislim da ministarstvo policije zaslužuje jednu pohvalu jer je među prvima prepoznalo potrebu reorganizacije samog ministarstva i svesno je potpuno da reformski procesi koji se danas dešavaju u Srbiji i neophodno moraju da obuhvate sve institucije i nadam se da će i ona u buduće biti primer i za ostala ministarstva u Vladi RS. Integritet policije bitno je pojačan ovim zakonom. To su, pre svega, instituti koji podrazumevaju različitu dinamiku kontrole, da je bitno ojačana unutrašnja kontrola, test integriteta, provera imovine funkcionera, sve to treba da bitno ojača integritet policije, da smanji samu korupciju. Na kraju, u svakom slučaju pohvala ministarstvu što je bilo jako otvoreno i transparentno kada su u pitanju saradnja i sa civilnim institucijama i sa svima onima koji su imali i želeli da daju primedbe na ovaj zakon, to je jedna novina. Mislim da je sadašnje ministarstvo bitno iskoračilo kada je u pitanju transparentnost svoga rada i to je i te kako pohvalno, pohvala za posvećenost ovim reformama koje se sprovode u policiji i pohvala za spremnost da se kroz javnu raspravu ovaj zakon popravi. Još jedan put, uveren sam da pred sobom imam dobar tekst. Imaćemo jako veliki broj amandmana, siguran sam da, svo razumevanje koje je ministarstvo pokazalo prema svim predlozima u prethodnom periodu, da će imati i prema amandmanima poslanika i vlasti i opozicije, i da ćemo za par dana imati jedan znatno kvalitetniji zakon nego što smo ga imali do sada. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Antiću. Reč ima narodna poslanica Dušica Stojković. Izvolite gospođice Stojković.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre Stefanoviću sa saradnicima, dragi kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poslednjih decenija 20. veka, došlo je do velikih promena u konceptu policije u svetu, tumačenju, koja je tu uloga policije, koje je njeno mesto u društvu, na koji način policija treba da bude organizovana i na koji način treba da bude sproveden sistem upravljanja u policiji. Dolazimo do preispitivanja novog koncepta u policiji. Predloženi zakon o policiji nas ne približava najvišim evropskim i svetskim standardima u oblasti regulisanja rada policije koji se primenjuju u svetu i predstavlja upravo to, novi koncept rada policije u Srbiji. U izradi ovog Predloga zakona o policiji uključene su bile sve relevantne međunarodne institucije, Evropska komisija, OEBS, predstavnici civilnog društva, predstavnici državnih institucija, domaći i strani eksperti, kao i mišljenja strukovnih udruženja i sindikata. Javna rasprava za donošenje ovog zakona o policiji bila je sprovedena u svim najvećim gradovima u Srbiji, Beogradu, Nišu, Novom Sadu, Kragujevcu. Održane su i konsultacije i serije sastanaka u Beogradu sa predstavnicima sindikata. Javne debate organizovane su i sa predstavnicima nevladinih organizacija, strukovnim udruženjima, predstavnicima pravosuđa i drugih državnih organa u Srbiji, kao i profesorima sa Kriminalističko-policijske akademije. Pažljivo ste razmotrili sve predloge i inicijative koje su ugrađene u novi zakon o policiji, koji je liberalan, prati savremene tokove i koji reformiše rad MUP-a težeći pre svega većoj efikasnosti, a sve u službi kako bi bezbednost građana Srbije bila bolja. Želim da istaknem da predložena rešenja će bitno uticati na rad kako pripadnika MUP-a, tako i na reforme u reorganizaciji celokupnog MUP-a. Uticaće i na građane RS kojima će se na jedan bolji, pravedniji način približiti rad policije i ostvariće se jedna direktnija neposredna saradnja sa pripadnicima policije. Uticaće i na sam sistem bezbednosti. Predlog zakona o policiji je predviđen još Nacionalnim programom za usvajanje pravnih tekovina EU, kako su neke prethodne vlade, i neki prethodni ministri policije propustili da predlože Narodnoj skupštini RS. Sada neću govoriti o razlozima zašto u prethodnim decenijama su neke prilike, su neke od tih prilika prepuštene i zašto Zakon o policiji nije usvojen, zašto nije sprovedena celokupna reforma srpske policije i zašto se neko to nije setio ranije da uradi. Vama, ministre Stefanoviću, i vašem timu čestitam na hrabrosti da se uhvatite u koštac i da budete prvi ministar policije koji je suzio svoja ovlašćenja, prvi ministar policije koji je ograničio svoje nadležnosti, što nije bio slučaj u ranijoj političkoj istoriji. Takođe, Predlog zakona uvodi, po meni, najznačajnije izmene koje je započela Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, izmene koje MUP sprovodi kada je reč o suzbijanju korupcije u svojim redovima. Važno je počistiti u svojim redovima i odvojiti ono što srpski narod voli da kaže - žito od kukolja, odvojiti policijske službenike koji vredno i pošteno obavljaju svoj posao i one čiji je cilj nešto drugo - jahte, poslovni prostor, ekskluzivne vile na primorju i ostale materijalne vrednosti. Ova zakonska rešenja će nam sada dati upravo tu mogućnost, da se odvoji žito od kukolja u srpskoj policiji. Nova zakonska rešenja predviđaju da će sektor unutrašnje kontrole kontrolisati sve pripadnike i zaposlene u MUP-u, ali i češće provere rukovodioca i zaposlenih na visoko-rizičnim mestima kada je reč o korupciji. Sektor unutrašnje kontrole dobija znatno veća ovlašćenja i predviđa uvođenje testova integriteta, deponovanje imovinskih karata rukovodilaca u MUP-u, sa mogućnošću provere i ostalih zaposlenih, čime se značajno podiže nivo kontrole i veći stepen uvida u podatke o imovinskom stanju zaposlenih u cilju borbe protiv korupcije. Depolitizacija srpske policije i njena dalja profesionalizacija, uz proces karijernog napredovanja i permanentnog usavršavanja su principi koji se u ovom zakonu snažno uvode i koji se odnose na reorganizovanu i reformisanu srpsku policiju. Uvode se testovi integriteta kao metod razotkrivanja krivičnog dela korupcije, koruptivnog ponašanja službenika, čiji će uslovi i načini primene biti propisani podzakonskim aktima. Primenom ovih novih rešenja će se dati niz podataka za dalju analizu i predlaganje mera za iskorenjivanje korupcije u redovima MUP-a. Ovaj zakon, ali i drugi podzakonski akti čije usvajanje očekujemo u narednom periodu, definisaće jasne kriterijume ko će moći da radi u srpskoj policiji. Uslovi za zasnivanje radnog odnosa u MUP-u sada će biti znatno pooštreni. Zaposleni će morati da ispunjavaju ove uslove tačno onoliko koliko rade u policiji, a to znači sve vreme. Tumačenje šireg koncepta ovog zakona prvi put će nam jasno definisati dve kategorije zaposlenih u policiji. Sa jedne strane, mora postojati jasna razlika između ovlašćenih policijskih službenika koji rade na policijskim poslovima sa tzv. policijskim ovlašćenjima i državnih službenika koji obavljaju policijske poslove u vezi sa policijskim poslovima koja su sada znatno uža. Sada će se konačno znati ko šta radi u policiji i koje su čije nadležnosti. Uveden je pravni osnov i za dalju kategorizaciju za razvrstavanje radnih mesta u MUP-u, donošenje uredbe o načelima za unutrašnje uređenje i organizaciju radnih mesta u MUP-u i novim podzakonskim aktima čije usvajanje očekujemo u što skorijem periodu. Ono što je važno i što želim da apostrofiram, jeste da se u ovom sadašnjem predlogu zakona dosta radilo na saradnji policije. Kako bi se zaštitio sistem bezbednosti u našoj zemlji, policija sarađuje sa svima koji svojim radom doprinose kvalitetu života zajednice. Saradnja se obavlja kako na unutrašnjem tako i na međunarodnom planu. Na međunarodnom planu imamo odlučnu saradnju sa Interpolom, Europolom, ali ono što nam nedostaje i što može biti bolje, to je saradnja sa samim građanima čije je učešće i uloga mora biti snažnija i veća. Novi koncept policije u zajednici će obezbediti upravo to - siguran ambijent za život svih građana Srbije. Na samom kraju želim da napomenem sledeće. Reforme koje ste započeli u srpskoj policiji imaće višestruke pozitivne efekte, a Predlog zakona o policiji ide u prilog tome. Vratićete poverenje građana u rad policije, popraviće se imidž u javnosti da je zanimanje srpskog policajca časno i pošteno i da ga srpski policajci obavljaju u skladu sa Ustavom i zakonima Republike Srbije. Takođe, u ovaj zakon unete su i određene pozitivne prakse država članica EU, a pre svega one odredbe koje se odnose na poboljšanje položaja žena u sistemu bezbednosti, koje danas rame uz rame obavljaju uspešno svoje profesionalne zadatke. Takođe, ovaj predlog zakona uvodi socijalnu ulogu Ministarstva u odnosu na zaposlene. Obrazuje se tzv. fond solidarnosti za policijske službenike, čime je stvorena mogućnost da službenici MUP dobiju sredstva iz fonda koja su im neophodna npr. za lečenja i za neke vanredne troškove koje život nanese. Uveli ste i nova sredstva prinude kako bi dodatno smanjili upotrebu vatrenog oružja od strane policijskih službenika. Osavremenili ste opremu koju koriste policijski službenici i propisali ste koja su to sredstva prinude. Prvi put u praksi policije uvedena su nova sredstva prinude kao što su elektrošokeri, ali i druga sredstva prinude, čime se srpska policija približava standardima koje koristi policija u državama članicama EU. Karijerno napredovanje, premanentno usavršavanje, profesionalizacija policije i reforma koja se sprovodi su važni zbog nas samih. Važno je da novi zakon o policiji usvojimo zbog nas samih, zbog građana Republike Srbije. Važno je da se jasno precizira i da se zna opis šta to radi ministar policije, šta to radi direktor policije, šta radi Direkcija policije, šta rade šalterski službenici koji nam svakog dana izdaju pasoše i lična dokumenta, a šta to radi policajac na ulici. Tek tada ćemo se približiti EU i istinski sprovesti proces evropskih integracija, kao jedna ozbiljna zemlja. Da mi to možemo, to pokazuje naša srpska policija svakog dana na način na koji se suočava sa migrantskom krizom i okolnostima koje su dovele do nje. Srpski policajci danas pokazuju jedan humani odnos prema migrantima koji prolaze kroz našu zemlju, što vam ovom prilikom i javno čestitam. Prvi put takođe predlog zakona usvaja pravo na štrajk i pravo na sindikalno organizovanje pripadnika, što ga svrstava u jedan od najliberalnijih zakonskih rešenja. Želim da podsetim sve građane, a i sve narodne poslanike, da je ovo pravo, pravo na štrajk i pravo na sindikalno organizovanje ukinuto u određenim zemljama pripadnicima vojske i policije. Kako bi se gore navedeni efekti što pre realizovali u praksi, pozivam svoje kolege narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj Predlog zakona o policiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego li dam kratak osvrt na predloženi zakon o policiji, dozvolite mi da nešto primetim što moji prethodnici nažalost nisu primetili. Od 2000. godine, gospodine ministre, vi ste prvi ministar koji je imao hrabrosti i smelosti da se upusti u korenite, organizacione, normativne, kadrovske, edukativne reforme MUP-a i policije. Mi smo od 2000. godine, kao što vam je poznato, imali reformu obrazovanja, reformu pravosuđa, reformu odbrane, ali niko pre vas od vaših prethodnika nije imao snage i smelosti da se upusti u reformu MUP-a i policije kao sastavnog dela. Ovo pre svega zbog toga što znamo za poznatu spregu između pojedinih predstavnika MUP-a, politike i nosioca organizovanog kriminala i vi nekim rešenjima iz ovog predloženog zakona upravo želite da presečete to sveto trojstvo i da policiju izvedete na put zakonitog rada i sprečite bilo kakvu zloupotrebu policijskih službenika ili državnih službenika u MUP-u. Ja vam na tome iskreno čestitam i želim da uspete. Znam sa kakvim iskušenjima se suočavate i izazovima, ali verujem da ćete vi na tom putu uspeti i da ćemo mi imati jedno efikasno Ministarstvo unutrašnjih poslova, jednu dobro organizovanu policiju koja garantuje bezbednost svim građanima naše zemlje. Kao što ste primetili iz diskusija mojih prethodnika, dva su ključna razloga zašto mi danas raspravljamo o novom zakonu o policiji. Pre svega, dosadašnji Zakon o policiji donesen je davne 2006. godine, a u proteklih devet godina donešeno je sijaset zakona pre svega iz oblasti pravosuđa i nekih drugih oblasti, koji se direktno ili indirektno odnose na rad MUP-a i policije, pa je neophodno donošenjem jednog ovakvog zakona uskladiti rešenja iz Zakona o policiji sa već donetim rešenjima u nekim zakonima koji su ranije usvojeni. Drugi razlog, ne manje bitan, jeste da se vi kroz reformu MUP-a i policije pridružujete opredeljenju Vlade za racionalizacijom državne uprave i da Ministarstvo kao organizacijska jedinica Vlade takođe podleže nekim sistemskim organizacionim promenama. Koje su novine neke koje su ovde istaknute, ali nedovoljno objašnjene? Vi po prvi put jasno od 2000. godine, govorim o 2000. godini, jasno vršite podelu zaposlenih u policiji na policijske službenike i državne službenike i tu vertikalu, odnosno jasno razgraničenje i ovlašćenja i delokrug poslova, to je prvi put u ovom Predlogu zakona što će doprineti boljoj organizaciji, većoj efikasnosti i smanjiti neke dileme i rezerve koje neko van Ministarstva unutrašnjih poslova ima prema policiji i Ministarstvu unutrašnjih poslova. Dozvolićete i vi ste se kao nov ministar suočili sa jednom konfuzijom i preplitanjem nadležnosti između državnih službenika i policijskih službenika, a ovim Predlogom zakona želite da jasno precizirate mesto, ulogu jednih i drugih. Policijski službenici će se prema predloženim rešenjima baviti policijskim poslovima, a državni službenici će obavljati poslove, unutrašnje poslove. Predstoji da Vlada propiše unutrašnju organizaciju Ministarstva, a vi ćete kao nadležni ministar propisati novu organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u Ministarstvu unutrašnjih poslova i time upotpuniti rešenja iz ovog zakona. Po prvi put, što je novina i što ja potpuno pozdravljam, naglašena je i detaljno razrađena funkcija upravljanja ljudskim resursima. Dozvolićete da ste se i vi kao ministar suočili u Ministarstvu unutrašnjih poslova da od 2000. godine, mi smo imali konfuziju po pitanju prijema i karijernog vođenja kadrova. Tako smo imali, a svedoci ste i suočavate se sa nekim ljudima u Ministarstvu, kojima mesto nije u Ministarstvu ni u policiji, da smo u godinama iza nas imali situaciju u nerešenom kadrovanju i načinu konkurisanja i prijema u radni odnos u Ministarstvu unutrašnjih poslova, da smo neretko primali razne higijeničarke, koje bi potom po sumnjivim okolnostima završavale visoke škole i fakultete sa sumnjivom akreditacijom, a onda se premeštajem dovodile na neke ključne funkcije u Ministarstvo unutrašnjih poslova, potpuno nekompetentni za obavljanje tih funkcija. Vi rešenjima koja nudite u ovom zakonu po prvi put jasno definišete uslove konkursa i prijema u radni odnos, zasnivanje radnog odnosa u Ministarstvu i policiji. Ali, takođe, kroz ceo sistem odredbi u predloženom zakonu karijernog vođenja, vi definišete i načine napredovanja i uslove za napredovanje u policiji, pa tako ova rešenja me podsećaju na već doneta rešenja u Generalštabu i ministarstvu, a vi ste to fino primetili, kako je to jasno razgraničeno u Ministarstvu odbrane i Generalštabu, tako i između Direkcije policije i ministra unutrašnjih poslova. Vi po prvi put jasno precizirate uslove za napredovanje u službi, gde između ostalog, pored procene pretpostavljenog i rezultata u službi propisujete stručno usavršavanje ljudi za odgovarajuća formacijska mesta. Opšte je poznato da svi u policiji i svi u Ministarstvu unutrašnjih poslova ne mogu obavljati sve poslove. Zato je potrebno neka znanja i neke preporuke, dosadašnje vođenje kadrova u Ministarstvu unutrašnjih poslova, složićete se sa mnom, svodilo se na to da pretpostavljeni počinju da predlažu za odgovarajući viši nivo rukovođenja i da se sa time nadređeni slagali i ta lica postavljali. Prvi put imamo jasno razgraničene uslove da bi neko mogao napredovati u policiji, da bi mogao zauzimati neka ključna rukovodeća mesta u policiji. Uveli ste i činove, što takođe pozdravljam, i to na strategijskom nivou i na lokalnom nivou. To će jasno napraviti razliku i prepoznatljivost ljudi koji obavljaju važnije poslove od manje važnih poslova, ali će i princip subordinacije i te kako zaživeti onaj koji je narušen od 2.000 godine u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Uveli ste tri nivoa bezbednosnih promena, što takođe jako pozdravljam, za pripadnike Ministarstva, odnosno pripadnike policije, od zavisnosti od osetljivosti mesta za koje se predviđa postavljenje. Ovde je bilo primedbi od opozicionih poslanika na te bezbednosne promene, verovatno iz neznanja da Ministarstvo samo ne radi te bezbednosne provere, već su tu i neki druge institucije bezbednosti uključene, kao što je Bezbednosno informativna agencija, tako da se ne može pripisati pristrasnost u definisanju rezultata bezbednosnih provera i da se to svodi samo na Ministarstvo unutrašnjih poslova. Proširili ste poslove Direkcije policije u pogledu donošenja i ovo je vrlo važno, ostalo je neprimećeno u diskusijama mojih prethodnika, u pogledu donošenja strateških procena i strateških planova. Dozvolićete, tu su i predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova da mi od 2000. godine nemamo stratešku analizu i strateško planiranje na nivou Ministarstva unutrašnjih poslova. Mnogi bezbednosni izazovi i pretnje i rizici i trendovi njihovog razvoja iziskuju da mi kao društvo, a pre svega MUP i policija imaju i dugoročne planove i procene suzbijanja nekih negativnih bezbednosnih pojava koje negativno utiču na bezbednost građana i društva u celini. Jasno ste propisali policijska ovlašćenja i primenu istih i kao što je moja prethodna koleginica rekla i primenu elektrošokera kao nekih novih sredstava u sprovođenju policijskih ovlašćenja, to je ne tako malo bitno obzirom na česte situacije da se upotrebom vatrenog oružja u primeni policijskih ovlašćenja mogu naneti dalekosežne posledice prema licima prema kojima se ta ovlašćenja primenjuju, ali primenom elektrošokera mogu se isti efekti postići sa manjim posledicama. Definisali ste specijalne jedinice policije i jedinice posebne namene i potpuno je ispravno vaše opredeljenje da mi kao država ovakvog formata imamo jednu specijalnu jedinicu i nekoliko jedinica posebne namene. Znam, da vam pripadnici žandarmerije neće to oprostiti obzirom na neki benefit koji gube, ali sasvim je opravdano i celishodno da mi kao država sa ovakvim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama imamo jednu specijalnu jedinicu. Dozvolite mi, na kraju, da se osvrnem na neke primedbe koje su opozicioni poslanici izneli na Predlog ovog zakona. Jedna od primedbi je bila da se rastereti policija nekih poslova, kao što su poslovi izdavanja dokumenata, vozačkih dozvola i nečega drugog. Vi ste lepo primetili u vašem uvodnom izlaganju da su već preduzete mere da se neki poslovi koji nemaju sličnosti sa poslovima, unutrašnjim poslovima, da se policija rastereti i u tom smislu ste spomenuli protivgradnu odbranu. Vaše je razmišljanje koje je takođe, po meni, opravdano da iz policije i Sektor za vanredne situacije izmestite da bi rasteretili policiju da može da odgovori čisto policijskim poslovima. Ukoliko bi ovu primedbu opozicionih poslanika da se izdavanje ličnih karti, vozačkih dozvola i neki drugi upravni poslovi obavljali van Ministarstva, to iziskuje brojne dileme. Za to je potrebno stvoriti neophodne uslove. Znate, da se centralna banka, baza podataka vodi u MUP, pa kako ćete vi onda izbeći da neka lica koja imaju zabranu upravljanja vozilom ili izdavanja vozačke dozvole, izdavanje duplih ličnih karata, kako ćete moći da proverite neka lica koje je potrebno proveriti da bi se neki dokument izdao. To ako prepustite, a kakva je sugestija poslanika iz opozicije, lokalnim samoupravama, mislim da bi to stvorilo haos. Podržavam ideju da to ostane u nadležnosti, iz hiljadu razloga, u nadležnosti policije i MUP-a. Jedna od primedbi koja je provejavala takođe od opozicionih poslanika, da ste vi predlogom rešenja u ovom zakonu dali veća ovlašćenja ministru. Mislim i slažem se sa mojim kolegama iz moje poslaničke grupe da ste vi suzili vaša ovlašćenja predlogom ovih zakona. Onda je bilo primedbi da je to opravdana bojaznost da vi možete, da vi niste ovlašćeni da imate uvid u predmete koji su u toku, koji su u radu. Gospodine ministre, i policija funkcioniše principom subordinacije kao i vojska. I vi kao ministar unutrašnjih poslova morate biti upoznati sa svim poslovima i zadacima na kojima je angažovan MUP i policija, pa i sa poslovima, pa i sa predmetima koji su u radu. Nedopustivo je da vi ne znate predmete koji su u radu. Vama nije dopustivo da utičete na tok istrage i na predmete u radu, ali vi svakako jeste pozvani da znate sve šta se dešava u Ministarstvu i u policiji i na svim poslovima i zadacima na kojima je angažovana policija i Ministarstvo. Postoji primedba beogradskog Centra za bezbednosnu politiku, ona nije suštinska, ali mislim da ima mesta da se o tome razmotri, jer bi ovaj zakon možda trebalo formulisati kao zakon unutrašnjih poslova, a ne Zakon o policiji, jer tretira i unutrašnje poslove, a ne Zakon o policiji, jer tretira i unutrašnje poslove, ne samo policijske poslove. Možda ta i druga neka moja sugestija koja bi opet kod nekih, pre svega opozicionih poslanika naišla na nož jeste i to vam zameram zašto niste propisali sankcije za pojavu odavanja informacija iz predmeta koja su u toku ili za curenje informacija. Mislim da bi to vama kao ministru olakšalo posao, a vi ste eto, iz nekih razloga izbegli sankcionisanje te pojave koja nanosi štetu, složićete se ugledu Ministarstva i policije. Bilo je ovde primedbi, takođe od nekih opozicionih poslanika da lokalna samouprava treba da predlaže ko će biti načelnici policijskih uprava u tim lokalnim samoupravama. Znate šta? To je krajnje nedopustivo, jer bi se princip subordinacije i princip odgovornosti totalno narušili. Onda bi taj načelnik policijske uprave odgovarao da li rukovodiocu lokalne samouprave ili vama kao ministru ili direktoru policije, a drugo, kome bi za propuste odgovarao i kako bi se njemu naređivalo, da li bi to predsednik opštine, gradonačelnik izdavao zadatke njima to je potpuno neprihvatljivo, to je elementarno nepoznavanje funkcionisanja policije i verujem da ste tako to i primili. I na kraju što se tiče ovih provera, vi ste jasno definisali da se provere vrše za osetljiva radna mesta po nivoima jedne od vrsta provera i da se najžešće, odnosno najteže provere vrše za osetljiva radna mesta, za koja su te provere veće prisutne u policijama drugih zemalja. Sve u svemu, iz celokupne današnje diskusije mojih prethodnika, mislim da će se moje kolege poslanici složiti da se radi o jednom vrlo dobrom Predlogu zakona o policiji i poslanička grupa SNS u danu za glasanje će sasvim sigurno podržati ovaj predlog zakona jer on vodi u unapređenje efikasnosti, boljoj organizaciji rada policije i celokupnog MUP-a. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Pokušaću vrlo koncizno. Važna tema je ovo što ste rekli za kontrolu centralnih registara u smislu jednog dana da se možda dođe do sistema da će lokalne samouprave moći da aktivnije učestvuju u izdavanju ličnih dokumenata. Međutim, danas je to nemoguće. Danas ta vrsta elektronske uprave ili jedna vrsta portala gde bi svi subjekti koji u državi čine elektronsku upravu mogli da se uključe da bi mi faktički u skladu sa određenim nivoom ovlašćenja kao operater mogli da proverite upravo da li neko ima zabranu za izdavanjem vozačke dozvole i da imate samo taj podatak, da vi ne možete videti na osnovu čega ili šta, ali mi za to danas kao država nismo spremni. Naprosto to je nemoguće i naravno to je i skupa stvar koja iziskuje da se u svim jedinicama lokalne samouprave napravi takva vrsta uvezivanja takve mreže, da svi državni subjekti, sva ministarstva pristupe jednoj takvoj bazi i da daju svoje baze, da ih odrade elektronski na način da one mogu da učestvuju u takvoj vrsti komunikacije i to će biti izazov za sve nas. To je dobro. Počeli smo sa ovim sistemom, kao što je Ministarstvo počelo, recimo polaganje vozačkih ispita na način da se iz auto škola, pristupa bazama i serverima, a bilo je u nekim auto školama problema, zakupili su, kada je vršen test, prvi internet koji je brzine, koja je bila potrebna za dobru komunikaciju, ali su zbog cene, posle nekoliko dana ili par nedelja smanjili nivo protoka interneta i naravno da je taj sistem počeo da pravi probleme i da nisu mogli da ostvare komunikaciju. Ima negde greške i ljudskog faktora, ali je to novi sistem. Za svaki novi sistem potrebno je neko vreme da on počne savršeno da radi. Na kraju krajeva, to je nešto našta ljudi moraju da se priviknu. Što se tiče curenja informacija, mi smo pokušali da rešimo kroz težu povredu službene dužnosti, da predvidimo curenje poverljivih informacija, da tretiramo na takav način, ali je ovo jedna od tema za koju sam ja više puta tražio podršku društva. Šta je suštinsko pitanje? Vi imate komunikaciju između policajca i novinara i taj policajac odaje informaciju iz istrage određenom novinaru, uredniku ili njihovom saradniku i vi tu imate veliku opasnost da, ako hoćete da pozovete, vidite da je neka novina objavila tekst, ono što bi tužilaštvo moglo da da kao zahtev za prikupljanje obaveštenja, da vi pozovete određenog novinara ili urednika, da on da obaveštenje od koga je primio takvu vrstu informacije. Odgovor je uvek da ne žele da otkriju izvor informacije i tu je kraj vaše istrage, suštinski. Sve ostalo bi moglo da se tumači kao pritisak na medije i to je veoma osetljivo pitanje, to je pipav posao i sam razmišljao i ljudi iz policije, nismo našli ključ za to rešenje, da to možete da uradite potpuno zakonito, da niko ne sumnja da je to nekakv pritisak, već da samo saznamo kako je moglo da se desi da upozorimo izvršioca krivičnog dela prerano, a naš princip u Ministarstvu je da kada se obavi određeno hapšenje, onda izlazimo sa informacijom, jer je to već akt koji je završen i ne dovodimo u opasnost ljude koji vrše hapšenje, jer to su momci iz policije koji upadaju, ti udarni timovi i oni, ako ih neko očekuje, može da spremi i vatreni doček, što bi rekli i da ih povredi. To je teška tema. Samo na kratko, u jednoj rečenici, žandarmerija sada nije više specijalna, već posebna jedinica, ali oni u svom statusu ne gube ništa, ni što se tiče primanja, ni što se tiče, jedino što, jedna je specijalna, a ima četiri ili pet posebnih. To je to.
Reč ima narodni poslanik Sanja Nikolić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima i kolege narodni poslanici, pred nama je danas potpuno jedan novi Zakon o policiji i to posle 10 godina, a s obzirom da je u tom periodu uveden i veliki broj novih instituta, ovim predlogom zakona je zapravo izvršeno usklađivanje sa postojećim preporukama i propisima. Kao suštinsku promenu, istakla bih reorganizaciju unutar MUP, gde se jasno definiše koji su to unutrašnji, a koji policijski poslovi. Dakle, policijski poslovi biće u nadležnosti direkcije policije, dok će sve ostale poslove iz delokruga Ministarstva obavljati sektori. Šta zapravo znači podela na policijske i unutrašnje poslove. Ovakvom podelom, jasno se razdvajaju policajci sa pravom na beneficirani radni staž. Do sada je bio slučaj da oni koji sede u kancelariji i ne obavljaju rizične poslove, imaju beneficije kao policajac na ulici ili onaj na administrativnoj liniji sa KiM, konkretno, žandarmerijom. Članom 30. ovog zakona jasno se definiše koji su to policijski poslovi. Pod direkcijom policije, biće uprave, centri, specijalne jedinice i posebne jedinice policije i van sedišta direkcije, Policijska uprava za Grad Beograd, policijske uprave i policijske stanice. Pod direkcijom je i specijalna antiteroristička jedinica, a posebne jedinice su žandarmerija, helikopterska jedinica, jedinica za obezbeđenje posebnih objekata i ličnosti, dok je policijska brigada posebna jedinica u okviru nadležnosti policijske uprave za Grad Beograd. Druga novina u zakonu jeste karijerno napredovanje, a moje kolege su već pričale o tome, ali bih ja takođe istakla ovu izmenu zakona. Šta to znači? Za razliku, kakva je bila praksa do sada, napredovaće samo oni sa najboljim rezultatom rada, sa prosečnom ocenom četiri u poslednje tri godine, godinama staža na jednom radnom mestu i odgovarajućim činom, sa odgovarajućom stručnom spremom, gde će prednost imati oni sa završenom kriminalističkom policijskom akademijom ili pravnim fakultetom i to sa stručnih smerova. Ovakvim sistemom, diskrecija rukovodioca je svedena na minimum, a rezultati rada i zalaganja, osnov su za karijerno napredovanje. Zakon, pored ostalog predviđa i značajno veća ovlašćenja Sektora unutrašnje kontrole za šta smatram jednom od boljom promenom u zakonu, u cilju sprečavanja korupcije u policiji, Sektoru unutrašnje kontrole, primenjivaće test integriteta, sprovodiće analizu rizika i proveru promene imovinskog stanja. To zapravo znači da će svaki rukovodilac u MUP morati da prijavi imovinu kao i svaku promenu imovinskog stanja, sve to na način kako do sada čine oni koji obavljaju javnu funkciju, pa i mi narodni poslanici, jer moram da skrenem pažnju da postoje slučajevi, da neko ko prima policijsku platu ima imovinu koju nije mogao da stekne radom u policiji. Sektor unutrašnje kontrole će u saradnji sa Agencijom za borbu protiv korupcije vršiti analizu rizika od korupcije, a ovakav vid kontrole policijskih službenika smanjiće korupciju i svesti je na minimum. Na kraju, iznela bih jedan član zakona koji do sada nije postojao, a kojim se definiše novo postupanje policije u slučaju nasilja u porodici. Kada se prijavi nasilje u porodici, policajac je dužan da u saradnji sa drugim nadležnim organima preduzme sve mere kako bi sprečio dalje nasilje, koje za posledicu može imati i smrtni ishod, a svi smo svedoci da je samo u prošloj godini ubijeno više od 30 žena. Do sada u postojećem Zakonu nije postojao zakonski osnov kako bi policija mogla da reaguje i kada je reč o nasilju u porodici. Verujem da će se na ovaj način, prvenstveno žene, koje su najčešće žrtve nasilja osnažiti i prijaviti nasilnika. I na kraju, želim da istaknem, bez obzira na mnoge kritike koje smo čuli tokom današnjeg dana, da smatram da je ovo dobar zakon i to ne kažem samo kao narodni poslanik, već i kao građanin i pozivam kolege i iz opozicije da u danu za glasanje podrže ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Suzana Šarac, izvinjavam se Vesna Rakonjac. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, donošenjem novog zakona o policiji u pravni sistem uvodi se niz novina od kojih se očekuje da će značajno doprineti poboljšanju kvaliteta u obavljanju policijskih i drugih poslova u MUP. Ovaj zakon nastaje u vreme sprovođenja mera racionalizacije državne uprave koje sprovodi Vlada Republike Srbije, a primenom ovog zakona je omogućeno da se unutar zadatog sistema ostvare i uštede u radu Ministarstva. Posebna pažnja posvećena je očuvanju funkcionisanja sistema bezbednosti u svim njegovim aspektima. Suština novog koncepta je razdvajanje poslova na, kao što su već moje kolege napomenule, unutrašnje poslove i policijske poslove. Shodno tome, došlo se do prepoznavanja i kategorizacije po organizacionim jedinicama u smislu da policijske poslove obavljaju policijski službenici, a unutrašnje poslove policijski i državni službenici. Nomenklatura zvanja i činova, je jedan od elementa karijernog napredovanja. Sistem karijernog napredovanja je potpuno nov i kao krajnji cilj ima to da zaposleni sa najboljim rezultatima rada bude na odgovarajućim radnim mestima u hijerarhiji. Kolika pažnja je posvećena izgradnji ovog sistema govori i činjenica da je i u toku obrazovanja, obrazovanje i sektora za ljudske resurse koji će u svom delokrugu imati karijerno praćenje zaposlenih od trenutka zasnivanja radnog odnosa, kretanja unutar Ministarstva, sve do okončanja radnog veka. U ovom poslu veliki značaj, a to čini mi se niko do sada nije pomenuo, ima i Kriminalističko-policijska akademija koja se pored ostvarivanja studijskih programa za potrebe policijskog obrazovanja, bavi i naučno-istraživačkom delatnošću u oblasti kriminalističkih i policijsko-bezbednosnih nauka. Kriminalističko-policijska akademija, je akreditovana akademija, a naučno-istraživačka aktivnost je usmerena na istraživanja u sledećim oblastima koja su veoma bitne: nasilje u školama, suprotstavljanje korupciji, narkomanija i kriminalitet mladih, visoko-tehnološki kriminalitet, ljudska prava, međunarodno-policijska saradnja. Ono što je veoma važno to je i izdavačka delatnost kriminalističko-policijske akademije, a u čiji kvalitet smo mogli i da se uverimo i na prethodnom Sajmu knjiga. Na ovaj način omogućeno je napredovanje u zvanju i veštinama i počiva na principima profesionalnog planiranja, odabira, selekcije i edukacije na kontinuiranom učenju i uspostavljanju i razvoju sistema karijernog napredovanja policijskih službenika. Ovo je veoma značajno i za karijerno napredovanje žena u sistemu bezbednosti, jer polazeći od ustavnih načela, članova 15. i 21. Ustava, strategije za poboljšanje položaja žena i unapređenje rodne ravnopravnosti, konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije, rezolucija saveta UN, kao i prakse državnih članica EU, unete su odredbe koje doprinose poboljšanju položaja žena u sistemu bezbednosti. Što se tiče zdravstvene zaštite zaposlenih, mogu samo jedno da naglasim. Bilo mi je puno srce kada sam videla na konferenciji za novinare predstavnike MUP onako opremljene i volela bih da svako, svaki pojedinac koji radi na terenu, ima dobru zaštitnu opremu,jer njihova zaštitna oprema je njihovo dobro i savremeno oružje i oruđe i na taj način štite i sebe. Ako štite sebe dobro, štitiće i sve građane Srbije. Prema tome, zalažemo se za to i mislim da ništa nije sporno da se na konferenciji za novinare, pripadnici MUP pojave u onakvom sastavu i onako opremljeni. To može samo da bude na ponos jednoj državi. Pored toga, policijski službenici u Ministarstvu uživaju i specifičnu zdravstvenu zaštitu u meri u kojoj ona nije obezbeđena obaveznim zdravstvenim osiguranjem, a proističe iz rada na poslovima, na kojima su saglasno aktu o proceni rizika opasnosti po život i zdravlje, odgovornosti, težine, prirode i posebnih uslova rada od bitnog uticaja na smanjenje radne sposobnosti. Troškove ove specijalne zaštite, zdravstvene zaštite snosi Ministarstvo. O preventivnoj zdravstvenoj zaštiti mislim da sam dovoljno rekla. Nove i detaljne odredbe o radu i radnim odnosima, uvodi se posebna, jedinstvena klasifikacija radnih mesta u policiji u odnosu na druge državne organe. Policija je specifična služba koja ima posebne odredbe o radu i radnim odnosima iz razloga što policijski službenici obavljaju visoko rizične poslove, tako da se uzima u obzir kvalitet izvršenja zadatka i zaštita bezbednosti građana, imovine, kao i očuvanje radne sposobnosti i morala pripadnika Ministarstva. Naročito se uređuje i obrazovanje Fonda solidarnosti za policijske službenike, kojima se naglašava socijalna uloga ministarstva u odnosu na svoje zaposlene. Sada je ostvarena nova mogućnost da policijski službenici budu pomognuti iz sredstava Fonda u slučaju lečenja ili drugih životnih okolnosti, koje zahtevaju dodatne troškove. Što se tiče sektora unutrašnje kontrole, još starorimski pesnik i satiričar Decim Junije Juvenal je rekao – quis custodiet ipsos custodes; što znači – ko će čuvati čuvare. Da bi bilo dosledno i pravedno što se nešto čuva i nadzire, svi moraju biti pod nadzorom i oni koji nadziru druge. Ovom sektoru unturašnje kontrole daje se posebno na značaju i dobijaju veća ovlašćenja i predviđa se vršenje praktično testova integriteta i deponovanje imovinskih karti rukovodioca u Ministarstvu, sa mogućnošću provere i ostalih zaposlenih, čime se značajno podiže nivo kontrole i stepen uvida u podatke o imovinskom stanju zaposlenog u svrhu borbe protiv korupcije. Takođe poslovi Direkcije policije se proširuje i na donošenje strateške procene i strateškog plana, što predstavlja uvođenje modela jedinstvenog sistema planiranja, koji bi u krajnjem ishodu dovelo do pune primene modela policijsko-obaveštajni model, koji je deo preporuke EU po sastavlju poglavlja 24. Policijska uprava, kao organizaciona jedinica policije, radi operativnu procenu bezbednosti na području koje pokriva, na osnovu određenih parametara i operativnog plana. Shodno tome, MUP ima izuzetno razvijenu saradnju sa organizacionim jedinicama lokalne samouprave, drugim državnim organima i nosiocima javne vlasti, pravnim i fizičkim licima, kao i sa međunarodnim organizacijama, institucijama međunarodne zajednice. Ovako složen koncept razvijenih veza, Ministarstvo sa drugim činiocima sistema bezbednosti doprinelo je da se definiše i model rada policije, a to je policija u zajednici. Norma koja sažima taj model glasi – policija razvija saradnju i partnerstvo sa građanima i drugim subjektima zajednice, u cilju obavljanja policijskih poslova i rešavanja lokalnih bezbednosnih prioriteta i ističe zajedničke interese i potrebu stvaranja povoljnog bezbednog ambijenta u zajednici, odnosno izgradnji bezbednog demokratskog društva. Predlog zakona o policiji predviđa i novo postupanje policije u slučaju nasilja u porodici, o kome su govorile i moje kolege, a mislim da će to dodatno olakšati posao policiji i omogućiti da pruže adekvatnu zaštitu žrtvama nasilja. Ono što bih htela da napomenem na kraju, to je i postupak sa nađenim stvarima, koji nije bio regulisan nijednim propisom do sada, tako da i ovaj mali deo ulazi u ovaj veliki zakon, ali za nekog ko nešto izgubi, može da bude i veoma značajno. Na kraju, želela bih samo da se zahvalim svim pripadnicima MUP na organizacionom, humanom i profesionalnom radu u toku migrantske krize koja i dalje traje, posebno pripadnicima MUP angažovanim na terenu i to u kopnenoj zoni bezbednosti, koji su celom svetu držali lekciju kako se časno obavlja policijski posao, poštuju ljudska prava, a istovremeno štiti bezbednost svojih građana. Hvala vama, ministre, hvala svim pripadnicima MUP, a SNS će glasati za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Suzana Šarac.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas raspravljamo o tri veoma bitna predloga zakona: Predlogu zakona o policiji, Predlogu zakona o javnom redu i miru, kao i Predlogu zakona o javnim okupljanjima. Ova Vlada kao odgovorna Vlada i MUP na čelu sa ministrom Stefanovićem, u čijoj su nadležnosti navedeni zakoni, su na jedan pre svega temeljan i sveobuhvatan način prišli izradi sva tri predloga zakona koji su danas na dnevnom redu. Kada je Zakon o policiji u pitanju, to kažem iz razloga zato što je dosta dugo rađen i uključeni su mnogi relevantni faktori. Odrađene su javne rasprave u više gradova širom Srbije, kojim su prisustvovala profesionalna udruženja, nevladin sektor, akademska javnost, predstavnici svih sindikata, predstavnici pravosuđa, medija, i mnogi drugi. Ovo je jedan potpuno nov i mogu slobodno reći po svojoj sadržini i sistemski zakon, takođe, zakon koji uređuje rad u policiji i donosi dosta novina u odnosu na još važeći zakon, a koji će neosporno značajno doprineti poboljšanju kvaliteta rada MUP. Neophodnost donošenja novog zakonskog rešenja se ogleda u tome što je prethodnih 10 godina, koliko je još uvek važeći zakon na snazi, u pravni sistem Republike Srbije uveden veliki broj novih pravnih propisa. To su zakoni kao što su Zakon o krivičnom postupku, Zakon o prekršajima i drugi, kao i preporuke nadležnih organa, kao što su preporuke Poverenika, Zaštitnika građana, tako da se ovim predlogom zakona vrši usklađivanje sa propisima i preporukama. Ovaj zakon predviđa niz novina u smislu organizacione strukture policije, njenih ovlašćenja, pravila karijernog napredovanja, kontrole rada zaposlenih, novih sredstava prinude, kao i niz odredbi koje su proizašle iz usaglašavanja sa propisima koji se primenjuju u EU. Što se tiče organizacione strukture, dolazi do značajne reorganizacije poslova. Suština je u razdvajanju poslova na policijske i unutrašnje poslove, iz čega dalje proizilazi prosta podela službenika na policijske službenike i državne službenike, što je novina. Do sada smo imali policijske službenike koji su imali status ovlašćenog službenog lica, koji su se dalje delili na uniformisana ovlašćena službena lica i ovlašćena službena lica, a takođe smo imali policijske službenike koji su imali status PD, tj. posebne dužnosti i imali smo policijske službenike bez ikakvih ovlašćenja, koji su u stvari bili ono što je u novom zakonskom rešenju nazvano državni službenici. Dakle, mi nismo suštinski imali prave državne službenike u MUP. To je novo i ovim zakonom je potpuno definisano. Ovim zakonom značajno su pooštreni uslovi za zasnivanje radnog odnosa, što je veoma bitno, nije više kao do sada da se ispunjenje tih uslova proverava samo i isključivo pri stupanju zaposlenog u radni odnos, već će on te uslove, da bi ostao u radnom odnosu, morati da ispunjava sve vreme dok je zaposlen u MUP. Takođe, ovaj Predlog zakona predviđa obavezu vršenja bezbednosnih provera za zaposlene periodično, i to u zavisnosti od nivoa izvršenja, tj. rukovođenja. Dinamika vršenja ovih provera je direktna srazmera ovlašćenjima koje zaposleni ima. Sve ovo za cilj ima smanjenje broja krivičnih dela u vezi sa korupcijom od strane policijskih službenika, što je veoma bitno. Takođe, očekujemo da će ove odredbe zakona podići svest o potrebi poštovanja zakona i da će doprineti u borbi protiv korupcije. Ovaj zakon predviđa obrazovanje novog sektora i to je sektor za ljudske resurse, koji će u svom delokrugu rada imati karijerno napredovanje i praćenje zaposlenih u Ministarstvu, od trenutka stupanja u radni odnos, njihovo kretanje unutar Ministarstva, pa sve do okončanja njihovog radnog odnosa u MUP. Na samom kraju, ne mogu a da ne pomenem, naravno, u krajnje pozitivnom kontekstu, to da se nastavlja jedna veoma dobra praksa ovde u Narodnoj skupštini, kada je reč o MUP i cenjenom ministru Stefanoviću, a odnosi se na konsultacije ministra sa poslanicima i poslaničkim grupama, i to kako iz redova vladajuće većine, tako iz redova opozicije kada god nam u proceduru uđu zakoni za koje su ministar i MUP nadležni. Mislim da je to odlična praksa koja već daje rezultate i koji su počeli da slede i drugi ministri, što je za svaku pohvalu. Naravno, u danu za glasanje, zbog svih navedenih razloga, a i razloga koje su navele moje cenjene kolege, SNS će podržati sva tri predloga zakona. Hvala.
Reč ima ministar.
Hvala gospođi Šarac na dobrom razumevanju onoga što smo želeli da postignemo ovim zakonom. Hteo sam da podelim s vama jedno za mene, rekao bih, prijatno iznenađenje, nešto što mislim da je dobra praksa. Kada pogledam listu govornika za današnju sednicu, i podjednako gledam i pripadnike vlasti i opozicije, kada pogledam koji broj dama učestvuje u raspravi, da ih je pola ili više od pola, mislim da je to jedna ohrabrujuća stvar i mislim da je veoma dobar signal, nešto na čemu smo radili i nešto što promovišemo i u parlamentu, ali naravno, promovišemo i u radu policije. Mogu da vam kažem da je danas već više od 20% pripadnica policije prisutno u policiji. Nije to još uvek dovoljno, ali u odnosu na neka prethodna vremena, sve je više i na sve, da kažem, značajnijim mestima. Trudim se da pomognem koliko mogu u tom procesu. Naravno, potrebna je pomoć svih, ali hvala i onim damama koje su danas odustale u smislu uštede vremena, ja to tako doživljavam, ali bez obzira na to, to što su na spisku meni puno znači i vidim da je bila namera da se aktivno uključe u ovo i to iskreno cenim i hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić Stošić.
Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, duboko sam uverena da rešenja koja nudi Predlog zakona o policiji imaju za cilj dalju profesionalizaciju ovog vrlo važnog segmenta društva. Upravo suprotno od svega onoga što se u poslednje vreme spočitava Vladi koju predvodi naš premijer Aleksandar Vučić, koji je poverivši resor policije baš gospodinu Nebojši Stefanoviću, upravo zajedno sa njim učinio da ugled i percepcija policije od strane građana rastu i više nego postojano i kontinuirano. Naviknuta na visok stepen upotrebe državnih organa u uskostranačke interese, današnja opozicija ni u pomisli nije bila da bi neka garnitura vlasti mogla imati potpuno drugačije ideje i namere. Zbog toga se izmišljaju afere, teorije koje se neretko graniče sa naučnom fantastikom, čak i u našim uslovima gde odavno nije nedostajalo senzacije. Ali, ko god šta priča, o sebi priča. Nama, predstavnicima građana je najvažnije šta o tome misle baš ti isti građani. Opozicija se već navikla da ignoriše rezultate istraživanja javnog mnenja, da ignoriše većinske poruke koje stižu sa društvenih mreža, e onda će imati priliku da se uveri na izborima, na proleće kad procveta cveće i olista drveće, koje ipak neće moći da sakrije pravo stanje stvari. Uprkos svesnog ignoraciji činjenice da se predlozi zakona kreiraju u skladu sa evropskom agendom, u javnosti se svesno ubacuju dezinformacije o navodnom sužavanju ličnih i svih drugih prava građana, naročito tokom rasprave o Zakonu o javnim okupljanjima. Kao da sloboda govora, npr, ili pravo na iskazivanje stavova kroz slobodu okupljanja podrazumeva anarhiju, anomiju, haos u kome se neki tako dobro snalaze, pre svega, zahvaljujući svom revolucionarnom bek graundu, sa svim onim instruktažama i obukama o tome kako se ruši vlast. Samo što su te lekcije odavno naučene i pročitane, prvenstveno od strane većinske javnosti. Građani, međutim, žele nešto sasvim suprotno. Oni žele uređeno društvo i državu u kojoj se znaju prava, ali i odgovornosti, kao i svaki red, počevši od onog komunalnog i koji odavno shvataju da nečija prava i slobode prestaju kada počinju da ugrožavaju slobode drugih. To je tako svuda u civilizovanom svetu, pa bi trebalo da bude i kod nas. Koliko god neka grupa imala pravo da javno iznosi svoje stavove, ne može zbog toga da ugrožava normalno i svako drugo funkcionisanje i ostvarivanje potreba drugih građana. Ne može i tačka. Što se tiče Zakona o javnom redu i miru, slažem se sa predviđenim novčanim kaznama, npr, za prosjačenje i organizovanje prosjačenja, ali imam predlog da novčane kazne, koje će se verovatno pretvoriti u zatvorske sankcije, nekim budućim zakonom budu zamenjene tzv. društveno korisnim radom. Ne mogu da ne pomenem regulaciju u oblasti upotrebe, tačnije zloupotrebe pirotehnički sredstava. Vidim u Predlogu zakona da se mere usmeravaju prevashodno na korisnike petardi, raketa i ostalih sve maštovitijih pirotehničkih sredstava. Naravno, njihovo korišćenje izaziva uznemiravanje ljudi, pa i životinja, ako hoćete, ali bih najstrožije kaznila one koji pirotehniku prodaju. To prosto nije preduzetništvo, već divlji biznis koji, osim što je u zoni sive ekonomije, jeste društveno opasan, ne samo po javni red i mir, već po zdravlje i život pojedinca, čak i kada sam sebe neko povredi, biće kriv, a da ne govorimo o tome da povredi drugog. Verujem da bi građani snažno podržali neko slično rešenje. Za ilustraciju evo podatka iz jednog dnevnog lista – za zabranu prodaje ovih naprava glasalo je više od 80% posetioca ovog portala. Građani se sa pravom čude kako je moguće da se pirotehnička sredstva prodaju u sred grada, u sred bela dana, na najprometnijim mestima? To što je za ovu trgovinu zadužena samo tržišna inspekcija sa poznatom pričom o ograničenim resursima, slaba nam je uteha. Ova pojava se mora iskoreniti pravim i dugoročno održivim merama, a ne samo kažnjavanjem korisnika, među kojima su najčešće deca. Na kraju, ugrožavanje javnog reda i mira bukom iz ugostiteljskih objekata. Naravno da građani iz okolnih stambenih objekata imaju pravo na svoj mir, ali ima tu onoga što nazivamo „niskim strastima“. Na primer, voli komšija da prijavi komšiju čija porodica živi od tog ugostiteljskog objekta. Zato mislim da se rešenje za ovakve i slične probleme ne nalazi prevashodno u kažnjavanju, već u sferi pooštravanja uslova za izdavanje dozvola za ovakve i slične objekte, i to počev od lokacije. Ne smeju biti usred gradske zone i imati dozvolu za rad noću, ali i da objekat mora biti adaptiran tako da ima maksimalnu zvučnu izolaciju. To bi naravno izazvalo dodatne troškove ugostiteljima, ali bi oni svakako bili veći od kazni, a što je najvažnije zaštitili bi okolne građane od neželjene buke. Još jednom, ja lično i SNS ćemo sa zadovoljstvom podržati ove zakone, naročito Zakon o policiji za koji smatramo da je ogroman korak napred u cilju profesionalizacije ovog vrlo važnog segmenta našeg društva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala, predsedavajući. Gospodine ministre, danas ceo dan slušamo ono što je dobro i čini mi se da odavno jedan zakon nije na taj način zainteresovao narodne poslanike, kao što je ovaj set zakona, pre svega Zakon o policiji. Ja sam se pripremio, kao i mnoge uvažene kolege koje su rekle dosta dobrih stvari o ovim zakonima, da to kažem. Međutim, slušajući njih, mislim da je suvišno sve to ponavljati i onda ću napraviti jednu vrstu paralele. Prvo, pre svega, zahvaljujući stručnjacima koji su radili na pripremi ovih zakona i verovatno značajnoj pomoći gospođe Jane Ljubičić koju danas, čini mi se, niko nije pomenuo, a koja je sigurno sa svojim velikim iskustvom, stručnošću, koja je bila izvanredan i omiljeni sekretar Narodne skupštine, sigurno je da se i ovde vidi pečat uvažene gospođe. Mi smo kao poslanička grupa naprosto bez trunke patetike maštali o danu kada ćemo voditi raspravu o Zakonu o policiji na ovaj način. Zbog čega? Nas, kao političku stranku, pre svega, u društvu interesuju određeni trendovi. Zbog trendova koji su uspostavljeni sa Vladom gospodina Vučića mi ne na običan način podržavamo tu Vladu, već je podržavamo sa obe ruke i zbog toga što su trendovi i rezultati koje sprovodi ova Vlada dobri i što je to ono za šta se SPO zalagao od osnivanja. Za šta smo se zalagali što se tiče srpske policije? Ja sam malo proučavajući istorijat srpske policije video da je, kao i u svim institucijama, kao i u svim društvima, kao i u svim policijama u svetu, i u srpskoj policiji bilo različitih trendova. Od Nemanjića, koji su u 14. veku formirali neku vrstu policajaca koji su bili obučeni u crno i na drumovima štitili građane i putnike od razbojnika, do turskog ustava koji je faktički omogućio formiranje MUP, od formiranja Beogradske policije koja je postojala do 1990. godine i koja je za tih 180 i nešto godina postojanja zaista ostvarila jednu svoju svrhu i smisao postojanja i posebno se proslavila Žandarmerija 1862. godine kod čuvenih događaja na Čukur česmi. Mi smo svedoci da je pre samo 15 ili 16 godina u našem društvu, kada se deca igraju, bilo nepopularno biti policajac, nego je bilo popularno biti kriminalac, a zbog toga što je celokupna državna atmosfera forsirala ono najgore u našem društvu. Cenu su platili svi građani, ali su cenu takođe platili pripadnici MUP, i to nekako sa ukidanjem autonomije KiM kada je tadašnji ministar unutrašnjih poslova, koji je uhapsio 18 službenika državne bezbednosti koji su zloupotrebili svoj položaj, koji je imao svoj telefonski imenik i javljao se na svaki telefonski poziv i imao policiju koja je u tom periodu, krajem 80-tih, kao glavni zadatak imala brigu o stvaranju preterane buke. Međutim, mi smo tada krenuli u totalnu kriminalizaciju društva i kriminalizaciju same policije, a za šta su najmanje krivi policajci i mi smo i tada, 90-tih, u razgovoru sa tim policajcima čuli jedno te isto – samo želimo da radimo svoj posao i da za to budemo plaćeni, da se pridržavamo Ustava i zakona. Međutim, država to nije htela, pa je recimo policajce koji su rođeni u Bosni i Hrvatskoj uslovljava da idu tamo na ratište pod pretnjom gubitka posla. Isto se desilo sa policajcima poreklom sa KiM. Začarani krug se zatvorio, policija i kriminal u jednom periodu su bili u toj meri stopljeni da više nismo znali ko je policajac, ko je kriminalac i srećom to je počelo da se menja, ali nam se čini, najbolji način od kako ste vi došli na čelo MUP, i mi smo bili vrlo, ovako kao i vi, verovatno, znali ste da vas čekaju veliki izazovi, ali pošto sam u Odboru za odbranu i bezbednost znam koliko je to složen, veliki sistem, koliko su to teški zadaci. Evo i u svim novim izazovima prijatelji sveta, iz EU, iz Međunarodne zajednice su pre svega srpskoj policiji odali priznanje za svoje delovanje a pre svega u postupanje sa emigrantima. E, sada mi posle tako jedne loše epohe danas imamo neke slatke zadatke, da se bavimo time da li će zakon da se zove zakon o policiji ili unutrašnjim poslovima, onda kakvi su trendovi razvoja policije, da li policija treba da bude modernizovana na ovaj ili onaj način, kako da nastavimo proces integracije policije u građanstvo, parlamentarna kontrola policije, civil na čelu policije, građansko lice, unutrašnja kontrola, sindikalna organizovana policija, to je do pre neku godinu bilo zaista nezamislivo. Vi ste doneli jedan moderan, liberalan, dobar zakon koji će pre svega omogućiti ono što su želeli svi pripadnici pre svega policije da brinu o ličnoj i imovinskoj sigurnosti svih građana da se pridržavaju Ustava i zakona i da zato budu plaćeni. Da napreduju na osnovu ne političke podobnosti, ne toga što ih forsira određeni tajkun, kriminalac da bi završavali neke prljave poslove, u ime države već ste omogućili jedno karijerno napredovanje, ali kad smo pričali sa mnogim strancima koji su ranije na ovako dobar način uredili svoju policiju i pre svega sektor unutrašnje kontrole i kad smo bili u poseti nekim državama koje imaju sektor unutrašnje kontrole videli smo da naš sektor unutrašnje kontrole po organizaciji, po kadrovima, itd, mnogo ne zaostaje, da je i one koji sprovode zakon potrebno da neko kontroliše i da je zaista ovo nešto što će SPO zbog razloga koji je gospodin Čotrić rekao kao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe u potpunosti podržati. Hvala vam ministre, dok budete ovako radili imaćete punu podršku SPO. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Nije tu. Narodni poslanik Momo Čolaković. Nije tu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine ministre uvažene dame i gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, pa ova diskusija je upravo dokazala da smo mi iz opozicije koji smo posvetili pažnju na pojedine članove zakona potpuno u pravu. Gospodine ministre, vi ste indirektno se složili sa onim što sam ja izneo kao primedbu, a to je da ovaj zakon nažalost nije kao dao pun reformski kapacitet, bar u jednom delu moje diskusije, a to je u delu koji se tiče rasterećivanja MUP od birokratije, a u vezi sa izdavanjem raznih dokumenata, recimo, saobraćajnih i vozačkih dozvola. Izgovor da je to trenutno nemoguće uraditi smatram kao nesposobnost, ja sam vama pričao i pre godinu i po dana. Znači za godinu i po dana ste mogli to da spremite, nažalost očigledno niste. Zbog čega, kažem zato što mislim da niste imali sposobnost da li ste vi bili taj koji je to nije mogao da primeni ili niste imali saradnike koji to mogu urade, ja to ne znam, ali to na kraju krajeva za građane Srbije nije ni važno. Ono što je važnije je to da ste shvatili grešku i dobro je da razmišljate sada u pravcu da se to u nekom budućem periodu uradi i očekujem da budući ministar izvrši izmene i dopune ovog zakona i da konačno ta stvar bude bolja. Rekli ste da u članu 223. praktično ste ovim zakonom dali obavezu lokalnoj samoupravi da razmatra izveštaj. Izveštaj se ili usvaja, razmatra se informacija, ali ne znam u kom članu ste obavezali MUP, odnosno policijske uprave, odnosno policijske stanice da dostave informaciju lokalnim samoupravama, jer ne mogu da nađem, uporno tražim. Razumem da u 223. lokalna samouprava dobija obavezu da to, ne može izveštaj da razmatra, može da usvaja, ili da razmatra informaciju, ali ne znam u kom članu imaju obavezu da je dostavljaju. Sa druge strane, gospodine ministre, izneli ste jednu stvar ovde, a drago mi je da su vam se na društvenim mrežama obratili i studenti Kriminalističko policijske akademije sa pitanjem -zbog čega ni jedan student nije potpisao ugovor sa MUP ove godine? Kako oni kažu, a to je javna mreža, mogu svi da čitaju, ni jedan polaznik Kriminalističko policijske akademije nije potpisao ugovor sa MUP, što znači da neće biti zaposlen, ako dobro razumem. Podsećam, mi se zalažemo da svi studenti, kadeti ili pitomci, kako ih vi zovete ne znam, koji upišu Kriminalističko policijsku akademiju, po automatizmu budu primljeni u MUP na poslove policijske jer je to nešto što je važno sa jedne strane i to su mladići i devojke koji su prošli sve trijaže, sve provere, obučeni da budu policajci i ne vidim zbog čega ih država školuje ukoliko ne postoji kadrovski plan koji treba da se uradi i da se onda tačno zna koja količina sa koje teritorije se školuje. Niste mi obrazložili, a siguran sam da se to tiče svih ljudi koji sede pored vas, koji su policajci ili rade u Ministarstvu, zbog čega su policajci u Srbiji diskriminisani u odnosu na druge predstavnike našeg društva? Zbog čega samo policajci će dobijati otkaz ukoliko se protiv njih pokrene krivični postupak? To je nešto što ugrožava prezumpciju nevinosti. Podsetiću vas da i danas postoje određeni brojevi policajaca protiv kojih su vođeni postupci, koji su oslobođeni, a nisu vraćeni na radno mesto. To je jako loša stvar. Mislim da će u postupanju policije biti dosta problema, ljudi će postupati tako što će imati strah da li da koriste svoja ovlašćenja u smislu mogućeg krivičnog gonjenja kao što imamo situaciju sa žandarmima koji bi po ovoj tački zakona po automatizmu svi izgubili posao, a znamo da su radili svoj posao u danu kada se desio incident. Takođe, nemam nikakvu dilemu da pokušaj da se ovde govori o tome da se lokalna zajednica pita o izboru lokalnog šefa policije. Ne znam ko je od opozicije to rekao, a tvrdim da nije niko rekao. I vi, i kolege… (Marijan Rističević, s mesta: Borko.) Ko? (Marijan Rističević, s mesta: Borko.) Ovde? Izvinjavam, se. Dakle, niko od nas koji smo trenutno prisutni tu nije govorio na taj način. Govorili smo samo da lokalna samouprava treba da ima određeni uticaj na politiku bezbednosti na teritoriji lokalne samouprave, što je mislim potpuno logično. Ti ljudi znaju najbolje šta njih ugrožava, šta ugrožava njihove porodice, njihovu decu i ne vidim zbog čega bi to bilo sporno. Inače, za one koji ne znaju, u neko Titovo vreme na koje se poziva veliki broj građana Srbije, pa čak i neki poslanici, lokalna samouprava se direktno pitala o izboru sekretara, recimo gradskog u Gradu Beogradu ili lokalnog sekretara unutrašnjih poslova širom Srbije i bivše Jugoslavije. Niste mi odgovorili takođe, kako mislite da odobrite skup na kome organizator treba da omogući bezbedan prolaz javnom prevozniku? Razumem za policiju, vojsku, hitnu pomoć i protivpožarne snage, ali ako budu morali da se odobre prolazi i autobusa i taksi vozila, kakvo je to onda odobrenje skupa? Šta to znači? Na koji način to može da se izvrši? Takođe me zanima, kako mislite da organizator može da obezbedi bezbedan dolazak svih koji dolaze na skup? To je potpuno besmisleno i ne znam kako je izvodljivo, da svako ko dolazi na skup ima pored sebe jednog ko ga čuva i pazi da se nešto ne desi prilikom dolaska na skup.
Vreme.
To naprosto ne ide. Smatramo i imamo veliki broj amandmana…
Gospodine Šutanovac, privodite kraju.
Izvinjavam se. Jel sam potrošio vreme?
Potrošili ste.
Uvaženi kolega, vi ste jako korektni kada predsedavate, uzvraćam na isti način. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Što se tiče ovih ličnih dokumenata, pokušao sam to u razgovoru sa narodnim poslanikom Momirom Stojanovićem da raspravim, odnosno da odgovorim. Suština nije samo MUP. Vi da biste imali pristup da lokalna samouprava može da izda određeni dokument, ona mora da ima pristup svim bazama podataka iz čitave države, poreska uprava, ministarstva, lokalna samouprava. Taj sistem vam govori da li neko ima pravo na to, da li je platio porez, da li je izmirio dugove i onda taj operater u sistemu ima te objedinjene podatke na nivou pristupa tim podacima koje mu zakon omogućava. Tako to funkcioniše kada imate elektronsku upravu i onda možete da aplicirate od kuće, operater vam to tako i odgovori i to ide brzo. Radimo na tome. Nažalost, država ni u prethodnom periodu ni do danas nije uspela da taj sistem usavrši da to funkcioniše na takav način. Voleo bih da jeste, ali prosto nije. Mada, elektronska uprava će svakako biti budućnost i to je nešto na čemu moramo da radimo. Skupo je, zahteva dosta obuke, zahteva tehnike, novca, ali je to svakako nešto što za građane znači puno. Što se tiče KPA, upravo je suština kadrovski plan. Mi imamo situaciju da je KPA otvoreni univerzitet, dakle slobodni fakultet, koji može da upiše bilo ko. Može upisati 500 građana, 1000 građana i oni svi završe KPA. Pa, ne možemo da zaposlimo njih 1000 zato što je njih 1000 završilo fakultet, već upravo država svake godine, kao što smo i ove godine dali procenu za sledeću godinu ili prošle, slagaću vas, da je to recimo 23 čoveka iz tačno određenih policijskih uprava koji su potrebni za potrebe policije za školovanje na tim mestima i 23 najbolja će dobiti priliku da se zaposle. Tek ove godine, nakon usvajanja ovog zakona, počinje i drugačiji rad na kadrovima, ali cilj je da imamo ljude koje pratimo. Znate, upiše najbolji čovek, upiše KPA iz tog mesta, ali padne godinu, ne završi, ima lošiji prosek, zašto bi se policija zadovoljavala lošijim, ako može da uzme boljeg? To će tako i stimulisati, da tako kažem, neku vrstu konkurencije unutar KPA i, naravno, jasno ćemo govoriti ljudima koliko policajaca nam treba takve struke, tog smera, tog obrazovanja, koji nam trebaju za rad. To što neko završi, to ne znači da država ima potrebu za tim. Kao što policajac koji u toku obavljanja svojih dužnosti, recimo zaposlen sa srednjom stručnom spremom, završi neki fakultet, i on kaže – ja sam završio fakultet, mora da mi se prizna fakultet. To možda nije potreba države. To nije potreba MUP-a. Nama treba onaj policajac sa srednjom stručnom spremom koji obavlja te poslove. To što je čovek radio na sebi, to je pohvalno, ali državi ne treba i možda nije planirala da ga plati toliko, s obzirom da ako mu priznate visoku stručnu spremu, to povećava platu i sve to, a nemate to u budžetu. To su naprosto stvari za koje ljudi moraju da imaju obzir. Što se tiče ugovora, mi smo ugovor sa KPA predvideli pre svega u smislu onih ljudi koji imaju doškolovavanje ili na bilo koji drugi način u toku radnog odnosa idu na dodatne obuke na KPA i mogu da kažem da nastave radni odnos, ali ćemo one ljude koji upišu KPA rangirati pre svega po njihovom uspehu i znanju. Što se tiče lokalne policije, još jednom da kažem, dakle, moguće je bilo tada kada je u Srbiji postojao jednopartijski sistem da lokalna samouprava, Grad Beograd, da svi predlažu ta kadrovska rešenja, koja ionako prolaze kroz isti partijski sistem i da se ti ljudi biraju po tom sistemu. Nekada je, ja sam o tome razgovarao i sa kolegama koje su dugo u MUP-u, nekada je za otpuštanje iz policije bilo dovoljno u to vreme da partijska organizacija da negativan stav o tom rukovodiocu policije i on je gubio posao u policiji. Nikakva žalba, nikakvi sudovi. Pozivao se da dođe, saopšti mu rukovodilac da više nije podoban za rad u policiji i on bude srećan ako ode kući mirno i ako nema dalje posledice. U takvom sistemu je to bilo moguće. Danas mi imao sistem u kome lokalna samouprava kroz odbore za bezbednost, koje formira na svojoj teritoriji, u kojima učestvuje pripadnik, odnosno načelnik policijske stanice, odnosno policijske uprave, daje svoje mišljenje o radu i o problemima. Na kraju krajeva, policija ne bi imala sluha kada ne bi to slušala. Jer, znate, kome je u interesu da ima nesposobnog načelnika policijske stanice ili policijske uprave, ili nekoga ko je partijski ili na bilo koji drugi način podoban, nesposoban da sprovede ono što je bitno za građane? Pa, u toj lokalnoj sredini će i građani izgubiti poverenje u tu državu i u tu vlast koja je postavila takvog čoveka i ta vlast bi sama sebe potkopavala na način da dovede čoveka koji ne može da sprovede zakon da ima više bezbednosti, javni red i mir i sve ostalo. Dakle, mora se slušati, tj. osluškivati ono što su problemi lokalne samouprave, ali lokalna samouprava ili teritorija bilo kakve administrativne uprave ne može mimo MUP-a uticati na izbor kadra. Jer, verujte mi, sve se svodi na to da kad razgraničite i kada pričate, svi kažu – dobro, dobro, ali mi u stvari hoćemo da izaberemo tog čoveka jer meni treba taj moj da kada ja vozim kroz grad 200, da on mene kad zaustavi kaže – prijatelju, daj da ti mi to završimo, ne moraš to, ili kad napravim ja neki prekršaj ili krivično delo, da se to malo skloni itd. E, mi baš to nećemo. Hoćemo da se predsednik opštine jednako plaši kada krši zakon i posledica tog kršenja zakona kao i svaki drugi građanin, a ne da on bira tog i da li će ga taj procesuirati ili ga neće procesuirati. Dakle, moramo da imamo vršenje zakona na takav način. Što se tiče prezukcije nevinosti, mi smo imali član 168. bivšeg zakona, prethodnog zakona, odnosno sada važećeg zakona, član 168. Zakona o policiji koji je predviđao da se u slučaju pokretanja postupaka koji se gone po službenoj dužnosti, da se može, dakle, ne radi se o tome da vam neko privatno podiže krivičnu prijavu, onda bi tako mogli da otpustite sve ljude u ovoj zemlji, podignete svakom krivičnu prijavu, svakog jutra možete da podignete protiv nekoga krivičnu prijavu, ali kada tužilaštvo pokrene krivičnu prijavu za delo koje se goni po službenoj dužnosti, na osnovu člana 168. tadašnjeg, odnosno sada važećeg Zakona o policiji, koji je brisan u međuvremenu,ljudi su gubili posao. Ustavni sud je 2008. godine, mislim krajem 2008. godine cenio i doneo presudu da je to ustavan način da neko izgubi posao i zakonit način. Nijedna presuda nije bila za vraćanje tih ljudi na posao koji su izgubili posao po članu 168. Kasnije je zbog dogovora sa sindikatima i jednog liberalnijeg pristupa taj član brisan i više nije vraćen. Dakle, tada je postojala kao bezbednosna smetnja, jer se računalo da neće tužilaštvo baš da pokrene protiv vas postupak koji se goni po službenoj dužnosti zato što nisu imali šta pametnije da rade tog dana. Ja ne kažem da je to u potpunosti stvar koja će biti u 100% slučajeva pravična, siguran sam da nije, jer se neki od sudskih procesa protiv tih ljudi mogu završiti oslobađajućom presudom, pa bi oni tako bili oštećeni, to je činjenica, ali smo mi došli u jednu situaciju da postoje policijska saznanja da znate da ljudi sede sa kriminalcima, da zajedno sa njima rade različite poslove, da to ne možete da dokažete iako imate saznanje da je to tako i da morate da trpite ljude, čak nekada da ih držite u policiji na 2/3 plate po pet do deset godina, dok se ne završe sudski procesi i oni sede kod kuće, primaju 2/3 plate i nikome ništa. Dakle, proces u kome možete da odstranite žito od kukolja, u kome treba vršiti dekriminalizaciju policije, mora da da policiji veća ovlašćenja. Mi smo predvideli kroz ovaj zakon kao jednu od najvažnijih stvari bezbednosnu proveru koju vrše službe bezbednosti i policija. Dakle, da ne bude samo od jedne službe. I, kada postoji bezbednosna smetnja, kada službe kažu – ovaj čovek, videli smo ga, evo, sedi, šta će da radi policajac sa vođom narko klana? Može da priča da se poznaju iz detinjstva, da su sedeli u osnovnoj školi zajedno u klupi, ali ne može da mi kaže da nema saznanja da se radi o čoveku koji je iz kriminogene sredine i da svaki dan sedi sa njim i da je to iz plemenitih razloga. Naprosto, to policajac sebi ne može da dozvoli. To su ograničenja kada se opredelite da budete policajac, to su ograničenja u životu koja morate da imate. Sebi ne smete da dozvolite da idete u takvo okruženje, ne smete da dozvolite da se viđate sa ljudima iz takvog okruženja, jer policajac to sebi ne može da dozvoli. Naprosto je tako. E sada, napraviti balans između svega toga mi smo pokušali najbolje koliko smo mogli. U svakom slučaju, ta presuda Ustavnog suda iz 2008. godine nam je pokazala da nije pogrešna ta logika u tom smislu. Trudićemo se da svaki slučaj detaljno i dobro pregledaju sve i disciplinske komisije i svi oni koji se u Ministarstvu bave ovim poslom, da ne bismo nikoga oštetili. Nikome nije cilj, kao i u svakoj firmi, kao i u svakom organu, da naškodi dobrom radniku. Dobar radnik čini vas boljim. Ja sam dobar ministar ako policija pravi dobar rezultat, između ostalog. Ako policija ne pravi dobar rezultat, mogu ja super, perfektno da uradim sektor finansija u MUP, to obični ljudi neće ni osetiti, oni će videti da policija loše radi svoj posao. Moj cilj, kao i cilj svakog onog ko upravlja dobrim sistemom, dobar radnik da mu ostane, da oni koji dobro zna posao, koji je čestit, pošten, ispravan da ti ljudi ostanu. Što bi neko sklanjao dobrog policajca koji dobro radi svoj posao, pa time seče sebi granu na kojoj sedi. Ako su mu svi policajci loši, korumpirani, pa oni ne mogu da naprave nikakav rezultat, korumpiran policajac se neće upustiti u borbu protiv korupcije, a to je potpuno jasno. E, takav posle šest meseci u policiji se to vrlo, vrlo brzo vidi, vi ne možete da imate rezultate ako počnu da vam padaju rezultati za šest meseci to se vidi i to je kao na belom papiru, na belom platnu crna mrlja, to se odmah vidi, apsolutno. Imali ste zaplene droge koje su tolike one počnu u tom gradu da padaju dramatično i nema više ni gram. Imate bezbednost na ulici odjednom se pojavljuju, ne znam silna razbojništva, narušavanje javnog reda i mire, ne postupanja policije, to je odmah vidljivo za to ne treba da prođu godine, nekoliko meseci i vi vidite da nemate ljude sa kojima to možete da radite. Zadovoljan zato što u policiji stvarno postoje puno profesionalaca koji rade svoj posao dobro, trudiću se da im to omogućim i da pružimo sve uslove da policija dobro radi svoj posao. Da li će sve biti idealno? Siguran sam da ne postoji idealan čovek, a kamo li idealan sistem u kome rade toliki ljudi, ali da bude što idealnije, da bude optimalno, da bude što bolje i za radnike policije, ali pre svega za građane, jer ovi zakoni podrazumevaju i zaštitu njihovih prava. Što se tiče skupova policija zbog razumevanja, ne odobrava skupove, policija može samo da ih zabrani ukoliko postoje razlozi, odnosno policija smatra da imaju, postoje razlozi za to. Dakle, mi ih ne odobravamo. Oni su momentom prijave, se smatra da su prihvaćena, njihova prijava do trenutka donošenje odluke o zabrani, nakon toga oni mogu da se žale, da kažem u prvom stepenu ministarstvu, a nakon toga sudu, i time smo obezbedili da se svako ko održava skup zaštiti da može da održi skup. Što se tiče javnog prevoza, podrazumeva se da ako neko drži skup po dva-tri sata na saobraćajnici da tom saobraćajnicom će biti preusmeren saobraćaj i to je potpuno prirodno i potpuno normalno, ali naravno ne može biti 18 sati i 30 sati na jednoj saobraćajnici i da time ne krši prava drugih ljudi, naprosto taj ko održava skup mora da bude svestan, izvinite ne možete da blokirate pola Beograda, zato što vi hoćete 30 sati da budete na nekom mestu. Nije to prosto, nije korektno i time naravno svesno ugrožavamo prava drugih ljudi i zato je to balans koji mora da se ceni. Mi smo dozvolili sve, ali ti ljudi koji organizuju skup moraju da preuzmu deo odgovornosti. Na određenim manifestacijama imali ste redarske službe koje se sklone i čekaju da policija pita – jel imate karte i da vas pretrese. To je posao redarske službe. Kako se unesu baklje na stadione? Ponese ih neko ko organizuje utakmicu, odnosno ko ima pristup u službene prostorije, u klupske prostorije, ti ljudi to unesu, ne stvore se same. E, kada te redarske službe budu profesionalno radile svoj posao onda će, jer su i plaćeni za to, onda imaćemo manje problema. Ovako svi očekuju da policija uradi posao redarske službe, a da neko drugi bude plaćen za to i onda mi postajemo besplatan servis za sve. Policija ima određenu cenu. Dakle, sve ono što policajci obavljaju košta svakog građanina ove zemlje. Kada danas pošaljete 100 policajaca negde, zna se koliko su njihove dnevnice, putni troškovi prevoza, habanje opreme, vozila, goriva, sve ono što ide za njih, na kraju krajeva, to što su oni tog dana na nekom mestu, a ne rade na nekim drugim redovnim poslovima, kada imamo 500 policajaca koji čuvaju jednu utakmicu, to je pet stotina policajaca koji tih dana ne patroliraju ulicama, ne rade na suzbijanju nekih krivičnih dela ili makar da kroz patronalnu delatnost imamo više bezbednosti na ulicama i to košta. Da bismo to sve uspeli da uobličimo potrudili smo se da predvidimo obaveze i organizacije skupa, i organizatori skupa moraju da imaju svest tome da kada organizuju skup imaju neke mere predostrožnosti, na kraju krajeva, znaju zašto organizuju skup. Ne mogu da verujem da neko organizuje skup sa svešću da će unapred kršiti zakon. Dakle, valjda se polazi od toga da će uraditi sve u skladu sa zakonom i da će obezbediti miran razilazak, znači da utiče na sve te ljude da ne krše javni red i mir. Ako ti ljudi budu kršili javni red i mir u razilasku i to se radi naravno o skupovima koji ne podležu prijavljivanju. Kada prijavite skup policija procenjujući mere, odvoji jedan broj ljudi koji obezbeđuju skup, a vi organizujete skup koji ne želite da prijavite policiji, vi na sebe morate da preuzmete neku odgovornost. Ne možete da kažete, nema odgovornosti. Šta ćemo onda sa ljudima koji u razilasku krenu da razbijaju izloge. Sutra će ljudi reći- pa, gde je bila policija. Pa, kako gde je bila, odakle znam za taj skup. Nemate po zakonu dužnost da ga prijavite. Policija ne može da pogađa gde će ko da drži skup. Skup može biti sa 30 ljudi, zamislite koliko skupova sa 30 ljudi može danas da se održi u Srbiji i u svakoj prostoriji gde se održi u nekom domu kulture, u sali, u bilo čemu. Ne podleže se prijavljivanju što je u redu, to je ustavno, ali onda morate da imate odgovornost da će ti ljudi kada budu odlazili sa skupa da neće krenuti tom ulicom da razbijaju sve redom. Morate da imate neku odgovornost. Ne može se u Srbiji samo prebacivati na nekog drugog i hajde neka reši to policija. I, sutra gde je ovo, gde je ono, izvinite niste nas obaveštavali kada ste pravili haos, a sad nas zovete na odgovornost da mi rešimo sve te probleme. To ne može. Dakle, mi propisujemo kazne. Ne osećate se sposobnim da organizujete skup bez prijavljivanja i da odgovarate za to. Nemojte onda organizovati skup ili prijavite policiji. Ovde ne kaže da on ne sme da prijavi, on kaže da ne mora, ali može prijaviti policiji. Ja nisam u stanju da organizujem skup, ne znam da li ću posle toga moći da organizujem miran razilazak, hoću da obavestim policiju i da obezbede sa dovoljnim snagama javni red i mir. Tada je to već u nadležnosti policije. Ako ne znamo za skup ne možemo ga ni obezbediti. Prosto, to su stvari koje zakon jasno definiše. Prvi put na jedan vrlo jasan način propisuje da svi učesnici i policija, po raznim zakonima i po Ustavu i svemu ostalog, ima odgovornost i organizator, odnosno vođa okupljanja, jer na prosto moraju da znaju kada nešto organizuju da postoje moguće posledice, da se to predupredi kroz da kažem obezbeđenje skupa, ali i postupanjem po nalogu državnih organaukoliko postoji opasnost da taj skup preraste u nešto što je protiv zakonito. Ono što je dobro da imamo mogućnost da se ljudi okupe bilo gde, ima dovoljno prostora u Srbiji za izražavanje različite volje i razmišljanja. Koliko znam kao član Vlade do sada je više skupova organizovano ispred Vlade, maltene svake nedelje postoji neki skup. Ljudi dođu, mirno se okupe, kažu šta misle, donesu transparente, podrže nešto, kritikuju nešto. Kažu, odu i niko nije bio oštećen. Naravno da će biti malo više gužve naulici. To ljudi koji tu žive i rade more da shvate, moraju da izdrže, ali kada je to dva ili tri sata, onda je to potpuno prirodno i mogu da izdrže i sirene i buku i okupljanje. Kada bi to bilo 15 sati onda bi ljudi koji žive u tim ulicama mogli da kaži izvinite, a ljudska prava, hoću da se krećem normalno, hoću da upalim svoj auto i da prođem tuda i da ne rizikujem da mi neko polupa taj auto zato što ne žele da me vide, da prolazim tuda. Prosto vozim ženu kod lekara, hoću da idem sa svojim detetom, imam pravo na takvu vrstu ponašanja. Ako budemo dovoljno kao narod imali svest o tome i ako budemo tolerantni jedni prema drugima onda nijedna od tih scena neće biti loša i neće biti nasilna i tu će policija morati da interveniše u minimalnom broju slučajeva. Izvolite, održite svoj skup kada neko završi doći će neko drugi. Nikada nisam razumeo taj inat – e, mora moj skup da bude u isto vreme, isto mesto kada i ovi drugi organizuju iako znate da će se ljudi zbog toga sukobiti. Šta me briga, imam neki poen od toga. To nije dobro. Ko god da je to uopšte nije dobro. Važno je da ljudi imaju svest o tome da naše potezi imaju i neke posledice. Nije dobro kada su te posledice nasilne i kada neki ljudi zbog toga mogu da stradaju, zato je važno da se shvati suština ovog zakona. Izvinite što sam malo odužio. (Dragan Šutanovac, s mesta: Molim vas, loše sam protumačen u dve stvari.)
Loše ste protumačeni u dve stvari? Loše vas je ministar razumeo? Uredu. Izvolite.
Gospodine ministre, izgleda se nismo razumeli. Nismo mi za to da se lokalna samouprava pita prilikom izbora lokalnog šefa policije, da budem vrlo precizan i jasan, ali isto tako ću vam navesti pet razloga zbog kojih ne treba, a daću vam primer, recimo Velike Britanije u kojoj se lokalna samouprava direktno pita o izboru šefa lokalne policije. Ne mislim da je argument koji vi koristite da kažete da predsednik lokalne opštine će biti taj koji bizarnog policajca koji njega ne može posle da obrađuje zakonski. Policajac je čovek koji treba da radi po zakonu, ako bude predsednik opštine. Međutim, ono što je meni ovde važnije, ova priča oko prezumkcije nevinosti. Vidim kolege iz policije klimaju glavom.Imao bih razumevanje ukoliko bi rekli da se radi o krivičnom delo koje je učinjeno iz nehata. Znači, imamo situaciju na mitingu 2008. godine, prekomerna upotreba sile. Je li tako? Sudi se žandarmu zbog toga. Tužilac je pokrenuo postupak – protiv koga? Protiv žandarmerije. Da li je pokrenuo postupak protiv organizatora mitinga? Nije. Zbog čega? Zato što je politika umešana. Gospodo policajci, kako mislite da je ovo, zašto za vas nešto ne predlažemo. Znači, krivično delo koje tužilac goni po službenoj dužnosti može da bude učinjeno iz nehata. Malopre ste govorili, ukoliko policajac sedi sa kriminalcem. Prvo, ovi iz operative koji rade, recimo u gradskom SUP-u će vam reći da svako od policajaca sedi sa kriminalcem, i to čak nije krivično delo. Pitanje je razloga zbog kojeg sede. Znači, mi govorimo o krivičnim delima. Mislim da se ovim zakonom praktično policija onemogućava da slobodno radi svoj posao. Razumete, da slobodno radi svoj posao, jer ukoliko učini neko po proceni tužilaštva krivično delo, dobiće otkaz. Na sudu se oslobode od odgovornosti nisu krivi. Šta se dešava sa tom porodicom.
Vreme, gospodine Šutanovac.
A on je prošao svu trijažu da radi u policiji. Molim vas da razmislite, ne zbog građana, nego zbog ljudi koji rade u policiji.
Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Moram samo da se ne složim s vama. Stvarno ne sede svi policajci sa kriminalcima, a oni koji to rade po službenoj dužnosti, vode službene beleške o tome, prijavljuju svojim šefovima te kontakte i imaju izveštaj sa tog sastanka. Ja sam zabrinut za one policajce koji danima sede a nema ni rečenice svom šefu, niti šefovi znaju, niti znaju zašto rade kao obezbeđenje tih kriminalaca, onda kada ih uhvatite da rade sa njima, oni kažu – pa ja se u stvari družim s njim, izlazim s njim po splavovima, zato se družimo i onda nema izveštaja o tome. Kad imate izveštaj koji kaže – da, pristupio to i to lice, daje informaciju ili radi kao prikriveni islednik, to je da i to niko ne spori, ali tu je protivpravnost isključena. Mi imamo problem tamo kad to rade svesno, sa namerom da štite te kriminalce. Znate vi dobro kako to funkcioniše, u nekim strukturama niste naivan čovek i znate, radili ste u sektoru bezbednosti. Njima je bitan neko ko ima značku i neko ko može da nosi oružje. U slučaju neke situacije da može njih da štiti ili da zaštiti, ili od organa gonjenja, u smislu nekog pretresa ili da im prenosi neku supstancu, ili nešto slično. Nije krivično delo, ali kako, onda bi svi policajci imali pravo da to rade i da dopunski zarađuju i da kažemo da imamo nekriminalizovanu policiju, a vi znate da to nije tako. Kada bi se to događalo da to dozvolimo policajcima, da im kažemo, ma sedite s kriminalcima slobodno, šta fali, kakav bi ugled policija imala, pogotovo u nekom malom mestu, gde ga on gleda, meni to ljudi kažu na tribinama, pa mi ga gledamo, on sedi sa kriminalcem za stolom i ja treba da imam poverenja da će on da ga procesuira. Piju zajedno piće. Nema šanse. Niko u to neće da veruje. Zato moramo da kažemo jasno policiji, ne, ovo je crta, izvinite, ljudi su imali neki izbor u životu, doneli su pogrešan izbor, ne možete sedeti sa njima. Prosto, to je zahtev posla. Ne možete, nemojte raditi u policiji. Zaposlite se ljudi privatno, ali oni neće da ih zaposle, ako nemaju značku. Njima je on zanimljiv samo dok ima značku. Kada nema značku, on je za njega pripadnik FTO, nije mu više interesantan. Dakle, moramo da nađemo to rešenje koje će policajcima propisati, kao što ćemo ovaj zakon propisati i podzakonskim aktima poslove nespojive sa policijskim dužnostima i mi onda imamo policajca koji zna, ovo mogu da radim posle radnog vremena, ako imam snage, volje, mogu da radim kao obezbeđenje, pod određenim uslovima, prijavio sam starešini, nemam bezbednosnih smetnji, ali ne mogu da radim privatno obezbeđenje za nekoga ko je osuđivan ili se sumnjiči za najteža krivična dela, jer to onda narušava ugled policije. Prosto, kada čovek zna jasna pravila igre, ta pravila igre se propišu, onda više nemamo problema. Mi prosto moramo da dovedemo policiju na takav nivo, kao što se znao red, policija sa jedne strane, a kriminal sa druge. Nema miksa. Ima miksa samo gde to zakon omogućuje, odnosno gde postoji komunikacija koja dovodi do boljeg informisanja policije. Ne kažem da policajci nemaju komunikaciju sa kriminalcima u cilju saznavanja nekih drugih krivičnih dela, doušničke mreže i svega ostalog. Naravno da postoji, ali je to zakonom uređeno i zna se kako policajac u tom slučaju postupa i na kraju krajeva, ima ko zna, on obaveštava i tužioca u tim kontaktima. Kada toga nema i vi odjednom imate nekoga ko nema ni dokumentovan susret, ni predviđanje, ni izveštaj, onda tu nema reči o prikupljanju podataka, onda je to nešto drugo. Zato se trudimo da pošaljemo jasan signal policiji – nemojte to raditi. Naprosto, nemojte to raditi. Biće građani Srbije bezbedniji, drugo, kriminalci će se onda odvići, jer se onda sigurnije i bahatije ponaša, ovog imamo na platnom spisku, ovo držimo ovde, ono držimo onde. To nije dobro. Imali smo takve slučajeve, mnogo smo ih procesuirali u prethodnih godinu i po dana, koliko ja znam, mnogo. Onda imate situaciju da sam se lično uverio da ta situacija nije bajna i nije sjajna, ali da ljudima kada im jasno kažete šta su pravila igre, onda neće ni oni padati u zamke. Do sada nije bilo sankcionisano. Kolega je to radio 100 puta, uzimao novac, što ne bih i ja. E, sad više ne može. Mora da zna da je tu tačka. I to je dobro za Srbiju.
Zahvaljujem. Reč ima Vanja Vukić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine ministre moram da kažem da su argumenti koje je opozicija danas izložila ubedili Socijalističku partiju Srbije da je potpuno donela ispravnu odluku da podrži ova tri predloga zakona: o policiji, zakona o javnom okupljanju i zakona o javnom redu i miru. Najveća nedoumica, najveći argument opozicije je bio vezano za proširenje nadležnosti ministra unutrašnjih poslova. Međutim, ako poredite ova dva zakona, postojeći zakon i zakon koji je predlog ovog zakona, u članu 8. postojećeg zakona i u članu 14. tačno se vidi da su nadležnosti ministra smanjene. U nekim diskusijama je bilo ideja da se ministru daju ovlašćenja na taj način što on donosi podzakonske akte. Biće predloga, odnosno amandmana da to ne radi ministar, već Ministarstvo. Ovakvu vrstu amandmana može da donese neko ko apsolutno nema iskustva u rukovođenju bilo kojim državnim organom. Možda, čak ne mogu da kažem ni državnim organom, nego bilo kojim pravnim subjektom u zemlji. Jer, na koji način Ministarstvo može da donese bilo koji podzakonski akt? Na taj način što će svih 40 i nešto hiljada zaposlenih u Ministarstvu potpisati? Ne. Ministar je taj koji predstavlja Ministarstvo. On je taj koji donosi odluke i podzakonske akte. Sve je regulisano zakonom. podzakonski akti su ti koji bliže objašnjavaju i razrađuju zakon. S obzirom da mi je malo vremena ostalo, detaljnije ćemo o ovim stvarima raspravljati u diskusiji u pojedinostima, u raspravi u pojedinostima gde imamo oko 500 amandmana na ova tri predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre zaista bih htela samo da postavim još jedno pitanje i da iskoristim priliku što ste ovde ipak odvojili ceo dan za nas. Ako sam dobro primetila u Zakonu o javnom redu i miru je izbačeno skitničarenje. To je nešto što ja mislim da je veliki problem i Beograda i uopšte sve više i ostalih lokalnih samouprava. Imali smo, sticajem okolnosti, lično ja, neki problem sa čovekom koji je teško oboleo. To je do sada bilo u okviru prekršajnih postupaka. Mi smo zvali policiju. Policija je, naravno, znala sve o njemu, mogla da pokrene taj postupak i tu se cela priča završavala. Čovek je imao hepatitis. Čovek je bio HIV pozitivan. Znači, apsolutno neko ko se šeta ulicama Beograda, a vi mu ne možete ništa. Moje pitanje je, u stvari, gde je sada ta povreda javnog reda, tj. bezbednosti, u stvari, svih nas? Meni je jasno da to ne može da reši policija, ali možda je tu negde put između. Mi imamo prihvatilišta za odrasle. Mi imamo prihvatilišta za decu. Šta je stvarno sa bolesnima? Niti možete da ih primite u neku ustanovu, bolnicu, jer mislim, oni su opasno bolesni. To nekako treba, mislim da je to nešto što zaista postaje veliki problem Beograda i mislim da je, eto prosto moje pitanje, na koji način to može da se reši da se prosto svi mi zajedno zaštitimo? Jer mi smo bili u situaciji da zovemo službe, da vršimo dezinfekcije, da jednostavno je to zaista vrlo opasno po građane Beograda. Toliko.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović.
Mi smo ovde napravili razliku između lica koje ima pravo na slobodu kretanja, dakle svaki građanin ove zemlje i svaki posetilac, gost ove zemlje, ima pravo na apsolutnu slobodu kretanja i ta sloboda kretanja može da je potpuno neograničena. On može da se kreće 24 sata gde god želi, tamo gde je to zakonom, naravno, omogućeno. Jedino što je ovde važno, zato smo ukinuli to, kao delo, iz razloga jer tu postoji pretpostavka da nema narušavanja javnog reda i mira. Kada postoji narušavanje javnog reda i mira, onda se na to odnose odredbe po tom zakonu, a inače, za ovakve slučajeve, da kažemo, neko ko je bolestan i kaže, na bilo koji način može da se kreće i može da radi šta god želi, ali naravno tu bi trebalo da se uključe neke druge službe koje, ako imaju saznanje, kao što su centri za socijalni rad, ako imaju saznanje da je licima potrebna pomoć, da možda nisu ni dovoljno svesni da im je potrebna pomoć i da bi mogla da nastane neka šteta po njih, ne preduzimanjem te pomoći, bi tu trebalo da se uključe, tu policija može da pruži određenu asistenciju, pod određenim okolnostima, ali mi lice koje ne traži pomoć, koje ne želi koje ima svu slobodu kretanja, ne pravi bilo kakav prekršaj ili krivično delo, sa tim licem policija nema šta da radi. Dakle, mi tu možemo samo da utvrdimo identitet lica i ništa više. To je ono što su policijska ovlašćenja. Naprosto je tako.
Gospođo Petrović, izvolite.
Ja se potpuno slažem i potpuno razumem to što ste mi sada rekli, ali definitivno je problem što te socijalne službe koje se time i bave i čiji je to i posao, prosto ne mogu da ga prime jer je bolestan, i time će ugroziti sve ostale koji su bili prisutni. Tako da, u tom smislu, ja vam sada govorim o jednom slučaju, naravno, i mislim malo sam možda i ovo sada privatizovala, ne bi htela da se to tako shvati, ali mislim da ima mnogo takvih obolelih po Beogradu sa kojima ne znamo šta ćemo. I da je to, ta podrška policije je upravo neophodna da možda sa zdravstvom se napravi neko rešenje i da se prosto ti ljudi na neki način uklone. Njemu ne smeta, on funkcioniše, ali sad, mi smo zbilja ugroženi. Neću da ulazim u detalje, te ugroženi koje smo bili izloženi, ali je cela jedna zgrada bila izložena tome. Znate.
Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
To je ono što sam ja rekao na početku, nekad kada sam postao ministar imao sam osećaj da, kada god postoji problem koji je ne rešiv za većinu institucija, ljudi dođu na kraju i kucaju kod policije i kažu – molim vas, rešite ovaj problem. Policija ima, uslovno rečeno, naravno ograničen mandat i ovlašćenja da preduzima neke mere. Ja vas razumem da postoji problem koji građani osećaju, i tu faktički mora da sarađuje više državnih organa. Tek onda je moguće, ukoliko je došlo do neke vrste, da kažem, povrede zakona na bilo koji način, mi možemo da postupamo. Teško, vi znate da su to kompleksna i teška pitanja, na kraju krajeva, dugo ste se bavili i socijalnom zaštitom, znate koliko je ta tek tema osetljiva, i naravno to je i oblast koja zadire u ljudska prava i onda tu treba napraviti balans šta je ljudsko pravo te osobe a šta je eventualno kršenje zakona i gde je tu granica koju postupate. Kompleksno pitanje, zaista kompleksno pitanje, ali se trudimo kao policija, verujte, da pružimo pomoć svim državnim organima i svim drugim naravno, koji to zatraže, upravo rešavanjem ovakvih slučajeva, ali tu moramo insistirati naravno i u blagovremenom delovanju drugih državnih organa koji su u većem kapacitetu da reše takvu vrstu problema. Mi smo ipak samo organ koji može da kontroliše zakonitost u delovanju, odnosno poštovanje zakona i da, da kažem, pokuša da posreduje da održi javni red i mir i bezbednost.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2. i 3. Dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova.