Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 190 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum za rad. Pre prelaska na dnevni red, podsećam vas da je na današnji dan, pre godinu dana, konstituisan Parlament u ovom sazivu i čestitam vam prvu godišnjicu uspešnog rada. Dozvolite mi da se, tim povodom, ukratko podsetimo na rezultate našeg jednogodišnjeg rada. Naime, Narodna skupština je u ovom periodu održala 15 sednica u ukupnom trajanju od 95 dana rada. Od toga, pored konstitutivne sednice, održano je šest sednica redovnog zasedanja u trajanju od 63 dana i osam vanrednih zasedanja u trajanju od 31 dan. Narodna skupština je razmotrila 90 tačaka dnevnog reda i donela 129 akata; 48 zakona, 81 podzakonski akt (odluka, rezolucija itd.). Na predloge akata koje je Narodna skupština razmatrala podneto je 2.984 amandmana, koje su razmatrali nadležni odbori. Želim i očekujem da ova narodna skupština u predstojećem periodu radi još efikasnije i da ostvari još bolje rezultate u svom radu na dobrobit svih nas. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Miomir Tadić, Vladimir Dobrosavljević, Vlatko Sekulović, Radomir Naumov, Jelena Milenković, Ratimir Svirčević, Srđan Sikimić i (pre podne) Dragan Jočić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju: predsednik,potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije; sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo; Nenad Čanak, predsednik Skupštine AP Vojvodine i dr Predrag Filipov, potpredsednik Skupštine AP Vojvodine, u svojstvu ovlašćenih predstavnika Skupštine AP Vojvodine, koja je podnela Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine,čije je razmatranje predviđeno 2. tačkomdnevnog reda ove sednice. Takođe, saglasno članu 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala i predstavnike Narodnog pokreta "Otpor". Dostavljen vam je zapisnik Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 22, 24, 30. i 31. oktobra, 5, 6, 7, 8, 19, 20, 21, 22, 26, 27. i 28. novembra i 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13. i 17. decembra 2001. godine. Da li ima primedaba na zapisnik? (Nema.) Pošto nema primedaba na zapisnik, prelazimo na odlučivanje o zapisniku u celini. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 22, 24, 30. i 31. oktobra, 5, 6, 7, 8, 19, 20, 21, 22, 26, 27. i 28. novembra, i 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13. i 17. decembra 2001. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Za 146, protiv niko, uzdržan jedan, nije glasalo 52, ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Druge sednice Drugog redovno zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Povodom Poslovnika reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, u svojstvu predstavnika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, pri otvaranju ove sednice učinjena je gruba povreda Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Prošle godine u vanrednom zasedanju tražili tražili smo da se usvoji zapisnik sa prethodne sednice i tada je stav Narodne skupštine bio, u skladu sa članovima 163. do 166. Poslovnika Narodne skupštine, moram da priznam, a to reguliše i Ustav Republike Srbije da na vanrednom zasedanju, Skupština radi po unapred utvrđenom dnevnom redu koji je dostavljen od strane ovlašćenog sazivača vanrednog zasedanja. Mi smo dobili dnevni red za ovo vanredno zasedanje i u tom dnevnom redu ne piše da ćemo usvajati zapisnike sa prethodnih sednica. U tom dnevnom redu ne piše da ćemo imati prava na poslanička pitanja. Vi ste gospođo Mićić, krenuli sa usvajanjem zapisnika, iako to nije u dnevnom redu. To bih mogao da prihvatim, ali ako je to princip i ako više nikada od toga nećete odustati. Sada vas pitam: pošto ubacujete poslove koje Narodna skupština radi normalno na sednicama, da li ste predvideli da imamo pravo da postavimo poslanička pitanja na kraju ovog zasedanja, iako ona nisu predviđena u sazivu koji nam je dostavila Vlada Republike Srbije, ovlašćeni predlagač dnevnog reda za vanredno zasedanja? Samo vas molim da Narodna skupština, jednom i konačno, usvoji principe po kojima će da radi. Ako Ustav nije video razliku između vanrednog i redovnog zasedanja, izuzev dnevnog reda koji mora da bude unapred utvrđen i o kome se ne izjašnjava Narodna skupština Republike Srbije, onda po vašem tumačenju sve do danas na tom vanrednom zasedanju nema usvajanja zapisnika i nema poslaničkih pitanja. Ako vi mislite da treba na vanrednim zasedanjima da se usvajaju zapisnici, onda moramo da imamo i pravo na poslanička pitanja. Sklon sam daprihvatim da danas ne može da se usvaja zapisnik sa prethodnih sednica. Uostalom, mi smo čitavo redovno zasedanja proveli bez usvajanja zapisnika sa prethodne sednice i nikada nisubili spremni za usvajanje. (Predsednik: Vreme.) To ste prihvatali kao činjenicu i nije vam padalo na pamet da zastanete sa sednicom, da je odložite na nekoliko sati dok stigne zapisnik. U takvim uslovima, kad na vanrednom zasedanju nema usvajanja zapisnika sa redovne sednice, ne čini mi se previše logičnim da na vanrednom zasedanju usvajamo zapisnike koji nisu bili u dnevnom redu.
Gospodine Nikoliću, usvajanje zapisnika nikada nije bilo tačka dnevnog reda ni u prethodnim sazivima, kada ste vi takođe bili narodni poslanik. Član 85. Poslovnika Narodne skupštine kaže: "Pre utvrđivanja dnevnog reda usvaja se zapisnik prethodne sednice Narodne skupštine". Što se tiče vanrednog zasedanja Narodne skupštine, prema članu 166. Poslovnika Narodne skupštine: "Na vanrednom zasedanju primenjuju se odredbe ovog poslovnika o redovnom zasedanju, ako odredbama ovog poglavlja nije drugačije određeno". Što se tiče zapisnika nije drugačije određeno. Što se tiče poslaničkih pitanja, imate član 165: "Za vreme vanrednog zasedanja, na sednici Narodne skupštine mogu se postavljati poslanička pitanja samo ako je predlagač vanrednog zasedanja to predvideo u svom zahtevu". Jasno, nije predviđeno. Dakle, na ovom zasedanju neće biti poslaničkih pitanja. Da li ste zadovoljni mojim odgovorom ili da stavim na glasanje? Ćutanje znači odobravanje. Znači, zadovoljni ste. Dostavljen vam je zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, održane 20, 21, 26. i 27. decembra 2001. godine. Da li ima primedbi na ovaj zapisnik? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na toj sednici predsednik Narodne skupštine iskoristio je ovlašćenje da oduzme pravo svim poslanicima Srpske radikalne stranke time što je onemogućio njene predstavnike da govore o Predlogu zakona koji je bio izuzetno bitan za Republiku Srbiju. Iako smo vam u toku sednice dostavljali dokumenta kojima smo utvrđivali prava predstavnika poslaničke grupe, zamenika predsednika poslaničke grupe, vi ste ta prava ignorisali i u zapisniku ne konstatujete da mi je reč oduzeta iako sam izgovorio istinu za ovom govornicom. Tu istinu su posle mene potvrdili mediji, a vidim da vi medijima danas veoma verujete. Tu istinu je potvrdila Demokratska stranka Srbije, kada su njeni predstavnici u Zrenjaninu izjavili da je ministar poljoprivrede Dragan Veselinov, posle obilaska obolelih od trihineloze, iz zaraženog područja otišao u kafanu, dobro se nakrkao i dobro se napio. (Predsednik: Gospodine Nikoliću, izričem vam opomenu zbog povrede iz člana 101, a na osnovu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine, zato što je zabranjeno iznošenje činjenica iz privatnog života drugih lica.) Uopšte ne znam šta radi gospodin Veselinov privatno, čitao sam novine. To je pisalo u novinama, gospođo Mićić, i vi ste to verovatno mogli da pročitate. To je bilo istog dana kada sam tu pojavu kod gospodina Veselinova zapazio u klupi u prvom redu, i kada ga je predsednik Vlade posle toga najurio sa sednice Narodne skupštine, da ga ovde ne bruka svojim ponašanjem. Vi ste meni tada oduzeli reč. Danas mi zbog toga izričete opomenu. Gospođo Mićić, to je samo dokaz sa koliko malo takta i mere i sa koliko malo poznavanja ljudske prirode vi vodite sednice Narodne skupštine. Gospođo Mićić, zamolio bih vas da imate isti stav prema svim narodnim poslanicima, prema svakoj poslaničkoj grupi. Dozvoljavam, i nikada se neću buniti, da bilo ko ovde izađe za govornicu i da mi prigovori na to šta radim na sednici, pa čaki šta radim u privatnom životu. Ali, nemojte da koristite priliku da opominjanjem i oduzimanjem reči uskratite pravo poslanicima opozicije da u Skupštini kritikuju ponašanje Vlade i pojedinih ministara. Da sam vam ovde rekao da je častan čovek, trebalo bi da je već podneo ostavku, vi me možda ne biste opomenuli. Ali, ne znam do koje mere treba da ide jedan častan čovek. Znam šta bih ja radio, znam šta bi neko drugi radio. Ne znam do koje mere će neki drugi ljudi da idu. Moje je samo da primetim šta se u Skupštini događa i da vama skrenem pažnju, pošto vi očigledno posmatrate samo poslanike SRS-a. Tražim da se u zapisnik unese moja primedba zašto mi je oduzeta reč i da se unese pisanje štampe od tog dana da sam bio u pravu, jer je ministar to dokazao kasnije, a evo i poslanika DSS-a koji su to isto tvrdili.
Prema članu 85. stav 2: "O primedbama na zapisnik Narodna skupština odlučuje bez pretresa". Prema tome, stavljam na glasanje primedbu koju je narodni poslanik Tomislav Nikolić izneo na zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine. Za 66, protiv 105, uzdržana četiri, nije glasalo 34, ukupno209 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila primedbu na zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine koju je izneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Da li još neko ima primedbu na zapisnik? (Da.) Reč ima narodna poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Trećoj sednici Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, nakon što je oduzeta reč Tomislavu Nikoliću van Poslovnika, znači, na osnovu paušalne ocene predsednika Skupštine i to u toku prekida rada sednice, predsedavajući Rodoljub Šabić je u dva navrata meni dao reč kao predstavniku poslaničke grupe, dok njegovo mesto ponovo nije zauzela predsednik Narodne skupštine Nataša Mićić i pozvala me, nakon što sam se javila da kao predstavnik poslaničke grupe govorim o jednom amandmanu, da izađem za govornicu. Kada sam stigla do govornice, rekla mi je da žali i da nemam pravo da govorim, bez obzira što je imala uredno ovlašćenje od zamenika predsednika poslaničke grupe da u situaciji kada i predsednik i zamenik presednika poslaničke grupe nisu u sali, obavljam funkciju zamenika predsednika poslaničke grupe. Nije prihvatila takvo ovlašćenje. Izrekla mi je dve opomene zbog toga što nisam htela da napustim govornicu i oduzela mi reč. Nakon prekida sednice, što u zapisniku ne stoji, ovlašćenje da govori u ime predstavnika poslaničke grupe dobila je Nataša Jovanović. U potpisu tog ovlašćenja bio je zamenik predsednika poslaničkog kluba SRS Gordana Pop-Lazić. Gospođa Mićić je takvo ovlašćenje prihvatila i dozvolila Nataši Jovanović da govori. To znači da je priznala svoju grešku i autentičnost mog potpisa i moje funkcije u tom momentu, zamenika predsednika poslaničke grupe. Na takav način, grubo kršeći Poslovnik, očigledno, cilj predsednika je bioda što više poslanika SRS udalji sa sednice, udari po džepu i onemogućida imamo svog predstavnika, što nam Poslovnik obezbeđuje u svakom trenutku. Poučeni tim iskustvom, gospođo Mićić, evo, vi ste već u prvom obraćanju gospodina Tomislava Nikolića njemu izrekli opomenu. Dostavili smo vam, ovog puta prijavu ko sve od nas 23 po određenom rasporedu predstavlja poslaničku grupu, da ne bi ubuduće došlo do takve situacije, da poslanička grupa SRS ostane bez svog predstavnika. Molim da se to tako i unese u zapisnik, znači celokupan tok događaja, a ne ovako kako ste vi naveli, da sam samo na osnovu člana 103. povredila Poslovnik i da mi je zbog toga oduzeta reč. Hvala vam.
Stavljam na glasanje primedbu koju je iznela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Za 63, protiv 122, uzdržano troje, nije glasalo 24,ukupno 212 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila primedbu na zapisnik koju je istakla narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, primedba na zapisnik.
Priča o kojoj je govorila koleginica Pop-Lazić nastavila se 27. decembra, ali ne posle pauze, kako stoji u zapisniku - u vreme kada treba narodni poslanici da se vrate u salu, (jer to nije vaš DOS-ovski običaj), obično traje sat vremena to vaše prikupljanje - već oko 16,00 časova, što ovde nije navedeno, dada ste vi prikupili kvorum. U poslaničkoj grupi SRS je dogovoreno ono što je rekla koleginica Pop-Lazić - da se kroz ovlašćenje ispred poslaničke grupe obratim ne samo Narodnoj skupštini, već celokupnoj srpskoj javnosti i da kažem zbog čega poslanici SRS napuštaju sednicu Narodne skupštine na kojoj je, između ostalog, usvojen budžet skoro za 100% veći nego budžet za 2001. godinu. Na njoj su poslanici Srpske radikalne stranke iznosiliprimedbe na predloge Vlade Republike Srbije kroz mnogobrojne amandmane koje su podneli; zbog kojih su poslanici SRS od strane predsedavajućeg, gospođe Nataše Mićić, na najgori mogući način, protivno Poslovniku o radu Narodne skupštine, maltretirani; šikanirani. Izricana im je opomena u situaciji kada ničim, ama baš ničim uvredljivim, pogrdnim, bilo kakvim izrazom nisu govorili o predstavnicima kriminalne vlasti. To ste zaboravili, u delu u kome se govori o iznošenju svih tih primedaba koje sam iznela ispred poslaničke grupe po ovlašćenju gospođe Gordane Pop-Lazić; dakle, to ovlašćenje i njen potpis ste naknadno priznali -a upravo zbog toga ste je ranije udaljili sa sednice. Znači, promenili ste mišljenje posle samo sat vremena. Rekla sam i nešto što ne stoji u zapisniku, molim vas da se to ispravi, i upravo na to stavljam primedbu. Rekla sam,poslanici SRS ne napuštaju sednicu Narodne skupštine zbog navedenih članova, već zbog toga što neće više da trpe teror DOS-ovske vlasti; kriminalne Vlade Zorana Đinđića i njegovih ministara i svega onoga...
Gospođice Nataša, izričem vam opomenu na osnovu člana 103, Poslovnika.
Mene uopšte to ne čudi, gospođo Mićić... (Predsednik: Molim vas da se usredsredite na primedbe na zapisnik, a ne da držite konferenciju za štampu.) Ne, to nije konferencija za štampu. Vaše konferencije za štampu su zaista nešto smešno. Mi smo to mogli da pratimo unazad 20 dana, kao i vaše odluke koje samoinicijativno donosite. Ovo nije konferencija, već gola istina koja boli sve građane Srbije. Dobro je da je došao ovde predsednik srpske vlade da čuje jednog narodnog predstavnika -mene, ispred poslaničke grupe SRS, čestitih Srba, čestitih ljudi koji će da nastave borbu sa vama na način na koji mi to radimo već unazad godinu dana. A o efikasnosti vaše Skupštine, ne da nema govora, već ... (Predsednik: Gospođice Jovanović, upozoravam vas da se vratite na temu primedbe na zapisnik, a ne na slobodne teme.) Vraćam se na temu, tema je da vi niste ključnu stvar uneli u zapisnik, a to je da sam rekla... (Predsednik: U redu, stavićemo na glasanje.) ... da je Đinđićeva Vlada kriminalna, da vi terorišete poslanike SRS i da zbog toga napuštamo sednicu. To treba da ispravite. Ništa drugo tu nije sporno. Vi ste lepo naveli na koje sam se članove zapisnika pozvala. Treba da objasnite zbog čega ovaj ostatak ne stoji, zbog čega nije u zapisnik uvrštena ta moja primedba i pozivanje na ono što se desilo pre pauze, kada ste naprotivposlovnički način gospođi Pop-Lazić oduzeli reč i uskratili joj mogućnost, iako je imala uredno ovlašćenje od gospodina Tomislava Nikolića dato kao što smo to radili u toku cele sednice da zastupa dalje SRS o amandmanima na budžet za 2002. godinu koji ste doneli.
Stavljam na glasanje primedbu na zapisnik koju je iznela narodna poslanica Nataša Jovanović. Za 64, protiv 111, uzdržano 6, nije glasalo 33, ukupno 214 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila ovu primedbu. Da li još neko ima primedaba na zapisnik? (Ne.) Stavljam na glasanje zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 20, 21, 26. i 27. decembra 2001. godine. Za 145, protiv 54, uzdržanih nema, nije glasalo 15, ukupno 214 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo, uz saziv Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 93 narodna poslanika poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 163. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za sazivanje Prvog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Prvo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije; 2. Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, koji je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine, 3. Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 5. Predlog zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 7. Predlog odluke o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prelazimo na rad po ovako utvrćenom dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE. Primili ste Predlog odluke, koji je podneo Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije. Molim zainteresovane da podnesu liste prijavljenih kandidata, ako žele da diskutuju o ovoj tački; pitam predstavnika predlagača da li želi reč? (Ne želi.) Saglasno članu 157. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li ima zainteresovanih za reč? Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, u normalnim okolnostima, zaista, o ovome ne treba mnogo govoriti zato što su u pitanju nadležnosti, dužnosti i prava narodnih poslanika i poslaničkih grupa, i zato što bi trebalo da je sve u skladu sa pravilima koja važe u Narodnoj skupštini, kao i u skladu sa brojem osvojenih glasova, odnosno sa procentom učešća u Narodnoj skupštini koji ima svaka poslanička grupa. Od konstituisanja ovog saziva Narodne skupštine, nažalost to nije tako; odbori Narodne skupštine, predsedništvo Narodne skupštine, nisu sastavljeni onako kako izgleda odnos snaga u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U vreme kada smo prvi put konstituisali odbore, iza vas koji ste odbili da odbori predstavljaju Skupštinu u malom, što se tiče svog sastava, stajala je arogancija, sila, želja da potpuno pogazite one koje ste na izborima pobedili. Prošlo je dosta vremena od tada, strasti su se, pretpostavljam, smirile, glave su se ohladile, problemi koje imate svakodnevno u funkcionisanju trebalo je da vas navedu na drugačiji način razmišljanja i zato prigovaram što sve izmene u okviru odbora vršite u okviru postojećeg stanja. Mislim da je sada vreme da se ponovo u Narodnoj skupštini Republike Srbije - ne ignorišući nijednu poslaničku grupu, a sada ih je već mnogo više nego što je bilo na početku, odmah po konstituisanju Narodne skupštine -da sednu predstavnici poslaničkih grupa i da utvrde procenat učešća svake poslaničke grupe u svakom pojedinačnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije; da utvrdimo koja će poslanička grupa preko svog člana preuzeti rukovođenje kojim odborom; da utvrdimo koliko konačno potpredsednika ima Narodna skupština Republike Srbije, i iz koje poslaničke grupe će biti potpredsednici Narodne skupštine Republike Srbije. To je ono na šta nas obavezuje Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije i izborni rezultati, koje ste vi umnogome promenili za ovih godinu i nešto dana koliko postoji Narodna skupština Republike Srbije. Nema više jedinstvene poslaničke grupe DOS -postoji poslanička grupa DSS, a nakon toga je došlo do odvajanja još jednog određenog broja poslanika iz poslaničke grupe DOS i do konstituisanja nekoliko novih poslaničkih grupa koje nose matično ime svojih političkih stranaka. U toj situaciji, ne može više ni raspodela obaveza u Skupštini da se tiče samo nekog fiktivnog DOS-a koji više ne postoji i poslaničkih grupa opozicionih političkih stranaka koje nisu menjale svoj sastav, u smislu da su se razbijale na veći broj ili na neke nove poslaničke grupe. Zbog toga bi trebalo da inicirate, gospođo predsednik, predsedniče ili predsednice, kako vi hoćete, a prihvatam svaku komunikaciju sa vama, izuzev toga da baš vi, kada god vam okrenem leđa, možete da mi zavučete ruku u džep - a kako ste angažovani, aktivni i agilni da uvodite mnoge druge novine u Narodnoj skupštini Republike Srbije, hajde prvo da regulišemo ono što je staro i ono što treba da se reguliše. To su: odbori Narodne skupštine Republike Srbije, mesto predsednika, koje vi, izgleda, uzurpirate, mesta potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, na koja imaju prava određene poslaničke grupe. Bez takve komunikacije sa narodnim poslanicima koji misle drugačije, nećete imati u Narodnoj skupštini Republike Srbije odluke koje biste zasnivali na tumačenjima nadležnih odbora. Ne mogu odbori Narodne skupštine da budu sastavljeni isključivo od onih koji su vlast i ne mogu da budu sastavljeni tako da se prava poslaničkih grupa ne zasnuju na njihovoj snazi. Ako hoćete, treba da sednemo, da utvrdimo: koliko odbora ima u Skupštini, koliko će koja poslanička grupa imati članova u kom odboru i ko će imati predsednika kog odbora. Moramo da konstituišemo odbore Narodne skupštine u skladu sa odnosom snaga u Narodnoj skupštini. Klimajte vi glavom, dobacujte mi, ja to volim, ali je očigledno da ovaj sastav Narodne skupštine ne odgovara sastavu iz januara prošle godine. Nema više 176 poslanika na jednoj strani, nego ih ima razbijeno na više strana. Zbog toga predlažem da ovu tačku dnevnog reda odložite, da zastanete, da je prebacite, naravno uz saglasnost predlagača,kao poslednju tačku dnevnog reda, a da u međuvremenu završimo obiman posao dogovaranja. Time biste pokazali da imate želju da se dogovarate i da želite da Narodna skupština radi u skladu sa zakonom i sa svojim Poslovnikom. Mi ćemo glasati da se ova tačka pomeri, da bude na dnevnom redu ovog vanrednog zasedanja, ali da se pomeri do dogovora; a ako i to odbijate, kako vam volja, kako smo živeli ovih godinu dana bez članstva u odborima, živećemo i dalje. Uostalom, pokazalo se da ti vaši odbori bez nas ni na šta nisu ličili.
Da li se još neko javlja za reč o Predlogu ove odluke? (Aleksandar Vučić traži reč.) Niste dostavili listu. Molim vas da dostavite listu prijavljenih govornika o ovoj tački dnevnog reda. Već sam molila pre deset minuta. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro kada bi poslanička većina u Narodnoj skupštini Republike Srbije prihvatila predlog ili inicijativu zamenika predsednika poslaničke grupe SRS, Tomislava Nikolića, jer mislim da bismo time učinili mnogo za Srbiju, mislim da bi time tenzije u Srbiji bile neuporedivo manje. Nije valjda cilj ni vladinoj većini, dakle, poslaničkoj većini u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da imamo stalno i po svim pitanjima oštro suprotstavljene stavove. Valjda postoji mogućnost da se oko nečega dogovorimo, ali ako vi to ne prihvatate i ako želite da ostane status kvo, da bude sve kao što je bilo i do sada, onda je to moguće. Mene samo čude neka rešenja u okviru ovoga što ste predložili i zato bi bilo veoma potrebno da se dogovorimo, da napravimo, proporcionalno snazi poslaničkih klubova, odnosno broju narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i takav odnos u skupštinskim odborima. Čudi me to, jer ovde vidim da u Odbor za ustavna pitanja predlažete predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospođu Natašu Mićić. Mi, naravno, nikada ne ulazimo u vaša kadrovska rešenja, niti nas se to, u krajnjoj liniji, tiče, ali je zanimljivo da je reč o nečemu, gde nama tek predstoje ustavne reforme, kako sami govorite, a nadam se da neće biti onakve kakve su nam poslednjih dana prezentovane, da nećemo dalje usitnjavati Srbiju. Ako će ona biti taj stručnjak, a mimo svih zakona, mimo sudskih rešenja, izriče ovde opomene poslanicima, pa kada joj se i plati to što je izrekla, onda izriče još neku opomenu, ne bi li još više para bilo dobijeno. (Predsednik: Vratite se na temu dnevnog reda.) Pa vi ste mi tema, gospođo Mićić, i vaše protivustavno ponašanje, a predloženi ste za Odbor za ustavna pitanja. Ali, neću dugo, nije mi to bila namera da o vama govorim. Građani Srbije to mogu da vide u svakom trenutku. Zaista mi je bila namera da, ako je moguće, još jedanput, i ako ima onih u ovoj sali koji odlučuju, a siguran sam da predsednik Vlade Srbije jeste taj koji može na to da utiče, bilo bi dobro i za njega i za sve nas u Narodnoj skupštini Republike Srbije da se prihvati ovaj korak da se ova tačka dnevnog reda pomeri, da bude poslednja u nizu; da se u međuvremenu dogovorimo da na drugačiji način rasporedimo mesta poslanicima u skupštinskim odborima; i onda sam potpuno siguran, potpuno uveren da bismo imali drugačiju atmosferu, ne samo u Narodnoj skupštini, već bismo imali drugačiju atmosferu u narodu i kod građana Srbije. To bi bio jedan pokazatelj kako vlast želeli da poštuje sve one koji ne misle isto kao ona, sve one koji razmišljaju drugačije, sve one koji govore drugačije u ovom parlamentu; da pokaže da joj ne smeta drugačije mišljenje ni o nadležnim skupštinskim odborima. Uzgred, ukazao bih vam, predsednice, očigledno, budućeg Odbora za ustavna pitanja, danas ste rekli da ste pozvali predstavnike nekih nevladinih organizacija. Nemam ništa protiv, ali vidim da nema predstavnika nekih drugih nevladinih organizacija, recimo predstavnika Srba prognanih sa Kosova i Metohije, koji su takođe ispred zgrade Narodne skupštine, a koje niste pozvali, pa ako možemo i mi na takav način da ih pozovemo, ne bi bilo loše da još neki ljudi prisustvuju ovom zasedanju. Hvala.
Redosled dnevnog reda, kao što znate, ne može se menjati bez saglasnosti svih predlagača; prema tome, to je nemoguće. Predsednik Ustavnog odbora je edž officio po Poslovniku predsednik Narodne skupštine i to isto vrlo dobro znate. A što se tiče nevladinih organizacija, to je moje diskreciono ovlašćenje; i, naravno, mogu se javljati i same, a neke ću ja pozivati; za sada sam pozvala Narodni pokret Otpor i ne vidim zašto vam to smeta. Da li ima još prijavljenih za reč? Imamo još 19 minuta za poslaničku grupu SRS. Reč ima Nataša Jovanović.
Pitanje odbora, promene po kadrovskoj politici DOS-a u više navrata u ovom sazivu Narodne skupštine, članstvo u pojedinim odborima - to je nešto što se apsolutno ne tiče poslanika SRS. Mi vama stalno ukazujemo na vaše loše kadrovisanje kad su u pitanju drugi veoma važni segmenti funkcionisanja našeg društva i to ste imali prilike da vidite kod izbora nosilaca sudijskih i javnotužilačkih funkcija. Međutim, ovo je nešto što se kosi sa odredbama Poslovnika, još uvek važećeg, ako i njega nemate nameru da promenite, i obrazloženje koje ste dali u predlogu ove tačke dnevnog reda je nešto što u najmanju ruku želi da sakrije šta se zapravo ovde desilo i ko ovde kome otima mesta u nadležnim odborima i radnim telima Narodne skupštine. Vi, gospođo Mićić, pretpostavljam da bolje znate Poslovnik otkako ste dobili mesto predsedavajućeg Skupštine; verujem da ste bar one delove Poslovnika koji interesuju i vas i vašu poslaničku grupu dobro proučili, ako ne znate one koji utvrđuju obaveze, prava i dužnosti poslanika; za gotovo svaku sitnicu, za koju smatrate da vam se ne dopada, izričete opomene poslanicima, misleći, valjda, da ćete time što nam direktno uzimate od naših jedinih primanja, plate poslanika u Narodnoj skupštini, da nas sprečite da govorimo ono što boli ne samo nas, nego i građane Srbije. Ali, ovde u obrazloženju stoji da, na osnovu člana 43. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, poslanička grupa DOS--a (trebalo je da stavite povlaku i dr Vojislav Koštunica, na toj listi ste svi izabrani u ukupnom broju 176 za poslanike) vrši izbor, odnosno promenu. Vi treba da nam objasnite, kao i predlagač, da li se ovde radi o članstvu u odborima u kojima su već ranije bili poslanici okrnjene poslaničke grupe DOS-a, kako rekoste vi, definisana sa brojem 131; a i to je pitanje, videćemo već kod rasprave, počev od druge tačke dnevnog reda, da li je taj broj i dalje 131; ili su ovde uzurpirana i mesta u odborima onih poslaničkih grupa, kojima to pravo pripada. Već ste čuli od kolega Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića da je od prvog dana takvom odlukom vladajuće većine došlo do uzurpacije onih mesta u odborima koja pripadaju našoj poslaničkoj grupi po reciprocitetu, znači zastupljenosti poslanika SRS - i kada su u pitanju predsednici odbora, ukupan broj članova i potpredsednici Skupštine. Zbog toga smo mi principijelno protiv takvog otimanja mesta i to je bio jedini razlog zbog kojeg nismo od početka učestvovali, i do dana današnjeg ne učestvujemo, u radu odbora. Međutim, ovo je još jedna dobra prilika, rasprava o ovoj tački dnevnog reda, da ukažemo celokupnoj javnosti na obmane koje se plasiraju od poslanika iz krnje poslaničke grupe DOS, a to je da poslanici SRS koriste priliku na mnogim lokalnim televizijama (koje su sve pod vašom kontrolom), ne žele da učestvuju u odborima, pa zbog toga pišu mnogobrojne amandmane, uzurpiraju Skupštinu. Kako vi rekoste - mi vršimo destrukciju. Nismo za vas konstruktivna opozicija i meni to samo može da bude kompliment, kao i ostalim poslanicima Srpske radikalne stranke. Jer, kada vi od početka, znači od konstituisanja ove Narodne skupštine, kršite osnovne principe demokratije i uzurpirate pravo poslaničke grupe da u skladu sa brojem svojih poslanika, dobijenim na izborima, dobije predsednička i potpredsednička mesta, i članstvo u odborima, šta onda mi dalje da očekujemo; i kako ko u Srbiji može da poveruje u tu priču kako vi funkcionišete - ne znam kako.U odborima, tamo se kao sve dogovorite, a vrlo često se u praksi dešavalo da se dogovorite jedno, a da posle ovde imate problema jer vam se neki istrgnu iz te vaše skupštinske većine, pa neće baš da glasaju onako kao što su odlučili, kao što su vam obećali na tim sednicama odbora. Uopšte ne bi bilo dobro ni za vas dalje, a ni za vašu poslaničku grupu da se hvalite time koliko je radnih dana Skupština imala, koliko su radili odbori, kako je sve to funkcionisalo, jer da je bilo sreće ne bi uopšte funkcionisala na taj način, ne biste sve to stavili na dnevni red i ne bi već danas na snazi bili takvi zakoni koji direktno pogađaju sve građane Srbije, naravno, nanoseći im veliku štetu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na konkretnu raspravu o tački dnevnog reda, zamolio bih predsedavajuću da kada se pominje njeno ime u bilo kakvom kontekstu to ne oseća lično i da ne reaguje tako burno i emotivno. Spletom okolnosti vi ste na tom mestu tačnije rečeno - spletom međustranačke trgovine unutar DOS-a vi ste zauzeli to mesto i ako poslanici SRS ukazuju na neke eventualne nepravilnosti, a u konkretnom slučaju kada su u pitanju odbori, onda nemojte shvatiti to kao da ste centar oko koga se vrti čitava ova skupština. Vi ćete to možda biti do onog trenutka dok se ne napravi nova trgovina, novi dogovor unutar DOS-a, i tu se završava vaša karijera - prelazite kao i vaš prethodnik u klupe, da budete poslanik, kao što ste i izabrani na listi, pa vas, prema tome, molim da ubuduće ne komentarišete; a ako imate neki komentar, izađite za ovu govornicu. Bar ste to mogli da "pokupite" od Maršićanina. To je bilo dobro. Doduše i on je imao naviku da dobacuje "iza leđa", ali uglavnom je izlazio za govornicu da replicira. Što se tiče samih odbora mi, srpski radikali, istine radi, u početku nismo hteli da učestvujemo u radu odbora, iz jednog jedinog razloga. tada je odnos snaga bio takav da je učešće srpskih radikala u radu odbora bilo onemogućeno. Bili ste jedinstveni. Jedinstveni ste izabrani na listi. Bili ste većina. Tada ste imali 176 poslanika. Zvali ste se DOS - Vojislav Koštunica. Radili ste onako kako ste vi smatrali da treba. U međuvremenu, posle godinu dana, mnogo toga se promenilo - promenilo se pogotovu kada su međustranački odnosi u pitanju i to unutar DOS-a. Sada nov sastav skupštinskih odbora, nove izmene skupštinskih odbora i te kako interesuju nas srpske radikale. Interesuju nas iz prostog razloga - da jasno kažete sa ove govornice da li uopšte, u cilju i u ime neke tolerancije koja se u radu Skupštine prvenstveno ogleda, u delovanju njenih odbora, želite uopšte da Srpska radikalna stranka učestvuje u radu odbora. Ili, da jasno kažete svima - ne, mi koji sačinjavamo i dalje tesnu većinu, a zovemo se DOS bez - Vojislav Koštunica, ne želimo da Srpska radikalne stranka uopšte učestvuje u radu skupštinskih odbora. Zbog čega je bitno učešće predstavnika svake parlamentarne stranke u odborima? Ne da bi promenili nešto drastično ili korenito u odlukama odbora, nego da bi se postigla određena tolerancija, da bi se postigli određeni preduslovi kako bi Skupština mirnije mogla da raspravlja o pojedinim predlozima, o pojedinim zakonima, zakonskim aktima koji se predlažu i koje razmatraju odbori. Ovako, gospodo, umesto što ćutite i ne izjašnjavate se da li su vam Srpska radikalna stranka i njeni predstavnici potrebni u odborima, kako bi pokazali tu svoju veliku demokratiju i demokratske principe na kojima, kako sami kažete, funkcionišete - jasno i glasno to saopštite. Nećemo se ljutiti kakav god odgovor bude. Mi srpski radikali ćemo ga prihvatiti, ali da znate - interesuje nas rad i učešće u radu skupštinskih odbora.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. To je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazala se potreba da se ova skupština na neki način preuredi u odnosu na odbore koji su Poslovnikom Narodne skupštine predviđeni. Odnos snaga u DOS-u je poremećen do te mere da je nužno novo "deljenje karata", jer je to tako u praksi, u stvari, i nastupilo. Što se tiče Srpske radikalne stranke, ukoliko smatrate da treba ovako nastaviti politiku, da parlament radi, da imate potpredsednike i ministre koji nikada ni u jednoj državi ne bi bili ni ministri, niti bi bili potpredsednici, niti funkcioneri, a ni članovi skupštinskih odbora, u odnosu na broj glasova koji bi ti kadrovi, realno, dobili na izborima, a zna se kako su i na koji način izbori dobijeni, kao i da ima stranaka koje nikada u parlament ne bi ušle da nije bilo ovakvog koncepta i platforme koja je bila u 2000-toj godini, oktobra meseca. Srpska radikalne stranka je zainteresovana za odbore samo ukoliko budete prihvatili preuređenje skupštinskih snaga u ovom parlamentu. Neće nam se događati da o veoma značajnim pitanjima, koja se odlučuju na skupštinskim odborima, odlučuju i oni članovi koji iz svoje stranke imaju dva-tri-četiri ili pet poslanika. Zbog toga Srpska radikalna stranka predlaže, što je opravdan predlog, da se preuredi skupštinski sastav u odnosu na skupštinske odbore; da u skupštinske odbore budu izabrani predstavnici parlamentarnih stranaka prema snazi i proporcionalne zastupljenosti, koju stranka ima u parlamentu obzirom na broj poslanika. Ovako, nećemo ličiti na jednu demokratsku državu, nećemo se predstaviti narodu i svetu tako da imamo demokratski parlamentarizam. Još jednom kažem - Srpska radikalna stranka jeste za to da se skupštinski odbori formiraju ponovo, da se ponovo utvrdi broj potpredsednika Skupštine Republike Srbije; da se ozbiljno razmisli o predsedniku Skupštine Republike Srbije, jer predsednik Skupštine Republike Srbije, prema snazi stranke iz koje je izabran, ne može da predstavlja građane Republike Srbije, niti može da predstavlja ovaj parlament. Hvala lepo.
Hvala vama. Pošto više nema prijavljenih za diskusiju, pre nego što zaključim jedinstven pretres pitam - da li predlagač želi završnu reč? Ne želi. Zaključujem jedinstven pretres. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Za 127, protiv nema, uzdržanih nema, nije glasalo 58, ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila ovaj predlog. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU ODREĐENIH NADLEŽNOSTI AUTONOMNE POKRAJINE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vojislav Janković, Miloš Lukić, Petar Petrović, Predrag Čanović, Dragan Marković, zajedno Jovan Deretić i Zoran Novaković, zajedno Ratimir Svirčević, Živica Predojev, Teodora Vlahović i Karolj Kermeci, Gordana Pop - Lazić, Petar Jojić, Stevan Kesejić, Miroljub Veljković, Vitomir Plužarević, Milorad Mirčić, Aleksandar Vučić, Veroljub Arsić, Ljubomir Kragović, Dragan Čolić, Dragoljub Stamenković, Slobodan Janjić, Božidar Vujić, Goran Cvetanović, Srboljub Živanović, Branislav Blažić, Lazar Marjanski, Zlatan Jovanović, Božidar Vučurović, Nataša Jovanović, Tomislav Nikolić, Žarko Obradović, Milan Janković, Živodarka Dacin, Branko Ružić, Rade Bajić, Velimir Živojinović, Vladimir Garčević, Bora Stanimirović, Đura Lazić, Milan Stanković, zajedno Ljubiša Maravić i Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Zoran Radovanović, Golub Rajić, Slobodan Pavlović, Nebojša Jović, Jovan Todorović, Stevan Gudurić, Živanko Radovančev, Borivoje Drakulović, Miomir Ilić, Dragan Tomić, Dragan Todorović, Zoran Nikolić, Joca Arsić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Rajko Baralić, Ljubomir Mucić, Sreten Mitrović, Zoran Bošković, Novica Đurašković, Branislav Grubački, Branislav Pomoriški i Bojan Kostreš, kao i amandmane Vlade Republike Srbije. Narodni poslanik Dragan Marković povukao je, pisanim putem, amandmane koje je podneo na članove 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48. i 49, a narodni poslanik Zoran Bošković povukao je amandman kojim je predložio da se u svim članovima Predloga zakona gde se spominje "pokrajina" doda reč "Vojvodina". Primili ste mišljenje Vlade o Predlogu zakona, kao i izveštaj Zakonodavnog odbora. Na sednici Zakonodavnog odbora, prilikom izjašnjavanja o Predlogu zakona u načelu, mišljenje je izdvojio narodni poslanik Zoran D. Nikolić. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Po Poslovniku narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 90. Poslovnika, predlažem da rasprava o ovoj tački traje u duplom vremenu predviđenom Poslovnikom, obzirom na izuzetno zanimanje koje je ova tačka proizvela u javnosti, onog trenutka kada se utvrdilo da će biti razmatrana na Skupštini. Znači, u ime Socijalističke partije Srbije predlažem duplo vreme za raspravu o ovoj tački.
Stavljam na glasanje predlog koji je narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić izneo, to jest, da vreme rasprave bude 10 časova. Za 60, protiv 96, uzdržano pet, nije glasalo 34, ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila predlog narodnog poslanika Stevana Ž. Gudurića. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagač želi reč? Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade, na sednici od 21. januara 2002. godine Zakonodavni odbor je, u skladu sa članom 46. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, izvršio svoju obavezu da razmotri usklađenost sa pravnim sistemom i sa Ustavom Republike Srbije zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine i sa stanovišta obaveze iz istog člana da prati izgradnju pravnog sitema Republike Srbije. Došli smo do zaključka da je omnibus zakon zapravo prvi korak u decentralizaciji države i da u pravnom, organizacionom i teritorijalnom smislu pomaže profilisanju Srbije kao moderne evropske države. Ovim zakonom se, u skladu sa Ustavom, Autonomnoj Pokrajinini Vojvodini ustupa preko 200 nadležnosti iz 24 oblasti društvenog života. Logično je da u procesu decentralizacije AP Vojvodina bude prva zbog toga što ima demokratski izabrane organe vlasti; zbog toga što postoji ustavno uporište za ovakvo opredeljenje zakonodavca; i zbog toga što postoji administrativni aparat koji može da pomogne ostvarivanju ovakvih nadležnosti. U proteklih desetak godina, član 108. i 109. Ustava Republike Srbije, koji opredeljuju da je moguće i potrebno autonomnoj pokrajini, iz niza društvenih oblasti, ustupati određene nadležnosti i zbog toga osnivati organe, organizacije i ustanove, nisu bili poštovani, niti je na logičan i konsenkventan način u zakonima koji su pokrivali te oblasti bila opredeljena takva nadležnost. U tom smislu zakoni su vrlo restriktivno, nedosledno, simbolično takve nadležnosti prenosili na autonomnu pokrajinu. Tvrdnje da novi ustav, odnosno donošenje novog ustava predstavlja prepreku da se izvrši prenos nadležnosti naprosto nisu tačne. Vremenski se donošenje novog ustava ne može precizno dimenzionirati, niti predvideti. Pored složene i komplikovane ustavne procedure, postoji i problem odnosa sa Crnom Gorom; dramatična je razlika između donošenja ustava suverene države i donošenja ustava jedne federalne jedinice. Zbog toga insistiranje na donošenju novog ustava da bi se izvršila decentralizacija, a u skladu sa postojećim ustavom mogu se iskoristiti postojeći demokratski kapaciteti iz članova 108. i 109. Ustava Republike Srbije, predstavljala bi samo odugovlačenje u ovom procesu, koje apsolutno u ovom trenutku nije neophodno. Tim pre što novi ustav podrazumeva i proširenje nadležnosti i sasvim sigurno šire definisanje decentralizacije i regionalizacije države. Nekorektne su bile primedbe nekih opozicionih poslanika na Zakonodavnom odboru (kako u javnosti, tako i na samoj sednici), koje su se odnosile pre svega na to da ovaj zakon nema mesta u našem pravnom sistemu, odnosno da se ne može jednim zakonom ustupiti nadležnost iz 24 oblasti društvenog života. To naprosto nije tačno, utoliko što zakon koji definiše teritorijalnu organizaciju države, po svojoj prirodi, predviđa više nadležnosti. Pogledajte samo Zakono o lokalnoj samoupravi, koji u sebi nosi odredbe koje se odnose na zdravstvo,obrazovanje, lokalnu policiju i komunalnu privredu. Takođe nisu korektne primedbe da se ovakvim zakonom uspostavlja paralelni pravni sistem, i da se uvode paralelne pravne norme koje će važiti na različit način na jedinstvenoj teritoriji Republike Srbije. Naprotiv, ovde se samo predviđa specifična primena određenih odredaba i ustupaju određene nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini. Nekorektne su i primedbe da ovaj zakon nije ustavan sa stanovišta člana 69. Ustava Republike Srbije, koji predviđa obavezu da se u budžetu predvide sredstva kojima će se ostvarivati one obaveze koje su predviđene određenim zakonom, zato što su ta sredstva predviđena budžetom, jedino nisu dimenizionirana na takav način da predviđaju sve nadlženosti, odnosno da predviđaju onaj obim sredstava koji će biti potreban da bi se ostvarile te nadlženosti. Ali, rebalansom budžeta, kao i kod zakona o lokalnoj samoupravi, ta će sredstva biti šire dimenzionirana. Uostalom, i sama priroda, pravna i suštinska priroda rebalansa, jeste da upodobi planirano i projektovano stanje sa faktičkim stanjem, a faktičko stanje će biti opredeljeno donošenjem omnibus zakona i donošenjem zakona o lokalnoj samoupravi. Zakonodavni odbor je na stanovištu da se ovim zakonom, sasvim sigurno, ne daju državni prerogativi Autonomnoj Pokrajini Vojvodini. Naprotiv, ovim zakonom se ispunjava ustavna obaveza iz člana 108. i 109, obaveza koja 10 godina nije izvršavana, ustupa se oko 80% onih nadležnosti koje se prema postojećem Ustavu mogu ustupiti; mada moramo naglasiti dai ovim još nije dostignut stepen nadležnosti koji bi zadovoljavao evropske kriterijume kod regionalnog organizovanja države. U svakom slučaju, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, sa stanovišta usklađenosti sa Ustavom i sa pravnim sistemom, možete mirne savesti glasti za ovaj zakon.
Dajem reč predstavniku predlagača, predsedniku Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine, gospodinu Čanku.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, narodni poslanici, Skupština AP Vojvodine je bila godinama u situaciji da bude u jednom protivustavnom položaju, jer Ustavom je 1990. godine Srbija centralizovana i protivustavno su ukinute autonomije Vojvodine i Kosova, Ustavom je režim Slobodana Miloševića sa svojim saradnicima, kreirao od Srbije ratnu mašineriju koja je nanela ogromnu količinu zla i sebi i okruženju. (Glasovi iz sale: Opomena.) Došlo se do toga da Vojvodina bude dovedena u protivustavnu poziciju. Ta protivustavna pozicija je posledica niza zakona koji su doneti u ovoj skupštini, tako da ovaj omnibus zakon, koji nije samo spisak želja Skupštine AP Vojvodine i njenog Izvršnog veća nego je usklađen sa Republičkom vladom, služi tome da AP Vojvodina bude dovedena u ustavni okvir Ustava koji važi na teritoriji Republike Srbije. Tim zakonom se ništa spektakularno niti menja niti će se promeniti, ali to je prvi zakon, u nizu godina, koji govori o Vojvodini. Time se može sprečiti dalja radikalizacija odnosa prema Vojvodini, jer najveći broj građana Vojvodine nije zadovoljan ovakvim položajem AP Vojvodine. Postoje dva puta - da taj zakon bude usvojen i da ne bude usvojen.Ako bude usvojen, možemo očekivati da će se stvari rešavati parlamentarnim putem, da će se stvari rešavati kroz ustavne promene, jerbez ustavnih promena nema rešenja pitanja AP Vojvodine. Ne bih rekao da je to problem, nego je to više pitanje. Međutim, ukoliko taj zakon ne bude usvojen, to će biti znak građanima Vojvodine da za njihove probleme i njihove posebnosti nema sluha u ovom visokom domu. Ukoliko se tako nešto dogodi, moram da skrenem pažnju da će se time ugroziti proces reformi, da će se time ugroziti proces normalizacije našeg društva u celini. Mislim da je to odgovornost koju niko ne bi smeo da uzme na sebe. Pitanje AP Vojvodine kao federalne jedinice bivše SFRJ, pitanje AP Vojvodine kao jedine autonomije koja postoji, suštinski, u Srbiji ovog trenutka, je pitanje na kojem ćete se vi, glasajući ovde sada, odrediti da li ste za promene ili niste. Usvajanje ovoga, kao što sam rekao, ne preterano značajnog i ne preterano inpresivnog zakona, i to bez amandmana, jer ti amandmani bi značili promenu onoga što je već dogovoreno i promenu onoga što je usklađeno sa Skupštinom Vojvodine kao najvišim predstavničkim telom građana Vojvodine, značili bi akt dobre volje. Odbacivanje ovog zakona bi značilo da za Vojvodinu nema sluha u ovom visokom domu i onda bi građani Vojvodine bili prinuđeni da se late i drugih načina ostvarivanja svojih prava. Predlažem da Skupština usvoji ovaj zakon.
Za reč se javio predsednik Vlade, gospodin Zoran Đinđić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedna od četiri najvažnije tačke u programu promena, koji je na decembarskim izborima 2001. godine doneo većinu DOS-u, bila je decentralizacija vlasti i vraćanje istinske autonomije lokalnoj samoupravi i Pokrajini Vojvodini. Danas, nekoliko dana do godišnjice formiranja i ove skupštine, zapravo, na dnevnom redu ovog vanrednog zasedanja su oba ta zakona: jedan koji se odnosi na vraćanje nekih nadležnosti i prenošenje određenih prava autonomnoj pokrajini i drugi o lokalnoj samoupravi koji treba da predstavlja korak u pravcu istinske lokalne samouprave u Srbiji. Mislim da, ma koliko da je i u jednom i u drugom slučaju reč samo o prvom koraku i jednom delu unutar sistema koji tek nastaje, to ima jedan simboličan značaj, jer ako je išta bilo vitalno i živo u srpskoj demokratskoj tradiciji, onda je to bila lokalna samouprava, onda je to bilo poverenje centralne vlasti u svoje građane, koji su se na lokalnom, opštinskom i okružnom nivou organizovali još od ustaničkih dana, kroz ceo 19. i 20. vek; i ako je išta ostalo živo kroz jedan sistem koji je bio potpuno centralizovan tokom 50-tih godina, onda je to bila ta snaga lokalno samoorganizovanih ljudi koji su uspevali da, uprkos vrlo restriktivnim zakonskim i ustavnim odredbama, neka svoja prava i neke svoje interese sprovode i zadovoljavaju. Dakle,mislim da stav Skupštine prema ovim predlozima znači jedan signal i jednu poruku u odnosu na našu demokratsku tradiciju i u odnosu na našu demokratsku budućnost. Potpuno se slažem sa tim da se ovde ne radi, i ne može da se radi posle prvih godinu dana suštinskih promena, o nečem jako velikom, ali se radi o jednom koraku, o jednom pravcu koji je vrlo važan. Zbog toga glasanje ove skupštine i rezultat koji će biti na kraju razmatranja zakona o lokalnoj samoupravi i zakona o vraćanju nadležnosti AP Vojvodini je mnogo više nego samo glasanje o jednom zakonu. Od avgusta meseca jedna komisija Vlade Republike Srbije, zajedno sa komisijom Izvršnog veća AP Vojvodine, radi na projektu koji je na početku definisan, i na tome je ostao, da se unutar postojećeg Ustava uradi ono što je moguće a što je propušteno proteklih 10 godina, kao što se u nekim drugim slučajevima dešavalo tokom ovih godinu dana, da se već prejudicira i naznači novi ustav. U ovom slučaju se radi o ispunjavanju jedne praznine koja je vrlo jasno definisana u postojećem Ustavu, član 109, gde se govori o svim temama i oblastima u kojima AP Vojvodina treba da uređuje svoje interese i svoje poslove i gde centralna vlast treba da joj poveri, i da ima poverenja u demokratski izabrane organe te pokrajine, da oni te poslove obavljaju. To se ranije nije dešavalo. To, ako ovaj zakon bude usvojen i ako ovaj paket zakona bude usvojen, treba da počne da se dešava. Dva su principa ili jedan princip sa dva elementa kojima se mi neprekidno rukovodimo i koje treba imati u vidu. Jedan je da je demokratija uvek dereguliranje, delegiranje i decentralizovanje. Nema demokratije u kojoj se iz jednog centra odlučuje, a onda se po vertikali te odluke sprovode. Demokratija je uvek da imate poverenje u ljude koji, tamo gde obavljaju svoje poslove, treba da imaju i odgovornost za to;treba, naravno, da imaju i motiv, jer ako su odgovorni, imaju nadležnosti, oni će biti motivisani, onda će moći da se takmiče međusobno, onda ćemo moći da merimo njihove rezultate. To je onda jedan demokratski sistem. Demokratija je uspešna kao što je tržište uspešno, jer stvara konkurenciju. Konkurencije ima tamo gde ljudi o nečem realno odlučuju. Ako samo sprovode nečije naloge, onda su to vojnici, onda tu nema konkurencije, onda tu postoji samo disciplina. To može u vojsci, možda u nekom zatvoru, ali ne može u društvu. Zbog toga su centralizovana demokratska društva neefikasna. Zato je važno da decentralizaciju i autonomiju shvatimo kao nešto pozitivno. Drugi element je kontrolni, da tako kažem, jer sve vreme moramo imati u vidu da samo ako sistem funkcioniše, ako on nije ugrožen decentralizacijom i deregulacijom, ta decentralizacija može da donese bolje rezulate. Znači, za jedan stepen autonomije je potreban izvestan stepen stabilnosti i funkcionisanja sistema. Ako u jednom sistemu koji nije stabilan delegirate ovlašćenja, može vam se desiti da dobijete 10 nezavisnih i nestabilnih sistema; to je bio feudalizam u Evropi, kada ste u jednom sistemu koji nije imao jaku centralnu vlast, jake mehanizme kontrole, jake integrativne mehanizme, imali centre, lokalne centre moći koji su se pretvorili onda u države. To je opasnost koja u svim nestabilnim regijama postoji. Mi smo, kao što je poznato, jedna nestabilna regija. Zbog toga treba da budemo vrlo pažljivi. Tražimo uvek jednu meru da, u zavisnosti od stepena stabilnostii integrisanosti sistema, dajemo maksimum deregulisanja, maksimum delegiranja, maksimum decentralizacije. Zbog toga su amandmani koje je Vlada podnela - samo jedna mala korekcija, gde se želi očuvanje jedinstva sistema, u onim oblastima za koje verujemo da još uvek ne funkcionišu dovoljno dobro da bismo mogli da rizikujemo jednu deregulaciju ili delegiranje nadležnosti, kao što je predviđeno u predlogu Izvršnog veća Vojvodine. To ne znači da se u sledećem koraku, ako se ta rešenja pokažu efikasna, to neće desiti. U ovoj fazi mislim da je u određenim oblastima, pre svega, zdravstvenog osiguranja, potreban izvestan oprez. Nije decentralizacija sama sebi cilj. Njen cilj je da se podigne kvalitet usluga koje građani dobijaju od državnog servisa. Decentralizovanje i delegiranje nadležnosti centralne vlasti ima smisao da ljudi koji su u dodiru sa organima vlasti na terenu, koji najbolje znaju kako ta vlast funkcioniše, koji su njeni rezultati, mogu najbolje da je kontrolišu; da oni dobiju na kraju jeftinije, bolje usluge, brže usluge i da ta vlast bude odgovornija. Pretpostavka je da postoji jedan opšti sistem demokratske kontrole koji meri i standard usluga i zakonitost sprovođenja - znači, koji meri da se ta decentralizacija na kraju odvija kao podizanje kvaliteta usluga koje država ili javni sektor duguje građanima. Pravna država i tržište su ta dva mehanizma koja omogućavaju decentralizaciju i autonomiju. Ni jedan ni drugi u našoj zemlji ne funkcionišu savršeno. Dok je to slučaj, naravno, i o autonomiji i o lokalnoj samoupravi moramo da govorimo oprezno i da idemo postepeno u tu oblast. Mislim da je princip prave mere onaj princip kojim treba da se rukovodimo, a da princip autonomije i lokalne samouprave ne bi trebalo osporavati kao princip. Ona rasprava, za koju mislim da je umesna, pokušava da odgovori na pitanje da li smo našli pravu meru, u smislu da smo suviše oprezni, ili je to dovoljno; ili je možda previše, pa smo možda lakomisleni. Mislim da smou ovoj fazi našeg društvenog razvoja, da tako kažem, našli pravu meru. Ovde se radi o tri ili četiri suštinske stvari u kojima će se promeniti način obavljanja poslova javnih službi i javnog sektora u Vojvodini. Najpre, neka osnivačka prava su preneta, koja je do sada imala Republika, a preneta su na Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu. Ako pogledate koja su to osnivačka prava, ako pogledate druge zemlje, videćete da u većini evropskih zemalja ta osnivačka prava imaju opštine - čak ne ni okruzi, opštine. Osnovno obrazovanje, osnovna zdravstvena zaštita, osnovno socijalno osiguranje, sve to se u drugim demokratskim zemljama nalazi na mnogo nižim nivoima državne hijerarhije. Utoliko se tu ne radi sada o, rasparčavanju jedinstva državne vlasti - tu se naprosto radi o jednom logičnom procsu delegiranja nekih nadležnosti na ona mesta gde ljudi živegde najbolje znaju šta im treba i kako to da obavljaju. Drugo, to sukadrovska rešenja. Mislim da je to jako važno, da prestane ta praksa da se iz Beograda imenuju direktori, načelnici, sve moguće funkcije; na sednicama Vlade, na kadrovskim komisijama, stotine imena se pominje koje niko ne poznaje, za koje niko ne zna da li su dobri ili nisu dobri, i mnogo grešaka tu nastaje. Mislim da je mnogo bolja kontrola, i da su mnogo kvalitetnija rešenja ako se u lokalnim sredinama izvesno vreme diskutuje o tome; ako se zna koji su kandidati - kontrola je mnogo efikasnija. Nije baš efikasno ako vi naknadno saznate da taj koji je imenovan možda nije i najbolji. U jednoj lokalnoj zajednici, u autonomnoj pokrajini, veća je mogućnost i verovatnoća da će kadrovska rešenja biti bolja, nego ako se to radi iz jednog centra u Beogradu. Zatim, dozvole, potvrde i sve ono što građani dobijaju od organa vlasti treba da budu što je moguće bliže ljudima koji to traže. Kroz ovaj paket zakona jedan ogroman deo svega toga biće prenet u Novi Sad. Ljudi neće morati da putuju u Beogradu da bi vadili različite dozvole i različite potvrde. Mislim da taj postupak treba da bude i dalje decentralizovan, i što je moguće više doveden do mesta gde ljudi žive. Mislim da smo mi jedna od retkih država u Evropi gde još uvek glavni grad predstavlja neku vrstu sunca oko koga se sve planete okreću. Nije to dobro ni za glavni grad, a nije to dobro ni za centralnu vlast, jer to, najpre, opterećuje organe u centrali. S druge strane, stvara animoznost po celoj Srbiji. Ako ste u vašim sredinama osetili određenu negativnu emociju u odnosu na Beograd, iako je možda danas u Srbiji lako pokrenuti ljude na neki antibeogradski resentiman, budite sigurni da to nije ninamera ove vlasti, ni namera Beograda, da bude neki bastion, u kome se nalazi sve ono što ima u Srbiji i onda deli na kašičicu svima onima koji dolaze u Beograd. Mislim da je dobroza poziciju glavnog grada i za poziciju centralne uprave da što je moguće više stvari delegiraju tamo gde građani žive i gde mogu da te poslove lako obavljaju. Četvrta stvar koja je važna za Beograd, za druge delove Srbije,koja je model ovde za nešto što mislim da treba da bude sprovedeno u daljem postupku, jeste kontrola finansija. To je, stvaranje podračuna unutar jedinstvenih računa budžeta Srbije, pa će se videti koliko se novca iz određenog regiona uplaćuje na te račune i koliko novca se na kraju u te regione nazad usmerava, tako da se trošenje tog novca onda dogovora i usaglašava sa demokratski izabranim organima u tim regionima. U ovom slučaju je to AP Vojvodina. Na primer za zdravstvo; doprinosi za zdravstveno osiguranje idu na jedan podračun, a to je naravno unutar centralnog budžetskog računa; onda se zna koliko je uplaćeno i onda se sa određenim strukturama Izvršnog veća Vojvodine Ministarstvo zdravlja dogovara koji su prioriteti i na koji će način taj novac da bude trošen u okviru jednog generalnog plana za zdravstvo Srbije. Mislim da je to jedan dobar pristup, da on predstavlja mehanizam kontrole i da ta priča - gde su naše pare, na kraju će biti prošlost. Mene isto interesuje gde su pare nekih ljudi, ako oni misle da su dali više nego što su dobili. Mene interesuje da na tom jedinstvenom računu mi to izdvojimo i da vidimo: ako je solidarnost, ako izdvajate više nego što dobijate, onda je to pomoć nerazvijenim područjima i tako ćemo da je deklarišemo. Mislim da će ova skupština uvek da izglasa budžet u koji će sadržati jedan procenat solidarnosti sa onima koji imaju manje, ali da se zna ko taj deo izdvaja i da se zna da se oni koji taj novac uplaćuju dobrovoljno odriču jednog dela, a za drugi deo konsultovani i pitani su o načinu na koji će da se troši. Dakle, mislim da je ovaj zakon jedan korak u dobrom pravcu. On je nesavršen, kao i svi prvi koraci u reformama. Predlažem da Narodna skupština glasa za ovaj zakon, jer mislim da ćemo time ne samo, kao skupštinska većina, ispuniti jedno od važnih izbornih obećanja, nego mislim da ćemo se time i približiti onim demokratskim zemljama koje su model za naš razvoj, a to je trenutno skoro čitava Evropa. Usvajanjem ovog zakona mi ispunjavamo i jedan od uslova za članstvo u Evropskoj uniji, jer decentralizacija, regionalna autonomija, jeste jedan od principa na kojima počiva Evropska unija. Hvala vam.
Reč ima ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, autonomija je po definiciji oblik u kome određene teritorije ili socijalne grupe zbog svoje posebnosti imaju poseban status i prava koja su utvrđena Ustavom ili drugim propisima. Skup tih posebnih prava i sredstava, koja mogu biti materijalna, finansijska, politička i pravna, za njihovo ostvarenje, kao i posebna organizacija, sačinjavaju u stvari autonomni status. Naravno, znate da po definiciji postoje razni oblici i različite podele; pre svega teritorijalne, funkcionalne i personalne autonomije. Postoje tu uvek bojazni od razlikovanja i nijansiranja autonomije u odnosu na federalni koncept i u odnosu na lokalnu samoupravu. Ovde te bojazni nema, jer jednostavno, autonomija nema ono što se, prema klasičnoj državno-pravnoj teoriji smatra presudnom destinkcijom, a to je monopol državne vlasti, odnosno suverenitet državne vlasti. Te bojazni ovde nema. Nekada su u Evropi po stepenu autonomije bile prepoznatljive tri zemlje, to su: nekadašnji Sovjetski Savez, sada je to Ruska Federacija; Italija, i Jugoslavija. Moram da vam kažem da u Rusiji postoje čak autonomne republike i autonomne oblasti; republike imaju svoje ustave; oblasti imaju svoje statute, odnosno uredbe -postoji čak i državljanstvo autonomnih republika u Rusiji, a u oblastima toga nema. Italija je još specifičnija, ona je podeljena u 19 pokrajina, od kojih neke kao Sicilija, Sardinija, Trentino-Alto Adiđe, Val d, Aosta, Julijska Krajina, imaju upravo specifičnost autonomije. Pokrajine čak imaju pravo da donose sopstvene zakone, imaju administrativnu, a u izvesnoj meri i finansijsku autonomiju. Na Siciliji postoji i pravosudna autonomija. Dakle, Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine ili tzv. omnibus zakon, predstavlja projekat koji je sastavni deo strategije decentralizacije, odnosno utvrđivanje sadržaja, trenutno potpuno ustavno ogoljene autonomije Autonomne Pokrajine Vojvodine. Naime, takav oblik je utvrđen, kao što je već prethodno rečeno, ustavnom odredbom člana 109. - čak su jasno definisane oblasti u kojima se ta autonomija ostvarivala u svom osnovnom obliku, autonomnom, samostalnom načinu određivanja pitanja od značaja za građane Autonomne Pokrajine Vojvodine, u skladu sa zakonom, ali su ta prava jednostavno sistematski ignorisana u postupku donošenja zakonskih akata u tim oblastima. Naravno, nema razloga da se čudimo zašto je to tako; politički establišment koji je bio na vlasti i koji je doneo Ustav 1990. godine, sistematski ga je kršio, posebno u pogledu bilo kakvih prava autonomne pokrajine i lokalne samouprave, odnosno, drugim rečima, svodio ih je na jednu puku formu. To je bila jedna pravna artikulacija neodoljive želje za vlašću i to, vlašću u jednini. To je bio na neki način normativni izraz centrifugalnih političkih sila koje su vladale tokom 90-tih godina prošlog veka, u kojima suse sva javna ovlašćenja, sve značajne nadležnosti, povlačile ka jednom centru političke moći. Ustav Srbije je manjkav u mnogo čemu, ali je takav da pruža mogućnost da se ipak u procesu sveukupne demokratizacije društva, te koncentracije moći i decentralizacije javnih ovlašćenja, učine prvi koraci u pravcu vraćanja autentične teritorijalne autonomije u raspoloživom ustavno-pravnom prostoru. Nije reč o povratku autonomiji iz 1974. godine, ona je deo jedne pravne istorije; kao što su to odluke AVNOJ-a sa zasedanja u Jajcu; to su akti iz nekog drugog vremena, potpuno drugačijeg društvenog, kao i političkog sistema. Ovde se upravo radi o jednoj adekvatnoj artikulaciji prava predviđenih Ustavom. Problem, dakle, nije u sadržaju, već možda u formi zakona koji ima obeležje tzv. omnibus zakona. To je pomalo neuobičajena, a pomalo nezahvalna forma koja unosi izvestan stepen novine u naš pravni poredak jer se jednim zakonskim aktom menja čitav niz posebnih zakona. Međutim, postojeća situacija je neodrživa. Čitavu deceniju je gušena autonomija i to je sada, možda, ljuta rana koja traži ljutu travu. Zato je predložena forma zakona mera naših realnih mogućnosti, čije prednosti prevazilaze eventualne njegove slabosti. Nadamo se da će poslanici Republičkog parlamenta dati podršku predloženom zakonu o vraćanju određenih nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine, u nadi da će bliska budućnost doneti trajna rešenja na planu ustavnog uređenja Srbije kao demokratske i decentralizovane države.
Zahvaljujem, nema uslova za repliku. Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prijavljujem povredu Poslovnika, član 97. stav 3, gde je obaveza predsednika Narodne skupštine da predsedniku poslaničke grupe da reč ukoliko se javi za repliku. Tražio sam repliku gospodinu predsedniku Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine, jer sam verovatno kao i svi vi bio zatečen činjenicom da nam se ovde, u ovom parlamentu koji treba da predstavlja demokratiju, preti, govori o tome da treba da se realizuje u celini dogovor koji je neko negde postigao, i to bez ijednog amandmana. Onoga ko pamti blisku istoriju, iako već govorimo 10 godina, zasigurno ta diskusija podseća - u džepu lisnica, o ramenu strojnica.
Gospodine Ivkoviću, vi niste imali pravo na repliku, javili ste se po Poslovniku.
Imali smo priliku da čujemo predsednika Vlade, gospodina Đinđića, koji je sa punim pravom rekao da nema demokratije u kojoj se iz jednog centra odlučuje. Očigledno je da po tom pitanju u DOS-u ne postoje dogovori do kraja. Da se zna, Srbija je bila i ostala demokratska država i za skupštinskom govornicom niko, pa ni predsednik Skupštine, nema pravo da preti da će nešto drugo biti ako ovde poslanici drugačije odluče nego što on želi.
Da li tražite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika, a u stvari ste koristili pravo na repliku, zloupotrebili ste pravo javljanja. Reč ima ministar za poljoprivredu, gospodin Dragan Veselinov.
Dame i gospodo narodni poslanici, verujem da delim mišljenje mnogih među vama da je danas istorijski dan; on nije toliko istorijski zbog zakona koji je pred vama i koji mi želimo kao Vlada Republike Srbije, poslanici DOS-a, a pretpostavljam i mnogi među vama, da izglasamo. Radi se o danu koji mi označavamo početkom pokušaja da promenimo zastareli politički sistem Srbije. Ovaj zakon po sebi ne može biti istorijski, zato što ga donosimo u okviru zakona iz 1990, koji se zove Ustav Republike Srbije. Pod ovim ustavom ništa se posebno novo dogoditi ne može, ali smo se mi odlučili da i u okviru mogućnosti, tankih, veoma uskih, koje on omogućava, pokrenemo reformu političkog sistema, svesni delikatnosti unutrašnje situacije, brojnih pitanja koja stoje pred nama, velikih nedoumica, želeći da na projektu reforme političkog sistema Srbije i sutra novog ustava, gde bi on trebalo da bude vrh tih promena, okupimo što je moguće veći broj građana i vas koji u ime građana želite da govorite. Za mene, pitanje autonomije Vojvodine je rešeno u okviru Srbije kao države. Srbija je država, Vojvodina je autonomija, i tu odstupanja ne može biti. Ono do čega je Vojvođanima stalo jeste kontrola nad prirodnim bogatstvima, ali u okviru jedinstvenog regulisanja, postupanja prema prirodnim bogatstvima, prema finansijskim efektima korišćenja prirodnih i drugih ekonomskih resursa koji se nalaze na teritoriji Vojvodine. Vojvođanska autonomija ne povređuje državu Srbiju, ona ne uklanja njene osnovne funkcije kojima se osigurava jedinstvo državne teritorije, zakonska regulativa, izvršna moć i sudska vlast. Srbija ostaje i biće jedinstvena država, koju unutrašnji sistem decentralizacije ne može da naruši, niti iko od nas zastupa povredu njenog jedinstva putem decentralizacije. Suprotno od toga, decentralizacija jeste put osiguranja državnog integriteta i obnova autonomije Vojvodine samo je prvi korak, pretpostavljam, ka temeljnoj promeni unutrašnjeg rasporeda vlasti, kojom će Srbija biti još jača, u kome će daleko veću moć imati lokalne samouprave, regionalne samouprave i naravno autonomija. Rešenja nama tek predstoje, videćemo koja će nas većinski zadovoljavati, ali pozicija ubedljive većine građana Vojvodine predstavljena je odlukom Skupštine AP Vojvodine. Niko, pretpostavljam, ne želi da odriče legitimitet Skupštini AP Vojvodine, čiji je sastav poznat. U vojvođanskoj skupštini gotovo da protivnika autonomije i nema, i to je izvojevano na izborima 2000. godine. To i te kako jeste politička činjenica koju će, pretpostavljamo, Skupština Srbije posebno imati u vidu, jer na Skupštini Srbije jeste istorijska odgovornost da razume i onu skupštinu koja nije pod njom, ali koja želi da pomogne jedinstvenom radu, jedinstvenim odlukama i našoj zajedničkoj čvrstini. Mi smo pažljivo pokušali da ovaj zakon pripremimo tako da odgovori mogućnostima i sposobnostima svih nas da stanemo iza njega. Nekoliko meseci smo radili na pripremi ovog zakona. On po dometu veliki nije. Sa stanovišta, pre svega Vojvođana, ovo je zaista malo. Nama tek predstoji unapređenje autonomije Vojvodine, ali tom unapređenju Ustav Republike Srbije jeste brana, ali on nije brana samo unapređenju autonomije Vojvodine, on jeste brana temeljnoj promeni celokupnog političkog sistema. Nema više, i to je proteklih deset godina i te kako jasno pokazano, da se insistira na centralizmu i na centralizaciji. Centralizam i centralizacija putevi su ojačavanja vlasti onda kada je društvo siromašno, kada zemlji neko preti spolja, ili kada unutar zemlje postoje takve razmirice koje nalažu da se polako, dan za danom, jedno po jedno pravo građaninu, regionima, grupama, oduzima u korist centralnog regulisanja vlasti. Mi više nemamo ni ekonomiju. Doduše, bili smo i prvi u onom eks socijalističkom svetu, koji smo napali centralizam, ali Sovjetski savez u ovoj državi više se nikada neće obnoviti. Sa centralizmom smo se opraštali još u prethodnom uređenju. Spolja nam niko ne preti da bismo morali centralizmom da se štitimo, niti unutar zemlje postoje razmirice koje bi nalagale da iz samo jednog centra stižu sve političke, ekonomske i mnoge druge odluke. Otuda bi zadržavanje postojećeg centralističkog uređenja i te kako vodilo radikalizaciji ne samo odnosa između mnogih političkih i ekonomskih grupa, konačno i regiona, ne samo između Vojvodine i Srbije, već i unutar Srbije, jer i u Srbiji postoje i te kako snažni motivi da se izvede efikasna decentralizacija. Konačno, regionalističko uređenje, federalističko uređenje i te kako je rašireno u Evropi. Uzmimo za primer Španiju, koju malo ko među nama toliko dobro poznaje, bar njen politički sistem, gde su autonomije i te kako raširene; pogledajmo nemačko federalno uređenje; pogledajmo uređenje Velike Britanije i mnogih drugih država na ovom kontinentu. Uočićemo da je regionalno uređenje i da su autonomije put za premošćavanje državnih granica, put saradnje, i da unutar zemlje predstavljaju onu vrstu političkog sistema, koji omogućava realizaciju prava i naglašavanja mnogobrojnih, s pravom iskazanih motiva. Onoliko više koliko budemo poštovali regionalizme, lokalnu samoupravu, Vojvodinu, ali i decentralističko uređenje, mi ćemo biti i bliži Evropi, a naš je put ka njoj, a ne unazad sa starim rešenjima. I zato pozivam sve poslanike koji u ovoj skupštini jesu, da, govoreći glasom naroda, razumeju da je pred Srbijom istorijska odgovornost, da započnemo sa novim dobom. Hvala.
Zahvaljujem. Da li narodni poslanik Zoran D. Nikolić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče i članovi Vlade, uvažene kolege narodni poslanici, izuzeo sam mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, s obzirom da je delokrug rada ovog odbora vezan za praćenje usklađenosti predloga zakona sa pravnim sistemom i Ustavom Republike Srbije i svoju diskusiju ću ograničiti upravo na taj krug pitanja. Ali, pre nego što kažem par reči o ovim momentima, želeo bih da kažem da je meni, kao članu SPS, prirodno zalaganje za teritorijalnu autonomiju. Znači, imamo jedan pozitivan odnos prema teritorijalnoj autonomiji. Uostalom, mi smo ta zalaganja, kada smo bili u poziciji, ugradili u postojeći Ustav, jer smo svesni činjenice da određene specifičnosti, istorijske, kulturne, geografske, jezičke, etničke, koje vladaju na određenom prostoru, treba da nađu svoje obeležje i mesto u pravnom sistemu države. Ono sa čime se svakako ne slažemo to je, pre svega, forma i suština ovog predloga zakona, koji imamo danas na dnevnom redu. Mislimo da upravo ovaj predlog zakona nije u skladu sa onim što je u uvodu bilo rečeno, pre svega po svojoj formi. Vezano za usklađenost ovog zakona sa pravnim sistemom i ministar je rekao u svom uvodnom izlaganju da je jedna neuobičajena pravna tehnika da se omnibus zakonom, koji neki nazivaju zakonom svaštarom, jednim zakonom menja preko 25 republičkih zakona. Mi ćemo u pravnom sistemu imati sada jedan dualizam ukoliko ovaj zakon bude dobio podršku većine u ovom parlamentu - na snazi će biti 25 republičkih zakona i jedan poseban zakon koji istu materiju uređuje na nešto drugačiji ili sasvim suprotan način od ovih postojećih republičkih zakona, što smatramo da ne doprinosi pravnom redu već, naprotiv, da doprinosi pravnom haosu. No, to može da bude i pitanje pravne lepote ili pravne tehnike, i manje je značajno. Mnogo više je značajan odnos koji ovaj zakon proizvodi u pogledu usklađenosti sa Ustavom Republike Srbije i Ustavom Savezne Republike Jugoslavije. Tu ima par tačaka koje bih želeo na brzinu da nabrojim. Prva je vezana za određenu grupu pitanja koja jednostavno nisu mogla biti predmet ovog zakona, jer se prema usvojenim pravnim teorijama sa jednog subjekta na drugi može preneti samo ono što se poseduje. Ono što se ne poseduje se ne može preneti. Očigledno je, i zakonodavcu, a i nama ovde, da je određeni krug pitanja iz oblasti socijalnog osiguranja, pre svega, deo zdravstvenog, penzijskog i invalidskog osiguranja, u ingerenciji savezne države. Pa, ako je to već tako, onda Republika Srbija ne može nešto što nije njena nadležnost prenositi organima teritorijalne autonomije bez stava, bez saglasnosti, bez saveznog zakona. Sa druge strane ima nešto što se ovim zakonom jednostavno ne može preneti, a prenosi se gotovo u svim oblastima. To je pitanje upravnog nadzora i nadzora uopšte. Po Ustavu Republike Srbije nadzor nad sprovođenjem zakona mogu da imaju samo državni organi - republički organi i niko više. Pokrajinskom organu može se poveriti izvršavanje zakona određenim republičkim zakonom. Ali, nadzor nad izvršenjem takvog zakona može da ima samo državni organ tj. republički organ - to jednostavno nije moglo biti predmet ovog zakona a da se, jednostavno, ne krši Ustav Republike Srbije.(Glasovi - to se reguliše amandmanima.) Prihvatam da se amandmanima Vlade i amandmanima narodnih poslanika mogu te stvari popraviti, ali to je predmet naše dalje rasprave. U poziciji sam da sada govorim o Predlogu zakona onako kako piše. Treće, Ustav Republike Srbije nalaže da se prilikom prenosa pojedinih prava istovremeno obezbeđuju i sredstva za ostvarenje tih prava. U ovom zakonu toga nema. Mi smo dobili priču od ministra finansija, prilikom donošenja Zakona o budžetu, da će posle eventualnog usvajanja ovog zakona doći do rebalansa republičkog budžeta i da će u skladu sa tim deo sredstava otići u pokrajinski budžet, a deo u opštinski; ali moramo biti svesni da u trenutku kada dižemo dva prsta za ovaj zakon, taj zakon ni sa tog aspekta neće biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Četvrto, Ustavom Republike definisani su organi teritorijalne autonomije - znamo koji su to. Međutim, ovim zakonom uvode se i neki drugi organi koje čak ni Republika nema. Misli se pre svega na čuvenog - ombudsmana, koga Ustav i pravni sistem ove zemlje ne poseduju, pa ni sredstava za njegov rad. (Predsednik: Gospodine Nikoliću, vreme.) Izvinjavam se, evo privodim kraju. I, peto, verovatno je vremenski nesklad u pitanju; u završnim odredbama piše da će se ovaj zakon primenjivati od 1. januara, što čitav zakon čini retroaktivnim, a to znači i čitav zakon protivustavnim, što takođe nije moguće, te bih iz svega zaključio da je ovaj zakon donet od strane predlagača s pozivom na Ustav, ali da se ovim zakonom eklatantno i veoma široko upravo krši Ustav. Mislim da predlagač nije izabrao pravi put. Verovatno se nekom žurilo da ovo ovako bude. Mislimo da je pravi put ili da se izmeni 25 republičkih zakona ili da dođe do izmene Ustava Republike Srbije, pa da se i pitanje teritorijalne autonomije uredi na drugačiji način. Ali, pre svega, zbog ovih formalnih stvari, za nas socijaliste ovaj zakon nije prihvatljiv i neće dobiti podršku na današnjoj sednici. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, u svojstvu predsednika poslaničke grupe, a posle njega narodni poslanik Borislav Pelević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke će glasati protiv ovog, kako ste ga nazvali - omnibus zakona, jer mi srpski radikali smatramo da je ovaj zakon veoma opasan po opstanak srpske države. Ako se ovaj zakon izglasa on neće biti ni legalan ni legitiman. Zašto neće biti legalan? Zato što će biti u suprotnosti sa postojećim Ustavom. Ne može zakonom da se menja Ustav. Ustav ovakve nadležnosti autonomnoj pokrajini nije predvideo. Ne možete vi ono što nema u Ustavu, što nije predviđeno u Ustavu, a tiče se konstitucionalnih normi, da nadoknađujete zakonom - niti možete zakonom da menjate ono što je u Ustavu formulisano na sasvim određen način. Nije legitiman, odnosno neće biti legitiman jer niste narodu u predizbornoj kampanji obećali da ćete ovo usvajati i da ćete ovako stvari u Srbiji uređivati sa ustavno-pravnog aspekta. Trebalo je ovo da obećate narodu u predizbornoj kampanji. Ako već ovo niste obećali i ako je ovo direktno suprotno vašoj politici i vašem programu, onda da prvo odemo na izbore, pa ovo pokažite narodu na izborima, pa ako narod ovo prihvati, narod ima pravo da izvrši i samoubistvo. Za nas srpske radikale volja naroda je neprikosnovena. Ono nije bila ni politika Demokratske stranke, ni politika Demokratske stranke Srbije, dve vodeće stranke u okviru DOS-a. Politika te dve stranke je odnela prevagu na prošlim izborima. Ostale stranke, pored Saveza vojvođanskih Mađara, verovatno ni cenzus ne bi prešle. Evo vam dokaza - Zoran Đinđić, 1994. godine: "Budućnost Jugoslavije je u većem centralizmu" (u rukama drži novine). On se ovde zalaže za mnogo veći stepen centralizacije od onog koji je postojao 1994. godine. Ovo je vaša politika, koju ste sve do dolaska na vlast u javnosti promovisali. Naglo ste tu politiku promenili po dolasku na vlast. Kada u nekoj civilizovanoj, demokratskoj zemlji, dođe do nagle promene osnovnog političkog koncepta - na izbore, da proverimo. Ovde je bilo reči o Ustavu iz 1990. godine. Taj Ustav je jedini demokratski Ustav koji je Srbija imala od Vidovdanskog ustava. Što se smejete? Vidovdanski ustav je bio demokratski Ustav. Posle toga do 1990. godine nismo imali ni jedan demokratski ustav. Ustav iz 1931. godine je bio oktroisani, nakon što je kralj Aleksandar 1929. godine suspendovao Vidovdanski ustav i izvršio državni udar. Ustavi koje smo imali 1946, pa ustavni zakon 1953. godine, pa Ustav iz 1963. godine, pa ustavni amandmani iz 1967,1968. i 1971. i Ustav iz 1974. godine nisu bili ustavi u pravom smislu reči. To su tzv. komunistički ustavi. Komunistički ustavi u pravnoj teoriji imaju značaj kao fašistički. Nema bitne razlike, ni po načinu donošenja, ni po političkoj ... (Predsednik: Gospodine Šešelj, upozoravam vas na temu dnevnog reda, nije rasprava o Ustavu i istoriji ...) Molim vas, ovo je načelna rasprava ... (Predsednik: Načelna rasprava o konkretnom predlogu ...) Nemojte da me upozoravate. Ovo prvo treba razumeti pa onda upozoravati. Ovo je načelna rasprava o zakonskom projektu kojim se menja ustavno uređenje Srbije. Trebalo je da upozorite Nenada Čanka kada je ovde hvalio Ustav iz 1974. godine kao demokratski, a Ustav iz 1990. napadao kao nedemokratski. To niste ni čuli pretpostavljam. Znam o čemu govorim, a vi se malo udubite, pažljivo me slušajte, pokušajte da razumete, pa ako tada zaključite da to nije tema dnevnog reda, prihvatiću vašu intervenciju. Šta je bilo problematično u Ustavu iz 1990. godine? On je imao jedan feler u pogledu demokratičnosti. Da su tada raspisani izbori za ustavotvornu skupštinu, pa da je ustavotvorna skupština donela novi ustav posle perioda komunističke diktature u Srbiji, taj bi ustav bio besprekoran, sa aspekta demokratskog metoda donošenja. Međutim, taj ustav je usvajala prethodna komunistička skupština i to je problem njegove demokratičnosti.On je taj feler delimično nadoknadio izlaskom građana na referendum, ali referendum ne može biti potpuna zamena za demokratski feler ove vrste. Taj ustav je postao legitiman, u pravom smislu reči, onda kada su masovno građani, skoro sve političke partije, po tom ustavu, izašli na izbore 1990. godine i ponašali se punih 12 godina po tom ustavu. Naravno, u metodu donošenja, je bilo feleričnosti, ali one nisu toliko bitne da mogu negirati Ustav kao takav. Pošto je taj ustav relativno demokratski, dakle, nije bez nedostataka, ali je demokratski, on može da se menja samo po onoj proceduri koja je u njemu predviđena za promenu ustava. Uostalom, vi ste došli na vlast po tom ustavu. Ako taj ustav nije legalan, regularan, ni vaša vlast nije ni legalna, ni regularna. Videli ste sudbinu tog ustava po kome ste došli na vlast, i zato ga nemojte tako olako bacati pod noge. Što se tiče koncepta autonomije koji se ovde pokušava inaugurisati, stalno se govori o demokratiji. Demokratija i autonomija nemaju nikakve veze, apsolutno nemaju nikakve veze, kao što demokratija nema veze sa federalizmom. To bi gospodin Đinđić trebalo da zna, učio je kod uglednih nemačkih političkih filozofa. Kakve veze ima federaliziam sa demokratijom? Nikakve. Sa demokratijom ima veze, i bez toga demokratije nema, striktna podela vlasti, višepartijski sistem i neposredni parlamentarni izbori, sloboda medija... To je nešto što čini suštinu demokratiju u formalno-pravnom smislu. Federalizam i autonomija nemaju veze sa demokratijom. Federalizam može da ugorzi demokratiju. Kako je ugrožava? Zato što inauguriše dvodomi sistem odlučivanja. Mi smo danas dobili i neki ustavni projekat gde se predviđa i u Srbiji dvodomi sistem. Time se blokira glavna grana vlasti, nešto malo ravnopravnija od upravne i sudske, a to je zakonodavna vlast. Tamo gde postoji dvodomi sistem blokira se zakonodavna vlast, ometa se. Dvodomi sistem je izmišljen u Engleskoj da bi vladar preko gornjeg doma, doma plemića, mogao da blokira donji dom, dom građana. To je suština. Ja razumem da vi ne znate ništa o ovome, ali ja ovo zbog vas i ne govorim, ovo govorim zbog šire javnosti i, naravno, pre svega zbog onih ljudi koji su me poslali u ovaj parlament. Vi ovde prenosite određene državne nadležnosti već postojećoj autonomiji, a na to nemate prava. Dok se Ustav ne promeni, prava na to nemate. Vi ne možete ono što je vama povereno kao nadležnost, sada kada ste skupštinska većina i kada imate vladu iz svojih redova, jednostavno da odbacite i da poverite nekom drugom. Vi zato i ne poveravate. Imali ste pravo neke poslove iz vaše nadležnosti da poverite, ali vi ne poveravate nego prenosite nadležnost. To je bitno drugačije i to ne može. Vi ovde nadležnosti prenosite. Prenosite nadležnost. S obzirom da prenosite te nadležnosti, vi zapravo pred narodom priznajete da niste sposobni da ih obavljate. U slučaju da zaista postoji iskrena želja da se demokratizuje dalje politički sistem Srbije, demokratizacija se može vršiti kroz jačanje nadležnosti lokalne samouprave. Lokalna samouprava je demokratska tekovina. Međutim, mi smo uporedo sa ovim dobili projekat novog zakona o lokalnoj samoupravi, gde se uvodi predsednički sistem, gde će gradonačelnik da ima svu upravnu vlast u svojim rukama, neprikosnovenu i ne može skupština ni da ga smeni. Povezane su te stvari. Sve to što podnosite, celi sistem pravnih akata, pogotovo ovih organskog karaktera, govori o vašem političkom konceptu. Vaš politički koncept nije demokratski.
Gospodine Šešelj, da li želite da iskoristite svih 20 minuta?
Da, svih 20 minuta. Šta pripadnici nacionalnih manjina dobijaju ovim zakonskim projektom? Ništa. Šta briga pripadnika nacionalnih manjina hoće li ove nadležnosti imati Đinđić u Beogradu ili Čanak u Vojvodini. Baš ih briga. To nema nikakve veze. Pripadnici nacionalnih manjina na teritoriji gde nisu većinsko stanovništvo od ovakve vrste autonomije nemaju nikakve koristi. Ovo nije autonomija za nacionalne manjine, ovo je refeudalizacija Srbije. Gde bi bilo korisno jačanje lokalne samouprave za nacionalne manjine? U onim opštinama gde su pripadnici nacionalnih manjina većinsko stanovništvo, i to ima smisla. Ranije je o tome bilo govora, zbog situacije na Kosovu i Metohiji tome se nije pristupalo. Pošto je sada Kosovo i Metohija pod okupacijom, u Vojvodini već ima smisla, ne samo u Vojvodini nego u ostatku Srbije, u celoj Srbiji osim okupiranog dela na Kosovu i Metohiji, ima smisla jačati nadležnosti lokalne samouprave. To je ono što bismo mogli da podržimo, a jačati nadležnosti jedne birokratske strukture ne znači ništa u procesu demokratizacije, apsolutno ništa. Hoće li se o ovim stvarima odlučivati u Beogradu ili u Novom Sadu nije bitno, ali postoji druga opasnost. Ta druga opasnost je sukob interesa političke oligarhije u Beogradu i političke oligarhije u Novom Sadu. Ti sukobi neprekidno postoje. Oni su prirodni uvek kada jedna partija drži vlast u Beogradu, a druga partija u Novom Sadu. Zamislite sada Srbiju podeljenu na šest autonomnih pokrajina - šest Nenada Čanaka, ne želim da uvredim ni na koji način... šest Nenada Čanaka kada se međusobno sukobe u svojim interesima to i do rata može da dovede. Ovde se neprekidno govori o istorijskom smislu, i o istorijskoj osnovi vojvođanske autonomije. Istorijski smisao vojvođanske autnomije postoji u odnosu na neke tuđinske države koje su upravljale Vojvodinom do 1918, a ne u odnosu na maticu Srbiju. Prvo, Mađari kada su se doselili u Panoniju zatekli su Srbe. Zatim, posle pada despotovine velika masa Srba se preselila u Srem, Banat, Bačku, Slavoniju, Baranju. Više decenija po padu despotovine ugarski kralj je imenovao srpskog despota. (Predsednik: Gospodine Šešelj, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Govorim o temi, a to što vi ne razumete ja tu ništa ne mogu, zaista. Govorim načelno. (Predsednik: Imate konkretan predlog zakona.) Ja govorim načelno. Nema ovde ništa konkretno, ovde je sve načelno. (Predsednik: Načelno o konkretnom predlogu. ) Ovde se govori o ovom zakonskom projektu, ovo je omnibus zakon. Ovaj zakon menja 20-30 već postojećih zakona o pravnom poretku. Jeste li pogledali to? Autonomija Vojvodina je postojala jedan kraći vremenski period u vreme Austrougarske. Nepunu godinu dana Stevan Šupljikac je bio vojvoda, a to je inače austrougarski pukovnik, vojvoda vojvodstva Srbija. Posle njegove smrti direktno je austrijski car sebi prikopčao titulu velikog vojvode vojvodstva Srbija. To nije bila Vojvodina, to nije bila srpska Vojvodina. To je bilo vojvodstvo Srbija u vreme kada druge nezavisne sprske države nije ni bilo, jer je nezavisnost Srbije i Crne Gore priznata tek na Berlinskom kongresu. Vi sada ono što je tekovina oslobodilačke borbe srpskog naroda, pre svega političke borbe, a bilo je i oružane, Srbi su znali i na ustanke da se dižu još od vremena cara Jovana Nenada protiv mađarske vlasti - vi ono što je tekovina oslobodilačke brobe srpskog naroda ovim zakonom pokušavate pretvoriti u oruđe razbijanja Srbije. Ne možete vi mene dekoncentrisati nikako. Možete da dobacujete sve što vam padne na pamet, baš me briga. Nema načina na koji možete da me sprečite da govorim. Ako ne čujete, operite uši, kupajte se. Ne mogu ja o vašim higijenskim problemima da vodim računa. To mene uopšte ne interesuje. Zato, u ovom slučaju treba upravo ono za šta se Đinđić zalagao 1994. godine - izvršnu vlast u državi centralizovati, a razvijati lokalnu samoupravu i širiti njene nadležnosti. Ono što su osnovni državni atributi, ne prenositi tamo. Šta će Vojvodini da ona kontroliše polaganje pravosudnih ispita? Polaganje pravosudnih ispita treba da bude stvar sudske grane vlasti. Ako se ta sudska grana vlasti poremeti u svom jedinstvu, propada država. Neki su sa ove govornice, a i u široj javnosti iznosili stav - ako može Nemačka da bude regionalno uređena država (Nemačka je između čvrste federacije i regionalizovane države) i ako može Švajcarska da bude u izvesnom smislu konfederacija (mada to odavno nije u suštini), što ne bi naša zemlja? Nije se još Nemačka našla na mukama zbog svojih elemenata federalizma, zbog svoje regionalizacije. Zamislite da neka velika sila spolja izazove te centrifugalne tendencije u Nemačkoj, kakva bi bila sudbina nemačke države? Tamo se jedna država naziva nezavisnom državom Bavarskom. To je njen zvanični naziv. Ta država, kada bi neko spolja pokrenuo separatističke procese u Nemačkoj(sad nema na vidiku te sile, sutra bi se moglo desiti), pitanje je kakva bi bila sudbina nemačke države. Švajcarska je postojala toliko decenija i vekova konsenzusom velikih sila, zato je opstala. Zamislite da su velike sile oko Švajcarske htele da podele Švajcarsku. Šta bi ih sprečilo u tom poslu? To nije nikakav argument. U ovom slučaju, mi imamo slovo postojećeg Ustava. Taj ustav je Sveto pismo. Ustav Srbije je Sveto pismo sve dok se, na ustavom propisan način, ne promeni. Nema većeg svetog pisma od tog ustava. Naravno, vi ste svesni da ste ne samo ovim zakonom nego i mnogim zakonima koje ste doneli, direktno pogazili Ustav Srbije. Zbog toga mi godinu dana nemamo Ustavnog suda. Vi na silu sprečavate konstituisanje Ustavnog suda, izbor sudija, iako imate dovoljnu moć da bukvalno izaberete ljude koji se isključivo vama dopadaju. Vi i od toga bežite, iako imate takvu ubedljivu skupštinsku većinu da tamo budu sve vaši poslušnici. Vi se i toga bojite i od toga bežite. Srbija nema Ustavnog suda i gde onda ovo osporavati? Delimično se ovo može osporavati na Saveznom ustavnom sudu, gde je direktno suprotno Saveznom ustavu. Međutim, tamo gde je reč o isključivoj protivrečnosti sa odredbama Ustava Srbije, nema gde da se traži ustavno-pravna zaštita. Što ne konstituišete taj ustavni sud? Što da stručnoj pravničkoj javnosti ne izložite i rad jednog ustavnog suda, gde ćete vi bukvalno izabrati sve sudije? Što se toga bojite? Mislim da vam nije čista savest. Pozivam vas da odustanete od donošenja ovakvog zakona, jer Srbija ima gadno iskustvo sa deobama. Setite se Balšića, setite se Crnojevića, setite se Nemanjića, gde je otac sina oslepljivao, a sin oca; setite se međudinastičkih sukoba u Srbiji 19. veka. Vi ovim zapravo otvarate vulkan u srpskoj zemlji, sa nesagledivim posledicama. Niko živ ne zna gde se ovo može zaustaviti. Setite se da je pod komunističkim režimom Vojvodina imala i više nadležnosti od ovih. Uspela je pod tim komunističkim režimom da se potpuno odmetne, da se potpuno odvoji od Srbije. Vojvodina je učestvovala u upravljanju nad Srbijom, a Srbija nije nikako mogla nad Vojvodinom; setite se te situacije. To je po Čanku demokratija; Čanak ima svoj koncept i on ga sledi. Ali, pustite prvo Čanka da osvoji dovoljno glasova na izborima -jer, Čanak sa svojih 2-3%... i baš ga briga, on se zabavlja sada, ali vi ćete tešku političku cenu platiti ako usvojite ovakav zakon.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, u svojstvu predstavnika poslaničke grupe SSJ.
Poštovani građani Srbije, uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri i gospodine predsedniče Vlade, poslanička grupa SSJ-a će u Skupštini Srbije glasati protiv ovog omnibus zakona, ili kako je tačnije nazvan - Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine. To upravo zato što smatramo da se ne radi, u suštini, o vraćanju nadležnosti AP Vojvodini, već se radi o nečemu sasvim drugom. Čini mi se da se iz ovog predloga zakona valja nešto mnogo veće, odnosno da ćemo, ukoliko budemo glasali za ovaj zakon, posejati klicu stvaranja nezavisne republike Vojvodine, nezavisne od Republike Srbije. Da se razumemo: SSJ se inače, po svom programu i po deklaraciji koja je usvojena u prošloj godini, zalaže za vraćanje autonomije AP Vojvodini, koja je propisana važećim Ustavom, usvojenim 1990. godine. Ali, nikako se ne slažem da se u ovom predlogu zakona radi upravo o tim nadležnostima koje su propisane važećim zakonom. Pre mi to liči na vraćanje nadležnosti koju je imala Pokrajina Vojvodina Ustavom iz 1974. godine, o čemu je govorio i gospodin Nenad Čanak, žaleći za time što taj ustav nije na snazi. Dakle, zalažemo se da Vojvodina bude autonomna pokrajina u jedinstvenoj Srbiji, u kojoj će svi građani Vojvodine, bez obzira na versku, nacionalnu ili političku opredeljenost, imati potpuno ista prava, gde će većinski srpski narod koga u Vojvodini ima 70%, zajedno sa ostalim (25%) etničkim zajednicama, živeti potpuno ravnopravno, uživajući ista građanska, politička i sva druga prava. To je u našem programu i mi od toga nećemo odustati. Ali, ovde se očigledno radi o nečem sasvim drugom. Pokušaću da vam objasnim zbog čega SSJ neće glasati za usvajanje ovog zakona. Postoje četiri razloga. Prvi razlog je taj, što je ovaj predlog zakona u suprotnosti sa 24 pozitivna zakonska propisa u Srbiji; dakle, usuprotnosti je sa 24 zakona. Oni se ili moraju ukinuti ili se moraju promeniti da bi ovaj zakon bio legitiman. Drugi razlog, ovaj zakon je u suprotnosti sa Ustavom, jer daje Pokrajini mnogo veća ovlašćenja nego što je to Ustavom propisano. To je prvo. Drugo, ovaj zakon je retroaktivan - jer, podrazumeva da se primena ovog zakona vrši od 1. januara ove godine, a usvojiće se pri kraju prvog meseca ove godine. O tome je i govorio i predsednik Vlade, gospodin Zoran Đinđić, rekavši da je i Vlada reagovala amandmanima da bi otklonila neke neustavne odredbe ovog zakona koje ga čine neustavnim. Treći razlog je u tome što smatramo da se donošenjem ovog zakona Pokrajini Vojvodini daju određene ingerencije koje imaju samo republike. Prvo, da li je prirodno da pokrajina ima pravo da osniva više škole, fakultete i univerzitete? Nije. Da li je logično i da li je prirodno da se ukida Radio televizija Srbije na teritoriji Vojvodine i da se uspostavlja nova radio televizija Vojvodine? Nemam ništa protiv ukoliko bi ispred radio televizija Vojvodine stajalo RTS ili RTS - radio televizija Vojvodine. Ali, samo naziv radio televizije Vojvodina me neodoljivo podseća na 1991. godinu i na stvaranje Radio televizije Slovenije, Radio televizije Hrvatske, Radio televizije Bosne i Hercegovine - a i danas u našoj federaciji imamo Radio televiziju Crne Gore; Crna Gora je Republika, a Vojvodina je još uvek po važećem zakonu Pokrajina. Ponavljam, ne smeta mi ako se zove RTS - radio televizija Vojvodine, ali samo radio televizija Vojvodine za mene i za SSJ nije prihvatljivo. Ne branim ja Radio televiziju Srbije kao medijsku kuću. Ona je za mene, i pre 5. oktobra i posle 5. oktobra, bila televizijska bastilja na kojoj SSJ nema pristup. Nikada niko iz SSJ-a nije bio gost ni u jednoj emisiji RTS-a. Takav je odnos uglavnom i prema ostalim strankama opozicije. Dakle, ne branim RTS kao medijsku kuću, ali je branim kao srpsku nacionalnu instituciju. Kakva je takva je, ona jeste nacionalna institucija i predstavlja najvažniju medijsku kuću Republike Srbije. Dalje, da li je logično da se osnivaju posebni fondovi, odnosno javna preduzeća koja će upravljati vodoprivredom, šumama, lovstvom, i da li je logično da pokrajina ima sopstvenu direkciju za robne rezerve. Naravno da nije. Da li je logično da u Predlogu zakona u članu 50. piše: "Autonomna pokrajina, preko svojih organa, daje saglasnost na korišćenje imena "Vojvodina" na markama alkoholnih pića". Da li je to jako važno? Ne - ne kao etiketa, ali je važno da se Vojvodina i time izdvaja iz Srbije i time pokazuje svu svoju nezavisnost od Republike Srbije. Dalje, da li je logično da Republika Srbija nema svoje ministarstvo sporta, a Vojvodina preko Zavoda za sport praktično preuzima sve ingerencije Ministarstva za sport Pokrajine Vojvodine. To je još jedan segment odvajanja Vojvodine od Jugoslavije. I da ne nabrajam, zaista ima mnogo toga. Skrenuo bih pažnju na nešto što piše u obrazloženju Predloga zakona, a to je da zakon predstavlja prvu fazu konkretizovanja nadležnosti autonomne pokrajine. Pretpostavljamo kakva će biti druga faza. Pretpostavljam da će to biti ili raspisivanje referenduma ili internacionalizacija problema Vojvodine; svi dobro znamo kako je to kada se naš problem internacionalizuje i kada se umeša međunarodna zajednica. Još nešto je vrlo indikativno. Piše daetimološki termin "autonomija" ima sledeće značenje: samozakonodavstvo, samouprava, politička nezavisnost i samostalnost. Kao da nam predlagač želi sugerisati da mi po Vujakliji, po njegovom leksikonu stranih reči i izraza treba da priznamo kao nezavisnu političku samoupravu republiku Vojvodinu. Sa time se nikako ne mogu složiti. Četvrti razlog, zbog čega nećemo glasati za ovaj predlog zakona, jeste sledeći: jednostavno ne verujemo predlagačima ovog zakona; u dokumentu Lige socijaldemokrata Vojvodine koji je usvojen marta 1999. godine, čiji je predsednik gospodin Nenad Čanak, inače aktuelni predsednik Skupštine AP Vojvodine, piše da Srbiju treba podeliti na šest republika, i to: Vojvodina, Šumadija, jugoistična Srbija, grad Beograd sa okolinom, Sandžak i Kosovo. Vojvodina u takvoj federalnoj državi mora imati status republike. Po ovako definisanom državnom uređenju, Vojvodina bi u oblasti spoljne politike imala pravo da uspostavlja međuregionalne odnose sa ostalim evropskim regijama. Dakle, da li da verujemo, gospodo narodni poslanici i građani Srbije, Nenadu Čanku kao predsedniku Lige socijaldemokrata koja u programu ima odvajanje Vojvodine od Srbije i stvaranje nezavisne republike Vojvodine ili da verujemo gospodinu Čanku kao predlagaču zakona o vraćanju autonomije Vojvodini po važećem Ustavu. Da li, gospodo narodni poslanici i građani Srbije, treba da verujemo gospodinu Jožefu Kasi, inače potpredsedniku Vlade Srbije, koji je u ulozi predsednika Saveza vojvođanskih Mađara napisao sporazum gde piše da mađarska regionalna samouprava, područje mađarske regionalne samouprave obuhvata: opštine u Vojvodini u kojima mađarsko stanovništvo čini većinu, kao i naseljena mesta koja se graniče sa tim opštinama, obrazuju mađarsku regionalnu samoupravu radi efikasnije zaštite i unapređenja nacionalnog identiteta mađarske nacionalne manjine. Područje mađarske regionalne samouprave obuhvata opštine: Ada, Bačka Topola, Bečej, Čoka, Kanjiža, Mali Iđoš, Subotica, Novi Kneževac, Senta itd. Da li da verujemo predlagaču gospodinu Jožefu Kasi kao predsedniku svoje stranke, koja ima u svom programu stvaranje mađarske regionalne samouprave u Srbiji, dakle u Vojvodini, ili da verujemo gospodinu Kasi kao predlagaču ovog zakona o vraćanju nadležnosti. To je pitanje o kome treba svi da razmislimo. Želim samo da vas podsetim da se danas odlučuje o veoma važnom pitanju i da sve stranke koje budu dale svoj glas za usvajanje ovog zakona o vraćanju tzv.nadležnosti odnosno o uspostavljanju republike Vojvodine, nose sa sobom istorijsku odgovornost za cepanje i podelu Srbije na nekoliko regiona. Mislim, i sasvim sam siguran, da je bilo dovoljno cepanja naše zemlje i da Vojvodina treba da bude srpska autonomna pokrajina, sa svim autonomnim ovlašćenjima u jedinstvenoj Srbiji. Hvala lepo.
Pravo na repliku tražio je narodni poslanik Bojan Kostreš, predsednik poslaničke grupe DOS - Liga. Osnov replike? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem da je gospodin Pelević pogrešno tumačio program Lige socijaldemokrata Vojvodine. Tačno je da se mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine zalažemo za Vojvodinu republiku. To uopšte nije sporno i to je poznato. Mi se zalažemo za federalizaciju Srbije, za Srbiju kao jedinstvenu federalnu državu u kojoj Vojvodina mora imati status republike. Znači, mi se ne zalažemo za nezavisnu državu, već za federalnu jedinicu. Kako će unutrašnje jedna država biti uređena, to može na ovaj ili onaj način:Vojvodina republika - ali, kao federalna jedinica i nikadane bi, po nama, trebalo da bude nezavisna država. Da se zalažemo za nezavisnu državu, mi bismo rekli da se zalažemo za nezavisnu državu, ne bi se krili. Ponavljam, mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine zalažemo se za Vojvodinu republiku u federalnoj Srbiji, u Srbiji koja treba da ima šest federalnih jedinica, i na taj način, tako federalno uređena država sačuvala bi Kosovo u Srbiji. Ne vidim načina kako će Kosovo u Srbiji opstati na drugačiji način.Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, kao predsednik poslaničke grupe DSS, pa Branislav Ivković.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, poštovani gosti danas i predlagači zakona u ovoj skupštini. Složio bih se sa onima koji kažu da su postojeći Ustav, njegova rešenja i svi zakoni koji proizilaze iz njega, loši. Takođe bi se složio sa onima koji kažu da je Ustav iz 1974. godine loš, da su oba ova ustava podjednako doprinela rušenju onoga što se zove Srbija, onoga što je stvarano vekovima, pre nego što su i jedan i drugi ustav stupili na snagu. I jedan i drugi ustav su bili ustavi u proizvođenju sukoba, na nivou centralne, i drugih nivoa vlasti. Jedan je te sukobe proizvodio zato što je vlast autonomnih pokrajina, koje su tada tretirane kao konstitutivni elementi federacije, bila prevelika;nije bilo apsolutno nikakvih nadležnosti centralne vlasti na nivou pokrajina. Drugi ustav, pak, potpuno je ukinuo gotovo sve nadležnosti autonomnih pokrajina i doprineo tome da narastu tenzije između ovih nivoa vlasti i da se gotovo onemogući funkcionisanje nekih delova vlasti. Imamo na delu i imali smo prilike, i ja za svoje godine i oni koji su stariji mnogo više, da vide da su ti ustavi loši i da treba nešto menjati. Da li put promena treba da ide u pravcu rešenja iz Ustava 1974. godine ili put promena postojećeg stanja treba da ide u pravcu pronalaženja rešenja koja su se pokazala kao dobra svugde u svetu i koja su tekovina demokratskih država, kojima mi stremimo i koje su članice Evropske unije. DSS smatra da treba da tražimo nova rešenja, da se ne vraćamo na stara rešenja koja će nas vratiti u nazad, koja nam ništa dobro neće doneti. To je ključni razlog zašto DSS danas neće podržati, odnosno biće uzdržana prilikom glasanja omnibus zakona. Mi nećemo biti uzdržani zato što smo protiv ovlašćenja koja treba da pripadnu AP Vojvodini ili zato što smatramo da građani ne treba da imaju mogućnost da, preko tog nivoa vlasti ili drugih nivoa vlasti utiču na sprovođenje i zadovoljavanje njihovih potreba. Naprotiv, mismo za to; ali, nismo za ovakav način i nismo za parcijalno rešavanje ovih problema koje je proizveo Ustav iz 1990. godine, koji je potpuno centralizovao državu. Suštinskih promena države nema bez promena Ustava. Ako krećemo u promene i menjamosistem, moramo da krenemo od vrha, od glave -Ustava. Ustav koji sada imamo nije ustav koji treba da omogući stvaranje jedne nove demokratske države, demokratske države koja treba sutra da uđe u Savet Evrope, a prekosutra da postane ravnopravni član Evropske unije. Ovo je ustav koji nam ne garantuje ništa od toga i koji treba menjati. Pogledajmo okolnosti u kojima se stavlja ova tačka na dnevni red. Da li je potrebno, pre svega, krenuti sa celovitim, ustavnim promenama ili rešavati parcijalno jedan deo. Ne ulazeći u samu suštinu zakona, ne ulazeći u to da li je to dobro ili nije dobro, naprotiv, smatramo- i predlog načela Ustava koji je Demokratska stranka Srbije predstavila juče podrazumevaju u nekim segmentima i veći deo nadležnosti za regionalno organizovanu državu nego što se daje ovim omnibus zakonom. Ali, nije dobro rešavanje na ovaj način, u trenucima kada se približava kraj pregovora oko budućnosti zajedničke države -bilo da će biti referenduma u Crnoj Gori, bilo da će se postići dogovor, ali približava se kraj pregovora; u trenucima kada nam treba promena celovitog sistema; u trenucima kada jednostavno, ovaj zakon koji bude donet neće moći da zaživi na način na koji bi zadovoljio potrebe građana; kada će postojati određena konfuzija u tome koji će se zakoni primenjivati; da li omnibus zakon,kao što je ministar pravde rekao, do sada neviđen u pravnoj teoriji, a bogami i u praksi, da li će on biti taj koji će se primenjivati, koji će rešavati u sukobu nadležnosti ovog zakona i svih ostalih zakona; ko će biti taj koji će znati gde i kako da se upućuje - to sve ne znamo, ovim zakonom nije predviđeno. Postoje nadležni organi koji će to raditi. Smatram da ovaj zakon neće zaživeti, odnosno da je najgora moguća stvar za jednu državu, a to je da se pitanja od strateške važnosti za budućnost države i razvoj te države rešavaju tako da bi se prikupili dnevnopolitički poeni. To je ono što je loše i tu možemo da govorimo o odgovornosti i neodgovornosti, savesti i nesavesnosti. Pre sveta, treba pristupiti izradi novog ustava. Složio bih se sa svima onima koji kažu da je dosta obećanoda će se u prvoj godini uraditi. Mi smo sa time krenuli. Ono što je predloženo, nije zacementirano - to su ideje, koje su stavljene na papir, kako DSS vidi da treba država Srbija, kao članica zajedničke države Srbije i Crne Gore, da izgleda u budućnosti. Osnovni problem koji će ovde nastati, to je asimetričnost, što će neki građani Srbije biti ravnopravniji od onih drugih, što se ovim zakonom - ustavom garantuje ravnopravnost, odnosno neravnopravnost; odnosno, osnovno ustavno pravo da su svi građani ravnopravni, da svi građani imajuista prava u okviru postojeće države, ovim se gube. Znači, neki građani u jednom delu Srbije će imati više prava - a ja dolazim iz tog dela Srbije i smatram da mi je apsolutno svejedno da li će centar moći biti u Beogradu ili u Novom Sadu. Iz Pančeva su jednako uzimali od 1974. godine pa nadalje; iz Pančeva je izgrađen i SPENS, ne znam kojim ostalim pančevačkim parama su izgrađeni drugi objekti u Novom Sadu - Srpsko narodno pozoriše i ostalo. Pančevo je ostalo jedan od najnerazvijenih gradova u Vojvodini; grad sa puno neuređenih ulica, kaldrmisanih ulica, sa nesređenom infrastrukturom.Meni je apsolutno svejedno da li će pare ići u Novi Sad iliu Beograd. Hoću da pare ostanu u Pančevu, da pare ostanu na onom nivou gde će građani znati kako da apsolutno zadovolje svoje potrebe. To je suštinska decentralizacija i demokratizacija. Sve ono što nije to, nije ni demokratizacija, ni decentralizacija. Smatram da niko iz DOS-a ne beži od tog obećanja i od te odgovornosti da preuzme na sebe postupak za donošenje novog ustava, decentralizaciju, demokratizaciju države, promene sistema; jednostavno, spuštanja vlasti, naročito onih nivoa vlasti od kojih zavisi zadovoljenje potreba običnih ljudi nanivo na kome bi oni mogli najviše da utiču - to je lokalna samouprava, to je regionalna država, koja bi se, naravno, birala po drugim osnovama i koja bi funkcionisala na drugim osnovama, sa mnogo više ingerencija. Naravno, biće primedaba od mnogih, zašto regionalna država? Pa, regionalna država upravo treba da omogući bolje funkcionisanje same zajedničke države i same države Srbije, do onog nivoa dok ta regionalizacija ne ugrožava funkcionisanje same države. To je nešto što je poznato u modernoj praksi u Evropi, i što treba, mi smatramo, primeniti u Srbiji. Isto tako, treba napomenuti i posebno naglasiti,ovo rešenje koje se sada nudi i daje za jedan kraći vremenski period, pošto se kaže da je ono privremeno - nije rešenje koje će, a rekao sam, zaživeti; ovako konfuzno rešenje, uz jedan veliki broj amandmana i same Vlade, koja je prvobitni tekst dala Skupštini Vojvodine, pa ga je Skupština Vojvodine poslala i sada imamo 30 amandmana Vlade, to nije rešenje koje će napraviti znatan pomak u funkcionisanju i same države Srbije i same Vojvodine, a naročito lokalne samouprave koja bi trebalo da ima mnogo veće ingerencije. Zato ćemo mi u DSS-u biti uzdržani prilikom glasanja o ovom zakonu, ne zato što smatramo da Vojvodina i drugi regioni našim predlogom, neće imati sve te ingerencije; naprotiv, imaće i više u mnogim oblastima - već zato što je ovo jedno asimetrično rešenje, rešenje neravnopravnosti koje će roditi samo nove sukobe; a da li nam trebaju novi sukobi između građana, između pojedinih delova u Srbiji u trenutku kada smo krenuli putem rešavanja problema i putem izgradnje jedne nove države. DSS će biti uzdržana zato što se ne slaže ne sa samom sadržinom ovog zakona, već sa načinom itrenutkom donošenja ovog zakona.Zahtevamo da se u promene ide brže, sistematičnije, odgovornije, promenom Ustava; jer dok ne promenimo Ustav, plašim se da će svi ostali pokušaji biti parcijalni i da će odslikavati samo neke trzaje i neko delovanje bez plana, a to građani Srbije ne zaslužuju. Oni već zaslužuju da konačno krenemo da se bavimo pravim stvarima, a to je promena - samo tada će naša nadanja i naša stremljenja biti prava,Republike Srbije u toku ove godine.
Reč ima predstavnik predlagača, gospodin Nenad Čanak.
Dame i gospodo poslanici, pošto me nekoliko govornika poimence spomenulo, nisam hteo da se javljam posle svakog, nego sam mislio da sačekam da se malo nakupi pa onda da kažem šta imam. Pre svega, kao da kroz ovu diskusiju vidimo o čemu se zaista radi, jer veoma se malo govori o suštini ovog zakona koji treba da bude stavljen na glasanje, kao da se sve više govori o ustavima, o položaju Vojvodine; ranije, sada itd. Ovde treba da razgovaramo o ovom konkretnom zakonu, pričaćemo o drugim stvarima drugi put, ne treba da traćimo vreme ni strpljenje građana koji su se ovde uputili. Na jednu stvar moram da skrenem pažnju, kao primer položaja Vojvodine: Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine sa 120 poslanika ima, koji su direktno izabrani izabrani po većinskom sistemu na direktnim (Tomislav Nikolić, sa mesta: Ludački sistem.) naravno, ludački sistem je sa ova tri poslanika, tri kandidata u drugom krugu, to su izmislili socijalisti u svoje vreme da bi onemogućili opoziciju da se ujedini; nebitno. Bitno je da su ti ljudi izabrani od strane građana Vojvodine i imaju zakonodavnu mogućnost inicijative, znači mogućnost zakonske inicijative identično koliko jedan jedini od vas. Znači, 120 poslanika Skupštine Vojvodine ovog trenutka ima inicijatornu snagu jednaku inicijativi jednog jedinog poslanika u Skupštini Srbije. Da li neko, ko je iole dobronameran, može da razume kakav to efekat ima na građane Vojvodine, kakva su njihova osećanja i do koje mere se oni osećaju poniženo. Suština ovoga o čemu govorimo je u tome da se to spreči, da se spreči frustracija, da se spreči razvoj svega toga. Neko je ovde rekao da pretim - ne, ne pada mi na pamet; niti za to imam mandat, niti mi je u prirodi. Samo upozoravam i molim vas da budete odgovorni prema ljudima koji su vas ovde poslali, da povedete računa da se objektivne različitosti moraju drugačije tretirati. Ništa drugo nisam hteo da kažem. Jedan od govornika je spomenuo pitanje radio-televizije Vojvodine ili tako nešto. U pitanju je potpuno druga stvar - ako može postojati lokalna televizija, ako u Beogradu može postojati lokalna TV "Studio" B, zašto ne bi mogla postojati regionalna televizija, televizija Vojvodine? Ne vidim zašto se tako osetljivo reaguje na potpuno normalne stvari, koje ne zadiru ni u kakav ustavni položaj. Opet ponavljam - Nenad Čanak, predsednik Lige socijaldemokrata Vojvodine, smatra da je ovo sve rešenje koje je prelazno, prolazno, itd; ali, Nenad Čanak, predsednik Lige socijaldemokrata Vojvodine, nije ovde pozvan; ovde je Nenad Čanak, predsednik Skupštine AP Vojvodine; u tom smislu ja nemam mandat da govorim o mojim partijskim zalaganjima i o onome za šta se partija čiji sam član zalaže, nego o onome šta je odluka Skupštine Vojvodine, gde je većina poslanika glasala za ovaj omnibus zakon. Samo vas upozoravam na to, neću da kažem i da podsećam na to da je, recimo, Vojislavu Šešelju 1988. godine, kao saradniku državne bezbednosti, bio vraćen pasoš zato što je rušio autonomiju Vojvodine; neću da pričam o tome koliko je ljudi bilo direktno kupljeno od strane državne bezbednosti Srbije da bi se uništila Vojvodina, da bi se centralizovalo sve i da bi se od Srbije napravila ratna mašinerija za Miloševićeve pohode. Neću o tome da govorim. Hoću da govorim samo o tome da je ovo minimum minimuma dobre volje prema Vojvodini, koja treba da omogući harmoničan život u toj zemlji, i ništa više.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, kao zamenik predsednika poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre, ustave je pominjao predlagač omnibus zakona i otpočeo čitavu priču danas tvrdnjom da je Ustav iz 1990. godine Srbiju pretvorio u ratnu mašineriju. Predsednik Skupštine ga nije opomenuo. Razumem da neko ne prihvata ni ustav, ni zakone, ni pravila ponašanja, ali kad svoju zemlju, kada državu u kojoj se još uvek nalazi, optuži za nešto za šta je svet nije optužio, čak i svet traži pojedince koji su krivi u Srbiji, a ne kaže generalno da je Srbija ratna mašinerija, trebalo bi makar onaj ko tvrdi da nas uči demokratiji, da pazi šta govori o zemlji koja je, bar se nadam, i njegova, i moja, toliko koliko je ravnopravna. Ovde smo čuli žalopojke i frustracije o poslanicima Skupštine Vojvodine, koji tobože nemaju toliko prava koliko imaju narodni poslanici Skupštine Srbije, pa njih 120 ima prava kao jedan poslanik Narodne skupštine Republike Srbije. Pa dobro, zašto je to nespojivo sa demokratijom, ima li pravo jedan poslanik Narodne skupštine Republike Srbije da bilo šta predloži Skupštini Vojvodine? Ima li pravo Skupština Srbije, većinom glasova, da bilo šta predloži Skupštini Vojvodine? Nema, pase ja ne osećam frustriranim. Znam da smo neke nadležnosti, neke poslove izdelili. A gospodinu koji je govorio pre mene preporučujem - kada iznosi podatke o nekome od nas, pa ne bude opomenut, a ja uvek bivam opomenut kada iznosim istinu o nekome od vas, neka sačeka da taj o kome on govori bude u ovoj sali. To je valjda osnovni red, to je valjda pravilo ponašanja. Kada je Vojislav Šešelj u sali, recite mu da je bio saradnik državne bezbednosti, pa onda "berite kožu na šiljak". Nemam razloga da na bilo koji način branim Vojislava Šešelja, on će to sve sam umeti da uradi, ali vas molim, cenite malo sebe, cenite sebe toliko da čovek o kome govorite bude u sali kada o njemu govorite, zato što vi, kao predstavnik predlagača, imate pravo da dobijete reč kada god podignete ruku. E, onda bi to ličilo na demokratiju. Ovo što ste uradili sada, to liči na vas, na Nenada Čanka, koji je rekao da će određene ljude i Slobodana Miloševića da obesi na banderu u Beogradu i ubedio građane Srbije da je to demokratija koju donosi Nenad Čanak. Ne zaboravite, gospodine predsedniče Vlade, Nenad Čanak je u vašoj koaliciji i iza vašeg imena radi sve ono što radi. Ja mu ne verujem ni sada, kada ima mnogo manje nadležnosti u Vojvodini on vas kao predsednika Vlade uopšte ne poštuje, to su njegove izjave u sredstvima informisanja. Kako li će tek da vas poštuje kada mu i ove nadležnosti budete preneli?
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, u svojstvu predsednika poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodine ministre i gospodine predsedniče Skupštine AP Vojvodine, uspostavljanje autonomije na delu teritorije jedne republike je izuzetno dinamičan posao, dinamičan i odgovoran posao i za današnjicu, i za generacije koje dolaze. Taj dinamičan posao može da ima dva ekstremna rezultata - unitarizam ili separatizam. Kakav će rezultat uspostavljanja autonomije da bude direktno zavisi od političkih snaga koje tu autonomiju sprovode. Moram konstatovati da sadašnji sastav Skupštine AP Vojvodine ne sluti na dobro, da će autonomija koja se zagovara na ovaj način, omnibus zakonom, u suštini voditi zaista ka jednoj zaista demokratiji i razvoju zemlje Srbije i privrede Srbije. Pre mi sluti da će današnji sastav Skupštine AP Vojvodine, a normalno je to i očekivati, s obzirom na uslove u kojima je diktatom izabran 8. oktobra, u suštini, taj sastav, veliki izvor političke nestabilnosti u Republici Srbiji. Nastupi predsednika Skupštine AP Vojvodine pokazuju, i po grču lica kada govori, kako razmišlja i koji su mu ciljevi. Želim da istaknem da su socijalisti apsolutno za autonomiju Vojvodine u okviru Republike Srbije. Ocenjujemo da smo ustavnim rešenjima iz 1990. godine predvideli, pre svega, glavnom odrednicom, ključnom rečenicom, da je Srbija država njenih građana, sve ono što je bitno za jednu multinacionalnu sredinu, kao što je Vojvodina. Poštujući tradiciju toga prostora, činjenicu da to jeste istorijski srpsko tlo, ali i tlo mnogih nacionalnih zajednica, mi jesmo opredeljeni za autonomiju kroz Ustav Republike Srbije i kroz Statut AP Vojvodine. U Ustavu Republike Srbije se definiše osam bitnih nadležnosti, ovde u Predlogu zakona imamo 24 oblasti. Znači, Predlog zakona je zakoračio mimo ustavnih ovlašćenja, i to toliko zakoračio da je nas naterao ovde da mi prenosimo ona prava koja pripadaju Saveznom parlamentu, da prenosi na Republiku Srbiju, a Srbija tek onda na AP Vojvodinu. Dajte da razgovaramo otvoreno o čemu se radi, ako je ovde deo konsolidacije DOS-a i broja glasova u Skupštini. Mi socijalisti jesmo za autonomiju, ali za onu autonomiju koja garantuje celovitost Republike Srbije, za onu autonomiju koja nas neće dovesti u sramnu poziciju koju smo imali 1974. godine ustavnim rešenjima, da Vojvodina ima svoj prostorni plan, da Kosovo i Metohija imaju svoj prostorni plan, a ona nesreća koju smo zvali "Užas" da nema ništa. Tačno je to da Skupština Vojvodine ima pravo kao jedan poslanik, ali je tačno da među 37 poslanika SPS sedi osam poslanika iz Vojvodine, i ko zna koliko poslanika iz Vojvodine sedi ovde, u ovom parlamentu, u DOS-u , u DSS, i ostalim? O čemu se ovde razgovara? Da li se hoće opet tutorstvo, da li se hoće opet da Vojvodina ima svoj prostorni plan, a da Republika Srbija ne može da donese prostorni plan, dok ne aminuje Skupština Vojvodine? Jesmo li to zatekli? Znate li vi koje su bile izmene - bile su izmene samo zato što smo uveli mostove na Dunavu i Savi, kojih po prostornom planu Vojvodine uopšte nije bilo. Hoćete li da razgovaramo da se u Predlogu omnibus zakona predviđa da Vojvodina sama radi svoju vodoprivrednu osnovu? Kako će to Vojvodina da radi vodoprivrednu osnovu, kada je Dunav zajednički u Srbiji? Hoćemo li imati vodoprivrednu osnovu leve strane Dunava i desne strane Dunava? O čemu mi ovde razgovaramo? Mi ovde razgovaramo o korenima razbijanja Republike Srbije. Ponavljam - ako je to deo političke trgovine, da se stvara stabilnost, dajte ljudi da sve odgovorne partije u ovom parlamentu sednu zajedno i da vidimo koji je to obim autonomije koju Vojvodina može i treba da ima. Jer, Vojvodina ima svoje specifičnosti u tradiciji, kulturi, prostoru, ako hoćete u bogatstvu nacionalnih zajednica i veroispovesti. Mi sve to razumemo, zato i jesu građani Srbije usvajajući Ustav 1990. godine i glasali da je Srbija država njenih građana, da bi svaki građanin, bilo koje vere i nacionalnog opredeljenja, imao ista prava u ovoj državi. Nemojte da zbog, eventualno, te trgovine zakoračimo ogromnim koracima u začetke separatizma. Molim vas, nema značajnijeg dokumenta za razvoj jedne države, nakon Ustava, od prostornog plana te države. Prostornim planom se uređuju pitanja koja supar ekselans od značaja za jednu državu. Razmatraju se prostorni resursi potencijala od voda, šuma, poljoprivrednog zemljišta do bilo kojeg minerala. I, onda se važu balansi i opredeljuje - jeste, ovde je zemljište poljoprivredno ali će biti lokacija za akumulaciju, jer je potrebna voda, a zato imamo poljoprivredno zemljište na drugom mestu. Država se uređuje tako što se traži optimalno rešenje za državu kao celinu, a onda se u skladu sa tim optimalnim rešenjem razvijaju rešenja koja garantuju ravnomeran razvoj svih delova te države, optimalan prema resursu, potencijalu tih pojedinih delova. I, na šta treba sad da se svedemo? Da Vojvodina ponovo radi svoje prostorne planove posebne namene, ne razmišljajući o tome šta je sa Srbijom kao celinom. Hoćemo li da govorimo ponovo o tome, da zavirujemo u stomak, kao u nekadašnjim TV serijama, ko je gde proizveo i koliko kobasica i hleba. Hoćemo li da govorimo o tome da je tačno da je budžet Vojvodine bio 80 miliona dinara, ali jedno ministarstvo sa skromnim finansijskim sredstvima, kao Ministarstvo nauka, davalo je 105 miliona dinara, samo to ministarstvo, ulažući u naučnoistraživački razvoj, ulažući u fakultete, stipendije, opremanje; a gde je prosveta koja je davala milijardu ili dve; gde su ostala ministarstva koja su davala druga sredstva. Nemojte da gradimo začetke podela. Nemojte zbog nekih drugih razloga da se usvajaju zakoni za koje su prethodni govornici, naročito gospodin Zoran Nikolić, pokazali i dokazali da su totalno neustavni, da zadiru u rešenja koja su daleko izvan nadležnosti koje nisu definisane ni Ustavom Srbije, i izvan su nadležnostiovog republičkog parlamenta. Mi kao Republički parlament, kao Skupština, treba da im damo pravo na ombudsmane, a mi nemamo uopšte tu instituciju uvedenu u parlament. Šta se stvara ovim zakonomskim rešenjem? Istovremena snaga 25 zakonskih projekata i preko 150 dokumenata višeg ranga i ovog zakona. Zašto taj haos i čemu? Zašto se tu žuri? Ponavljam - mi socijalisti jesmo za autonomiju Vojvodine. Za to smo se opredelili. Možda treba tražiti još neka praktičnija rešenja, ali da idemo redom, zakon po zakon: Zakon o planiranju uređenja prostora i naselja, Zakon o građevinskom zemljištu, Zakon o izgradnji objekata, Zakon o osnovnom i srednjem obrazovanju, visokom obrazovanju - i, radimo kako je po Ustavu i kako je red u jednoj domaćinskoj kući. U svakom zakonskom projektu da opredelimo nadležnosti koje prebacujemo na Skupštinu Vojvodine zbog njene tradicije, zbog specifičnosti tog prostora. Ali, ne možemo nešto da damo, nemamo pravo da damo, po Ustavu nemamo pravo - nemamo pravo da damo pravo nadzora i kontrole. Nijedna republička skupština nema pravo da prebaci pravo upravnog nadzora i kontrole na bilo koju skupštinu bilo koje autonomne pokrajine. Jer, davanje prava nadzora i kontrole organu pokrajine nad sprovođenjem republičkih zakona znači davanje suveriniteta - izlazak Vojvodine iz suvereniteta. I, oko regionalizacije, da se odmah dogovorimo - regionalizacija u svetu znači razvoj. Regionalizacija ne znači tarabe. Regionalizacija znači da prema resursima i potencijalima određene regije razvijaju privreduprimerenu potencijalima te regije. Tada se racionalno razvija i infrastruktura i sve što ide uz to. Nemojte, izbacite te tarabe iz glave. Mi smo ovde birani od građana Srbije da donosimo zakonske projekte koji će pre svega očuvati Srbiju kao celinu, koji će podići privredu na noge, podići proizvodnju. Ponavljam, mi socijalisti smo spremni za razgovor sa svim poslaničkim grupama, da u skladu sa ustavnim rešenjima, u skladu sa Statutom Autonomne Pokrajine Vojvodine, donesemo one zakonske projekte koji će Vojvodini dati dovoljno nadležnosti da prema svojim specifičnostima traži rešenja koja su primerena jednoj multinacionalnoj i multikonfesionalnoj sredini. Ali, koja ni slučajno ne zadiru u opstanak Srbije kao celovite države. Hvala lepo.
Reč ima ministar za poljoprivredu, gospodin Dragan Veselinov. Izvolite, a posle njega narodni poslanik Branislav Kovačević, u svojstvu predstavnika poslaničke grupe.
Želeo bih svim poslanicima da dam pravu informaciju u odnosu na ovo što je sada izneo kolega Ivković, navodeći skroz pogrešan primer, navodeći ono što je bilo u prošlosti, govoreći da se to što je bilo u prošlosti nalazi i u Predlogu omnibus zakona koji se odnosi na vodoprivredu. Kolega Ivkoviću, izneli ste neistinu! U omnibus zakonu ne stoji ono što ste vi govorili za vodoprivredu. Član 48, a molim sve poslanike ako to žele da pogledaju, jasno kaže: "Autonomna pokrajina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast voda: 1) - donosi vodoprivrednu osnovu za teritoriju Autonomne Pokrajine, u skladu sa vodoprivrednom osnovom Republike." Vodoprivredna osnova Republike donosi se zakonom. Nameravamo, ove 2002. godine, da donesemo novu vodoprivrednu osnovu za teritoriju Republike Srbije i iz vodoprivredne osnove koja je regulisana zakonom na nivou države može jedino da proistekne i vodoprivredna osnova AP Vojvodine. Konačno, u prilog tome govorili ste da navodno Srbija gubi nadzor, a upravo je suprotno. Celokupna vodoprivredna inspekcija ostaje pod nadleštvom države Srbije, dakle pod upravom Vlade Republike Srbije. Prema tome, zakoni kojima se uređuje vodoprivredna osnova deo su nadležnosti Republičke skupštine, a inspekcija pripada Vladi, i ni na koji način se ne razvodnjava upravna vlast države.
Imate pravo, replika narodnog poslanika Branislava Ivkovića.
Uz svo poštovanje gospodinu ministru, razumem ga što on uglavnom pročita ono što mu odgovara kao deo izvoda, a ne pročita do kraja. Jasno je, i mi se socijalisti za to zalažemo da se usvajaju zakonski projekti iz svake oblasti i da se usvajanjem svakog zakonskog projekta ova skupština Republike Srbije opredeljuje, u interesu kvalitetnijeg života i razvoja Vojvodine, da određene nadležnosti prenosi na Skupštinu AP Vojvodine. Ali, po zakonima. O svakom zakonu od ovih 25 zakona i ako treba dan i noć da sedimo, ali nešto nikako ne smemo da prenesemo. To je, iako sam ja građevinski inženjer, ali pravnici tvrde da je to nezamislivo, pravo nadzora i kontrole nad zakonitošću primene pojedinih zakonskih akata na teritoriji Republike Srbije. E, pa, poštovani gospodine Veselinov, tačno je, piše ovde da donosi vodoprivrednu osnovu za teritoriju autonomne pokrajine u skladu sa vodoprivrednom osnovom Srbije. Tačno je i lepo je to da donosi vodoprivrednu osnovu u skladu sa republičkom vodoprivrednom osnovom. Ali, ko će da proveri da li je ta vodoprivredna osnova AP stvarno u skladu sa vodoprivrednom osnovom Republike Srbije? E, odgovor je u tački 4) gde piše: "vrši nadzor nad zakonitošću akata". Znači, ovim ombudsmanom vi kažete da više Republika država ne vrši nadzor nad vodoprivrednom osnovom i njenim delom vezanim za Vojvodinu, nego sama Vojvodina sebe nadzire. Pa još to nije dovoljno, već pod tačkom 3): "osniva javno preduzeće za gazdovanje vodama na teritoriji autonomne pokrajine." Pa ćete imati javno preduzeće za levi Dunav, i javno preduzeće za desni Dunav. Hvalalepo nacelovitoj Srbiji.
Za reč se javio ministar za poljoprivredu gospodin Dragan Veselinov. (Glasovi: Nema pravo, po kom osnovu?) Ima pravo po članu 80. Poslovnika Narodne skupštine, pročitajte pa ćete videti.
Gospodine poslaniče Ivkoviću, vi možete da pročitate kako god hoćete i kad dobro pročitate nema problema sa tim, ali ima problema sa vašim tumačenjem. Ovim zakonom inspekcije ne prelaze na Vojvodinu. Prema tome, sve inspekcijske službe, pa prema tome i vodoprivredna inspekcija, ostaju, kao što sam i naglasio, pod nadleštvom Vlade Republike Srbije. Što se radi o osnivanju javnog preduzeća za vode na teritoriji Vojvodine - Vojvodina je kao što znate imala nekoliko javnih preduzeća na svojoj teritoriji pre nasilne centralizacije proizvedene 1992. godine i ovim zakonom se samo vraćaju osnivačka prava, da vojvođanska Skupština može osnovati javno preduzeće za vode na svojoj tereitoriji, i to je sve; ali to nije separatizam.
Reč ima narodni poslanik Branislav Kovačević, u svojstvu predstavnika poslaničke grupe DOS - Liga socijaldemokrata Vojvodine i Liga za Šumadiju.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, poštovani predsedniče skupštine Vojvodine, dame i gospodo, nisam izašao za ovu govornicu da bih vam rekao kako će glasati poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju, zato što se to, pretpostavljam, zna. Ko ne zna, saznaće. Dakle, izašao sam da kažem da postoje dve grupe onih koji kritikuju ovaj predlog zakona. Jedni koji ne razumeju suštinu autonomije i regionalizma i za njih nikada nije kasno, oni će naučiti; što se tiče ovih drugih oni dolaze iz redova bivših patriotskih snaga, koji su proteklih deset godina, čuvajući ovu Srbiju, rastočili je do te mere da je pitanje da li ćemo opstati uopšte kao država, ovakva kakvu su napravili u proteklih deset godina. Dakle, slušati gospodina Ivkovića o prostornom planu i o budućnosti Srbije, u trenucima kada je stotine hiljade mladih ljudi napuštalo ovu zemlju, kada je stotine hiljade ljudi ginulo na bojištima, kada je stotine hiljada ljudi planiralo svoju budućnost u drugim zemljama i razgovarati o pretnjama gospodina Nenada Čanka i svih nas regionalista u proteklih deset godina, zbog kojih niko nije poginuo, niko nije emigrirao, zbog kojih nisu postojale izbeglice itd, potpuno je besmisleno. Vi ste prošlost, regionalizam je budućnost i, prema tome, nema nikakve nade za vas. Vi ste potrošene političke figure na ovom nebu. Zbog regionalista, zbog Nenada Čanka, zbog mene samog, postoji samo jedan izbeglica ove Srbije, a on se nalazi tamo gde i treba da se nalazi.
Branislav Ivković, replika.
Dame i gospodo poslanici, uvažena gospođa predsednica je na početku ove sednice podsetila sve nas da je tačno pre godinu dana formirana Skupština Republike Srbije. Možda se i vi iz DOS-a (tada celovitog od 176 poslanika) danas sećate sa kakvom ste atmosferom dočekali opozicione poslanike i koliko ste bili iznenađeni što uopšte bilo ko od nas želi da se javi za reč. Moram reći da se u međuvremenu napredovalo i da ipak možemo da razgovaramo. Međutim, ovakvi tragovi te prošlosti od pre godinu dana, način držanja i izraz lica, pokazuju da nije izbledeo taj jedan strahovit animozitet. Znate, prihvatite da svaki čovek nosi svoja specifična znanja, svaki čovek nosi odgovornost za ono šta čini, ali godinu dana je prošlo i istekao je garnatni rok za sve, pa i za vladu DOS-a. Počnite da sabirate šta ste vi činili. Ako hoćemo da razgovaramo o prethodnih deset godina, ponoviću vam priču od pre nekoliko meseci. Istina je, za prethodnih deset godina najveću odgovornost snosi Socijalistička partija Srbije jer je bila na vlasti. Ali, licemerno je i bedno govoriti o prethodnih deset godina, a ne govoriti o izmišljenim Markalama, sve do izmišljenog Račka, o izmišljenim satelitskimsnimcima masovnih grobnica. Šta je radila opozicija u prethodnih deset godina? Zveckala zvončićima, pitala šta su ciljevi rata, tražila da se ne plaćaju porezi i doprinosi, unosila anarhiju. Gospodo, isti ste kao i mi.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Živica Predojev.
Poštovano predsedništvo, uvaženi premijeru, uvaženi članovi Vlade, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, dame i gospodo narodni poslanici, počeću svoju raspravu zapravo sa nekim stvarima koje su se već čule sa ove govornice. Nemam nameru da polemišem ni sa kim, samo ćemo neke stvari ipak morati pokušati da razjasnimo. Ovde je neko upotrebio izraz nezavisna država Bavarska, a to apsolutno nije tačno. Država Bavarska nije nezavisna, to je slobodna država Bavarska, i tako piše u njenom ustavu i na njenim granicama; a isto tako piše i na nekim drugim državama u Nemačkoj. Oni to veoma poštuju a naročito poštuju slobodu i pravo odlučivanja da se udruže u Saveznu Republiku Nemačku i ne bojte se, nema dovoljno jakih kako neko reče centrifugalnih sila da bi se ona izbacila iz Nemačke, zbog toga što je njen interes veoma jasno definisan da ona u toj zemlji funkcioniše. To bi trebalo da bude osnovna premisa funkcionisanja države Srbije u narednom vremenu, da svi krajevi, svi delovi Srbije imaju veoma jasno izražen interes da ostanu u toj državi. Vojvodina je Predlogom ovog zakona zapravo to uradila i pokazala. Pokazala je da ima interes da ostane u okviru države Srbije i pokušaću o tome da vam govorim. Moram isto tako da se složim sa gospodinom ministrom poljoprivrede, koji je pročitao, ali vrlo jasno, i ja ću morati ponovo, pošto očigledno njegovo čitanje nije bilo dovoljno dobro da ljudi prihvate šta ovde stoji - "donosi vodoprivrednu osnovu za teritoriju autonomne pokrajine u skladu sa vodoprivrednom osnovom Republike." Ovde nema nikakvog traga, niti želje da se Republika izbriše ili zaboravi u funkcionisanju AP Vojvodine. Govorio bih o tri važne stvari i zamolio bih vas da razmišljate, kada budete donosili odluku, o tome da li ćete prihvatiti zakon kojim se utvrđuju nadležnosti autonomne pokrajine, i dodao bih, Vojvodine. Prva stvar o kojoj bih vas zamolio da razmišljate jeste činjenica da ovaj zakon, odnosno ovaj predlog zakona poštuje ustavne okvire Republike Srbije i zakonsku regulativu koja ovog momenta postoji u Srbiji. To je odmah dovoljan razlog da zaboravimo onu priču o nekom separatizmu Vojvodine i Vojvođana i da ne koristimo ovu govornicu za promociju svojih političkih stavova, nego da pokušamo da razgovaramo zaista o ovom zakonu; nezavisno od svega, nezavisno od toga što neko pokušava ovde da predstavi priču o autonomiji kao veoma jasan signal da neko želi da ode iz ove države i opet objašnjava prirodu autonomije kao nešto što se zove borba za svoju autentičnost u okviru strane države. Podsetiću neke od prethodnih govornika da je prva tema ili prva teza o autonomiji Vojvodine doneta zapravo na konvenciji u Bečeju 1932. godine. Pazite, gospodo, 1932. godine doneli su je radikali. Ako ne znaju, ja ću im pokazati gde se to nalazi. Prvu stvar, dakle jeste da ovaj zakon poštuje ustavnu i zakonsku regulativu Republike Srbije i u okviru nje traži svoje mesto. Tako razmišljajte kada budete odlučivali o ovom zakonu. Druga stvar koja je izuzetno važna, to je da zapravo Predlogom ovog zakona pred ovim uvaženim domom, borba za autonomiju Vojvodine i borba za bolju Srbiju napušta jedan okvir koji je do sada bio politički okvir, odnosno borbu deklaracijama, manifestima i političkim istupima pojedinih političkih stranaka i prelazi tamo gde joj je mesto - prelazi nateren zakonske regulative i prelazi na teren uređivanja zakona. To je jedina prava stvar koja može da donese dobro rešenje. Sve ostalo može da nas dovede u jednu vrlo neprijatnu situaciju, a imamo iskustva i u bliskoj prošlosti. Treća stvar o kojoj bih vam govorio, odnosno mislim da je to ubedljivo najvažnija stvar ovog momenta kada budete odlučivali da li ćete usvojiti ovaj zakon ili ne, ja ću vam reći, ali ovo vam govorim bez ikakvih predrasuda i bez ikakvih političkih napaljenosti ovog momenta Republika Srbija najbolje što može da uradi za sebe jeste da pomogne Vojvodini da dobije autonomiju. Time bi rešila mnoge probleme koje u svom imenu ili u svom prefiksu nemaju reč Vojvodina.
Dajem reč predsedniku Vlade dr Zoranu Đinđiću.
Najpre, želim da odgovorim na nekoliko primdaba koje su ovde upućene, onda nešto o samoj suštini, a u vezi sa onim što su šefovi poslaničkih grupa rekli. Jedno, rekao sam, od četiri izborna ili predizborna obećanja DOS-a bilo je vraćanje istinske autonomije Vojvodini. Ne samo da nije istina da je to bilo prećutano, nego mislim da smo poslednja tri dana pred godišnjicu Vlade uspeli da to stavimo na dnevni red Skupštine; prvo se odnosilo na pravnu državu, drugo na privredu, treće na socijalnu politiku i četvrto se odnosilo na decentralizaciju, lokalnu samoupravu i vraćanje istinske autonomije Vojvodini. Dakle, građani Srbije koji su dvotrećinskom većinom glasali za DOS tačno su znali za šta glasaju i mi sada ispunjavamo ta njima data obećanja. U izbornom programu za republičke izbore nije bilo pomena da ćemo doneti ustav u prvih godinu dana, jer smo bili svesni teškoća koje ne zavise od nas i koje se odnose na status federalne države. Sada nešto načelno da kažem o stanju naših reformi, o ustavnoj osnovi za naše reforme i o dilemi da li treba da se pridržavamo striktno Ustava, do poslednjeg slova, ili treba da sprovodimo reforme. To jeste jedna dilema. Mi smo došli u situaciju blokade nastale nejasnim statusom savezne države, i to po nekom lančanom principu blokira i ustavnu promenu u Srbiji, a Ustav Srbije daje okvir za neka suštinska zakonska rešenja. Ako kažemo - nema reformi dok ne budu jasne ustavne osnove za reforme, onda reformi nema dok se ne reši stanje Federacije. Da li mislite da bi većina ljudi u Srbiji to htela, da li mislite da bi to bilo dobro? Mi smo pobedili na izborima obećavajući realne promene u realnom životu, a građani od nas traže da nađemo instrumente i političke načine da se to desi. Mi to pokušavamo i to je ono što sam nazvao principom prave mere, da u svakom trenutku nađemo neko rešenje koje ima osnov u Ustavu - ali sasvim sigurno nije bilo intencija ustavotvoraca, jer ustavotvorci nisu želeli državu koja bi bila integrisani deo Evrope. Oni su želeli izolovanu državu i ako bismo sada bili obavezni prema onom smislu Ustava koji su pisci Ustava imali, onda ne bismo ništa menjali. Onda ne bi trebalo ni da bude DOS-a, ni izbora, ni reformi. To nije moguće. Dakle, morate da shvatite, kada govorimo o promenama, da govorimo o dva elementa: jedan je ustavni okvir, zakonski okvir, a drugi je život, i da vidite da i život ima svoje pravo, a ne samo neki ustavopisci koji su imali neki drugi život u vidu kada su pisali Ustav, bilo koji od tih ustava - jer očigledno da se mi nalazimo u jednoj zemlji u kojoj ne možemo da računamo na neku ustavnu tradiciju, nespornu. Mi nismo tako srećan narod da možemo da kažemo - menjamo samo zakone, a Ustav je takav kakav su naši preci zamislili, nego moramo i te temelje da malo prekomponujemo. Sada dolazi priča o Vojvodini, vrlo interesantna. Pouka bi bila - svi su za autonomiju, ali niko nije. Svi su rekli - mi smo za autonomna prava, ali ne tako da se ona izraze u nečem konkretnom, nego da stalno budu jedna šarena laža, da stalno budu jedna fikcija i da se stalno busamo u grudi pravima, slobodama, svim onim što piše u Ustavu, a kada pitamo - gde se to u životu nalazi, toga u životu nema. Mi smo za to, ali pod takvim uslovima da toga zapravo ne bude. To je ono što je uništilo političku kulturu i ozbiljnostsistemau našoj zemlji, ta politička šizofrenija gde u izlogu svega ima, a u radnji ničega nema. Ili ćemo počistiti izlog i izjasniti se, pa onda recite - dame i gospodo, mi smo protiv toga da postoji formacija u državi koja se zove autonomna pokrajina, pa da ukinemo tu formaciju. Jer, ako postoji jedna formacija koja ima svoju skupštinu, koja ima svoju vladu, koja ima svoje izbore, bilo da su to opštine, bilo da su to gradovi, bilo da je to autonomna pokrajina, ona, u skladu sa ozbiljnošću svojih institucija, mora da ima nadležnosti ili je ona igračka. Nama ne treba igračka, jer to je uvreda za građane. Polazeći od činjenice da nijedna bitnija stranka u ovoj zemlji nije u svoj program unela ukidanje formacije koja se zove autonomna pokrajina, mi kao Vlada smo rešili da izađemo u susret spuštanju toga u život i ujednačavanju standarda u izlogu tj. u Ustavu i u radnji tj. u životu. Ovo što predlažemo je jedna blaga varijanta toga, zbog toga što ne mislimo da je moguće to tako naglo uraditi, jer postoji određeni, i drugi prioritet i ja sam ga napomenuo, to je jedinstvo sistema. Neke patriote kažu - jedinstvo Srbije. Možete da ga nazovete kakohoćete, ali sistem, a to znači država, mora da funkcioniše. To je prioritet. Ako je moguće, ne ugrožavajući funkcionisanje države, rešavati neke probleme unutaranje, to treba činiti. Mislim da mi to ovim činimo. Najgore je sejati strahove, najgore je od miša praviti slona, i onda plašiti narod slonom, i reći - ući će slon i sve će da pogazi; i, onda brkati autonomiju iz 1974, brkati neke ekstremne političke pozicije sa nečim što je prosek, što je većinsko stanovište i što će na kraju dobiti većinsku podršku. Zašto mislite da bi neki poslanik koji je iz Niša, Čačka, Užica, glasao za to da se rasturi Srbija - zbog osam glasova koje će dobiti od stranaka iz Vojvodine? (Glasovi iz sale: Osamnaest glasova. ) Mislim na osam stranaka koje su predlagači.Nije bitno, zbog osamnaest, zbog dvadeset osam. Za razliku od vas ne brojim glasove. To prepuštam vama. Meni je važno da postoji većina. Da li je ona osam ili osamnaest, nije toliko bitno. Nije opasno to kada se na jedan regulisan način vrši promena sistema. Opasno je to kada neko širi strah, kada neko rešetom plaši mečku, kada neko ide okolo i kaže- hoće da rasture državu, a navodno, svi drugi hoće da rasture državu, samo onaj ko ovde stane i kaže - ja branim državu, on je patriota. Na osnovu čega? Gde su ti dokazi iz prošlosti i sadašnjosti, na osnovu čega može neko da za sebe reklamira monopol nad patriotizmom i nad odbranom jedinstva države, a navodno, Vlada Srbije koja nema nikakvog razloga za to, ona će sada da ide u prilog rasturanju države. To su prazne pretnje i to je opasno. Nemojte da prenosimo izonog bivšeg sistema - kada je prvo počelo neodgovornim rečima, pa onda neodgovornim delima, da bi došlo do državne krize. Svaki državni problem na početku je ideološko-verbalni i počinje neumerenim rečima. Dajte da znamo o čemu govorimo. Govorimo o tome da postoji Pokrajina Vojvodina, da ona nije sporna, da postoje gradovi u Srbiji, da postoje opštine u Srbiji i da u narednom procesu mi moramo da se pomirimo sa tim da, ako imamo poverenja u te organe, u te ljude, u naše građane, da određene nadležnosti moramo da im poverimo; da će oni dobiti određene izvorne nadležnosti i da se oslobodimo tog jednog egocentrizma da samo taj jedan sve može i sve zna, i - svi su ravnopravni, ali ako taj jedan to dozvoli. Ne, to ide jedno sa drugim. Nije moguće reći - ja sam za autonomiju, ali tako da ostane sve ovo što se podrazumeva; da biraju direktore u osnovnoj školi, to nikako, jer će to da ugrozi jedinstvo države. Mislim da se tu radi o manipulaciji. Mislim da ovu raspravu treba voditi na jedan racionalan način. Moj utisak je da u Vojvodini ne postoje nikakve separatističke snage, ali da postoji jedna jasna potreba da sezna gde se zarađuje novac,gde ide novac, kako se troši novac, da postoji procedura odlučivanja o tome, o tim tzv. resursima, prirodnim, materijalnim, nematerijalnim. To postoji u Beogradu i u Nišu, i sledeći korak će biti sigurno koncepcija jačanja lokalne autonomije - da se opštinama, mnogo više nego što je predviđeno u ovom zakonu, u sledećem koraku da mnogo više nadležnosti, mnogo više novca. Sledeća vlada koja bude pravila budžet, moraće mnogo više da se dogovara sa predstavnicima gradova oko trošenja tog novca. To je priroda demokratije, to je priroda sazrevanja. Molim vas da ovo shvatite kao jedan, možda bolan za neke, izlazak iz totalitarizma u demokratiju. Demokratija, to znači decentralizam, to znači da se i neki drugi ljudi pitaju i da u neke druge ljude možete da imate poverenje, jer su oni građani vaše države. A ne, kada oni nešto traže da obavljaju, neke poslove koji su logično u njihovoj nadležnosti, da onda kažete - možda oni hoće da budu građani druge države, pa zato hoće da obavljaju te poslove. Mislim da je to sumnjičenje neumesno, kao što je ono busanje u patriotizam neumesno. Dakle, ne smeta mi da je neko protiv autonomije kao političkog programa, ali mi smeta to licemerstvo. Vi kažete jesam za autonomiju, ali nisam ni za šta od onog konkretnog što se pod pojmom autonomije podrazumeva. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem predsedniku Vlade i određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u svoje poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Pre nego što nastavimo načelnu raspravu o Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, pročitaću vam dva obaveštenja. Primili ste ostavku Dragana Vukšića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i st. 2 i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Dragana Vukšića danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Draganu Vukšiću, izabranom sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi predlažem takođe da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Adamu Uroševiću, izabranom sa izborne liste Stranka srpskog jedinstva - profesor Borislav Pelević. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije, izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Adamu Uroševiću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Nastavljamo radom - načelna rasprava o Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine. Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa DOS, poslanička grupa DOS - DSS, poslanička grupa SPS, poslanička grupa SSJ, poslanička grupa SRS i poslanička grupa DOS - Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija. Prvi prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Jovan Deretić, a posle njega narodni poslanik Dragan Maršićanin. Podsećam da je ukupno vreme za raspravu pet časova.
Uvaženo presedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani slušaoci, pred nama je Predlog jednog zakona o kome postoje dijametralno podeljena mišljenja. Šta je u stvari ovaj predlog zakona? Jedni kažu, kao vladini govornici, da je to jedan proces regionalizacije da bismo bili po nekoj direktivi ukorak sa savremenim evropskim tokovima. Mi svi prihvatamo regionalizaciju kao takvu da bi se državna administracija približila narodu, uprostila i olakšala, da bi svaka pokrajina mogla da raspolaže sa onim prihodima koje ona ima. Međutim, ovaj predlog zakona ne ulazi ni u jedan okvir regionalizacije, ni preuređenja Srbije, nego ulazi u jednu politiku, u jedan plan razbijanja države Srbije. Podnosilac ovog predloga ne misli na autonomiju, nego misle na nezavisnu republiku Vojvodinu. Zato su pripremili ustav, program, i već u Beogradu mi vidimo nalepnice na kolima sa - država Vojvodina. Da li ćemo mi sada nasesti na ovu podvalu koja je doneta ovde, podvala srpskom narodu koja je uperena protiv srpskih nacionalnih interesa i protiv srpske države, da im odobrimo ovaj prvi zahtev koji oni nazivaju samo početnim korakom ka otcepljenju. Oni to nazivaju autonomijom, a to nije autonomija u Srbiji, nego autonomija od Srbije. Gospodin Čanak koji je ovde u Skupštinu došao sa šalom Jasera Arafata, kao simbolom borbe za stvaranje nezavisne države Vojvodine i sa mentalitetom Talibana, netolerantnosti - to je onaj čovek koji je nazivao Srbiju Sodomom i Gomorom; to je onaj čovek koji je u Vojvodini pokrenuo taj secesionistički pokret, koji za Srbiju nema nikakve druge reči, osim satanizacije. Zar da takvom čoveku i takvim ljudima mi damo poverenje i odobrimo ovaj prvi korak rušenja države Srbije? Gospodo poslanici, ovo nije zakon kao svi drugi zakonikojima je Vlada Srbije unizila standard srpskog naroda, ovo je atak na državu Srbiju. Na vama je danas, u vašim rukama, budućnost države Srbije i očuvanje njenog jedinstva i teritorijalnog integriteta. Da li ćete vi glasati za samoubistvo države ili ćete braniti ono što vam je dužnost da činite? Nikakvo opravdanje nema Vojvodina da traži autonomiju, mimo drugih srpskih pokrajina. U Vojvodini živi dve trećine srpskog stanovništva. Zašto bi Novi Sad imao više autonomije od Niša ili Užica, zašto se ne čeka donošenje Ustava Srbije i regionalizacija - možda će dobiti mnogo više i može im se dati mnogo više, ako nije u pitanju jedinstvo države Srbije. Niko nema protiv da svako raspolaže svojim prihodima i sredstvima, ali imamo protiv razbijanja države Srbije. Srpska nacija i nacionalne snage Srbije to neće nikada dozvoliti. Ja vama kažem - vi ste od danas do sutra, a sutra ćemo mi poništiti sve ove antisrpske zakone, a pozvati vinovnike na odgovornost, i zapamtite to što sam vam danas rekao.
Reč ima narodni poslanik Petar Madžarević, a posle njega Bora Novaković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u Maloj prosvetinoj enciklopediji, izdanje iz 1984. godine, stoji: "Dve autonomne pokrajine u okviru SR Srbije, Vojvodina i Kosovo, nastale su u zajedničkoj borbi naroda i narodnosti Jugoslavije u NOR i socijalističkoj revoluciji, i na osnovu slobodno izražene volje stanovništva pokrajina i federalne Srbije udružile se u SR Srbiju u okviru SFRJ". Nije tu bilo, naravno, nikakve slobodno izražene volje, niti je moglo biti u to vreme. Autonomija Vojvodine i Kosova oktroisana je, odnosno nametnuta građanima Srbije od strane Brozovih revolucionara i prevratnika ustavnim rešenjima koja su u drugoj polovini 20. veka zlokobno povećavala ovlašćenja pokrajina. Ustavom iz 1974. godine ova autonomija dobila je obrise državnosti ili, preciznije rečeno, postavljena je bomba sa odloženim dejstvom. Neću se ovom prilikom pitati - zašto Dalmacija i Slavonija u Hrvatskoj nisu dobile autonomiju, iako su je istorijski imale. O Istri i Austrijancima u Sloveniji, takođe ne bih. Istorija autonomije u Srbiji neraskidivo je vezana sa istorijom KP Srbije. Kao što nam komunizam u svom završnom računu nije doneo nikakvo dobro, isto tako se ni doprinosom pokrajina ne možemo baš pohvaliti. Ako postoji opredeljenje u vladajućoj koaliciji da se autonomija u određenom obliku da, onda je svakako bolji put da se to učini donošenjem novog republičkog ustava, kojim se ova materija u demokratskim državama i uređuje. Ustav je najviši pravni akt jedne države. Trajanje ustava u pojedinim uređenim demokratijama meri se i vekovima. Iz ove potrebe da ustav traje što duže, proističe i potreba da ponuđena rešenja budu što je moguće šire prihvaćena i da zadovolje mnoge buduće generacije. Nalazimo se na istorijskoj prekretnici, gde možemo da uredimo državu na valjan i trajan način, donošenjem demokratskog ustava, ili pak da padnemo u grešku svojih prethodnika i da svoju stvarnost počnemo da uređujemo ledž specialis - ima za jednokratnu upotrebu. Promene koje se nude ovim ledž specialis zadiru u ustavnu materiju, jer menjaju stanje u 24 oblasti života i on je suprotan Ustavu naše države. Oktroisani Žabljački ustav, koji je plod separatnog dogovora dve stranke, u odnosu na ovaj predlog je demokratičan, jer se ovde radi o dogovoru dva predsednika vlade, republičkog i pokrajinskog, iz iste stranke, koje u najboljem slučaju podržava desetak odsto birača u Srbiji. Predlagač je očigledno olako prešao preko državnih razloga i potrebe da se ova materija uredi Ustavom Srbije na jedan ozbiljan, promišljen i trajan način, uključujući najširi krug zainteresovanih faktora, kao što radi svaka ozbiljna država koja drži do svojih interesa. Ne mogu da se otmem utisku da ovaj predlog zakona, za koji u Pokrajinskoj skupštini nisu glasali poslanici lokalnih regionalnih stranaka, a poslanici DSS su bili uzdržani, u stvari predstavlja neuspeli pokušaj nagodbe Republičke vlade i autonomaških stranaka, ne rešavajući pri tom neke od ključnih stvari, a pre svega pitanje jačanja lokalne samouprave i, u vezi sa tim, životna pitanja građana naše države. Građanima južnog Banata sigurno nije interes da se jedan centar moći zameni drugim, još daljim. Ne odgovara nam da preko Beograda idemo u Novi Sad da bi školovali svoju decu ili da bi otišli na pregled kod vrhunskog specijaliste; da pređemo, umesto 15, sto kilometara; geografski, saobraćajno, ekonomski, zdravstveno, obrazovno i kulturno upućeniji smo na Beograd, nego na Novi Sad. Ako iko ima pravo da postavi pitanje - čije su naše pare, onda to pravo imaju Pančevci. Za vreme novosadizacije, pančevačka privreda, koja ima društveni proizvod veći od cele Crne Gore, gotovo ništa nije uradila za Pančevo, ali za Novi Sad i te kako jeste. Novosadizaciju smo zamenili beogradizacijom. Ne želimo da beogradizaciju ponovo zamenimo novosadizacijom. Rešenje nije nikakvo nasilno stvaranje vojvođanskog identiteta, što ima za cilj ne dobrobit građana, već umnožavanje fotelja i jačanje novosadske birokratije. Da je ovaj predlog ledž specialis-a loš svedoči i naknadnih 30 amandmana, koje je podnela Vlada Republike Srbije na sopstveni predlog. Podsećam da je ovaj predlog nedonošče Republičke i Pokrajinske vlade. Rešenje je novi demokratski ustav Srbije, kojim će se trajno izbalansirati različitosti, a da se pri tom ne ugrozi stabilnost države. Srbija je umorna od sukoba. Nisu nam potrebna parcijalna i privremena, već temeljna, trajna i celovita rešenja. Upravo iz tih razloga, DSS je izašao u javnost sa predlogom osnovnih načela za novi ustav Republike Srbije, pozivajući sve relevantne društvene i političke faktore, kao i sve građane, da daju doprinos ustavnom utemeljenju naše države. Iskreno se nadam da će prevladati odgovoran pristup i da ćemo do kraja ove godine uspeti da donesemo novi ustav, koji će omogućiti nesmetani demokratski razvoj naše države u jednom dugom vremenskom periodu. Tim ustavom bi se uvela regionalna organizacija države. Regionalizacija bi bila simetrična i dostupna svim građanima Srbije na jednak način, a pri tom ne bi ugrozila jedinstvo države, već bi, naprotiv, poslužila za uravnoteženi razvoj i stvaranje bogatijeg društva.
Reč ima narodni poslanik Borislav Novaković.
Dame i gospodo poštovani poslanici, formalno, tačka dnevnog reda o kojoj raspravljamo tiče se autonomije Vojvodine, ali neformalno, većina govornika zapravo govori kakvo ima razumevanje i shvatanje države. Na izvestan način to je prirodno, jer iz načina na koji se shvata priroda i karakter ove države proističe posledično i naš stav o autonomiji Vojvodine. Ali, ono o čemu se ne priča, a ishodišna tačka je za priču o tome kakvu prirodu i karakter treba da ima naša država, jeste kakva je priroda, karakter i struktura srpskog društva, jer iz toga kako razumevamo prirodu i karakter srpskog društva, proističe onda i naše shvatanje države, a iz shvatanja države proističe naše shvatanje autonomije. I, zbog toga imam utisak da povremeno prosto promašimo temu i da ne pričamo o onome o čemu treba da pričamo. Srpsko društvo u ovom trenutku je verovatno jedno od najsloženijih društava, kada se primene svi kriterijumi. U etničkom, kulturološkom, ekonomskom, kome god hoćete smislu, to je jedno od najrazuđenijih društava u celoj Evropi. Primereno toj razuđenosti, primereno toj raznolikosti se onda kroje i državne institucije. Ako je srpsko društvo tako razuđeno po svojoj strukturi i tako raznoliko, onda i srpska država, odnosno država u Srbiji, ne može da bude centralistički ustrojena, nego mora da prati, kroz svoje institucije i kroz način na koji će biti ustrojene institucije, tu vrstu razuđenosti. Šta to nadalje znači - svaki centralizam u osnovi znači unošenje unisonih i jednoobraznih rešenja za celu državu, nezavisno od svih različitosti koje je karakterišu. Kod nas postoji jedna duboko uvrežena predrasuda, a ja bih je, kao sociolog, označio kao pravnu predrasudu ali eksplikacija geneze tog problema bi potrajala dugo, pa je neću izlagati - to je shvatanje da je najbolje integrisana država ona koja je centralistički uređena. To je netačno. Ako je nešto pokazalo, vreme koje je ostalo iza naspokazalo je da centralizam vodi ka dezintegraciji i ka egoizmu delova celine. Naprotiv, dobra mera decentralizacije i dobra mera regionalizacije je bolji put za integraciju države, negoli bilo kakav centralizam. Drugo, kada govorimo o autonomiji Vojvodine, i uopšte o načinu na koji će funkcionisati država, ono čemu mi treba da težimo bez emocija jeste najjeftinija država. U ovom trenutku, svaki poreski obveznik plaća pet nivoa vršenja vlasti - saveznu državu, republičku državu, pokrajinsku vlast, gradsku vlast i opštinsku vlast. Dakle, moramo voditi računa o tome da svih pet nivoa vršenja vlasti bude usklađeno i harmonizovano, da ne dolazi do gomilanja funkcija i da sve to funkcioniše na jedan mnogo logičniji način od onoga koji u ovom trenutku imamo. Postavka od koje bih krenuo kada je u pitanju ovaj problem je sledeća - mislim da u ovom trenutku treba izvršiti radikalnu decentralizaciju, jer kroz tu radikalnu decentralizaciju i davanje više ovlašćenja gradovima i opštinama, dominantno rešavamo ili stvaramo pretpostavke za rešavanje regionalnog problema. Kod nas je situacija obrnuta - znači, umesto da sve što je jeftinije i racionalnije rešavamo na lokalnom nivou, i kako idemo prema višim nivoima organizovanja države da bude sve manje funkcija, kod nas je obrnuto. Što je viši nivo vršenja vlasti više je funkcija i kako idemo prema lokalu imamo devastaciju; umanjenje i funkcija i izvora prihoda. Znači, čitavu logiku smo pretumbali i zbog toga dolazimo u ove probleme. Centralizam se kod nas pokazao loš u tri važna aspekta. Prvi aspekt u kom centralizam nije položio ispit jeste psihološke prirode. U centralistički uređenoj državi postoji samo centar i samo je centar aktivan, a svi ostali koji ne pripadaju političkom centru i centralnim državnim organima su puka pravna i politička transmisija centralnih državnih organa. U političkom smislu centralizam nije položio ispit jer decentralizovati državu i regionalizovati je drugim rečima znači podeliti odgovornost. Ono što Srbiji treba jeste podela odgovornosti između centralnih državnih organa i lokalnih organa, nezavisno od toga da li je reč o opštinskim i gradskim ili o regionalnim organima. I napokon, nije položio ispit ni ekonomski. U ekonomskom smislu centralizam je zapravo finansijski grč i ne samo finansijski nego i fiskalni grč siromašne države, koja pokušava sve svoje resurse da koncentriše na jednom mestu, da bi onda "iz jednog centra pravedno ih raspoređivala". To je pokazalo da su destimulisani unutar tog sistema i oni koji imaju i oni koji nemaju. Dozvolite mi da na kraju kažem i par stvari posle ovog konteksta i o autonomiji Vojvodine. Ono što je državno treba da pripadne državi, a ono što je pokrajinsko treba da pripada pokrajini. One funkcije, kao što su: vojska, policija, monetarna i poreska vlast, dakle sve one državne funkcije koje je jeftinije i racionalnije organizovati na državnom nivou, treba da budu svojstvo i atribut državne vlasti. One funkcije, poput privrede, saobraćaja, zdravstva, kulture, obrazovanja, koje su u svakoj državi decentralizovane, i koje mogu efikasnije da se obavljaju i na regionalnom, a pogotovo na gradskom nivou, treba i regionalizovati i decentralizovati. U tom pravcu treba ići i kada je u pitanju ovaj omnibus i kada je u pitanju rešavanje pitanja Vojvodine. Ono gde postoji specifičnost Vojvodine i ono što jeste stvarno uporište za priču o autonomiji Vojvodine sadržano je u činjenici da je reč o regionu koji poseduje najveći stepen ekonomske vitalnosti. Stoga specifičnost vojvođanske autonomije jeste ekonomska autonomija - ekonomska autonomija i jeste modalitet da Vojvodina izrazi svoju osobenost, a da pri tom bude još čvršće i jače integrisana u državu Srbiju. Na kraju, rekao bih samo par stvari oko izmišljenog problema, a čuo sam ga u dva navrata ovde, a to je tzv. novosadizacija. To su gluposti i to najobičnije gluposti. Novi Sad ne želi da bude velik tako što će umanjiti značaj ostalih velikih regionalnih centara u Vojvodini. Dakle, Mitrovice, Sombora, Subotice, Vršca, Pančeva, Zrenjanina. Novi Sad ne želi da bude bogat tako što će svi ostali biti siromašniji. Naprotiv, Novom Sadu će biti samo dobro i Novi Sad će biti veliki grad ako pored sebe budeo imao velike regionalne centre u Vojvodini. Novi Sad će biti bogat u meri u kojoj ti regionalni centri budu bogati i nikada neće dolaziti do prelivanja. Ali, to je jedan, da tako kažem, psihološki nestašluk i trik kojim se pokušava skrenuti tema i kojim se ljudi pokušavaju odvratiti od ideje autonomije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega Arsen Kurjački.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što ste nam baš na današnji dan, 22. januara, zakazali sednicu sa ovom tačkom dnevnog reda. Zašto da se Srbija seća samo jedne nesreće i samo jednog 22. januara, kada je formirana DOS-ovska vlada. Evo još jednog dana za pamćenje. Ovaj će verovatno biti upamćen po tragičnijim posledicama nego što je bio izbor DOS-ovske vlasti. Ovaj zakon treba analizirati sa više aspekata. Jedan je njegova neustavnost, neustavnost ogledana u samom nazivu zakona. Naime, ovo je - Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine. Članom 110. Ustava Republike Srbije, u stavu 1, propisano je, pročitaću vam - "Statut je najviši pravni akt autonomne pokrajine kojim se, na osnovu Ustava, utvrđuju nadležnosti autonomne pokrajine". Ne postoji nijedan drugi opšti akt, nijedan drugi zakon, propis, koji može da donese bilo koja skupština, kojim mogu da se utvrde nadležnosti autonomne pokrajine. Ustav je propisao da se nadležnosti autonomne pokrajine utvrđuju isključivo statutom autonomne pokrajine, koji mora da bude u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije i mora da ima prethodnu saglasnost Narodne skupštine Republike Srbije. Sve ostalo su priče za malu decu. Ovaj zakon je trgovački zakon, sudeći po izjavama Nenada Čanka kojima nas zasipa u sredstvima javnog informisanja. Trgovina je tekla ovako - ja sam njima glasao za Zakon o radu a oni su obećali da će do 15. januara na dnevnom redu da bude autonomija Vojvodine. Snosiće posledice što su prevarili za sedam dana. Šteta što nema tu onoga ko je rekao da je ovo prvi korak, a to je ono što mene naročito brine. Kako li će izgledati sledeći koraci? Izjašnjavanje o ovom zakonu uopšte neće biti obično glasanje. Ostaće za sva vremena listing na kome će naša imena biti upisana, već prema tome kako je ko od nas glasao. Ovaj zakon je separitistički i moram reći - slugeranjski. Srbiju su napadali pripadnici drugih naroda, manjina, napadale su je druge države, čak i čitavi vojni savezi - dešavalo se da neki Srbi odbiju da učestvuju u odbrani zemlje. Ovo je prvi put da na Srbiju napadaju Srbi, samo zato što žive na jednoj određenoj teritoriji i samo zato što ste ih vi, dragi moji narodni poslanici koji pripadate velikim strankama DOS-a, uveli u politiku na velika vrata. Uveli minorne političke stranke i minorne političke ideje da odlučuju o sudbini Srbije. I, sad, konačno, da dopustimo da mačak odere teleću glavu, otprilike bi to tako izgledalo. Ovaj zakon je istorijski. Ličimi na biblijsku priču o bratu "koji se rodio zahvaljujući peti rođenog brata", koga je posle toga ubio. Držali su se za vašu petu na izborima u septembru 2000-te godine, a sada uništavaju jednu po jednu stranku, koja ih je izvukla na političku scenu. Ovaj zakon je na kraju krajeva i preteći. Čuli ste gospodina Čanka koji je rekao - ako izglasate ovaj zakon ići ćemo mirno po Ustavu u promene, a ako ne izglasate ... Nije završio. E, pa ja poručujem Nenadu Čanku, ako hoće da do sada načinjene grehe pred svojim narodom i svojom državom iskupi, da klekne ispred Narodne skupštine Republike Srbije i da poljubi ovu svetu srpsku zemlju, kao što su je ljubili njegovi preci početkom veka kada ih je Srbija primila.
Javljanje po Poslovniku, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Hvala lepo gospođo predsedavajuća, prekršili ste član 91. Poslovnika, gde se u stavu 2. kaže: "Ukoliko su za raspravu prijavljeni narodni poslanici iz više poslaničkih grupa", itd; prozvali ste po drugi put poslanike iz Demokratske stranke Srbije, a još nijednog iz Socijalističke partije. Ako se ide u krug, onda bi trebalo u prvom krugu svi da učestvuju, pa se presaberite.
Prilikom sastavljanja liste vodi se računa o dva kriterijuma. To je ovaj koji ste vi naveli, znači prema veličini poslaničke grupe; imate takođe i član 89. koji kaže da pravo za reč prema redosledu dobijaju narodni poslanici, naizmenično, prema tome da li podržavaju ili osporavaju predlog, što navode u prijavi za reč. Prema tome, vodi se računa o oba kriterijuma. Imate svoj redosled i mislim da nema povrede Poslovnika. Istovremeno se vodi računa o oba kriterijuma. Da li ste zadovoljni odgovorom ili da stavim na glasanje? Zadovoljni ste. Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački, a posle njega narodna poslanica Gorica Mojović.
Poštovano predsedništvo, poštovani gosti, kolege poslanici, stavljanje na dnevni red Skupštine Republike Srbije Predloga zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine pratila je, vojnim rečnikom, u Vojvodini izražena sistematska artiljerijska priprema, što će reći višemesečna medijska presija javnosti o neophodnosti prenošenja određenih nadležnosti Republike Srbije na Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu. Većina stranaka u DOS-u, predvođena tzv. autonomaškim strankama, u Vojvodini se prosto utrkuje sa isticanjem neophodnosti "vraćanja" široke autonomijeVojvodini. Naravno, ne zalazeći dublje u analizu iskustava iz prethodnih vremena, olako i paušalno se licitira sa ovlašćenjima - sličnim onima iz Ustava SR Srbije od 1974. godine zakonodavne, sudske i izvršne vlasti. Izvršno veće Skupštine Vojvodine od svoga konstituisanja, skoro ništa drugo nije radilo nego se samo bavilo iznalaženjem puteva i načina kako, što pre i što brže, da prigrabi što veća ovlašćenja i funkcije Republičke vlade. Pritisci iz Vojvodine se posebno pojačavaju u drugoj polovini prošle godine i to baš posle sastanka Predsedništva DOS-a u Novom Sadu, gde je eksplicitno jednoglasno usvojeno da se odmah pristupi izradi novog Ustava Srbije. Na ovaj način bi se realizovalo i jedno od predizbornih obećanja DOS-a o ostvarivanju autonomije Vojvodine, koju niko ne spori. Postavlja se pitanje, zašto se još uvek nije pristupilo ovom poslu? Ko treba da bude nosilac ovog posla? Umesto izrade novog, ozbiljnog, sveobuhvatnog ustava, kao temeljnog akta naše Republike, kojim bi se utvrdio institucionalni poredak tj. uređenje vlasti i teritorijalna organizacija, poseže se za parcijalnim rešenjem i privremenim političkim nagodbama, a na račun trajnog i jedinstvenog rešenja. Donošenje novog ustava, prirodno, prate i izbori. Svi oni koji nisu spremni da u ovom momentu svoj dosadašnji rad i ugled preispitaju kod birača, na sve moguće načine izbegavaju što skorije izbore. Da li je to odgovor zašto se ne pristupa izradi novog ustava? DSS neće da učestvuje u ovakvom "šibicarskom" načinu vođenja politike. Zato više ne možemo da čekamo one koji, zbog svojih ličnih i partijskih interesa, koče temeljno preuređenje države i sistematske reforme. Zato je DSS izradila tzv. osnovna načela za novi Ustav Republike Srbije. Ovakvim Ustavom će se omogućiti: prvo, racionalna decentralizacija državne uprave;drugo, regionalna autonomija; i, kao treće, razvijena lokalna samouprava. To je ono za šta smo se oduvek zalagali. Mi predlažemo da se značajan deo sadašnje državne vlasti prenese na regione i kao takav postane njihov izvorni delokrug koji regioni vrše samostalno. To predstavlja takav oblik decentralizacije koji suštinski čini autonomiju. Dakle, to su naši predlozi sa kojima možete da budete upoznati, svi ste ih dobili. Drugi deo su poverene nadležnosti koje se vrše u ime Republike Srbije i pod njenim nadzorom. Regioni su direktno predstavljeni u Narodnoj skupštini, i to u posebnom veću - veću regiona. (Radikali se ne slažu sa ovim rešenjem, ali to je stvar za diskusiju).Znači, u tom veću regiona i Vojvodina kao jedan region može da učestvuje u kreiranju centralnih državnih poslova i donošenju odluka značajnih za celu Republiku, a posebno za one koji su od neposrednog interesa za regionalnu autonomiju i za interese građana koji žive u njima. Takođe smo predvideli da autonomiju regioni izražavaju kroz zakonodavnu i izvršnu vlast. Što se tiče zakonodavne, prvenstveno se misli na zakone iz nadležnosti regiona. Dakle, ovo je suštinska decentralizacija, mi je iz DSS zagovaramo, ali se zalažemo, i to je razlika između nas i ostalih, da se ona sprovodi na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Jedno od osnovnih ustavnih načela je da su svi građani ravnopravni u pravima i obavezama. Niko ne može sebi prigrabiti veća prava od drugih, to je valjda svima jasno i mislim da to ne može niko da traži. Prema tome, niko,pa ni građani Vojvodine, ne mogu biti "ravnopravniji" od ostalih građana Srbije. Mi želimo da do stvarnih, a ne samo kozmetičkih promena u našem društvu dođe što pre. Zbog toga, između ostalog, i kritikujemo Vladu Republike Srbije. Kako to da je sada ovaj tzv. "omnibus zakon" postao pitanje "života ili smrti" za neke stranke? Autonomaške stranke, sa jedne strane, kritikuju ovaj predlog. Gospodin Čanak ga je nazivao običnom prevarom. Gospodin Isakov tvrdi da se njime ništa posebno neće promeniti. Na sednici Skupštine Vojvodine glasaju protiv ovog zakona. Sa druge strane, ultimativno zahtevaju da bude usvojen u Republičkoj skupštini i prete uskraćivanjem poverenja Republičkoj vladi, ako se to ne desi. Šta se krije iza ovog zamešateljstva? Svakome je jasno da se ovim zakonom ne rešava nikakva autonomija Vojvodine, niti će građani Vojvodine imati bilo kakav boljitak u svom svakodnevnom životu. To je poenta cele priče. Poenta je da se jedan centar moći i odlučivanja seli iz Beograda u Novi Sad. Za Kikindu, Sombor, Suboticu, čuli smo Pančevo, sve gradove i opštine u Vojvodini inaravno njihove građane, to uopšte nijeni od kakvog značaja. Sve nadležnosti, uglavnom, difinišu se kao poverene, a ne kao izvorne, što je za stvarnu autonomiju od krucijalnog značaja i tu su oni koji su stavili primedbu zaista u pravu. Ovaj zakon će vrlo teško moći u dogledno vreme da se operacionalizuje i počne da zaživljava. Zašto se još insistira na donošenju ovog zakona? Iz razloga što u daljem postupku izmena ustrojstva države, a bez donošenja novog Ustava, ovo će biti zakonsko uporište zagovornika daljeg jačanja autonomije Vojvodine. Kada se sve nadležnosti, makar i kao poverene, jednom prenesu sa republičkog nivoa na pokrajinski, i kada se u pokrajini ponovo formiraju fondovi i samostalni organi uprave, odgovarajuće službe, u dogledno vreme možemo očekivati dalje nastavljanje pritisaka za povećavanje državnih ingerencija Vojvodine, sa ciljem, i obrazloženjem, ekonomskog osamostaljivanja, privrednog razvoja, uključivanja u evropske regionalne integracije itd, a cena za to bi bilo - postepeno kidanje veza sa ostalim delom Srbije i rasrbljivanje Vojvodine, nešto slično receptu kako je to učinjeno u Crnoj Gori. No, tzv. autonomaškim strankama se ovo ne može ni zameriti. One samo sprovode svoje zacrtanepartijske programe. Suštinsko pitanje je, šta je politika stranke koja ima predsednika Izvršnog veća i Republičke vlade? Šta je sa strankama koje ih bespogovorno slede? Kako se može voditi jedna politika u Novom Sadu, a druga u Beogradu? Setimo se glasanja Zakona o privatizaciji. Kako to da se predstavnici iz Pokrajinskog izvršnog veća i Republičke vlade slože i naprave predlog ovog zakona u Novom Sadu, a sada Vlada izlazi u Beogradu sa ovoliko amandmana na taj isti predlog? Kako to da se ne razmišlja o novom Ustavu, a izrađuje se ovaj i ovakav zakon? Svakome je jasno da je u pitanju najprizemnija politička trgovina, koja sa interesima građana Vojvodine nema nikakve veze. Političkim strankama koje čine Republičku vladu potrebna je kupovina vremena za sprovođenje tzv. reformi, a koje se za sada svode uglavnom na prodaju društvene imovine i na privatizaciju. Demokratska strankaSrbije doživljava reformu društva kao mnogo širu i kompleksniju materiju i od same privatizacije, protiv koje, naravno, nemamo ništa. Takozvanim autonomaškim strankama potreban je ovaj zakon kojim se ništa stvarno ne rešava, ali se faktički priznaje izvorni politički subjektivitet Vojvodine i kao takav će poslužiti, nažalost, za dalju razgradnju države. Toliko o suštini i pozadini donošenja ovog zakona. Što se tiče forme, to smo već čuli od prethodnika, gospodin Nikolić iz SPS-a je to jako dobro objasnio,ovaj zakon nije poznat ni u teoriji ni u praksi pravne nauke. Jednim zakonom regulisati 24 oblasti privrednog i društvenog života, izmeniti stotinak važećih zakona, zaista zaslužuje da uđe u Ginisovu knjigu rekorda. Malo ću se našaliti, pa ću reći da smo se skoro proslavili sa najvećim kotlićem ribljeg paprikaša u Bačkoj Palanci, i svi ste upoznati sa tim, a ovo ćeočigledno biti najveći zakonski "čorbuljak" - samo što će to ipak kasnije biti jako papreno. Juče na Zakonodavnom odboru predstavnik Vlade je priznao da je ovo ipak pravni presedan, ali, veli on, takvih presedana je bilo i ranije (verovatno misli na "ledž specialis"). Da li to znači da je ovo Vlada kontinuiteta prethodne? DSS neće učestvovati u donošenju ovog zakona iz razloga koje sam već pomenuo, kao i zato što to smatra iznuđenim i ishitrenim potezom. Tim potezom se ništa ne rešava za građane Vojvodine,a može izazvati lošu političku atmosferu u Srbiji - da proizvede određene animozitete kod građana centralne Srbije prema Vojvođanima, koji se bez njihove volje stavljaju u neki formalno povoljniji položaj, koji njima, u suštini, ništa neće značiti. DSS vodi jedinstvenu i celovitu politiku na čitavoj teritoriji Republike Srbije, koja je od interesa za sve građane Republike Srbije, bez obzira na kom delu teritorije žive i rade. Zbog toga naši poslanici neće podržati ovaj kvazi zakon. Još samo jedna stvar - kako se u Vojvodini vrlo često vrši zamena teza. Čuli smo gospodina Čanka kako je rekao da čitava Skupština Vojvodine ima samo tu težinu kao bilo ko od nas poslanika. A, da li ima nas poslanika iz Vojvodine? Ja sam poslanik iz Vojvodine i mislim da je na ovaj način Vojvodina privilegovana u odnosu na druge, jer ima i Skupštinu Vojvodine, koja ima zakonodavnu inicijativu, i ima nas poslanike iz Vojvodine, koji takođe imamo tu inicijativu. Prema tome, nije dobro da vršimo zamenu teza.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da razjasnim neke stvari, posebno vezano za ono o čemu je prethodnik govorio i stav SRS-a povodom Predloga omnibus zakona. Naime, mi smo danas slušali u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za pravnike, oni koji razumeju o čemu je bilo reči, slušali smo nekoliko neverovatnih stvari od ljudi koji bi morali da budu najkompetentniji kada je u pitanju omnibus zakon i kada je u pitanju tačka koja je na dnevnom redu. Naime, čuli smo danas da je, u stvari, teritorijalna autonomija, autonomna pokrajina, lokalna zajednica, lokalna samouprava sve jedno te isto, kako je decentralizacija isto kao teritorijalna autonomija, čak isto što i federalizacija (to smo čuli od predstavnika jedne od autonomaških stranaka). Prosto, naslušali smo se nečega što možda može da prođe kod ljudi koji tone znaju, ne znaju zahvaljujući svom obrazovanju, ali nema ni potrebe da oni to znaju. Ali, valjda elementarno poštovanje građana je da onaj koji to želi, sa ove govornice u ovom visokom domu, da saopšti javnosti, mora da zna. Ne može predsednik Vlade Zoran Đinđić da kaže: "U lokalnoj zajednici,tj. autonomnoj pokrajini". Nije autonomna pokrajina jedinica lokalne samouprave. On je to morao da zna na prvoj godini studija, ne kao doktor nauka, zato što lokalna samouprava mogu da mu budu opštine i srezovi, odnosno okruzi, a ne da mu bude teritorijalna autonomija. To znaju svi koji su pročitali tri stranice iz Uvoda u pravo, da ne kažem o nečemu drugom. Ne može da se govori o tome šta će biti ako se prihvati regionalizacija, a nemamo i ne znamo šta nam važi, koji su nam pozitivni propisi u AP Vojvodini. Ima li nekoga ko je u stanju danas da objasni, ako prihvatimo ovaj zakon, šta će to važiti na teritoriji Vojvodine? Vi morate da znate jednu stvar - ako se prihvati omnibus zakona, norme tog zakona, koje se odnosena specifične sfere društvenog života, predstavljaju ledž specialis u odnosu na već postojeće tzv. specijalne zakone kojima se regulišu te sfere društvenog života na pokrajinskom nivou. Kažite mi onda koje će se norme primenjivati i kojim sve zakonima prestaje važnost ukoliko se ovaj zakon donese? (Slušajte me, gospođo Mićić, čućete nešto dobro. Bilo bi pametnije da slušate). Znači, nešto od toga neće moći da ostane i opstane u pravnom prometu. Šta to neće biti u pravnom prometu, šta to neće biti u pravnom poretku? Govorimo o nečemu što predstavlja pravnu formu, ali što će predstavljati ogroman problem u primeni zakona, ako se takav zakon prihvati. (Predsednik: Vreme.) Završiću, pošto vidim da se posle dve sekunde odmah setite da je vreme. (Predsednik: Nije dve, nego 20 sekundi.) Sada je 20, a bilo je dve, kada ste se vi setili. To je suština. Mi ovde imamo podelu na četiri osnovne ideje u Narodnoj skupštini Srbije: dakle, imamo ljude koji se zalažu za teritorijalnu autonomiju, ali za niže ingerencije i prerogative vlasti nego što je to danas slučaj, tako sam shvationeke opozicione poslaničke grupe; imamo poslanike koji se zalažu za najširu autonomiju, odnosno neku vrstu, čak i federalizaciju Republike Srbije; imamo koncept regionalizacije Srbije, za koji se, kako sam shvatio, zalaže DSS. Naš koncept je različit od sva ta tri koncepta. Mi se zalažemo za jednistvenu državu srpskog naroda, ali kad kažem jedinstvenu, ne može se u jedinstvenoj državi imati teritorijalna autonomija, ne može se ići na federalizaciju. Gospodine Kostreš, nema jedinstvene federalne države - jedinstvena država je u pravu sinomim za unitarnu državu, a federalna džrava je sinonim za zajedničku državu. (Predsednik: Gospodine Vučiću, peti minut.) Kada izalzite i takve stvari govorite, morate to da znate, ne sme se narod obmanjivati.
Pravo na repliku, narodni poslanik Živica Predojev.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u izlaganju prethodnog govornika rečena je jedna neistina i moram da se potrudim da je ispravim. Gospodin Kurjački je citirao gospodina Isakova i rekao je da je citirao njegovu izjavu koja je apsolutno tačna - "da se ovim omnibusom ništa bitno ne menja u zakonodavnom i regulativnom normativu Republike Srbije, i da to nije nešto previše značajno". U isto vreme je rekao da pokrajinski poslanici, a ja sam slučajno i pokrajinski poslanik, nisu glasali za taj zakon u Pokrajinskoj skupštini, što je apsolutno netačno. Glasao sam za taj zakon i jako je bitno da se taj zakon usvoji u ovom domu, iz jednog jednostavnog razloga - a to je pokazivanje dobre volje Republike Srbije da želi da uredi ovu državu kako treba, a ne da je uređuje onako kako nam preporučuju. Sa ove govornice nam preporučuju da se ova država mora ustrojiti na određeni način i to baš predstavnici onih stranaka koje slučajno nemaju svoje poslanike u Pokrajinskoj skupštini. Nemam nameru da ih prozivam, ali neka se oni malo zamisle šta im to znači. Neko je ovde isto tako rekao, nemam nameru da sa njima polemišem, ali iskoristiću priliku pošto imam vremena, da je Pokrajinska skupština skup malih regionalnih stranaka. To je apsolutno netačno. Pokrajinska skupština je DOS-ova skupština, koja ima ne aposlutnu većinu, nego zaista stoprocentnu većinu. Molim vas da o tome vodite računa kada budete odlučivali o predlogu DOS-ove Skupštine AP Vojvodine u DOS-ovoj Skupštini Republike Srbije.
Reč ima narodna poslanica Gorica Mojović, a posle nje narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u današnjoj raspravi, a i ovih dana u javnosti, zakon koji je trenutno na dnevnom redu često se naziva zakonom o vraćanju nadležnosti AP Vojvodini; rekla bih, nekih nadležnosti. Mislim da je to u stvari i tačan naziv ovog zakona, jer o tome je upravo reč, o vraćanju. Kada govorimo o vraćanju, ne možemo da se ne setimo i oduzimanja. Bilo je danas reči o tome kada se desilo ovo oduzimanje, početkom 1990. godina - kada je vlast pokušala sve da centralizuje; da se iz jednog centra moći, iz vrha te vlasti, od jednog čoveka kontroliše sve i sve stavi pod komandu i o svemu odlučuje. Moram da kažem, u to vreme sam bila direktor jedne ustanove kulture čiji je osnivač bio grad Beograd, a zajedno sa većinom svojih kolega nastojala sam da sve ustanove kulture koje je grad Beograd osnovao ostanu u nadležnosti Beograda. Dobrim delom smo u tome uspeli. Naravno, bila je reč o kulturi, pa i nije bilo toliko napora da se baš i ona preuzme od strane republičkih vlasti. Očigledno, naša pokrajina u tome nije uspela. Moram da kažem da ništa u tome nije bilo loše, što su ustanove kulture ostale u nadležnosti Beograda. Naprotiv, čak mislim, imajući iskustvo iz poslednje godine, da uz dobru saradnju sa republičkim Ministarstvom kulture to može biti samo privilegija. Ovo što mi imamo u Beogradu, gde vršimo jedan deo osnivačkih prava nad jednim brojem ustanova kulture, uz saradnju sa republičkim Ministarstvom, može da bude dobar model. Potpuno sam uverena, i imam razloga za to da tvrdim, da je i ovaj zakon napisan upravo u tom duhu, da daje dovoljno samostalnosti pokrajinskim organima vlasti, a garantuje i jedinstven sistem na nivou Republike. Pošto, naravno, rekla sam da imam iskustva iz kulture i mislim da sam za tu oblast kompetentna, nisam poslanica opšte prakse i specijalista za sve teme o kojima se ovde raspravlja, pre svega ću govoriti o ovom prvom odeljku u predloženom zakonu, a odnosi se na kulturu. Reći ću zašto smatram da je predloženi zakon, kada je u pitanju ova oblast, veoma dobar. Pod jedan, ovaj zakon je u potpunosti usklađen, zahvaljujući jednim delom i amandmanima koje je dala Republička vlada, sa svim pojedinačnim zakonima iz oblasti kulture: sa Zakonom o zaštiti kulturnih dobara, i to sa novim predlogom koji upravo ulazi u skupštinsku proceduru; Zakonom o kinematografiji; Zakonom o bibliotečkoj delatnosti; Zakonom o Matici srpskoj; vidim da neki poslanici koji su uložili amandmane malo brljaju, pa i ne znaju da postoji taj zakon. Rekla bih, čak i sa Zakonom o ostvarivanju opšteg interesa u oblasti kulture, tako se zakon zove, a ne Zakon o kulturi, opštem interesu i oblasti kulture. Zašto kažem čak? Zato što je to taj glavni, da kažem i osnovni Zakon o kulturi, gde su pobrojane sve ustanove koje su u republičkoj nadležnosti. Na spisku tih ustanova se nalaze institucije i ustanove kulture koje se ovim zakonom, da tako kažem, vraćaju u nadležnost Pokrajini Vojvodini. Uostalom, u tom zakonu se ne nalaze neke druge ustanove kulture koje je svojevremeno Republička vlada oduzela iz nadležnosti grada Beograda. Međutim, bez obzira na taj spisak, taj zakon takođe, ima jednu odredbu u članu 7. koja kaže da onaj ko većinski finansira jednu ustanovu kulture ima pravo i da preuzme osnivačka prava. Kada bude usvojen ovaj zakon, ustanove na teritoriji pokrajine finansiraće se iz budžeta pokrajine. Samim tim će ovaj zakon biti usklađen i sa Zakonom o opštem interesu u oblasti kulture. Uz to, da kažem da je u pripremi novi zakon, s obzirom da ovaj postojeći nećemo menjati zato što bi to odgovaralo AP Vojvodini, već zato što taj zakon nije dobar i što u svom najvećem delu prestaje da važi. Druga stvar zbog koje, takođe, smatram da je ovaj zakon dobar, što se najveći broj funkcija, osim nekoliko izbornih, poverava. Znači, o tome je već bilo reči. Nadležni republički organi imaju prava da u svakom trenutku izvrše nadzor i kontrolu nad radom pokrajinskih ustanova kulture. Da ne bude mnogo kad kažu, čula sam ovde i u prethodnim nekim diskusijama velike reči, šta to znači, formiranje nove države itd. Hajde da to prevedemo na konkretan i praktičan jezik, šta znače nadležnosti koje se utvrđuju u ovom zakonu i predaju pokrajinskim organima vlasti: izmena upravnih i nadzornih odbora, imenovanje direktora, obezbeđivanje para za plate zaposlenih, za materijalne troškove, struju, vodu, grejanje, delom ili u potpunosti para za programe. To smatram i logičnim i racionalnim. Zašto logičnim? Zar je logično da Republička vlada postavlja, na primer, direktora Muzeja pozorišne umetnosti Vojvodine? Onda taj direktor koji radi naravno u Novom Sadu, radi na lokalu, da tako kažem, u jednom gradu, a odgovara Republičkoj vladi. Znači, deluje lokalno, odgovara globalno. Mislim da nije baš neki princip za odgovornost. Zašto je racionalno? Znate kako sada idu sredstva za ustanove kulture: ustanova kulture piše zahtev Ministarstvu kulture, Ministarstvo kulture piše zahtev Ministarstvu finansija, Ministarstvo finansija kroz nedelju, dve, tri, uplaćuje sredstva Ministarstvu kulture, a Ministarstvo kulture ustanovi. Ko od toga ima koristi? ZOP - provizije. Prema tome, put se skraćuje, racionalizuje - pare iz budžeta pokrajine direktno u ustanove kulture. Hajde da kažem da vlada izvesna pojmovna zbrka oko toga da će ovim zakonom biti ugrožen nacionalni interes. Zar je nacionalni interes imenovanje direktora, upravnih i nadzornih odbora, uskraćivanje plata. Gospodo, ustanove od nacionalnog interesa definišu se Zakonom o opštem interesu u oblasti kulture: ustanove od nacionalnog interesa se definišu po sasvim drugim kriterijumima, istorijskim faktima; na osnovu njihove tradicije, na osnovu toga koliko imaju programa i projekata za sadašnjost; projekata i programa za budućnost; na osnovu toga koliko utiču na sličnu i srodnu mrežu ustanova u svom bližem i daljem okruženju. Prema tome, ne može biti reči o tome da se ovim zakonom ugrožavaju ustanove od nacionalnog interesa. Da budemo pošteni kada se pozivamo mnogo na istoriju, fakta: većinu, ako ne i sve ustanove kulture koje su pobrojane u Predlogu ovog zakona, jeste osnovala Pokrajina Vojvodina. Tačno je. (Iz sale: Nije tačno.) Dokažite da nije tačno. Još nešto za kraj, ako postoji Pokrajinska skupština, Pokrajinsko izvršno veće, organi i službe, postoje izbori, sve to košta i sve se to plaća. Šta ne postoji? Ne postoji nadležnost, ne postoji posao. Mi u stvari ovim zakonom i organima Pokrajinske skupštine dajemo posao. Ljudi, posla ima. Ima ga i u kulturu. Verujte mi - za taj krš i lom koji smo mi zatekli posle ovih deset godina u ustanovama kulture potrebno je mnogo metli i čišćenja. Onda će i ova naša zajednička kuća Srbija biti mnogo čistija i uređenija. Pročitala sam zakon do kraja. Smatram da, uz usvajanje pojedinih amandmana, treba glasati i za ovaj zakon. Ja ću to učiniti, a to će učiniti i poslanici moje Demokratske starnke.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, a posle njega Dušan Budišin.
Dame i gospodo narodni poslanici, po prvi put [[žagor u sali]] sam napisao ono što hoću da kažem sa ove govornice..
Gospodo, možemo li da nastavimo sa radom ili da odredimo pauzu.
Ima dva razloga: prvi je, što su nama poslanicima novim Poslovnikom DOS-a oteli vreme koje nam je potrebno da bi mogli kvalitetno da govorimo o temi o kojoj hoćemo; drugi je, što mi, socijalisti, pitanje autonomije Vojvodine ne smatramo kao dnevno- političko pitanje, već kao pitanje koje traži rešavanje na jednoj kvalitetnoj osnovi za trajno vreme. Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine (Vojvodine) predstavlja krunu pritisaka za proširivanje prava i nadležnosti AP Vojvodini, pri čemu se kao reper uzima i koristi Ustav iz 1974. godine. Takvi pritisci nose u sebi jaku i jasnu tendenciju separacije od Srbije i svesno podsticanje gašenja osećanja nacionalne pripadnosti. Pri tome se politički cilj perfidno prikriva i zamagljuje insistiranje na ekonomskim koristima od vraćanja nadležnosti Vojvodini;ekonomskim argumentima, tj. prljavom i zlonamernom medijskom pripremom političkog terena - da je Vojvodina ekonomski opljačkana od strane Republike Srbije - pred javnošću se prikrivaju separatističke namere, tj. nastojanje da se raznovrsnim pritiscima i političkim trgovinama što više atributa državnosti dobije za Vojvodinu, a da se stvori što veći broj institucija koje karakterišu državu, da bi se u povoljnom trenutku, normalno uz svesrdnu pomoć sa strane, donela tzv. "legalna odluka o otcepljenju Vojvodine". Nužnost preciziranja pojedinih pitanja u oblastima normativne nadležnosti autonomne pokrajine utvrđena je članom 109. stav 1. tač. 2. i 3. Ustava Republike Srbije, i to je nesporno, ali je sporan način da se to učini u jednom republičkom zakonu. Eklatantan primer kršenja Ustava Srbije je da se u jednom jedinom republičkom zakonu preciziraju pojedina pitanja nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine u svih osam oblasti navedenih u Ustavu Srbije i još isto toliko nenavedenih oblasti, a koje su određene ovim zakonom, koji je danas predložen. Dakle, ovaj zakon se zamišlja kao zakon nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine, takav po Ustavu Srbije nije uopšte moguć. Uz saglasnost sa Ustavom Srbije bilo bi moguće sledeće: prvo, da se jedan broj ovih pitanja koja nisu u zakonodavnoj nadležnosti Republike Srbije utvrde u Statutu Autonomne Pokrajine Vojvodine; a drugo, da se pojedinačnim republičkim zakonima kojima se uređuju pojedine oblasti, kao što su kultura, obrazovanje, društvena briga o deci, unapređenje zaštite životne sredine, izvrši poveravanje poslova iz zakonodavne nadležnosti Republike Srbije Autonomnoj pokrajini Vojvodini. Učiniti to samo jednim republičkim zakonom, kada već postoje republički zakoni u svim navedenim oblastima, značilo bi proizvođenje nesklada i haosa u pravnom sistemu Srbije. Dakle, o jednom istom pitanju, i to u svim oblastima utvrđenim u ovom predlogu zakona, bila bi različita rešenja; jedno bi bilo u republičkom zakonu, a drugo bi bilo u tzv. omnibus zakonu. Među pojedinim pitanjima navedenim u 24 imenovane oblasti koje bi se poverile autonomnoj pokrajini, našao bi se dobar broj onih koji se stvarno mnogouspešnije mogu urediti i obavljati na regionalnom nivou umesto što se obavljaju na centralnom nivou; u mnogim oblastima nalazi se jedno pitanje koje ne može biti u nadležnosti autonomne pokrajine, a to je pitanje vršenja upravnog nadzora i uopšte nadzora nad primenom odgovarajućih republičkih zakona; isključivo pravo da vrši upravni nadzor nad izvršavanjem svojih zakona ima i može samo Republika Srbija. I na kraju, između dva oprečna stava - da ne treba nikakva autonomija bez obzira na motive koji su uticali na ovakav stav; i stava da autonomija ide dotle da prerasta u nezavisnu republiku koja može ići u separatizam - socijalisti su za autonomiju koja ni u jednom segmentu ne podriva temelje državnosti Srbije, dakle, ni u jednom momentu ne narušava celovitost i suverenitet Srbije. Imajući u vidu dva osnovna principa za koje se zalažu socijalisti, solidarnosti i socijalne pravde, neprihvatljivo je, za socijaliste, recimo, da u nekoj opštini koja ima prosečan lični dohodak dve ili tri hiljade da dete osnovac ili srednjoškolac sa kredom na drvenoj tabli piše i uči, a u sredinama gde je 20 hiljada prosečan lični dohodak to rade na najsavremenijim računarima. Prema tome, socijalisti ne mogu prihvatiti ovaj zakon koji u sebi nosi krik ili bolje reći nesreću koja ide i vodi ka razbijanju jedinstvene Srbije, daljem rasparčavanjui uništavanju Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, a posle njega, narodni poslanik Stanko Kovačević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je u toku dosadašnje diskusije uglavnom dosta toga rečeno, ali pravo da vam kažem, ja sam ovaj zakonski predlog prvo posmatrao čisto esnafski. Naime, dugogodišnja praksa me je naterala da čim neki zakon izađe moram da ga uzmem u ruke i prvo da vidim kako će on biti primenjivan. Brižljivo sam ga pročitao. Dakle, sve ovo što se predlaže - kao što govore konstatacije, i zamerke pojedinih opozicionih poslanika - neće moći da se sprovede, odnosno izazvaće teškoće i haos - to stoji. Jednostavno stoji. Ovakav način je, rečeno je to, a ja ću samo ponoviti - protivustavan. Zašto? Pre svega, ako se ovim želi regulisati najmanje 25 oblasti gde postoje posebni zakoni i to na ovakav način, onda to mora da stvori pravni haos. To je jedna stvar. Drugo, ako Republika treba da prenese one prerogative koje i sama nema, onda šta je to nego kršenje Ustava. Najzad, pominjanje nekih novih instituta, kao što je ombudsman, ne znam čemu vodi kada ga u Ustavu nema. Prema tome, čisto sa ustavnopravnog stanovišta ovo ne može da prođe. Ima još nešto što je dosta isticano u današnjoj diskusiji i meni je žao što je predsednik Skupštine Vojvodine izrekao ovde dosta netačnosti, pa se posle ispravio - nije pretnja; a i da je pretnja, narod kaže - ne može se mečka plašiti rešetom, ali je upozorenje veliko. Ne znam kome upozorenje, da li poslanicima uopšte ili samo poslanicima pojedinih političkih stranaka. Vidite, jedan od mojih prethodnika, mojih prijatelja iz DSS-a, rekao je da je ovaj zakon, odnosno njegovo predlaganje da je imalo artiljerijsku pripremu, negde od jesenas. Rekao bih da ta artiljerijska priprema ne traje od jesenas, ona traje, ravno, od tada kada je konstituisanaPokrajinska skupština. Odmah da budemo, dame i gospodo, načisto sa jednim - ta pokrajinska skupština jednostavno ne odražava svojim sastavom političku moć pojedinih stranaka. To je tačno i prema tome, ako se pozivamo na neku apsolutnu većinu, onda to treba da imamo u vidu. To je isto toliko tačno kao što je tačno i to da gospodin koji je jutros govorio sa ove govornice, kao i njegovi zagovornici i istomišljenici, ne zastupaju većinski deo naroda u Vojvodini. Nas su tako zastupali 1974. godine, a trebalo je 1974. godine i kasnije živeti u Vojvodini, pa videti kako je izgledala ta autonomaška blagodet. Tada su, dame i gospodo, iz pojedinih sudova u Vojvodini i pisaće mašine su odnošene za Novi Sad, a uvek sam bio protivnik beogradizacije, ali mi sada ne treba ni novosadizacija. Upravo smo to uvek i tvrdili, to tvrdim i sada, da je sve ovo jedan najobičniji politički marketing jer ga ja drugačije ne mogu oceniti. Donosimo jedan zakon, gubimo vreme unapred, priznajući da je protivustavan, a ja ću vas podsetiti samo na tonove koji su se čuli i na Zakonodavnom odboru. Molim vas, predstavnik Vlade kaže da je to presedan. Da li može zakon da bude presedan? Zatim, kaže se da je ovo nužno zlo -nemojmo se igrati sa Ustavom. Ovde je u pitanju država. Država očigledno za neke od nas ima samo geografski pojam. Za mene i moje prijatelje iz DSS država je nešto drugo i zato ovaj zakon nećemo podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, da bismo bili u političkom trendu zahteva za autonomiju, moja koleginica iz Nove demokratije dr Andrić i ja se dogovorismo da donesemo odluku da formiramo autonomnu oblast Ostružnica-Umka, da zahtevamo od Vlade Srbije pregovore o prenosu određenih nadležnosti. Ima to istorijski značaj,zato ćemo takav zahtev postaviti, jer su Ostružnica i Umka poznate iz doba srpske borbe za samostalnost, a dereglijama preko Save se obavljala značajna trgovina, vojnim materijalom, i namirnicama, između Austrougarske i tadašnjih srpskih oblasti.Možda bi naša autonomna oblast mogla da obavlja trgovinu sa budućom republikom Vojvodinom, opet tako preko Save. Evo sada, šala neka bude na stranu, iskreno da vam kažem -nekih diskusija ovde sam se uplašio;uplašio sam se zbog toga što su one više vodile raspravi o ustavu i ustavnom položaju, nego o zakonskom aktu; to me navodi na pomisao da se možda neko ne plaši budućih ustavnih odrednica i određivanja novog ustavnog položaja i organizacije Srbije, pa bi možda želeo da sve to preduhitri, da ga nešto, ne daj bože, ne iznenadi. Posebno sam se uplašio zbog činjenice da predstavnik predlagača, personifikovan u liku predsednika Skupštine AP , za ovom govornicom upozori poslanike Skupštine Srbije - ne usvojite li ovaj predlog zakona, i to bez amandmana Vlade Republike Srbije, onda ćemo mi okrenuti drugi list i na drugi način razgovarati. Ubeđen sam da ovaj zakon, kao što smo sinoć razgovarali, neće moći da bude lako primenjiv, bez usvajanja amandmana koje je dala Vlada Republike Srbije, bez obzira što su predstavnici Vlade Republike Srbije učestvovali u kreiranju ovakvog predloga zakona. A posebno me iznenadilo što predstavnik jedne poslaničke grupe izađe za ovu govornicu i kao potporu potrebi usvajanja ovog zakona i objašnjenju političke pozicije njegove stranke, reče: da, mi smo za republiku Vojvodinu. E, to meuplašilo i dalo me na razmišljanje - treba li, kao poslanik DOS-a,da glasam za ovaj zakon; ali ću glasati za njega baš zbog toga što pripadam DOS-u, jer verujem da oni koji se bore za promenu, da oni koji se zalažu za takve stavove nemaju većinsku podršku građana Vojvodine. I, upravo mi se u tom momentu nametnula čuvena narodna izreka - "vlast bez para, bez novca, nije nikakva vlast". I, raspravu o ovom zakonu treba svesti na tu potrebu da se nadležnim organima Vojvodine odrede i odgovarajuća sredstva, da bi svoje nadležnosti mogli izvršavati, a zahtevi da se usvoje pojedini amandmani, kojima se traži kontrola nad sprovođenjem ovog zakona, su zaista nelogični, jer u ovom predlogu zakona stoje tri grupe nadležnosti - jedna grupa su izvorne nadležnosti, druga grupa nadležnosti koje utvrđuje ovaj zakon i treća grupa poverene nadležnosti, koje Republika Srbija poverava na izvršenje organima AP Vojvodine. Iz tih razloga je apsolutno nelogično zahtevati da se i kontrola nad sprovođenjem ovog zakona da u ruke organa Pokrajine Vojvodine. Verujem da će građani Vojvodine ceniti prihvatanje od strane Vlade Srbije da se na ovakav način, makar i delimično, prenesu nadležnosti i delimično ostvari obećanje iz programskih ciljeva DOS-a o uspostavljanju autonomije Vojvodine, iako se i meni čini logičnijim da je trebalo možda sačekati još neki mesec. Jer neće proći više od četiri meseca, a znaće se ustavni položaj i Srbije i SRJ, i onda se to može rešavati na potpun i celovit način, da svi budu zadovoljni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, vrlo sam nezadovoljan što ovoj našoj današnjoj sednici, njenom nastavku, ne prisustvuje gospodin Čanak. To samo pokazuje koliko je njemu zaista stalo do zakona koji je predložio. Ako je mislio ozbiljno, onda je bila prilika da sedi ovde u Skupštini i da nas sluša, da brani svoj predlog, da bi mogao u Pokrajinskoj skupštini da kaže eventualno koje su bile naše primedbe i šta smo mi uradili. Međutim, odnos koji on ovde demonstrira prema narodnim poslanicima je zaista neozbiljan. Mislim da se u današnjoj raspravi kod ovog predloga zakona ne radi o suštinskoj raspravi o autonomiji, već da se radi o zameni teza; zamena teza se sastoji u preraspodeli, a ne u tome da skupština autonomije dobije stvarne nadležnosti. Ako bi se o autonomiji Vojvodine mislilo na pravi način, prvo bi u većinskom narodu,mislim, trebalo da postoji konsenzus o tome šta predstavlja pojam autonomije; onda bi taj zakon trebalo da se donese sa barem dvotrećinskom većinom, da bismo mi koji dobijemo autonomiju bili sigurni da ćemo uživati te plodove autonomije; a ne da se od prilike do prilike, od konstelacije političkih snaga do konstelacije političkih snaga, do novih dogovora, to eventualno što je usvojeno prostom većinom, prostom većinom i ukida. Sledeće bi bilo da je autonomija smišljena kao prava autonomija, izvorno pravo ubiranja prihoda i barem pravo veta pokrajinske skupštine u odnosu na odluke ove skupštine. Svega toga u ovom predlogu zakona nema i zato mislim da je ovaj zakon prilika samo za preraspodelu vlasti onih koji su došli u situaciju da DOS-ovsku većinu, zbog političke konstelacije, ucenjuju. Znači, ne radi se o decentralizaciji, već mislim da se radi o federalizaciji; ne radi se o decentralizaciji, već se radi samo o dekoncentraciji vlasti; pokazaću to na nekoliko primera. Pre svega, radi se o tome da se centar vlasti - kao i onih koji misle da sada predstavljaju autonomašku većinu u Vojvodini, a moramo znati da je ovaj sastav Skuptšine bio rezultat referenduma protiv gospodina Miloševića posle izbora od 24. septembra, i pitanje je, zapravo, kakav je pravi odnos snaga - prebaci iz Beograda u Novi Sad. Jer, bože moj, u Novom Sadu sve pršti od demokratije, a nama, pripadnicima manjina,u tom prštanju demokratije biće bolje nego što nam je u ovoj situaciji. Naravno, mislim da to nije tako. Da su Pokrajinska skupština i Pokrajinsko izvršno veće zaista mislili na pravu demokratizaciju, a ne samo na otimanje dela vlasti - da budem gazda i da uređujem to što mislim da treba da uređujem - onda bi, recimo, u zakonima o školstvu, a treba li da citiram, verovatno ne jer svi to znate, predložili napuštanje državnog monopola na osnovno i srednje obrazovanje. U Zakonu o javnim službama se kaže: "Radi obezbeđivanja ostvarivanja prava utvrđenih zakonom i ostvarivanja drugog zakonom utvrđenog interesa u oblasti: obrazovanja, nauke, kulture, fizičke kulture, učeničkog i studentskog standarda" itd. "osnivaju se ustanove" ... Sada bi trebalo da se doda: - "Ustanovu, preduzeće i drugi oblik organizovanja za obavljanje delatnosti, odnosno poslova iz člana 3. ovog zakona mogu osnovati: Republika, autonomna pokrajina, grad, opština i druga pravna i fizička lica". U tome je suština. Da su zaista mislili da demokratizuju odnose, a ne da premeste centar moći i vlasti iz jednog mesta u drugo, onda bi u oblasti školstva rekli da postoje verske škole, privatne škole, ogledne škole, mešovite škole itd. Nije njima stalo da demokratizuju odnose nego im je stalo da centar odlučivanja i moći prebace iz Beograda u Novi Sad, pri tom zadržavajući državni monopol nad sferom obrazovanja. Ako Zakon o javnim službama omogućava i privatnu inicijativu, zašto onda Pokrajinsko izvršno veće i Pokrajinska skupština, ukoliko zaista žele nama dobro, ne predvidi i doda da se mogu osnovati i privatne osnovne škole, kao što mislim da je normalno, ili verska osnovna škola. Šta je Milošu Crnjanskom falilo da ide u pijarističku gimnaziju u Temišvaru i pri tom da postane i ostane jedan od najboljih srpskih pisaca? Ništa mu nije falilo, naravno. Ili, Zakon o lokalnoj samoupravi: da zaista mislimo da demokratizujemo odnose onda bismo sadašnje opštine - koje kao skup više naselja predstavljaju i srezove, nisu kompatibilne sa onim sistemom koji imamo u zapadnoj Evropi - razložili tako da svako naseljeno mesto, svako naselje, koje ispunjava određene kriterijume (a o tome bismo mogli da razgovaramo - koji su to kriterijumi) ima svoje organe lokalne samouprave i, shodno principu demokratizacije, da mogu, recimo, da osnivaju škole ili da utvrđuju mrežu škola. Ako je Pokrajinskoj skupštini i Izvršnom veću zaista stalo do demokratizacije, onda bi u skladu sa zakonom o nacionalnim manjinama, koji se priprema i na saveznom i na republičkom nivou, predložili da mrežu osnovnih škola utvrđuje ili predlaže savet nacionalnih manjina. Šta je pripadnicima nacionalnih manjina bolje ako srpska većina u Novom Sadu (izvinite na ovom izrazu), pošto je, bože moj, demokratičnija od beogradske srpske većine, utvrđuje tu mrežu, ukoliko pripadnici manjine nisu subjekat donošenja odluka, stvaranja nastavnih programa ili pisanja udžbenika, nego su objekat na kome se zakonska praksa sprovodi. To je suštinsko pitanje. S obzirom da svih ovih primedaba tamo nema, onda se očigledno radi o tome da je namera i želja da se centar vlasti sa jednog mesta samo prebaci na drugo mesto. Na klasično pitanje: a, gde su naši novci, sada ćemo dobiti odgovor - nisu u Beogradu nego su u Novom Sadu. A, na to klasično pitanje ne želim takav odgovor nego želim odgovor - da su naši novci u Senti,Adi, u Bačkom Petrovom Selu,Gradištu, Zrenjaninu, u Bečeju itd. Prema tome, ne zadovoljava me odgovor - Novi Sad mi je taman toliko "tuđ", kao što mi je "tuđ" i Beograd, jer se tamo u moje ime odlučuje, ili u naše ime, bez moje prisutnosti ili saglasnosti. I, sada ćete kazati da se još, naravno, ta autonomija Vojvodine, ovako kako je predviđena ovde, daje i zbog pripadnika nacionalnih manjina. Ovo što je predviđeno ovim zakonom ne rešava otvorena i nerešena pitanja nacionalnih manjina. Rešava pitanja onog političkog establišmenta, onih pripadnika manjina, koji ovaj koncept podržavaju zbog toga da bi politički ostali u životu, i zbog para i ličnih interesa. Ali, za pripadnike manjina ovo kada će, eventualno, drugačiji da bude predznak vlasti u Novom Sadu od predznaka vlasti u Beogradu, a pokrajinski sekretar i ministar u saglasnosti budu morali da donose neke odluke, to će da bude pogubno i to ne znači ništa. Znači, pripadnicima nacionalnih manjina država mora poveriti da sami uređuju pitanja koja su za njih od najvišeg interesa: da pred ovom skupštinom preuzmu političku odgovornost za to što rade. Ovako, prebacivanjem centra iz Beograda u Novi Sad, opet neko u naše ime odlučuje onako kako mi, eventualno, ne bismo želeli. Moram da kažem da je ovakav koncept autonomije, i oni koji se zalažu za njega, van vremena i van prostora; da oni koji se zalažu za ovo nemaju osećaj niti za vreme niti za prostor. Autonomije Vojvodine i Kosova su bile smišljene, govorimo vrlo otvoreno, da drže Beograd u pokornosti - u situaciji kada to vremenski i prostorno spolja podržavaju: Hrvatska, Slovenija, Bosna i Hercegovina. Ali, ta stvar je prošla. U ovoj situaciji moramo da primenimo neke druge koncepte. Za pripadnike manjina tu stvar rešava autonomija na etničkom osnovu, autonomija onih naselja gde su pripadnici manjina u većini i autonomija kao njihovo kolektivno pravo, koje se, između ostalog, u Zakonu o lokalnoj samoupravi stavlja u tačku 37. i 38, a čišćenje grobalja, komunalna inspekcija i slično su peta ili šesta tačka. Jedan od članova te radne grupe je bio i neko iz Vojvodine. I na kraju, do ove situacije Vladu gospodina Đinđiđa svojom nedogovornom politikom je dovela Demokratska stranka Srbije, zbog toga što je čas u Vladi čas izvan Vlade, čas stabilizuje Vladu, čas ne stabilizuje i pruža priliku svima onima koji ovakav model podržavajuucenom, onima koji na ovaj način misle da je moguće rešiti autonomiju Vojvodine. Prema tome, ako nema ozbiljnog dogovora između Demokratske stranke i Demokratske stranke Srbije, kao što ga očigledno nema, onda će svaki put ova vlada biti izložena situaciji da je neko ko je politički beznačajan i ima neke sasvim druge ideje destabilizuje na način koji svima nama ne dogovara. Stoga mislim da postoje bolja rešenja - da bi, eventualno, bilo najbolje da se ovaj zakon povuče iz procedure ukoliko Vojvodina ne dobije ono što se zove suštinska autonomija; rekao sam na kojim principima - kombinovana sa pravom etničke autonomije za pripadnike nacionalnih manjina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Patić, a posle njega Đuro Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada je na dnevnom redu tema - vraćanje autonomije, kao što je rekla moja koleginica Gorica Mojović, vraćanje nadležnosti Pokrajini Vojvodini, nadležnosti koje su uzete početkom 90-tih godina, kada je Milošević odlučio da reši situaciju u zemlji; pa je krenuo da malo sređuje situaciju na Kosovu, pa je tamo malo postalo gusto, malo su iskopali ratne sekirice; pa, ajde malo da idemo na sever, da bacimo dve gajbice jogurta i čokoladnog mleka pa da sredimo ekipu u Vojvodini. Naravno, to nije bio dobar način i to se pokazalo za ovih 10 godina. Ovo je vreme kada se nadležnosti vraćaju i kada je cela ova atmosfera oko vraćanja nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini opterećena tom situacijom irazmišljanjem o tom vremenu - kako je nekada bilo. To je jedan test za Skupštinu AP Vojvodine, test za Izvršno veće Vojvodine, jer je sada na njima zadatak da pokažu da je vraćanje nadležnosti Skupštini AP Vojvodine stvar decentralizacije koja je u suštini dobra, a koja se odnosi na približavanje vlasti građanima; koja treba da obezbedi i brže rešavanje problema u ovih 46 opština koliko ih ima u Vojvodini. Na taj način opštine koje se nalaze na teritoriji Vojvodine treba brže i jednostavnije da rešavaju svoje probleme iz ovih oblasti u kojima se vraćaju njihova prava. Dakle, to je suština i to je test. Moji prethodnici koji dolaze iz Pančeva su govorili o tome: autonomija koja je postojala sigurno nije obezbeđivala ravnopravan tretman svim opštinama u Vojvodini i ako se ne obezbedi ravnopravan tretman svim opštinama u Vojvodini - ovo vraćanje nadležnosti neće ništa vredeti. Onda će se vrlo brzo, pošto znamo šta znači loše funkcionisanje autonomije,pojaviti u ovom slučaju Pančevci koji će pitati - gde su naše pare; pojaviće se opštine koje ćetražiti neka svoja prava. Da se podsetimo, samo u prethodnoj autonomiji imali smo situaciju da su bolesnici morali, ako ne može matična bolnica da im pruži odgovarajuću uslugu, da idu u Novi Sad da se leče; svršeni srednjoškolci su morali da se upisuju na fakultete u Novom Sadu - naravno da je to nešto loše i da ne sme da se ponovi. Dakle, ovo je jedan test, jedna legitimacija, koja će pokazati put i dati zeleno svetlo za dalju decentralizaciju Republike Srbije i u ovom delu koji se tiče Vojvodine; a ono što je mnogo važnije je spuštanje vlasti na nivo opština, tamo gde ona treba da bude suštinska.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, posle njega Milorad Stanulov.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj zakon iz više razloga. Nas ovaj zakon podseća na 1974. godinu, kada su Albanci na Kosovu govorili - Trepča radi, Beograd se gradi. Znamo danas šta je sa Kosmetom i šta se desilo tamo u proteklih deset godina. Prvo ide ekonomska nezavisnost, a kasnije teritorijalna nezavisnost i samostalnost. Moram da podsetim predlagača zakona da ništa manji problem nemaju gradovi u Pomoravskom, Rasinskom, u Šumadijskom okrugu, od gradova u Vojvodini. U redu - i mi se slažemo sa decentralizacijom, a ne prvo da prodamo fabrike, a kasnije da napravimo decentralizaciju. Kada prodamo one uspešne fabrike, prebacimo sve pare u Beograd, šta će onda ostati onim gradovima, samo one fabrike koje su propale. Stranka srpskog jedinstva je očekivala od predlagača zakona, od gospodina ministra Dragana Veselinova, koji je zadužen za resor poljoprivrede, da realizuje ono što je obećao svim građanima u Srbiji, a naročito onim građanima u Vojvodini, a ne da zastupa jedan predlog zakona koji vodi ka otcepljenju dela Srbije od Srbije. Gospodin Veselinov je možda trebalo da realizuje, i da građani Vojvodine budu zadovoljni, a i ostali građani u Srbiji, cenu suncokreta koju je obećao; i ne samo da je obećao, nego je to odluka Republičke i Savezne vlade da cena suncokreta bude 15 dinara; on je suncokret isplatio po ceni od 12,00 dinara. Takođe je gospodin ministar, Veselinov, trebalo da realizuje cenu žita koju je obećao decembra meseca, pre imenovanja i pre nego što je bio zadužen .... (PREDSEDNIK (Nataša Mićić): Gospodine Markoviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Pričam o predlagaču zakona, šta je trebalo predlagač zakona da predloži i čime da se bavi, gospođo predsedavajuća. Gospodin ministar Veselinov je trebalo da ispoštuje tu cenu i da cena žita bude 11 dinara, koja je obećana. Takođe, u ovom zakonu u članu 41 u kome se govori o poljoprivredi, nigde nije taksativno navedeno šta je to što će poljoprivrednici u Vojvodini imati od ovog zakona. Mogu vam reći - ništa. Samo je u jednoj rečenici rečeno da će se agrarnim budžetom rešiti problem poljoprivrednih proizvođača u Vojvodini. Nije taksativno naveo, gospodin ministar, da treba dati kredit tim poljoprivrednim proizvođačima, da im treba pomoći - a ne samo reći kako smo mi, odnosno poljoprivredni proizvođači, u ovoj godini imali najveću cenu žita u Evropi, a da pri tom nije rekao da poljoprivredni proizvođači u Holandiji, Nemačkoj, Austriji imaju mnogo bolje uslove od poljoprivrednika iz Srbije. Takođe, gospodin ministar nije predvideo u ovom zakonu da isplati šećernu repu poljoprivrednicima. Da ostavimo sada ove poljoprivrednike u Pomoravskom, Rasinskom i Šumadijskom okrugu, on nikada nije vodio računa o njima; ali nije vodio računa i tamo gde mu živi i radi stranka u Vojvodini. Prethodni govornik, pripadnik i predsednik jedne partije nacionalne manjine, gospodin Pal Šandor, bio je realan i rekao da ovim zakonom nacionalne manjine u Vojvodini ne dobijaju ništa. Dobijaju samo pojedinci, jer ti pojedinci koji predstavljaju DOS u Vojvodini znaju, ako sami izađu na izbore neće dobiti ni 2% glasova u Vojvodini i to je jedan od razloga. Međutim, vidite kako se jutros ponašao gospodin Čanak za ovom govornicom. On zna štapom da udari po nacionalnom obeležju, da pljuje - a tu ispred je sedeo predsednik Vlade; i zamislite da je predsednik Vlade rekao da neće prihvatiti ovaj zakon, možda bi dobio štap u glavu. Zašto oni danas nisu prisutni, i jedan i drugi? Zato što mu je predsednik Vlade rekao - ne brini ništa, biće ti prihvaćen zakon; jer, on zavisi od nekoliko partija koje žive i rade u Vojvodini, imaju 19 narodnih poslanika u ovoj skupštini i ukoliko se ne prihvati predlog njihovog zakona pašće Vlada, a mi iz Stranke srpskog jedinstva kažemo da Vlada treba da padne. Ova vlada ništa nije uradila za građane Srbije, kako u Vojvodini , tako i u ostalim gradovima Srbije i zato nećemo glasati za Predlog ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Milorad Stanulov, posle njega Milorad Mirčić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, želim da govorim o delu ovog zakona koji se odnosi na oblast sporta. Podržavam predložena rešenja u ovom zakonu, jer predstavljaju deo procesa decentralizacije i novoorganizovanosti Srbije kao deo predizbornih obećanja. Desetogodišnje centralizovano finansiranje ove oblasti nanelo je štetu sportu u Vojvodini. Sport Vojvodine godinama krasi: tradicija, brojnost, odnosno raznolikost sportskih grana, organizovanost, masovnost i kvalitet. U navedenom periodu nisu finansirani programi strukovnih i granskih saveza Vojvodine, koji obuhvataju pre svega rad sa mlađim kategorijama. To su: škole sportova, omladinski sportski kampovi, takmičenja pokrajinskog nivoa. Drugo, školski sport je centralizovan, pa ukinut, i tzv. SOŠOV, (sportske olimpijade školske omladine Vojvodine), takmičenja na kojimasu kao članovi svojih školskih ekipa nastupali mnogi budući reprezentativci Jugoslavije i nosioci olimpijskih medalja. Treće, održavanje i izgradnja spotrskih objekata - pa su mnogi javni sportski tereni zapušteni i van upotrebe; spotrske hale i školske sale bez osnovnih uslova za korišćenje, bez grejanja, odgovarajućeg osvetljenja, sa krovovima koji prokišnjavaju;bazeni su bez vode i grejanja. Predloženim rešenjima u ovom zakonu, autonomna pokrajina će preko svojih organa preuzeti sve ingerencije koje u oblasti sporta sada imaju organi republike - pre svega će utvrđivati interes građana u oblasti sporta na teritoriji autonomne pokrajine i obezbeđivaće sredstva za ostvarivanje tog interesa. Od izuzetnog značaja za razvoj sporta u Vojvodini biće vraćanje finansiranja programa članova Sportskog saveza Vojvodine, kojima se ostvaruje interes građana u oblasti sporta u Vojvodini iz budžeta Autonomne Pokrajine. Sportski sazvez Vojvodine, koji obuhvata 32 strukovna granska saveza i 25 opštinskih sportskih saveza, predstavlja oblik organizovanosti sporta u Vojvodini i član je Sportskog saveza Jugoslavije. Prenete nadlženosti i povereni poslovi u oblasti sporta na autonomnu pokrajinu, sigurno će ubrzati razvoj sporta u Vojvodini, što će uz reprezentativne programe i vrhunski sport, koji su u ingerenciji Republike i savezne države, sigurno doprineti da sport kod nas bude najrazvijenija delatnost, a sportisti najveći ambasadori naše zemlje. Ovaj zakon je samo početak ostvarenja pune autonomije Vojvodine, koje je za novu demokratiju, demokratsko, ekonomsko i civilizacijsko pitanje svih njenih građana, sa nadom da će se ta autonomija ostvariti u okviru savremene Srbije.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni posalnici, po važećem Poslovniku ove skupštine, ovaj predlog, sa ovakvim naslovom, nije mogao ni po kom osnovu da bude predmet rasprave, tačnije rečeno, da bude na dnevnom redu. U članu 133. Poslovnika Skupštine jasno se kaže da svaki predlog koji dolazi na dnevni red ove skupštine mora biti zasnovan na Ustavu Republike Srbije. Ovaj predlog, ovako naslovljen, je protivustavan. Pozivaju se na članove Ustava 108. do 112. i član 72. I sam predlagač priznaje da je kršeći Ustav želeo da po svaku cenu isforsira raspravu po ovom pitanju. Ovaj dokument ujedno znači i dokaz predizborne prevare koju je napravio DOS u Vojvodini. Ovde ste, gospodo, pokazali jasno da ste sve ono što ste u predizbornoj kampanji pričali građanima Vojvodine lagali, varali ste, nije bilo nimalo istine. Vi ste građanima Vojvodine, kao jedinstven DOS, kao firma koja se zvala DOS, na čijem čelu je bio Koštunica, rekli da želite jedinstvenu Srbiju, želite jedinstvenu državu koja će biti racionalna, jeftina, koja će biti po meri građana Vojvodine. Šta radite sa ovim predlogom - dajete jasno do znanja da je sve ono što ste pričali bilo samo pusto obećanje i sad želite da iskomplikujete život građana Vojvodine. Kako? Pričom o ekonomskoj samostalnosti jasno iskazujete koliko će samo građane Vojvodine koštati ta ekonomska samostalnost. Pričati priču o ekonomskoj nezavisnosti, a pri tome nametati ili praviti preduslove za plaćanje još jedne takse, jer to znači da posle uspostavljanja još jednog nivoa vlasti, u ovom slučaju pokrajinske, morate im dati izvorne prihode. Izvorni prihodi su u novom vidu takse i dažbina. Znači, onaj koji živi u Vojvodini, ako se usvoji ovaj dokument, moraće da plaća opštinsku taksu,pokrajinsku taksu, a ostaju republička i savezna taksa. Da li je to ekonomska samostalnost građana Vojvodine? Koliko to oni treba da plate? Zašto niste izveli tu računicu? Sada pričate priču u stilu koji plasira Demokratska stranka, koja je glavni nosilac ovih aktivnosti. Javnost živi u zabludama što misli da su glavni akteri ovakve ideje autonomaške stranke. Ne, glavni akteri ove ideje su članovi Demokratske stranke koji sačinjavaju, i te kako, značajan faktor u Skupštini Vojvodine, a pogotovo u Skupštini Srbije. Sada pričati priču -zašto se ne bi poverilo u oblasti kulture jednoj autonomnoj skupštini da ona bira direktore; to je zamena teza. Koleginica koja je bila ovde ima iskustva, zna kako su komunisti razvijali srpsko nacionalno biće u Vojvodine i šta im je bio glavni cilj u Vojvodini: crkva, kulturno bogatstvo i kulturne institucije. To im je bio cilj. Nemojte da se služite falsifikatima. Muzej Vojvodine je najstarija institucija koju su Srbi osnovali kao muzej srpskog naroda u Vojvodini - a ne pričati priče. Oni koji su Ivanu Stamboliću dovodili Vesnu Zmijanac, Vesnu Čipčić, danas nam drže predavanja o kulturi. Zar je kultura u tom šundu? Isti scenario se ponavlja. Dalje se nastavlja priča - zaštita prava nacionalnih manjina. Pa, zar niste izvukli iskustva iz 1974. godine.na uštrb većine potencirana su prava manjine i tu je postignut efekat "zavadi pa vladaj". Šta sada hoćete, isto to. Na uštrb srpske većine potencirate prava manjine da bi došlo do svađe unutar Vojvodine. Vi iz Demokratske stranke vodite računa, istorija Vojvodine se ponavlja baš na vama. Vi ste neki pravni naslednici Vase Stajića. Vidite kakvu je grešku on pravio, učite se na njegovojgrešci.
Reč ima narodni posalnik Marijan Rističević, a posle njega Živodarka Dacin.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoj govor ću početi sa jednim pitanjem - šta bi mi danas dali da možemo Kosovo i Metohiju da vratimo u ustavno - pravni položaj Srbije, u bilo kakav ustavno-pravni položaj Srbije? Dali bi mi mnogo da Kosovo možemo da vratimo u Ustav Srbije kao oblast sa najvećim stepenom autonomije. Upravo oni koji su osporavali autonomiju Kosovu i Metohiji i autonomiju Vojvodini, upravo su oni najzaslužniji za gubitak Kosova i Metohije. U navali današnjih patriotskih govora zapitao sam se - Bože, ko nas je branio, mi smo još i dobro prošli. Sada mi dođe da ih zamolim da nas više ne brane, posebno zato što dolazim iz Vojvodine. Mogao bih lepo da ih zamolim da ne brane Vojvodinu na način na koji su branili Kosovo i Metohiju, da ne čuvaju tako državno jedinstvo Srbije. Vrlo dobro znamo, i neko je spomenuo današnji listing, da se vidi ko je kako glasao. Mogu da zatražim listing od 23. marta, da vidimo ko je i na kakav način je branio Kosovo i Metohiju, rizikovao i izgubio, i sad misli da ima viziju da na isti način odbrani Vojvodinu. Neko je ovde rekao da je Vojvodina bila Srbijai kad Srbija nije bila Srbija. To je tačno. To je rekao jedan naš, navodno, veliki političar. Srpsko vojvodstvo je bilo obnova srpske države. Da se složimo odmah - Vojvodina u Srbiji kao autonomna oblast, sa stepenom autonomije o kome se ovde dogovorimo i o kome se dogovorimo u budućem ustavno-političkom preuređenju Srbije. Vojvodina će imati takav položaj kako se mi dogovorimo. Nije vreme za sukobe, nije vreme za razmirice. Složili smo se, Vojvodina u Srbiji kao celina. Ona ima svoje samosvojnosti. One po nama treba da budu iskazane jednom teritorijalnom autonomijom. Mi iz Koalicije "Vojvodina" tvrdimo da Vojvodina ima čak pravo da u budućnosti donosi zakone i propise, ali samo iz oblasti iz kojih ostvaruje autonomiju. Sve najvažnije zakone kojima se reguliše pitanje državnog jedinstva donosiće Skupština Srbije. Vlast treba podeliti. Očigledno je da centralizacija koju smo imali poslednjih deset godina nije sačuvala Srbiju. Kosovo smo izgubili. Pojačana centripetalna sila škodi isto koliko je pojačana centrifugalna. I jedna i druga se moraju uskladiti, da se ovlašćenja prenesu, i nadležnosti, da se vlast rastegne, a država ne pukne. Državu treba izbalansirati. Svedoci smo da to čvrsto državno, navodno državno, jedinstvo Srbije nije dalo ekonomskih rezultata ni po samu Vojvodinu, ni po samu Srbiju. Nemoj da se pita Vojvodina! Ako se Vojvodina bude brže razvijala od ostalih regiona u Srbiji - kapital ne zna za granice, razvijaće se i drugi delovi Srbije. Vojvodina će biti lokomotiva koja će Srbiju uvući u Zapadnu Evropu, tamo gde joj je i mesto. Da se složimo i oko toga da su Srbi većina u Vojvodini, ali mi u Vojvodini, to nas je naučila istorija, tolerancija, mi se nacionalnone prebrojavamo. Mi se zalažemo za građansku ravnopravnost mi iz Koalicije "Vojvodine" čak nismo za etničku autonomiju. To je pogrešno, to je loše i za same manjine - da se vrši getoizacija. Mi smo za građansku ravnopravnost u Vojvodini. Zašto se toga bojati? Zašto se bojati toga što smo mi Srbi većina u Srbiji? Ako se mi Srbi u Vojvodini ne bojimo, zašto se vi iz Srbije bojite? Parafraza jednog još čuvenijeg srpskog političara. Kada vi nas pitate: zašto vi Srbi u Vojvodini treba da imate bilo koji stepen autonomije prema Beogradu, da vas odmah pitam: zašto ti isti čuveni srpski političari koji su govorili, kako sada ne smeju da odu u Crnu Goru, da su Crnogorci i Srbi naglašenih nacionalnih vrednosti, danas uopšte ne spore da Crna Gora, najsrpskiji deo srpskog roda, sebe od Beograda čuva državom. Samo da ostanu u federaciji, mnogi bi bili zadovoljni. Oni sebe čuvaju od Beograda državom, a često vladaju u tom Beogradu. Zašto se mi, Srbi u Vojvodini ako se već delimo po etničkom pitanju, ne bi zaštitili jednom autonomijom, kojom ćemo se starati o prirodno stvorenim dobrima i javnim fondovima - nećemo mi državu, nećemo mi vojsku, sve je to naše zajedničko. Vi se ovde pozivate na Ustav Srbije. Rekli ste da je ovo suprotno Ustavu Srbije. Nije. Ovo je samo polazno i prelazno rešenje koje je primenljivo baš na osnovu tog čuvenog Ustava iz 1990. godine. Znači, on to omogućava i neke nadležnosti se utvrđuju po tom zakonu i po tom ustavu. Neke nadležnosti, većina se prenose, a nadzor vrši Republika. Ko je pažljivo to čitao, primetio je - ovim se ne rešava ništa. Novim ustavom će biti rešeno pitanje Vojvodine i mnoga druga pitanja. Zašto toliko povike danas. Hajde da se vratimo na taj ustav, čuveno demokratsko dostignuće, kako je jedan rekao. Da li je demokratsko? Kaže - demokratsko je kada je trostepena podela vlasti. Bila je takva, delila se na Slobinu, Mirinu i na njegovu, pa je to demokratija. Svaki, kaže, komunistički Ustav je bio fašistički, osim Ustava iz 1990, koji je po njemu demokratsko dostignuće. Kako to? I njega je donela komunistička skupština. To je zaboravio. Zašto toliko panike. Vojvodina će biti u Srbiji kao celina. Nemate se čega bojati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, replika.
Na strani 21. Predloga zakona, član 41. i 42. pod tačkom b) poljoprivredno zemljište, kaže se da autonomna pokrajina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast poljoprivrednog zemljišta; donosi program zaštite, korišćenja i uređenja poljoprivrednog zemljišta za teritoriju autonomne pokrajine. U slučaju Marijana Rističevića to izgleda ovako: ovlasti Marijan Rističević izvesnog Željka Krmara da sa Radovanom Nešovićem iz Perleza dogovori za Savez seljaka Inđijeda ovaj uredi oko 300 hektara zemlje teškom mehanizacijom. Naime, za Savez seljaka Inđije. To je bilo, mislim u Banatskom Brestovcu, ako se ne varam; taj nesrećni Radovan Nešović dobio je na ime usluge koju izvrši Marijanu Rističeviću, koji upravlja tom zadrugom (ne znam ko ga je od vas ovlastio), da na jednom delu zemljišta, otprilike 70 hektara, kada sve uredi i poseje, poseje i sebisuncokret. Kada je došlo vreme za berbu i kada je čovek došao sa kombajnom u njivu, na njegovoj njivi je bio skinut suncokret. Skinuo Marijan Rističević. [[Žagor u sali.]] Nestanak suncokreta u vrednosti od 1.700.000 dinara prijavljen je MUP-u Pančevo. Istovremeno imam i podatak za jedan voćnjak koji je obrao Marijan Rističević na isti način. (Marijan Rističević, iz sale: Nisam ga spomenuo.)
Izvinjavam se gospodine, Rističeviću, vi ste izazvali repliku. Pomenuo je SRS. Žao mi je. Molim vas da ne dobacujete. [[Žagor u sali.]] Hoćemo li vama da delimo opomene za neprekidno dobacivanje, hoćete li redom? Opomena, gospodine Aleksandre Vučiću, izričem vam opomenu zato što polemišete sa mnom sa mesta, a lepo sam vas upozorila da ne dobacujete [[Aleksandar Vučić, sa mesta: Tražim repliku.]] [[Marijan Rističević: Vi ste njemu dali repliku na osnovu mog izlaganja.]] [[Aleksandar Vučić, sa mesta: Tražim repliku, dajte mi repliku.]] Dala sam mu pravo na repliku zato što ste vi izazvali repliku, sada vi nemate pravo. Ima reč narodna poslanica Živodarka Dacin, posle nje narodni poslanik Milan Stanimirović. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) To je moje diskreciono ovlašćenje, pogledajte član 96. stav 2, povrede Poslovnika po diskrecionom ovlašćenju nema. Dobićete još jednu opomenu zato što polemišete samesta. Izvolite. [[Žagor u sali.]] Izvolite, imate reč. Dala sam vam reč.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, posle 16 meseci vladavine DOS-a, vrlo užurbano, pored evidentnih i vrlo transparentnih problema u državi Srbiji, kao što su: dalji drastičan pad privredne proizvodnje; rasprodaja fabrika; veliki broj ljudi bez posla, sa tendencijom porasta iz dana u dan; pad životnog standarda; a da ne pričam da je možda bila vrlo primerena tema ovog vanrednog zasedanja i rasprava o tome kako žive Srbi i druge nealbanske etničke zajednice na Kosovu i Metohija; a mi na dnevni red vanrednog zasedanja stavljamo Predlog zakona, tzv. omnibus zakona, o nadležnostima autonomne pokrajine. Moje prvo pitanje je zašto ne piše koje autonomne pokrajine? Tačno je, znamo da se radi o Vojvodini, ali zašto to nije tako napisano; ili je ostavljen slobodan prostor za izgovaranje svih onih koji danas-sutra, po ovom principu, mogu da zatraže svoju autonomiju. U obrazloženju Predloga zakona pominje se Ustav - pravnici, ljudi od struke, tvrde da ova svaštara od zakona, pozivanjem na Ustav, praktično sama krši taj ustav. Ono što mi se posebno ovde u ovoj skupštini sviđa, to je da se poslanici DOS-a ponekad, kada im to odgovara, pozivajuna Ustav koji su doneli socijalisti; a onda kada im ne odgovara, onda ne moraju zakonski da se usklađuju sa istim. Smatram da se usvajanjem ovog omnibus zakona otvara niz parcijalnih problema, ali ja ću se osloniti na ono gde smo svi osetljivi, a to je zdravlje. Zdravstvo u Srbiji, pa tako i u Vojvodini, je takvo kakvo jeste. Para nema i ne znam kako da ih bude dok se ne poveća privredna proizvodnja. S obzirom da u Predlogu zakona za autonomnu pokrajinu, predlagač predviđa otvaranje, osnivanje novih institucija, pravljenje novog rasporeda zdravstvene mreže, pitam se, odakle će to Autonomna Pokrajina Vojvodina dobiti dovoljna finansijska sredstva i da li je neko stavio na papir kolika sredstva su za to potrebna. Sa druge strane, u vrlo nepovoljnu poziciju stavljaju se osiguranici, tj. građani Srbije iz Vojvodine, bar što se tiče korišćenja zdravstvenog osiguranja. Znate, sećamo se mi tog vremena. Do pre par godina, praktično su svi uputi za lečenje van teritorija lokalnih opština u Autonomnoj Pokrajini Vojvodini mogli da budu overeni samo za preglede na klinikama u Novom Sadu, tobože po onom principu da se vojvođanske pare ne odlivaju, da ne odlaze za Beograd, nego da ostanu u Vojvodini. Molim vas, niko od nas nema pravo da uskraćuje pravo zdravstvene zaštite i isto tako korišćenje zdravstvenog osiguranja ma kog građanina naše Srbije, bilo da se on nalazi u najrazvijenijoj opštini Srbije, pa ako hoćete i Vojvodine, bilo da se nalazi u najnerazvijenijoj opštini. Ako posmatramo nas zdravstvene radnike i saradnike, piše u Predlogu zakona kako će bože da se osnuje pokrajinska komisija kod koje će se polagati stručni ispiti iz specijalizacije. Molim vas da se ne zavaravamo, to i dan-danas postoji; ali postoji i jedna značajna razlika: što je danas stvar slobodnog izbora da li će neko iz Kikinde da se stručno usavršava u Novom Sadu ili u Beogradu, da li će polagati svoj stručni ili specijalistički ispit u Novom Sadu pred komisijom ili pred beogradskom komisijom; a sutra, sigurna sam, neće biti tako. Sa druge strane, analogno ovome, ko je taj ko može da uskraćuje školovanje naše dece iz Vojvodine, da im škola i studije budu stvar izbora. Znam decu koja se usavršavaju i uče u Novom Sadu, Beogradu, Kragujevcu i Nišu, ali to već sutra neće biti tako. Ovo bih samo želela argumentovano da potkrepim činjenicom da do pre par godina, po istom tom principu, svi mi koji smo se stručno usavršavali i upisivali postdiplomske studije, a dolazili smo iz vojvođanskih opština, morali smo da budemo usmereni ka Novom Sadu. U obrazloženju negde piše da se to sve čini zato što Pokrajina najbolje poznaje neke saobraćajne destinacije u samoj Pokrajini i raspored zdravstvenih institucija. Ali, molim vas, ko od nas danas ne zna kolika je gde destinacija. Mi zdravstveni radnici znamo svakoga dana u svakom mestu u celoj Srbiji kada koji aparat radi, gde možemo uputiti pacijenta i učiniti mu onu osnovnu zdravstvenu uslugu, pomoći mu i spasiti mu život. Znate, u tom vremenu i Pančevci, za koje po nekoj saobraćajnoj destinaciji možemo da kažemo da se nalaze u predgrađu Beograda, morali su zbog te autonomaške politike da odlaze za Novi Sad; pri tom finansijski, normalno od samih putnih troškova, bio je mnogo skuplji upis svakog semestra za specijalizaciju na novosadskom univerzitetu u odnosu na beogradski. Još mnogo toga bi moglo da se kaže, ali činjenica je da ovaj predlog zakona definitivno destabilizuje Srbiju. Pored svih nagomilanih problema, ponovo se otvara već neki problem Vojvodine koji je u javnosti dosta dugo prisutan. Molim vas, definitivno, socijalisti jesu za autonomiju Pokrajine Vojvodine, ali ne na ovakav način. Mi smo za pravu autonomiju Vojvodine, ali u jedinstvenoj Srbiji. Hvala lepo.
Narodni poslanik Aleksandar Vučić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je sebi dala za pravo da na drzak i bezobziran način prekrši, još jedanput, najvažniji podzakonski opšti pravni akt koji je usvojila Narodna skupština Republike Srbije. Naime, kada sam tražio i javio se za reč po povredi Poslovnika nije mi dala reč, iako je morala da mi da reč pre prethodnog govornika. Takođe, izrekla mi je opomenu po samo njoj znanom pravu, a poznato je da pravo ili ne zna, ili ga se teško i veoma loše seća. Naime, u članu 103. se kaže: "Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine". Jesam li ja to uradio ili neko drugi? Predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je meni izrekla opomenu ne bi li uzela još para od poslanika SRS, ne bi li uzimala novac od narodnih predstavnika čije joj se mišljenje ne dopada i misli da će ih time ućutkati. Misli da će im posle toga reći - vi ne smete i ne možete da govorite ono što mi sene sviđa. Obaveza predsednika Narodne skupštine je bila da zbog ovoga izrekne opomenu, a ne zbog toga što sam joj ukazivao na njenu obavezu, ne koristeći se pri tome ni jednom ružnom rečju, ni jednim nepristojnim izrazom, ni na koji nevaspitan način, niti bilo šta drugo, osim što sam pokušao da joj ukažem šta je pravo, pravno i normalno ponašanje predsednika Narodne skupštine. To što vi mislite reketiranjem i otimačinom, time što ste vi sada neko, vi ste mnogo pametni, mnogo moćni i jaki, pa sada otimate pare kažem vam, taj novac nas neće sprečiti da izgovaramo ono što mislimo, neće nas sprečiti da vam ukazujemo na pravo i na pravno ponašanje, na vaše nepravno i antipravno ponašanje. Ali nemojte da zaboravite jednu stvar, danas kako se osiono ponašate, danas kako reketirate narodne poslanike koji drugačije misle, a to ne postoji nigde u svetu, neće dugo, neće doveka trajati, ne zaboravite na to. Sa ove skupštinske govornice izričite opomene ljudima samo zato što drugačije misle. Prošli put ste mi izrekli opomenu samo zato što sam vam platio ono što ste mi naplatili, ni zbog čega drugog, a da vam ni reč nisam rekao. Budite sigurni, to će vam se vratiti, gospođo Mićić, vratiće vam se i to vrlo brzo; garantujem vam, vratićete i sve ovo narodnim poslanicima iz Srpske radikalne stranke, i svim drugim, platićete za sve ovo što radite celokupnom srpskom narodu... (Predsednik: Vreme.) .... a i to vreme će doći, budite sigurni.
Dužna sam da vam dam odgovor, gospodine Vučiću, član 103, to je moja obaveza, znate, poštujem Poslovnik, za razliku od nekih drugih. Član 103: "Opomena se izriče narodnom poslaniku", ne samo zato što je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine, to nije bio slučaj, nego" ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora". (Aleksandar Vučić, sa mesta: A, ko je tada bio govornik?) Vi opet dobacujete, ja sam govornik takođe, da li vi to razumete, bila sam govornik, takođe sam govornik i narodni poslanik, razumete? Takođe, imate član 97. stav 2. koji kaže: "Povredom Poslovnika ne smatraju se odluke Narodne skupštine i predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom". Vi ste čitav dan dobacivali, samo jednu opomenu sam vam izrekla, mogla bih da vam izreknem i opomenu zato što ste prekršili ovaj član 97. stav 2. zato što se ne radi o povredi, ali ću biti tolerantna, pa neću. Narodni poslanik Aleksandar Vučić traži da se Narodna skupština izjasni o tome da li postoji povreda Poslovnika na koju je ukazao, mada ne postoji, jer je u pitanju diskreciono ovlašćenje, prema članu 97. stav 2. koji sam vam pročitala. Pročitajte član 97. stav 2. Za 52, protiv 92, uzdržana dva, nisu glasala 42, od 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije izvršena povreda Poslovnika iz člana 103. koju je reklamirao narodni poslanik Aleksandar Vučić. Dajem reč narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću, u svojstvu predsednika poslaničke grupe DOS.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da će, sasvim sigurno, moja konstatacija da je ovo jedna od najtežih skupštinskih sednica ovog saziva Republičkog parlamenta, sednica na kojoj se govori zastrašujućim jezikom, biti potkrepljena zapisnikom i stenogramom; mislim da je tako nešto veoma zabrinjavajuće i da nije dobro. Mi smo poslanici koje su izabrali građani i moramo veoma brižljivo birati reči i kontekst u koji ih stavljamo, kao i voditi računa o atmosferi koju kreiramo svojim ponašanjem. I opozicija i pozicija, svaka na svoj način, traže politički prostor, ali mislim da je naša zajednička tragedija, između ostalog, u tome što mi još uvek tumaramo u onoj ravni u kojoj su sva sređena društva davno pronašla konsenzusom kvalitetne odgovore na sva teška pitanja. Mislim da je današnja tačka dnevnog reda zaista ozbiljna, ali pre svega u onom smislu u kome ona ruši jednu psihološku barijeru koja je postojala na ovim prostorima, koja postoji i danas među nama i koja mora biti na pažljiv način dekomponovana. U suprotnom, hteli mi to da priznamo ili ne, veoma je teško izbeći zajednički utisak i ocenu kojom se današnji argumenti i kontraargumenti samo promenom geografskih pojmova i termina, bez posebne muke, mogu vratiti deset godina unazad; a zamislite kakve su se za nas reči, koje smo tada slušali, izgovarale i kakve su one imale posledice. Mislim da je jasno da u ovom parlamentu postoje snage koje pokušavaju da zadrže postojeći društveni okvir, bar što se tiče problema o kojima danas razgovaramo - postoje snage koje žele da ga menjaju, i bar u ovom drugom slučaju reč je o dvostrukom pristupu. Mislim da smo kao poslanička grupa DOS-a dužni da pred građanima Srbije ukažemo na realne probleme koji postoje i na prostoru Vojvodine, i u svim drugim sredinama, koje mi kao parlament moramo da rešavamo. Tretirali smo u poslednjih godinu dana problem juga Srbije, razgovarali smo o Kosovu; imali smo skupštinska zasedanja na kojima smo se bavili paketom reformi u oblasti poreskog sistema; paketom reformi radnog odnosa; bavili smo se reformama privrede, privatizacije itd; i nije logično ignorisati veoma jasno iskazanu i konkretno uočljivu problematičnu situaciju na prostoru Vojvodine. Mi smo skupština koja prvo mora da odgovori na pitanje - da li je ona sposobna da primeni postojeći Ustav u meri u kojoj je to definisano 1990. godine ili nije; da li imamo želju da tako nešto uradimo ili nemamo, kao i da vidimo zbog čega su naše pozicije u toj meri nepokolebljive i nepromenljive. DOS želi da izgradi efikasno društvo, a efikasno društvo može počivati samo na poverenju građana. Kada govorimo o prenosu vlasti iz Beograda u Novi Sad, to samo po sebi nije nešto što je kompromitujuće, niti nešto što je zabrinjavajuće, jer i u Novom Sadu sede predstavnici naših stranaka i u Novom Sadu žive ljudi koje po prirodi ljudskih odnosa moramo uvažiti, smatrati razumnim i odgovornim, a ne upravo suprotnim, onako kako se to danas često činilo. Dakle, kada govorimo o omnibus zakonu, mi govorimo o usklađivanju autonomnih interesa koji postoje na prostoru Vojvodine i koji su drugačiji od interesa na jugu Srbije ili, recimo, u Beogradu, sa interesima koji moraju biti deo naše državne zajednice i sistema koji mi danas ne menjamo. Govorimo o obrazovanju, govorimo o javnom informisanju, o penzijskom osiguranju, zdravstvenom osiguranju i hajde prvo da postavimo jedno pitanje - zbog čega bi jedna vojvođanska varošica imala više prava nego Skupština Vojvodine? Ako se složimo oko toga da treba da ima jedna skupština opštine pravo da osnuje lokalno sredstvo javnog informisanja, a vojvođanski parlament da nema, hajde neka neko izađe ovde za skupštinsku govornicu i kaže - treba ukinuti Skupštinu Vojvodine, ali to u ovom ustavu ne piše. Dakle, u Ustavu koji je potpisao Zoran Sokolović to ne piše. Ne piše ni u ustavu koji nam je ponudila DSS. Baš naprotiv, u ovom novom predlogu ustava piše - Vojvodina puta šest, ne jedna skuština, nego šest skupština, ne jedno pravo, nego šest prava. Mislim da politizacija ovog segmenta našeg današnjeg rada nije dobra zbog toga što je ovo društvo opterećeno frustracijama iz prethodnih deset godina, o kojima mi danas ne treba mnogo vremena da trošimo, jer su one deo naše istorije, ali ne smemo zaboraviti te posledice. Mislim da niko od vas, pogotovu ne oni koji žive na prostoru Vojvodine, ne sumnja da u toj sredini postoje odgovorni i sposobni ljudi, koji će poštovati zakone Republike Srbije i te zakone implementirati u svojim sredinama, vodeći istovremeno računa o lokalnim interesima. Kroz zakon o lokalnoj samoupravi, koji je pred nama na ovoj sednici Republičkog parlamenta, mi ćemo dodatno osnažiti lokalnu samoupravu i na takav način uspostaviti ravnotežu. Ali, reči kojima se spominju vojvodstva, serdari, Austrougarska monarhija, granice gde ih nikada nije bilo, zapravo su vraćanje u prošlost u kojoj niko nije bio srećan, a mislim da je, između ostalog,ovaj parlament i odnos u njemu zapravo konstatacija jedne potrebe za ozbiljnom promenom. Ako ta potreba postoji, hajde onda da vidimo na koji način do te potrebe možemo doći. U prvom koraku možemo doći ako se predstavimo kao odgovorni ljudi. Ovaj omnibus zakon je bilo potrebno doneti pre godinu dana. Nismo ga tada doneli. Ako ga nismo doneli tada, donosimo ga danas zato što niko ne može garantovati da ćemo za tri meseca imati novi republički ustav, koji će onemogućiti dalji razvoj problema koji postoje u tom segmentu našeg društva i koji sami po sebi moraju biti predmet naše pažnje. Kada se navode primeri, često se poziva kao spas neka asocijacija iz prošlosti, pa se kaže - zar ćemo mi iz Pančeva morati da idemo u Novi Sad, da se školujemo u Novom Sadu, zar ćemo mi iz Pančeva morati da idemo kod lekara u Novi Sad? Pa ovo više nije ta zemlja. Vi iz Pančeva možete da idete i u London kod lekara ako hoćete; možete se školovati u Parizu, možete i u Beogradu;nigde to ovim zakonom nije osporeno; ali nemojmo sejati strahove u zemlji, koja je prestravljena, jer ćemo na takav način učiniti mnogo veće zlo sami sebi, nego što je to bilo ko uspevao u ovih deset godina. Ovaj omnibus zakon mora dobiti podršku poslaničke grupe DOS-a, jer se ona time sama po sebi rasterećuje one vrste obaveza na koje nije u stanju da odgovori. Republička vlast ne može odgovorno izvršiti onu vrstu obaveze koja u ovom trenutku proizilazi iz statusa pokrajine. Nije prihvatljivo da se mi bavimo bibliotekama na prostoru Vojvodine. Zamislite paradoks da Republika određuje bibliotekara u nekoj biblioteci u Vojvodini, ne u Narodnoj biblioteci u Novom Sadu, nego u Kovilju? Nije moguće to promeniti da Republika određuje broj odeljenja u svakoj školi. To su nasleđa koja nisu dobra i mislim da, sa jedne strane, mi činimo uslugu onima koji u ovom trenutku pokušavaju da profitiraju na političkom kontekstu ovog zakona, ali istovremeno ovo je hrabar čin koji će građani umeti da cene. Danas ćemo to uraditi na prostoru Vojvodine, kao što smo prethodno rešavali probleme koji su postojali i u drugim delovima naše zemlje, a verujem da ćemo vrlo brzo kroz skladan ustav, koji neće biti predmet partijskih stavova već opšteg konsenzusa, uspeti da zatvorimo jednom za svagda onu vrstu političke teme koju odgovorne države i ozbiljni narodi ne pokreću iz decenije u deceniju. Hvala vam.
Hvala. Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u deset časova. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 171 narodni poslanik. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Miomir Tadić, Vladimir Dobrosavljević, Vlatko Sekulović, Ratimir Svirčević, Srđan Sikimić, Jelena Milenković; pre podne Milena Andrić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju: predsednik,potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije; sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo; Nenad Čanak, predsednik Skupštine AP Vojvodine i dr Predrag Filipov, potpredsednik Skupštine AP Vojvodine, u svojstvu ovlašćenih predstavnika Skupštine AP Vojvodine, koja je podnela Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, a čije je razmatranje predviđeno 2. tačkom dnevnog reda ove sednice. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala i predstavnike Narodnog pokreta "Otpor". Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU ODREĐENIH NADLEŽNOSTI AUTONOMNE POKRAJINE (nastavak) Nastavljamo diskusiju u načelu. Po Poslovniku, izvolite, reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, povreda Poslovnika.