Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Zahvaljujem se svim odborima koji su ubrzali svoj rad tokom prepodneva da bismo mogli da počnemo sednicu. Posebno se zahvaljujem onim poslanicima koji su po magli danas vozili tri sata da bi stigli na sednicu. Nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 218 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali dovoljno narodnih poslanika i da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju narodni poslanici Goran Knežević i Ksenija Milivojević. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje o njima, osim o prvoj i drugoj tački, o kojima je Narodna skupština već obavila glasanje. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA OBNOVE ENERGETSKOG SEKTORA U REPUBLICI SRBIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove energetskog sektora u Republici Srbiji, u načelu. Za 137, nije glasalo 76, od 213 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za investiranje Projekta obnove energetskog sektora u Republici Srbiji, u celini. Za 142, nije glasalo 77, od 219 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove energetskog sektora u Republici Srbiji. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE URGENTNOG PROJEKTA ZDRAVSTVA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima na Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva, u načelu. Za 141, nije glasalo 75, od 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva, u celini. Za 140, nije glasalo 77, od 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (EPS, PROJEKAT II) Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II), u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II), u načelu. Za 141, nije glasalo 79, od 220 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II), u celini. Za 137, nije glasalo 85, od 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II). Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA OBNOVE GRADA BEOGRADA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda, u načelu. Za 137, nije glasalo 85, od 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda u celini. Za 138, nije glasalo 84, od 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA UPRAVLjANjA ELEKTROENERGETSKIM SISTEMOM Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta upravljanja elektroenergetskim sistemom, u načelu. Za 137, nije glasalo 85, od 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta upravljanja elektroenergetskim sistemom, u celini Za 141, nije glasalo 83, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta upravljanja elektroenergetskim sistemom. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA GRADSKOG VODOVODA - SRBIJA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta Gradskog vodovoda - Srbija, u načelu. Za 145, nije glasalo 82, od 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta Gradskog vodovoda - Srbija, u celini. Za 146, nije glasao 81, od 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta Gradskog vodovoda - Srbija. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SLOBODNOM PRISTUPU INFORMACIJAMA OD JAVNOG ZNAČAJA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja, u načelu. Za 144, nisu glasala 83, od 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je na sednici Odbora za kulturu i informisanje narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić povukla amandman koji je podnela na član 10. Predloga zakona, kao i da je u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima konstatovano da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnog poslanika Snežane Lakićević-Stojačić na članove 9, 11. i 38. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 139, uzdržan jedan, nije glasalo 11, od 229 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 137, uzdržan jedan, nije glasalo 10, od 229 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 103, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo pet, od 229 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 140, nije glasalo sedam, od 229 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 23, protiv 121, nije glasalo 86, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 133, nije glasalo 15, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 114, protiv 105, uzdržan jedan, nije glasalo 10, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 133, uzdržan jedan, nije glasalo 14, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milan Veselinović podneo je amandman na naslov iznad člana 19. i član 19. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 134, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Igor Bečić podneo je amandman na naslov iznad člana 20. i član 20. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 133, nije glasalo 15, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Igor Mirović podneo je amandman na naziv poglavlja iznad člana 22. i član 22. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 128, nije glasalo 20, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 50, protiv 127, uzdržanih 41, nije glasalo 12, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Vitomir Plužarević podneo je amandman na naslov iznad člana 23. i član 23. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 121, nije glasalo 29, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 135, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman na naslov iznad člana 25. i član 25. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 95, protiv 124, uzdržan jedan, nije glasalo 10, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 24, protiv 120, nije glasalo 86, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman na naslov iznad člana 26. i član 26. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 133, nije glasalo 16, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milovan Radovanović podneo je amandman na naslov iznad člana 27. i član 27. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 135, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 229 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 138, nije glasalo 12, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na naziv Poglavlja V, naslov iznad člana 29. i član 29. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 132, uzdržan jedan, nije glasalo 17, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Paja Momčilov podneo je amandman na naslov iznad člana 30. i član 30. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 128, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Zlatan Jovanović podneo je amandman na naslov iznad člana 31. i član 31. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 138, nije glasalo 12, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milan Stevović podneo je amandman na naslov iznad člana 32. i član 32. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 74, protiv 132, uzdržan jedan, nije glasalo 23, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Božidar Koprivica podneo je amandman na naslov iznad člana 33. i član 33. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 139, nije glasalo 12, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Stevica Deđanski podneo je amandman na naslov iznad člana 34. i član 34. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 133, nije glasalo 19, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milan Škrbić podneo je amandman na naslov iznad člana 35. i član 35. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 130, uzdržana tri, nije glasalo 17, od 230 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 134, uzdržana dva, nije glasalo 14, od 231 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Veroljub Arsić podneo je amandman na naslov iznad člana 37. i član 37. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 134, nije glasalo 16, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 136, nije glasalo 14, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Dragan Čolić podneo je amandman na naslov iznad člana 43. i član 43. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 131, nije glasalo 19, od 230 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se ovaj amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 103, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 7, od 232 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Nemanja Šarović podneo je amandman na naziv poglavlja VII i član 45. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 138, nije glasalo 13, od 232 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 48. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 141, nije glasalo 10, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 137, nisu glasala 33, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, u celini. Za 147, nije glasalo 84, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: - IZBOR ČLANA REPUBLIČKOG ODBORA ZA REŠAVANjE O SUKOBU INTERESA SA LISTE KOJU JE PODNELA SRPSKA AKADEMIJA NAUKA I UMETNOSTI Pošto je Narodna skupština obavila jedinstven pretres, prelazimo na odlučivanje. Podsećam vas da je Narodna skupština, na sednici Desetog vanrednog zasedanja u 2004. godini, održanoj 24. avgusta 2004. godine, na predlog Srpske akademije nauka i umetnosti, izabrala četiri člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa, pa je ostalo da se izabere još jedan član, s obzirom da, u skladu sa članom 19. stav 2. Zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, Narodna skupština bira ukupno pet članova Republičkog odbora. Lista sadrži dva kandidata, i to: 1. akademik Zoran Konstatinović, 2. dr Danica Petrović, direktor Muzikološkog instituta SANU. Glasaćemo o svakom kandidatu sa liste pojedinačno, a izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova prisutnih narodnih poslanika i istovremeno najveći broj glasova. Pristupamo glasanju. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa izabere akademik Zoran Konstatinović. Za 47, protiv 29, uzdržanih 8, nije glasalo 144, od 228 poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa izabere dr Danica Petrović, direktor Muzikološkog instituta SANU. Za 96, protiv 89, uzdržanih 12, nije glasalo 34, od 231 poslanika. Polazeći od rezultata glasanja, konstatujem da nije izabran član Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa, budući da nijedan kandidat nije dobio većinu glasova prisutnih narodnih poslanika i istovremeno najveći broj glasova. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU ANKETNOG ODBORA RADI UTVRĐIVANjA ČINjENICA I OKOLNOSTI NA IZBORIMA ZA SKUPŠTINU GRADA BEOGRADA ODRŽANIM 19. SEPTEMBRA 2004. GODINE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti na izborima za Skupštinu Grada Beograda održanim 19. septembra 2004. godine u celini. Za 205, protiv jedan, uzdržan 21, nisu glasala tri, od 230 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o POVREDAMA POSLOVNIKA na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 96. stav 34. Poslovnika, prema kojoj, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Prvo, narodni poslanik Tomislav Nikolić, na sednici od 14. oktobra 2004. godine, u 11,10 časova, ukazao je na povredu člana 80. stav 1. i člana 100. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Za 96, protiv 104, uzdržana dva, nije glasalo 27, od 229 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Drugo, narodni poslanik Tomislav Nikolić, na sednici od 14. oktobra 2004. godine, u 11,16 časova, ukazao je da je predsednik narodne skupštine povredio Poslovnik time što nije stavio na glasanje predlog narodnog poslanika Aleksandra Vlahovića da vreme rasprave u načelu o Predlogu zakona o izmenama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2004. godinu bude udvostručeno. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Za 107, protiv 114, uzdržan jedan, nije glasalo 9, od 231 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen Poslovnik. Treće, narodni poslanik Tomislav Nikolić, na sednici od 18. oktobra 2004. godine, u 16,35 časova, ukazao je na povredu člana 159. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 99, protiv 111, nije glasalo 14, od 231 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen Poslovnik. Četvrto, narodni poslanik Rajko Baralić, na sednici od 19. oktobra 2004. godine, u 22,15 časova, ukazao je na povredu člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 142, protiv četiri, uzdržana dva, nije glasalo 83, od ukupno 231 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da je povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, saglasno članu 95. Poslovnika, zaključujem Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. (Sednica je završena u 12,30 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE TREĆA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 2. novembar 2004. godine (Sednica je počela u 12,30 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godine. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 218 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Knežević i Ksenija Milivojević. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice, sa samo jednom tačkom, i to - Izbor jednog poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 208, nije glasalo 13, od ukupno 221 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini u celini. D n e v n i r e d: 1. Izbor jednog poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZBOR JEDNOG POSLANIKA SKUPŠTINE SRBIJE I CRNE GORE Primili ste listu kandidata za izbor poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, koju je sačinila Republička izborna komisija, na osnovu predloga poslaničke grupe Srpske radikalne stranke u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Podsećam vas da je Narodna skupština Republike Srbije, na Drugoj sednici Drugog redovnog zasedanja, održanoj 14. oktobra 2004. godine, konstatovala da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, poslaniku u Skupštini Srbije i Crne Gore Draganu Ljubojeviću, izabranom na predlog poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, danom nastupanja smrti, i da su se na taj način stekli uslovi da Narodna skupština Republike Srbije, saglasno članu 20. Zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, izvrši izbor novog poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore, na predlog poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Pre nego što pristupimo glasanju, dozvolite mi da vas podsetim da je u članu 15. Zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore utvrđeno da su za poslanike u Skupštini Srbije i Crne Gore izabrani kandidati sa liste, pod uslovom da je lista kandidata dobila većinu glasova narodnih poslanika na sednici na kojoj prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, i da o listi narodni poslanici glasaju javno, upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Radi utvrđivanja kvoruma, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je u sali prisutan dovoljan broj poslanika i da prema tome postoji kvorum za rad i odlučivanje. Pristupamo glasanju. Stavljam na glasanje listu kandidata za izbor poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Za 222, nije glasalo četiri, od ukupno 226 narodnih poslanika. Na osnovu rezultata glasanja, konstatujem da je lista kandidata dobila većinu glasova od ukupno prisutnih narodnih poslanika i da je Narodna skupština na taj način donela odluku da je za poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore izabran kandidat sa liste - Goran Jocić. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime čestitam Goranu Jociću na izboru za poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore. Pošto smo izvršili izbor poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, zaključujem Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. (Sednica je završena u 12,35 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE ČETVRTA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 2. novembar 2004. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 12,35 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 218 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je utvrđeno dapostoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju narodni poslanici: Goran Knežević i Ksenija Milivojević. Prelazimo na usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Dostavljen vam je zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 6., 7. i 13. oktobra 2004. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa navedene sednice. Prelazimo na odlučivanje o zapisniku. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 6, 7. i 13. oktobra 2004. godine. Za 140, nisu glasala 84, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 6, 7. i 13. oktobra 2004. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akta po hitnom postupku, o predlogu za spajanje rasprave i o predlogu za promenu redosleda pojedinih tačaka dnevnog reda. Grupa od 205 narodnih poslanika predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red – Predlog zakona o Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 21. oktobra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Po Poslovniku, reč ima Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 87., kao ovlašćeni predstavnik grupe predlagača, dozvoljavam da Skupština glasanjem preinači ovaj moj predlog ali predlažem Skupštini da ne raspravlja o stavljanju po hitnom postupku Predlog zakona o Narodnoj skupštini zbog svega onoga što se u poslednjih 10 dana u vezi sa zakonom dešavalo u javnosti, zbog toga što narodni poslanici nisu imali dovoljno vremena da sagledaju zakon, zato što nismo u Administrativnom odboru dobili amandmane koje sam očekivao u vezi sa ovim predlogom zakona i zato što ima mnogo hitnijih stvari o kojima treba raspravljati. Zbog toga predlažem Skupštini da skine oznaku "hitan" sa ovog predloga zakona i da o ovom predlogu zakona u nešto boljoj i povoljnijoj atmosferi raspravljamo u redovnoj proceduri, odnosno na sledećoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke neće glasati za hitan postupak u donošenju ovog zakona, a podržava da se Predlog zakona o Narodnoj skupštini nađe na prvoj narednoj sednici, u redovnom postupku.
Zahvaljujem. Samo jedno obaveštenje. Stavljen je predlog na glasanje i u buduće, po članu 87. koji se odnosi samo na promenu dnevnog reda, neću davati reč kada se uključi glasanje. Dakle, još jednom stavljam na glasanje Predlog zakona po hitnom postupku.
Povreda Poslovnika.
Molim vas, već sam Predlog zakona stavio na glasanje ali sam Vam dao reč po Poslovniku. U ovome smo jedinstveni. Za 6, protiv 194, uzdržana 2, od 227 narodnih poslanika.
Povreda Poslovnika. Gospodine predsedniče, znam da demokratija i procedura bole vlast, ali morate da dozvolite da se ovde sve odvija u skladu sa Poslovnikom. Vi ste, naime, pogrešno obavestili narodne poslanike, čak i pripretili da ubuduće nećete davati reč onima koji na to imaju pravo po Poslovniku. Predlog za hitan postupak je predlog za izmenu dnevnog reda. Po članu 87., predlagač ili ovlašćeni predstavnik grupe predlagača o tome ima pravo da govori tri minuta i to više ne zavisi od vas. Ja sam se na vreme javio za reč, a to što vi govorite brzo kao mitraljez, ne dižete glavu sa akta koji čitate, to ne može da dovede do toga da ja ne dobijem reč kada je na vreme tražim. Vi ste učesnik u sednici i gledajte malo ko traži reč. Naime, tražio sam reč potpuno po Poslovniku. Vi ste mi dali reč po Poslovniku. Niste mi učinili ništa i nemojte da pretite da u buduće nećete davati reč po Poslovniku, jer se onda postavlja pitanje da li vi uopšte možete više da odlučujete, tim pre što je danas Narodna skupština već utvrdila da ste već jednom povredili Poslovnik.
Zahvaljujem. Žao mi je što moram da vas ispravim, dužan sam objašnjenje – Narodna skupština nije utvrdila da sam ja povredio Poslovnik, već predsedavajući tog dana u 22,15 časova. Molim vas, samo sam upozorio, pošto smo tokom pripreme ove sednice morali da konsultujemo stručnu službu na šta se odnosi član 87., a na šta član 158., to ću vam reći. Član 158. stav 4 : „O svakom predlogu za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, Narodna skupština prethodno odlučuje, bez pretresa, prilikom utvrđivanja dnevnog reda odnosno u toku sednice”. Dakle, isključivo se ovaj član odnosi na hitan postupak. Tako nam je rekla služba. Oprostite, samo prenosim obaveštenje. Služba je zamolila da se za slučaj da se po članu 87., kada je reč o hitnom postupku, ne daje reč i o tome sam obavestio poslanike. Naravno se da član 87. odnosi na izmenu dnevnog reda kada se predlaže, a imaćemo takav slučaj i danas. U svakom slučaju, hvala na razumevanju. Odbor za pravosuđe i upravu predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red tačka – Prestanak dužnosti, odnosno razrešnje nosilaca pravosudnih funkcija i da se u okviru te tačke razmotre: - Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, - Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti, - Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici, - Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudija sudova opšte nadležnosti i - Predlog odluke o prestanku dužnosti nosiocima javnotužilačke funkcije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 129, nije glasalo 100, od 229 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Grupa od 104 narodna poslanika, na osnovu člana 183. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnela je predlog da se na dnevni red sednice Narodne skupštine stavi pitanje pokretanja postupka za opoziv predsednika Republike Borisa Tadića, zato što je prekršio Ustav Republike Srbije i shodno članu 157. Poslovnika Narodne skupštine, predložila da se ovaj predlog razmatra po hitnom postupku. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 99, protiv 127, od 229 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr. Žarko Obradović predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, koji je podneo Narodnoj skupštini 26. oktobra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 25, protiv 113, od 227 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o privrednim društvima, koji je podnela Narodnoj skupštini29. oktobra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, nije glasalo 99, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Grupa od 13 narodnih poslanika predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravima boraca, vojnih invalida i članova njihovih porodica, koji je podnela Narodnoj skupštini 1. novembra 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 39, protiv 100, uzdržan jedan, nije glasalo 84, od 224 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Imamo predlog da se obavi zajednički načelni pretres. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, na osnovu člana 86. i člana 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o parničnom postupku iPredlogu zakona o izvršnom postupku (tačke 1. i 2. predloženog dnevnog reda); zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlogu zakona o mirnim rešavanju radnih sporova (tačke 3. i 4. predloženog dnevnog reda); zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru i Predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti (tačke 5. i 6. predloženog dnevnog reda); zajednički načelni pretres o godišnjem računu Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa izveštajem o poslovanju i izveštajem ovlašćenog revizora i finansijskom planu Komisije za hartije od rednosti za 2004. godinu (tačke 19. i 20. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Miloljub Albijanić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 123, uzdržan jedan, nije glasalo 100, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloljub Albijanić predložio je da se, pri utvrđivanju dnevnog reda sednice, promeni redosled tačaka dnevnog reda, tako da tačke 5. i 6. predloženog dnevnog reda (Predlog zakona o sanitarnom nadzoru i Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti), postanu tačke 3. i 4, a tačke 3. i 4. predloženog dnevnog reda (Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova), postanu tačke 5. i 6. Da li narodni poslanik Miloljub Albijanić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 129, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 93, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za hitan postupak, spajanje rasprave i promenu redosleda pojedinih tačaka, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 126, protiv 81, uzdržana dva, nije glasalo 18, od 227 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, u celini. D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o parničnom postupku, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o izvršnom postupku, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog zakona o izmeni Zakona o izdavanju publikacija, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 8. Predlog zakona o poštanskim uslugama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 9. Predlog zakona o elektronskom potpisu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 10. Predlog zakona o javnim agencijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 11. Predlog zakona o Vladi, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 12. Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 13. Predlog zakona o turizmu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 14. Predlog zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 15. Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 16. Prestanak dužnosti, odnosno razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, 17. Statut Narodne banke Srbije, koji je podnela Narodna banka Srbije, 18. Godišnji račun Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa Izveštajem o poslovanju i Izveštajem ovlašćenog revizora, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 19. Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 20. Predlozi odluka o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koje su podneli predsednik poslaničke grupe G17 plus i predsednik poslaničke grupe Srpski pokret obnove - Nova Srbija, 21. Predlog zakona o privrednim društvima, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto su prihvaćeni predlozi za razmatranje akata po hitnom postupku, nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje u toku trajanja sednice. Molim da služba Narodne skupštine pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda sednice i da ga uruči narodnim poslanicima. Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je grubo narušeno dostojanstvo Narodne skupštine i ona je sprečena da izvrši svoju obavezu po članu 88. Ustava Republike Srbije. Da vas podsetim, član 88. stav 2. glasi – Kada Narodna skupština oceni da je predsednik Republike prekršio Ustav, pokreće postupak za njegovo opoziv. Danas ste, dame i gospodo narodni poslanici, većinom sprečili Narodnu skupštinu da oceni da li je predsednik Republike povredio Ustav. Danas je bila na delu kohabitacija. Danas ste nas, gospodine predsedniče, Vi lično sprečili da raspravljamo o odgovornosti najneodgovrnijeg i najnedostojnijeg na funkciji na kojoj se nalazi. Sve je ovo bilo maslo koje ste svi zajednički zamislili, a Vi gospodine predsedniče Narodne skupštine, sproveli. Vi ste u javnosti stvorili utisak da ako ovo ne bude predloženo po hitnom postupku, neće se uopšte naći na dnevnom redu, a već ste se bili dogovorili da kada dođe taj predlog po hitnom postupku, glasate protiv da bude uvršćen u dnevni red po hitnom postupku. Sada pozivam one koji su rekli da se ove rasprave ne boje, da jedva čekaju tu raspravu, da jedva čekaju neuspeli referendum da bi došlo do novih izbora na kojima će da pobede. Sada ih pitam zašto su bili protiv toga da se ovo uvrsti po hitnom postupku. DSS pita zašto je protiv toga da se utvrdi odgovornost Borisa Tadića i njegove stranke za sve što je učinio od kako je predsednik, posebno za dva poslednja čina, za stvaranje koalicije u Vojvodini sa izdajnicima Srbije, sa onima koje građani Vojvodine ne žele na vlasti i šta je sa ovom najnovijom izjavom Borisa Tadića da je njemu neprihvatljiva nezavisnost Kosova i Metohije na celoj teritoriji. Zatvarajte vi oči, dame i gospodo narodni poslanici, koliko god hoćete ali zlo se valja i postaje sve veće. Nagomilane probleme ćemo rešavati ili ih nećemo rešavati. Hajde da se mirno lepo odavde raziđemo, neka naiđe neka nova vojna hunta, neka vodi državu. Narodni poslanici ovde nemaju nikakvih prava. Ja Vas molim, gospodine predsedniče, da date pauzu u radu Narodne skupštine, zato što poslanička grupa SRS želi da obavi konsultacije u vezi sa ovim ruženjem dostojanstva Narodne skupštine, u vezi sa sprečavanjem Narodne skupštine da se izjasni. Mi ovde nismo utvrdili da li je predsednik Republike prekršio Ustav ili nije. Niste nam dozvolili da iznesemo argumente. Vi ste se bojali naših argumenata. Da vi imate argumenata, da mi imamo dobrog predsednika Republike, danas bi počela rasprava, pa biste na svaku našu reč vi imali pet reči protiv. Poslanička grupa SRS će sada izaći na sednicu svog poslaničkog kluba i odlučiti kako ćemo dalje nastaviti da radimo sa vama.
Samo radi obaveštenja, moram da kažem da sam stavio po Poslovniku na glasanje zahtev po hitnom postupku, a moj stav je poznat i nemam razloga da ga objašnjavam. U svakom slučaju nisam u mogućnosti da napravim pauzu, jer po članu 94. stav 1. i 2. za to ne postoje uslovi. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Po Poslovniku se javio Veroljub Stevanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 87. u kome se između ostalog kaže da o predloženim izmenama treba otvoriti pretres i da ovlašćeni predlagač može da iznese razloge za promenu, izmenu dnevnog reda ili dopunu. Mi smo kao poslanici SPO-a predložili da se po hitnom postupku na ovoj sednici nađe Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravima boraca, vojnih invalida i članova njihovih porodica. Želeli smo da se najzad otkloni velika istorijska nepravda i da se u pravima izjednače i borci Jugoslovenske vojske u otadžbini i borci Jugoslovenske narodne vojske, koju je vodio Josip Broz Tito. Mnogo je razloga za donošenje ovog zakona. On je utemeljen na istorijskoj istini, sa velikim zakašnjenjem oglašava nevažećim ideološke laži o generalu Dragoljubu Draži Mihailoviću, Jugoslovenskoj vojsci u otadžbini i Ravnogorskom pokretu, otvarajući vrata za gašenje mržnji i podela iz tragičnog građanskog rata u srpskom narodu. Istorijska je istina da generalštabni pukovnik tadašnje Jugoslovenske kraljevske vojske Dragoljub Mihailović, 17. aprila 1941. nedaleko od Doboja, odbija da prihvati kapitulaciju Vojske. Obraća se vojnicima Brzog odreda 41. pešadijskog puka i kaže: “Ne priznajem kapitulaciju, ta reč ne postoji u srpskom jeziku”. Odmah izdaje naredbu o borbenom pokretu prema Srbiji. Za Mihailovićem kreću: kapetani Milojko Uzelac – zvani Taras i Petar Damjanović, marinac Franjo Seničar – Hrvat iz Dalmacije, Jevrejin Džili Benjamin, kapetani Miroslav Stanković i Milenko Reljić, poručnik Božidar Ilić, narodni heroj Gojko Avaz, potporučnik Pavle Nešković, major Miodrag Palošević i još tridesetak vojnika. Severno od Han Pijeska, izjutra 26. aprila, ovi ljudi napadaju nemačku motorizovanu kolonu i, posle višednevnih borbi sa Nemcima i ustašama, prvi gerilci u tada porobljenoj Evropi prelaze Drinu i stižu u Srbiju. Pukovnik Dragoljub Mihailović naredio je da razviju dve zastave: Jugoslovenske kraljevske vojske i 41. pešadijskog puka. Odred je otpevao himnu „Bože pravde” i „Oj Srbijo”. Nedaleko od Bajine Bašte, 5. maja 1941., Odred opkoljavaju Nemci. Posle juriša i proboja obruča, Mihailović sa gerilcima, u noći između 12. i 13. maja, stiže na obronke Suvobora, na Ravnu goru, odakle odmah upućuje poziv na opštenarodni ustanak protiv okupatora. Tada, Mihailovićevim dolaskom na Ravnu goru, pokrenut je NOR, istinski Narodnooslobodilački rat, bez ideoloških, stranačkih ili staleških ciljeva. Već u junu 1941. cela Istočna Hercegovina bila je jedinstveni front bune, cela Srbija i Crna Gora premrežene su gerilskim štabovima. Ustanak je obuhvatio Liku, Kordun, Bosansku Krajinu... Pogledi divljenja svih zgaženih evropskih nacija, savezničkih armija i prestonica u svetu bili su okrenuti ka Mihailoviću i njegovoj gerili. Istorijska je istina da je 4. jula 1941. i Komunistička partija Jugoslavije, čiji je generalni sekretar bio Josip Broz Tito uputila proglas za ustanak protiv okupatora. Takođe je istina da su komunisti i njihove vođe bili protiv ustanka sve do 22. juna, do napada Vermahta na Sovjetski Savez. Istorijska je istina da su prvi komunistički pucnji ispaljeni 7. jula 1941., u Beloj Crkvi, i to ne u okupatora nego u Srbe. Time je oslobodilački ustanak preokrenut i u građanski rat i bratoubijanje. Istorijska je istina da je Mihailović učinio sve da bi sprečio katastrofu. Ispružena ruka vapaja za slogom dve gerile nije prihvaćena i svi pregovori sa Titom su propali. Tako su dva antifašistička pokreta otpora, Mihailovićev i Titov, oba jugoslovenska po državnom opredeljenju i oba većinski srpska po svom nacionalnom sastavu, bojište protiv okupatora i ustaša pretvorili i u međusobnu klanicu. Međusobni rat pod okupatorom i u sred rata protiv okupatora? To nam se dogodilo pokretanjem boljševičke revolucije. Tokom Drugog svetskog rata, u takvu apokalipsu nije bio gurnut nijedan drugi narod u Evropi. Mnogi partizani 1941. nisu ni slutili da revolucija vodi u pakao. Ustali su protiv fašizma i nacizma, za odbranu opstanka srpskog naroda u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, a iz ljubavi prema Rusiji i verovanja da je u toj velikoj zemlji izgrađen sistem jednakosti i sreće za sve ljude, svrstali su se ispod crvene partijske zastave i petokrake, odbacivši legalnu državnu zastavu i Vladu čiji je vojni ministar bio general Mihailović. Politikom komunističkog rukovodstva oni su, međutim, upregnuti u bitku protiv sopstvene nacije, svojih porodica i svojih istorijskih i duhovnih korena. Pesma "Nosim kapu sa tri roga i ratujem protiv Boga" ishodovala je masakrom srpskog sveštenstva ravnom onom koji su počinile ustaše, a pokliči o istrebljenju “velikosrpskog hegemonizma” pretočeni su u najveća stratišta. Ispod stambenih naselja, po jamama Srbije i bivše Jugoslavije, ispod stadiona još su masovne i neobeležene grobnice. Veliki zločin decenijama je promovisan u vrlinu, laž u istinu, mržnja u veru. Ideološki bukvari pobednika u građanskom ratu, čitanke, naučni tomovi, filmovi, odlikovanja, datumi, sve je služilo, a služi dominirajuće i danas, slavljenju bratoubistva i proglašavanju žrtava i njihovog potomstva za dželate i saradnike okupatora. Greh posle greha, to je najveći greh. Već šest decenija napada se svest i podsvest srpskog naroda da je general Dragoljub Mihailović oko sebe sakupio goli ološ, masne i prljave koljače, duhovni talog i umobolnike. Dakle, takvi su bili i književnik Ivo Andrić, profesor Aleksandar Bajt, književnik Dragiša Vasić, profesor krivičnog prava Radoje Vukčević, profesor Mita Đorđević, sin vojvode Mišića major Aleksandar Mišić, major Pavle Đurišić, politički prvaci Adam Pribićević i Živko Topalović, komandant Prvog ravnogorskog korpusa Zvonimir Vučković, oficiri De Roko i Bojović, general Milorad Trifunović, advokat Stevan Moljević. Istorijska je istina da je nemački okupator raspisao poternicu i za Mihailovićem i za Titom, obećavši istu nagradu za glave obojice: po 100.000 nemačkih rajhsmaraka u zlatu. (Predsednik: Molim vas, završavajte.) Istorijska je istina da je ogromna većina zatočenih i ubijenih u beogradskim logorima na Banjici i Sajmištu pripadala Jugoslovenskoj vojsci u otadžbini ili su bili saradnici Ravnogorskog pokreta. Istorijska je istina da je od 1941. do jeseni 1944. protiv snaga generala Mihailovića pokrenuto osam velikih okupatorskih ofanziva, a od jeseni 1944. do maja 1945. godine u mnogim borbama Jugoslovenska vojska u otadžbini bila je meta i žrtva združenih udar okupatorskih, ustaških i partizanskih snaga. Lijevče Polje je simbol toga i takvog satrana Mihailovićeve vojske, tada napuštene i od velikih ratnih saveznika i vlade u Londonu i samog jugoslovenskog Kralja. Istorijska je istina da su mnoge velike pobede Mihailovićevih snaga nad okupatorom i ustašama, kao što je Višegradska operacija u jesen 1943. godine, pripisane Titovoj gerili. Istorijska je istina da su zapadni saveznici, po naređenju Tita i njegove komande, a sa ciljem uništenja nacionalnih snaga i pripreme za trijumf u otadžbinskom ratu, tokom 1944. godine masovno bombardovali Beograd i sve veće gradove u Srbiji i Crnoj Gori, kojom prilikom je ubijeno i teško ranjeno desetine hiljada civila. Po dogovoru velikih, Jugoslaviji je određena boljševička posleratna sudbina i zato su tako surovo kažnjeni oni koji nisu hteli komunizam u svojoj zemlji. Istorijska je istina da su zapadni saveznici priznali greh i da je američki predsednik Hari Truman 1948. posthumno odlikovao generala Mihailovića, dodelivši mu „Legion of Merit”, najviše odlikovanje koje Amerika daje strancima. Kasno je to bilo i za Mihailovića i za njegovu vojsku i za našu državu i nacionalnu sudbinu. Sa Galovića poljane kod Pranjana, gde je general Mihailović bio sagradio ratni aerodrom, poslednji saveznički avijatičari uzleteli su u decembru 1944. Mogli su jedino da jave o strašnom raspeću Srbije u kom je masovno streljanje protivnika komunizma bilo proglašeno za rutinsko „uklanjanje crnih tačaka”. Takvih „tačaka” do kraja 1945. bilo je više od 100 hiljada. Takva „crna tačka” postao je i sam general Mihailović, osuđen na smrt na montiranom sudskom procesu i streljan tajno, da ni danas ne znamo gde, u zoru 17. jula 1946. Istoričari sada znaju šta bi bilo da građanskog rata ili ovakvog njegovog ishoda bilo nije. Ponovila bi nam se pobednička 1918. godina. Komunizma i svih posleratnih zločina ne bi bilo, a Jugoslavija, kao federacija ili konfederacija, svrstala bi se u vodeće evropske države i demokratije. U njoj bi, procenjuje se, danas živelo oko 30 miliona ljudi. Da. Tako bi bilo. Krvavog raspada države na kraju 20. veka, ni svega ostalog što nam se desilo i još se dešava ne bi bilo. Istorija se, međutim, ne može menjati. Ono što možemo i što moramo je da promenimo sistem vladajuće laži i da budućnost Srbije temeljimo na istini. Prekasno je za mrtve, ali ne i za danas žive i još ne rođene. Zato ovaj zakon ne osporava nijedno postojeće pravo pripadnicima partizanskog pokreta i njihovim porodicama, koje izvire iz borbe protiv okupatora, protiv fašista i nacista u Drugom svetskom ratu. Ovaj zakon samo ta prava, po istom osnovu, daje i pripadnicima Jugoslovenske vojske u otadžbini i Ravnogorskog pokreta. Skupština Republike Slovenije, 2. oktobra 2003. godine, u svemu je, da podsetimo i na ovu činjenicu, izjednačila pripadnike Narodno osvobodilne fronte i Jugoslovenske vojske u otadžbini. Srbija ne sme dočekati 2005. godinu, kada će ceo svet obeležiti 60. godišnjicu pobede nad fašizmom i nacizmom, sa ideološkim i antinacionalnim lažima o generalu Dragoljubu Draži Mihailoviću, Jugoslovenskoj vojsci u otadžbini i Ravnogorskom pokretu. Ogromna većina Srbije bila je sa Mihailovićem i uz Mihailovića. Ideološka i osvetnička anatema bačena na tu Srbiju pre 60 godina, anatema je i na Srbiju danas i na našu narodnu istoriju. Istina, pomirenje, budućnost. To je suština ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, morao sam da pročitam ovo obrazloženje. Mi ćemo, kao poslanici SPO, pred svaku sednicu po hitnom postupku predložiti ovaj zakon. Mislim da posle ovog obrazloženja svima biva jasno i zašto. Gospodine predsedniče, reklamirao sam povredu člana 87. svestan da ćete se Vi pozvati na član 158. i da ste Vi potpuno u pravu. Zato vam se još jednom zahvaljujem, u svoje ime i u ime poslanika SPO, na pažnji i na vremenu koje ste mi dali.
Zahvaljujem. Za one kojima je neophodno razjašnjenje, već sam u prethodnom delu sednice rekao: kada je u pitanju odlučivanje o hitnom postupku, ne može se pozvati na član 87., nego isključivo na član 158. Istovremeno, sada sam obratio pažnju, kada je u pitanju član 87., koji se odnosi na dopunu i izmenu dnevnog reda, on predviđa da o aktu može da govori isključivo predlagač promene. Svima se izvinjavam, to je moja greška, ali u četvrtom stavu piše da učešće u pretresu može trajati najduže tri minuta. Dakle, ako se neko javlja po članu 87., isključivo predlagač i isključivo u trajanju od tri minuta. Gospodine Obradoviću, izvolite, povreda Poslovnika.
Zahvalio bih se gospodinu Markoviću što mi je naknadnom analizom odredaba Poslovnika stvorena mogućnost da se obratim Narodnoj skupštini. Danas sam podneo jedan Predlog o izmenama i dopunama Zakona na dodatu vrednost. Neću se baviti velikim istorijskim temama, niti velikim političkim pitanjima od značaja za Srbiju. Iza tog rogobatnog naziva – izmene i dopune poreza na dodatu vrednost kriju se tri proste stvari. Smatrao sam svojom moralnom, političkom i poslaničkom obavezom da kažem nekoliko reči poslanicima o tome. Predložio sam, želim da poslanici to znaju, da se ukine porez po posebnoj stopi, za knjige, za monografska izdanja i za udžbenike. Reč je o jednoj prostoj, čini mi se za ogroman broj ljudi u Srbiji, jako važnoj temi, oblasti. Žao mi je što Narodna skupština Republike Srbije danas nije prepoznala potrebu da raspravlja o tom zakonu i ukine porez na dodatu vrednost. Ovih dana, u vreme Sajma knjiga, mnogi od vas su bili učesnici sajma i slušali o problemima koje imaju oni ljudi koji se bave izdavanjem knjiga. Mi, kao narodni poslanici, predstavnici naroda, imamo potrebu da govorimo o problemima onih koji koriste knjige, o problemima običnih ljudi, koji ako hoće da pročitaju knjigu moraju da je kupe, a porez na dodatu vrednost po posebnoj stopi koja je određena za knjige, udžbenike i monografije jeste nešto što dodatno opterećuje cenu knjige. Predložio sam da Skupština o tome raspravlja. Skupština nije prepoznala potrebu. Meni je jako žao zbog toga, a to na čast ne služi onim ljudima koji su prethodnih dana i zvanično i nezvanično govorilida će podržati da se o tome Skupština izjasni i da i oni imaju potrebu da se ovaj Zakon razmatra i usvoji. Hvala gospodinu Markoviću što je i on, kao predsednik Narodne skupštine, a i kao poslanik, glasao za ovaj Predlog zakona, iako on nije prošao, ali, primera radi, ništa se katastrofalno ne bi desilo vezano za prihode u budžetu i da je predlog usvojen. Namerno sam izdvojio samo knjige, udžbenike i monografije, jer smatram da postoji interes, potreba, a gubitak u budžetu nije značajan, i da se taj zakon mogao razmatrati, zatim usvojiti. To rešenje nije nepoznato evropskim zemljama. Evo, mi ćemo sada imati set zakona o pravosuđu pa ćemo se stalno pozivati na pravni sistem Evropske unije. To rešenje postoji već u pet, šest zemalja Evropske unije. Postoji i u jednoj zemlji, koja je naš komšija, u Hrvatskoj, koja je takođe donela ovaj porez za knjige po posebnoj stopi od 8%, pa su to posle ukinuli. Znači, postoji neko rešenje koje se moglo prihvatiti. Na kraju, da ne bih zloupotrebio Poslovnik i vreme nastaviću, u skladu sa poslovničkim mogućnostima, da i dalje tražim od Narodne skupštine Republike Srbije da se izjasni o ovom Predlogu zakona. Naravno, očekujemda će na sledećem zasedanju interes da se knjiga, udžbenici i sl. oslobode ovog poreza na dodatu vrednost biti interes većine poslanika Narodne skupštine Republike Srbije, pošto sam potpuno ubeđen u to da je to interes građana Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Izvolite gospodine Petroviću, povreda Poslovnika?
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 100. Poslovnika pošto je gospodin Nikolić predsednika Republike, koji je i predsednik Demokratske stranke, ovde nazvao neodgovornim. Predsednik Republike je pozvao Srbe da izađu na izbore na Kosovu i Metohiji. Učinio je to procenjujući da je to najbolji državni interes. Demokratska stranka je potpuno podržala politiku predsednika Republike. Zbog čega drugi poslanici, poslanici drugih poslaničkih grupa, nisu glasali da se po hitnom postupku ova inicijativa uvrsti u dnevni red ne znam, a ukoliko žele oni će to obrazložiti. Očigledno je i laicima, a kamoli onima koji poznaju ustavno pravo, naravno i poslanicima kojima je to posao, da je predsednik Republike postupao u skladu sa Ustavom i u skladu sa ovlašćenjima koja iz Ustava proizilaze. Potpuno je sa one strane pameti staviti pod znak pitanja pravo predsednika Republike Srbije da vodi politiku i da zauzima političke stavove. Zbog toga je Demokratska stranka i poslanička grupa Demokratske stranke glasala protiv toga da se ova inicijativa po hitnom postupku stavi na dnevni red. Ono što je stav Demokratske stranke, a on je iznet u javnosti,je da smo videli da ovde postoji politička volja, da postoji većina za to da se ovakav postupak predsednika Republike oceni kao neustavan, Demokratska stranka ne bi bila smetnja da se takva ocena iznese pred sud građana Srbije i da se na referendumu oni izjasne o tome da li je predsednik Republike postupao po Ustavu ili ne. Očigledno je da takve političke volje nema i da je to dobro korišćenje vremena u ovom Parlamentu, da je to znak da se u Srbiji politički život racionalizuje. Hvala lepo.
Hvala. Samo momenat, po Poslovniku - gospodin Dačić pa gospodin Jović. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, želim da povodom inicijative za pokretanje postupka povodom ocena da je predsednik Srbije, Boris Tadić, prekršio Ustav i pokretanja postupka za njegov opoziv, kažem da ću u ime poslaničke grupe SPS-a, koja je inače bila potpisnik ove inicijative zajedno sa SRS, predložiti i tražiti od predsednika parlamenta sastanak šefova poslaničkih klubova o daljoj sudbini ove inicijative. Nisam siguran da Poslovnik jasno reguliše da li će ova inicijativa, koja je danas odbijena, da se uvrsti u dnevni red po hitnom postupku, da li će se o njoj raspravljati u redovnom postupku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Naročito zbog toga što smo tim povodom već imali jedan sastanak šefova poslaničkih klubova i tada je bilo različitih tumačenja. Mislim da ovo pitanje veoma brzo treba da bude razmotreno i treba utvrditi sve mogućnosti po Poslovniku, koji jasno pravi razliku između hitnog i redovnog postupka, ali se takođe nigde jasno i decidirano ne govori o tome kakav postupak treba da ima inicijativa za pokretanje postupka za opoziv predsednika Republike. Da li ovo što je danas odbijena inicijativa da se uvrsti u dnevni red po hitnom postupku znači da je inicijativa odbačena ili će se o njoj raspravljati u redovnom postupku? Molim vas, oko toga treba da se obave konsultacije. Vi znate da je stav DS-a na tim konsultacijama, pošto Boško Ristić dobacuje, inače bio svakako da to pitanje treba raspravljati, odnosno da li je to redovan ili hitan postupak. Posle tog sastanka je predlagač Tomislav Nikolić predložio hitan postupak, kako bi se što pre to stavilo na dnevni red ali ni do dana današnjeg nije objašnjeno. Zato sam se javio za reč. Da li današnje odbijanje stavljanja na dnevni red po hitnom postupku znači odbacivanje te inicijative ili će ona doći na dnevni red po redovnom postupku? Oko toga je neophodno da se obave konsultacije i zato sam se javio povodom pitanja Poslovnika. Očigledno je da se danas ustanovljava jedna nova praksa da se povodom pokretanja pitanja povrede Poslovnika uvodi rasprava o dnevnom redu, koja je inače ranije postojala i koju je DS ukinula zato što smo u to vreme, i u Saveznoj skupštini i u prošlim sazivima, to koristili za otvaranje rasprave o svim ovim pitanjima. Što se tiče Borisa Tadića, za njega nije potrebna inicijativa za opoziv. Rezultati izbora i odziv Srba koji su učestvovali na izborima na Kosovu i Metohiji su jasna poruka koliko Srba podržava njegovu politiku. Ovo je bila samo formalnost, tako mi se čini. Zato mislim da bi bilo dobro da nema pravnih nejasnoća u Poslovniku, u Ustavu, oko sudbine ove inicijative. Hvala.
Hvala. Sada reč ima dr Rade Jović, narodni poslanik, izvolite. Povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, danas je trebalo na dnevnom redu da bude Zakon o Narodnoj skupštini. Narodna skupština, kao jedan od temelja, od stubova uređenja države, nije očigledno vredna pažnje. Lako smo odbili da to bude na dnevnom redu. Postavlja se sada pitanje da li je 205 poslanika, koji su potpisali inicijativu da se o zakonu gde se celovito uređuje materija vezana za Narodnu skupštinu raspravlja, pogazili sopstvene potpise. Hajde da ne raspravljamo o mnogim spornim temama koje su bile na dnevnom redu i vezane za ovaj zakon. Možda treba štošta tu doraditi, prepraviti itd. Ali haranga koja je dignuta protiv poslanika i ove institucije je bila neverovatna i nepodnošljiva. Toliko je laži i neistina izneto u javnosti o statusu poslanika i svemu onome što se dešava u ovoj Skupštini da to postaje nepodnošljivo i ponižavajuće za instituciju Narodne skupštine i narodnog poslanika kao nekoga ko je nosilac jednog od stubova vlasti u Republici Srbiji. Zato bih želeo da na sledećoj sednici Skupštine kada konačno budemo govorili o toj materiji, jasno kažemo svoju reč o svim onim lažima i poluistinama koje su iznete i o poslanicima i o Narodnoj skupštini. Stvorena je atmosfera u Srbiji da svako ima pravo na ulici da pljune na poslanika. Tendenciozno se ovde slikaju poslanici koji da bi stigli na vreme na skupštinsko zasedanje krenu u četiri ujutru i onda zadremaju pa stvara se utisak da svi poslanici dremaju ovde. Dole u skupštinskom restoranu je pored poslanika armija ljudi koja i pije i jede po povlašćenim cenama, a onda se o tome priča kako samo poslanici piju i popili su toliko i toliko. Neću dalje da nabrajam laži i neistine i poluistine koje se tiču ovoga. Gospodo, kome je interes da se jedan takav zakon, koji će urediti Narodnu skupštinu i status narodnog poslanika, ne donese? Interes je gospodo tajkuna koji žele da za male pare kupuju poslanike ovde i da donese zakone kako njima odgovara. To su isti oni koji su pljačkali Srbiju dok smo bili u najtežem periodu. Protiv njih moramo da dignemo glas i da podignemo dostojanstvo i narodnog poslanika i Narodne skupštine. Zato svoje koleginice i kolege pozivam da, kada na sledećem zasedanju budemo govorili o tom zakonu, ostavimo po strani ove demagoge koji nas prodaju da bi dobili nekakav sitan poenčić u biračkom telu i da otvoreno i jasno govorimo o ovom zakonu – ono što realno mislimo i ono što smo potpisali u predlogu. Zahvaljujem.
Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona na predlog narodnog poslanika Miloljub Albijanić, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O PARNIČNOM IIZVRŠNOM POSTUPKU (načela) Da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde želi reč? (Da.) Jedno obaveštenje, pre nego što počnete, doktor Dragor Hiber je određen za predstavnika poslaničke grupe DS za ove dve tačke dnevnog reda.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas imam zadovoljstvo da vam u kratkim crtama izložim osnovne elemente dva, po meni ključna, reformska zakona koja regulišu procesnu materiju odvijanja postupaka pred sudom. Iskreno, malo mi je žao što i Zakon o medijaciji nije ovde na dnevnom redu, već će za nekoliko dana ući u proceduru. Tada bi dobili kompletno regulisanu proceduru pred sudovima u postupcima gde se štite ona osnovna prava naših građana, počev od imovinskih, statusnih i sličnih. Zakon donosimo zato što je po Ustavnoj povelji ova materija data u nadležnost republika pa je bio red da mi donesemo valjane zakone i regulišemo ovu oblast. Dva razloga su tu veoma bitna. Jedan je da udovoljimo onome što je naša obaveza prema građanima ove zemlje, a to je da u razumnom roku omogućimo zaštitu prava građana i ostvarenje njihovih prava od strane domaćih sudova. Znači dati im mogućnost zaštite u tzv. razumnom roku. Drugi je da zadovoljimo sve one standarde koje smo prihvatili ratifikacijom i poveljom o ljudskim pravima i o usvojenim standardima Saveta Evrope. Znači istovremeno ispunjavati i obaveze koje smo preuzeli ulaskom u Savet Evrope. Mislim da ovi zakoni veoma dobro izjednačavaju oba elementa jer svi oni valjani standardi su zaista ugrađeni, tako da je ocena Saveta Evrope da je to urađeno na veoma dobar način, a mislim da će ove izmene zakona dati zaista dobro ubrzanje i omogućiti građanima da dođu do svojih prava u tom razumnom roku. Ubrzanje postupka se ogleda u više izmena i novina a ja ću ukazati samo na pojedine. Pre svega, napušteno je načelo materijalne istine i dat je prioritet načelu raspravnosti da ne bi, kao do sada, sudovi gubili užasno mnogo vremena dokazujući neku materijalnu istinu, a stranke to zloupotrebljavale i razvlačile. Sada je preneta obaveza na stranke da svoja prava, odnosno da za svoja prava daju valjane argumente i valjane dokaze, da pruže dokaze za ono što tvrde da je njihovo pravo i obrnuto. Dakle, onaj ko osporava treba da pruži dokaze na te okolnosti. Istovremeno, postupak je ubrzan na taj način što je predviđeno ono isključenje o nemogućnosti kod zloupotreba neurednih podnesaka i tužbi. Sada je to veoma pojednostavljeno, postupci će biti strogi prema nepoštovaocima tih odredbi. Istovremeno je predviđeno da se daje mogućnost izuzeća samo u izuzetnim situacijama i smanjen je onaj obim i mogućnost stranaka da zloupotrebljavaju taj institut izuzeća. Ukinut je institut mirovanja kako bi se postupak ubrzao. Predviđena je obaveza odgovora na tužbu i njegovo propuštanje i sankcionisanje i donešenje presude zbog propuštanja. Znači, učinjen je niz izmena koje se odnose na sam postupak kako bi se dobila jedna zaista valjana situacija, jedno ubrzanje i kako bi se dala mogućnost sudovima da brže postupaju u ovim predmetima. Uvedena je znatno veća obaveza svih učesnika u postupku. Dakle, da se ponašaju u skladu sa Zakonom i da bi se sprečila njihova zloupotreba. Pre svega veća ovlašćenja predsednika veća da regulišee postupke pred sudom, a sa druge strane da izriče valjane kazne. Takođe, uveden je niz novih instituta koji treba da dovedu do ubrzanja postupka. To je mogućnost da se zastane sa postupkom i da se dobije pravni stav, jer to je ona naša obaveza usaglašavanja stavova različitih sudova. To je regulisano posebnim poglavljem gde je data mogućnost da se zastane, da se dobije pravni stav Vrhovnog suda i onda u velikom broju predmeta koji postoje u Srbiji imamo jedan standardni stav koji može da se primeni i da se predmeti završe brzo. Verovatno ste uočili kao novinu, da je uvedena neposredna revizija koja daje mogućnost da stranke kad imaju pravo žalbe mogu da se dogovore i da odu direktno na reviziju kod Vrhovnog suda, a i da dobiju pravni stav ako je sporno pravno pitanje. Na taj način se izbegava ona procedura žalbe, pa drugostepeni sud, pa ukidanje, pa ponavljanje postupka, pa se dolazi do revizije, a izgubi se nekoliko godina. Znači, osnovna je bila želja da se postupak ubrza. Ono što je možda najveće ubrzanje u postupku je odredba koja reguliše pitanje žalbe. Za razliku od dosadašnje prakse gde ste imali mnoga ukidanja i ponavljanja postupaka, sada je to pojednostavljeno pa, ako drugostepeni sud nađe da ima neki propust, odnosno da postoji povreda u postupku kod prvostepenog suda, nakon prvog ukidanja, već kod druge presude, drugostepeni sud, ako nađe da ima mesta za ukidanje ranije, sada više ne može da ukine, može da otvori raspravu pred drugostepenim sudom i da donese presudu. Sledstveno tome i Zakon o izvršnom postupku, faktički predstavlja jedan logičan nastavak ovog prvog zakona, jer nije dovoljno samo dobiti presudu, nego treba ostvariti svoje pravo iz presude u valjanom roku. U tom smislu je pojednostavljen i ubrzan Zakon o parničnom postupku, ali se vodilo računa o zaštiti interesa dužnika. Pre svega, predviđeno je znatno veće ubrzanje pri donošenju rešenja o dozvoli izvršenja. Nakon donošenja rešenja o dozvoli izvršenja, sve one pravne radnje koje su ranije davale mogućnost dužniku i trećim licima, koja nisu bila jasno ni definisana, da odugovlačee postupak, sada su isključene. Postoji mogućnost i sada da se izjavi prigovor ili eventualno žalba ali su postupci veoma kratki. Data je mogućnost izvršnom sudu da ako eventualno ima žalbe i ako nađe da ima elemenata za valjanost te žalbe, zakaže ročište i da reši to pitanje, da se ne gubi vreme odlaska žalbe kod drugostepenog suda. I kod odlaska predmeta po žalbi rokovi su veoma kratki. Ako sudije ne poštuju te rokove, to je zakonom predviđeno kao jedan od slučajeva nesvesnog rada sudija i daje se mogućnost njegovog razrešenja. Da bi se postiglo valjano ubrzanje data je mogućnost nastavka postupka i kada treće lice ili izvršnim tužbama traži zaštitu nekog svog prava. Zakon tu predviđa da će se postupak izvršenja nastaviti i završiti, a lica koja imaju ta prava mogu da ostvare svoja prava sutra u parnici i jako je dobro regulisano pitanje reizvršenja, što do sada nije bio slučaj. U svakom slučaju, data je velika mogućnost ubrzanja, a sa druge strane određena zaštita poverilaca. Sada postoji mogućnost da se traži registracija imovine, odnosno evidentiranje imovine dužnika, tako da svaki poverilac, ne samo taj nego i budući poverilac ili zainteresovano lice, može da vidi o kakvoj imovini se radi, zbog eventualne kasnije naplate svojih potraživanja. Takođe je proširen obim imovine čije se izvršenje traži. Naročito je značajno da je ovde data mogućnost izvršenja i na imovini i nepokretnostima koje nisu upisane u zemljišne knjige. Posebno bih želeo da ukažem da se kao mogućnost izvršenja predviđa i na akcijama i suvlasničkim udelima, što do sada takođe nije bilo slučaj. Posebno želim da ukažem na jednu novinu koja ima izuzetnog značaja za samo izvršenje. To je onaj skraćeni postupak kod trgovinskih sudova jer danas imamo situaciju da se postupci izvršenja odvijaju veoma sporo i firme koje ne mogu da ostvare svoja prava idu u stečaj zbog dužine trajanja postupka i nemogućnosti da dođu do svojih sredstava. Sada je uveden taj tzv. skraćeni postupak koji može da se završi kod samog izvršnog suda. Amandmanima, koje ćemo usvojiti, dato je i proširenje obima te imovine koja će biti obuhvaćena u tom skraćenom postupku, a i suženje razloga zbog kojih može da se izjavi prigovor. Kada se tu pogleda još nekoliko novina koje imaju velikog značaja, pre svega novine u vezi sa vrstama postupaka, pa čak i nekih novih postupaka, pitanje obezbeđenja u toku postupka, kao i davanja jemstva, mislim da je ovaj zakon veoma moderan i veoma dobro usklađen sa standardima Evrope, koja traži ubrzanje postupka kako bi i mi postigli ono što se od nas tražilo, na primer, da nema postupka koji traje preko 23 meseca u parnicima a negde oko godinu i tri meseca u izvršenju, već da se sve svede na dva do tri meseca. To je osnovna intencija ovog zakona. Postoji tu čitav niz novina, kao što je, na primer, poseban postupak za oduzimanje deteta i slično. Mislim da na ovaj način, neću vas dalje zadržavati, postižemo zaista ono što je neophodna potreba naših građana i preduzeća. Pre svega, da ostvare kod suda svoje pravo, a zatim da u izvršenju i dobiju to svoje potraživanje koje imaju. S druge strane, ako želimo da idemo dalje treba radimo ono što od nas traži Evropa, a to je da savladamo ovu prvu stepenicu na kojoj se nalazimo kao članovi Saveta Evrope. Mogu da vam kažem da oni smatraju da već može da se razgovara o drugoj fazi našeg pridruživanja. Hvala vam.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, mi danas u ovom skraćenom izdanju raspravljamo o dva vrlo važna zakona, važna kako za pravosuđe tako i za građane Republike Srbije. Za sudije iz razloga što su oni u prethodnom periodu zbog nesavesnog i nestručnog rada pojedinaca stekli epitet ljudi koji ne rade dobro posao i ne rade u skladu sa zakonom, ne rade na dobrobit Srbije i njenih građana. Sa druge strane, građani su objektivno bili u situaciji da određeni problemi i predmeti nisu rešavani. Sve to, samo po sebi, stvaralo je jedan negativan utisak o sudijama. Zato smatram da je dobro da danas o ova dva zakona raspravljamo, da se usvoje predložene izmene i dopune zakona, odnosno ceo zakon. Kasnije ću vam reći zašto izmene i dopune, kada budem obrazlagao sadržaje pojedinih zakona. Jednostavno, na taj način će se stvoriti uslovi da i oni koji žele da rade, koji rade u skladu sa zakonom, rade to na bolji i efikasniji način, a da građani konačno budu u situaciji da taj epitet prava i pravde bude nešto sa čim će se oni zadovoljiti. Socijalistička partije Srbije smatra da su ciljevi, koji se žele postići ovim zakonom, ubrzanje postupka rešavanja sudskih predmeta, njihovo izvršenje, a naravno u želji da građani budu zadovoljni. Smatramo generalno, i tu ne treba neka velika mudrost, da je potrebna veća efikasnost sudova u Srbiji. Neki podaci govore da parnice u Srbiji u proseku traju preko šest godina, a to samo po sebi govori kakvo je stanje vezano za parnice i koliko je vremena potrebno da bi se došlo do suštine – da građani brže dođu do pravde. Iz tog razloga, predložena rešenja nastoje da ovaj problem reše, naravno da reše na način koji će biti saglasan i onome što je zakonodavstvo zemalja Evropske unije. Naime, i to smo čuli od predlagača, pored usklađivanja sa odredbama Ustavne povelje, a i to je jedan od razloga što se ovi zakoni donose, pomenuti zakoni sadrže i rešenja iz brojnih preporuka Saveta Evrope, koji su sada postali sastavni deo pravnog sistema tih zemalja. Ovi zakoni suštinski, kada se stvarno pogleda njihova sadržina, mogu služiti kao primer kako se u Srbiji može napraviti dobar zakon, kako se mogu staviti bolja rešenja u odnosu na postojeća, odnosno da se ona koja su se pokazala kao loša menjaju. Ne možemo reći najbolja rešenja jer će praksa pokazati koliko su ta rešenja kvalitetna. Sa druge strane imamo činjenicu koju je pomenuo i predlagač, a videćete i iz sadržaja da postoje brojne odredbe zakona koje su sastavni deo preporuka Saveta Evrope. Inače, u pitanju su dva veoma obimna zakona i prava je šteta što Skupština nije u punom sastavu da o tim zakonima raspravlja. Zakon o parničnom postupku ima 494 člana, a Zakon o izvršnom postupku 308 članova. Šteta je što Skupština o tome ne raspravlja u punom sastavu, ali ko je želeo on je tu i u situaciji smo da kažemo nekoliko reči o ovim zakonima. Odlična rešenja postojećih zakona o parničnom i izvršnom postupku su zadržana i tu ima delova gde ništa nije menjano, a ono što je bilo predmet sporenja ili što je pokazalo nedostatak u praksi je menjano. Usaglašavanja sa preporukama Saveta Evrope su postala sastavni deo ovog zakona. Ja sam detaljno pogledao Zakon o parničnom postupku. Kada kažem da su dobra rešenja postojećeg zakona zadržana to se vidi u sadržaju ovog zakona. Naime, ima ukupno deset glava ovog zakona koje nisu menjane a odnose se na stranke i njihove zakonske zastupnike, jezik u postupku, zapisnike, donošenje odluka, pravnu pomoć, suparničare, učešće trećih lica u parnici, obezbeđenje dokaza, glavnu raspravu, rešenja. Znači, ukupno deset glava je deo postojećih pravnih zakonskih rešenja i tu predlagač ništa nije menjao. Reč je o delu gde se govori o postupku u parnicama iz radnih odnosa, o delu gde se reguliše postupak u parnicama povodom kolektivnih ugovora, o delu koji reguliše postupak u parnicama povodom smetanja državine, o delu koji reguliše izdavanje platnog naloga, o delu zakona gde se govori o postupku u parnicama, o sporovima male vrednosti i u delu zakona koji reguliše postupak u privrednim sporovima. Deo Zakona o parničnom postupku gde su primenjene preporuke Saveta Evrope je deo koji se odnosi na isključenje izuzeća, deo koji se odnosi na rokove i ročišta, deo koji se odnosi na postupak rešavanja spornog pravnog pitanja, deo zakona koji reguliše pripremanje glavne rasprave, deo zakona koji govori o sudskom poravnanju, deo zakona koji govori o redovnim pravnim lekovima i deo zakona koji govori o vanrednim pravnim lekovima. Zakon sadrži i potpuno nove glave kao što su postupak za rešavanje spornog pravnog pitanja, nepoštovanje procesne discipline, deo koji se odnosi na vanredne pravne lekove i deo koji se odnosi na zaštitu zakonitosti. Ovo pominjem namerno da bi se shvatilo koliko mi u našoj zemlji imamo dobre zakone i da je ponekad neopravdana kritika na zakon. Druga je priča kako sudije te zakone sprovode. Da se ne bi shvatilo kako je sve idilično u ovom zakonu, postoje određeni delovi za koje smo smatrali da ih treba poboljšati – bilo da su neprecizni ili daju osnove za različito tumačenje – pa ću pomenuti nekoliko slučajeva gde smo smatrali da treba ukazati na to predlagaču i dati mu mogućnost da kroz amandmanske promene zakon postane još bolji. Primera radi, u članu 106. stav 5. Predloga zakona o parničnom postupku, koji govori o računanju rokova, zastarela su potraživanja ili drugog prava, radi se o materijalno-pravnim odredbama, a ne procesno-pravnim, i tu im nije mesto, po našem mišljenju, već u Zakonu o obligacionim odnosima i drugim zakonima koji tu materiju regulišu. Drugi slučaj se odnosi na glavu XIV koja govori o postupku za rešavanje spornog pravnog pitanja. Osnov za pokretanje postupka pred Vrhovnim sudom je veći broj predmeta, kao jedan od kriterijuma. Ne kaže se šta se pod tim podrazumeva i ostavlja se Vrhovnom sudu da to kroz sudsku praksu učini. Sa druge strane, ostaju pitanja da li je moguće u nekim ranijim fazama postupka oceniti u čemu se sastoji pravno pitanje, da se ne bi desilo da Vrhovni sud zauzme stav o spornom pravnom pitanju, a da kasnije, u istom ili sličnom predmetu po reviziji, zauzme drugačiji stav. Najzad, onako kako je formulisan, ovaj postupak važi za sve sporove, bez obzira da li je moguća revizija ili ne. S obzirom na supsidijarnu primenu Zakona o parničnom postupku treba da se odnosi i na Zakon o vanparničnom postupku. Ako je tako, Vrhovni sud postaje krajnja instanca koja u sudskoj praksi odlučuje i u slučajevima u kojima se ne može odlučivati po vanrednim pravnim lekovima. Da li je to bila namera predlagača? Drugo, u Predlogu zakona o parničnom postupku nema više instituta mirovanja postupka koji je regulisao postupanje suda u slučaju nedolaska stranaka na ročište. Umesto toga, na dva mesta u predlogu, u članu 289. koji se odnosi na pripremno ročište i 296. koji se odnosi na glavnu raspravu, govori se o posledicama nedolaska stranaka na dalji tok postupka. Dok je član 289. potpuno jasan, dotle kod člana 296. postoje neke nejasnoće. Poslanička grupa SPS je predložila amandman da se u okviru sadržaja ovog člana koji glasi: „Ako sa ročišta za glavnu raspravu izostane tužilac ili ako na to ročište ne dođe tuženi rasprava će se održati sa prisutnom strankom” – ubaci odredba: „a uredno su pozvani”. Mislimo da se ovim amandmanom stvari rešavaju. Predlagač je taj amandman prihvatio. Veći problem je bio sa drugim stavom člana 296. koji predviđa da se rasprava odlaže ako sa ročišta za glavnu raspravu izostanu obe stranke. Time što nema instituta mirovanja postupka, moguće je da se stranke ne pojave ni na narednoj raspravi i opet odluka suda treba da odloži raspravu. Da li je svrha izmene Zakona o parničnom postupku da ubrza postupak ili da ostavi ovakvu mogućnost strankama? Predvideli smo amandman da se tužba smatra povučenom u slučaju izostanka obe stranke sa ročišta za glavnu raspravu. Kako smo čuli na Odboru za pravosuđe predlagač je taj amandman prihvatio. Nadam se da će to učiniti i Narodna skupština Republike Srbije. Četvrta sugestija odnosi se na član 327. Predloga zakona o parničnom postupku koji glasi: „Kada sud oceni ili stranke saglasno predlože da bi spor mogao uspešno da se reši posredovanjem, medijacijom, uputiće stranke na postupak posredovanja i zastati s postupkom”. Postupak medijacije je dobrovoljan. Ako je postupak posredovanja dobrovoljan onda se taj postupak odnosi i na sam početak pa se ne može prepustiti sudu ocena da uputi stranke na postupak posredovanja. U slučaju da sud oceni da bi spor mogao uspešno biti rešen mirnim putem, a jedna strana se tome protivi, onda je toj istoj strani onemogućeno da to svoje protivljenje iskaže putem žalbe i da o tome odluči viši sud. Pri tome, u članu 487. Predloga u glavi koja govori o postupku u privrednim sporovima se ne predviđa mogućnost da sud oceni mogućnost uspešnog rešenja spora putem posredovanja, već samo ako stranke to predlože. Iz tog razloga poslanička grupa SPS je predložila amandman da se iz člana 327. izostavi mogućnost da sud ocenjuje mogućnost uspešnog rešenja spora putem posredovanja i da to bude isključivo na volju stranaka. Pomenuo sam ovde nekoliko primera u vezi sa Zakonom o parničnom postupku da se ne bi shvatilo kako je sve idilično. Smatram da je ovaj zakon jedan dobar korak napred zbog materije na koju se odnosi, a pogotovo zbog građana koji će moći brže dođu do pravde. To je razlog zbog kog će poslanička grupa SPS podržati ovaj predlog zakona o parničnom postupku. Kada je reč o Predlogu zakona o izvršnom postupku, unete su novine koje na jedan drugi, mnogo bolji i efikasniji način regulišu poziciju dužnika i na taj način direktno doprinose da izvršni postupak bude brži i mnogo efikasniji, što je inače intencija svih demokratskih država, a građani će sigurno biti zadovoljni. Prema važećem zakonu dužnik je bio prezaštićen i često je imao mogućnosti da raznim zloupotrebama izvršni postupak učini neefikasnim. Ovim predlogom zakona doprinosi se njegovom ubrzanju i smanjuje se mogućnost da dužnik u privremenom izvršenju potraživanja poverioca, utvrđenog prinudnom ispravom, vrši izigravanje zakona tako što u takvim slučajevima zahteva postupanje po zakonu sa namerom da se ostvari svrha koju zakon zabranjuje, odnosno da taj postupak učini neefikasnim. Raznim pravnim radnjama se postupak činio dužim a pravda je bila nedostižna građanima. Posebno bih želeo da istaknem činjenicu da je predlagač Zakona o izvršnom postupku, u cilju obezbeđenja njegove efikasnosti, predvideo da se nepoštovanje rokova tretira kao odugovlačenje postupka od strane sudija. Ovakvo rešenje treba podržati, jer se njime smanjuje prostor za bilo kakve manipulacije, što je u dosadašnjoj sudskoj praksi bilo prisutno. Dobro rešenje je što predloženi zakon predviđa da se dostavljanje u izvršnom postupku vrši shodno primenom odredbi Zakona o parničnom postupku. Na ovaj način izbegava se svaka mogućnost odugovlačenja izvršnog postupka, izbegavanja dostavljanja od strane dužnika – što sam postupak čini izvršnim. Predloženi Zakon o izvršnom postupku sadrži određene novine u vezi sa rešavanjem po izjavljenoj žalbi ili prigovoru na rešenje doneto u prvom stepenu. Rokovi za podnošenje žalbi, odnosno prigovora su tri dana od dana dostavljanja rešenja i o toj žalbi odlučuje veće troje sudija drugostepenog suda čija odluka nije pravosnažna. U predlogu ovog zakona sadržana je jedna bitna novina koja dozvoljava da, kada prvostepeni sud oceni da je žalba izjavljena u roku osnovana, sam preispituje svoju prvostepenu odluku i donosi rešenje o usvajanju žalbe koja podleže žalbi drugostepenog suda, odnosno, citiram: „Ako prvostepeni sud ne odluči da sam rešava o žalbi, dostaviće je na rešavanje drugostepenom sudu”. Postoji jedna bojazan da se ovakvim rešenjem uvodi kontrola odluka prvostepenog suda od strane višeg suda. Pitanje je da li se kvalitet suđenja podiže na viši nivo tj. da li se postiže i veća pravna sigurnost u izvršenju sudske prakse. Složio bih se sa ocenom da je predlagač zakona predvideo da je prvostepeni sud po svakoj žalbi obavezan da zauzme svoj stav i da ga dostavi drugostepenom organu. Ovakvim rešenjem ostavljena je sloboda prvostepenom organu da sam odlučuje o kojoj će žalbi zauzeti stav a o kojoj ne – što u određenim slučajevima može da bude i loše. Zakon o izvršenom postupku, koji ima preko 300 članova, sadrži brojne novine u odnosu na dosadašnja rešenja. Primera radi, pored žalbe kao redovnog leka, prava dužnika na pokretanje parničnog ili drugog postupka, pomenuću i pravo trećeg lica na prigovor i pokretanje parničnog postupka, izvršenje alternativne obaveze po izboru dužnika, regulisanje pitanja troškova, pitanje jemstva u izvršnom postupku, pitanje novčane kazne, pitanje protiv izvršenja, pitanje odlaganja izvršenja na predlog trećeg lica. Novine su i regulisanje pitanja obustave izvršenja, regulisanje pitanja izvršenja radi naplate novčanih potraživanja, donošenje posebnog rešenja, pitanje kojim je ubrzan i postupak javnog nadmetanja, postupak imovine, pitanje skraćenog izvršnog postupka. Ne bih želeo da to ponovo pominjem ali moram reći da suština ovih izmena Zakona o izvršenom postupku i Zakona o parničnom postupku jeste i to građani Republike Srbije u kraćem roku dođu do pravde, da od onoga trenutka kada se pokrene postupak pred pravosudnim organima građani steknu mogućnost da do tog svog prava i stignu. Mislimo da sve ono što je sadržano u ova dva predloga zakona – ja sam pokušao da u ime poslaničke grupe SPS deo toga i nabrojim – predstavlja jedan dobar korak napred i za pravosuđe i za građane, a samim tim i za Srbiju. Poslanička grupa SPS će podržati ova dva predloga zakona.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe G17 plus, DS, DSS. Dajem reč narodnom poslaniku Marku Krstinu, a neka se pripremi narodni poslanik Miodrag Đidić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo, ovi zakoni jesu zaista koraci koji idu unapred ka ubrzavanju sudskih postupaka i ka tome da građani ove zemlje zaista brzo dođu do pravde. Pored svih dobrih elemenata koje zakoni imaju, ima i nekih stvari koje nisu dorađene i kojima zaista zakon predstavlja nešto što nije dorađeno i upravljano na pravu metu. Ja bih se pre svega osvrnuo na rokove. Mi nemamo ničim ograničene rokove za rad drugostepenog suda i Vrhovnog suda po reviziji. To su potpuno otvoreni rokovi i bez tih rokova mi nemamo mogućnosti da govorimo o efikasnosti postupka, naročito ako govorimo o nematerijalnoj šteti, jer znamo da se pravo na nematerijalnu štetu gasi smrću stranaka. To je nešto što bi moralo da se oroči i ovaj zakon neke postupke Vrhovnog suda oročava, a neke masovnije kao što su revizija, okružni sudovi i postupci po žalbi, ničim ne ograničava. Znači, da bi zakon zaista bio konzistentan u svojoj osnovnoj nameri, rokovi drugostepenog suda i Vrhovnog suda po reviziji moraju se ograničiti. Organizacione prepreke tipa da nema sudija, da nema sudova itd. ne bi mogli da drže kritiku ni stručne javnosti, a bojim se ni građanske javnosti, odnosno stranaka zbog kojih se ovaj zakon i donosi. To su njegovi nedostaci koji se moraju otkloniti. Naročito mislim da je značajno, a nije u dovoljnoj meri urađeno ovim zakonom, da se strankama i sudu da mogućnost da razmene mišljenja o neophodnoj sadržini činjeničnih navoda i dokaza koje treba izvesti da bi sud mogao da donese odluku i da bi stranke znale u kom pravcu sud namerava tu odluku da donese. Govorim o otvorenom pravosuđu, o eventualnoj maksimi. Tu se moglo mnogo više uraditi. Zakon tu nije ušao dublje u materiju, a to je neophodno radi efikasnosti samog postupka. Na kraju, još samo dve stvari, o dostavljanju. Dostavljanje nije dodirnuto, po meni, gotovo uopšte. Čak imamo nekih nedorečenih stvari. Ako je dostavljanje bezuspešno, zakon ne definiše kada je to bezuspešno, a od dostavljanja, kao što znamo, zavisi kompletan pravni uticaj na odluku suda. To bi se moralo izdefinisati, odnosno urediti pitanje šta znači bezuspešno dostavljanje i kako reagovati kada je to dostavljanje bezuspešno. Naravno da se stranci u svakom slučaju mora pružiti prilika da akt koji nije dostavljen nađe u sudu ili u pošti dostave. Pri tome želim da napomenem da je neopravdano zapostavljena sudska dostavna služba koja je jedina sposobna da na pravi način izvede dostavljanje. Na kraju, pošto sam advokat i dugujem svojoj profesiji i strankama jedno objašnjenje, nešto o zastupanju. Ovaj zakon važi trideset godina i u tom delu nije pretrpeo nikakve promene. Mi se još uvek nalazimo u 70-tim godinama kada nije bilo dovoljno advokata, nije bilo savremenih sredstava opštenja, saobraćaja i drugih sredstava, pa još uvek omogućujemo svima onima koji se bave nadripisarstvom, a imaju poslovnu sposobnost, da zastupaju ljude. Mi smo to samo ograničili ovim zakonom na postupak revizije i postupak zahteva za zaštitu zakonitosti. Moram da vam kažem da u postupku revizije ne možete izneti činjenične navode i da bi bilo veoma važno da advokati podnose žalbe. Da ne govorim o tome da ne postoji ni jedno opravdanje da se omogući nekome ko nije lekar da operiše, pa tako ni onome ko nije advokat da vodi postupak.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić. Da li je tu? (Nije.) Narodni poslanik Petar Cvetković, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Homan. Pauza nije vremenski određena, ona se daje u toku dana sat vremena. Ovog puta ćemo malo kasnije započeti pauzu. Izvolite.
Dame i gospodo, u vezi sa Zakonom o parničnom postupku, Predlogom zakona o parničnom postupku i Predlogom zakona o izvršnom postupku malo je toga moguće dodati nakon uvodnog izlaganja ministra pravde gospodina Stojkovića. Iz ovih prvih reči zaključujete da će DSS i ja kao prvi koji diskutuje o tom zakonu u potpunosti dati podršku ovim zakonima, odnosno Predlogu zakona o parničnom postupku i Predlogu zakona o izvršnom postupku. Ono što vrlo kratko želim reći je nesumnjiva potreba građana –pravda. Izraženo je i preko mnogih poslovica da je narodu potrebna pravda. To je tačno. Građanima je potreba pravda, ali brza i efikasna pravda. Svedoci smo ostataka pravnog sistema koji je proizvod jednog samoupravnog socijalističkog društva. Ne samo na kritici tog društva i tog uređenja i tog sistema, već i boreći se za modernu pravnu državu sa utvrđenim pravom i ostvarivanje prava građana, potrebno je doneti zakon koji će uzeti u obzir, odnosno inkorporirati sva dosadašnja dostignuća u domenu pravde i prava u državama sveta, odnosno u demokratskim državama sveta. Treba pohvaliti angažovanje i vlade i ministarstva pravde na donošenju novih zakona. Ne mogu izbeći da ne ukažem na to da je i prethodna vlada imala i vremena i prostora i ideja. Čak smo dobijali i obećanja ranijeg ministra pravde da će vrlo brzo pristupiti izradi ovih zakona, ali toga nije bilo godinama, odnosno da pune tri godine nije bilo ni naznake da će se ući u razmatranje ovih zakona. Ovi predlozi zakona su savremeni. Njima su obuhvaćene sve preporuke Saveta Evrope. Njima je obuhvaćena i usklađena i savremena pravna teorija demokratskih država, kao što rekoh. Malo je primedbi koje bi bile osnovane, malo je pravnih primedbi koje bi mogle pretrpeti kritiku, odnosno koje ne bi mogle dobiti adekvatan odgovor. Ono što bih u jednoj rečenici rekao svim kritičarima koji traže više promena je da zbog pravne tradicije, navika, kulture i svih uslova u društvu neophodno promenama treba prići sa određenom dozom opreznosti. Treba pristupiti oprezno i promene treba da budu postepene. Zbog toga u potpunosti smatram da su predlozi zakona o parničnom postupku i o izvršnom postupku na mestu i da ih treba ovakve kakvi su usvojiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan (Odustaje.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Ištvan Išpanović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Živković. (Odustaje.) Reč ima narodni poslanik Milan Marković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac. (Odustaje.) Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. (Odustaje.) Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić. (Odustaje.) Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Milica Gavrilović. (Odustaje.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika. (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o parničnom postupku i Predlogu zakona o izvršnom postupku. Pošto smo završili načelni pretres o ove dve tačke dnevnog reda, koje su bile objedinjene, određujem pauzu do 15,10 časova. [[Posle pauze – 15,55]] Dame i gospodo poslanici nastavljamo sa radom. Pre nego što pređemo na drugi deo našeg rada, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je u sali prisutno 90 poslanika. Imamo kvorum za rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PARNIČNOM POSTUPKU (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ištvan Išpanović, Vladimir Homan, Žarko Obradović, Bojan Kekić, zajedno Slobodan Vučković i Slobodan Pajović, zajedno Slobodan Vučković, Slobodan Pajović i Miodrag Đidić, zajedno Leila Ruždić-Trifunović, Boško Ristić, Slobodan Vučković, Slobodan Pajović, Miodrag Đidić i Milan Marković, zajedno Milan Marković Leila Ruždić-Trifunovići Boško Ristić, zajedno Slbodan Vučković, Slobodan Pajović, Miodrag Đidić, Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović i Boško Ristić, zajedno Milan Marković i Slobodan Pajović, zajedno Slobodan Vučković, Miodrag Đidić, Leila Ruždić-Trifunović i Boško Ristić, Milovan Radovanović, Leila Ruždić-Trifunović, Igor Mirović, Zoran Krasić, Momir Marković, Branislav Rankić, Ivan Radić, Radiša Ilić, Miljko Četrović, Vojislav Milajić, Božidar Koprivica, Milan Stevović, Petar Jojić, Sreto Perić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Nemanja Šarović, Ljubomir Kragović, Miroslav Nedeljković, Aleksandar Đorđević, Stefan Zankov, Stevica Deđanski, Branislav Blažić, Veroljub Arsić, Milorad Mirčić, Dragoljub Stamenković, Zoran Antić, Igor Bečić, Goran Cvetanović, Darko Glišić, Dragan Čolić i Zlatan Jovanović. Narodni poslanik Vladimir Homan, pisanim putem, 2. novembra 2004. godine povukao je amandman na član 306. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Narodni poslanik Slobodan Vučković, predstavnik grupe podnosilaca amandmana je na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao amandman na član 166., koji su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković, Slobodan Pajović, Miodrag Đidić, Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović i Boško Ristić, a narodni poslanik Žarko Obradović je na sednici Odbora za pravosuđe i upravu povukao amandman na član 327. Predloga zakona. Zakonodavni odbor je na osnovu člana 140. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije izvršio pravno-tehničku redakciju Predloga zakona koji glasi: U članu 7. stav 1. reč: „osnivaju” zamenjuju se rečju: „zasnivaju”. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o parničnom postupku, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na amandmane, samo jedno obaveštenje. Ostavka narodnog poslanika Gorana Jocića. Primili ste ostavku Gorana Jocića, na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, sa predlogom da Narodna skupština na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Gorana Jocića, danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2 i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabran narodnom poslaniku Goranu Jociću izabranom sa Izborne liste SRS - dr Vojislav Šešelj. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
U sklopu brojnih nedostataka ovog predloga zakona krenućemo od člana 4., a to su osnovne odredbe u kojima se između ostalog nalaze i načela na kojima se zasniva ceo parnični postupak. Član 4. između ostalog u stavu 2. uređuje situaciju i daje pravo sudu da isključi javnost iz postupka. Mi smo podneli amandman i tražimo da se promeni ta formulacija. U predlogu je navedeno da će sud isključiti javnost samo u slučajevima predviđenim zakonom. Naravno, postoji poglavlje – Javnost, postoje propisani slučajevi, međutim, pošto ceo ovaj zakon odiše nepreciznošću da odredba počinje sa rečima sud, parnični sud, revizijski sud, sudija pojedinac, predsednik sudskog veća ili sud, a na jednom mestu se pominje samo apelacioni sud, smatramo da je u okviru osnovnih načela potrebno da se precizira ovaj stav o mogućnosti isključenja javnosti sa glavnog pretresa, te smo ponudili formulaciju da sud može da isključi javnost samo na glavnoj raspravi. Znači, samo na početku glavne rasprave, u slučajevima predviđenim ovim zakonom. Ako je u pitanju službena tajna, državna tajna, vojna tajna ili postoji neki drugi opravdani interes da javnost ne mora da ima baš potpun uvid u tok postupka i ono što se radi. Kao što može da se primeti, poenta je u tome da se na početku rasprave donese odluka o obimu isključenja javnosti. Mislimo da je ova formulacija mnogo bolja i da praktično isključuje mogućnost da mi imamo takve situacije. Navešću jedan poznati primer gde je profesor dr Vojislav Šešelj tužio državu Srbiju u liku MUP-a povodom javno obećane nagrade. Praktično, i pre nego što je otvorena rasprava, sudija je isključio javnost. Jednostavno, rekli su da ne može da se uđe, ući će samo tužilac, ući će tuženi, a tuženog doduše nikada nije ni bilo, isključena je javnost, tako da niko nije imao uvid u to o čemu se radi. Možda je postojao razlog za isključenje javnosti, ali ako se isključuje javnost, neka se isključuje na glavnoj raspravi, a ne da se isključuje odlukom sudije pojedinca pre nego što je otvorio raspravu. Mislim da se tako poboljšava kvalitet zakona, sublimira nastojanje da isključenje javnosti bude stvarno izuzetak. Neću da ulazim u one odredbe o javnosti gde možda do krajnjih konsekvenci nije razrađen taj institut, jer isključiti javnost ne znači da javnost ne sme da raspolaže nijednim podatkom, pa makar o stadijumu u kome se nalazi neki postupak. Predlagač smatra da formulacijom delimično, u potpunosti, u celosti može da pokrije i taj neki zahtev. Ne ulazim u to, ali smatram da se ovom formulacijom ograničava sud, pre svega sudija pojedinac da pre početka rasprave ne donese odluku, nego mora da otvori raspravu kada konstatuje koje su stranke prisutne, eventualno iznese se šta je tužbeni zahtev, isključi javnost ili je ograniči. Dobra je ona odredba da stranka može da ima svoja dva punoletna predstavnika koja prisustvuju daljem toku rasprave, preuzimajući odgovarajuće obaveze da se javnost ne obaveštava o tome šta se tamo dešava. Iznenađen sam da niste prihvatili ovaj amandman, s obzirom da samo poboljšava ono što znam da i vi mislite da tako treba da bude, a ova formulacija koja stoji u predlogu ne zadovoljava sve potrebe.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Povodom amandmana, koji glasi da sud može isključiti javnost samo na glavnoj raspravi u slučajevima predviđenim ovim zakonom. Slučajevi predviđeni zakonom nisu sporni. Oni su pobrojani u određenim mestima u zakonu. Problem je samo kada i gde to javnost može biti isključena u parničnom postupku. Glavna rasprava nije jedino ročište koje se može održati. Postoji i pripremno ročište. Na pripremnom ročištu se vrši koncentracija dokaza. Ako postoje određeni razlozi za isključenje javnosti na glavnoj raspravi, pa tek postoje prilikom održavanja pripremnog ročišta, tako da mi nije jasno da li se ovim amandmanom, praktično, sužava mogućnost isključenja javnosti. To bi trebalo imati u vidu kada je reč o ovoj stvari. Dakle, glavna rasprava nije isto što i pripremno ročište – pojmovno nije.
Izvolite, replika.
Nemojte da zbunjujete javnost. Pripremno ročište nikada nije javno ročište već se samo pozivaju stranke da se napravi dogovor kako će dalje ići tok postupka. Može sudija da odobri ali ima puno pravo i da zabrani. Može, ali ne mora. U zakonu, glavna rasprava mora da bude javna, a pripremno ročište ne mora da bude javno i to nije rasprava, to je u fazi pripreme. Čak se uopšte i ne izvode dokazi, nego se vrši koncentracija – šta ćemo da izvedemo, šta koja stranka predlaže itd. Nemojte da brkate ta dva pojma, to su dva potpuno različita pojma. Ova formulacija koju smo mi podneli u amandmanu je bolja, daje više prostora sudu i daje veću sigurnost strankama koje učestvuju u postupku i onome ko ima potrebu da zaštiti neke podatke. Tražimo da se restriktivno tumači kada je moguće da se isključi javnost.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Išpanović Ištvan. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. i to na drugu rečenicu stava 1. ovog člana, zbog toga što je ova formulacija u Predlogu zakona neprecizna, daje široku mogućnost da, eventualno, sudija ovu odredbu primeni na način na koji on smatra shodnim, a takođe mislim da će ova odredba derogirati član 11. Zakona o zaštiti prava nacionalnih manjina. Dao sam drugu formulaciju za koju smatram da daleko bolje odražava intencije člana 11. Zakona o zaštiti prava nacionalnih manjina, a takođe daje potpunu definiciju na koji način treba primenjivati jezik nacionalnih manjina u postupku. Ovaj problem je poznat, jer sam ranije i lično, kao sudija, primenjivao odredbe o korišćenju jezika nacionalnih manjina. Kako sada stoji ova odredba u zakonu? Znači, druga rečenica stava 1. člana 6. glasi: „Na područjima na kojima je, u skladu sa zakonom, u službenoj upotrebi jezik određene nacionalne manjine, postupak se vodi i na jeziku i uz upotrebu pisma te nacionalne manjine”. Kada će se to primenjivati, da li će se primenjivati paralelno i na srpskom jeziku i na jeziku nacionalne manjine, to iz ovog člana ne mogu utvrditi. Zbog toga sam predložio da ta odredba glasi na sledeći način: „Na područjima na kojima je, u skladu sa zakonom, u službenoj upotrebi jezik određene nacionalne manjine, postupak se vodi na jeziku i uz upotrebu pisma te nacionalne manjine, ako je sud odredio taj jezik kao jezik postupka”. Mislim da je ova odredba daleko bliža realnosti. Kako sadašnja praksa izgleda u ovom pogledu? Naime, sada praktično nema postupaka na jeziku nacionalnih manjina. Sudija koji bi želeo da primeni sada postojeće odredbe ili ove odredbe, on bi bio kažnjen. Naime, morao bi paralelno da vodi postupak i na srpskom jeziku i na jeziku nacionalne manjine, što znači dupli posao, a njemu se u sudijskoj normi priznaje samo jedan predmet, bez obzira da li je taj postupak vodio na dva jezika ili na jednom jeziku. Zbog toga bi bilo nužno da prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na objašnjenje amandmana, zaista moram da primetim da to što SRS nije učestvovala u načelnoj raspravi jasno je pokazalo kakav je odnos ove većine i onih koji se ovde predstavljaju kao opozicija i prema zakonima i prema radu u ovoj skupštini, a pogotovo prema Zakonu o parničnom postupku i Zakonu o izvršnom postupku koji predstavljaju temeljne zakone u svakom pravnom sistemu. Skandalozno je bilo i to što ste dva ovako važna zakona spojili u jedinstvenu raspravu. Ne znam iz kog razloga. Ako ovako dva važna zakona spajate u jedinstvenu raspravu, onda je pitanje da li bilo koji drugi zakon zaslužuje da se o njemu raspravlja pet sati. Vi ćete vaše razloge objašnjavati građanima kada za to dođe vreme, ali nemojte onda govoriti koliko vam je važno sudstvo, koliko vam je važno da rad pravosudnih organa bude efikasniji, nego objasnite i zašto su smanjeni koeficijenti zaposlenima u pravosuđu. U ime poslaničke grupe SRS predložio sam amandman kojim se donekle menja stav 1. člana 7. i koji će kroz pravnu redakciju biti prihvaćen od strane Vlade, ali, iz meni neobjašnjivih razloga, nije prihvaćen deo amandmana koji se odnosi na stav 4. kojim sam tražio da se brišu reči: „osim kada zakonom nije drugačije propisano”. Naime: „Sud ne može svoju odluku zasnovati na činjenicama o kojima strankama nije pružena mogućnost da se izjasne”, a u nastavku, iz potpuno neobjašnjivih razloga: „osim kada zakonom nije drugačije propisano”. Ne vidim koji su to razlozi iz kojih bi uopšte i moglo da se propiše da se o nekim dokazima ili o činjenicama može doneti odluka, a da se jednoj od strana u sudskom postupku ne pruži mogućnost da se izjasni. Na ovaj način se u potpunosti remeti ravnoteža koja mora da postoji između procesnih stranaka u parničnom postupku. Ukoliko bude usvojeno ovakvo rešenje, mi ćemo se vratiti nekim drugim davno prošlim vremenima, za koja smo zaista mislili da su iza nas, nekim drugim sudovima, jer u modernom zakonodavstvu ovako nešto ne postoji. Ukoliko ostane ovakav stav 4. u članu 7. on će biti suprotan stavu 1. člana 5. u kome se kaže da će sud svakoj stranci pružiti mogućnost da se izjasni o zahtevima, predlozima i navodima protivne stranke. Da bi postojao parnični postupak, moraju postojati dve strane kojima će biti date procesne mogućnosti da se izjasne, i jedna i druga, o navodima suprotne strane. Nejasno je na koji način će uopšte doći do togada jedna parnična strana nekom sudu dostavlja neke dokaze i da se onda na osnovu toga donosi presuda. Znači, ukoliko je određeno da su stranke dužne da iznesu sve činjenice na kojima zasnivaju svoje zahteve i predlože dokaze kojima se te činjenice utvrđuju, onda je prosto neverovatno da se dopusti ovoj ili onoj strani da iznosi određene stvari i da se na osnovu tih činjenica tj. kvazi činjenica donosi presuda a da se drugoj strani ne daje mogućnost izjašnjenja. Isto tako, u razlozima za donošenje zakona navedeno je da se zakonom, kao preduslovom za efikasan rad u pravosuđu, omogućuju promene. Da li su to promene koje ste obećavali? Da li su to promene koje želimo? Da li želimo ubrzanje suđenja i efikasno suđenje, a da to ide na uštrb istine? Mislim da ne želimo. Takođe se ovde kaže da su nova zakonska rešenja posledica prihvatanja implementacije preporuka Saveta Evrope u naše nacionalno zakonodavstvo. Zaista ne mogu da verujem da su bilo Evropska zajednica, bilo Savet Evrope zahtevali ovakve promene. Hvala.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, važeći Zakon o parničnom postupku je zakon koji je Kraljevina Jugoslavije preuzela iz austrijskog građanskog zakona. Austrijski građanski zakon je donet 1895. godine, a mi smo ga preuzeli 1929. godine za vreme Kraljevine Jugoslavije, da bi bio dopunjen i izmenjen 1957. godine. Odredbe građanskog civilnog zakonodavstva se i dan-danas primenjuju u Austriji i Nemačkoj. Šta je to što u tom zakonu ne valja, kada su odredbe parničnog postupka pisali eksperti, stručnjaci koji su završavali sa desetkama na Sorboni, u Beču, Pešti, Londonu i na drugim fakultetima? Ono što nam se nudi ovim zakonom je to da predlagač pokušava da nas ubedi da će donošenje predloženog zakona o parničnom postupku suđenje okončati u razumnom roku. Naprotiv, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, doživljavamo katastrofu i razbijanje veoma dobrog, ranije stečenog pravnog sistema. Ako se usvoji Zakon o parničnom postupku i Zakon o izvršnom postupku građani Srbije nemaju pravnu sigurnost. Njima su uskraćena brojna prava, koja su propisana Ustavom Republike Srbije. Dame i gospodo, čudi me da je predlagač poklekao pred nevladinim organizacijama i Mauricijem Masarijem da oni predlažu i donose nacrte i predloge zakona. Sada ću vam pokazati nacrt zakona o izvršnom postupku (drži materijal u ruci) koji je sačinio Centar za liberalno-demokratske studije. Molim vas, izvolite, uporedite tekst sa predloženim zakonom, uverićete se dame i gospodo da je ovo prepisano u odnosu na ono što se menja. Vratiću se na 7. član. Da nisu tačne tvrdnje predlagača iznete u obrazloženju zakona na stranici 1. lako se može utvrditi iz odredaba Predloga zakona. Član 7. stav 2. gde je propisano da sud utvrđuje sve činjenice od kojih zavisi odluka o osnovanosti zahteva, a ne samo one koje su sporne, čime načelo oficijelnosti zvaničnog državnog organa predlagač uvodi kao prioritetno nad načelom dispozicije odnosno raspravno načelo sa kojim raspolažu stranke u postupku. Po Predlogu zakona sud je ovlašćen da utvrđuje i one činjenice koje među strankama nisu sporne čime se odugovlači sa postupkom ali je veća opasnost od zloupotrebe suda jer postupak može da se usmerava kako kome odgovara, a ne kako odgovara javnom interesu i načelima proklamovanih i preporukama Saveta Evrope, kako nas predlagač netačno obaveštava. Kako bi se omogućilo da postupak vodi određeni sudija uneta je izmena u članu 69. predloga zakona pa se stavom 1. tačka 2. propisuje: „Da nije dopušten zahtev za izuzeće sudije o kome je zahtevu već odlučeno”. Šta to u praksi, dame i gospodo narodni poslanici, znači? Dame i gospodo, svi u ovoj sali i oni koji nas gledaju i slušaju, skrećem vam pažnju, ako uvojite ovakve predloge suočiće se u praksi i u životu sa brojnim problemima. Ako ste tražili izuzeće sudije u toku parničnog postupka, gde je izvedeno 2, 3 ili 4 dokaza, i ako je podnet zahtev a predsednik suda ga je odbio, doneto je rešenje, vi saznajete za nove razloge koje ustav i zakon propisuje i predočavate ih sudu, tražite izuzeće tog sudije, zbog toga što je on pristrastan, jer je to svojim postupkom, onda to znači da stranke u postupku više neće imati pravo da podnose zahtev za izuzeće i kada saznaju...
Gospodine Jojiću, prekoračili ste vreme.
Dame i gospodo, član 7. odnosno primena člana 7. je gospodine ministre obuhvatila sve, ceo zakon. Članom 7. i još nekim članovima oduzima se pravo svim građanima da izjavljuju žalbe i da ostvaruju svoja prava. Još je gori slučaj sa članom 219. na koji ćemo se kasnije osvrnuti pojedinačno. Još jednom pokazujem da nam nevladine organizacije pišu zakone i predloge. Kada sam bio savezni ministar ni Karla del Ponte ni Mauricio Masari nisu smeli da mi dođu na vrata i deli naloge. Dame i gospodo, želim da vas zamolim da naše zakone džabe donosimo u ovom parlamentu kada je Vrhovni sud Srbije ovlašćen na osnovu nekih svojih ovlašćenja, mada u Ustavu nije propisano, ni u jednom zakonu o sudijama ni o organizaciji sudova...
Gospodine Jojiću prekoračili ste skoro dva minuta.
Izvinjavam se, posle ću vam vreme pokloniti. Dame i gospodo, umesto zakona, Vrhovni sud izdaje pravne stavove i načelne stavove o kojima niži sudovi sude i donose odluke. To je ono što je katastrofa u našem ciljnom pravu. Ova grana prava više ne sme da se narušava. Nije ona tako loša. Da je loša ne bi je primenjivali ni Nemci ni Austrijanci, a i mnoge druge zemlje Evropske unije. Hvala vam na ovom mom prvom javljanju, imaću mnogo toga da kažem pojedinačno po amandmanima, pa mi nemojte zameriti. Nećete mi valjda oduzeti vreme. Ovo je samo početak.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Vrlo prosto i jednostavno da se shvati suština ovog amandmana. Dobro je što se u ovom Predlogu zakona nastupa princip materijalne istine koja u suštini ništa nije ni značila. Dakle, kao da postoji materijalna i ne znam koja druga istina i dobro je što se napušta, što ne postoji to više kao obaveza suda, već su stranke koje učestvuju u postupku dužne da obezbede dokaze za činjenice na kojima temelje svoj tužbeni zahtev. Ono što ne sme da stoji, a napisano je u poslednjem stavu ovog člana, je da se uvodi jedno ograničenje za raspravno načelo. Kada se malo pročačka koja bi to situacija mogla da bude kada je to zakonom drugačije određeno, dakle, propisano kako ovde stoji, onda se vraćamo na teren pretpostavki i prezumpcija. U pogledu činjenica to je nedozvoljeno. Znači, suštinski je nedozvoljeno, kada se radi o činjenicama, ali veći je problem kod ovog stava koji se ogleda u tome što vi dozvoljavate mogućnost da sud utvrdi neku činjenicu, a da strankama u postupku nije data mogućnost da se one izjasne o tim činjenicama. To je kontra tumačenje. Samo pogledajte kako je formulisano i upravo će se potvrditi ovo što sam rekao. Vi počinjete rečima da sud ne sme da zasniva svoju odluku ukoliko nije dao mogućnost strankama da se izjasne o tim činjenicama, a dalje, iza zareza, dajete tu mogućnost kada je u pitanju neka prezumpcija. Nema parezumpcije kada su u pitanju činjenice. Vi sada praktično uvodite neko novo načelo. To bi bilo neko načelo formalne istine. Znači, u istinitost neke činjenice, došli ste na bazi nekog dokaza, nekog papira, neke isprave, a da pri tom dajete ovlašćenje sudu da ne mora da omogući strankama da se izjasne o tim činjenicama. Mi pričamo o članu 7., a ako pričate o tom amandmanu situacija je još crnja za vas. Ako pričate o tom amandmanu i pravite vezu sa tim amandmanom, ja moram da vam kažem da je situacija još crnja iz jednog prostog razloga. Ministre, ovom formulacijom, dakle, vi omogućavate da sud nađe izgovor zašto ne završava efikasno prvostepeni postupak. Mi smo ponudili formulaciju koja neće da spreči posredovanje, ali neće da služi kao izgovor sudu da ne završi prvostepeni postupak. Mi smo na Odboru više puta pričali o ovoj situaciji. Ceo prvostepeni postupak treba da se zasniva i da se završi na pripremnom ročištu i na ročištu za glavnu raspravu. Ona može da se odlaže i pomera zbog izvođenja dokaza itd. ali u suštini imate samo dva ročišta. U suštini postoje samo dva ročišta. Ako uzmete kao standard to da vas je rukovodilo i uzmete ovu formulaciju člana 11. onda imate situaciju da će sud biti u prilici da zloupotrebi ovo ovlašćenje, da omogući strankama da posreduju, a on je u obavezi samo da ne pravi smetnju da se oni dogovore, jer bolje je i mršavo poravnanje, nego debela parnica. To je svima poznato. Ali ova formulacija daje mogućnost za izgovor kod sudija da imaju pokriće što ročište nije zakazano u roku od dva meseca, pa sledeće u roku od dva meseca, nego smo pustili stranke da se dogovore. Doduše, to je posebno poglavlje. Znači, mi samo ovde principijelno rešavamo. Sud je dužan da to uvaži, ali da to ne bude izgovor za nepotrebno odugovlačenje zbog onoga što ste napisali u članu 10. da stranka ima pravo da se njen spor reši u razumnom roku. Problem je definisati taj razumni rok. Možda sa nekim odredbama o instrukcionim rokovima, kojima se može uticati na sudije da u određenom periodu reše određenu parnicu, može da se deluje. Ova formulacija praktično sprečava sud da zloupotrebi institut posredovanja radi rešavanja spornog odnosa.
Reč ima poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, podržavam amandman uvaženog gospodina iz SRS Šarovića, a evo iz kojih razloga. Predlagač zakona članom 7. ukida osnovna načela građansko-pravne procedure kao najveću tekovinu u procesu zakonodavstva, dakle, načelo materijalne istine u postupku. Predlagač izbacuje iz stava 1. starog zakona koji je obavezivao sud da utvrdi sporne činjenice od kojih zavisi i osnovanost službenog zahteva. Ovim predlogom sud nije dužan da istinito utvrdi sporne činjenice od kojih zavisi osnovanost službenog zahteva, što će se, ako se usvoji ovo nakaradno rešenje, predstavljati sumrak naše procesno-pravne procedure. Sud neće biti obavezan, niti će mu biti zadatak kao do sada da utvrdi sve sporne činjenice. Uloga suda, treba da znate gospodine ministre, je aktivna, dominus litis. Kada je ovo načelo materijalne istine u pitanju, sud će biti nemi posmatrač umesto da bude podstrekač za prikupljanje procesne građe da bi se došlo do istine. Ako ovo rešenje ostane, presude će se možda zasnivati na neistinama, jer neće biti u obavezi da utvrdi sporne činjenice, neće biti u mogućnosti da se rasvetle sva sporna pitanja, niti da se dopune nepotpuni navodi stranaka, niti da se dopune dokazna sredstva, niti da se pruže sva potrebna razjašnjenja da bi se potpuno istinito utvrdilo činjenično stanje od strane koja je vezana za odluku suda. Dakle, umesto da proširujete ovlašćenja suda, vi ih sužavate. Vi ovim sužavate raspravljanje, a ako uskratite raspravljanje koje podstiče sud, nikada nećete doći do istine. Samo kroz raspravljanje, uz praktičnu i aktivnu ulogu suda, istina najbolje izbija na svetlost dana i sve pukotine u iskazima stranaka se otkrivaju. Takva rasprava je najbolja brana protiv svih nesavesnih parničara i efikasno sredstvo tj. preventivno sredstvo za sprečavanje zloupotreba procesnih prava kojima se postupak odugovlači. Dakle, načelo materijalne istine treba da bude ne samo po sebi cilj, već da bude u skladu sa drugim načelima, da bude racionalna kombinacija više principa, imajući u vidu opšti cilj parnične procedure – da se zaštite ugrožena prava i uspostavi pravni poredak. Zato poštujte struku koju niste konstatovali, niste konsultovali ni stručnjake. Sada imate mogućnost da popravite vaš zakon ovim amandmanom.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Vrtimo se oko nečega što mislim da nije potrebno. Znate, ovde su se čule raznorazne stvari. Da li vam je poznato da i u ovom zakonu koji je sada na snazi postoji presuda zbog izostanka? Kakvo raspravno načelo? O čemu pričate i zašto kažete da se na ovaj način oduzima mogućnost drugoj stranci da se izjašnjava o dokazima? Nije tačno, jer sud je dužan da joj da mogućnost da se izjasni o dokazima, ali ona ne mora. Rekao sam, kao što ste videli već u prvom ili drugom članu, da se napušta načelo materijalne istine osim kada se uređuju imperativni propisi i tada sud mora da reaguje. U drugoj situaciji dominira baš raspravno načelo i stranci se daje mogućnost da se izjasni i da ospori navode one druge stranke, dakle, da priloži dokaze. Ako ona to ne želi, ima posledice, ali onda ih snosi ona sama. Postupak usporava ono što smo čuli od prethodnog govornika. Ako sud treba da se bavi utvrđivanjem istine, a stranke ne žele da učestvuju u tome, znate kada će se desiti završetak parnice? Nikada. Tu je problem i zato smo promenili ovo načelo da je sud uvek dužan da utvrdi materijalnu istinu. Ne mora u parnicama, stranke raspolažu svojim pravima, pa neka se onda staraju o njima, sem kada ne diraju interes koji je vezan za imperativne propise. Hvala.
Gospodine Hiber, da li tražite reč po amandmanu ili po Poslovniku? (Po Poslovniku.) Repliku je tražio gospodin Šarović, pa on ima prednost.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je bilo i malo potcenjujuće. Ne možete gospodine ministre, kao odgovor na naše primedbe koje smo dali na član 7. izneti da postoji takva mogućnost presude kod izostanka. Smisao ovoga je da se strankama da mogućnost da se izjasne. Kod presude kod izostanka strankama je data mogućnost ali one nju nisu iskoristile i to je potpuno druga situacija. Ja vama mogu verovati eventualno na reč da ste imali dobru nameru, ali to nije ono što stoji u zakonu. Ako se bude tumačio i primenjivao ovaj zakon, onda će to izaći na nešto potpuno drugo. Presuda kod izostanka postoji kada je stranka uredno pozvana na ročište pa ne dođe i bude doneta presuda zbog izostanka, ali tada je stranci data mogućnost da se izjasni. Ona snosi posledice zbog neodazivanja pozivu, a ovo je neka potpuno druga situacija. Ovde se decidno kaže da sud ne može svoju odluku zasnovati na činjenicama da strankama nije pružena mogućnost da se izjasne, osim kada zakonom nije drugačije propisano. Dakle, zakonom se može propisati da presuda može biti doneta i ako stranci nije data mogućnost da se izjasni. To su dve potpuno različite stvari.
Hvala. Reč ima gospodin Hiber, narodni poslanik.
Dame i gospodo, zbog odlaganja početka prepodnevne sednice desilo se da je održan sastanak poslaničke grupe Demokratska stranka – Boris Tadić u vreme kada je počela i odmah održana rasprava o ovom predlogu zakona u načelu. Neću zloupotrebiti ovu govornicu da povodom amandmana govorim u načelu, ali činjenica je da ovaj član 7. dokazuje ozbiljne slabosti Predloga zakona, pripremljenog sa dobrim namerama, dobrim ciljevima, ali na način da ti ciljevi nisu uvek i svuda dosegnuti, u toj meri nisu dosegnuti da postoji ozbiljna sumnja da će taj zakon kako je predložen doneti boljitak našem parničnom postupku. Stoji ovo što je rekao moj prethodnik kod presude zbog izostanka. Naravno stranci, odnosno tuženom protiv koga se donosi presuda zbog izostanka mora biti data mogućnost da se izjasni. On mora biti uredno pozvan. Ako nije uredno pozvan na ročište, odnosno ako je propustio svoju priliku da odgovori na tužbu, što mora da učini po ovom zakonu, on je samo propustio priliku da se izjasni, a prilika mu je pružena. Verovatno da je zakonodavac ovde napravio lošu formulaciju, ali ovaj član pokazuje i brojne druge slabosti. Složio bih se sa gospodinom ministrom da nije načelo materijalne istine vrhovno načelo parničnog postupka. Parnični postupak se vodi o pravima i interesima stranaka. To je postupak između dve suprotstavljene stranke i nema razloga da država vodi preko suda više računa o interesima stranke nego što ona sama vodi. Imajući u vidu okolnosti koje postoje u našem parničnom pravosuđu, to je izuzetno dugotrajna i neefikasna parnica, višegodišnja, sa zakasnelom pravdom, a poznata je ta maksima da nije pravda, sa manipulacijama sa vremenom, korupcijom, koja je pre svega okrenuta ka manipulaciji vremena. Zakonodavac je hteo da stvori pravila postupka koja će to umanjiti. Približio se gotovo eventualnoj maksimi. Dao je obavezu strankama, tužiocu i tuženom da u svojim prvim podnescima, tužbi i odgovoru na tužbu, navedu sve činjenice koje smatraju relevantnim i sve dokaze koje treba izvesti. Ali, odmah posle toga je stao. Dao je u ovom članu 7. o kome je reč, pravo sudu da sam odluči o kojim će se činjenicama raspravljati, dakle i onim koje stranke nisu ni spomenule, a kamoli učinile spornim. Sud će, naredivši utvrđivanje takvih činjenica, stati na stranu jedne ili druge strane, one koja je propustila da činjenicu iznese, da je ospori ili da predloži njeno dokazivanje. To je kontradiktorno osnovnoj nameri zakonodavca. To se proteže u celom zakonu. Prvi korak je možda učinjen u pravcu koji je zakonodavac imao u vidu, koji je jedna pravna filozofija i filozofija procesnog prava koju neko može da prihvati ili ne prihvati, ali ne može stručnim argumentima da je ruši ili brani. Napravio je prvi korak ali propustio je da napravi ostale korake i napravio je jedan sistem za koji se bojim da će biti rđavo sprovodiv u praksi i da će umesto boljitka doneti istu ili goru situaciju u parničnom postupku. Imajući ovo u vidu reći ću sada ono što bi bilo rečeno u raspravi u načelu, a to je da poslanička grupa Demokratska stranka – Boris Tadić neće glasati u načelu za predlog ovog zakona, biće uzdržana, pa ako većine bez nje ima, dobro je. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, smatram da je Vlada imala dobru nameru ili bar u to želim da verujem da napravi zakon koji će biti instrument sudijama da pravilno vode postupak i da dođu do brzih i efikasnih odluka, a sve sa ciljem da se interesi i prava građana što bolje i što efikasnije štite i brane. Međutim, predloženi zakon je nedosledan jer se samo proklamuje da će on biti brz i efikasan, a konkretnim rešenjima se ostavlja mogućnost parničnim strankama da u nedogled razvlače postupak, a kasnije i Zakonom o izvršnom postupku, gde se otvara mogućnost pravljenja novih parnica, da stranka nikada ili u veoma dugom periodu ne može ostvariti svoj zahtev, odnosno svoje pravo. U konkretnom slučaju, član 7., gde se traži brisanje ove mogućnosti da sud može utvrđivati činjenice na osnovu dokaza o kojima se suprotna strana nije izjasnila je protivan svim demokratskim normativima. Još iz rimskog prava postoji načelo da se čuje i druga strana. Druga strana se čuje upravo zbog toga da bi imala šta da kaže o činjenicama i dokazima koje je pokretač postupka dostavio, usmeravajući postupak upravo na nju, da može taj pravni napad da odbije od sebe novom argumentacijom ili dokazivanjem svojih prava. Na ovakav način se to osnovno pravo, koje važi već par hiljada godina, u potpunosti gasi. Na ovaj način se stranke stavljaju u neravnopravan položaj. Inače, neravnopravnost parničnih stranaka u toku postupka jeste i razlog za izjavljivanje i redovnih i vanrednih pravnih lekova. Dakle, predlagač nije imao u vidu ovu jednu pravnu situaciju i dozvolio je mogućnost da sud može ovakvom dispozicijom, ovakvim ovlašćenjem da favorizuje jednu od stranaka u postupku. Šta se dobija ovakvim zakonom? Upravo jedno neefikasno pravosuđe, razvlačenje parnice i postupaka. Mislim da će građani Srbije dobro zapamtiti ime aktuelnog ministra koji obećava da će se postupci brzo završavati, a da će izvršenje biti sprovođeno u roku od tri do šest meseci. Želim da građani Srbije nakon šest meseci pogledaju stanje i status svojih predmeta pred sudom i neka procene ko je bio u pravu – oni koji su ovakvo rešenje predložili ili oni koji ovakva konkretna rešenja kritikuju. Demokratska stranka se zalaže za postupak koji će omogućiti hitnu i blagovremenu zaštitu prava građana, naročito onih koji ulažu svoja sredstva, da imaju mogućnost da uložena sredstva povrate ili zaštite od nesavesnih korisnika ili onih koji su ta sredstva koristili. Bilo je puno obećanja da ćemo dobiti efikasni postupak, da će se efikasno štiti prava, da je to jedan od preduslova za strana ulaganja, za investicije, za zaštitu kreditnih investitora, ali videćemo da li su sva ta njihova očekivanja ovde ispunjena. Jedna od obaveza ove skupštine i predlagača zakona je da dostavi uz svaki zakon izjavu da je predloženi zakon u skladu sa pravom EU. Zato smatram da je ministar Stojković bio u obavezi da nam dostavi pisanu izjavu da je ovaj zakon u saglasnosti sa evropskim pravom. On je ovde deklarativno rekao da je dobio podršku predstavnika Evrope, ali takvu izjavu koja za njega predstavlja obavezujuću izjavu za koju on snosi političku odgovornost, treba da ostavi poslanicima, kako bismo se zaista uverili na osnovu čega i od koga je dobio saglasnost da je ovaj zakon u skladu sa evropskim pravom. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Zoran Stojković. Izvolite.
Stvarno sam iznenađen. Mislio sam da kolega Ristić zna jednu stvar, da Sekretarijat za zakonodavstvo pre dolaska predloga zakona u Vladu mora da pruži dokaze da je proveren i da je u skladu sa propisima EU. To radi Sekretarijat za zakonodavstvo i tek tada se raspravlja o predlogu na Vladi. Ako bi morali vama da dajemo dokaze, ne znam šta bi značilo za Skupštinu to.
Hvala. Replika Boško Ristić, pa će dobiti reč narodni poslanik Gašo Knežević.
Dame i gospodo, da ovo nije puka fraza, o čemu sam govorio, govori i član u kome stoji odredba da je sud ovlašćen da može odrediti pritvor svedoku koji ne želi da se izjašnjava o određenim činjenicama. To je protivno svim evropskim normama i svim demokratskim standardima. To je čak izbačeno iz Zakona o krivičnom postupku. Dakle, neuki svedok koji se plaši da da izjavu u vezi sa nekom spornom međom, koji se plaši da mu sutra međa koju je od dede nasledio ne bude pomerena na njegovu štetu, može da doživi da bude pritvoren do 30 dana ukoliko ne počne da se izjašnjava. Doduše, postoji jedna ograda u tom članu, a to je da svedok može da se žali na to rešenje ukoliko zna da postoji osnov, da mu je sud uskratio pravo da ne iznese odgovor na pojedine činjenice koje njega ili njegovu porodicu mogu izložiti krivičnom progonu, teškoj sramoti ili znatnoj materijalnoj šteti. Koja to neuka stranka u vidu nekog seljaka iz najzabačenijeg sela može da zna da se koristi tim pravom? Da li je to preveliko ovlašćenje za nesavesnog sudiju koji može na taj način da vrši zloupotrebu i da vrši prisilu i prinudu prema onima koji se plaše za sopstveni status i za sopstvena lična ili imovinska prava? Svuda u Evropi postoji zabrana izricanja zatvorskih kazni mimo krivičnih postupaka, mimo postupaka u kome je čoveku dato pravo da se brani ili pravo da se žali višem sudu. Za ovu žalbu, kako je ovde predviđeno, nije određen ni sud koji o njoj rešava. Dakle, radi se o grubom gaženju evropskih standarda i zato je neophodno da ministar da pisanu izjavu, da je ovaj zakon u skladu sa evropskim pravom, kako bi mogao da snosi odgovarajuću političku odgovornost. Hvala.
Reč ima ministar.
Nekome možete objasniti, nekome ne možete. Više neću pokušavati. Pretpostavljam da može da se pročita. Niste to imali priliku u vaše vreme. Sva tri monitoringa su jasno rekla da je stanje na nuli i da je krenulo unazad. Pročitajte poslednje pa ćete videti. Kaže da ove izmene vode ukidanju rezervi na konvenciju o zaštiti ljudskih prava. Drugo, Povelja kaže izričito da samo sud može da izriče kaznu zatvora, ali ne kaže da li parnični ili krivični. Očigledno ste u zabludi oko toga. Na svako od ovih rešenja ima pravo žalbe. Prema tome, ne vidim o čemu pričate.
Hvala. Replika – Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, poštovani ministre, moram opet da vam ukažem da sve dok stranka nema pravo na advokata i branioca u postupku gde je pozvan kao svedok, a u svakom kaznenom postupku gde je moguće izreći kaznu zatvora, dužni ste da stranci obezbedite i pravo na stručnu odbranu i pravo na žalbu i pravo na sopstvenu odbranu. Prema tome, svedok je ovde ugrožen i zato morate da priznate da ovakva jedna dispozicija, ovakvo ovlašćenje prema sudu, i suviše je opasno i podloga je za mnoge zloupotrebe. Zato smo predložili da se ovaj član briše. To je samo jedan od primera gde se pokazuje gaženje evropskih standarda i uopšte demokratskih standarda koji treba da budu ugrađeni u jedan procesni zakon koji treba da predstavlja sporazum svih građana u Srbiji, da se utvrdi procedura po kojoj će rešavati međusobne sporove. To ne treba da bude podloga za političarenje i za polikitantstvo, već treba da bude izraz težnji svih građana, da u jednom zakonom uređenom postupku rešavaju svoje probleme.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, kolege, tačno je, nije važno što DS – Boris Tadić nije imala prilike da govori o zakonu u načelu i zato ću pokušati da izbegnem taj izazov da nešto kažem i u načelu i pokušaću da se vežem za član 7. Nije mi u prirodi da kritikujem sudstvo, pre svega što mi je posao da budućim sudijama predajem, a možda je i jedan broj sadašnjih slušao nešto od mojih predavanja. Prema tome, kritikujem i samog sebe. Međutim, nesporno da je da razne ankete koje su radile agencije različitih provenijencija kažu da postoji jedno nepoverenje naroda u odnosu na sudstvo i kažu da postoji nekoliko bolesti sudstva. Jedna od tih je korumpiranost, ali ostavimo to na stranu. Mislim da je to najmanje bitno. Ono što je meni bitnije, to je neznanje i neefikasnost rada. To je ono što boli, na šta može da se utiče lakše nego na korumpiranost. Korumpiranost se obično završava iza zavese, iza scene i teško je kontrolisati. Međutim, efikasno sudstvo je moguće kontrolisati. Moguće je i podići nivo znanja, ali je todugotrajan proces. Što se tiče efikasnosti sudstva, bez obzira da li je ovaj zakon, kao što čujem iz krugova SRS, onaj koji je donet 1957.i zasniva se na AGZ-u (austrijskom Građanskom zakonu) ili CPO-u (nemačkom Procesnom zakonu) ili na bilo kom drugom zakonu stranom, a navodno je ovaj tekst pod uticajem Masarija, nije to bitno, bitno je da ćemo mi živetu u njemu. Bitno je da će sudije morati da ga primenjuju, a sudije imaju nekoliko alatki u materiji civilnog prava. Osnovna alatka im je ZPP. Znam zato što sam bio prijatelj, kolega itd. profesora, nekih koji su imali projekte na nivou parničnog postupka. Pokojni prof. Poznić je imao tomove rukopisa o parničnom postupku. Smatram da je ozbiljna intervencija na nivou procesnog i krivičnog i građanskog neophodna i zbog toga mi nije jasno zbog čega smo na brzinu pokušali da spakujemo nešto. Da li će to biti samo jedan od produkata srpske vlade, samo jedna od reckica na pištolju, na dršci revolvera? Da li je to jedini cilj? Gospodo, vi imate u članu 7. ozbiljan problem i ovde su se sučelila dva mišljenja: jedno, koje je po meni moderno i dobro, protežira od tih načela procesnog prava – raspravno načelo i načelo dispozicije stranaka i drugo koje ide za istražnim načelom, daje neka svojstva krivičnog postupka, jer istražno načelo je imanentnije krivičnom nego parničnom postupku i uvodi ga i teži se ka nekoj materijalnoj istini itd. Bez obzira na moj vrednosni odnos prema tim sudovima, ovo je ozbiljno pitanje. Vi morate doprinositi svrsishodnosti, odnosno celishodnosti i ekonomičnosti postupka jednim od načela parnično-procesnog prava i kroz jačanje načela dispozitivnosti na račun istražnog postupka. Ovde smo opet došli do pola riba - pola devojka. Pošlo se napred pa se onda uplašilo i stalo. Moramo se jednom kao zemlja opredeliti, pronaći određeni interes i pokušati i instruirati i sudije, učiti ih i instruirati ih da primenjuju pravilno određena načela. Zato mislim da je ovo polupokušaj, da nije doveo do konačnog rezultata i bojim se da je, kao i svako palijativno rešenje, kratkog daha. Ponovo će neka nova skupština i nova vlada dobiti ambicije da menja ZPP, ali nadam se da će to uraditi mnogo ozbiljnije nego što je ovaj pokušaj napravljen. Uopšte ne sporim dobre namere, ali čini mi se da ozbiljnost tu nedostaje, nema javne rasprave, te smo mi o ovome ozbiljnije raspravljali. Ne, nismo. Zašto javna rasprava? Ona služi predlagaču, ne meni, da dobije mišljenje naroda o tome šta on misli o njegovom projektu i da ga koriguje. Nemojte misliti da je bilo ko kritičar vlade. Mi gradimo zajedno jedan sistem. Hajde da pokušamo da se ponašamo na taj način.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Da. Narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo, ovo je neverovatno. Oni koji su krivili ovu vladu i vladajuću većinu ovde da su spori, da zaustavljaju reforme, kažu: brzi ste, polako. Šta je bilo njima pa tri godine nisu nijedan zakon promenili? Njihov ministar pravde i njihovo ministarstvo, njihova vlada se nisu bavili životnim problemima i predlaganjem zakona. Nisu, osim toga što su napadali DSS i vladajuću koaliciju ovde da usporavaju reforme, da zaustavljaju Srbiju i vraćaju unazad, a sada kažu da idemo prebzo, da Vlada ide prebrzo. Da Ministarstvo pravde koje je toliko zakona za kratko vreme dalo, mogla je i ona prethodna Vlada da postoji i 99 godina, ne bi dala toliko zakona kao ovo Ministarstvo za manje od osam meseci. Kažete da Zakon o parničnom postupku nije bio na javnoj raspravi. Znate da je neistina. Gospodo radikali ne dobacujte, korektan sam prema vama. Ovo se odnosi na one iz DS-a koji su u pravnoj zabludi najčešće. Oni nisu radili svoj posao. Oni koji rade na valjaju zato što rade. Jedan gospodin koji se najviše buni, koji zloupotrebljava Poslovnik, a koji je doneo u saradnji sa svojim stranačkim kolegom, koga nažalost danas nema ovde, javnu raspravu kaže da su uskraćeni su za raspravu u načelu, a gospoda nisu obavili svoju dužnost poslanika. Uredno su njihova imena prozivana. Oni nisu bili tu i izgubili su to pravo. Ja ne znam zašto sada predsedavajući, odnosno zamenik predsednika ne primenjuje mere iz Poslovnika, koje su upravo ta gospoda propisali, pa i nas izbacivali i neki iznosili, kažnjavali i oduzimali mandate. Oni sada oko jednog člana 7. koji tačno konkretne primedbe i amandman gospodina Šarovića, o tome je bilo najmanje reči, odnosno uopšte nije bilo reči. Gospoda kritikuju ceo zakon, kritikuju paušalno, sumnjiče, upotrebljavaju različite napade i reči, pokušavajući da omalovaže rad Ministarstva i Vlade. Osnovni argument je u tome, ovo je odgovor upravo na ono što su do sada iznela gospoda, a osnovni odgovor je njihov da ova Vlada, ova Skupština, ovo ministarstvo radi i donosi zakone. Oni su imali mogućnosti, imaju i sada mogućnosti da se izjasne, a mi, setite se, pre samo godinu i nešto nismo imali bilo kakva prava, bez obzira što smo bili poslanici.
Po Poslovniku, narodni poslanik Boško Ristić.
Javljam se na osnovu člana 96. Poslovnika, jer su moje reči pogrešno protumačene. Uopšte ne smatram da Vlada ide brzo, a ukoliko ide brzo, ona ima pogrešnu orijentaciju, pa žuri u pogrešnom smeru. Dakle, udaljava se od cilja ubrzanim koracima, a cilj ovog zakona je ubrzavanje i efikasna zaštita prava građana. Upozoravam sve građane koji imaju sporove pred sudom da će po ovom zakonu svoja prava još sporije rešavati. Oni sporovi koji traju deset i dvadeset godina trajaće i još uvek toliko. Ovo je samo jedna šminka koja nije dala mogućnost da se postupku završavaju efikasno i kvalitetno. Tokom rasprave u pojedinostima o svakom članu ponaosob objasnićemo zbog čega je ovaj zakon i protivustavan i u sukobu sa Ustavnom poveljom, pa je to činjenica da je na Zakonodavnom odboru sa 6:5 izglasano da je u skladu sa Ustavom. To govori šta polovina članova Zakonodavnog odbora misli o ovom zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Gordana Pop-Lazić u ime poslaničke grupe SRS podnela je amandman kojim se briše ova nesrećna formulacija iz ovog predloga zakona o parničnom postupku, koja kaže da će stranke i sud nastojati pre i u toku postupka da se građansko-pravni sporovi rešavaju posredovanjem – medijacijom ili na drugi miran način. Ova formulacija ima nekoliko spornih stvari. Pre svega, postavlja se pitanje kako će to sud nastojati pre postupka da se građansko-pravni sporovi rešavaju mirnim putem. Da li će sudije ići od vrata do vrata vikendom, pa nuditi svoje dobre usluge, da li će pitati građane da li imaju možda nešto o čemu razmišljaju da podnesu tužbu, pa ih onda nagovarati da oni to ne čine. Uloga suda se iscrpljuje i postoji samo i u okviru postupka. Nikakvu ulogu sud ne može imati pre postupka i ovo je samim tim potpuno besmisleno i bespotrebno. Kao drugo, zašto je ovde napisano da će sud nastojati da se građansko-pravni sporovi rešavaju? Kakvi to drugi postupci mogu biti rešavani na osnovu zakona o parničnom postupku? Neće valjda sud nastojati da komšijski odnosi budu, ali samo u postupku. Uvek i samo se može odnositi na onaj postupak koji se sprovodi u skladu sa zakonom o parničnom postupku. Mi smo ponudili jedno mnogo bolje rešenje i formulaciju – da će sud u toku postupka omogućiti strankama da se spor reši posredovanjem i na drugi miran način, s tim što se to ne sme koristiti za izbegavanje obaveze iz članova 2. i 3. ovog zakona. Naime, zna se da u praksi medijacija nije donela dosta toga dobrog. Mi se slažemo da medijacija, odnosno posredovanje kao mogućnost treba da ostane u Zakonu o parničnom postupku, ali je jako mali broj slučajeva, pogotovo u postupcima i sporovima koji traju po 10, 15 ili 20 godina, da i zbog samog spora, ali zbog velikih troškova sudskih koji narastaju tokom godina nakon više godina dođe do bilo kakvog spora između stranaka. Ono što je za SRS bitno je da se ograniči u ovom stavu, odnosno u članu 11,tako da sud ne može ići u svom nastojanju predaleko, da ne može odložiti glavnu raspravu i reći strankama: „Ne, nećemo danas raspravljati, idite vi pa se dogovorite”. Bitno je načelo koje je proklamovano u članu 2. – odnosno proklamovane su i mnogobrojne međunarodne konvencije čiji smo potpisnici – a to je pravo stranaka na zakonitu, jednaku i pravičnu zaštitu svog prava. Zatim, proklamacija da sud ne može odbiti da odlučuje o zahtevu za koji je nadležan i pravo iz člana 3. stav 3. gde kaže da sud neće dozvoliti raspolaganje stranaka, koje je u suprotnosti sa prinudnim propisima, javnim poretkom i pravilima morala. Znači, ne sme se član 11. iskoristiti da se zaobiđu prava koja su u ranijim članovima, samim tim i važnijim, data strankama i ne može se iskoristiti da bi se zloupotrebile procesne mogućnosti.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Mislim da bi najbolje rešenje za član 11. bilo da bude brisan, zato što može da se dokaže njegova potpuna besmislenost. Najpre, zašto zakon propisuje da će stranke nastojati da nešto reše mirnim putem? To može u novinama da napiše predsednik države – molim sve stranke da građansko-pravne sporove rešavaju mirnim putem, bez suda. Ako se već dođe na sud, zar to nije rešavanje mirnim putem? Kakav je to još mirni put rešavanja spora ako nije na sudu? Da je ovde pisalo da će mirovno veće mesne zajednice nastojati da se spor reši mirno pre suđenja, mogao bih da prihvatim, ali da sud nastoji u toku postupka da se građansko-pravni spor reši mirnim putem. Šta je onda funkcija suda, šta je njegova svrha, šta je funkcija suđenja i šta je svrha suđenja? Mislim da je postupak pred sudom rešavanje spora na miran način, u skladu sa zakonom. Kad su stranke došle pred sud, sud će taj spor da reši na miran način. Ko je sud da on nastoji kod stranaka pre otpočinjanja postupka da spor reše bez suda? Da li će svi koji dođu u bilo kakav sukob biti dužni da obaveste nadležni sud? Kad god imate spor, prvo obaveštavate sud i kažete – nudimo vam da pokrenete postupak da to mirno rešimo, da se ne sudimo. Šta je svrha suda – da održava suđenje, a ne da miri građane? Nisam video da smo dobili mišljenje Vlade na amandmane, ali po starom pravilu po kome se vlade ponašaju prema poslanicima, gotovo da sam siguran da nismo ni dobili stavove Vlade na podnete amandmane ili ih je dobio neko iz vladajuće većine, a mi iz opozicije ih ne dobijamo. Da se predlagač samo malo zadržao na Predlogu zakona ozbiljnije, a znam da je sposoban za tako nešto, i sam bi shvatio da poslanička grupa SRS nije pisala amandmane da bi imala o čemu da raspravlja sa ove govornice, nego u želji da popravi zakon koji je Srbiji potreban. U obrazloženje za hitan postupak predlagač kaže da za ovako obiman zakon predlaže hitan postupak zato što je on od značaja za pridruživanje Evropskoj uniji. Sada vam kažem da 15 godina može da traje rad na donošenju ovog zakona, koliko smo mi blizu pridruživanju Evropskoj uniji. Taj hitan postupak nema obrazloženje, nema osnova za hitan postupak, nema osnova ni za ovo izbegavanje rasprave u načelu, koju ste munjevito izvršili pre podne. Sada se suočite sa raspravom po amandmanima. Mi smo za tu raspravu spremni. Da ste imali malo više spremnosti da tumačite amandmane SRS, a bilo je amandmana iz još jedne poslaničke grupe, shvatili biste da predlažete veoma ozbiljan zakon. Možda to narodne poslanike ne dotiče, ali ovaj zakon dotiče skoro svakog građanina Srbije. Trebalo je malo ozbiljnije da mu se posvetite, kako bismo eliminisali sporove na koje ukazujemo već sada u postupku donošenja zakona. Kako li će tek sudije u praksi da ih sprovode, voleo bih da vidim.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona, a u delu koji se odnosi na obrazloženje, na strani 4, kada se govori o postupku za rešavanje spornog pravnog pitanja, predlagač se poziva na Preporuku broj P (95) 5 Komiteta ministara Saveta Evrope. Dame i gospodo, posedujem tu preporuku i ta preporuka sa ovim blage veze nema. Braćo i sestre narodni poslanici, poštovani građani Srbije, potura nam se kukavičije jaje. Ne nosi ova preporuka, na koju se obrazloženje poziva, pod naslovom P (95) 5, nego nosi, pre svega, oznaku – Preporuka P (95) 5 o uvođenju i unapređenju žalbenih postupaka građana i privrednim predmetima. Veze nema sa rešavanjem spornog pitanja. Prema tome, vidite kako se predlagač usudio da prevari 250 poslanika.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, podržavam amandman gospodina Šarovića, iz razloga što ovaj predlog zakona predviđa mogućnost da se sporovi rešavaju medijacijom, kaže, u toku i pre postupka. Sud ne može pre postupka nikako, jer ne zna ni stranke, ni za spor, jer se postupak pokreće tužbom i sud nikad nije ovlašćen na pokretanje parnice, već je to izraženo kroz načelo dispozicije koje daje pravo strankama da pokreću parnicu i da određuju parničnog protivnika, sadržinu i granice građansko-pravne zaštite. Dakle, bez tužbe nema ni parnice, pa nije jasno kako će to moći parnični sud da izvrši medijaciju, odnosno mirno rešavanje spora pre samog spora.
Reč ima narodni poslanik Gašo Knežević.
Žao mi je što ministra nema. U njegovom odsustvu ću reći da sam mu dužan jedno izvinjenje, a vi ćete mu preneti. Naime, potpuno sam prevideo činjenicu da je neke javne rasprave bilo, samo što ona nije bila dovoljno glasna da ja saznam, ali je bilo. Ministru potpuno verujem. Prema tome, izvinjavam se zbog onih reči koje sam izrekao da uopšte nije bilo javne rasprave. Što se tiče člana 11., postoji nešto apsurdno u tom članu. Naime, nisam protivnik medijacije. Medijacija je jedan fini pokušaj da se sa pravima sa kojima stranke mogu slobodno disponirati i raspolagati, postigne dogovorom stranaka rešenje i da se izbegne sud, odnosno da se efikasnost zaštite prava popravi. Naročito nisam protiv medijacije, jer je pokojni profesor Bartoš sudski postupak definisao kao postupak u koji čovek ulazi kao svinja, a izlazi kao kobasica. Sudski postupak jeste težak postupak i niko se u njemu ne oseća baš prijatno. Zbog toga je svaka medijacija kao način rešavanjakorektna stvar. Međutim, ovde je nešto jako nelogično i to su kolege iz Radikalne stranke jako dobro primetile. Naime, zaista se kaže da će stranke i sud će nastojati i pre i u toku postupka. Postupak se po članu 186. pokreće tužbom. Znači, tužba još nije podneta a sud će nastojati da medijacijom primeni. Pa, sud ne zna gospodo. Sud uopšte ne zna da će neko da uloži tužbu i tražiti zaštitu nekog svog prava. Meni malo smeta kod predloga Radikalne stranke u pogledu zaštite članova dva i tri, ali u osnovi je ideja zdrava. Usvojite tu ideju i jednostavno da tako rešimo problem, da se otvori mogućnost medijacije, ali ne pre, jer je pre nemoguća. Ne zna sud.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržavam predlog gospodina Tome Nikolića koji je predložio da se ovaj član briše. Zaista smatram da je mesto ovog člana u zakonu apsolutno suvišno, u stvari da on nema mesta u ovom zakonu. Pisci ovog teksta koji su napisali da stranka ima pravo da sud odluči u razumnom roku ili ne znaju srpski jezik ili ne znaju šta ovo znači. Valjda treba da se kaže da je sud dužan da odluči u razumnom roku i da ukoliko to ne učini mora da trpi sankciju, posledicu. Kaže: „Sud je dužan da nastoji”. Molio bih nekog da mi to prevede na srpski jezik. Šta to znači?To znači da ćemo mi imati neku komičnu situaciju u sudu, kad dođe stranka i kaže sudiji: „Hajde, sudija nastoji, jer si dužan da nastojiš”. Ovo zaista govori o neživotnosti nekih rešenja u ovom zakonu, a parnice i sporovi su zaista životna stvar naših građana jer nekada ljudima odnesu čitavu mladost, sporovi traju duboko u starost i neki ne dožive da reše svoje sporove i da svojoj deci ostave raščišćene imovinsko-pravne odnose sa imanjem koje im ostavljaju. Zato bi najpoštenije bilo da se ovajčlan izbriše i da to Vlada prihvati. Naravno, ne postoji razumni građanin Srbije koji ne bi prihvatio mirno rešenje spora kao način regulisanja međusobnih pravnih odnosa. Ali način kako je to ovde predviđeno samo vodi odugovlačenju postupka. Među građanima u Srbiji se kaže: „Nemoj samo da uđemo u građansku parnicu”, tako se bar kaže u mom kraju. Bojim se da će građani iz mog kraja govoriti „Nemoj samo da nas bace u medijaciju”. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Narodski pričano poravnanje nije nova kategorija koja se formira tek ovim zakonom. Ono postoji, oduvek je postojalo i postojaće. Koliko su stranke slobodne da raspolažu sa svojim zahtevima, toliko su i otvoreni prostori da se ona dogovara, razgovara, pregovara, sporazumeva i na drugi način rešava neki spor, pa bez obzira da li sud posreduje u smislu odredbi Zakona o parničnom postupku i da dolazi do istine, ili on prihvata njihov sporazum, koji nije u suprotnosti sa onim osnovnim načelima izraženim u članu 3. stav 3. ovog zakona. Nekako nas prati to član 3. stav 3. već 40 godina. Gotovo da se taj član ne menja. Ono što zbunjuje jeste činjenica da se ova odredba nalazi u osnovnim odredbama i da je ona stvarno trapavo napisana, da ona može čak i bezobrazno da zvuči u jednom prevodu, a ustvari, po logici stvari, kada se nalazi u osnovnim odredbama ona treba da predstavlja nešto na čemu se temelji određeni institut u Zakonu o parničnom postupku. Na čemu se on temelji? Temelji se na tome što je od odredbe člana 322. do praktično 329. člana regulisan postupak poravnanja. Regulisan je postupak. Šta onda treba da bude u članu 11? Znači u poglavlju o osnovnim načelima samo treba da bude odredba o tome da sud ima obavezu da omogući strankama da putem medijacije i poravnanja dođu do rešenja spornog odnosa koji bi sud prihvatio ali pod uslovom da to nije u suprotnosti sa onim što je navedeno kao osnovno načelo u članu 2. i članu 3. Znači, ako se u članu 11. nešto propisuje onda mora da se propiše na takav način da sud ne shvati to kao mogućnost za neku vrstu zloupotrebe, jer „sud će nastojati”, to može da se protumači da sudija, pojedinac u svakom trenutku može da kaže: „Hajde vi pokušajte da se pomirite a ja ću da odložim ročište, pa da vidimo, javite mi se za toliko i toliko”. E, to ponašanje sudije, koji bi protumačio član 11. Predloga zakona na ovaj način, treba da se zaustavi i zato je data ova formulacija da sud ne treba da spreči, on treba da omogući strankama, a stranke će, verovatno i pre nego što se odluče na pokretanje postupka, da pokušaju da postignu neko poravnanje. Kada pogledate u kom kontekstu je u članu 11. napisano „pre početka postupka” i vidite odredbe o sudskom poravnanju, videćete da su oni promašili temu. Naravno, promašili su temu, pre svega u članu 11. I mi sada elementarno pokušavamo da ispravimo to. Kažemda usaglasimo član 11. sa odredbama 322. do 329. Vlada kaže ne, ovo su napisali neki profesori. Promenjen je jezik. Malo je bilo potrebno da se menja naš postojeći Zakon o parničnom postupku. Sve u svemu, tu nema više od 20 članova koje je trebalo promeniti. Taj zakon je dobar. To što je praksa loša, što je neko zloupotrebljava je materija koja mora da se uredi Zakonom o uređenju sudova, Zakonom o sudijama, a videćete u nastavku rasprave na pet mesta ono što suštinski pripada Zakonu o uređenju sudova i Zakonu o sudovima ubacuje se u Zakono parničnom postupku. Zašto bi to opterećivalo stranku? Zašto bi parničnu stranku opterećivalo kakav je odnos između prvostepenog i drugostepenog suda? Stranku to ne interesuje. Ako su već imali namere da nešto prilagođavaju onda su mogli da prepišu odredbe nekih zakona koji su ove stvari na sasvim dobar način rešile. Međutim, naš zakon o parničnom postupku je dobar zakon. Verovatno je bilo potrebno promeniti, usaglasiti 20 odredbi.. Ima nekih stvari ovde koje su i za pohvalu. Limitirano je trajanje parnice zbog smetanja poseda u prvostepenom postupku, maksimum 90 dana što je dobro. Dobro je što se sa ozbiljnošću ide prema pripremnom ročištu, ali ne valja što je odgovor na žalbu, odgovor na tužbu, postavljen kao obavezan podnesak. Pa ne može da bude obavezan podnesak, jer je u suprotnosti sa načelom dispozicije, slobodne volje stranaka koje učestvuju i u tom kontekstu oni idu čak toliko daleko da negiraju i stranačku sposobnost nekim strankama. Ukoliko se ovaj zakon, ovakav, izglasa i krene njegova primena, budite uvereni, vratiće nas najmanje 40 godina unazad, ne 20, ne 30, nego 40 godina. A možda i više.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 11. predloga zakona uvodi se jedna od mogućnosti da stranke postignu sporazum tj. da zaključe vansudsko a kasnije i sudsko poravnanje. U toku diskusije o ovom amandmanu spomenute su dve reči – temelj i nastojati. Nema sumnje da kada se uvodi jedan nov institut u naš parnični postupak, institut medijacije, potrebno je da se u okviru osnovnih odredbi reguliše i ta mogućnost. Što se tiče reči nastojanje, pa upravo odredbe predloženog zakona koje govore o medijaciji ne govore o tome da je sud dužan da stranke u toku postupka medijacije dovede do konačnog sporazuma. On im pruža samo tu mogućnost, u vrlo jasno oročenom roku od 30 dana, i u tom smislu jeste jasna reč nastojati. Medijacija je postupak u okviru koga stranke pokušavaju da iznošenjem činjenica i dogovorom pred medijatorima, koje određuje predsednik suda, reše svoj spor pre upuštanja u glavno raspravljanje. U tom smislu je jasna odredba u članu 11. da sud to nastoji. Znači, nema sud dužnost da stranke dovede do sporazumnog postupka u medijaciji. Naravno, bio bi problem da se reč nastojanje stavi u kontekst glavne rasprave što ni u kom slučaju mi nemamo ovde u predloženom zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne treba kruto braniti odredbu člana 11. već treba na jedan razuman način videti šta se njome predlaže, a šta predlažu amandmanom predstavnici SRS. Naime, prvo nam je stran termin, medijacija je termin uskostručan, specijalizovan, jedan uvozni termin. Mi imamo raznorazne termine u našem jeziku i možemo to na jedan sasvim drugačiji način da kažemo. Ono što želim da istaknem je da ću razmatrati ovaj amandman sa onog aspekta u toku postupka, jer u potpunosti prihvatam ono što su rekle kolege da se ovo ne može odnositi na postupak pre podnošenja tužbe. U prirodi stvari naših ljudi je podnošenje tužbe i u prirodi naših ljudi je da teže istini i da se sude. Samo kada sudski postupak otpočne podnošenjem tužbe i jednim adekvatnim stavom i jednim normalnim suđenjem i jednim normalnim izvođenjem dokaza, jednim potpuno ispravnim stavom sudskog organa, stranke se mogu dozvati da zaključe određeno poravnanje. To jedini put i jedini način na koji mi možemo doći do posredovanja ili do medijacije. Stranke će shvatiti u jednom momentu da im je najbolje da na miran način reše određeni spor i iz tih razloga nastojati, znači voditi ispravno postupak, a ne tražiti od stranaka da se one poravnaju. Ja sam imao priliku da čujem da određene sudije vežbaju kako će stranke da nagovaraju da se stranke poravnaju. Mislim da je to jedan pogrešan postupak i da tako ne treba raditi. Takvo nagovaranje ne ide u prilog ni sudu, a ni strankama. Dakle, tek onog momenta kada stranke budu same zaključile da im je bolje na da miran reše spor, one će to i rešiti. Inače, naša praksa pokazuje da su ljudi po prirodi stvari ostrašćeni, da imaju instinkt za pravdom i da hoće tu svoju pravdu da isteraju da se to čuje, da se to vidi i zato dolaze u sudnicu i neće da slušaju medijatore. Prethodna vlada je pokušala sa određenim medijacijama u sudskim postupcima i zato su bili određeni stariji kadrovi, ljudi od iskustva, pokušavali su, dolazili su u sudove, pregledali predmete, bavili se time, nagovarali, pisali i vrlo malo od toga uspeli. Dakle, predlažem da se ovaj amandman SRS u potpunosti usvoji, jer je on životan, razuman i potpuno logičan.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković, Slobodan Pajović, Miodrag Đidić, Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović i Boško Ristić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 34. stav 3. predviđeno je: „Ako je u slučaju iz stava 2. ovog člana tužilac očigledno suviše visoko ili suviše nisko označio vrednost predmeta spora, sud će, najdocnije na pripremnom ročištu, a ako pripremno ročište nije održano, onda na glavnoj raspravi, pre početka raspravljanja o glavnoj stvari, brzo i na pogodan način proveriti tačnost označene vrednosti”. Mi smo stavili amandman da se član 34. menja i glasi: „Ako je u slučaju iz stava 2. ovog člana tužilac očigledno suviše visoko ili suviše nisko označio vrednost predmeta spora, ili nije označio, sud će, najdocnije na pripremnom ročištu, a ako pripremno ročište nije održano, onda na glavnoj raspravi, pre početka raspravljanja o glavnoj stvari, rešenjem utvrditi vrednost predmeta spora”. Suština ovog amandmana je da se neprecizna i neodređena formulacija brzo i na pogodan način proveri i tačnost označene vrednosti zameni time što će sud doneti rešenje kojim će utvrditi vrednost predmeta spora. To je zato što se pojavljuje situacija da je vrednost predmeta spora utvrđena previše visoko ili previše nisko i u takvoj situaciji sud, nije bitno na koji način će proveriti, da li brzo ili na neki drugi pogodan način, bitno je da utvrdi kolika je vrednost predmeta spora. Utvrđenje približno tačne vrednosti predmeta spora neophodna je u interesu i stranaka i suda i države, jer od vrednosti predmeta spora, zavisi izjavljivanje pravnog leka, određivanje sudske takse, pa možda i troškovi postupka. Zbog toga bi se na ovaj način mogla otkloniti jedna zloupotreba kada se vrednost predmeta spora odredi isuviše previsoko. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je ovo veoma dobro rešenje i da sud ima obavezu da u određenoj fazi postupka utvrdi na pogodan način visinu tužbenog zahteva. Vrednost spora zavisi, od nje zavisi sastav suda, tako da je to veoma često osnov i način gde se ostvaruju zloupotrebe u pogledu nameštanja određenih predmeta kod pojedinih sudova. Ukoliko se prenisko odmeri vrednost spora, onda će u određenim slučajevima suditi sudija pojedinac. Ukoliko je taj sudija pojedinac podmitljiv, korumpiran ili prihvata da iz prijateljskih razloga pomogne nekoj stranci u postupku, to je jedan od načina da se izbegne sudsko veće kao nadležno za postupanje u određenim predmetima, pa se na taj način omogućava strankama i nesavesnim sudijama da predmete kanališu i po vertikali do određenih sudskih veća. Dakle, sud ima višestruku ulogu prilikom utvrđivanja vrednosti spora. Prvo što se na osnovu toga određuje visina takse od koje se puni budžet i obezbeđuju sredstva za normalan rad sudova, a sa druge strane, određuje se nadležnost sudije pojedinca ili sudskog veća. Mi smo u svom amandmanu predvideli i žalbu na rešenje kojim se utvrđuje vrednost spora. Ovo je upravo iz razloga da bi se sprečile zloupotrebe ili prekomerna ovlašćenja pojedinaca koji zloupotrebljavaju i utvrđuju i povlađuju oko vrednosti spora pojedinim nesavesnim strankama. To je pravna zaštita za stranke u postupku da mogu putem vrednosti spora da obezbede sastav suda kako je to zakonom priznato. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković, Slobodan Pajović i Miodrag Đidić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković.
Dame i gospodo, mi iz Demokratske stranke, iako nećemo podržati ovaj zakon, a mislim da je i dosadašnji tok rasprave već pokazao na brojne propuste, ne sporimo predlagaču dobre namere. Ali nama je ovde osporeno da mi kritikujemo Vladu, Ministarstvo, predlagača neosnovano da idu suviše brzo. Ne, mi ovim što nećemo glasati ne dokazujemo da smo protiv jednog zakona koji uopšte nije ideološke prirode. On je u interesu svih građana Srbije i nema nikakva ideološka obeležja. Zašto smo protiv njega? Zato što ne ide u prilog građanima Srbije i njihovim interesima. Na primer, istovremeno raspravljamo i o Zakonu o izvršnom postupku i mogu da vam otkrijem tajnu da ćemo mi taj zakon prihvatiti i glasati za njega, ali ovaj zakon koji je krucijalan zakon, koji se donosi ovako na brzinu i koji u bitnim stvarima samo koči progres, bez obzira što u nekim članovima ima i nekih inovacija koje se mogu prihvatiti, ne možemo da prihvatimo. Rad na ovako obimnom zakonu, za koji je drugim državama trebalo pet do deset godina dok nisu ga donele, sama činjenica da ga na brzinu donosimo bez ozbiljne javne rasprave, bez temeljnih priprema, govori da ni društvena ni pravna svest nisu dovoljno razvijene. Ovaj amandman rešava nešto krucijalno. U čemu je stvar? U tome da nama strani investitori ne dolaze ovde zbog toga što je naš pravni poredak nesiguran, a pre svega naš parnični postupak, naš građanski postupak u celini i oni imaju ozbiljne primedbe i na nezavisnost našeg suda, nepristrasnost, ali i na same propise, na brzinu odlučivanja.To šteti nama, našim interesima, jer ne možemo da obezbedimo u kratkom roku, što je očigledno jedno fer, brzo i zadovoljavajuće suđenje za stranog partnera. Dakle, ne tiče se stranog partnera samo naš građanin, njega se tiče pre svega on, strani investitor i zato on traži u kratkom roku da se regulišu efikasno procesna pitanja i njegova zaštita. U ovom amandmanu mi predlažemo, uz član 63. u kome je već dozvoljeno, na to naročito obraćam pažnju zato što su na Odboru bile primedbe da se ne može ovim zakonom rešavati mesna nadležnost. Može, jer je već predviđeno, pogledajte član 63. gde je dato pravo Vrhovnom sudu da u slučaju spora određuje mesnu nadležnost. Mi smo išli korak dalje pa smo kazali da u svim sporovima sa elementom inostranosti Vrhovni sud može ali ne mora da stvori specijalizovane sudove sa odličnim sudijama, sa sudijama koje imaju posebnu edukaciju u Srbiji na dva-tri mesta, recimo Novi Sad, Niš, Beograd. To bi bili sudovi specijalizovani koji bi znali da rešavaju ove stvari brzo i efikasno, a to je ono što nama treba, jer u našem je interesu da dođe što pre strani kapital, da strani investitor bude zadovoljan pa smo to proširili i na domaća preduzeća koja posluju po domaćim zakonima, ali gde je učešće stranog kapitala ili gde je učesnik strano lice u spornom odnosu kao jemac, kreditor, investitor, izvođač i sl. Imamo situaciju da ako je tuženik u Boru ići ćemo na Privredni sud u Zaječaru, ako je u Kraljevu ići ćemo na Privredni sud u Kraljevu, ako je u Užicu onda u Užicu itd. To su obično veliki sporovi i mogu se rešavati bez velikih troškova za stranke koje uvek raspolažu velikim sredstvima. Da li on putuje do Novog Sada, Beograda, Niša, to za njega nije problem, a rešava suštinski jedan kompetentan, specijalizovan sud koji bi Vrhovni sud mogao da odredi u svakom od ova tri mesta. Time bi se postigla brza efikasnost i brzo rešenje gorućeg problema koji nam stavlja inostranstvo da su naši sudovi takvi kakvi su. Oni zaista i jesu takvi jer nisu navikli na takvu vrstu sporova i nismo živeli u takvom društvu gde smo imali mnogo sporova sa elementom inostranosti i sa mnogo učešća stranog kapitala. Ovde se ne radi o tome da se menja stvarna nadležnost nego da se menja mesna nadležnost, kao što je već predviđeno u članu 63. da Vrhovni sud može da odredi. Hvala na pažnji. Mislim da je ovo krucijalno pitanje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo, upravo ova glava Zakona o parničnom postupku koja reguliše mesnu nadležnost i jeste razlog za moju ocenu da se radi o zakonu koji je u suprotnosti sa Ustavnom poveljom i sa Ustavom Srbije. Podneli smo amandman na član 63. jer smatramo da je jedino u tom delu moguće popraviti ovaj zakon. Nisam podnosio amandmane na sve odredbe koje se odnose na mesnu nadležnost iako je ovakvom jednom brzopletom reakcijom i rešenjima upravo Vlada definisala da Srbija i Crna Gora više nisu u zajednici. Način regulisanja mesno nadležnih sudova je apsolutno u suprotnosti sa rešenjima iz Ustavne povelje iako postoji obaveza da svi zakoni države članice budu u skladu sa Poveljom. Ovde se definiše da je u sporovima protiv državne zajednice Srbija i Crna Gora nadležan sud prema sedištu institucija. To znači da smo nametnuli građanima Crne Gore da u sporovima protiv ministarstva ili državne zajednice vode sporove u Srbiji. Istovremeno je to u suprotnosti sa Zakonom o parničnom postupku koji važi u Crnoj Gori, tako da imamo pozitivan odnosno negativan sukob nadležnosti u veoma velikom broju sporova. Šta to znači za građane Srbije? Pozitivan sukob nadležnosti znači kada se dva suda sa teritorije Srbije i Crne Gore, i jedan i drugi oglase nadležnim za istu parničnu stvar, a ne postoji institucija koja će taj sukob rešiti, ili kada građanin Srbije bude u poziciji da podnese tužbu u Srbiji ili Crnoj Gori i da nijedan sud ne prihvati nadležnost za rešenje takvog pravnog spora. Ovde se predviđa da je nadležnost za sporove protiv Vojske Srbije i Crne Gore utvrđena prema sedištu njenih komandi, odnosno ustanova. To znači da je Vojska Srbije i Crne Gore ovim zakonom pocepana. Ukoliko neko ima vojnika koji je stradao u Vojsci Srbije i Crne Gore, a taj ima roditelje, braću i sestre u Srbiji i Crnoj Gori, nije jasno kako bi oni ostvarivali svoja prava kada po opštim pravilima imaju pravo na naknadu nematerijalne štete prema onome gde je ta šteta nastala. Ovde ima primedbi i dobacivanja koja imaju čisto političku podlogu, ali je suština u životu ljudi koji imaju probleme koji su nastali nesretnim slučajem upravo u ovim institucijama koji će imati problem da ostvare svoja osnovna prava na nematerijalnu štetu, odnosno na izdržavanje maloletnih ili nesposobnih lica. To će biti životni problemi. Lice koje je državljanin Srbije i Crne Gore ukoliko ima imovinu u inostranstvu, strani tužilac može da ga tuži samo na teritoriji Srbije, samo pred domaćim sudovima. Ovde se kao domaći sudovi predviđaju samo sudovi u Srbiji. To znači da su sudovi u Crnoj Gori strani sudovi. Postavlja se pitanje kako će funkcionisati pravna pomoć između sudova u Srbiji i Crnoj Gori u smislu ovog zakona. Da li su odluke sudova u Crnoj Gori strane sudske odluke? Da li podležu pravilima međunarodnog pravnog saobraćaja i međunarodnog priznanja? Na ovakav način, brzopletom reakcijom i pokušajem da Vlada pokaže da nešto radi, napravila je rešenje koje ima dalekosežne političke posledice. Posebno je pitanje – upućeno onima koji kažu da je greška predsednika Srbije što je pozvao građane Srbije na Kosovu da izađu i glasaju – pitanje nadležnosti sudova upravo na KiM. Ta pitanja ovde nisu rešena. Brojni su problemi sa sudovima koji su izmešteni sa teritorije KiM koji rade ovde na teritoriji Srbije. Problemi su mnogih zaposlenih ljudi ili onih koji vrše funkcije sudija u tim sudovima koji su dugo godina neraspoređeni. Sve to ovakvim brzopletim rešenjima još više usložnjava probleme sa kojima se susrećemo u pravosuđu. Molio bih da mi objasni ministar pravde šta to znači izraz „lice koje nema opštu mesnu nadležnost u Republici Srbiji”. Da li lice može da ima mesnu nadležnost ili mesnu nadležnost imaju sudovi? Čitav član 52. je napisan takvim rečnikom koji je potpuno besmislen. Kaže „lice koje nema opštu mesnu nadležnost u Republici Srbiji”. Sudovi imaju nadležnost u odnosu na određena lica pod određenim pravnim okolnostima. Molio bih da čujem obrazloženje. Inače, zalažem se da amandman koji smo podneli na član 63. bude uvažen, ali ne očekujem da će ministarto učiniti, pošto od svih amandmana koje smo predložili, njih je na desetine, uvažio je samo jednu reč u Zakonu o parničnom postupku „fotokopija” – da stranke imaju pravo pored prepisa i na fotokopiju zapisnika. Uvažio je samo reč „fotokopija” od svega onoga što smo ovde izneli. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije sporna želja da se zaštiti i pospeši mogućnost stalnog investiranja u Srbiji, ali nesumnjivo je da ovaj amandman na član 63. ne može tome doprineti, obzirom da je u suprotnosti sa Zakonom o stalnim ulaganjima i sa Zakonom o preduzećima i sa Ustavom Republike Srbije. Činjenica da jedno strano lice osniva i ulaže svoj kapital u domaće preduzeće čini ga domaćim pravnim licem. Postavlja se pitanje zašto je potrebno da činimo neravnopravnost i stavljamo u neravnopravan položaj pravna lica na teritoriji Republike Srbije bez obzira kakvo je svojstvo njihovog kapitala. Nema sumnje da ovakav amandman može da izazove reakcije drugih preduzeća na teritoriji Republike Srbije jer je sve to regulisano Zakonom o preduzećima i mogli bi da traže da se i za njih ustanovi mesna nadležnost. Zaštita stranog kapitala može se ostvarivati na drugačije načine ali ne može stavljanjem u neravnopravan položaj ili pogodovanjem takvim pravnim licima koji deo tog kapitala imaju, pogotovu kada se to radi na uštrb pravnih lica preduzeća na teritoriji Republike Srbije koji imaju jednak tretman po zakonima koji još važe. Ako bismo izmenili te zakone i predvideli takvu mogućnost, mogli bismo da razmišljamo u tom pravcu koji je naveden u ovom amandmanu. Predlažem da se ovaj amandman ne usvoji, jer je u suprotnosti i sa Zakonom o stranim ulaganjima i sa Zakonom o preduzećima.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Narodni poslanici SRS neće glasati za ovaj amandman, a dodatnu argumentaciju pružio je i predlagač svojim obrazloženjima. Neprirodno je da samo zato što ima elemenata inostranosti određujete neki sud koji će po istom ovom zakonu suditi. Nema drugog zakona. Ali zato što ima elemenata inostranosti, neko je uložio novac po osnovu jemstva ili kao investitor, izvođač ili na koji drugi način, pa sada da odredimo dva ili tri suda koji će samo takve sporove suditi. U čemu je specijalizacija tih sudija? Jedan sudski tumač i spor se vodi pred svakim sudom.Ako učesnik u sporu ne zna srpski jezik ili neki službeni jezik u upotrebi u Srbiji, jedan sudski tumač i spor se vodi pred svakim sudom. Svaki sud mora da bude osposobljen da vodi sporove po ovom zakonu. Izdvajanje nekakvih specijalnih sudova koji bi sudili u sporovima sa elementom inostranosti bilo bi tek kršenje Ustavne povelje koja se zasniva na pravima i slobodama čoveka i građanina. Želim da svi budemo jednaki pred zakonom i pred sudom.
Reč ima poslanik Gašo Knežević.
Znam da smo mi političari opšte prakse i znam da gospodin Nikolić nije po obrazovanju pravnik. Zbog toga i zbog istine moram da mu kažem da je tačno da se postupak vodi po ovom zakonu i kada je strano preduzeće i kada je domaće i bez obzira na kontrolu kapitala itd., ali sem ovog zakona koji će sudije primenjivati, primenjivaće i supstancijalno ili materijalno pravo koje može biti strano. Zbog toga je poželjna specijalizacija, a ne zbog primene Zakona o parničnom postupku. Svaki domaći sud primenjuje domaći zakon o parničnom postupku, ali osim procedure koju vodi na bazi ZPP primenjuje se i materijalno pravo koje meritorno rešava pravno pitanje.
Izvolite, Tomislav Nikolić, replika.
Samo bih da dodatno obrazložim svoj stav koji nije zasnovan na pravničkom znanju. Imali smo 1300 privatizacija i ako je bilo 2000 partnera iz inostranstva pitanje je koliko to specijalnih sudova nam treba ako u svakom postoji spor. Kažem vam da će postojati spor skoro u svakoj privatizaciji izvršenoj za vreme vaše vladavine pošto ćemo kad-tad izvršiti pregled svih privatizacija. Svaki ugovor koji nije bio u skladu sa Zakonom o privatizaciji ili svako ponašanje momo ugovora koji je bio u skladu sa zakonom biće ništavan. Koliko nam to treba specijalnih sudova, jer nama je sva privatizacija uglavnom išla preko stranih lica. Kamo sreće da ste osposobili domaću privredu da otkupljuje naša preduzeća. Vi ste poleteli da to prodate strancima, uglavnom sa nekoliko lokacija sa Pacifika ili sa Atlantika, budzašto. Vaše obrazloženje govori o tome da mi nismo ni u kakvoj tranziciji. Da smo zaista zemlja u tranziciji u koju je poleteo strani kapital nikada ne biste govorili o tome da samo dva ili tri suda mogu da rešavaju sporove sa elementima inostranosti. Onda nam treba 20, 50, 100 sudova sa elementima inostranosti. Međutim, tog stranog kapitala ovde nema. Sa te strane ste u pravu. Toliko je mnogo kapitala ušlo da se ne bi isplatio da ni jedan sud ima specijalnu namenu samo zbog toga. Prihvatam da ste vi imali dobru volju podnošenjem ovog amandmana, ali za nas je neprihvatljiv.
Hvala. Replika, Slobodan Vučković.
Evo o čemu se radi. Koliko god da imamo sporova oko privatizacije, što je rekao malopređašnji govornik, toliko će biti sporova. Da li će biti pred specijalnim ili nespecijalnim sudom, to je sasvim svejedno. Toliko će biti sporova, ako ih bude. Prvo, ne verujem da će svaki pravni odnos biti u sporu, a drugo, ako ih bude neka ih rešavaju ti specijalni sudovi. Suština stvari je što mi de facto osposobljene sudije i sudove u celoj državi da bi mogli da vode spor sa elementima inostranosti zaista nemamo i to je opšti zaključak svih stručnjaka ovde kod nas. Možemo mi da volimo našu zemlju, koju god hoćemo, možemo da volimo naše pravosuđe, možemo da budemo afektivno vrlo vezani za to, ali de facto mi toga nemamo. To tek treba da stvaramo i samo možemo da stvorimo ako imamo specijalne sudove. O tome se radi. Osim toga, predlog ne kaže da to mora biti nego da će Vrhovni sud razmotriti i odlučiti da li to treba. To je jedna mogućnost koja je data Vrhovnom sudu u članu 63. i on treba to da ima kao tu mogućnost, zavisno od toga koliko ima tih sporova i kako može to da se reši. To nije nešto što mora biti, to je ovlašćenje Vrhovnom sudu da može odrediti tri suda ili dva suda ili jedan sud koji će o tome rešavati.
Replika, Tomislav Nikolić.
Mene čudi da predlagač zakona, ministar pravde, ne reaguje na ovu izjavu koja bi da je istina zaista predstavljala sunovrat srpskog pravosuđa. Ako nemamo sudove koji mogu u takvim sporovima da sude, kako ćemo preuzeti suđenja iz Haškog tribunala, kako ćemo da sudimo za ratne zločine licima koja su optužena pred domaćim sudovima. Najlakše je reći da mi uopšte nismo sposobni nizašta. Onda se postavlja pitanje ako nismo bili sposobni do dana kada ste vi došli na vlast, kako to i u ove tri godine se ne osposobismo, kako se osposobismo za građansko-pravne predmete, a šta ćemo tek sa krivicama, sa ratnim zločinima. Nemam tako loše mišljenje o pravosuđu iako ste ga unakazili za ove tri godine. Ne vi, prethodniče, ali ima ovde poslanika koji su direktno uticali na to i koji su Zakon o lustraciji primenili jedino u pravosuđu i na univerzitetu. I akteri su tu. Sede u sali. I oni koji su direktno vršili lustraciju u pravosuđu i oni koji su vršili lustraciju na univerzitetu. Što ne dovedoste dobre, bolje? Nije valjda bio motiv samo odjuriti i dovoditi neke za koje posle tri godine kažete da više nizašta nisu sposobni? Kako ste se vi ponašali prema našem pravosuđu da sada optužujete same sebe za stanje koje ste napravili u pravosuđu?
Reč ima ministar Zoran Stojković.
U vezi sa ovom raspravom, povodom ovog amandmana. Ne javljam se zato što sam prozvan ali zaista želim da kažem da nije u redu reći da sudovi nisu sposobni. Koliko znam čak dobar broj najboljih sudija trgovinskih sudova došli su iz unutrašnjosti u viši trgovinski sud. Prema tome, ja u principu ne prihvatam tu podelu na beogradizaciju i ostale sudove u unutrašnjosti. Ovde je problem druge vrste, ne zbog ove neravnopravnosti koja je istaknuta, subjekata u pravnom prometu i odnos stranaka pred sudom, već što se na ovaj način se pledira da kroz odredbu o mesnoj nadležnosti mi formiramo novi sud, novu vrstu suda – što je nedopušteno. Imamo zakon koji predviđa kada to može da se odredi i kako, a imamo i ustavnu odredbu koja decidirano kaže to da su sudovi jedinstveni, a izuzetno mogu te vrste sudova da se osnuju. Prema tome, ovaj drugi razlog mi je takođe izuzetno bitan, jer ne daje mogućnost za osnivanje jednog specijalnog suda. To što Vrhovni sud ima mogućnost, on ima kao opštu svoju mogućnost da eventualno delegira bilo koji sud u zemlji, ako zbog nekih razloga onaj sud ne može da sudi. To nema veze sa činjenicom da treba na ovaj način kroz tu odredbu o mesnoj nadležnosti formirati specijalni sud.
Pošto više vas traži reč, a blizu je 18,00 časova, završavamo današnji rad. Nastavak sednice sutra u 10,00.