Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u identifikacione jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da prisustvuju današnjoj sednici poslanici: prof. dr Žarko Obradović, dr Branko Đurović, Mirko Čikiriz, Nataša Vučković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres sa predlozima zakona po tačkama od 6. do 9. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković i njeni saradnici u Ministarstvu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o nacionalnim parkovima, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o sprečavanju zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom, uz Okvirni sporazum o slivu reke Save, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti veterine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Mađarske i Vlade Republike Srbije o pravovremenoj razmeni informacija u slučaju radiološke opasnosti. Da li predstavnik predlagača ministar Snežana Bogosavljević Bošković želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, čast mi je da vas pozdravim u ime Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine i u svoje lično ime. Veliko mi je zadovoljstvo što sam danas u prilici da vam obrazložim Predlog zakona o nacionalnim parkovima, kao i set od tri zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora kojima se regulišu izuzetno značajna pitanja u oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Dozvolite mi da danas kada kao ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine Vlade Republike Srbije obrazlažem predložen Zakon o nacionalnim parkovima, svoje izlaganje započnem rečima čuvenog Žan Batist Lamarka, zabeleženim u „Zoološkoj filozofiji“ davne 1809. godine. Lamark kaže – zbog predmeta koji zadovoljavaju njegovu trenutnu lakomost, svuda uništava krupne biljke koje čuvaju tla, što brzo dovodi do neplodnosti, lako je naseljava, prouzrokuje usahnuće izvora, uklanja životinje koje su tu nalazile svoju hranu i dovodi do toga da su veliki delovi kugle Zemljine nekada veoma plodni i u svakom pogledu veoma naseljeni, sada goli, neplodni, nenastanjivi, pusti. Reklo bi se da je predodređen da pošto Zemljinu kuglu učini nenastanjivom, sam sebe iskoreni. Naravno, svi znamo da se radi o jednom od najvećih francuskih prirodnjaka. Dva veka iza ovih Lamarkovih razmišljanja kao da nas samo korak deli od ispunjavanja njegovog upozoravajućeg proročanstva. Danas na početku 21. veka, nažalost, može se konstatovati da uticaj čoveka na životnu sredinu nikada nije bio toliko intenzivan, obuhvatan i dalekosežan. Budućnost planete, ukupnog živog sveta, kao i ljudske civilizacije, kritično zavise od sagledavanja čovekovih međuodnosa sa prirodnim sistemom koji ga okružuje. Osnovni uslovi funkcionisanja bio-geo-hemijskih ciklusa, biološka raznovrsnost, sastav atmosfere i globalna klima menjaju se vrtoglavom brzinom. Eksplozivni, eksponencijalni rast, brojnosti svetskog stanovništva, uz rapidno smanjenje zaliha prirodnih resursa, neprekidno nagomilavanje raznovrsnih polutanata, dramatično na početku trećeg milenijuma upozoravaju na svu ozbiljnost nastalog stanja. U tom smislu, jasno je zašto raste potreba za očuvanjem prirodnih ekosistema planete u cilju opstanka biosfere kao jedinog našeg globalnog staništa. Potreba ljudi da se zaštite prirodna područja za određene namene seže u daleku prošlost. Naravno da je oduvek osnovni cilj zaštite određenih područja prirode bio da se prirodni resursi zaštite od lošeg uticaja i iskorišćavanja, a za opštu dobit, pri čemu se ona prvobitno podrazumevala za odabrane grupe ili vladare. Potvrđeno je da su se u Indiji posebna područja stavljala pod zaštitu radi očuvanja prirodnih bogatstava još pre više od 2000 godina. Čak je i Platon izražavao zabrinutost zbog prekomerne eksploatacije šumskog pokrivača. Sa ponosom možemo istaći činjenicu da su prve ideje o potrebi zaštite prirode i u Srbiji veoma stare i da začeci zakonske zaštite datiraju još iz 14. veka. Članom 123. Dušanovog zakonika iz 1349. godine rudarima Sasima je bila zabranjena seča šuma, odnosno utvrđena obaveza sadnje na mestima gde je šuma posečena. Godine 1832. Georg Kapin, čuveni umetnik indijanskog porekla, predložio je da se prostorno, divlje okruženje sliva Jeloustona i Misurija proglasi nacionalnim parkom, što je konačno i ostvareno 1872. godine, čime je Jeloustoun postao prvi nacionalni park u svetu. Pri njegovom proglašenju bila je definisana potreba i svrha da se zaštite čuda prirode na korist naroda. Interesantno je napomenuti da je svega dve godine kasnije, dakle, 1874. godine zaštićena Obedska bara kao prvo područje koje je stavljeno pod zaštitu na teritoriji današnje Srbije i to kao povlašćeno lovište dinastije Habzburg. Prva zaštićena prirodna dobra u Srbiji nakon Drugog svetskog rata su 1948. godine bili šumski rezervati Oštorzub, Mustafa i Felješana u okolini Majdanpeka. Za prvi nacionalni park u Srbiji proglašena je Fruška Gora 1960. godine na 25.400 hektara, zatim, Đerdap 1974. godine na 63.600 hektara, Tara na 19.200 hektara, Kopaonik 11.800 hektara 1981. godine i, najzad, Šar planina 1993. godine na 39.000 hektara. Kao što sam istakla, moderan vid zaštite prirodnih područja u vidu nacionalnih parkova započinje polovinom 19. veka. Od tada pa do danas ovaj koncept se značajno redigovao, evoluirao, reflektujući norme, stavove i vrednosti tokom proteklog perioda. Ipak, moguće je konstatovati da društveni pogled na zaštićena područja poslednjih 150 godina karakterišu tri prepoznatljiva modela: klasičan model od polovine 19. veka do 70-ih godina 20 veka, moderni model poslednje tri decenije 20. veka i novi konceptualni model od početka 21. veka. Za klasičan model karakteristično je da su zaštićena područja bila na poseban način izolovani prostori, moglo bi se reći neka vrsta bisera u kruni, namenjeni isključivo i prvenstveno samo za naučne svrhe, bez sagledavanja njihove šire ekonomske i socijalne vrednosti. Njihovo finansiranje je direktno, centralizovano i vezano isključivo za Vladu, kroz alokaciju sredstava na godišnjem nivou. Za drugi moderni model, koji počinje 70-ih godina prošlog veka, karakteristično je da se definišu novi upravljački mehanizmi, uključujući i finansijsku održivost. U ovom modelu uspostavljanje i upravljanje zaštićenim područjima prepoznaje njihovu daleko veću ulogu u socijalnoj, ekonomskoj i ekološkoj dimenziji i lokalne i šire zajednice. Zaštićena područja, osim od strane države, bivaju finansirana od mnogih partnera, bilateralnih donora, fondacija, uključujući i nevladine organizacije. Najzad, počev od 2000. godine, zaštićena područja, njihov značaj i upravljački mehanizmi zaštite se sagledavaju u još širem kontekstu socijalnih, ekonomskih i ekoloških vrednosti. Zaštićena područja se danas prepoznaju kao bitni integralni elementi nacionalne i lokalne ekonomije, osim naučno-obrazovnog i za čitav niz drugih sektora, počevši od prostornog planiranja i korišćenja zemljišta, turizma, zdravstva, socijalnog razvoja, energetike i infrastrukture. Zaštićena područja, odnosno nacionalni parkovi, postaju jednostavno neizolovani delovi prostora već integralni delovi održivog razvoja na lokalnom i nacionalnom nivou. Poštovani narodni poslanici, predloženim Zakonom o nacionalnim parkovima, mi želimo da idemo u susret takvom konceptualnom modelu. Naravno, zadatak koji je pred nama nije lak. Prva prepreka nalazi se u još uvek skromnom učešću zaštićenih područja prirode u ukupnoj površini Srbije. U Srbiji danas ukupno su zakonom zaštićena 474 područja od posebnog značaja za očuvanje i unapređenje prirode, i to: pet nacionalnih parkova, 17 parkova prirode, 16 predela izuzetnih oblika, 69 opštih i specijalnih rezervata prirode, 325 spomenika prirode, botaničko-dendrološkog, geo-morfološkog, geološkog i hidrološkog karaktera, i 42 područja sa integralnim kulturno-istorijskim i prirodnim vrednostima. Na teritoriji Republike Srbije su, kao međunarodno značajna, izdvojena i 10 ramsarskih područja, dok je u okviru UNESKO programa „Čovek i biosfera“ park prirode Golija zajedno sa zaštićenom okolinom manastira Studenica 2001. godine proglašen za Rezervat biosfera Golija-Studenica. Ipak, uprkos značajnom broju ukupne površine, zaštićena područja Srbije danas iznose samo 6,39%. Podsećam vas da je na 10. Konferenciji zemalja potpisnica Konvencije o biološkoj raznovrsnosti održanoj 2010. godine, u Nagoji u Japanu, predviđeno da zemlje potpisnice do 2020. godine kao cilj imaju 17% teritorije u statusu zaštićenih područja, a članice EU su kao svoj cilj taj procenat povećale na 20% do 2020. godine. Zakonom koji je pred vama, poštovani narodni poslanici, postiže se kompetentnije i uspešnije prepoznavanje, identifikacija očuvanja i održivog korišćenja prirodnih resursa, jačanje društveno konsenzusa i širenje svesti u vezi javnog interesa zaštite prirode i efikasnije obezbeđivanje interesa nosilaca ekološki odgovornog, odnosno održivog socio-ekonomskog razvoja u nacionalnim parkovima. Takođe, razlog za donošenje ovog zakona jeste i potreba da se granice i režimi zaštite, razvoj i upravljanje, pravila ponašanja, politike održivog razvoja, finansiranje, uloga i učešće stanovništva i javnosti u funkcionisanju nacionalnih parkova odrede na precizniji način. Zakonom o nacionalnim parkovima, većina procedura u izradi i donošenju dokumenata se pojednostavljuje i skraćuje čime se, pre svega, sprečavaju i umanjuju štetne posledice po građane, privredna društva i druge organe i organizacije. Razlozi za slobodnu ocenu i tumačenja zakonskih rešenja od strane organa i institucija eliminišu se ili se svode na minimum. Smanjuju se i lakše rešavaju konflikti različitih interesa i odnosi između zainteresovanih strana, uključujući i efikasnije rešavanje pitanja učešća zainteresovanih strana u donošenju bitnih odluka za zaštitu i održivo korišćenje nacionalnog parka, ali i za same građane. Ovim zakonom se učvršćuju prava, jačaju ovlašćenja i odgovornost upravljača nacionalnog parka, bliže određuje namena sredstava iz pojedinih izvora finansiranja i učvršćuje sistem ubiranja naknada za korišćenje nacionalnog parka. Ovaj zakon predviđa i osnivanje stručnog saveta nacionalnog parka, kao stručnog i konsultativnog tela koje prati i analizira programe i projekte iz zaštite prirode i održivog korišćenja nacionalnog parka. Takođe, u cilju obezbeđivanja interesa lokalnog stanovništva i korisnika nacionalnog parka predviđeno je i osnivanje saveta korisnika nacionalnog parka koga čine predstavnici lokalnih samouprava, organizacije, udruženja čija se aktivnost odvija na području nacionalnog parka. Pokretanjem postupka za donošenjem ovog zakona povećava se površina pod zaštitom za oko 6.000 hektara. Na samom kraju, radi argumentacije, izuzetnog, praktično globalnog značaja očuvanja zaštićenih područja prirode, najbolje nam može poslužiti sledeća priča. Keri Mulis je 1993. godine dobio Nobelovu nagradu pri čemu je njegov pronalazak bio vezan za otkriće lančane reakcije polimerizacije molekula DNK, odnosno PCR metodu, što se smatralo za senzacionalno otkriće. Danas, 20-ak godina kasnije, ova metoda je našla višestruku primenu u svakodnevnom životu i postala je nezaobilazna u oblasti molekularne biologije, biotehnologije, kliničke dijagnostike, sudske medicine, forenzike i kriminologije. Lančana reakcija polimerizacije molekula DNK je moguća samo u prisustvu enzima Tag polimeraze ekstrakovan iz bakterije „termus akvatikus“ koja inače živi u termalnim izvorima Nacionalnog parka Jelouston. Na samom početku sam istakla činjenicu da je Jelouston prvi nacionalni park u svetu proglašen davne 1872. godine. Da nisu sačuvani termalni izvori tog područja i jedna bakterijska vrsta u njima, čovečanstvo bi ostalo bez ovog otkrića i danas njegove univerzalne primene. Razmišljajući o odnosu čoveka i prirode, potrebi njenog očuvanja treba da imamo na umu da raznovrsnost i bogatstvo prirode predstavlja deo našeg nasleđa jednako tako kao i umetničke slike ili slavna arhitektonska rešenja iz prošlosti. Svedoci istorije i ljudske civilizacije, poput piramida Starog Egipta, Koloseuma u Rimu, naše Studenice ili Dečana, Leonardove „Mona Lize“, našeg Belog Anđela u Mileševi i niz drugih, moraju se čuvati i negovati. Nasledili smo ih od predaka i pozajmili od potomaka. Naši potomci neće biti zahvalni ako isto tako sa dužnom pažnjom ne sprečimo nestanak slonova, vukova, orlova, lastinog repa ili hiljade drugih ugroženih organskih vrsta. Imamo li uopšte pravo da našim potomcima uskratimo mogućnost i zadovoljstvo susreta sa jednim prelepim apolonovim leptirom, impresivnim šumama molike i munike na Prokletijama, mladicama iz Drine, Pančićevom omorikom sa Tare, odnosno jedinstvenim predelima Đerdapa, Fruške Gore, Šar planine ili Kopaonika? Dozvolite mi da na kraju naglasim da se donošenjem ovog zakona ostvaruje i niz pozitivnih efekata u domenu ciljeva utvrđenih prostornim planom Republike Srbije, strateškim dokumentima u oblasti zaštite prirode, životne sredine i održivog razvoja i međunarodnim ugovorima i programima. Usvajanje ovog zakona znači i povećanje površine zaštićenih područja i zaštitu biodivirziteta, odnosno ekološki značajnih područja koja će biti deo ekološke mreže „Natura 2.000“, čije je uspostavljanje u okviru poglavlja 27. jedan od uslova pristupa Srbije EU. Uvaženi narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo da vrlo kratko obrazložim i tri predloga zakona kojima se potvrđuju međunarodni ugovori iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Prvi od njih je Protokol o sprečavanju zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom, uz okvirni Sporazum o slivu reke Save. Predstavlja prvi međunarodni Sporazum o slivu reke Save koji je potpisan od strane država u slivu ove reke još 3. decembra 2002. godine. Sporazum koji je stupio na snagu 29. decembra 2004. godine predstavlja izraz saglasnosti Bosne i Hercegovine, Republike Hrvatske, Republike Slovenije i Republike Srbije o saradnji država na uspostavljanju međunarodnog režima plovidbe, održivog upravljanja vodama, zaštita od štetnog uticaja voda, vodnog režima i vodnih eko sistema. Primena ovog Sporazuma omogućava i intenzivnije učešće u regionalnoj saradnji i projektima koji se sprovode na planu sprečavanja kontrole i smanjenja zagađenja od brodova u oblasti praćenja kvaliteta voda i procene, izgradnje sistema odgovora u slučaju udesa itd. Uvaženi narodni poslanici, pred vama je danas i Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko, o saradnji u oblasti veterine. Sporazum je potpisan u sklopu zasedanja stalnog međuvladinog komiteta između Republike Srbije i Kraljevine Maroko, održanog u Beogradu 5. i 6. juna 2013. godine. Ovim Sporazumom uređuju se pitanja od značaja za saradnju u oblasti veterinarstva između dve države, kao što su promet životinja i proizvoda životinjskog porekla, razmena obrazaca, sertifikata za potrebe uvoza i izvoza proizvoda životinjskog porekla, razmena izveštaja o pojavi stanju i kretanju zaraznih bolesti životinja, preduzimanje mera za sprečavanje, suzbijanje, iskorenjivanje zaraznih bolesti životinja, načini saradnje, međusobno obaveštavanje u slučaju kada pošiljka ne zadovoljava veterinarsko sanitarne uslove iz uverenja koja ga prate itd. Donošenjem Zakona o potvrđivanju ovog Sporazuma, stvoriće se uslovi za olakšavanja prometa životinja i proizvoda životinjskog i onemogućavanje unošenja zaraznih bolesti životinja i po zdravlje štetnih proizvoda životinjskog porekla, unapređenje saradnje veterinarskih službi dve zemlje i razvojno veterinarskih stručnjaka radi upoznavanja organizacije i delovanja veterinarskih službi, stanja izlaznih objekata i zdravstvenog stanja životinja. Unapređenje saradnje naučnih i stručnih institucija u oblasti zdravstvene zaštite životinja i veterinarsko sanitarnog sistema kontrole proizvoda životinjskog porekla, kao i saradnju dijagnostičkih i analitičkih laboratorija. Poštovani narodni poslanici, na kraju dozvolite mi da obrazložim i Sporazum između Vlade Mađarske i Vlade Republike Srbije, o pravovremenoj razmeni informacija o slučaju radiološke opasnosti. Sporazum je potpisan 1. jula 2014. godine u Beogradu i njime se uređuju pitanja od značaja za saradnju dve zemlje u oblasti i radiocione i nuklearne sigurnosti i za međusobno blagovremeno obaveštavanje u slučaju radiološke opasnosti. Osnovni cilj je da se zaštiti stanovništvo država ugovornih strana i životnih sredina i da se konkretizuje saradnja nadležnih organa. Kao najvažniji ciljevi ovog Sporazuma mogu se izdvojiti: doprinos opštoj sigurnosti i zaštiti stanovništva država ugovornih strana i životne sredine kroz pravovremenu razmenu informacija, iskustava iz oblasti nuklearne i radiocione sigurnosti i preduzimanje odgovarajućih mera zaštite, postavljanje pravnog okvira za saradnju dve zemlje u oblasti radiocione i nuklearne sigurnosti i stvaranje uslova za saradnju nadležnih organa dve zemlje, bolji protok informacija u slučaju radiološke opasnosti kako bi se preko granične posledice izbegle ili bile što manje i kako bi se preduzele odgovarajuće mere, usaglašavanje sa međunarodnim ugovorima u ovoj oblasti, kao i usvajanje priznatih načela i zahteva međunarodne Agencije za atomsku energiju i zahteva EU. Većina zemalja u okruženju je uzajamno sklopila ovakve Sporazume, a slični međunarodni Sporazumi koji su vezani za vanredne situacije zaključuju se i u drugim oblastima. Podršku Sporazumu predstavlja i plan za delovanje u slučaju akcidenata koji detaljnije reguliše zadatke i obaveze na nacionalnom nivou i čije je usvajanje u proceduri. Uvaženi narodni poslanici, usvajanjem zakona o nacionalnim parkovima i potvrđivanjem ovih međunarodnih ugovora, Republika Srbija će načiniti značajan iskorak u pogledu zaštite životne sredine i naših prirodnih bogatstava, unaprediti međunarodnu saradnju i proširiti mogućnost za razvoj poljoprivrede i prerađivačke industrije. S obzirom na značaj ovih oblasti, verujem da će predloženi zakoni naići na odobravanje i biti podržani od strane velike većine narodnih poslanika. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih Odbora žele reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Anamarija Viček. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovan ministarko sa saradnicima, narodni poslanici, kolege i koleginice, pred nama je jedan set zakona koji su izuzetno bitni za oblast zaštite životne sredine i politiku održivog razvoja i poslanička grupa SVM će u danu za glasanje podržati ove zakone. Sada bih ja volela da govorim o zakonu o nacionalnim parkovima. Kao prvo volela bih samo da se podsetimo ukratko da pojam „nacionalnog parka“ se prvi put koristi u Londonskoj konvenciji 1933. godine, kada je određena sledeća definicija nacionalnog parka „zaštićeno područje izdvojeno radi očuvanja i unapređenja njegovih estetskih, geoloških, arheoloških i istorijskih vrednosti, a u kojima su propisana određena ograničenja i zabrane“. Hiljadu devetsto četrdesete godine se ta definicija proširuje i tadašnja Vašingtonska definicija se dopunjuje „očuvanjem prirodnih, predeonih, panoramskih lepota i biljnog i životinjskog sveta od nacionalnog značaja“, a dodaje se da se u nacionalnom parku pruža mogućnost ljudskih aktivnosti uživanja tih lepota, pri čemu se zabranjuje iskorištavanje prirodnog bogatstava u ekonomske svrhe. Sveobuhvatna definicija je doneta 1996. godine u Nju Delhiju na Skupštini, koja kaže – nacionalni park je relativno veliko područje izuzetne lepote, gde jedan ili više eko sistema nisu promenjeni antropogenim korišćenjem i gde biljni i životinjski svet, biološke i morfološke osobenosti imaju posebnu važnost za nauku, obrazovanje i rekreaciju. Po osnovnoj podeli u nacionalnim parkovima američkog tipa osnovna funkcija je turizam i rekreacija, a u nacionalnim parkovima evropskog tipa više je zastupljena funkcija konzervacije i naučno istraživačkog rada. U kombinovanim tipovima kao što su i nacionalni parkovi u Republici Srbiji, podjednako su zastupljene konzervatorska i turistička funkcija tj. pored biocentrične funkcije kojapodrazumeva pre svega zaštitu prirode bitna je i antropocentrična funkcija, koja obuhvata aktivnosti koje čovek preduzima. Međutim, značajno je da se uspostavi balans između te dve funkcije, što se upravo ovim zakonom postiže. Donošenje ovog zakona je preko bilo potrebno. Naime, stupanjem na snagu Zakona o zaštiti prirode 2009. godine, odredbe Zakona o nacionalnim parkovima su osim članova 6. i 7. i opisa područja nacionalnih parkova, bile stavljene van snage. Takođe je bilo neophodno da se preciziraju granice nacionalnih parkova, režimi zaštite, razvoj i upravljanje, pravilo ponašanja sa jasnim određivanjem politike održivog razvoja, odnosno finansiranja kao i učešće stanovništva i javnosti u funkcionisanju nacionalnih parkova. Krajnji cilj ovog zakona je adekvatnije prepoznavanje i korišćenje prirodnih resursa, jačanje društvenog konsenzusa, širenje svesti u vezi javnog interesa zaštite prirode, a u krajnjoj meri obezbeđivanje interesa nosilaca ekološki odgovornog i održivog socioekonomskog razvoja u nacionalnim parkovima. U prvom delu zakona se definiše da li se zakon odnosi na nacionalne parkove Fruška gora, Đerdap, Tara, Kopaonik i Šar planina. Bitno je istaći da se u ovom delu naglašava da se nacionalni park shodno primenjuju i odredbe zakona kojim se uređuje zaštita prirode, ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Bitno je istaći da proverom kroz tekst Predloga zakona o nacionalnim parkovima i Zakona o zaštiti prirode može se ustanoviti da je ispoštovana shodna primena Zakona o zaštiti prirode, tj. usaglašeni su tekstovi. Konkretno, Zakonom o zaštiti prirode izvršena je kategorizacija zaštićenih područja i propisano da se nacionalni park proglašava zakonom kao zaštićeno područje i to je jedino zaštićeno područje koje se proglašava zakonom. Inače, ostala zaštićena područja pokrajinskog, odnosno regionalnog, odnosno velikog su značaja i druga kategorija. Ova područje proglašava Vlada, odnosno nadležni organ Autonomne pokrajine, kada se zaštićeno područje nalazi na teritoriji Autonomne pokrajine, a zaštićeno područje lokalnog značaja, tj. treća kategorija proglašava nadležni organ jedinice lokalne samouprave. Što se tiče ciljeva zakona bitno je naglasiti da prvih osam tačaka koje se odnose na biocentričnu funkciju nacionalnih parkova i samo je poslednja deveta tačka koja se odnosi na antroprocentričnu funkciju i kod ovog člana će poslanička grupa SVM imati jedan amandman. Naime, naš predlog je da se ova tačka koja sadrži impresivan doživljaj prirode posetiocima, obrazovanje i istraživanje dopuni i rečima – sport i rekreacija. Pošto smatramo da je i to izuzetno bitno i o tome ćemo naravno detaljnije u danu kada se bude govorilo o zakonu u pojedinostima. Drugi deo teksta zakona predstavlja najveći deo teksta, a odnosi se na tačno određivanje vrednosti i površine odnosno granici i režimi zaštite. U ovom delu se, kao prvo, određuje tačno zbog čega je osnovan nacionalni park i ako pogledamo pojedinačno raznovrsnost u geološkom sastavu, odnosno u biljnom diverzitetu, dolazimo do impresivnih saznanja o šarolikosti i lepoti naših nacionalnih parkova. Pored određivanja specifičnosti pojedinih nacionalnih parkova, u ovom delu se tačno određuju i površine odnosno granice istih i treba da se naglasi da će upravljač nacionalnog parka biti dužan da izvrši identifikaciju granica zaštite na katastarskom planu, nacionalnog parka i to u saradnji sa republičkim, geodetskim zavodom i nadležnim zavodom za zaštitu prirode. U ovom delu se takođe određuju tačno i režimi zaštite tj. ovaj deo sadrži koliki procenat određenog nacionalnog parka je zaštićen prvim, drugim, odnosno trećim stepenom zaštite. Inače, na osnovu stepena zaštite se primenjuju zabrane, ograničenja radova i aktivnosti, a to je sve utvrđeno planom upravljanja i propisima kojima se uređuje zaštita prirode. U četvrtom delu zakona određuje se upravljanje odnosno održivog korišćenja nacionalnog parka. Upravljanje nacionalnim parkovima i delatnost upravljača su poslovi od opšteg interesa i upravljači su javna preduzeća nazvana istoimeno po nacionalnim parkovima. Tako, npr. Nacionalni parkom „Fruška gora“ upravlja Javno preduzeće „Nacionalni park Fruška gora“ itd. Osnivač javnog preduzeća je Republika Srbija a pravo osnivača vrši Vlada što je u skladu sa Zakonom o zaštiti prirode i Zakonom o javnim preduzećima. Što se tiče pokrajinske nadležnosti, pored toga što postoje određeni povereni poslovi u inspekcijom nadzoru, preko inspektora nadležnih za poslove zaštite životne sredine, pri čemu se odredbe o inspekcijskom nadzoru sadržane u zakonu kojim se uređuje zaštita prirode shodno primenjuju u vršenju nadzora u nacionalnom parku. Međutim, AP Vojvodina nema nadležnosti po pitanju nacionalnih parkova. Ipak, volela bih da spomenem nekoliko činjenica iz hronologije događaja vezano za upravljanje Nacionalnim parkom „Fruška gora“, koji se nalazi na teritoriji AP Vojvodine. Objavljivanjem odluke Ustavnog suda, dana 13. jula 2012. godine, prestale su da važe odredbe člana 27. Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, ocenjene kao neustavne, kojima je bilo propisano da AP Vojvodina preko svojih organa osniva i Javno preduzeće za upravljanje Nacionalnim parkom „Fruška gora“. Nakon toga, 22. marta 2013. godine raskinut je Ugovor o prenosu osnivačkih prava u Javnom preduzeću „Nacionalni park Fruška Gora“, Sremska Kamenica, na AP Vojvodinu, čime je Republika Srbija ponovo stekla osnivačka prava. Stav SVM jeste, naravno, da bi bilo potrebno da se osnivačka prava prenesu na AP Vojvodinu. Međutim, odluka Ustavnog suda nije fakultativna, stoga nismo u vezi sa time podneli amandman. Javno preduzeće „Nacionalni park Fruška gora“ osnovano na osnovu Zakona o nacionalnim parkovima. Nastavlja sa radom u skladu sa Predlogom ovog zakona i odlukom o usklađivanju poslovanja Javnog preduzeća „Nacionalni park Fruška gora“ sa Zakonom o javnim preduzećima koje je donela Vlada 20. maja 2013. godine. I na kraju, bitno je naglasiti da se u Predlogu zakona o nacionalnim parkovima, preciznije definišu režim zaštite u nacionalnom parku, pošto su taksativno nabrojane aktivnosti i radovi koje je zabranjeno obavljati u pojedinim stepenima zaštite. S druge strane, i jasnije se definišu obaveze upravljača u sprovođenju režima zaštite u nacionalnom parku i upravljanje prirodnim vrednostima, građevinskim zemljištem koje mu je naneto na korišćenje i upravljanje, objektima koji služe u upravljanju prirodnim vrednostima, a i drugim nepokretnostima koje mu se poveravaju na upravljanje. Što je takođe važno, ovim zakonom se jača društveni konsenzus i širi svest u vezi javnog interesa zaštite prirode i efikasnije se obezbeđuju interesi nosilaca ekološki odgovornog odnosno održivog socioekonomskog razvoja u nacionalnom parku. Na kraju, još jednom samo da napomenem da će poslanička grupa SVM imati jedan amandman, a u Danu za glasanje ćemo podržati ovaj set zakona. zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nada Lazić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pre svega uz rizik da neke stvari ponovim koje je već govorila ministarka ili koje je govorila moja prethodnica, odnosno koleginica iz SVM, želim prosto na početku neke definicije da izvučem. Ponoviće se neke, neke su nove. Očigledno da smo različite dokumente definicije koristili. Ja pokušavam upravo za gledaoce i za one koji o ovoj oblasti malo znaju da malo više možda približimo ovu temu. Tako ću početi od toga da je nacionalni park oblast zemlje, često u vlasništvu države, većim delom zaštićen od ljudskog uticaja, što mislim da je svima jasno. Negde u dokumentima sam pronašla da je definicija nacionalnog parka koja je data od strane Međunarodne unije za očuvanje prirode iz 1969. godine, još, da nacionalni park predstavlja jedan ili više ekosistema, malo ili nikako izmenjen ljudskom delatnošću i nastanjivanjem u kome biljne i životinjske vrste geomorfološki elementi i biljna i životinjska staništa daju poseban naučno, obrazovni, rekreativni značaj ili u kome postoji prirodni pejzaž velike lepote. Za nauku to su idealni prostori za proučavanje prirodnih zakona, procesa i odnosa na koje čovek ne utiče. Na tim područjima, ovo je veoma važno upravo iz sagledavanja onoga što ovaj zakon definiše, isključuje se svaka delatnost koja bi mogla degradirati izvorna svojstva žive i nežive prirode, što bi značilo da su to kamenolomi, vodoprivredni, energetski zahvati, lov, ribolov, eksploatacija šume itd. Na Svetskom kongresu o nacionalnim parkovima još 1992. godine u Karakasu usvojena je preporuka da svaka država zaštiti najmanje 10% svoje teritorije, a u Srbiji je prema nekim podacima koje sam ja pronašla, a vi ste tu pa me možete ispraviti, zaštićeno negde oko 3% teritorije, što znači da bi to moralo da bude znatno više da bismo dostigli te nekakve svetske standarde. Čuli smo malopre od koleginice, ali ja ću ponoviti, nacionalni parkovi se mogu svrstati u dva tipa, u američki i evropski. Kažu – američki tim je formiran za turizam i rekreaciju, a evropski ima odlike rezervata gde se živi svet razvija i živi potpuno slobodno, a samo je zaštićen od svakog ljudskog uticaja. Dakle, kakvo je stanje kod nas? Čuli smo i ponoviću, imamo pet nacionalnih parkova koji odgovaraju evropskom tipu, ali mi smo to po svom običaju modelirali, odnosno odgovaramo delu rezervata, ali se u njima nažalost intenzivno razvija turizam, grade se i objekti preko dozvoljenih kapaciteta, to smo u praksi svedoci, imamo isto problem sa stihijskom radnjom zbog čega se javlja problem i otpadnih voda i otpada u pojedinim nacionalnim parkovima, seče se šuma, da li planski ili divlje, i toga ima, dolazi do erozije i ugrožavanja upravo onoga što ih čini nacionalnim parkovima, što bi mi prostim jezikom rekli – netaknute prirode. Republika Srbija je svojim Ustavom iz 2006. godine, u članu 97. definisala obavezu da uređuje i obezbeđuje, između ostalog, održivi razvoj, zaštitu i unapređenje biljnog i životinjskog sveta, pa je tako Zakonom o zaštiti prirode, iz 2009. godine, definisana zaštita svih kategorija prirodnih dobara, pa i kategorija nacionalni parkovi, za koju se predviđa usvajanje posebnog zakona o nacionalnim parkovima. Zakon o nacionalnim parkovima iz 1993. godine je stupanjem na snagu ovog Zakona o zaštiti prirode stavljen van snage i mi danas raspravljamo o usvajanju novog zakona o nacionalnim parkovima, u skladu sa onim Zakonom o zaštiti prirode iz 2009. godine. Očigledno je da se dosta dugo pripremao, s obzirom da je još krajem 2011. godine najavljeno njegovo donošenje. Tada je, naime, najavljeno da će svaki od pet nacionalnih parkova Srbije dobiti poseban zakon koji će na bolji način regulisati granice, zaštitu, ulaganje i razvoj tih prirodnih dobara. Svetska praksa je da svaki nacionalni park ima svoj zakon, jer svako područje ima svoje specifične zahteve u pogledu zaštite i treba da se razvija u skladu sa tim merama. Zašto se odustalo? Prosto, to želim i vas da pitam. Nešto smo čuli i na Odboru za zaštitu životne sredine, ali sada i zbog javnosti i zbog ostalih poslanika želim da čujemo to ponovo. Zašto se odustalo od posebnih zakona, već su svih ovih pet nacionalnih parkova stavljeni u jedan zakon? Želim posebno da se osvrnem na Nacionalni park „Fruška gora“, koji je jedini na teritoriji Vojvodine i ujedno je najstariji, ovde smo čuli, nacionalni park u Srbiji, koji je proglašen još 1960. godine, a osnovni motiv za osnivanje ovog parka je bila zaštita prirodnih lepota, istorijskih spomenika, biljnog i životinjskog sveta i osobina zemljišta. Da napomenem da je još 1949. godine Vlada Narodne Republike Srbije osnovala organizaciju Narodno izletište „Fruška gora“, sa zadatkom - unapređivanje ovog kompleksa kao izletišta i odmarališta. Želim da istaknem nekoliko karakteristika kada je u pitanju Nacionalni park „Fruška gora“, da se prostore na oko 26 hiljada hektara, od kojih je oko 19 hiljada hektara u državnoj svojini, a u privatnoj i drugim oblicima svojine je preko sedam hiljada hektara, od kojih je negde oko šest hiljada vraćeno crkvi. Fruška gora je za nas velika planina i, iako smo u ravnici, najviši vrh joj je 539 metara. Ima ulogu relativno značajnog klimatskog modifikatora i najviše utiče na promenu temperaturnih i padavinskih prilika na samom planinskom području, ali i u neposrednoj okolini, što je od velikog značaja upravo za Novi Sad i za sve druge opštine koje se naslanjaju na Frušku goru, a to su pretežno opštine iz Srema. Na Fruškoj gori postoji oko 180 izvora i 13 akumulacionih jezera i postoji nekoliko lokaliteta termo-mineralnih voda. Na njoj se nalazi oko 1500 biljnih vrsta, među kojima više od 40 ima status prirodnih retkosti Srbije i preko 200 vrsta ptica. Posebno treba naglasiti da je Fruška gora jedino mesto u Srbiji gde su aktivna gnezda orla krstaša, najugroženije vrste sa svetske crvene liste. Tu su i spomenici kulture, među kojima je 16 manastira sagrađenih od 15. do 18. veka. Dakle, to su sve vrednosti koje treba sačuvati i koje zapravo građane Vojvodine najviše i zanimaju. Postavlja se pitanje - kako se gazdovalo ovim nacionalnim parkom? Nešto od tog istorijata smo čuli od moje koleginice i drago mi je što i oni podržavaju neke stvari za koje se i mi zalažemo. Ovim područjem država upravlja kroz razne oblike organizovanja do danas. Naime, do 1991. godine Pokrajina Vojvodina imala je osnivačka prava, odnosno nadležnosti nad ovim nacionalnim parkom, kada joj je iz poznatih razloga, dolaskom Miloševića na vlast, oduzeta ova nadležnost, kao uostalom i drugi oblici autonomije u Pokrajini. Zakonom o nacionalnim parkovima iz 1993. godine formirano je JP Nacionalni park „Fruška gora“, koje upravlja ovim nacionalnim parkom i dan danas. Na osnovu Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, iz 2009. godine, i Sporazumom o prenosu osnivačkih prava sa Republike na Pokrajinu, iz 2010. godine, ovo preduzeće je vraćeno Pokrajini, ali je odlukom Ustavnog suda Republike Srbije, u julu 2012. godine, ponovo oduzeto pravo osnivanja Pokrajini, što znači da je Pokrajini nadležnost nad Nacionalnim parkom „Fruška gora“ oduzimana dva puta. Ovim Predlogom zakona o nacionalnim parkovima nadzor nad primenom ovog zakona vrši ministarstvo, to smo već čuli i od koleginice, što znači da je oduzet i inspekcijski nadzor u Nacionalnom parku „Fruška gora“, što je bila poverena nadležnost Pokrajine Vojvodine. Istina, u Zakonu o zaštiti prirode, u članu 119, koji je inače krovni zakon, kaže se da se AP Vojvodini poverava vršenje inspekcijskog nadzora nad primenom odredaba ovog zakona na zaštićena područja koja se nalaze na teritoriji AP, ali očigledno kako koji zakon dođe na usvajanje, to smo svedoci, oduzimaju se nadležnosti Vojvodini kao maloletnom i neodgovornom detetu. Iako je na Odboru za zaštitu životne sredine rečeno da inspekcijski nadzor ostaje kao poverena nadležnost za sva zaštićena područja na teritoriji Pokrajine, pa tako i za Nacionalni park „Fruška gora“, u skladu sa Zakonom o zaštiti prirode kao krovnom zakonu, smatramo da to mora biti navedeno u članu 25. Predloga ovog zakona koji je danas u raspravi, tj. Zakona o nacionalnim parkovima. U tom smislu mi smo podneli i amandman i očekujemo da će se to razmotriti i da će u zakonu to biti preciznije definisano, da ne bi bilo pogrešnih, odnosno proizvoljnih tumačenja kasnije u primeni u praksi. Drugo važno pitanje je finansiranje nacionalnih parkova. U Predlogu zakona, ovom koji je pred nama, ne navodi se na koji način se finansiraju javna preduzeća koja upravljaju nacionalnim parkovima, samo se u obrazloženju navodi da nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije u odnosu na koja se već daju u razdelu 23 Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine, ali se navodi da su glavni prihodi za podmirivanje troškova upravljanja nacionalnog parka iz delatnosti samog javnog preduzeća i od naknada za korišćenje nacionalnog parka. Istina, u Zakonu o zaštiti prirode navedeni su svi izvori finansiranja, pa se kaže da su to budžet Republike Srbije, AP, lokalne samouprave. Interesantno je da se navode i sredstva Fonda za zaštitu životne sredine, a poznato vam je da ste Fond ukinuli 2012. godine i sada je u najavi donošenje novog fonda koji će se, kako čujem, zvati zeleni fond. Ali, nažalost, izgubili smo tri godine. Zatim, koriste se naknade za korišćenje zaštićenog područja, koriste se prihodi ostvareni u obavljanju delatnosti upravljanja zaštićenim područjem, zatim prihodi ostvareni za realizaciju programa, planova i projekata zaštite područja, donacije, pokloni i pomoći, kao i drugi izvori u skladu sa zakonom. Onda, kada se ode na sajt JP Nacionalni park „Fruška gora“, stoji da se finansira kroz obavljanje delatnosti šumarstvo, lovstvo, ribarstvo, iz budžeta Republike Srbije i AP Vojvodine, kroz učešće na konkursima i iz sredstava donacija i projektnih sredstava iz različitih fondova. Opasno je kada u osnovnoj delatnosti stoji da je to šumarstvo, lovstvo i ribarstvo, a znamo i videli smo već sa početka da su to po definiciji upravo delatnosti koje jedan nacionalni, odnosno onaj ko gazduje nacionalnim parkom ne bi trebalo da radi, da mu je zaštita zapravo prvi i osnovni cilj. Onda je meni kao običnom građaninu jasno zašto se JP Nacionalni park oslanja na osnovu delatnost, a to je, recimo, seča šuma, lov, dozvola gradnje itd, a to nije zaštita kakva se sprovodi u drugim zemljama i kako ona treba da izgleda. Onda je jasno zašto ja, recimo, kao neko ko putuje često Fruškom gorom, vidim kamione koji izvlače trupce i pominju se često nekakve sanitarne seče, a o bespravnoj seči da i ne govorim. Inače, moram da napomenem, Vojvodina je najmanje pošumljena regija u Evropi, ima negde oko 6% površine pod šumom. Da nema Fruške gore, taj prosek bi bio još manji. To bi za sve nas koji se ovim temama bavimo, i uopšte za ljude u vlasti, trebalo da bude upaljeno crveno svetlo za uzbunu da se prioritet mora dati zaštiti postojećih šuma i pošumljavanju novih površina. Kao poređenje, u regiji najmanje šuma upravo imaju Srbija i Albanija, i to prosečno Srbija 32%, a mi u Vojvodini bi bili sretni kada bi dostigli evropski minimum od 14%. Od zemalja šire regije Balkana, najbogatija zelenim blagom, kako to u medijima piše, jeste Slovenija u kojoj je pošumljeno preko 60% šume. Zato tamo nemaju prašine i pretpostavljam da zato tamo ljudi nemaju problem sa disajnim organima, za razliku od građana i pogotovo dece u Vojvodini. Osvrnuću se na klimatske, to je prosto, ne samo popularna tema, nego nešto što je od izuzetnog značaja. Klimatske promene dovode do dugih sušnih perioda sa visokim temperaturama kao što smo imali ovog leta i zato očuvanje šuma pogotovu u nacionalnim parkovima mora biti prioritet svih nivoa vlasti. Betonski pločnici, zgrade u gradovima leti dodatno zagrevaju gradove. Materijali poput asfalta i betona upijaju vrućinu sunca i emituju u svoju okolinu. Zbog toga je temperatura na gradskim ulicama, to je već poznata činjenica, nekoliko stepeni više nego iznad urbane zone. Više zelenih površina, stabala, parkova, znači, i manje pregrevanja, biljke upijaju vodu i potom vraćaju nazad u atmosferu, a to snižava okolnu temperaturu. Eto jednostavnog načina da i smanjimo potrošnju energije i da ne zagađujemo životnu sredinu upravo ako podignemo nivo pošumljenosti. Još nešto vezano, kada je u pitanju Nacionalni park Fruška Gora, to je problem regionalnog puta koji prolazi kroz nacionalni park kojim se odvija teški saobraćaj, stvara se buka, izduvni gasovi koji zagađuju vazduh, a to ne sme sve da postoji u nacionalnom parku. U predlogu zakona, u članu 17. predviđa se mogućnost da upravljač može ograničiti ili promeniti režim saobraćaja ako se ugrožava ili nanosi veća šteta nacionalnom parku. Ovaj put koji prolazi kroz Frušku Goru evidentno je ugrožava što su potvrdile i analize vazduha koje su rađene pre nekoliko godina na Iriškom vencu. Takođe, česte su pojave odrona, jer „Putevi Srbije“ koji gazduju, odnosno upravljaju ovim putem nisu podigli zaštitne potporne zidove uz put, pa se pri većim kišama na put sruče čak i stabla iz zemlje i onda samo imate saobraćajni znak, odnosno znak koji upozorava da pripazite, a zapravo ne možete da učinite ništa. Znači, preplitanje nadležnosti jednih i drugih mora da bude sinhronizovano, odnosno mora aktivnost da bude takva da ne ugrožava šumu, a pre svega da ne ugrožava živote građana. Jasno je da se ova odredba o mogućnosti da upravljač zabrani ili preusmeri saobraćaj u praksi neće koristiti jer bi došlo do poremećaja saobraćaja, jer to je žila kucavica koja je prema Bosni i autoputu, a tada zaštita normalno po pravilu nema prioritet i nažalost to je realnost kod nas. Zato je neophodno izmestiti ovaj put iz Nacionalnog parka i izgraditi tunel kroz Frušku Goru čime bi konačno prodisala punim plućima. Videli smo postavljanje kamena temeljca za „Beograd na vodi“ pre nekoliko dana, mi želimo da vidimo postavljanje kamena temeljca za izgradnju tunela kroz Frušku Goru i obilaznice oko Iriga. Nažalost, pokrajina za to nema ni nadležnosti, ni novac, pa mora da čeka da dođe na red za ovaj put ako ikada i dođe. Mi smo predložili amandmane na ovaj zakon kako bi bio jasniji i lakši za primenu, iako smatramo da je za svaki nacionalni park trebalo doneti poseban zakon što upravo pokazuje primer Nacionalnog parka Fruška gora i u danu za glasanje LSV će glasati u zavisnosti od toga da li će biti prihvaćeni neki od naših amandmana. Drugo, samo momenat, to je Protokol o sprečavanju zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom. Ovaj protokol je drugi dokument koji želim da komentarišem, a ovaj protokol je uz okvirni sporazum o slivu reke Save. Pozdravljam, pre svega, potpisivanje ovakvog protokola jer je bilo krajnje vreme da se ovakve stvari urede. Naime, o čemu se radi. Ovim protokolom se predviđa da mi kao jedna od četiri potpisnice obezbedimo prihvat otpada i otpadnih voda sa plovila na određenim punktovima kroz Srbiju gde će se postaviti prihvatne stanice. Takođe se obavezujemo da ćemo sprovoditi praćenje kvaliteta reke Save u lučkim oblastima i inspekcijske mere kako bi se uverili u poštovanje svih uputstava i zahteva za sprečavanje zagađenja prouzrokovanog plovilima. Obavezujemo se da ćemo sarađivati preko Savske komisije u cilju sprečavanja zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom brodova i uspostaviti međusobni informacioni sistem između potpisnica. I to je sve razlog da pozdravimo uspostavljanje ovakvog jednog protokola kako bi uredili odnose između nas koji smo potpisnici, a to je četiri zemlje u regionu. Ali, moramo znati da se od nas očekuju i da ovakav protokol poštujemo. Mi nemamo sistem za tretman otpadnih voda dovoljno. Čuli smo na Odboru da će se punktovi uspostaviti u Šapcu i u Sremskoj Mitrovici. Nijedan od ova dva grada nema sistem za tretman otpadnih voda. Pitanje upravljanja otpada, odnosno preuzimanja otpada isto tako. Znači, nemamo ni dovoljno uređenih deponija, a posebna stavka je moritoring voda koji smo ovim protokolom u obavezi kontinuirano da obavljamo. Nažalost, najčešće kada se traže sredstva za uspostavljanje moritoringa onda tih sredstava nema i to obično ne bude prioritet i po pravilu onda nemamo dovoljno podataka i nemamo, odnosno za ono za šta tražimo. Prema tome, to bi moralo da se promeni. Ovaj protokol zahteva i finansijska sredstva i angažovanje nadležnih institucija da se obezbede uslovi koji su potrebni za njegovo sprovođenje. Hvala vam lepo.
Reč ima ministarka. Izvolite.
Želim da se zahvalim narodnim poslanicama koje su već govorile o Zakonu o nacionalnim parkovima i želela bih na nekoliko dilema i sugestija koje smo sada čuli od poslanice Lazić da kratko i odgovorim. Prva dilema koju ste vi izneli odnosi se na površinu koja je zaštićena nekim vidovima zaštite u Srbiji. Rekli ste da prema vašim podacima to je oko 3%. Prema podacima kojima mi raspolažemo 6,38% je teritorije Srbije zaštićeno. To su zaštićeni prostori od nacionalnog interesa. Međutim, mi u Srbiji imamo još veći procenat zaštićenih područja oko 21%, a to su oni drugi vidovi zaštite ali na neki način su određena područja takođe zaštićena u skladu sa međunarodnim ugovorima i direktivama EU. Što se tiče dileme o tome da li je trebalo doneti ranije i da li je trebalo da bude jedan jedinstven zakon ili kako se to nekad razmišljalo da bude pet zakona, za svaki nacionalni park posebno. Želim da vam kažem ono što vi i znate, dakle, sa usvajanjem Zakona o zaštiti prirode 2010. godine prestao je da važi dotadašnji Zakon o nacionalnim parkovima sa izuzetkom člana 6. i 7. i opisa područja nacionalnih parkova. Od tada se čekalo do danas na ovaj zakon. Zbog čega se čekalo? Čekalo se pre svega zbog potrebe usaglašavanja sa velikim brojem institucija, sa velikim brojem organizacija, ministarstava itd. Ali, moram da istaknem još jedan izuzetno važan razlog. Često su se menjali ministri, tako da prosto nijedan nije mogao da završi započet posao koji se odnosio i na poljoprivredu i na šumarstvo i na vodoprivredu, a sada je još dodata i životna sredina. Možda to i nije loše zato što je ovaj duži vremenski period dao mogućnosti svim zainteresovanim stranama, ali i stručnim ljudima da kažu svoje mišljenje i da mi prosto danas kažemo da smo uvereni da je predloženi zakon kvaliteta, iza njega stoji struka, ali stoje i svi oni drugi zainteresovani pre svega korisnici zaštićenih područja, odnosno nacionalnih parkova. Pitanje, da li jedan ili pet zakona, sada to jeste pitanje i dilema. Vi ste rekli da je tada pre pet godina preovlađujuće mišljenje je bilo da bude pet zakona. Međutim, sama radna grupa koju čine stručni ljudi u toku izrade Predloga zakona bila je u dilemi i stala je na stanovištu da je bolje da bude jedan zakon, da je to celishodnije pravno i ispravno. Celishodnije je, manje komplikuje administraciju jer jako veliki broj članova bi se ponavljali ovim zakonima. Znači, smatramo je da je ovo funkcionalnije rešenje, znači, stvar je samo pravno-tehničkog pristupa, nije napravljena greška i opet moram da kažem da iza ovakve odluke stoji stručna radna grupa koja je radila na izradi ovog zakona. Što se tiče nadležnosti AP Vojvodine, mi ovim zakonom nijednu nadležnost AP Vojvodine nismo ukinuli. Kao što znate, odlukom Ustavnog suda, iz jula 2012. godine, prestao je da važi član 27. Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine kojim su bila prava osnivača javnog preduzeća za upravljanje Nacionalnim parkom Fruška gora poverena odnosno preneta na AP Vojvodinu. Ovo pravo, koje vi smatrate da je ovim zakonom uskraćeno, nije uskraćeno ovim zakonom, već odlukom Ustavnog suda iz 2012. godine. Naravno, to ne znači da AP Vojvodina nema značajan udeo u funkcionisanju i uspeha u zaštiti životne sredine i u funkcionisanju Nacionalnog parka Fruška gora, jer, kao što znate, članom 17. Odluke o usklađivanju poslovanja javnog preduzeća Nacionalnog parka Fruška gora sa Zakonom o javnim preduzećima, predviđeno je da dva člana nadzornog odbora imenuje upravo AP Vojvodina. Uz to, članom 5. stav 1. Zakona o zaštiti prirode, predviđeno je, odnosno obavezujuća je zakonska odredba da se uspostavi međusobna saradnja republičkih i pokrajinskih institucija, tako da bi se podjednako i zajednički starali o dobrom funkcionisanju Nacionalnog parka i o zaštiti životne sredine odnosno zaštiti prirode i prirodnih prednosti na području Fruške gore. Saradnja je predviđena, saradnja je i obaveza i prosto želim da znaju i građani Vojvodine da mi ovim zakonom ništa ne uskraćujemo i ne umanjujemo. Nadležnost inspekcije ostaje, ništa nije tu sada menjano, niti je smanjeno za predstavnike pokrajine. Kada se radi o finansiranju, vi ste sami rekli da vam nije jasno baš kako će se finansirati nacionalni parkovi, ali ste posle toga istakli sve izvore finansiranja i mislim da onu dilemu koju ste na početku istakli, na nju ste i sami već odgovorili. Kada govorimo o nacionalnim parkovima i ovom zakonu danas, želim da ponovim da se pitanje funkcionisanja nacionalnog parka, finansiranja, upravljanja, zaštite životne sredine, zaštite prirodnih vrednosti, reguliše ne samo Zakonom o nacionalnim parkovima, već i Zakonom o zaštiti prirode, Uredbom o režimima zaštite, odredbama o usklađivanju poslovanja javnih preduzeća sa Zakonom o javnim preduzećima, javnih preduzeća nacionalnih parkova sa Zakonom o javnim preduzećima, dakle, nekoliko je pravnih dokumenata koji regulišu ova pitanja i apsolutno je pravno sve pokriveno. Trudili smo se da obezbedimo sve neophodne preduslove u smislu zakonskih regulativa za uspeh u onome što želimo sa ovim zakonom da postignemo – zaštita i održivo korišćenje prirodnih vrednosti nacionalnih parkova. Regionalni put koji pominjete, kažete da je potrebno da se zakonom predvidi da regionalni putevi ne škode prirodni u nacionalnim parkovima i sami ste takođe pomenuli član 17. Zakona koji predviđa mogućnost da upravljač da konačan sud, a vi znate da će sada upravljač imati uz sebe i stručni savet, kao stručno i konstitutivno telo, koga čine eminentni stručnjaci za pitanja zaštite prirode, ali i savet korisnika nacionalnog parka, tako da svi zajedno mogu da daju preporuku o izmeštanju ovog puta. Upravo, kada smo analizirali ovaj član zakona i ugrađivali u Predlog zakona, imali smo u vidu problem koji ste i vi istakli, problem regionalnog puta na području Fruške gore. Slažem se sa vama što se tiče naših šuma, što se tiče pošumljenosti, ali, to je stanje koje smo nasledili, stanje koje treba sve nas da zabrine, sve nas da opomene, sve nas da podseti da se prema šumama moramo odnositi sa dužnom pažnjom i da prosto moramo da krenemo u pravcu pošumljavanja. Šume imaju izvanredno veliki značaj, pre svega u kontekstu zaštite prirode, u kontekstu borbe protiv klimatskih promena. Nismo zadovoljni ni površinama koje one pokrivaju, nismo zadovoljni ni kvalitetom šuma i upravo to je bio razlog što smo u prethodnom periodu vrlo intenzivno radili na pripremi zakona iz oblasti šumarstva. Taj zakon je prošao sve procedure, Vlada ga je utvrdila i verujem da će vrlo brzo biti ovde na skupštinskom zasedanju. Mislim da je upućen Skupštini na razmatranje. Želim da kažem da mi zaista sa dužnom pažnjom prilazimo svim problemima u oblasti zaštite životne sredine, i kada se radi o nacionalnim parkovima, o biodiverzitetu, o geodiverzitetu, ekološki važnim područjima, imaćujući u vidu njihov značaj i njihovu važnost za kvalitet života u Srbiji. Dakle, prilazimo podjednako odgovorno i šumama i pitanjima životne sredine. Uradili smo ovaj zakon, zakon o šumama će biti vrlo brzo u proceduri, sve preporuke i sva pozitivna mišljenja je dobio. Kao što znate, imamo tri još izuzetno važna zakona iz životne sredine koja će takođe biti u proceduri, nadam se krajem oktobra i početkom novembra. U svakom slučaju, vama puno hvala za jako lepu diskusiju. Kada govorimo o ovim stručnim stvarima, mi se vrlo dobro razumemo i vrlo mi je dragoceno sve ovo što sam čula. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, uvažena ministarko sa saradnicima, što se tiče predmeta zakona o kom danas raspravljamo, vi ste u razlozima za donošenje citirali i naveli ste sledeće – Jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona je stavljanje van snage Zakona o nacionalnim parkovima, osim odredaba člana 6. i 7. i opisa područja nacionalnih parkova, stupanjem na snagu Zakona o zaštiti prirode, a do donošenja posebnog zakona. Mene interesuje, budući da ovo nije nikako leks specijalis, predlog zakona o kome danas raspravljamo, na koji ste to poseban zakon mislili, budući da smo čuli upravo vaše objašnjenje, zapravo pokušaj objašnjenja zašto se nije pristupilo izradi posebnih zakona, što je bilo obećano da će biti urađeno za svaki nacionalni park ponaosob, a sve s obzirom na njihove osobenosti? Ono što je najlakše, jeste da se napiše da je potreba da se granice i režimi zaštite, razvoj, upravljanje, pravila ponašanja, politika održivog razvoja finansiranja, uloga i učešće stanovništva u javnosti u funkcionisanju nacionalnih parkova. Nije mi jasno na koji to način će se ovako jednim predlogom zakona postići, između ostalog, recimo, održivo korišćenje prirodnih resursa? Ako se polazi samo od nekih pukih, deklarativnih predviđanja i pretpostavki, mislim da to ni u kom slučaju neće biti dovoljno. Proces pridruživanja EU jeste taj koji nas je primorao i koji nas je prinudio da zapravo usaglasimo naše domaće propise sa propisima EU i ovaj propis ne predstavlja nikakvo epohalno neko predloženo rešenje, već puko usklađivanje upravo sa pomenutim propisima EU. Znači, umesto da sami imamo svest o tome i da sami pristupimo izradi određenog predloga zakona, mi smo na tako nešto uvek prinuđeni i primorani, obično u minut do 12. Doneti zakon jeste jedno, a obezbediti njegov život u praksi predstavlja nešto sasvim drugo, i po pitanju ovog predloga zakona i po pitanju apsolutno svakog drugog zakona. U tom kontekstu, mene zanima kako ćete vi uopšte u praksi doći do pozitivnih efekata koje navodite, a moram primetiti da ovako kako su postavljeni, oni su prilično optimistični, da ne kažem iz mog ugla posmatrano – preterano ambiciozni? Navodite da se ovim predlogom zakona rešavaju sledeći problemi – da se preciznije definišu režimi zaštite u nacionalnom parku, taksativno se nabrajaju aktivnosti i radovi koje nije moguće obavljati u pojedinim stepenima zaštite, da se definišu obaveze upravljača kroz sprovođenje režima zaštite u nacionalnom parku, upravljanje prirodnim resursima, građevinskim zemljištem koje mu je preneto na korišćenje, da se definiše razvoj i upravljanje pravilima ponašanja itd, itd. U kontekstu ovih pomenutih ciljeva, navodite da se isti postižu donošenjem zakona i radi stvaranja, ono što je meni posebno zanimljivo, „radi stvaranja jednog sigurnijeg pravnog ambijenta“. Ja bih se na ovom mestu složila sa vama da mi imamo već uspostavljen koliko-toliko funkcionalan pravni ambijent. Naravno, isto važi i za pravnu sigurnost, pošto nešto u ovom momentu u našoj zemlji ta pravna sigurnost izostaje. Zapravo, imamo na snazi njen antonim. Zakon o zaštiti prirode u Srbiji prvi put je donet 2009. godine. To smo već mogli da čujemo nekoliko puta od početka ove rasprave. Moje takođe pitanje, bilo je već postavljeno vama, jeste zašto se ovoliko dugo čekalo uopšte na predlaganje ovog zakona? Tim pre što u ovom momentu, čini mi se da smo mi sve probleme u našoj zemlji rešili, u poljoprivredi je eto ostalo još da rešimo problem nacionalnih parkova i mi smo savršena država, u najmanju ruku. Ovo napominjem jer upravo ono što su već moje kolege pre mene i rekli, jeste da ste vi i pokušali da objasnite ali prilično nespretno, razlog zašto se upravo odustalo od posebnih zakona na kojima je bilo potencirano da će se doneti za svaki nacionalni park ponaosob. Zaštita prirode o kojoj se tako često govori, zasigurno predstavlja opšti interes svih nas i mislim da je to apsolutno nesporno, ali mora se dozvoliti određen stepen ekonomskog razvoja, jer bez toga nema nama napretka nikakvog, i ne mislim pri tom samo na razvoju turizma, već upravo i u domenu zaštite životne sredine. Ukoliko hoćemo da se ozbiljno bavimo zaštitom životne sredine, onda zasigurno nije dovoljno da se javna rasprava organizuje u formi nekakvih prezentacija i rasprava na čitavih pet mesta, u trajanju od po dva sata, sa izuzetkom u Beogradu koje je potrajalo eto celih tri sata. Kada ste spomenuli u ovom predlogu zakona i u razlozima za njegovo donošenje, ekološku mrežu Natura 2000, o nacionalnom i međunarodnom značaju upravo nacionalnih parkova, isti će moći da bude u potpunosti sagledan upravo tek po završetku. Tako da sada bilo šta da govorimo u tom kontekstu, bilo bi u potpunosti prejudicirano. Upravo taj projekat obuhvata područja koja su važna za očuvanje ugroženih vrsta, a mreža je i kreirana saciljem očuvanja više od 1.000 retkih, ugroženih i endemičnih vrsta divljih životinja i biljaka, kao i zaštite oko 230 prirodnih i poluprirodnih staništa. I u ekološku mrežu Natura 2000 do sada je uključeno oko 30.000 područja koja obuhvataju skoro 20% površine EU. Zakonom o zaštiti prirode to niko ne spori i jeste postignut pomak upravo u zaštiti ovih područja. Uvedene su i obavezne katastarske podloge, tako da se sada zna koja teritorija obuhvata prvi i drugi, a koja i treći režim zaštite. Međutim, ono što jeste nesporno, jeste činjenica da je vrlo često reč i o katastarskim parcelama koje su u privatnom vlasništvu, a garanciju privatne svojine na kraju krajeva, pruža i Ustav RS. Mene zanima, budući da se u opisu granica nacionalnih parkova i to svakog ponaosob, nabraja sijaset katastarskih parcela, koji broj istih, i da li znate koji broj istih tih katastarskih parcela se nalazi u privatnom vlasništvu? Šta ćete raditi ukoliko, recimo, u opisu granica npr. Nacionalnog parka Fruška gora, eto to su svi spomenuli taj park, pa ću i ja da se nadovežem na svoje kolege, recimo nalaze se katastarske parcele koje su predmet restitucije, a vrlo je moguće da takvih ima, posebno na spornost pitanja restitucije, upravo u Vojvodini, s obzirom da je najveći zahtev za povraćaj imovine, među kojima je i zemljište, i šumsko zemljište ako hoćete, podneto upravo na teritoriji Vojvodine, pa me zanima, kako ćete reagovati na takve probleme u praksi, ukoliko do njih dođe? Da li znate koji broj parcela se nalazi, recimo, u postupku restitucije, a tiče se zemljišta pod ovim katastarskim parcelama, dakle, koje ulaze u opis teritorije svakog nacionalnog parka ponaosob, budući da tvrdite da je naša zemlja, budući zapravo ono što svi tvrdimo, i mislim da ste i vi tu saglasni, da jednostavno naša država pokazuje nemoć da izvrši jednu sveobuhvatnu reformu državnog premera i katastra kako bi uopšte mi znali ko šta ovde treba da radi i kako bi neki podaci u bilo kom zakonu bili pravo valjani? Naime, mislim da to može predstavljati jako velike probleme i ne znam na koji način ćete odgovoriti takvim zahtevima ukoliko se radi o praksi. Tako recimo, primera radi, u ovoj skupštini nedavno smo raspravljali i usvojen je naravno Zakon o konverziji zemljišta i recimo, u tom Predlogu zakona bilo je moguće da zemljište koje je predmet konverzije istovremeno bude i predmet postupka restitucije. Srećom, usvojen je amandman Demohrišćanske stranke Srbije, pa je predviđeno rešenje da se postupak po konverziji zaključkom obustavlja dok se postupak po restituciji ne okonča. Iskreno, nadam se eto da ste predvideli način jednog hitnog postupanja i način kako ćete rešiti ovaj problem ukoliko se u praksi isti bude javio. Naravno, u budućnosti možemo očekivati da će se po ovom pitanju javiti neki od problema sa kojima su se suočavali naši susedi, a koji su u mnogome dalje odmakli po pitanju zaštite životne sredine nego mi. Mi nemamo dovoljan broj zaposlenih u nacionalnim parkovima, izostaje saradnja među institucijama, imamo nedovoljan stručan kadar, itd. Recimo u Hrvatskoj koja ima osam nacionalnih parkova i koji ostvaruju daleko veće prihode od vlastitih aktivnosti za razliku od naših, državna revizija nije povoljno ocenila stanje na tom polju. Zapravo, uočeni su brojni problemi od onih koje sam već spomenula, a mogu se i kod nas očekivati, a to je da su stvarne površine nacionalnih parkova bitno odudarale od prostornog plana i ja se nadam da u našem slučaju to nije slučaj, ali vreme će pokazati. Zatim, tu su problemi koji se takođe kod nas mogu očekivati, a tiču se čuvenog pitanja koje se zove nerešeni imovinsko-pravni odnosi u zemlji Srbiji, bespravno izgrađeni objekti i slaba zaštita od požara, itd, jer problemi se mogu u nedogled nabrajati. Ovde se neću upuštati u pojedinosti, niti ovo moje izlaganje treba da bude hvalospev. Lepo je što se mi sada bavimo nacionalnim parkovima, ali postoje daleko prioritetnije stvari u poljoprivredi koje sam očekivala da ćemo u plenumu raspravljati od nacionalnih parkova. Naime, da ne poznajem prilike u našoj zemlji kao što sam već rekla, pomislila bih za momenat da resorno Ministarstvo poljoprivede rešilo je apsolutno sve svoje probleme i jedino nam je eto preostalo da se pozabavimo nacionalnim parkovima i da to nekako bude kao neki šlag na tortu. Očekivala sam, naime, da ćemo mnogo pre nego što dođemo uopšte do tematike nacionalnih parkova, već sam napomenula da ovaj zakon nije ništa drugo do usaglašavanje sa propisima EU i ništa epohalno u njemu ne vidim, eto što se na sistemski način reguliše, a na šta smo tako nešto i bili obavezani upravo u ova pitanja. Mislila sam da će Ministarstvo poljoprivede da reši goruće probleme u poljoprivredi, jer ukoliko to u što skorijem roku ne uradi, mislim da će nam i poljoprivreda postati upravo takva, goruća, preteći da postane sam prah i pepeo, budući da mi u ovom momentu bavimo se nacionalnim parkovima, a sa druge strane ne znamo recimo šta je sa zakonom o zadrugama, kada će doći na dnevni redi Predlog zakona o zadrugama. Od ministarstva nemamo apsolutno nikakve informacije. Zakon o veterinarstvu postoji, on je donet, napisan je lepo, ali on se u praksi ne sprovodi, on se u praksi ne poštuje . U njemu stoji recimo da sredstva za zaštitu životinja obezbeđena su u budžetu, a recimo imamo pravilnik o programu mera zdravstvene zaštite, gde piše da recimo sredstva za tuberkulozu i plavi jezik, deo zapravo tih sredstava plaća zapravo seljak. E sada mi ovde uvodimo jedan pravni non sens da izjednačujemo pravnu snagu jednog zakona i jednog pravilnika, a oni jednake pravne snage nisu nikako. Pre nacionalnih parkova trebali smo takođe ovde da postavimo pitanje ukoliko su već na snazi mere štednje, onda treba da štedite na nekom, recimo, drugom mestu, a ne da se štedi na zaštiti stočnog fonda, jer opasno će biti ukoliko izbiju zaraze. Priča se naširoko da je rupa u budžetu za poljoprivredu nekih 17 milijardi. Ako je to tačno, onda potpuno logično postavlja se pitanje kako ćete vi izmiriti svoje obaveze jer veterinarskim stanicama ni avgust mesec nije plaćen a sada je oktobar? Takođe, pre teme nacionalnih parkova trebali smo ovde da raspravljamo i neka od sledećih pitanja. Jedno od tih jeste da je procena da u Srbiji trenutno ima 400 hiljada krava. Taj broj jeste sa tendencijom opadanja, a recimo pre 20 godina imali smo milion i 200 krava i opet ovde po ovom pitanju imamo samo propadanje i propadanje i apsolutno ništa. Takođe, pre nego što smo se bavili temom nacionalnih parkova, trebali smo ovde da raspravimo recimo i o tome i da neko javno to kaže, bar iz Ministarstva poljoprivrede da se država spori sa, recimo, firmom „Energo zelena“ iz Belgije koja je radila u Inđiji, koja se bavila ne škodljivim uklanjanjem leševa. Oni su naravno otišli, neko je garantovao da će imati posla pa ih izigrao, a šteta po našu državu time može da bude i do 100 miliona evra. Takođe, pre nacionalnih parkova trebali smo da se bavimo pitanjima koja su vezana za uprave za veterinu, gde je stanje apsolutno katastrofalno, a prilog u tome govori samo jedna jedina činjenica, a to je da smo unazad osam godina imali osam direktora uprave, a nismo imali ni 10 izvoznih objekata, da ne govorim o broju inspektora, itd. Pre nacionalnih parkova trebali smo da se bavimo pitanjem navodnjavanja u našoj zemlji, koje je u jednocifrenom postotku i iznosi nekih 4 ili 5%, pa valjda mi treba da izigravamo dodole i da gledamo u nebo, moleći da kiša što pre padne, jer se ni na temu navodnjava u Narodnoj skupštini nije govorilo. Ne sporim značaj nacionalnih parkova, nemojte pogrešno da me shvatite, ali mislim da pre nego što smo pristupili rešavanju ovih problema, postojalo je, da kažem, iks ipsilon broj tema koje su morale biti prioritetnije, za vas posebno, jer ste vi na čelu resornog Ministarstva poljoprivrede, pa tek onda kada raspravimo teme od kojih zavisi popravka stanja u poljoprivredi, ako se u njoj još išta može popraviti, i onda za kraj da ostavimo nacionalne parkove. U ovom momentu treba da budete svesni sa čim se sve poljoprivreda u Srbiji suočava. Još jednom napominjem, ne sporim važnost nacionalnih parkova, ali mislim da smo kao Narodna skupština i kao poslanici imali daleko prečih pitanja kojima bi trebalo da se bavimo nego nacionalnim parkovima. Što se tiče sledećeg predloga zakona, moram tu navesti još nešto. Tiče se podnetog Predloga zakona o potvrđivanju Protokola o sprečavanju zagađenja vode prouzrokovanog plovidbom, uz Okvirni sporazum u slivu reke Save. Ako ništa drugo, očekivala se da ćete nakon majskih poplava od prošle godine, ovde smo raspravljali konkretno i o vašem izveštaju koji ste nakon tragičnih poplava podneli, da ćete u najmanju ruku biti inicijator kao resorno ministarstvo nekog predloga zakona koji bi, recimo, mogao umesto ovoga da nosi predlog zakona o sprečavanju zagađenja voda uzrokovanih poplavama u Srbiji u maju 2014. godine i o otklanjanju svih štetnih posledica istih. Naravno, vi ste odlučili da ostanete dosledni sebi u svemu onome što radite, uz evo, izuzetak nacionalnih parkova o kojima danas raspravljate i da na brojne nagomilane probleme, koji vam se ovde postavljaju, ostanete dosledni u tom svom stavu, a vaš stav nije ništa drugo nego ćutnja na sve probleme koji se, nažalost, u poljoprivredi gomilaju, a ona je, ponavljam, u takvom stanju da preti da se uruši sama od sebe i da se mi ovde apsolutno više i ne bavimo pitanjem poljoprivrede. Podržavam nacionalne parkove, podržavam ovaj predlog, ali smatram zaista izlišnim da u ovom momentu, kada poljoprivreda gotovo ne postoji, da se bavimo nacionalnim parkovima. Imali smo mnogo ozbiljnijih tema da se bavimo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa ministar.
Zahvaljujem. Prosto, ne bih znala odakle da počnem da odgovorem na sve kritike i sugestije koje je izrekla narodna poslanica. Da počnem od početka, od onoga što se odnosi na temu današnje rasprave. Nadam se da ću ovoga puta biti malo spretnija. Što se tiče toga – što smo čekali? Postavljeno je pitanje – zašto se čekalo od 2010. godine do danas da se donosi Zakon o nacionalnim parkovima? To je jedno pitanje. Paralelno tome ide pitanje – da li je preči Zakon o nacionalnim parkovima ili zakoni iz oblasti poljoprivrede? Imam utisak da kako god bismo uradili, ne bi bilo dobro. Što se tiče Zakona o nacionalnim parkovima, mi smo ga sa dužnom pažnjom pripremali od samog početka mog mandata. Preuzeli smo ono što su radili ministri pre mene, radne grupe pre mene. Oni su od 2010. godine radili na ovom zakonu, organizovali veoma široke javne rasprave i, evo, sada stručne službe dostavljaju mi podatke za 2010. godinu, gde su bile i koliko bi ih bilo, 2012. i 2014. godine. Jako je bio širok krug zainteresovanih za ova pitanja i ne samo neposredne javne rasprave, već Nacrt zakona je bio na sajtu ministarstva. Svi koji su želeli, koji su bili zainteresovani, mogli su da uzmu učešće u pripremi ovog zakona. Sada, da li je trebalo da pre godinu i po dana, kada sam ja došla i kada je ova grupacija ljudi koji se bave zaštitom prirode došla iz jednog ministarstva, iz Ministarstva prirodnih resursa u sastav Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine, da li je trebalo da ja njima kažem – ljudi, izvinite, molim vas, ja imam teška pitanja i teške probleme u poljoprivredi, vi sačekajte dok mi ova pitanja koja su preča ili važnija, po meni, rešimo, pa ćemo onda to? Naravno, ja to nisam mogla. Mi smo jedno ogromno ministarstvo. Imamo jako puno obaveza i prema nacionalnom i prema evropskom zakonodavstvu. Mi moramo da se maksimalno trudimo da na sva pitanja damo što je moguće bolji i konkretniji odgovor kroz zakonsko rešenje. Ne možemo da pravimo prioritete šta je preče i šta je prvo. Radimo sve. Imamo 14 zakona sada koji su završeni i koji samo čekaju na mišljenje i doći će u skupštinsku proceduru. To samo svedoči o velikom radu i požrtvovanosti čitavog tima Ministarstva poljoprivrede da prosto ni jedan problem ne stavi pod tepih, da ni pred nijednim problemom ne zatvori oči. Tako mi doživljavamo i Zakon o nacionalnim parkovima. On je sticajem okolnosti ranije završen. Nije morao da ide na neka prevođenja i neka dodatna odobravanja. Prosto, tehnički je stigao ranije u proceduru. Ovo nije hitan postupak. Dostavljen je Skupštini. Skupština ga je odredila, vi kao narodni poslanici, da on bude na dnevnom redu. Mi na to nismo uticali, mogao je da bude i u decembru, mogao je i sledeće godine. Mi smo naš posao završili, sva potrebna mišljenja pribavili i taj zakon Vlada je prosledila Narodnoj skupštini. Moram da kažem, ovo su pitanja koja su specifična, jako stručna. Ovde su učestvovali ljudi u pripremi zakona ne samo ovi koje ovde danas vidite, nego Zavod za zaštitu prirode, profesori univerziteta, nauči radnici. Jednostavno, težilo se tome da se dođe do najboljeg rešenja. Ja danas samo u njihovo ime pred vama ovo branim i obrazlažem. Da li jedan ili pet, nespretno sam obrazložila, možda će i sada biti nespretno, stručna radna grupa je smatrala da trenutno stanje, kada se radi o nacionalnim parkovima Srbije, kojih je pet, treba verifikovati kroz jedan zakonski predlog. To je upravo ovaj zakonski predlog koji danas vama ovde prezentujemo i branimo. Naravno, ovo nije gotovo i zapečaćeno za ne znam koliki dug period, jer naše stručne službe, Zavod za zaštitu prirode priprema i studije za nova zaštićena područja. Verujemo da će neka od njih biti i u statusu nacionalnog parka. Samim tim, znači da za nova, kada se za njih izborimo, mi ćemo imati sasvim sigurno i novi zakon. Možda će tada i neka nova radna grupa, možda neki novi ministar, možda će oni tada predložiti da to bude pet zakona, šest zakona, ali ovo je sada ono što mi verifikujemo kao trenutno stanje, sa željom da to trenutno stanje na neki način zaštitimo. Kažete da u ovim našim nacionalnim parkovima nema dovoljan broj zaposlenih i da nam radi nedovoljno stručan kadar. Verujte, to je dosta ozbiljna optužba i od vas ja ne očekujemo da paušalno dajete takve optužbe. Moram da znam odakle vama takva saznanja, da mi svuda u sistemu imamo manje ljudi nego što nam treba. Tu mislim na inspekcije, na čuvare, na razne druge službe. To nije ništa novo. Ali, ne želim da bilo ko pomisli da ti naši ljudi, koji su sada uposleni, ne rade dovoljno dobro svoj posao, ne rade više od onoga što treba, a posebno, morali biste da mi date precizne podatke i da kažete da oni nisu stručni. Smatram da nije dobro, nije korektno i nije profesionalno tako se odnositi prema njima koji rade jedan posao izuzetno odgovoran, izuzetno težak i posao od koga mi svi u sistemu i u državi očekujemo benefit, očekujemo dobit, očekujemo da to bude nešto čime ćemo se ponositi našim nacionalnim parkovima, znam, oni su nam jedni od glavnih aduta srpskog turizma. Sad da pređem na ovu drugu temu, pošto ste vi otvorili ove druge teme, ja bih o ovim drugim temama mogla da pričam ceo dan, ali ću se potruditi da budem kratka da bih i drugim poslanicima dala mogućnost da pričaju o temi koja je danas na dnevnom redu, ali prosto da ne ostane nedorečeno. Kažete Zakon o zadrugama, Zakon o zadrugama je u proceduri javne rasprave. Ko god je zainteresovan za pitanja koja ovde postavlja, pretpostavljam da zna, taj zakon priprema Ministarstvo privrede. Mislim da je javna rasprava pri kraju. Sada će biti u proceduri skupštinskoj. Koliko mi je ministar Sertić rekao i on očekuje da će to biti u oktobru mesecu. Ovaj zakon, između ostalog, tretira razne vrste zadruga, među njima i zemljoradničke zadruge. Što se tiče drugih zakona iz oblasti poljoprivrede, kažem spremili smo jako puno zakona. Celo leto smo radili i celo proleće na važnim zakonima, kao što je zakon o bezbednosti hrane. Taj zakon o bezbednosti hrane prati još četiri izuzetno važna zakona. Ovaj zakon se pripremao prethodne četiri godine sa ova četiri, to je pet zakona i oni će vrlo brzo ući u skupštinsku proceduru: Zakon o poljoprivrednom zemljištu, zakon o alkoholnim pićima, zakon o vinu. Prema tome, jako puno smo iz sektora poljoprivrede zakona pripremili. Plašim se samo da li će biti dovoljno vremena da ih sve odbranimo u jesenjem zasedanju, jer uz njih imamo i ove zakone iz životne sredine. Tvrdim vam da su stručne službe Ministarstva poljoprivrede jako puno radile i zaista smo se potrudili da puno toga uradimo i da pripremimo na usvajanje, da to budu reformski zakoni, da zakoni koji će biti i usaglašeni sa EU direktivama, ali i odgovoriti na potrebe na nacionalnom nivou. Zaboravila sam zakon o vodama. Dakle, jako, jako puno zakona, 14 zakona je u toku. Prosto ne očekujem baš od vas da iznosite paušalne podatke i kada se radi o broju krava i kada se radi o registrovanim objektima i kada se radi o subvencijama o poljoprivredi. Broj krava je stabilizovan prošle i pretprošle godine i on pokazuje uzlazni trend. Prvo, to možete da pronađete i iz statističkih podataka. Što se tiče objekata odobrenih za izvoz, mi smo usaglasili sertifikate procedure i sa Carinskim savezom i sa Ruskom Federacijom i sa turskim zemljama, CEFTA, EFTA, EU, čak i sa Kinom. Ne postoji praktično tržište u Evropi gde naši proizvođači mleka, mesa, naši ratari ne mogu da izvoze proizvode svoje. To je rezultat rada Uprave za veterinu koju vi karakterišete kao jednu upravu gde je sve crno i gde ne postoji sistem. Ta uprava je uspostavila ove procedure. Kažete – samo 10 objekata imaju izvoznu dozvolu. Ja moram da vam kažem da samo sa Ruskom Federacijom 44 objekta mlekarske industrije, mesne industrije imaju mogućnost da izvoze. Da li će oni tu mogućnost koristiti ili neće, to je sada posebno pitanje. Pomenuli ste i subvencije, pomenuli ste dugovanje. Moram da vam kažem ovo. Zakonom o budžetu svake godine usvaja se budžet za poljoprivredu. Prošle godine vi ste usvojili budžet Republike Srbije i u okviru njega budžet za Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine, a u okviru njega taj budžet na koji vi mislite, ovaj agrarni budžet, znači, direktno za subvencije. Pitam ja vas sada – ako je taj budžet usvojen i ako je on sad u realizaciji, znači tekući budžet u tekućoj godini, kako vi možete da pričate o nekoj rupi? Kako mi možemo da dugujemo nešto što smo dobili da podelimo? To smo dobili svake godine. Znači, krajem godine usvaja se budžet, u januaru se pravi uredba u skladu sa Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, na bazi te uredbe se dalje sredstva transferišu prema poljoprivrednicima. Jako često se mnogo priča, a malo se zna. Mi nikako ne možemo da dugujemo nešto što nismo dobili da podelimo. Da smo mi iz tih sredstava deo opredelili za neku drugu svrhu, a ne za subvencije u poljoprivredi, to bi onda bilo zaista dugovanje, ali ovako to nikako ne može da se podvede pod tu vašu klasifikaciju dugovanja. Molim sve vas i poljoprivrednike da budu strpljivi. Molim vas, tekuća godina, tekuće obaveze. Poljoprivreda nije na kolenima, kako vi kažete, a žao mi je, nisam maliciozna, ali mislim da bi neki želeli da bude na kolenima. Poljoprivreda Srbije ima izvanredne izvozne potencijale i izvanredno ih koristi, a u skladu sa onim što smo nasledili. Prošle godine smo, to sam sa ponosom isticala, postigli, uprkos poplavama, suficit u razmeni poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, preko milijardu evra, 1.120.000.000 evra. Da vidim ko još može da se pohvali time. Juče sam dobila podatke o tome kako taj odnos izgleda u ovoj godini, ali nažalost zbog bavljenja nacionalni parkovima nisam stigla detaljno da ih izanaliziram. Izanaliziraću ih narednih dana i u ponedeljak mogu na Skupštini da vam kažem, ali ono što sada podaci za ovu godinu kažu to je da je rast veći u odnosu na prošlu godinu. Molim vas, nemojte onda tako se obraćati javnosti i poljoprivrednicima. Nije njima lako i to znamo. Činimo da pomognemo maksimalno što možemo, ali njima treba i malo optimizma. Verujte, Vlada Srbije i Ministarstvo se maksimalno trude da pomognu poljoprivredi. Ono što nije urađeno u prethodnim godinama i prethodnim decenijama nije moguće, draga poslanice, preokrenuti za godinu dana. Zato, molim vas, dajte malo vremena, dajte malo strpljenja. Stvari se kreću i stvari će biti bolje. Sigurna sam da će biti bolje. Molila bih vas, pošto smo svi na istom zadatku, da ne pričamo neprovereno, da ne pričamo netačno, da ne širimo pesimizam. Nama je potrebna pomoć za našu poljoprivredu, podrška maksimalna i ono što je jako važno – optimizam. Ako bismo tako neprovereno, kako vi kažete, izašli pred naše poljoprivrednike, a neprovereni su podaci, onda bi oni rekli – dajte, i mi ćemo da idemo, nema veze, nećemo da radimo ništa, tražićemo neku socijalnu pomoć. Izvinjavam se, na početku sam rekla da bih mogla puno da pričam o ovim temama, ali izvinjavam se ostalima koji su se pripremili za Zakon o nacionalnim parkovima. Verujte da će biti narednih meseci do Nove godine jako puno zakona iz poljoprivrede, iz svih grana i oblasti. Spremna sam da pričamo argumentovano, sa podacima konkretnim i da na taj način ukrstimo argumente i razmišljanja. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić, replika.
Hvala. Samo ću kratko izneti nešto što je zapravo ovde ministarka spomenula i imam potrebu da reagujem. Prvo, rekli ste da se temom nacionalnih parkova bavite od početka svog mandata. (Snežana Bogosavljević Bošković, s mesta: Bavim se svim temama u okviru…) Svim temama, ok, između ostalog znači i tema nacionalni park, onda ste rekli da vi niste kompetentni, ne posedujete dovoljno znanja, eksperti za poznavanje zaštite životne sredine sede oko vas, vi to niste. Vi ste za poljoprivredu, zato vama postavljam pitanje iz oblasti poljoprivrede. Onda ste rekli, prebacujete meni zapravo, da ja nešto pričam paušalno. Ali, onaj ko priča paušalno upravo ste vi. Onda kažete, da zapravo vi ste preuzeli pitanje ove teme ono što je rađeno prethodnih godina. Da li ste preuzeli, ili ste radili, ili vi niste učestvovali uopšte u tome, ili ne znate ništa o nacionalnim parkovima? Dakle, nemojte meni da amputirate vaša mišljenja koja se u pet rečenica dijametralno razlikuju. Drugo, kažete da su ovde iznete neke paušalne ocene sa moje strane, neprovereni podaci. E, pa vidite, ja kada se spremam za temu ili zaštita životne sredine, ili na bilo koje pitanje poljoprivrede, mene eksperti snabdevaju podacima. Neki od tih eksperata su oni sa kojima vi sarađujete. Ne znam da li onda oni lažu, ili iznose paušalne podatke, ili vi živite u zabludi, zato što niste zapamtili pravovaljane i blagovremene podatke. Osim toga govorite o 14 zakona. Evo, jedva čekam, ja vas držim za reč da će u jesenjem zasedanju biti svih 14 zakona iz ove oblasti, i nadam se da su svi mogli da čuju, a to je,konačno krenuće nešto u poljoprivredi i pogledu zakonskog regulisanja. Govorite ovde, verovatno spočitavajući meni, mnogo se priča, malo se zna. Onda ću ja dodati da se malo zna i još manje radi. Takođe, vi ste rekli prethodni ministri nisu radili. To ne može da vam bude izgovor. Vi ste sada ministar. Ono što nisu oni radili, oni su zato i bivši. Onaj ko ne radi dobro, uvek postaje bivši, bez obzira na vreme koje mu je na raspolaganju.
Gospođice Babić, ja bih molio sa malo više uvažavanja za predstavnike Vlade. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Apsolutno nisam rekla da prethodni ministri nisu radili. Oni su radili jako puno, ali nažalost, njihovi mandati su bili kratki. Ja sam to htela da kažem, znači nisu stigli. Ne možemo mi početi sve iz početka. Mi kada novi dođemo znači sve ono što je rađeno do tada ne važi, idemo iz početka. Ja sam prosto preuzela rad stručnih tela, rad ovih ljudi koji su se bavili nacionalnim parkovima od 2010. godine. nastavili smo da radimo taj posao da bismo ga završili. Pribavili smo mišljenja više institucija, više pojedinaca sa ciljem da dođemo do najkompetentnijeg, odnosno najboljeg predloga zakona. Pritom, znam jako puno o nacionalnim parkovima, ja nisam ekspert za nacionale parkove, vi ste u pravu, ja sam stručnjak za poljoprivredu, i to za jedan segment poljoprivrede. Ne postoji univerzalan stručnjak, vi to dobro znate, pogotovo u nauci, ali ja sam se izuzetno trudila da sve ovo što rade eksperti i sama usvojim, a to mi nije bilo teško, s obzirom da sam po struci naučni radnik. Tako da mislim da je u pitanju jedno nerazumevanje. Želim da razgovaram i želim jedan korektan dijalog. Ovo sa vaše strane neka procene drugi da li baš je dovoljno korektno. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, Reč ima narodni poslanik mr. Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarko, dolazim iz Sombora koji je inače poznat po tome što poseduje specijalni rezervat prirode Gornje podunavlje i nama ova tema nije nepoznata. U mojoj sredini ja sa ponosom uvek kažem – svest o značaju zaštite životne sredine je na jednom pristojnom nivou, ali naravno treba i nadalje povećavati i negovati. Ovaj zakon smo pogledali sa ozbiljnim interesovanjem baš zbog toga što u prirodnoj baštini svake zemlje i naroda nacionalni parkovi zauzimaju posebno mesto. To su područja od izuzetnog prirodnog, ali i kulturno istorijskog značaja, što smo upravo dokazali govoreći o Nacionalnom parku Fruška Gora. Oni podrazumevaju jedan od najviših oblika zaštite životne sredine. Nacionalni park je po definiciji oblast zemlje u vlasništvu države u kojoj se nalazi većim delom zaštićen od ljudskog uticaja. Kada govorimo – većim delom zaštićen od ljudskog uticaja, pre svega mislimo na one loše uticaje, devastirajuće uticaje i svakako ne treba da bude zaštićen od ljudske brige. Znači, mi smo dužni da o nacionalnim parkovima brinemo kao društvo, kao država koja je srećna da ih poseduje. Na teritoriji bivše Jugoslavije postoji u ovom trenutku 25 parkova, od toga je pet u vlasništvu Srbije. Gazdovanje nacionalnim parkovima nije lak zadatak i nije ga lako organizovati, već smo čuli biće i imovinsko pravnih problema. Ovaj zakon je prilično jasno definisao obaveze, odnos države i pre svega ono što pripada vrlo detaljno kom nacionalnom parku, a samim tim se povećala i površina zaštićenih područja. Kada bismo mogli celu državu da stavimo u zonu zaštićenog područja to bi bilo najbolje, ali to se može samo na jedan način, kada podignemo svoju svest o javnom dobru i javnom interesu. To je naravno zadatak celog društva i na tome neumorno i neprestano treba raditi. Nacionalni parkovi su izuzetno značajni i briga o njima pomaže da sačuvamo prirodu od lošeg uticaja čoveka, a opet za dobrobit tog istog čoveka. Nikada kao u ovo moderno vreme, priroda nije bila ugrožena eksploatacijom od strane čoveka, a nikad mu više nije trebala. Zato pozdravljamo ovaj set zakona koji će pomoći da pre svega, kako kažem, podignemo bar malo tu našu svest o javnom dobru. Ali moram reči da to nije predmet ovog zakona i problem ovog ministarstva, ta svest nam već dugo nedostaje na svim poljima i to se očitava u društvu. Društvo plaća upravo cenu toga. Zakon o nacionalnim parkovima je samo jedan mali korak koji treba da doprinese tome i zato ga pozdravljam kao upravo jedan pozitivan korak koji će pomoći. Nacionalni parkovi su uz sve zaštićene zone i zaštićene oblasti nešto što doprinosi razvoju privrede. Turizam je privreda, saobraćaj je privreda. Nacionalni parkovi su zato nacionalni. Treba da budu ne samo javno dobro na koje ćemo biti ponosni, nego i javno dobro koje ćemo negovati da bi nam pokrenulo sve ostale privredne resurse i omogućimo da se razvijamo kao društvo, da budemo atraktivni u širokoj društvenoj zajednici, da se našim i kažem planetarno atraktivni da svi dođu da vide naše nacionalne parkove koji imaju zavidne prirodne resurse svojim biodiverzitetima i svojim prirodnim lepotama. Stoga, da ne bih ponavljala ono što su moje kolege već reklepojedinačno o nacionalnim parkovima, posebno o Nacionalnom parku Fruška Gora koji je u Vojvodini, odakle dolazim, dakle sve to je već poznato. Nova Srbija je vrlo pažljivo pogledala ovaj zakon, nismo našli nekih zamerki gde bi smo podneli amandman, mada mislim da je poslanička grupa SVM dala jedan vrlo konstruktivan amandman i da može biti prihvaćen. Samim tim podržaćemo set zakona u danu za glasanje. Zahvaljujem vam se što smo imali priliku da ovo kažemo danas. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodna poslanica Nevena Stojanović.
Hvala. Poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo čuli već dosta definicija o nacionalnim parkovima, ja ne bih se ponavljala i ne bih iznosila ni jednu više, ali ću pokušati da konkretizujem raspravu iako je otišla malo iz oblasti zaštite životne sredine u poljoprivredu koja jeste izuzetno važna tema, ali za današnji dan. Predlog zakona o nacionalnim parkovima je na današnjem dnevnom redu i poslanička grupa JS će svakako glasati za ovaj predlog zakona u danu za glasanje. Mi kao zemlja, ministarka je već spomenula, imamo dugu tradiciju kada je u pitanju zaštita prirode, što je dokaz Dušanov zakonik koji je sadržao član 123. koji je definisao mogućnost i zabranjivao prekomernu seču šuma u tadašnjem Srpskom carstvu. Ovaj predlog zakona koji je danas pred nama ima konkretno za cilj uređeniji način vođenja nacionalnih parkova, a uz adekvatnu primenu i ljudstvo doprineće i očuvanju i razvoju naše bogate prirodne baštine. Bitne izmene koje će doneti ovaj zakon je uvođenje stručnog saveta koji treba da obezbedi planove i programe upravljanja i zaštite nacionalnih parkova, kao dodatno telo uvodi se i savet korisnika koji će sa po jednim predstavnikom predstavljati interese i turističkih, lovačkih, ribolovačkih organizacija, ali tu će baš upravo biti zastupljeni i interesi poljoprivrednika i nevladinih organizacija. Bitno je spomenuti da u ovom sistemu upravljač je taj koji će imati najviše nadležnosti. Ono što je očigledno je da smo preuzeli evropski model upravljanja, što je dobro pod uslovom da ne preuzimamo samo model, već i način rada. Pre svega, mislim na održivo korišćenje resursa i pronalaženje kreativnih načina da upravljači obezbede dodatna sredstva za svoj rad u cilju ostvarenja na primer edukativnih programa, naučnih kampova i slično. U ovakvim trenucima krize moramo imati na umu da uvek postoji mogućnost zloupotreba i rasprodavanja resursa kako bi se došlo do dodatnih sredstava i nadam se da će ministarstvo, imajući to u vidu, vršiti detaljne provere kako izveštaja upravljača, ali i proverom na terenu. Imam jedno konkretno pitanje u vezi predloga, nadam se da će neko iz ministarstva biti ljubazan, više se odnosi na tumačenje člana, a to je član 15. koji kaže – objekti za koje se ne plaća naknada za korišćenje nacionalnog parka po osnovu zakona kojim se uređuje zaštita prirode i koji svojim izgledom narušavaju svojstva nacionalnog parka, a koji su vlasništvo pravnog lica, preduzetnika ili fizičkog lica, podležu naplati naknade za zauzeće prostora u nacionalnom parku. Meni nije baš 100% jasno šta se podrazumeva pod izgledom objekta koji narušava svojstva nacionalnog parka i koliko sam ja shvatila uvodi se nova taksa za takve iste objekte koji do tada nisu podlegali taksom za naknadu za korišćenje nacionalnog parka. Iskoristiću ovaj trenutak obraćanja Narodnoj skupštini, jer je i gospođa ministarka tu i pitati za projekat istraživanja uzroka sušenja šume, pri čemu znam da je ishod bio spašavanje 330 stabala, što je izuzetan uspeh, ali mene interesuje - šta je upravo uzrok, znači, šta ste, do kojih ste zaključaka došli pri projektu istraživanja, jer kao i kod čoveka bitno je lečiti uzrok bolesti? Na kraju obrazlaganja o ovom Predlogu zakona pohvalila bih i težnju ministarstva i plan da se procenat zaštićenih područja koje u ovom trenutku iznosi 6,3% podigne na 12%, što će, ako to ostvarite, biti neprocenjiv poklon našim pokolenjima i hvala na tome i poslanička grupa JS će svakako glasati za ovaj Predlog zakona. Što se tiče ostalih predloga koji su na današnjem dnevnom redu, pre svega, mislim da Predlog zakona koji potvrđuje Protokol o sprečavanju zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom uz Okvirni sporazum o slivu reke Save, svakako smatramo da je ovaj zakon jako dobar, pre svega zato što je restriktivan i zato što pravi, tj. oformljuje sisteme koji će doprineti visokom nivou kontrole, sprečavanju i praćenju zagađenja voda, prvenstveno od brodova i takođe podržavamo i Sporazum koji potpisujemo, odnosno potvrđujemo sa Kraljevinom Maroko i sa Kraljevinom Mađarskom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milena Bićanin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima i kolege narodni poslanici, ja ću na početku bez naravno nikakve dileme reći da će SDPS Srbije podržati Zakon o nacionalnim parkovima, kao i sve ugovore koje nam nudite na razmatranje i analizu. Razlozi su naravno mnogobrojni, a nekako osnovni, i prosto mi je malo žao zbog ovih tonova koje smo čuli u prethodnim diskusijama, raspravljamo o nečemu čega gospodari mi u suštini nismo, nečega što nam je dato za vreme dok smo na ovoj kugli zemaljskoj. Pozajmili smo nešto to što smo pozajmili treba da sačuvamo i u dobroj meri sa dobrom voljom i veoma odgovorno u ovom trenutku, to bih mogla da kažem milion puta, se postaramo da se prirodni resursi Republike Srbije na najbolji način koriste i doprinose naravno razvoju ovog društva, ali u svakom smislu veoma pažljivo, odgovorno, pre svega, stručno i profesionalno sa velikim profesionalnim znanjima. Mi smo juče imali raspravu o Zakonu o turizmu i rekla bih da u najširoj populaciji stanovništva nacionalni parkovi se upravo prepoznaju preko turističkih destinacija koje se nalaze u okviru tih celina. Ta grana privrede je naravno značajno mlađa od svega onoga što postoji u okviru jednog nacionalnog parka, ali nije neznačajna, ja bih rekla, ne samo zbog dobiti koju ostvaruje kao privredna grana već i pre svega zato što doprinosi naravno širenju znanja i upoznavanja sa obeležjima jednog nacionalnog parka koji mogu da budu motivacija za možda neko buduće obrazovanje ili neku novu delatnost itd. Tako da taj zakon je juče naravno u tom smislu imao vezu sa današnjom našom raspravom. Međutim, ono što nekako mene u svemu ovome brine, to je još uvek nedovoljno jasna predstava ukupno današnjih civilizacija, a mogu da kažem i našeg društva o tome koliko je važno očuvati prirodu i prirodne resurse. Mi imamo još uvek naviku da kažemo da su primitivna društva sa oslanjala na obnovljive izvore energije i samim tim i njihova privreda je bila ograničena, ali se plašim da se će možda u dalekoj budućnosti doći vreme da će se upravo društva koja se budu oslanjala jedino na ono malo obnovljivih izvora energije, koji postoje još uvek, zvati primitivnim društvima, dok će neka druga stvoriti alternativna i mi svakako moramo da razmišljamo i o tome. Brojne štete su napravljene prirodi. Sasvim je odlična ideja što smo se mi u jednom trenutku svog civilizacijskog razvoja kao zemlja opredelili da određene celine proglasimo za nacionalne parkove, što znači da smo imali dovoljno znanja, stručnosti i dovoljno specifične osetljivosti da možemo da prepoznamo biljni i životinjski svet i sve osobenosti prostora u kome se nalaze, da smo dali jednu specifičnu vrednost, da želimo da to očuvamo, ali ono što mislim da nekako zaboravljamo, to je lokalno stanovništvo koje živi u okviru tih područja. To su ljudi koji na najbolji mogući način i poznaju područja i na najbolji mogući način mogu da budu saradnici u očuvanju i brizi o nacionalnim parkovima, onako kako upravljač to i predviđa. Zakon je dosta jasan. Ne verujem da postoji savršen zakon, jer ako bih rekla da postoji savršen zakon, rekla bih – sve je stalo, gotovo je, ništa se novo neće stvarati i to je taj savršeni trenutak. Verujem da je ovaj zakon u skladu sa direktivama o kojima smo pričali. Imamo Poglavlje 27. Imali smo razgovor na temu integrisanih dozvola. Znamo koliko je sve to važno jer možemo mi da se ponosimo „Đerdapom“ kao našim najvećim nacionalnim parkom koliko god hoćemo i da kažemo da tamo godišnje dođe 10 do 15 hiljada ptica koje tu prezime, ali ako se nešto desi u susednoj Rumuniji i celim putem dokle te ptice treba da dođu do nas, mi ćemo izgubiti to obeležje i kvalitet nacionalnog parka, što znači da je tema opšte važna. Svi smo umreženi i zbog toga je važno to implementiranje sadržaja i priprema za otvaranje Poglavlja 27 i ono će upravo omogućiti taj kontinuitet ostvarenja prave brige i zaštite životnog prostora, a onda ćemo verovatno biti u prilici da i druga područja na teritoriji RS zaštitimo nekim drugim specifičnim merama jer naučno saznanje će se širiti, ekologija nije više samo nauka koja se zasniva na znanjima iz prirodnih nauka. To je nauka koja u sebe implementira i znanje iz društvenih nauka. To je nauka koja je postala jedna filozofija, jedan način života koja prosto treba da formira jednu ekološku solidarnost među ljudima. Ta ekološka solidarnost se verovatno i formira preko svih tih veza naučne zajednice koja postoji čiji smo mi deo i zaista se nadam da će i ovaj zakon tome doprineti. Veoma mi je drago što je predviđeno da postoji savet korisnika nacionalnih parkova. Još jednom kažem to je jako važno zbog ljudi koji tamo žive, koji moraju da imaju dostupnost informacijama, koji moraju da imaju dovoljno prostora da utiču, po zakonu kažemo – preporukama, na sadržaj koji će se tamo realizovati u bilo kojoj od tačaka postavljenih ciljeva zakona. Jedino ne bih volela da njihova uloga bude samo omeđena članom zakona koji kaže da upravljač može najmanje jednom godišnje da ih pozove na, da kažem, takvu vrstu skupštine i konsultacije. Jer, ako ostane da je to samo tako i ako ostane da upravljač, odnosno taj ko će biti imenovan za upravnika nacionalnog parka, možda nema dovoljno senzibiliteta i nekih posebnih veština za tu vrstu komunikacije, plašim se da znanja i iskustva ljudi koji tamo žive neće biti dovoljno upotrebljena, a iskreno verujem da su oni najbolji čuvari. Iskreno verujem i to je sigurno tako. Ono što bih takođe pohvalila, ministarka, to je sam naslov izveštaja koji upravljač treba da podnese. Naravno, čuli smo da ima i plan upravljanja i godišnji plan itd. Izveštaj se zove – Izveštaj o stanju prirodnih resursa i radom stvorenih vrednosti. To jako dobro upućuje na tu potrebu da se stalno prati taj živi svet, na bilo koji način da ga formulišemo. Ja neću od svog izlaganja da pravim čas biologije, niti zoologije, niti bilo šta. Znači, pre svega pratimo i imamo taj stručni ekspertski tim, koji takođe sarađuje sa upravljačem i koji je od apsolutne važnosti za očuvanje biodiverziteta po naučnim standardima onoga što je danas moguće i onoga što se predviđa da će kao takvo biti i radom stvorenih vrednosti. To je taj uticaj koji će čovek vršiti, ja se nadam uz jedno striktno, zaista apsolutno striktno poštovanje svih zakonskih procedura, a imaćemo priliku da očuvamo nacionalne parkove, imaćemo priliku da imamo čist vazduh, pijaću vodu, imaćemo uslove za život. Jedino pitanje koje bih postavila, u smislu da li se o tome razmišlja, jer ovaj zakon sada to ne predlaže, to je pitanje upravljanja šumama u okviru nacionalnih parkova. Evropsko iskustvo je da se o šumama brinu druga, da tako kažem, javna preduzeća, da su ona izuzeta iz upravljačke strukture nacionalnih parkova, a imajući u vidu, naravno, svu težinu posla. Naravno, šuma nema dovoljno, čuli smo. Nadam se da će i ministarstvo nadležno u tom smislu pripomoći da se pošume prostori koji to traže. Ali, prosto se pitam da li ima razmišljanja da se upravljanje šumskim gazdinstvima u okviru nacionalnih parkova jednog dana, kada to bude moguće, izdvoji zbog svog značaja koje šume sa sobom donose, a koje u najvećoj meri i čine teritorijalno najveći deo ekosistema svih naših nacionalnih parkova? Eto toliko, ministarka.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite, gospodine Kariću.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovana gospođo ministarko, uvažene koleginice i kolege, mi ćemo u načelnoj raspravi izneti stav da Socijaldemokratska stranka-Zeleni Srbije-Zajedno za Srbiju traže da se povuče ovaj zakonski predlog i to je jedino što može da se uradi danas i jedino što bi bilo ispravno kada govorimo o predloženom zakonu. Argumenata je previše, ali ovaj predlog zakona u stvari govori o glomaznosti administracije, o ogromnom ministarstvu koje brine o dve velike oblasti i o nekoliko veoma važnih, da tako kažemo, ne želeći da derogiram šumarstvo i vodoprivredu u pod oblasti, ali od četiri strateški važne stvari za razvoj i za očuvanje i zaštitu jedne države, mi sve to imamo u jednom. Imamo jedan zakon koji više liči na deklaraciju i na spisak lepih želja nego na zakon. Prvo pitanje koje se nameće jeste - zašto pre ovog zakona nisu doneti u skupštinsku proceduru i zašto ne razmatramo sistemske zakone, za koje je ministarka rekla da će se promeniti, ali oni ovog trenutka nisu jedan sa drugim u skladu? Tu praksu mi imamo poslednje četiri godine, da donosimo zakone koji su jedan sa drugim u suprotnosti i koji jedan drugog ne podržavaju. Zakon o zaštiti životne sredine je jedan od najočitijih primera da smo ukinuli fond dekretom jednog živopisnog ministra, kojeg nažalost više nema u političkom životu Srbije. S druge strane, Zakon o zaštiti životne sredine nije promenjen i dalje tretira Fond za zaštitu životne sredine. Ovaj zakon nema nijednu sankciju. Poznato je da kada govorimo o zaštiti životne sredine, nema zaštite bez zabrane i bez ograničenja. Ovo je zakon bez ijedne sankcije i s tim u vezi i jeste u suprotnosti sa Zakonom o zaštiti prirode, sa članom 30. u kojem se kaže da mere zaštite nacionalnog parka i način njegovog korišćenja bliže se određuju posebnim zakonom. Ako ovo nije taj posebni zakon, verovatno će jednog dana doći taj neki posebni zakon. Ova deklarativna priča u vezi sa Predlogom zakona o kojem danas razgovaramo nije, da kažemo, ništa drugo nego samo jedan, uostalom diskusije su i bile usmerene u tom filozofsko-lirskom pristupu zakonodavstvu i u nekom ideološkom smislu. Tu poruku su svi poslali, ona je jako lepa i ja se slažem sa njom, međutim, ovim zakonom otvaramo brdo problema, a ne zatvaramo nijedan problem. Kada u koncepciji jednog zakona ne postoji nijedan sankcija, on zaista liči samo na deklaraciju o dobrim namerama. Takođe, mi imamo stvar da plan upravljanja i program upravljanja, da kažem, ne bi trebalo i ne sme da se donosi ukoliko se prethodno ne razmotre preporuke Saveta korisnika, ali suštinski je bitno da ovaj zakon treba povući danas, da će predlog ovog zakona možda bolje izgledati kada bude došao sa Zakonom o zaštiti prirode, ako govorimo o sistemskim zakonima. Ali, ako govorimo o krovnim zakonima, Zakon o zaštiti životne sredine i Zakon o zaštiti prirode svakako su prethodni zakoni u odnosu na Zakon o nacionalnim parkovima. Za Zelene Srbije nije pitanje broja zakona presudno, nego način na koji se potencijalni problemi rešavaju. Mi u prošlosti imamo bezbroj problema koji se ponavljaju, koji se ponavljaju iz godine u godinu. Imamo administracije, imamo vlasti, imamo vlade koje ne rade ništa drugo nego donose planove i donose programe državne divlje gradnje. Majstor, malopre sam ga pomenuo, državne divlje gradnje je uništio Staru planinu dok je bio ministar finansija, sarađujući sa svojim majstorima iz Zavoda za zaštitu prirode. Žao mi je što danas nema direktora Zavoda za zaštitu prirode, možda bismo nešto mogli da čujemo i konkretnije o tim problemima. Nažalost, kako smo devastirali i uništili Staru planinu, s obzirom da ovaj zakon ništa naročito ne ograničava, ništa naročito ne određuje, na dobrom putu smo da uništimo i ono malo što je ostalo od ovih nacionalnih parkova. Mi možemo, da kažem, da razgovaramo o mnoštvu tih problema, imamo problem Šar planine i Nacionalnog parka, čuli smo o nekim problemima Nacionalnog parka „Fruška gora“, ali da ne bi opterećivali ovu raspravu o nacionalnim parkovima i o zaštiti životne sredine, ja neću potencirati problem Šar planine. Jasno je da, nažalost, mi tamo nemamo nikakve ingerencije i da je verovatno ona prepuštena sama sebi na mestu na kom se nalazi. Možda bi bilo dobro da smo mi ovom pričom o zakonu uveli jasne sankcije i u stvari onda ne bismo došli u priču o divljoj gradnji i pravnoj sigurnosti investitora. Ako vi nemate jasno definisana pravila ponašanja, naravno da to nije pravna sigurnost. Vi govorite o pravnoj sigurnosti, ali investitori kada pogledaju ovaj zakon ne vide nijednu smernicu šta to smeju da rade, a šta ne smeju da rade. Nemojte mi reći da će nacionalni park da donese dovoljno jake, dovoljno oštre i dovoljno ubedljive mere sankcija ili ograničavajuće mere, kada govorimo o Zakonu o nacionalnim parkovima. Mi mislimo, Zeleni Srbije smatraju i misle da je trebalo da se te stvari nađu u ovakvom zakonu. Sve što prepustite nižim instancama da rade, vi na taj način derogirate jedan zakon i ovaj zakon zaista ostaje spisak lepih želja. Mi mislimo da ne sme da bude prepušteno, ono što je trebalo eksplicitno zabraniti i to je trebalo da se nađe u ovom zakonu, ne bi smelo da bude prepušteno nikakvim nižim aktima, posebno što smo u jeku borbe protiv korupcije, borbe protiv divlje gradnje, borbe protiv uzurpacije javnog prostora, bar deklarativno o tome se govori u našoj javnosti. Zbog toga je za nas bitno i trebalo je da se ove stvari nađu u ovom zakonskom predlogu. Ponavljam da smatramo da je najelegantnije rešenje ovoga trenutka povući ovaj zakon, uskladiti ga sa novim, pošto govorite o novom zakonu o zaštiti prirode i onda zajedno dva, tri, četiri, pet tih zakonskih predloga poslati ili doneti u Skupštinu i onda bismo mogli da raspravljamo. Sve što je trebalo da ovoj Vladi verujemo na reč - nije održala reč i nemamo razloga da vam verujemo na reč da će biti usklađeno, čak i u obrazloženju usklađenosti sa propisima EU da, naravno, ne vrši se usklađivanje, ali da je usklađivanje ostvareno kroz Zakon o zaštiti prirode i podzakonske akte na osnovu tog zakona. Nažalost, vi ste imali već jedno obrazloženje, kada smo govorili o zakonima o biocidnim sredstvima i zakonima o hemikalijama, verujem da ovo nije stvar vašeg propusta ili vašeg neznanja, nego jednostavno i tada smo imali neko obrazloženje koje je važilo do 2011. godine, a ne ono koje se ticalo izmene tih zakona. Ni tada niste odgovorili na to pitanje, ne očekujem, naravno, ni danas da odgovorite na većinu suštinskih pitanja. Ovim današnjim Predlogom prestaju da važe odredbe članova 6. i 7. trenutno važećeg Zakona i na taj način mi dolazimo u veoma nezahvalnu situaciju i čini mi se da mi u poslednje vreme, kada pričamo o zaštiti životne sredine, pravimo zakone za investitore, a ne pravimo zakone za državu i za zaštitu interesa javne svojine, javnog prostora i interesa građana. U prilog tome da je trebalo pooštriti neke sankcije i da ih je trebalo eksplicitno definisati, imam još jedno pitanje - da li je krivolov van nacionalnog parka jednak prekršaj krivolovu u nacionalnom parku? Po mojoj logici - nije. Ali, mi nemamo nigde to precizirano. Ne mislim samo na lov, mislim i na ribolov i na bilo koju vrstu krivolova ili da li je ovih plodova iz prirode, da li je uzurpacija tih plodova u nacionalnom parku ili njihovo izrabljivanje van nacionalnog parka jednak prekršaj? Po meni je to veliki prekršaj i u jednom i u drugom slučaju, ali bi krivično trebalo odgovarati na svaki prekršaj u nacionalnom parku. Zašto? To je pitanje koje ponavljam. Zašto zakonom nisu zabranjene neke aktivnosti? Zašto one nisu precizirane? Ovaj zakon, nažalost, donosi niži stepen zaštite u odnosu na prethodni zakon, iako ja ne mislim ni da je prethodni zakon bio nešto specijalno dobar. Kada u ove četiri godine upućujemo kritike vlasti, Zeleni Srbije ne misle time da je možda neka prethodna vlast bila značajno bolja. Mi ovog trenutka razgovaramo o onome što je učinjeno za ove četiri godine. Nažalost, u ove četiri godine u zaštiti životne sredine nije učinjeno ništa. Degradirani su svi postulati zaštite životne sredine. Žao mi je što je napor koji vi ulažete bez rezultata, zbog toga što je sigurno ova oblast preobimna, mnogo značajna i problemi nas očekuju i u ostalim sektorima – šumarstva, vodoprivrede, o poljoprivredni ne bih ni govorio zato što nije danas tema, ali zaštita životne sredine, finansiranje zaštite životne sredine je nenamensko već četiri godine. Mi imamo uzurpaciju namenskih sredstava od naknada za zagađenje koje se koriste nenamenski već četiri godine. U 2012. i 2013. godini, Termoelektrana „Nikola Tesla“ iz Obrenovca je uplatila dve milijarde dinara namenskih sredstava, naknada koje su otišle u budžet. Po Zakonu o zaštiti životne sredine, 40% od te dve milijarde je trebalo da se vrati u Obrenovac. U Obrenovac se vratilo 60 miliona dinara. Znači, neko je uzurpirao novac Obrenovca, neko je uzurpirao novac Bora, neko je uzurpirao novac Pančeva, neko je uzurpirao novac Lazarevca. To nisu budžetska sredstva, to su strogo namenske naknade koje su uzurpirane. Mi danas živimo u Srbiji koja je prepuna ekoloških problema. To što u režimskim medijama nema tih problema, režimski mediji, ovako čudna jedna reč, ako danas postoje neki drugi mediji koji nisu režimski, to što u medijima nema o Boru ništa, ne znači da u Boru radi topionica i ne znači da se u Boru ljudi ne razboljevaju od astme, od bronhitisa i od opstruktivnih bolesti. I te kako se razboljevaju i protest na kome je bilo preko hiljadu ljudi nije bio i nije zabeležen ni na jednom mediju. Ali, nije to današnja tema, iako sve u zaštiti životne sredine može biti tema ili jeste tema. Mi govorimo o nacionalnim parkovima. Imamo situaciju da jedan deo nacionalnih parkova liči na nacionalne parkove, ali imamo i situaciju da Nacionalni park Kopaonik više liči na Kaluđericu nego na nacionalni park. E, to je tragedija ovog društva, to je tragedija ove zemlje. Zato se donose ovakvi nepotpuni, zato se donose ovi neoliberalni zakoni koji ne poštuju ni postulate zaštite životne sredine, ni postulate predostrožnosti, ni postulate zelene ekonomije i cirkularne ekonomije. Ne mogu investicija i kapital da budu jedino pravo i jedina zvezda vodilja, a posebno ne može da bude u Vladi u kojoj više od pola partija, bar deklarativno, pripadaju socijaldemokratskom korpusu partija. Mi imamo to da, između ostalog, i na Kopaoniku ne postoje adekvatno obučene čuvarske službe. Nažalost, nijednim podzakonskim aktom nije definisana konkretna stručna sprema koju bi ti ljudi trebalo da imaju. Nacionalni parkovi ne podržavaju u potpunosti naučno-istraživački rad i stručni rad. To je ono što se moglo čuti sa fakulteta i iz naučno-istraživačkih ustanova. Vi imate zonu prve zaštite koju menjate, opet onaj ministar kojem ne izgovaram ime, da bi napravili ski-stazu u prvoj zoni zaštite na Kopaoniku, mi menjamogranice, a u toj prvoj zoni bi smeli samo da se bavimo naučno-istraživačkim radom. Ako vi mislite da je novac na takav način sve, to je trenutni novac. Novac o kojem mi ovde govorimo i kapital o kojem mi ovde govorimo, kapital o kome bi trebalo da vodimo računa je prirodni kapital, ekološki kapital i verujte mi da hiljadu rudnika nikla nema vrednost jedne Šumadije i prirodnog kapitala Šumadije. Nažalost, ne postoji pravi monitoring vrsta i staništa, a to je, slažete se, veoma bitna stvar za prvu zonu zaštite. Vrlo često se ne upravlja adekvatno populacionim vrstama flore i faune, a svi ovi podaci, sva ova istraživanja trebalo bi da se rade najmanje u trajanju od 10 godine. Ono što je za mene frapantan podatak je da nijedan nacionalni park nema zaposlene diplomirane biologe u broju većem od dva. Nisu nacionalni parkovi ni seča šuma, ni upravljanje šumom. Nacionalni parkovi su zaštita prirode i unapređenje kvaliteta prirode. Zeleni Srbije su bliži konceptu evropskog načina upravljanja nacionalnim parkovima. Za nas je dobar deo američkog koncepta nezamisliv i evropski koncept i koncept EU kojem težimo govori o tome da zaštita životne sredine ne može biti ispod ekonomske dobiti. Ekonomija i ekonomsko tržište ekonomije ne može biti i ne može postojati ako nije zadovoljilo sve ekološke standarde. Mi možemo biti konkurentni zato što ćemo derogirati sve ekološke standarde, ali onda nećemo imati zdrave građane i građanke Republike Srbije. Ta priča oko održivog korišćenja resursa, možda bi polako mogli da je menjamo pa da vidimo da li govorimo o resursima koji su iscrpni, koji mogu da se iscrpe i da li je to flora i fauna i da li ono može biti racionalno ili održivo, ali, da kažem, da ne ulazimo sad u te stvari koje se tiču definicija, ne možemo da govorimo ni ovde o zakonu koji, da kažem, ne predviđa sankcije, ne možemo onda, nije neka zamerka zato što nema definicije. Imam i jedno konkretno pitanje kada je u pitanju Kopaonik. Izmenjen je plan posebne namene Kopaonik i recimo zanimljivo je pitanje zašto je on izmenjen, da li je to potreba investitora i da li se potreba investitora pretpostavlja Zakonu o nacionalnim parkovima, Zakonu o zaštiti prirode? Da li će sada bilo ko na svakakve načine bez učešća javnosti moći da donese plan i da derogira sve ove nejasno definisane zakonske odredbe i da li su zone, promenjene zone, prvog, drugog i trećeg stepena zaštite, a da li su planom posebne namene za Kopaonik ograničene aktivnosti zabranjene ili su dozvoljene? Meni se upravo i čini da jednim ovako komplikovanim pristupom upravo doneta pravna nesigurnost, upravo izašli u susret tome da možemo da napravimo probleme. Zbog toga ZS-SDS traže povlačenje ovog zakona, pa da onda kada svi zakoni sistemski i krovni dođu na dnevnim red govorimo o tome.
Vreme, zahvaljujem se. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo, uvaženi poslaniče, jako puno ste tema pokrenuli i niste baš pratili neki logičan sled, tako da sam ja pisala sebi beleške i ne znam prosto od koje da krenem ali hajde da počnem od početka, onako kako ste vi govorili. Prvo ste rekli – treba povući Zakon o nacionalnim parkovima iz razloga što zakon nije usaglašen, odnosno trebalo bi da sačeka Zakon o zaštiti prirode i zakon o izmenama i dopunama Zakona o životnoj sredini. Ja sada moram, možda će nekome biti malo dosadno što ponavljam po treći put, da smo mi paralelno radili više zakona jer nismo imali dovoljno vremena da čekamo s obzirom na nagomilanu problematiku koju je potrebno pravno urediti. Nismo mogli čekati da se jadan zakon završi pa da onda radimo drugi. Dakle, ovo su zakoni koji su rađeni paralelno. Ovaj zakon je usaglašen sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o životnoj sredini. Ova dva zakona koja spominjemo će biti, ponovo kažem, u skupštinskoj proceduri vrlo brzo tako da nemate razloga da to bude vama argument za povlačenje Zakona o nacionalnim parkovima. Dakle, u potpunosti je usklađeno, samo je tehničko pitanje što je ovaj zakon pre stigao u odnosu na ona dva zakona. Znači, prosto sve smo radili paralelno i vodili smo računa o tome što vi kažete. Vi ste se sada osvrnuli na gradnju u nacionalnim parkovima, na investicije, na, eto, izlaženje u susret nekim domaćim stranim investitorima itd. Ja želim da kažem da upravo razlog zbog koga smo inicirali što pre završenje Zakona o nacionalnim parkovima je upravo to da bi sačuvali nacionalne parkove. Kao što znate, glavni razlog za donošenje ovog zakona jeste da se precizno na terenu identifikuju granice nacionalnih parkova i u okviru njih granice područja, odnosno predela koji su označeni sa prvim, drugim ili trećim stepenom ili režimom zaštite. Znači, mi sa ovim zakonom pre svega želimo da sačuvamo ono čime raspolažemo, da se ne bi dolazilo u situaciju kao što je to nekada davno bilo da neki objekat bude tamo gde mu nije mesto ili gde će da uruši prirodnu sredinu, ne znam, eko sistem itd. Znači, mi sa ovim zakonom prosto stavljamo stvari pod kontrolu kada se radi o gradnji. Prostorni planovi koji budu donošeni za područja opština koje su u sastavu pojedinih nacionalnih parkova moraju da prate naš zakon. I zato je izuzetno važno i dobro što smo uspeli da dođemo do ovih granica, znači da ustanovimo koja su to područja sa prvim režimom zaštite, sa drugim itd, da bi onda lokalne samouprave mogle da rade detaljne planove jer moraju da poštuju naš plan. Kažete – ovaj zakon nema značaja jer ne podrazumeva sankcije. Nije tačno, zakon podrazumeva sankcije. Sankcije su sadržane u Zakonu o zaštiti prirode o onom koji je trenutno važeći, a i u ovom koji će biti u proceduri, kažem nadam se za vrlo kratko vreme. Vi kažete sada da, prosto, kako ćemo mi tu sada da sprovedemo zaštitu, kako ćemo mi tu da garantujemo očuvanje prirodnih vrednosti, očuvanje eko sistema, staništa, tipova staništa, divlje flore i faune itd. Podsetila bih da mi ovim zakonom upravo članom 13. definišemo obavezu utvrđivanja plana upravljanja nacionalnim parkovima. Plan upravljanja nacionalnim parkom se dostavlja Vladi na usvajanje. Vlada ga verifikuje i to je plan za period deset godina. U pripremi plana upravljanja nacionalnim parkom učestvuje i upravljač, ali učestvuje i stručni savet. Malo pre smo rekli da su to ljudi stručni, kompetentni, najkompetentniji iz te oblasti sa fakulteta i iz instituta i naravno korisnici nacionalnog parka, odnosno savet korisnika nacionalnog parka. To su dakle i poljoprivrednici koji žive u tim područijima i predstavnici udruženja i drugih organizacija koje su tu na terenu i koji su zainteresovani za funkcionisanje nacionalnog parka. Osnovno je to, moraju se poštovati načela i pravila struke i režimi zaštite, prvi, drugi i treći koji su jasno precizirani i koji će na terenu biti identifikovani prema ovom zakonu u narednih, najduže 12 meseci. Što se tiče pitanja Šar-planine pokrenuli ste, ja se sa vama ne slažem. Šar-planina je u našem sistemu, mi prosto nju jednako tretiramo kao i Frušku Goru, kao i Kopaonik, sve što planiramo za ove nacionalne parkove planiramo i za Šar-planinu. Dole imamo naše zaposlene, Republika Srbija iz budžeta izdvaja sredstava i za zaposlene i za subvencije za funkcionisanje ovog nacionalnog parka. Tako da ne stoji ta vaša primedba. Što se tiče pitanja, vi ste sada pokrenuli pitanja iz životne sredine, srećom, niste pominjali poljoprivredu ali životnu sredinu jeste. Moram da vam kažem, a i građanima Srbije, da apsolutno nije tačno da je stanje u životnoj sredini tako katastrofalno. Mi smo preuzeli jako puno problema, jako puno nezavršenih projekata koje je finansirala EU, puno projekata koji su finansirani ranije iz Fonda za zaštitu životne sredine, koji je ugašen. On jeste ugašen, ali vi znate da je ugašen zato što nije imao dinara, znači, nije bilo sredstava u njemu. Nasledili smo i istorijski otpad, nasledili smo i „Zajaču“, nasledili smo i „Stolice“, mi smo nasledili sve što je moglo da bude nasleđeno u ovoj oblasti. Ali, moram da vam kažem i sledeće. Mi smo u prethodnoj godini, dakle, za vreme ove Vlade, vrlo uspešno okončali dva skrininga. To je posao koji nam je bio jako važan i sada čekamo izveštaje i čekamo da vidimo šta će da kaže EU o stanju, šta je potrebno da uradimo, da bismo mogli da započnemo pregovore, kada se radi o Poglavlju 27. I ne samo da smo završili skrininge, mi smo pripremili i jedan vrlo kompleksan post-skrining dokument, gde smo tačno precizirali moguće rokove za preuzimanje zakonskih odredbi iz evropskog zakonodavstva, direktive i njihovo ugrađivanje u naše zakone, ali i za onaj drugi, mnogo teži deo, deo koji se odnosi na implementaciju preuzetih regulativa na terenu. Sve smo to pripremili u skladu sa rokovima koji su nam bili povereni, dostavili na razmatranje i, kao što rekoh, u narednim mesecima očekujemo da vidimo šta će da kaže Evropska komisija o tom našem dokumentu i uopšte o našim mogućnostima za dalje pregovore. Vi znate, i vi ste to procenjivali, procenjivali su i poslanici u ranijim sazivima, da je pitanje životne sredine jako skupo, da su potrebna velika sredstva. Prema strategiji o pridruživanju, procenjeno je da je potrebno 10,5 milijardi evra da se implementiraju sve direktive i svi propisi, ali, mi smo prosto i u ovoj oblasti optimisti. Što se tiče Zelenog fonda, ja znam da vi to često pominjete, i ne vi nego i drugi, ja moram da kažem da je u ovim zakonima koji će biti sada razmatrani predviđeno vraćanje Zelenog fonda, tako da ćemo mi i taj mehanizam uspostaviti, kako bismo uspeli da isfinansiramo projekte o životnoj sredini, ali pre svega tu mislim na projekte koji su započeti. Nažalost, moraćemo prvo njih da završimo, a onda da idemo prema novim projektima. Znači, i pitanje Zelenog fonda će biti uređeno i sređeno. Ono što želim da kažem, to je da nije tačno da je stanje lošije. Stanje je bolje, i to mnogo bolje, upravo iz razloga što smo u ovoj godini uspeli da obezbedimo sredstva. Dakle, Vlada je imala dovoljno razumevanja da opredeli posebna sredstva za rešavanje izuzetno važnih pitanja u životnoj sredini, a vi znate da se radi o istorijskom, industrijskom otpadu, da se radi o jalovištima rudnika, koje datira još od pre pet, šest ili više decenija. Dakle, sve ono što nije do sada rađeno, mi smo započeli. Naravno, mi nismo zadovoljni. Mi želimo i brže i više, ali, prosto, to je ono što je u ovom momentu moguće i ja sa pravom želim da kažem da mislim da je ova Vlada i ovo ministarstvo, u ovoj oblasti, za period od godine i pet meseci, uradila maksimalno moguće. Više od ovoga zaista u životnoj sredini nije bilo moguće. I kada se radi o pripremama za pregovore sa EU, i kada se radi o rešavanju problema zagađenja životne sredine na terenu, vi znate da smo uspeli da pokrenemo i „Zajaču“, da smo uspeli da rešimo otpad u Šapcu, da smo u „Prvoj iskri Bariču“, još na deset lokacija se radi i prepremili smo ove zakone. Danas, nažalost, čujem i nešto što nisam očekivala, da li su trebali zakoni o nacionalnim parkovima, o zaštiti prirode, ili je trebalo da to bude nešto druge, ja to, prosto, nisam očekivala, ali da znate da smo na svim poljima uradili maksimalno što je moguće. Ja od vas posebno, kao predstavnika Zelenih, koje izuzetno cenim i uvažavam i smatram da jako puno mogu da pomognu našem ministarstvu u ovom segmentu, prosto ne očekujem da ne prihvatite zakon, čak, šta-više, očekujem da nas podržite i da nam svojim sugestijama date doprinos da kvalitet samog teksta bude još bolji. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospođo ministar. Replika, narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana gospođo ministarko, ja ne moram da imam razumevanja, posebno ne moram da imam razumevanja za nekoga ko ne rešava probleme. Vi meni odgovarate futurom, govorite da je ovaj zakon usaglašen sa zakonom koji će tek doći. Mi se ovde malo poigravamo sa narodnim poslanicima. Pazili ste na to da se usaglasi sa Zakonom o zaštiti prirode koji ćete nam tek dosta-viti. To je vrlo lepa formulacija, voleo bih da se nađe u nekoj emisiji koju zaslužuje. Zakon o zaštiti prirode, u članu 30. i 35. govori o tome da: „mere zaštite nacionalnog parka i način njegovog korišćenja bliže se određuju posebnim zakonom“. Koji je taj posebni zakon? Meni kao Zelenom je žao što ova Vlada Srbije živi na televiziji. Meni je žao što vi na stanje životne sredine gledate televiziju, a ne putujete po Srbiji da vidite kakvo je stanje životne sredine u Batočini, u Užicu, u Boru, u Majdanpeku, u Zrenjaninu, u Obrenovcu, u Lazarevcu, u Smederevu, u Pančevu, itd, itd. da vojvođanske gradove i ne pominjemo. Nama ne treba Vlada da da nikakva posebna sredstva ili da bude milostiva prema zaštiti životne sredine. Postoje sredstva koja su namenska, koja su naknade, koja jedino, isključivo i samo mogu da se koriste za zaštitu životne sredine i desetostruko su veća nego ono što nam je Vlada milostivo dala. Ja nemam ništa protiv ni da sazovemo jednu sednicu u kojoj ću ja lepo govoriti o vama, ima dosta stvari i lepih da se kaže o vama, ali, to mora da bude posebna sednica o lepom.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Niste me dobro slušali. Ja sam rekla, kada se radi o sankcijama, da su one usaglašene i sa trenutno još uvek važećim Zakonom o zaštiti prirode, kao što su usaglašene i sa zakonom koji će stići u skupštinsku proceduru. Dakle, ništa nismo pogrešili, i sa važećim, a i sa ovim koji će biti izmena i dopuna važećeg zakona. Slažem se sa vama što niste zadovoljni stanjem u životnoj sredini. Ni ja nisam zadovoljna. Mislim da treba da bude mnogo bolje. Ali, samo da znate, ponovo podvlačim, uradili smo sve što je bilo moguće. Nasledili smo brojne projekte koji nisu završeni, za koja su sredstva uzeta u prethodnim godinama i u prethodnom periodu. Došli su do negde i tu stoje. Samo ću da napomenem, pošto sam malo pre zaboravila – Veliki bački kanal. Da li znate koliki je taj problem? Mi smo pokušali da ga otkočimo i otkočili smo ga. A takvih je projekata jako puno. Dakle, tada, kada je bilo sredstava i kada je bilo vremena, nešto se nije uradilo. Neću da kažem i nikada ne želim ni na koga da prebacim odgovornost, ali, prosto, molim vas da imate u vidu i to da mi nismo svemogući. Čak i da imamo na raspolaganju sada 10,5 milijardi koliko procenjujemo da će nas koštati svi projekti u oblasti zaštite životne sredine, ljudi, potrebno je vreme. Zato ja vas molim da imate to u vidu. Stanje nije katastrofalno. Stanje mora da se popravlja, mora da se menja. Zato su i predviđeni ovi rokovi. Zato EU to predviđa, ne za Srbiju, tako je predvidela za sve zemlje koje su pristupale. Dakle, ne znam, za pitanje smeća, deponija, 10 godina, 15 godina, za pitanje prečišćavanja otpadnih voda isto tako. Dakle, mi smo u potpunosti u korak sa preporukama Evropske komisije. Trudimo se maksimalno koliko može, vraćamo Zeleni fond, nadamo se da će i on nam doprineti da završimo projekte, jer dok ne završimo one započete projekte za koje je EU dala pare, ne možemo da dobijemo nove, i ne samo što ne možemo da dobijemo nove, nego što traže da vratimo sredstva koja su uložili, a koja nismo završili. I da ne pričam o onim projektima iz fonda koji su trebali da budu finansirani, koji smo sada nasledili i ne znamo kako sa njima da izađemo na kraj. Prosto, mi nismo nasledili nulu, za običan narod da kažem, za narod koji nije strogo u ovoj struci, mi smo nasledili minus i to ogroman minus.
Zahvaljujem gospođo ministar. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pošto ja duboko verujem da nema ni jednog teksta bez konteksta, ja ću naše komentare o Predlogu zakona o nacionalnim parkovima pokušati da podelim sa vama kroz kontekst u kojem je ovaj predlog zakona predložen i kroz kontekst onoga gde treba da bude primenjen. Ako ne bude izmenjen, pošto smo sada čuli ovde da se predlozi zakona koji su trenutno u raspravi usaglašavaju sa predlozima zakona koji uopšte nisu u raspravi na snazi. Ja znam da me nećete razumeti, ali najdobronamernije vas molim da to ne bude argumentacija. To je uvredljivo za Skupštinu. Šta ćemo vam mi onda, svi poslanici, ako ćete odredbe ovog zakona usaglašavati sa nečim što nije na snazi? Nije ova sala samo za glasanje i čak nije samo za folklor u raspravi ko je šta uradio i šta je posle bilo. Ova sala je, kada je ova tema u pitanju, to je kontekst, da zajedno razumemo kako će da izgleda politika koja se vodi u nacionalnim parkovima 10 godina od danas. Ako to ne razumemo, onda je naš nesporazum banalan, alidubok i ne premostiv, s obzirom navolju da se o tome u stvari ne razgovara. Dakle, to je kontekst. Kada donosite propise u politici, bez obzira da li ih predlažete ili o njima raspravljate, o njima odlučujete, amandmanima ih menjate, dakle, da li ste izvršili zakonodavnu vlast, postoje ukupno dve vrste političkih propisa o kojima možete govoriti. Prvi su propisi koji menjaju društvene veze, koji menjaju odnose među ljudima. To su vam Krivični zakon, Porodični zakon, Zakon o socijalnom staranju, Strategija smanjenja siromaštva. Dakle, to su vam zakoni koji se tiču odnosa među ljudima i među njima popisujete šta se sme, šta se ne sme, šta je poželjno, šta nije poželjno. Druga vrsta zakona su zakoni i propisi koji menjaju prostor. To su zakoni kojima donosite prostorne planove, kažete - ovde će biti grad, ovde auto put, ovde most, ovde železnica, ovde brana, ovde ćemo imati iscrpivost gasa, nafte, vode, ovde ćemo štititi. To su zakoni koji menjaju prostor. Šta je kontekst zakona koji ste vi nama doneli? To je jedina vrsta propisa koja mora da ima osobine obe. Štitite i menjate prostor, ali morate da menjate i odnose među ljudima unutar društva, svest ljudi o tome zašto su zakoni iz oblasti zaštite životne sredine važni, jedini zakon koji meša, svi ovi ostali se dele na dve grupe. Ili menjate odnose među ljudima ili menjate prostor. Da li gradite, ili ga rušite ili ga prljate ili ga štitite, prostor je u pitanju. Šta ste vi nama ovim predlogom zakona u celini poručili? Da ste se odlučili da napravite predlog zakona u kojem ćete pričati šta je poželjno da bude. To se na starom srpskom kaže „viš ful vona bi tinking“. Dakle, kao bi mi voleli da to izgleda sa nacionalnim parkovima? Ja to smatram duboko pogrešnim pristupom. I obrazložiću zašto. Šta smatram dobrim pristupom? Da se zakoni koje ovako mešaju - menjam odnose među ljudima i menjam prostor; da se tačno propiše šta se sme a šta se ne sme. Znate, da ljudi umeju da čuvaju prirodu, mi ne bi živeli u eri ozbiljnih klimatskih promena, mi ne bi živeli u zagađenom zemljištu, vodi i vazduhu, to ljudi rade. Mi prirodu čuvamo od nas samih jer nas baš briga za prirodu tokom decenija ili vekova pre nas. Ako imate pred sobom vrstu živuću koju opšte nije briga šta će da uništi, nemojte da nam dajete zakon šta bi voleli da bude, neće da radi. Moramo da imamo propise šta se sme i šta se ne sme. Ja ću pokušati da vam kroz par primera pokažem zašto zakon neće doneti rezultate kojima se vi nadate a koje mi vidimo u odredbama da ih neće biti. Prva ilustracija je već pominjana. Vi ste, odnosno vaše ministarstvo ili ministar lično ili ko već radi na Vladi po Poslovniku o Vladi, glasali za odluku o izmeni i dopuni prostornog plana posebne namene za Kopaonik. Ta odluka danas je stupila na snagu. Njena prva verzija aprila je stupila na snagu, druga je glasana na Vladi 24. septembra i 2. oktobra stupa na snagu. Odnosi se na oblasti opštine Raška, Leposavić i Brus. Ta odluka, to je odluka Vlade, danas stupila na snagu. Šta kažu u toj odluci? Da nam treba izmena prostornog plana u Nacionalnom parku Kopaonik zbog toga što postoji nova turistička ponuda, zbog toga što postojeći sistem zaštite, onemogućava gradnju na teritoriji tih opština i to sve ne bi bilo tako neobično da se prvobitnom odlukom za koju ste i vi glasali, odluka i izmena prostornog plana posebne namene nije poverilo prvo Ministarstvu građevine, a onda privatnoj firmi, odlukom Vlade. Sa šest miliona dinara, firma „Hepako“ Vračar d.o.o. će finansirati izradu izmene prostornog plana posebne namene u Nacionalnom parku Fruška gora. Ta firma u APR je od osnivanja 20. maja 2014. godine, delatnost te firme je upravljanje nekretninama za naknadu. Mi razgovaramo o nacionalnim parkovima ovde, vi pričate o tekstu zakona koji je, kako bi smo mi voleli da sve to izgleda. Danas je stupila na snagu odluka Vlade gde firma za upravljanje nekretnina uz naknadu finansira izradu izmena prostornog plana posebne namene. To ne biva, kako da vam kažem. To jedno sa drugim ne biva. Ko je zakonski zastupnik? Maters Uhael Ali Alebuoni da Eri iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, sa osnivačkim ulogom od 100 dinara, to je sve legitimno, apsolutno legitimno i u APR i sve po redu. Ono što ja sporim kao rezultat te legitimnosti da će odlukom moje Vlade koja je danas stupila na snagu osam dana nakon objavljivanja u „Službenom listu“, privatna firma „Hepako“ finansirati izradu izmena prostornog plana posebne namene. Kažu – što ti sumnjaš u dobre namere te firme? Jako me baš briga za njihove dobre namere. Ja hoću odgovornost i hoću etiku odgovornosti od moje Vlade, od nas ovde da se nađe odgovor na pitanje – a zašto ta firma koja upravlja nekretninama za naknadom daje pare za izradu izmena prostornog plana nacionalnog parka? Šta su? Donatori? Filantropi? Crkveni ljudi? Imaju viška para? Pa šest miliona hajde neka neko tamo da, kažu – biće na javnoj raspravi 30 dana. Mi imamo duboko nerazumevanje oko ovakvih odluka. Imamo duboko nerazumevanje oko toga šta je javno-privatno partnerstvo u oblasti zaštite životne sredine i u oblasti nacionalnih parkova. Ovakve stvari su se već dešavale. Dakle, nije javno-privatno partnerstvo – daj mi ga, moj je, prvi sam ga video, imam javnu poziciju pa se privatno dogovaram šta god hoću. To nije javno-privatno partnerstvo. Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Ja ne izražavam sumnju u bilo čije loše namere zato što ja nemam sposobnost da verujem na „majke mi“ u nečije dobre namere. Ja sam ovde da pitam i da dobijem odgovore šta želi firma „Hepako“ od Nacionalnog parka Kopaonik i zašto moje ministarstvo koje u svom delokrugu ima i zaštitu životne sredine, zašto na to ne reaguje i zašto je glasalo za takvo šta? Drugi primer konteksta i to vam je kontekst, možemo mi da razmenjujemo podatke, ja bih da sam na vašem mestu, ja bih bila zadovoljna da u ovoj Skupštini ima poslanika koji do detalja znaju stanje u životnoj sredini. Nikada sebi ne bih dozvolila omalovažavanje sa rečenicom – u zelenom fondu nije bilo ni dinara 2012. godine, kao što nikada sebi ne bi dozvolila rečenicu da je stanje mnogo bolje, a nema agencije za hemikalije, a ne znamo gde je išao novac od – zagađivač plaća. Različiti smo ljudi. Vi imate vaše pravo, ja imam moje pravo. Drugi primer, Nacionalni park Fruška Gora i problem koji ne rešava ni ovaj zakon, zbog toga što je, šta bismo voleli da bude, a ne šta se sme, šta se ne sme. Vratili zemljište crkvama. Ja glasala za. Šta je crkvi oteto, red je da se vrati. Crkva sada kaže – sa zemljištem u nacionalnom parku, to je naše, nemate vi tu nikakva posla. Šta ćete sada da radite? Šta ćete da radite sa hektarima u nacionalnim parkovima koji su u vlasništvu SPC, a neko tamo vidi iz vlasti ili opozicije, ima nas dovoljno, i previše takvih koji pitaju – znaš li ti ko sam ja, šta ti meni možeš, pa kaže crkva – ja to radim u Nacionalnom parku Fruška gora šta god ja hoću. S tim u vezi, ono što je jedna od izmena ovih zakona, koja spada u najgori registar, je da ukidate nadležnost pokrajinskih inspekcija. Zašto? Kaže – tako će biti i u budućem Zakonu o zaštiti prirode. Ja ću opet pitati zašto? Ili će odgovor biti, odnosno bio je do sada – to će sve biti kao i do sada, ne može ministarstvo to da radi bez pokrajinskog inspektora, samo sada će pisati da to ministarstvo radi. To je nerazumno, neracionalno, nepotrebno, zbog toga što kako-tako taj sistem inspekcija je bolji kada imate, kao što imate propis koji kontroliše rad svih inspekcija, ali kada ostavite ljude koji su na terenu, i ovako ih je malo, da rade ono što treba da rade. Da ne pominjem da ovaj Zakon o nacionalnim parkovima je pred nama kao da ni prethodnog zakona nije bilo i kao da nema nikakve istorije upravljanja nacionalnim parkovima u Srbiji i u onome što je odbrana zakona, što je legitimno. To šta će Vlada da priča ili ovlašćena predstavnica Vlade, to je sve legitimno, šta god hoćete, branite kako god hoćete zakon. Zajednička je šteta ako se to radi bez podataka i napamet. Tu je moja opaska, ne bih ja u ovojSkupštini govorila – ove odredbe su usklađene sa zakonom koji uopšte nije u proceduri u Skupštini Srbije. To je neproduktivno, ali vaše je pravo. Tu ne zameram. Ono što je moja treća priča o kontekstu je da nacionalni parkovi u Srbiji i ovaj zakon i ovde u raspravi, mi ne govorimo o nacionalnim parkovima, mi govorimo mrežno o tome gde i kakvo zagađenje, oštećenje, trajno ili privremeno, ko o tome brine, zašto. Nije to tema nacionalnih parkova. Tema Zakona o nacionalnim parkovima je kako želimo da nacionalni park u sadašnjim granicama prostornih planova, stari nacionalni parkovi i možda neki novi koje ćemo odlučiti da postoje, kako će da izgledaju za deset godina. O tome nikada nije bilo reči u ovoj Skupštini. Nemojte ovo da razumete da je to moja kritika Vlade. To rade sve vlade i to, nažalost, radi i većina. Mi nemamo dijalog koji je orijentisan ka budućnost, a vezan za temu. Mi imamo dijalog - ti si kriv, mi imamo dijalog – to se ne može, žao mi je, maksimum i super je, nikada nije bilo ovako dobro. To nije dijalog. Ali, razumem, svako bira sebi kako će da priča i kako će da komunicira o temi. Moje je pravo da podelim sa vama ponudu koju ja imam. To je kako će da izgleda Nacionalni park Kopaonik za sedam godina od sad? Kako će da izgleda? Šta će biti zaduženja ministarstva kada dođe izrađen, izmenjen prostorni plan posebne namene i bude na javnoj raspravi u Brusu, Leposaviću i u Raškoj. Da li vi stvarno mislite da ovde sede ljudi koji ne znaju o čemu se radi kada tako nešto pročitaju? Da li vi stvarno mislite da iko ima prava da tako šta odćuti? U Leposaviću ćete imati javnu raspravu o tome šta je naručila i platila firma „Hepako“ doo? Taj Nacionalni park Kopaonik čak uopšte nije samo naša briga. Ako nemamo ovde predlog da kada je Kopaonik u pitanju da ministar ima ideju da zajedno sa jednim delom Republike Srbije, sa kojim uspostavljamo normalizaciju i sa Crnom Gorom i sa BiH, da imamo zajednički plan za ubuduće, onda mi nemamo u suštini raspravu o temi kakva bih ja volela da bude tema nacionalnih parkova. Da ne spominjem zaštićene vode i zaštićene riblje vrste. Građani su pokrenuli jednu peticiju za spas voda i sportskog ribolova u Srbiji. To se ne odnosi samo na vodne resurse u nacionalnim parkovima, a njih ima. Zato vam kažem. Da se ne lažemo, bila bih zadovoljna da ovde imam nekog da razgovaram s njim ko je obišao, recimo, sve vodne resurse u nacionalnim parkovima u Srbiji. Zna gde su, nema putokaza do onde, ali znam gde su, pitala ljude, pa me odveli. Dakle, kada imate građansku peticiju kojom ljudi kažu da je krivolov u porastu, da je ugrožavanje zaštićenih vrsta u porastu i mole da se o tome razgovara, da razgovaramo o tome kako da zaštitimo i sportski ribolov, kao što sportski ribolov treba da bude, ali generalno i vode u Srbiji. One su na drugi način deo zaduženja vašeg ministarstva. Ali, ja sada govorim o vodnim resursima unutar nacionalnih parkova za koje svi znamo gde su locirani i na koji način se njima upravlja. Da zaključim sa početkom rečenicom o tome šta je kontekst oko koga ja pravim ovaj tekst. Kontekst je da menjamo perspektivu na koju smo navikli kada je u pitanju donošenje zakona u ovoj Skupštini. Možda u nekim drugim sektorima ne postoji nijedno uvo koje bi čulo takav moj predlog, ali nekako možda bez ikakvih razloga, ja imam uverenje da u oblasti zaštite životne sredine, ako nigde drugde, postoje ljudi koji će čuti i razumeti kakva je razlika u tome kada donosiš odredbe iz oblasti ovih propisa i svih drugih, pri čemu ne pravim ni prioritete, ni šta je manje važno. Drugačije je. Za zakone koje ste tek najavili mislim da mogu sa vama da podelim jedan utisak. Želim kada unesete Predlog zakona o zaštiti prirode da ne vodimo ovakvu raspravu ni jednim jedinim delom, niko između nas, da ne vodimo raspravu – ja sam u pravu, ti nemaš pojma, nego da vodimo raspravu o tome šta će novi Zakon o zaštiti prirode učiniti da Srbija nekako izgleda 2020. godine, kao što bih volela da je rasprava o Predlogu zakona o nacionalnim parkovima tako izgledala. Ja imam svoje procene, vi imate svoje procene i niko srećniji od mene u ovoj sali kada bi o tome pričali i kada bi se pokazalo da moje procene, koje za mnogo šta nisu optimistične, apsolutno ne stoje. Mnogo važnije od toga, ljudi koji nas slušaju, razumeli bi kako će da izgleda Kopaonik 2020. godine. Za sve ostalo što se izrazili kao teškoće u funkcionisanju ministarstva, ovo je trenutak za etiku odgovornosti. I vi i prethodna ministarka ste bili upozoreni – ne ukidajte Agenciju za hemikalije, ne ukidajte Fond, radite s tim šta god hoćete, ne igrajte se sa institucionalnim stvarima zbog personalnih obračuna. Obračunajte se s ljudima koliko hoćete, ne obračunavajte se sa vladavinom prava. Sada ćemo u septembru i oktobru, posle Izveštaja o spremnosti Srbije, imati vraćanje. Ja neću o tome govoriti kada budemo vraćali Fond ili kada budemo vraćali u sistem one institucije koje treba da budu u sistemu zaštite, ali neću ni prestati da upućujem molbu, predlog, zahtev, ljudima iz oblasti životne sredine. Možda zvuči paradoksalno. Nema nikog pogodnijeg, spremnijeg, ja mislim sa više znanja i volje da se založi za stvarnu vladavinu prava nego ljudi iz tog sektora. Kada toga bude, kada tema to bude, onda ćemo videti da je dijalog u ovoj Skupštini nešto što može da bude kvalitetno i na korist onih zbog kojih svi zajedno sedimo u ovoj Skupštini, a to su građani Republike Srbije i generacije koje možda još nisu rođene, a kojima smo dužni nacionalne parkove u boljem stanju nego što smo ih zatekli. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Ja ću se kratko osvrnuti na primedbe koje iznela poslanica Čomić. Pri tom, ne mogu da pobegnem utisku da ona zaista smatra da dobro poznaje ovu problematiku. Održala je meni i mojim saradnicima jedno predavanje. Prosto se čudim zbog čega mi imamo ovoliko problema kada postoje oni koji su dugo u sistemu, koji su dugo mogli da primedbuju i da upravljaju boljim aktivnostima u oblasti životne sredine, tako da mi danas ne bi sigurno morali da se vraćamo u prošlost. Moram da kažem da kada se radi o Agenciji za hemikalije i o Fondu za zaštitu životne sredine, koji su ukinuti 2012. godine, vi kažete da ste tada skretali pažnju mojoj prethodnici, pa ste i meni skrenuli pažnju, a ja ću sada da vam kažem da nije tačna argumentacija koju vi iznosite. Jeste ukinuta Agencija za hemikalije, ali sve nadležnosti agencije su preuzete od strane Ministarstva. Dakle, ono što je radila agencija radi nadalje Ministarstvo. Jeste ukinut fond. Vi kažete da ja kažem da je ukinut zato što nije bilo sredstava u njemu. Može biti da to i nije tačno, ali on jeste ukinut, ali to ne znači da je prestalo finansiranje od strane države pitanja u oblasti zaštite životne sredine. Dakle, nije bio poseban fond, ali država uvek, znači Vlada je uvek na svojoj posebnoj poziciji alcirala sredstva za rešavanje pitanja u oblasti zaštite životne sredine. Mi sada, što ponovo vraćamo Zeleni fond, time hoćemo samo da kažemo da ćemo ga posebno obojiti, da će država izdvajati sredstva za sve one neverne Tome. Na taj način ćemo pokušati da, kroz još sredstava iz donacija, iz projekata koje ćemo realizovati, prekogranične saradnje, iz sredstava evropskih fondova, što više ovaj fond napunimo da bi pre svega rešili probleme koje smo nasledili, a ja se iskreno nadam da će biti i sredstava da možemo da uđemo u rešavanje i problema koje nismo nasledili, ali nisu ni započeti. Kada se radi o Nacionalnom parku Kopaonik, ja moram da vam kažem da nisu tačne tvrdnje koje vi iznosite da smo mi poverili, ne znam, nekom preduzeću ili kompaniji ili agenciji stranoj da ona kroji nacionalni park, da ona uređuje Prostorni plan. Usvojena je odluka o pokretanju izrade i izmene Prostornog plana posebne namene Kopaonika. Članovi te radne grupe su predstavnici našeg Ministarstva, a ovim novim zakonom se utvrđuje obaveza da novi Prostorni plan bude u skladu sa granicama koje smo mi odredili, odnosno sa režimom zaštite jedan, dva i tri. Tačno se zna šta je dozvoljeno koji su poslovi i aktivnosti dozvoljeni u režimu dva i u režimu tri, pošto ovaj režim jedan podrazumeva samoodržanje i samo se koristi u naučno-istraživačke svrhe. Znači, poslovni plan će biti izrađen, učestvovaće u radu predstavnici Ministarstva i pratiće da taj prostorni plan bude usklađen sa zakonom koji danas predlažemo i koji treba da bude usvojen. Opet se vraćam na to. Ovaj zakon, ove sporne odredbe koje vi ističete, kao i neki prethodni poslanici, su kompatibilne sa zakonom koji je trenutno važeći, a i sa ovim koji je u pripremi. Još jednom ističem da smo mi radili paralelno, a nismo mogli da utičemo na to kad će koji zakon stići u Skupštini i kada će koji biti predmet javne rasprave. Pokrajinska inspekcija - nije ukinuta nadležnost. Nadležnost pokrajinske inspekcije ostaje i prema ovom zakonu. To je ona nadležnost u skladu sa Zakonom o zaštiti prirode. Znači, inspekcijski nadzor, nadzorna uloga, praćenje sprovođenja ovog zakona ostaje u nadležnosti pokrajinske inspekcije. Vi kažete – ovo je spisak želja. Mi idemo od spiska želja i mi ćemo učiniti maksimalne moguće napore u narednom periodu da ovaj spisak želja ne bude spisak želja. Kroz podzakonske akte i kroz striktno praćenje primene ovih odredbi, mi se nadamo da će Kopaonik i drugi naši nacionalni parkovi izgledati onako kako mi to želimo i kako zaslužuju generacije koje dolaze.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, replika.
Zahvaljujem. Oko odluke, Odluka o izmenama i dopunama Odluke o izradi Prostornog plana područja posebne namene Nacionalnog parka Kopaonik, broj 81/2015, od 24. septembra 2015. godine stupa na snagu 2. oktobra 2015. godine. Izmenjena tačka 10) koja sada glasi – sredstva za izradu izmena i dopuna Prostornog plana obezbeđuje HEPAKO d.o.o Beograd – Vračar. Kako da vam kažem – „Službeni glasnik“. Ne bih se usudila da izmislim tako nešto, a da ne piše u „Službenom glasniku“. Plaćaju to da se izradi. Ne znam da vam objasnim još. Postoji „Službeni glasnik“, pa gledajte. Oko toga šta radi, šta ne radi, postavili smo poslaničko pitanje o Registru biocida koji se koriste posle poplava. Nikada nismo dobili odgovor, jer nema Agencije za hemikalije. Vaše je pravo da vidite mene i dok pričam, kako god hoćete, i da kažete da imam pojma, nemam pojma, znam, ne znam i moja je obaveza da vam kažem – nemate boljeg saveznika za dobar rad ovog ministarstva od mene ovde. Vaš je izbor da u to verujete, ali ne i da proveravate. Postavljeno je pitanje o divljoj deponiji iz pravca Beograd – Novi Sad kod skretanja za Nove Banovce, dva puta. Vaše ministarstvo je meni dalo odgovor o deponiji kod Stare Pazove. Ja kao pristojna narodna poslanica sam rekla – dešava se, pogrešili su, šta da se radi. Dve godine gledam kako raste ta deponija i vi meni kažete ništa se nije promenilo ukidanjem dosadašnjih institucija. Jeste. To što ja strašno želim da se uspostavi odgovornost i što mislim da se odgovornost ne uspostavlja tako što ću vikati okolo – nja, nja, nja… Ja vas pitam za Banovce, a vi mi dajete odgovor za Staru Pazovu, to je moj izbor. Kada hoćete ilustraciju koliko ne radi, onda sam prinuđena za odgovor. Hvala na odgovoru.
Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Poštovana poslanice, ovaj citat što ste pročitali je upravo u prilog onoga što sam rekla. Dakle, postoji odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje Prostornog plana. Ta odluka nije potekla iz našeg Ministarstva, ali iz našeg Ministarstva će ljudi učestvovati, naše stručne službe, u poštovanju odredaba Zakona o nacionalnom parku. Prema tome, prostorni plan, bez obzira ko ga radio i kako ga radio mora biti sada u skladu sa režimima zaštite koje smo mi propisali ovim predlogom zakona. Nemojte mi zameriti, ja vas izuzetno cenim i poštujem, ali moram da kažem da sam jako osetljiva kada mi stavljaju primedbe na pitanja iz životne sredine, jer znam šta smo sve nasledili i sam sam se sve morala suočiti i kome se sve pravdati za ono sve što nije urađeno ili je loše urađeno. O tome bih volela sa vama da sednem i da vam pokažem i da vi to sve vidite. Verujem da će i za vas biti ponešto iznenađenje. Samo da vas podsetim. Na 2.200 nerešenih predmeta iz starog fonda. Ljudi, 2012. godine mi smo nasledili ove predmete. Šta da radimo sa ovim predmetima? Znate li koliko ljudi tu mora biti angažovano i kolika su sredstva koja to moraju da pokriju. Da ne ulazim u ove međunarodne, jer sam malopre pominjala neke od njih. Što se tiče ovog pitanja koje ste vi postavili i na koje niste dobili adekvatan odgovor, ja ću to zaista sa svojim saradnicima da proverim, moguće, desi se, i vi ste u pravu što kažete, desi se da nekad se nedovoljno pažljivo pročita pitanje ili bude nedovoljno dobro obrazloženo, ali ako se tiče deponije Stara Pazova, . (Gordana Čomić, s mesta:Novi Banovci.) Novi Banovci, moram da vam kažem, to je dobro da znate i vi, a i ostali naši gledaoci da znaju. Pitanje deponija je pitanje koje se tiče lokalnih samouprava. Kada govorimo o Staroj Pazovi, Novim Banovcima, onda tu imamo pre Ministarstva i pre Vlade Republike Srbije i Autonomnu pokrajinu. Molim vas, znači treba znati i šta je čija nadležnost, i šta mi možemo da uradimo i koliko je naše pitanje odgovornosti. Dakle, najlakše je, sve što nije urađeno, sve što je problem sve pripisati ovoj Vladi i ovom ministarstvu, to je prosto jednostavno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivana Stojiljković, ovlašćeni predstavnik SNS. Izvolite, gospođo Stojiljković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas pred nama je definitivno jedan jako ozbiljan i važan set zakona iz oblasti zaštite životne sredine, ali prosto pre nego što krenem da govorim o tome žela bih da se osvrnem na dosadašnji tok rasprave koji prosto, nekako išao iz jedne krajnosti u drugu. Dotakli smo se i šuma, i parkova, i zagađivača, i saobraćaja, i klimatskih promena, otpada. Prosto to i pokazuje koliko je ova oblast široka, opširna, i sigurno da niko od nas ne može da kaže da je stvarno vrhunski stručnjak, jer kao što ste rekli, onda verovatno ne bi bilo nikakvih problema. Ali, definitivno bilo je krajnosti od onih koji su išli da je dobro što se pomeramo u nekom pravcu i da trebaju da se dešavaju neke promene, pa možda i mi na svojim greškama da učimo, do onih koji prosto imaju osećaj da je bolje stajati u mestu, kao što se stajalo sa ovim zakonom šest godina, pa dok se ne nađe neko pametnije rešenje. U svakom slučaju na Odboru smo razgovarali, ja bih to želela ministarki da uputim, pošto nije bila prisutna tada, to će verovatno i predsednik Odbora dr Blažić reći, da smo prosto se svi složili da je vaše prisustvo bilo neophodno upravo iz tog razloga što smo svi negde primetili da bi bilo bolje da smo, sada gde je došlo do greške, neki logičan sled da je prvo išao zakon o zaštiti prirode, pa zatim da ga usklađujemo, odnosno ovaj zakon sa njim. U svakom slučaju to što ste obećali uvaženoj poslanici Čomić, da ćete sa njom razgovarati, evo sada bih volela da sa svima nama na Odboru obavite razgovor, da prosto vidimo zajednički, jer mnogo nas je zainteresovano, imamo instituciju „Zelene stolice“, imamo zelenu poslaničku grupu, Odbor za zaštitu životne sredine. Znači mnogo je nas koji želimo da se uključimo. Činjenica jeste da ovde ne treba da postoje nikakve razlike niti partijske, niti bilo koje, jer prosto je to interes nas. Dakle, ovaj zakon od 2009. godine ova oblast pitanja naših nacionalnih parkova koje smatramo našim najvećim blagom, ono što smo uspeli da sačuvamo, i ono što nam je jedino ostalo, bilo je definisano Zakonom o zaštiti prirode, i to je krovni zakon. Rekli ste da neke od odredbi i dalje važe, iako će sada stupiti i ovaj zakon na snagu. Ovim zakonom koji je pred nama je obuhvaćeno pet postojećih nacionalnih parkova u Srbiji, ne osniva se nijedan novi nacionalni park, dakle to su Fruška Gora, Đerdap, Tara, Kopaonik, Šar planina, to su dakle tih pet nacionalnih parkova. Ovim novim zakonom će se utvrditi ciljevi, vrednosti, površine, granice, tako je nabrojano, režimi zaštite upravljanja, održivo korišćenje, način finansiranja, zatim učešće vlasnika, korisnika i druge javnosti u korišćenju nacionalnih parkova. Cilj ovog zakona, kao što je uvek bilo i do sada, i uvek će svaki zakon koji se bude odnosio na nacionalne parkove, to će biti očuvanje, unapređenje vrednosti biodiverziteta, odnosno raznovrsnosti biljnog i životinjskog sveta, geodiverziteta i očuvanje kulturno-istorijskih vrednosti, što nije ništa manje značajno. Dakle, ono što je još bitno jeste i očuvanje tradicionalnog načina života i unapređenje kvaliteta života ljudi koji nastanjuju ova područja gde se nalaze nacionalni parkovi. U tom smislu na pitanje poslanice Čomić, koje je bilo sa željom da bi ona volela da zamisli kako jedan nacionalni park izgleda za sedam godina, ja bih volela da se nacionalni parkovi što manje menjaju. To bi prosto bila neka moja želja, ja bih tako videla nacionalni park i mislim da je to suština zašto ih štitimo. To bi bila želja svih nas. Da priroda piše zakone i da priroda menja nacionalni park, da tu važe prirodni zakoni. Dakle, ravnoteža između prirodnih procesa i aktivnosti ljudi upravo je ono što treba postići i ovim zakonom. Nešto vrlo kratko ću reći o nacionalnim parkovima, čisto zbog javnosti, da prosto narod shvati koliko je bitno da ih štitimo, i koliko je bitno da menjamo sami svest o vrednosti nacionalnih parkova, jer je to naše prirodno nacionalno blago. Dakle, najstariji među njima Fruška gora iz 1960. godine, tada je proglašen za nacionalni park, prostire se na 27 hiljada hektara, preko 1500 biljnih vrsta ima i oko 40 ima status prirodno retkosti Srbije. Fruška Gora, kao što smo već čuli je jedino mesto u Srbiji gde su aktivna gnezda orla krstaša, najugroženije vrste sa svetske crvene liste. Takođe, ništa manje značajno, kao što sam rekla su i kulturno istorijsko nasleđe, a to je 16 pravoslavnih manastira koji se nalaze na ovom području, građenih od 15. do 18. veka. Nacionalni park Tara koji je proglašen nacionalnim parkom 1981. godine, bio je do sada površine koko 19.200 hektara, i primenom ovog zakona, sada se nešto menja, znači proširiće se za oko 6000 hektara. Čuli smo da je javna rasprava obavljena uglavnom u mestima koja se nalaze u blizini ovih nacionalnih parkova, ja bih volela da smo i mi imali neko javno slušanje. To je sada neki poziv da svi drugi zakoni vezani za zaštitu životne sredine, prosto želeli bismo svi da učestvujemo, da damu neku svoju reč. Dakle, ova odluka je izazvala negde i najviše polemika, zašto se širi na katastarsku parcelu Zaovina? Juče smo i o tome razgovarali i zaista postoji opravdanje, to je autohtona vrsta, Pančićeva omorika koja zaista pokriva jednu malu površinu i moramo je sačuvati. U principu postoji opravdanje za to, to je nekih 150 do 200 hektara, ne znam tačno, vi ćete me ispraviti. Sve ostalo, od ovih 6000 hektara je u trećoj kategoriji, trećem stepenu zaštite, što i dalje omogućava da se gradi, što i dalje omogućava neke aktivnosti ljudske, ali sada će to biti uz dozvolu Ministarstva, što je svakako da potrebno. Ovde u kanjonima Tare imamo preko 1000 biljnih vrsta. Rekla sam Pančićevu omoriku kao endemičnog karaktera i još 20 sličnih. Kao prirodnu retkost u kanjonima Tare u tragovima imamo praistorijske, vizantijske, rimske i antičke kulture. Nacionalni park Kopaonik je iz 1981. godine, na 12.000 hektara se pruža i ovde je opisano oko 1500 različitih biljnih vrsta. Imamo čak 91 endemičnu i 82 subendemične biljne vrste. To bi značilo retke vrste koje naseljavaju jako male površine. Na najvišim staništima Kopaonika su vrlo retke ptice kao što su suri orao, planinska ševa, krstokljun. Opet napominjem, vrlo kratko ću se osvrnuti, mnogo bi moglo da se govori o našim nacionalnim parkovima i prosto apelujem i na javnost da se informiše da stvarno vidimo kakvo Srbija ima nacionalno blago. Najveći nacionalni park u Srbiji je Đerdap, proglašen 1974. godine. Još se zove i Rečni nacionalni park, zato što najvećim delom prolazi reka Dunav. Đerdapsku naseljava više od 1100 biljnih vrsta, 150 vrsta ptica i vrlo interesantno, tamo možemo pronaći vidre, medveda, risa, šakala, divokozu, srnu, jelena. Od kulturno istorijskog nasleđa posebno treba pomenuti Golubački grad, Lepenski vir, Trajanovu tablu i brojna spomen obeležja. Poslednji nacionalni park, stavila sam ga kao poslednjeg zato što je najmlađi, poslednji proglašen za nacionalni park 1993. godine. to je Šar planina na 39.000 hektara. Ima oko 2000 biljnih vrsta, od toga oko 20 endemičnih, lokalnih. Tu su i manastiri srednjovekovne srpske države, brojna spomen obeležja, a ono što bih ja želela da napomenem da je na Šar Planini čak 32% od ukupne površine pod prvim stepenom zaštite. To upravo govori koliko je vredno ovo područje. Još jednom ću pomenuti da zaštićena područja, ja sam pronašla informaciju da u zaštićena područja spada oko 6,3% naše teritorije. To zaista nije veliko područje. To je mala površina i to treba da čuvamo i naše tendencije su, odnosno nadležnog ministarstva da se to bar udvostruči na nekih 12% za početak, pa ćemo onda ići i prema evropskim standardima. Što se samog zakona tiče, i dalje važe tri stepena zaštite. Dakle, vrednosti granica, površine će se utvrditi jasno. Menjaju se u principu granice Nacionalnog parka „Tara“. Posebno je predloženo da Nacionalni park „Fruška Gora“ima zaštitne zone sa ograničenjem radova i aktivnosti određene mere. Zatim, i dalje će sa njima upravljati javna preduzeća, kao što su to i do sada činila, istoimena javna preduzeća i da pravo osnivača vrši Vlada, to je takođe jako bitno, a ono što se sada uvodi i što se ja lično nadam da će napraviti pomak, pa možda ćemo i onda ići ka nekom boljem rešenju, to su što se uvodi plan upravljanja i program upravljanja. Dakle, plan upravljanja praviće se na desetogodišnjem nivou, a kroz godišnji nivo, jednogodišnji će se to sprovoditi kroz program upravljanja. Na ova oba programa će saglasnost davati ministarstvo, što znači da zloupotreba u principu neće moći da bude, jer će biti, prosto će biti kontrola i sa vrha od strane ministarstva, a i kroz tela koja ću kasnije pomenuti, odnosno savete, znači sa najnižih instanci. I negde se nadam da će dati rešenja s kojima smo videli da može opet ovaj zakon da se susretne. Što se tiče čuvarske službe, organizuje je upravljač i to sa odlukama, prošlogodišnjim odlukama, o tome da odeća mora da bude jednobrazna, da mora da se prepozna ko je čuvar zaštićenog područja i zbog prepoznatljivosti i zbog promocije isada će čuvar imati status službenog lica. Dakle, neće više moći da obavlja i posao ribočuvara i lovočuvara, što je do sada bila situacija. Veoma je značajno ono što smo čuli da će primenom ovog zakona napušteniili dotrajali objekti na području sada da podležu naplati naknade za zauzeće prostora, pa će verovatno sve i to biti podsticaj da se rešimo ovakvih objekata, odnosno njihovi vlasnici će morati da ih uklone, jer im neće biti isplativo. Zatim, ovde je odluka i tu će verovatno da bude amandmana, ja sam i o tome pričala, to je ova odluka da sam upravljač može da izmeni režim saobraćaja. Prosto, tu možda u odredbi bi trebalo malo detaljnije, a to je ono o čemu smo juče govorili da bi to trebalo, naravno uz saglasnost o Javnog preduzeća „Putevi“ i sve ostalo, da prosto ne dođemo u situaciju da na osnovu zakona neko stavi dve barikade i kaže – e, sada smo promenili put. Ali, dobro to ćemo u raspravi o pojedinostima. Što se planske dokumentacije tiče, imamo prostorni plan područja posebne namene, a dalji urbanistički planovi će se donositi uz saglasnost Ministarstva. Onda dva tela koja sam pomenula, što će se formirati nakon usvajanja ovog zakona, a to je stručni savet koji će biti stručno i konsultativno telo. Sastojaće se od pet članova koji moraju da budu iskazani svojim naučnim i stručnim radom i jedan će biti predstavnik upravljača. Ove članove i samog predsednika imenovaće ministarstvo na četiri godine i to će da bude jedno telo koje će prosto kontrolisati sam rad i upravljanje i održiv razvoj nacionalnog parka. Ono čemu se ja nadam da će dati veliki doprinos to je upravo onaj savet korisnika koji bi trebalo da iznosi interese lokalnog stanovništva i korisnika samog nacionalnog parka. Ovde će biti takođe pet članova i to jedan predstavnik opštine, predstavnik ribolovačke organizacije, lovačke komore, predstavnik poljoprivrede, turističke organizacije i jedne nevladine organizacije koja deluje na prostoru tog nacionalnog parka. Zadatak ovog saveta će biti da donosi preporuke, ideje, da predlaže, ali prosto ima će na neki način verovatno i tu neku kontrolnu funkciju, ako uzmemo u obzir da će se i donošenje plana i programa donositi uz saglasnost ova dva saveta i stručnog saveta i saveta korisnika. Dakle, nadzor nad radom nad održivim korišćenjem vršiće ministarstvo i obavezu upravljača, na kraju samo da kažem – da uskladi ove odredbe 12 meseci od donošenja, stupanja na snagu ovog zakona. Vrlo kratko ću se osvrnuti sada i na drugi zakon koji je pred nama, a to je Zakon o potvrđivanju Protokola o sprečavanju zagađenja vode prouzrokovanog plovidbom uz Okvirni sporazum o slivu reke Save. I značaj reke Save za nas je izuzetan kako zbog tranzita, transporta, ekonomske saradnje, tako i zbog vrlo vrednog vodnog eko sistema. Tome je dokaz povlačenje reke Save, napušteno korito koje danas predstavlja prirodni rezervat odnosno Obedska bara. Dakle, naša Sava je zaista jedan vredan eko sistem i treba ga čuvati i održivo koristiti. Za nas je najbitniji možda ovaj protokol da se potvrdi zato što se mi nalazimo nizvodno pa prosto, ako ne štitimo, sve bi nekako i došlo do nas i dalje bi se ulivalo u Dunav. Zato je ovaj protokol jako bitan za nas i 2002. godine potpisan je Okvirni sporazum o slivu reke Save, a 2004. godine je stupio na snagu. Naša zemlja je postala potpisnika, država potpisnica, ali je prosto postojala potreba da se i uvede Protokol o sprečavanju zagađenja kao rezultat potrebe za prekograničnu saradnju. Tako da četiri zemlje su potpisnice. Bosna i Hercegovina i Hrvatska su ga već ratifikovale, a sada je ostao zadatak na nama i na Sloveniji, što je u toku, i nakon toga bi trebalo da stupi na snagu. Ono što je jako bitno i ovo je prilično veliki zahtev za našu zemlju u ovom trenutku, naročito što nas mnogi izdaci po pitanju ekologije očekuju, ali zaista je važan, jer cilj ovog protokola je prevencija, kontrola i smanjenje zagađenja sa plovila, zatim, utvrđivanje tehničkih zahteva za opremanje luka, kao i obaveštavanje, mere odgovora u slučaju izlivanja, odnosno zagađenja, monitoring kvaliteta vode. Dakle, šta traži ovaj protokol? Ovaj protokol će prosto zahtevati da sva plovila imaju obavezu opremljenosti za prikupljanje, skladištenje i isporučivanje otpada na prijemnim stanicama, a sa druge strane, luke će imati obavezu da budu tehnički opremljene da mogu da izvrše prijem tog otpada, da li u čvrstom ili u tečnom stanju. U principu, ovde postoji rok od pet godina da se to sve usaglasi, tako da imamo vremena i mislim da će to zaista da zaživi. Savska komisija će imati obavezu praćenja kvaliteta vode i sprovođenje odredbi ovog protoka. Još jedan zakon, vezan je za oblast zaštite životne sredine. To je Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Mađarske i Vlade Republike Srbije o pravovremenoj razmeni informacija u slučaju radiološke opasnosti. Ovaj sporazum je potpisan prošle godine u mesecu julu i prosto sam negde mišljenja da je onaj nuklearni incident u Japanu, Fokušimi definitivno skrenuo pažnju na to šta može i kakve mogu biti posledice nuklearnih opasnosti. U principu ispravne nuklearne elektrane i postrojenja nisu opasnost, ali ono što može da preti jesu havarije i problem postoji sa odlaganjem otpada, nuklearnog otpada. Zbog javnosti je potrebno reći da radioaktivni materijal ima izuzetno prodorno jonizujuće zračenje koje oštećuje živo tkivo. Može u nekim većim količinama da izazove i smrt. Zato se ovim sporazumom uređuju pitanja – saradnja u oblasti radijacione i nuklearne sigurnosti, zatim, zaštita stanovništva i životne sredine, saradnja nadležnih organa i to je ono što je cilj. Cilj je u stvari da se dve konvencije iz 1986. godine sprovedu. To je Konvencija o ranom obaveštavanju i Konvencija o pomoći u slučaju nuklearnih nesreća, a predmet je razmena informacija između naše zemlje i Mađarske, razmena rezultata dobijenih merenjem jonizujućeg zračenja i određivanje sadržaja radionuklida u životnoj sredini. Samo bih napomenula da jako bitno da je Agencija za zaštitu od jonizujućeg zračenja i nuklearnu sigurnost Srbije već započela u nekom smislu aktivnosti po pitanju ovih merenja i ovo je jedna jako bitna informacija sa kojom se možda svi sugrađani nisu sreli, a to je da je započela nacionalnu kampanju merenja i mapiranja radona u Srbiji. Radon je prirodni radioaktivni gas koji izuzetno loše može da utiče na naše zdravlje. Unosimo ga respiratornim putevima. Može nastati raspadanjem stena i na druge načine i nažalost izaziva rak. Na drugom mestu je nakon konzumiranja cigareta. Do sada je pripremljeno oko šest hiljada detektora. Ljudi se mogu, sugrađani se mogu raspitati ako to nije završeno, ako nisu detektori podeljeni. Ko je u prizemnim kućama može da se obavi merenje radona, a to je jako bitno, odnosno zračenja radona, da bi se mapirao radon i da bi se videlo da li smo mi kao država u opasnosti. Dakle, krajem godine se očekuje otvaranje poglavlja. Mi očekujemo, naravno, da će se otvarati i poglavlje 27 uskoro, vezano za zaštitu životne sredine. Mislim da, bez obzira koliko se nama činilo da su sva druga poglavlja u ovom trenutku bitna, moramo biti svesni da je ovo jedno od najopširnijih poglavlja, budući da se oko jedne trećine zakonodavstva EU upravo odnosi na zakone iz ove oblasti. Tako da, želim zaista da dam sve pohvale za Ministarstvo, želim da dam pohvale i za sve one koji se bave zaštitom životne sredine. Meni je žao što i državni sekretar Stana Božović danas nije sa nama, jer mislim da se zaista svojski sve ovo vreme bori da ova oblast zaživi i da uspemo da pratimo tempo EU. Još sam samo želela da kažem da se toliko radujemo otvaranju poglavlja 27 i podržaćemo sve ove zakone u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, uvažena ministarko, gosti, danas otvaramo raspravu o zaista četiri bitne tačke, četiri izuzetno značajne teme koje možemo podvesti pod setom ekoloških tema, obzirom da imamo jedan jako bitan i jako kvalitetan zakon, a imamo i jedan protokol koji se takođe bavi ekologijom, te imamo dva sporazuma koja delimično svojim jednim delom dotiču oblasti ekologije. Čuli smo od prethodnih izlagača da praktično jedna trećina naših obaveza u samom pridruživanju ka EU biće sadržana u poglavlju 27, koje praktično i rešava životnu sredinu, kako je i naslovljeno. Mislim da ćemo imati tu mnogo posla da učinimo. Ono što danas radimo, jeste usvajanje, odnosno raspravljanje o jednom zaista kvalitetnom zakonu i ja ću pohvaliti zaista rad ministarke. Videli smo ovde njenu energiju i želju da menjamo ovo naše stanje na bolje i ubeđen sam da ćemo to i učiniti. Zaista je reč danas o, eto, govorim prvo o Zakonu o nacionalnim parkovima, jednom sveobuhvatnom zakonu, koji pre svega želi da uredi određeno stanje u tim zonama. Mi imamo danas oko 6% zona u državi Srbiji koje je određenim vidom zaštićeno i koje se štiti i na kojem se želi podići praktično zaštita prirode i prirodnih resursa. Naravno, želim da pohvalim i onaj vaš uvod, ministarko, u kojem smo mi dosta toga čuli i saznali, pa i onaj istorijski deo, gde smo videli da postoji jedna ozbiljna tradicija u zemlji Srbiji, koja ide do 14. veka. Ali, saznali smo i da su ipak pioniri pravih definicija zakona o nacionalnim parkovima Amerikanci, zapadni svet i da je to od 19. veka u Jeloustonu prešlo na Švedsku i na Švajcarsku, a da smo kasnije i mi prihvatili te obaveze. Onda, 1923. godine je u staroj Jugoslaviji prihvaćen Triglav kao zona nacionalnog parka, a onda smo mi u Republici Srbiji to 60-tih godina uradili sa Fruškom gorom. Danas u svetu ima oko sedam hiljada, to je novi podatak, a podatak 90-tih godina je bio da ima oko hiljadu i po nacionalnih parkova, što znači da se povećao broj i tendencija je da se povećava broj nacionalnih parkova. To je verovatno i želja da se zaštite praktično te zone u kojima će se priroda, flora i fauna sačuvati i neke retke biljke, neki retki životinjski fondovi koji su pred istrebljenjem. To je jako dobro. Rekoh da ovaj zakon tretira temu nacionalnih parkova pre svega kroz zaštitu prirode i prirodnih resursa. Ima mnogo dobrih svari i zaista moram da kažem da je ovo jedan od boljih zakona koji smo imali u ovoj Skupštini, obzirom na njegovu važnost pre svega, ali i na neka rešenja. Manjkavosti postoje u zoni rečnika, rečničkih izraza, što je evidentno i verovatno ćete vi usvojiti amandmanima dosta promena, ali globalno je zaista jedan od najboljih zakona koji smo mi u ovoj Skupštini imali. Vidimo, on širi praktično teritoriju, određuje, omeđuje teritorije i čak ih proširuje, što je takođe pohvalno. Potom, govori o režimima zaštite, o pravilima ponašanja i uređuje finansiranje. Zatim, uloga i učešće javnosti u funkcionisanju, odnosno lokalnog stanovništva u javnosti u funkcionisanju nacionalnih parkova itd. Dve su izuzetno dobre mere koje donosi ovaj zakon. Prva je usvajanje praktično jednog novog tela, a to je stručni savet, što znači ustanovljavanje stručnih konsultacija od strane jednog takvog stručnog tela. Videli smo da ono ima pet članova, da se bira na četiri godine i da čak upravljač predlaže jednog od tih članova. To je zaista način da struka ima konkretniji udeo na samom terenu, obzirom da ono analizira projekte, daje planove, sagledava stanje prirode i prirodnih resursa na tom terenu. Druga jako bitna stvar jeste da se osniva i savet korisnika nacionalnog parka. Na taj način se omogućava ljudima sa lokaliteta, ljudima iz lokalnih sredina, ljudima koji žive i praktično rade tu, bivstvuju u regiji tog nacionalnog parka, da imaju konkretno učešće kroz lokalnu samoupravu, kroz razne nevladine organizacije itd. No, za mene je izuzetno bitna stavka da se, u skladu sa planom upravljanja, daje mogućnost Vladi da daje transfere lokalnim samoupravama na čijoj teritoriji se nalaze praktično ovi rezervati, da plasiraju određena novčana sredstva u cilju podizanja nivoa kvalitetnog života stanovništva u suživotu sa ovim prirodnim uslovima, da se čak finansiraju i razne delatnosti, radinosti koje neće biti na štetu nacionalnog parka, a biće u korist ljudi koji žive na tom terenu. Jer, moramo znati da u regiji nacionalnih parkova ima dosta stanovništva i da mi ne možemo samo čuvati prirodu, nego moramo naći neki model, neki konsenzus da tim ljudima omogućimo i ekonomski razvitak i bavljenje određenim ekonomskim poslovima, a ne samo uzgajanje npr. zdrave hrane itd, već jedan nivo ekonomske delatnosti ili možda bavljenje turizmom. Mi smo imali danas da je rečeno i zaista postoji taj problem, gospođo ministarko, sa manjkom inspekcije, inspektora. To je jasno i to nije vaša krivica. Međutim, ja želim afirmativno da kažem da je nama jasno, pošto znamo neke na terenu, ja često i kontaktiram, koliko ljudi radi prekovremeno i menjaju smene preko leta itd, da bi zadovoljili i pokušali da svojim angažmanom dodatnim upotpune ovu prazninu. Međutim, želim da našu kritiku u tom smislu shvatite kao našu želju i, naravno, davanje nekakvog ovlašćenja da se potrudite da povećamo broj tih ljudi, jer zaista nije samo problem kod nacionalnih parkova sa inspektorima, nego i van. Ja sam vama slao nekoliko pitanja o očuvanju šumskog zemljišta i očuvanju šuma u regiji Sandžak, Novi Pazar. Vi ste mi dali kvalitetan odgovor. Međutim, zaista postoje velike sumnje na zloupotrebe u regiji šuma, sečenje. Pa znate, bilo je i u novinama zaista jako puno priče o nekakvoj šumskoj mafiji itd, kao i brojnih drugih tema koje mogu da ugroze naš taj biodiverzitet, kako vi stručno kažete. Imao bih jednu molbu, obzirom da dolazim iz Sandžaka. Vi znate da Pešterska visoravan ima mogućnost i ima skoro sve kriterijume da se proglasi za još jedan od ovih nacionalnih parkova, da ona ima i teritoriju i nekakve svoje posebnosti. Vi znate da preko sto različitih biljaka, koje nigde na drugom mestu ne možete naći, postoje i rastu na Pešteri, da imamo čak i autohtone životinjske vrste, od posebne vrste ovce do izuzetno retkog indijskog bivola, od kojeg se pravi onaj toliko kvalitetni sir maskarpone itd. Znači, postoje uslovi da se Pešterska visoravan proglasi nacionalnim parkom i da nemamo tu samo onaj prirodni rezervoar Uvac, nego da jednom širom i snažnijom polugom zaštitimo tu zonu koju zaista mislim treba zaštiti i treba da bude budućnost tog kraja u razvoju, u poljoprivrednom, ali i u turističkom i u svakom drugom. Mi imamo danas još, rekoh, nekoliko značajnih tačaka. To je druga tačka koju smo mi spomenuli, a to je, praktično, potpisivanje onog protokola koji je jako bitan, o čistoći voda, misli se na reku Savu. Vode su danas u svetu glavni resurs, čuvaju se i ovo je izuzetno dobra stvar što mi nakon Bosne i Hrvatske potpisujemo ovaj protokol. Takođe, pohvalio bih i rad veterinarskih službi, upravo zato što je bilo ovde kritika, jer znam ljude koji rade na lokalu i znam ljude koji rade na Pešteru i znam koliko se oni trude i rade, pa i ovaj danas ugovor koji imamo sa Marokom je dokaz toga jer Maroko je jedna od najvećih zemalja Magreba. Ja sam ovde mnogo puta pričao o halal hrani i sertifikatu i o mogućnosti da to tržište mi eksploatišemo. Ovaj sporazum koji danas usvajamo pravi preduslove dalje jer se tu govori o kvalitetnoj saradnji, o razmeni stručnjaka, o razmeni znanja i, naravno, jednom poverenju koje će se steći između nas i Maroka, kao tržištu u koje želimo da izvozimo naše mesne proizvode. Na kraju, imamo i ono što je ovde spomenuto, sporazum sa Mađarskom o saradnji u zoni tzv. obaveštavanja radio-nuklearne opasnosti. To je još jedan od dokaza da se dobro radi u toj saradnji. Međutim, moram da iskoristim ovde još nekoliko minuta za jedno pitanje, konkretno vama. Ovde je dolazilo mnogo ljudi sa Peštera iz oblasti Sjenice koji imaju jedan ozbiljan problem, ja ću vam to uputiti kao poslaničko pitanje, da su im zaustavljeni računi, kako oni kažu, zbog određenih mahinacija, 260 gazdinstava ima blokirane račune, a to je za njih velika stvar, za davanje onih posebnih boniteta koje dajete na mleko. Naime, 2014. godine desio se problem, kako oni kažu, da im je neko davao, obzirom da tamo nemamo mi mnogo biljnih tih apoteka, ljudi su im donosili određeni materijal i sredstva i davali im lažne račune, nekima od njih. Drugi čak kažu da su legitimno kupili datu robu i da su dobijali legitimne račune, ali su i njima blokirani računi koje su potamanili, dali u trezor. Ja bih ovom prilikom, bez ikakvog znanja, osim znanja da će im se naneti ogromna šteta i biti ugrožena njihova egzistencija…
Vreme vam je isteklo. Zahvaljujem. (Muamer Bačevac, s mesta: Samo minut.) Ne mogu minut zato što imamo ograničeno vreme svima. Hvala vam puno. (Muamer Bačevac, s mesta: Trideset sekundi. Samo da zamolim ministarku da još jednom razmotri i uputi određenu komisiju da reši ovo pitanje.) Hvala vam puno. Moramo da poštujemo vreme da bi mogli sednicu da vodimo kako treba. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. On nije tu. Reč ima Branislav Blažić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana ministarka, cenjeni predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, postoje nekad zakoni koje donosimo ovde u Narodnoj skupštini, kada unapred možemo da očekujemo neku pozitivnu energiju. Samo prisustvo današnjeg Zakona o nacionalnim parkovima i kada se setimo kakvi su oni, kakva je to lepota i nešto što ova Srbija ima najvrednije u prirodi, sam taj osećaj već treba da proizvede jednu pozitivnu energiju, jednu raspravu koja u sebi ne može da sadrži ni demagogiju, ni politizaciju, ni strančarenje, niti bilo šta drugo što bi moglo da ugrozi takvu jednu raspravu. Ono što smo danas čuli ovde, bilo je i kritika koje su bile na mestu, a bilo je i nečega što nije. Ja ću prvo reći da je ova zemlja imala Zakon o nacionalnim parkovima, izvanredan zakon, krajem 90-tih godina, zakon koji je dobio sve pozitivne stavove od svih iz Evrope i da bi onda 2009. godine taj zakon bio ukinut i donet Zakon o zaštiti prirode, koji je trebalo, kao krovni zakon, da pokrije sve. Mi smo tada pokazali kako razmišljamo i kakav je naš stav o nečemu što je najvrednije u prirodi Srbije. Ti isti koji su tada, 2009. godine, ukinuli Zakon o nacionalnim parkovima, danas ovde govore i kritikuju zakon koji se postavlja. Ne kažem da je on idealan, on mnogo bolji može da bude, ali bolji je bilo kakav zakon nego da nema nikakav. Ovaj zakon je sproveo jednu široku javnu raspravu i to nije sporno, ali ono što smo mi govorili na odboru i što mislim da treba da bude naša praksa je da ta javna rasprave pre ovakvog zakona treba da bude i u ovoj Skupštini sa Odborom za zaštitu životne sredine i sa zelenom poslaničkom grupom. Sprovesti javnu raspravu među lokalnim stanovništvom je dobro, ali ova zemlja mora da štiti svoju budućnost, nevezano za to šta neki pojedinac i kakav je interes nekog lokalnog stanovništva. Takođe, javna rasprava u Privrednoj komori itd. ima svoje pozitivne strane, ali je najvažnije da mi ovde, pre nego što dođemo u predlog zakona, se ipak dogovorimo oko nekih koncepcijskih, suštinskih stvari, jer mi dobijemo na odboru zakon dva dana pre nego što ćemo ovde o njemu raspravljati, zakon koji može nama da se potpuno ne sviđa. Šta onda mi da radimo? Ako pokušamo da ga menjamo amandmanima, često puta to je nemoguće zato što je suština različitog shvatanja i prilaza ovom problemu. Onda dolazimo u jednu situaciju, da bi zadržali mir u kući, prihvatamo neke stvari koje možda ne bi smeli da prihvatimo. Činjenica je, ovde se govorilo da donosimo zakon koji je de fakto leks specijalis zakona o zaštiti prirode pre Zakona o zaštiti prirode, koji ćemo menjati za mesec dana, i to kroz izmene i dopune, i ovaj zakon prilagođavamo onom koji ćemo menjati, a ne znamo kako će on izgledati. Zna ga taj koji ga je pisao, ali ne znamo mi. A mi ćemo ga doneti ili ga nećemo doneti. Mi ćemo ga promeniti na bolje ili na gore, na više ili na manje. To je redosled poteza. Razumem potrebu Ministarstva da što pre neke zakone koji, eto, od 2009. godine čekaju da donesu, razumem da je možda i greška Skupštine, da je u proceduri, kada su dati svi ti zakoni, da je stavljeno nešto na prvo mesto a nešto na drugo. Ali, to samo dokazuje koliko koordinacija u svemu tome ne postoji. Mi smo to morali na takav način da uradimo i da kažemo neko svoje mišljenje. Za mene lično je zaštita tog područja na prvom mestu, a na drugom mestu su uslovi korišćenja, upravljanje itd. To je nešto najvrednije što imamo, mi to moramo da štitimo po svaku cenu. Ne može društveni interes da bude skijalište, a da nije nacionalni park. To niko ne može da mi objasni. Ovde je bilo reči o svemu i svačemu. Bilo je reči o fondu, pa, kao, zeleni fond, sad nemamo zeleni fond pa smo izgubili zeleni fond. On će se vratiti, čuli smo i od ministarke. Ali, ako ga mi vratimo da on funkcioniše kako je funkcionisao od 2002. pa do 2012. godine, onda bolje da ga ne vraćamo, jer on je služio da se kupuju majice i kape, da se kupuju kante, da se kupuju kolica, lopate. Za sve je to služio ovaj zeleni fond, da se štampaju neke publikacije, da se reklamira preko novina, ali nije služio u interesu zaštite životne sredine. Ništa, imali smo zeleni fond, za deset godina nije urađeno kapitalno u životnoj sredini. Nijedna deponija, niti nešto kvalitetno što bi mogli sutra da pokažemo da smo ostavili budućim generacijama. Uradile su neke opštine koje su samo znanjem ili velikim angažovanjem to uradile bez pomoći države. Prema tome, ono što je suština i šta još želim da kažem. Znam da je ovde uložen veliki napor. Ovo je ipak jedan pomak. Da li ćemo i šta ćemo uraditi, strateški gledano, kada je u pitanju životna sredina, o tome tek treba sad da razgovaramo. Po meni lično, mislim da treba podvući crtu i napraviti nove zakone, i o zaštiti životne sredine i o otpadu i o prirodi i onda uskladiti ovo o nacionalnim parkovima i da imamo nešto, da krenemo od nečega, da stalno ne krpimo stvari. Nama se otvara poglavlje 27, mi smo u obavezi, kao zemlja, da pokažemo jednu ozbiljnost, sveopšti pristup, jednu potpunu strategiju, na operativni način da pokažemo da možemo tu strategiju kroz zakone i da primenjujemo. Ono što smatram da je dobro u zakonu, to su ovi saveti, stručni i savet lokalnih korisnika. Stručni savet mislim da je dobra stvar, trebalo je predvideti da u tom stručnom savetu od pet ljudi,jedan obavezno mora da bude iz Zavoda za zaštitu prirode, a drugi da bude iz ministarstva, dok ostala tri već može ministarstvo da predloži. Ne možemo dozvoliti da pravimo stručni savet da bi udomili neke partijske kadrove. Mora se uspostaviti koordinacija i praćenje, i Zavod za zaštitu prirode i posledice njihovih uslova i sve ono što prati, ako hoćemo da taj savet nešto kvalitetno uradi. Bilo je priče da će se to raditi volonterski. Ja bih molio da taj savet ne radi volonterski, jer ako bude radio volonterski, od toga nema ništa. Oni će jednom doći, jednom će ljudi kazati šta misle, hteti da pomognu, dati svoja stručna mišljenja, a sledeći put neće doći jer nemaju interesa. Jednostavno, moramo shvatiti, ako se oslanjamo na stručne ljude, ako se oslanjamo na znanje, to mora da se plati. Nema tu nikakvog ustručavanja, niti demagogije, niti političke priče – platimo znanje ako hoćemo da sačuvamo to onako kako treba da sačuvamo. Druga stvar koja je bitna – savet korisnika. Potpuno podržavam tu ideju. Savet korisnika treba na tom prostoru da postoji i to je nova ideja, jako dobra. Jer, treba ljudi koji tamo žive, koji se time bave, da stvarno se uključe, jer će oni svojim radom i angažovanjem možda dati najveći doprinos razvoju toga. Ovo bi bilo ono što sam želeo da kažem. U svakom slučaju, zakon je predstavljen, to je nešto što novo. Ima tu i manjkavosti, ima grešaka, kao da se radilo na brzinu, ali, sve je to manje bitno od onoga što je suština, da mi donosimo jedan zakon o nacionalnim parkovima koji je 2009. godine isključen i da na taj način, ipak kroz jedan pristup pokazujemo našu želju kao zemlje da sačuvamo svoje najvrednije što imamo u prirodi, a to su nacionalni parkovi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Nije tu. Reč ima narodna poslanica Marjana Maraš. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku bih istakla da će Poslanička grupa SPS podržati predloženi Zakon o nacionalnim parkovima, kao i ostale zakone iz drugog zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa. U svom izlaganju, osvrnuću se na predloženi Zakon o nacionalnim parkovima i Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Kraljevine Maroko. Ukazala bih da je Predlog zakona o nacionalnim parkovima neophodno usvojiti kako bi se na sveobuhvatan način regulisala oblast zaštite i razvoj nacionalnih parkova. Pored toga, strateški cilj Republike Srbije u oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine u procesu pridruživanja EU jeste da se izvrši usklađivanje domaćih propisa sa propisima EU i da se obezbedi sistem za primenu usvojenih zakona. Naravno, da bismo danas govorili o ovom zakonu, moramo imati širu sliku onoga što Ministarstvo čini u poslednje dve godine. Strateškim pristupom, izuzetnim poznavanjem polja delovanja, kao i konstantnim radom na terenu, Ministarstvo je ostvarilo svoj godišnji plan, menjalo je postojeću i usvajalo potpuno novu zakonsku regulativu, trudeći se da otkloni sve nasleđene probleme, ali i da poboljšaju položaj naših poljoprivrednika. Upravo zahvaljujući ovakvom radu i posvećenosti, pre svega vas, ministarko, kao i vašeg tima u Ministarstvu, ali i čitave Vlade, mi smo danas u prilici da govorimo o Zakonu o nacionalnim parkovima, a ubrzo ćemo, verujem, govoriti i o Zakonu o šumama i o drugim zakonima, zakonima za koje ste rekli da su u pripremi. Konkretno, Predlogom zakona o nacionalnim parkovima, preciznije su definisani režimi zaštite u nacionalnom parku, tako što su taksativno nabrojane aktivnosti i radovi koje nije moguće obavljati u pojedinim stepenima zaštite, što stvara veću pravnu sigurnost. Jasnije se definišu obaveze upravljača kroz sprovođenje režima zaštite u nacionalnom parku i upravljanje prirodnim vrednostima, građevinskim zemljištem, objektima kao i drugim nepokretnostima koje su poverene na upravljanje. Jasnije se definiše razvoj i upravljanje, pravila ponašanja, politika održivog razvoja i finansiranje nacionalnog parka, doprinosi se jačanju društvenog konsenzusa i širenja svesti u vezi javnog interesa zaštite prirode. Predlogom zakona, takođe, predviđene su institucionalne i organizacione mere, kao i tehničke odnosno operativne mere. Pod institucionalnim i organizacionim merama podrazumeva se uspostavljanje saradnje i odgovornosti svih subjekata zaštite prirode u postupku donošenja planova, osnova programa, kao i realizovanje projekata, radova i aktivnosti u nacionalnom parku. U okviru tehničkih mera, predviđeno je uspostavljanje i vođenje baze podataka, prirodnih i drugih vrednosti nacionalnog parka. Posebno bih istakla da je Ministarstvo prilikom izrade ovog zakona konsultovalo predstavnike državnih organa i organizacija, javnih preduzeća za upravljanje nacionalnim parkovima, predstavnike organizacija za zaštitu prirode i nevladinog sektora, naučnu i stručnu javnost, kao i druge zainteresovane strane. Takođe, održane su javne rasprave u Beogradu, Donjem Milanovcu, Sremskoj Kamenici, Brusu i Bajinoj Bašti. U okviru svog izlaganja posebnu pažnju bih posvetila Nacionalnom parku Fruška gora, zbog toga što je to jedini koji se nalazi u Vojvodini, iz koje ja kao poslanica dolazim. Do 1948. godine šumama Fruške gore gazdovalo se kao sa ekonomskim šumama. Naredne godine, 1949, zbog posebnog značaja predela Fruške gore u Panonskoj niziji, Vlada Narodne Republike Srbije osnovala je organizaciju Narodno izletište Fruška gora, sa zadatkom unapređivanja ovog kompleksa kao izletišta i odmarališta. Godine 1960. Skupština Socijalističke Republike Srbije, posebnim zakonom, Narodnom izletištu daje viši rang i stavlja ga pod posebnu zaštitu proglašavanjem za Nacionalni park. Nacionalni park Fruška gora prostire se između Dunava i Save. U uporedničkom pravcu na jugu ima dužinu od oko 80 km, a najveću širinu od 15 km, dok je površine 26.672 hektara. Prostire se na delovima teritorije grada Novog Sada, opština Petrovaradin, grada Sremske Mitrovice, opština Bačka Palanka, Beočin, Inđija, Irig, Sremski Karlovci i Šid, u okviru 45 katastarskih opština, ukupne površine, kao što sam rekla, 26.672 hektara, od čega je 19.308 hektara u državnoj svojini, a u privatnoj i drugim oblicima svojine 7.364 hektara. Pod prvim stepenom zaštite obuhvaćeno je 3%, drugim stepenom zaštite 67%, a trećim stepenom zaštite ukupno 30% površine. Nacionalni park Fruška gora osnovan je radi održavanja stepskih i šumsko-stepskih staništa, održavanja šumskih eko-sistema sa raznovrsnim tipovima hrastovih šuma, posebno reliktnom termofilnom šumom hrastova sa grabićem, očuvanja staništa i populacije divlje flore nacionalnog i evropskog značaja, očuvanja staništa preko 200 vrsta ptica, među kojima se ističe orao krstaš, kao što smo danas napomenuli, očuvanje globalno ugrožene vrste tekunica, očuvanje nalazišta fosila, značajnim za sagledavanje geološke građe i istorijsko-geološkog razvoja litosfere, očuvanje jedinstvenog brdskog predela sa grebenskim delom pod šumom i padina, očuvanje reke Dunav, izvorište voda i vlažnih staništa, očuvanje kulturno-istorijskih spomenika sa 17 srpskih pravoslavnih manastira, zaštite i očuvanja spomen-obeležja. Niži delovi Nacionalnog parka bogati su pašnjacima i plodnim zemljištem, vinogradima i voćnjacima. Zbog svega navedenog, Fruška gora je idealno mesto za odmor i za rekreaciju. Osnovne delatnosti Nacionalnog parka Fruška Gora su zaštita, očuvanje i unapređenje bio-geografskih obeležja područja, eko-sistema i raznovrsnosti izvorne flore, faune i fungije, kao i sprečavanja aktivnosti koje mogu narušiti osnovna obeležja i druga svojstva Nacionalnog parka, naučno-istraživačka aktivnost, kulturno-obrazovna aktivnost, prezentacija i popularizacija vrednosti Nacionalnog parka, projektovanje i uređivanje područja, kao i sanacija i revitalizacija ugroženih delova Nacionalnog parka. U sporedne delatnosti nacionalnog parka spadaju uzgoj, zaštita, iskorišćavanje šuma, uzgoj divljači, organizovanje lova, ribarstva na jezerima i ribnjacima, turističko posredovanje, prodaja raznih prehrambenih divljač, riba, gljive, lekovito bilje i šumski plodovi i ne prehrambenih proizvoda, građevinsko, ogrevno i celulozno drvo. Zbog svega navedenog smatram da će donošenje novog zakona unaprediti i poboljšati položaj i očuvanje Nacionalnog parka Fruška gora, ne samo za nas, već i za buduće generacije kojima smo dužni sačuvati ovakav prirodni biser, kakav je Fruška gora. Što se tiče sporazuma između Vlade RS i Vlade Kraljevine Maroko u saradnji u oblasti veterine. On je potpisan kako bi se olakšao promet životinja i proizvoda životinjskog porekla, da se istovremeno onemogući unošenje zaraznih bolesti i po zdravlje štetnih proizvoda životinjskog porekla, kao i da se razvije saradnja u oblasti veterinarstva. Od izuzetnog značaja je da se uvoz i provoz životinja i proizvoda životinjskog porekla, može obavljati samo ako su ispunjeni propisani veterinarsko sanitarni uslovi i ako je prethodno pribavljeno odobrenje nadležnog organa zemlje uvoznice, odnosno zemlje preko čije se teritorije pošiljka provozi, kao i da se razmene odmah informacije o pojavi zaraznih bolesti i sve druge informacije koje se odnose na mere i rezultate suzbijanja zaraznih bolesti životinja. Potvrđivanjem sporazuma saradnja dve države u oblasti veterine, treba da dobije pravni okvir, čime se stvaraju uslovi za olakšan promet i povećanje obima razmene poljoprivredno prehrambenih proizvoda životinjskog porekla. Želim da istaknem da je potvrđivanje ovog sporazuma značajno pre svega, iz razloga što se omogućava kontrola prometa. Da bismo obezbedili kvalitetan i nesmetan rad veterinarskih i carinskih organa, obezbedili kontrolu prometa, neophodna nam je i kontinuirana saradnja nadležnih organa u obe države. Dakle, primena ovog sporazuma treba da doprinese bezbednijem i lakšem plasmanu našeg proizvoda na Marokansko tržište i obrnuto, kao i da omogući kontrolu prometa i veći pristup, tj. izvoz, na strana tržišta i svakako unapređenju ekonomskih i trgovinskih odnosa Srbije i Kraljevine Maroko. Maroko je jedna od najsnažnijih ekonomija Afrike i ovaj sporazum je jedna od prilika za bližu ekonomsku saradnju. Naš interes je da povratimo i jačamo svoj tradicionalno dobar ugled u Afričkim zemljama, gde je od posebnog značaja saradnja sa Marokom, kao i značajnim faktorom regionalnog i Afričkog razvoja. Kraljevina Maroko, osamdesetih godina, u okviru zemalja u razvoju, predstavljala je jednog od najstabilnijih i značajnijih privrednih partnera našoj zemlji. Bilateralna ekonomska saradnja nije razvijena, sem robne razmene, ali zaostaje za tradicionalno dobrim političkim odnosima. Od 2004. godine, Srbija beleži stalni deficit u razmeni sa Marokom. U 2012. godini, ostvarena je razmena od 9,5 miliona američkih dolara, od čega je izvoz bio 1,6 miliona, a uvoz 7,9 miliona dolara. Interes Srbije je u realizaciji investicionih projekata, izvozu naših proizvoda, izvođenjem radova u oblasti poljoprivrede, vodoprivrede, građevinarstva, infrastrukture i novih tehnologija. Očekujem da će razvoju i stabilnosti ukupnih međusobnih ekonomskih odnosa i većoj pravnoj sigurnosti u poslovnim kontaktima privrednika u velikoj meri doprineti i sporazum o saradnji u oblasti veterine. Socijalistička partija Srbije će u Danu za glasanje, podržati usvajanje Predloga zakona o nacionalnim parkovima, Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Vlade Kraljevine Maroko, kao i drugih zakona koji su danas tema rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospođice Maraš. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Nije tu. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite gospodine Radojević.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, koleginice i kolege. Ja ću se truditi da budem kratak. Čuli smo jako puno mišljenja za i protiv ovog zakona, ja mislim da je ovaj zakon dobar, jer je on jedno iznuđeno rešenje između zatečenog stanja i onoga što je razvoj, između onoga što je stvarno i moguće u ovim uslovima uraditi. Naime, zakon dolazi do izražaja u trenutku kada je dugi niz godina nebrigom onih, koji su pre ovog donošenja zakona radili kako su znali, hteli i umeli, i napravili izvesne štete na velikim prostranstvima onoga što se zovu zaštićena područja, nacionalni parkovi, tako da je bilo praktično nemoguće početi od početka regulisati ovu materiju od početka, kao da se ništa pre toga nije dešavalo i kao da ništa oko nas ne postoji što treba uvažiti kao faktičko stanje što je već urađeno, naneta šteta ili korist, o tome se može suditi. Zašto tako mislim? Zato što u članu 19. Zakona postoji nešto što se kaže da će se donositi poslovni planovi tih parkova, odnosno zaštićenih posebnih, sa posebnim namenama, prostora sa režimima posebne zaštite. Da, u članu 22. predviđeno formiranje stručnog savet nacionalnog parka, dakle, tela koja će pratiti i analizirati ono što se dešava i što je u članu 24. po meni najznačajnije, predviđena aktivna uloga lokalne samouprave, lokalnog stanovništva, udruženja građana i drugih lica, pogotovu u smislu donošenja planova, razvoja i onoga što je na terenu. Naime, ne mogu da zamislim da će sad neko doneti zakon po kome će se, kao što moja uvažena koleginica, pre pola sata reče, nešto sme ili nešto ne sme. Kada već imate u zoni zaštiti sagrađene i kuće i vile i vikendice i razne priručne, da kažem, privremene objekte koje ljudi koriste za rekreaciju, za razonodu, mislim da je jako teško sada porušiti sve to, jer je ogroman broj tih objekata. Uostalom, ako analiziramo, uzmimo pošto je meni najbliže moje jezero Međuvršje, kod Čačka, tamo ima sagrađenih objekata koji liče na palate, ali koji su obične skele i čamci koje ljudi koriste za rekreaciju i oni su se potrudili da svoje izvode kanalizacije i otpadnih voda, prilično dobro obezbede, da ne bi sami sebi zagađivali taj prostor u kome provode najveći deo vremena. Ako bi njih 300 ili 500 neko rešio da ukloni odatle, šta bismo onda trebali da uradimo sa celim gradom Užice, Požega, Arilje, Ivanjica, koji direktno svoju kanalizaciju izlivaju bez ikakvog kolektora u reku Zapadnu Moravu koja kompletnu kanalizaciju i otpadne vode dovodi to tog jezera gde se oni nalaze kao rekreativci. Zbog toga mislim da je ovo dobar balans između onog što je zatečeno stanje, nasleđeno stanje i onoga što se mora uraditi na regulativi, na pravljenju normi i propisa koje treba poštovati, za ubuduće da sačuvamo ono što treba da ostane za našu decu. Ono što je takođe pomenuto u raspravi tokom dana, to je da postoji značajan broj objekata privrednih ili onih koji su u službi privrede, a koji ne ispunjavaju neke ekološke uslove. Ja ću podsetiti samo da je pre nekoliko meseci ovde na temu potpisivanja ugovora sa „Tenisom“ ili „Tenezom“ koji treba ovde u Vojvodini da uzgaja milion tovljenika, nekorekao da će oni strašno zagaditi sredinu, dodatno zagaditi sredinu jer nema adekvatnog deponovanja nitrita iz njihovog izmeta. Podsetiću da je mnogo važnija ekonomska komponenta tog projekta i svih ostalih projekata, jer, upotrebiću jedno poređenje sa mojoj lokalnom Čačanskom samoupravom, gde znam egzaktno podatke. Naime, do 90-tih godina, tamo je bio jako izražen tov bikova i oni su imali oko 30.000 bikova koje su izvozili na osam meseci. To je bio neto priliv od izvoza 30 miliona tadašnjih maraka. Sada ih tamo ima dve, tri hiljade. Dakle, ne možemo sad očekivati da se prvo prave neki spektakularni ekološki uslovi za gajenje ili svinja u Vojvodini ili bikova u Čačku, već moramo naći neki balans između onoga što je do sada razrušeno i što je nama imperativ, a imperativ je mislim ekonomski razvoj i stvaranje novih vrednosti, da bi iz te nove vrednosti mogli da finansiramo i ekološke projekte koji su ekstremno skupi i koji zahtevaju da se u njih ulaže, zarad budućnosti a ne zarad profita. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Radojević. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodna poslanica Irena Aleksić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, činjenica da Zakon o nacionalnim parkovima na prvi pogled ne izgleda prevelik, bar po broju članova i možda bi se ovako površno gledano stekao utisak da i nije toliko značajan Ali, meni se čini da instituti koji su u ovom zakonu predloženi su od izuzetnog značaja,da je izuzetno bitno da je Vlada prepoznala značaj nacionalnih parkova, samih po sebi, kada je u pitanju zaštita životne sredine, ali kao i privredni potencijal Republike Srbije i da je potpuno svesna da su zadaci koji su pred nacionalnim parkovima dosta kompleksi, u zaštiti biodiverziteta, zaštiti ugroženih primeraka flore i faune, da je jako bitno da ravnoteža između ljudi i prirode bude zaštićena, ali isto tako i da se obezbedi jedan održivi razvoj u nacionalnim parkovima jer jedan broj, veliki broj tačnije opština koje nisu dovoljno razvijene, oslanjaju se na nacionalne parkove i sami nacionalni parkovi bitno utiču na ekonomiju tih područja. Rekao bih da je ono što je dakle najbitnije, to je odlučnost Vlade da preuzme odgovornost za nacionalne parkove. Prema tome, aktivna uloga Vlade pre svega se ogleda kroz plan upravljanja, koji je desetogodišnji, kroz planove koji su jednogodišnji i kroz godišnje izveštaje koje dostavljaju nacionalni parkovi, kroz koje mogu da se sagledaju sve aktivnosti u prethodnom periodu, da se sagleda da li se ono što je planirano i poštuje. To je jako važno jer u prethodnom periodu čini mi se da nismo u potpunosti koristili sve mogućnosti koje nacionalni parkovi pružaju i da u samom poslovanju nacionalni parkovi, ima dosta lutanja i dosta ne snalaženja. Ono što je jako dobro takođe u zakonu, to je postojanje dva saveta. Jedan stručni savet koji ne sumnjivo treba da osmisli rad i da prati rad nacionalnih parkova, ali je jako bitan i ovaj drugi savet, Savet korisnika, jer kao što rekoh, lokalne sredine su jako oslonjene na nacionalne parkove. Iz te interakcije između nacionalnih parkova i lokalnih sredina mogu da se obezbede ozbiljne koristi i u ekonomiji tih lokalnih sredina. Želeo bih da kažem da i da zamolim Vladu, ministarstvo pre svega naravno, da u ovom prethodnom periodu, kratkoročno pre svega, obrati računa o Nacionalnom parku Tara koji je po mom saznanju bitno uvećao svoju teritoriju za nekih 6.000 km. To izaziva delimično malo jednu nelagodnost kod građana koji se plaše da će na neki način njihova ekonomija biti ugrožena, ali finansijski transferna sredstva koja su pripremljena u Vladi trebali bi pre svega da tim ljudima omoguće da taj period koji je pred njima lakše prebole i da opštini Bajina Bašta u prvom trenutku obezbede ozbiljnija sredstva koja će popraviti kvalitet i infrastrukture i kvalitet ekonomije onih područja koja ulaze u nacionalni park. Znači, jedna molba za ministarstvo, za Vladu da ipak Bajina Bašta u ovom trenutku ima prioritet, a od onih dobrih stvari koje su još bitne i koje je zalaganje Vlade, mislim da je jako važno da je Vlada jasno rekla da divlja gradnja u nacionalnim parkovima ne može da opstane, da sve ono što je izgrađeno mora biti uklonjeno, jer bitno utiče na poslovanje i same nacionalne parkove. Što se tiče, generalno, mogućnosti ekonomskih nacionalnih parkova, mislim da su one jako velike, da usluge igraju jako bitan segment u ekonomiji svakog društva, u ekonomiji razvijenih zemalja dostižu čak i procenat od nekih 60-70%, da su usluge koje se nude ne samo komercijalne, one su pre svega vidljive, ali su one i u oblasti eko sistema i ojačavanju, očuvanju samih nacionalnih parkova i da to nikako ne bi trebalo da se zaobiđe kada se razmatraju mogućnosti za otvaranje novih radnih mesta i jačanje ekonomije u područjima u kojima se nalaze nacionalni parkovi. Do sada, nažalost, imali smo jedan, rekao bih, stihijski razvoj nacionalnih parkova, pre svega zato što Vlada nije uzela aktivno učešće. Kao što rekoh, ovaj put se stvari menjaju. Mislim da se otvara prostor i za direktne investicije, da nam je neophodno da imamo koordinaciju kada su u pitanju nacionalni parkovi. Ja sam siguran da će Vlada tu koordinaciju da obezbedi, da nam je neophodno da imamo jedan investicioni vodič za sve nacionalne parkove koji će biti pod strogom kontrolom i da je, verujem, bitno da se i preduzetnici koji posluju u okviru nacionalnih parkova kroz neke poslovne forume udružuju, daju svoje predloge i izraze svoja interesovanja za pojedine delatnosti, što bi bitno uticalo na poslovanje samih nacionalnih parkova. Dakle, mnogo toga može da se učini. Turistička ponuda može značajno da se promeni. Ja u tome ne vidim naravno nikakav problem ukoliko se zaštita životne sredine, koja ima prioritet, ispoštuje i svi zahtevi koji se stavljaju u pred nacionalne parkove. Ono što možda u ovom zakonu, po meni, nedostaje, mada sam nešto načuo da je ministarka rekla biće strožija kaznena politika u nekim zakonima koji u nekom narednom periodu dolaze. Trenutno je kaznena politika u ovom zakonu dosta nejasna. Mislim da treba praviti bitnu razliku između prekršaja koji se čine van zaštićenih zona i u samim nacionalnim parkovima i zaštićenim zonama i da tu mora sankcija da bude znatno oštrija nego što je to trenutno u nekim važećim zakonima. Rekao bih i da može biti da sam Savet korisnika treba delimično upotpuniti, jer interesovanje za oblast životne sredine i broj članova Saveta koji se nalaze u Savetu korisnika nije dovoljno da u potpunosti odrazi različite interese, interese pre svega nevladinog sektora, ali i interese preduzetnika, mada je jako bitno i jako značajno da su se u njemu našli predstavnici lokalne samouprave. Dakle, jedan zakon koji će bitno da promeni poslovanje nacionalnih parkova, bitno da pojača turističku ponudu, da kroz eventualno i strane direktne investicije imamo kvalitetne smeštajne kapacitete koji nam nedostaju, da imamo jednu ozbiljniju ponudu, naravno u onoj meri u kojoj to nacionalni parkovi mogu da prihvate, da imamo veći broj posetioca, što bi kroz jedan finansijski efekat sasvim sigurno značilo da će nacionalni parkovi u nekom narednom periodu potpuno da ostvare svoju društvenu ulogu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi gosti iz ministarstva, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, danas diskutujemo o četiri predloga zakona, od kojih čak tri su sporazumi. Kada su sporazumi u pitanju, ja uvek volim da naglasim i da podvučem da su oni zaista dobri za sve države potpisnice, da uvek otvaraju neka nova vrata i da uvek stvaraju neke nove mogućnosti, neke nove potencijale za međusobnu saradnju, razmenu iskustava, informacije između država, te da su kao takvi jako dobri i da ih kao takve uvek treba podržati. Sporazum o kojem smo danas možda najmanje pričali, jeste sporazum u oblasti veterinarstva, a koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i između Vlade Kraljevine Maroka. Ovaj sporazum, što bih želela da istaknem, pokriva sve oblasti kada je veterinarstvo u pitanju, kao što pokriva razmenu iskustava, znanja, kao što sam već napomenula. Isto tako, ništa manje bitno, razmenu stručnjaka kada je veterina u pitanju, što je jako značajno, naročito ako se uzme u obzir da ovo nije neka statična oblast, već da je to oblast u kojoj stalno se dešavaju različite vrste istraživanja. Znači, u ukrštanju različitih vrsta, stručnjaci bi to znali mnogo bolje naravno da objasne, ali ono što je evidentno, jeste da je to jedan živ proces, da se stalno dolazi do različitih iskustava i do različitih pronalazaka, tako da naravno upravo razmena u oblasti znanja jako puno znači. Naravno, ovaj sporazum između naših država omogućiće i lakši promet robe, što je itekako značajno, tako da još jednom ovakve i slične sporazume uvek treba podržati. Sledeća dva sporazuma, jedan je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o pravovremenoj razmeni informacija o slučaju radiološke opasnosti. Naravno da je više nego evidentno da se ovde radi o zaštiti, o čemu se radi u ovom sporazumu, da se radi o zaštiti životne sredine, da se radi o zaštiti zdravlja ljudi i naravno da je jasno da kada je ova oblast u pitanju nikakvih nepreciznosti ne sme biti, jer ako uzmemo u obzir materiju koja sporazum pokriva, havarije tu nikako nisu ni bezopasne i ne mogu da budu male i beznačajne, već da se uvek radi o havarijama čak i koje su najmanje, značajno utiču štetno na zdravlje ljudi, tako da je tu svaki oprez više nego dobrodošao. Kada je inače ovaj sporazum i sledeći o kom ću pričati u pitanju, ono što bih posebno istakla jeste da se ovakvim i sličnim sporazumima unapređuje regionalna saradnja, što je itekako bitno, da se na taj način neguju dobrosusedski odnosi i naravno, kamo sreće da ovakvih i sličnih sporazuma bude što više, jer u proteklom vremenu videli smo koliki je značaj imati dobre, kvalitetne odnose sa državama u neposrednom okruženju. Znači, to je praktično jedini put, a država Srbija i naša Vlada je do sada pokazala da itekako vredno, radno i predano radi na tome zašto je naravno dobila priznanje i od Evropske unije. Opet kada zaštita životne sredine u pitanju je i unapređenje regionalne saradnje, tu je i sledeći sporazum tačnije Protokol o sprečavanju zagađenja voda prouzorokovanog plovidbom uz Okvirni sporazum o slivu reke Save. Znači, tu je ostalo samo na nama i na Slovencima da ratifikujemo ovaj sporazum. To su Hrvatska i BiH već učinile. Kada je ovaj sporazum u pitanju, ono na šta se posebno fokusira, što je svima nama zajedničko, to je da maksimalno sačuvamo reku Savu, da je sačuvamo od svih oblika zagađenja, a naročito kada je otpad u pitanju. Konkretno, ono što ne bi bilo loše naglasiti, što svi mi znamo, ali nije loše da se ponovi kako zbog nas, tako i zbog građana Srbije, pre svega, jeste da je država Srbija koja ne dozvoljava uvoz opasnog otpada, što znači, plovila, ukoliko bi se utvrdilo da nose sa sobom opasni otpad, ne bi mogla taj isti otpad, znači, država Srbija ne bi prihvatila takva plovila u svoju zemlju. Kada je odlaganje otpada u pitanju, ono što bih naročito pohvalila, što je vrlo detaljno, vrlo precizno definisano ovim sporazumom, jeste: definisano je kako to sme otpad da se odlaže, odnosno kakve tehničke mogućnosti moraju da imaju i plovila, ali isto tako i luke, da bi moglo da dođe do pravilnog odlaganja otpada, što mislim da je jako dobro, to preventivno delovanje i da se na taj način najbolje štiti životna sredina. Zatim, ovim predlogom sporazuma, odnosno protokola, predviđene su crne i bele knjige, znači, još nešto konkretno vezano za taj sporazum, što mislim da je jako dobro da postoji ta pisana evidencija koja se to plovila pridržavaju zakonskih regulativa i poštuju ista, a opet, koja su to plovila na koja posebno treba obratiti pažnju zato što su ili jednom ili čak više puta prekršila zakonsku regulativu. Isto, ono što smatram da je jako značajno, jeste da postoji ta zakonska mogućnost da se hitno reaguje u slučaju da se utvrdi da je neko plovilo eventualno opasno po životnu sredinu, u tom slučaju dozvoljena je mogućnost hitne reakcije, odnosno dozvoljeno je da se takvom plovilo onemogući dalje plovljenje, što mislim da je jako dobro. Na samom kraju, pošto je bilo zaista dosta reči o Predlogu zakona o nacionalnim parkovima, ja ću se veoma kratko osvrnuti na taj zakon. Bilo je jako poprečnih mišljenja kada je on u pitanju. Ja lično smatram da je taj zakon dobar i kvalitetan iz više razloga, prvo, zato što je veoma detaljan i zato što je veoma precizan, naročito kada je utvrđivanje granica nacionalnih parkova u pitanju. Zatim, ništa manje detaljan i precizan nije i kada su utvrđivani koji su to tačno mehanizmi kojima će se zaštititi ti naši nacionalni parkovi, a isto tako, koji su to principi, odnosno represivne mere ukoliko dođe do toga, mere nadzora, da se ti isti zakonski principi ne poštuju, što mislim da je jako dobro, da država Srbija, koja je jako bogata kada su nacionalni parkovi u pitanju, da je jako dobro da ima jednu, da kažem, strogu politiku, što smatram da se ovim zakonom uvodi i da barem svojim pokoljenjima, ako ništa drugo, dugujemo to da sačuvamo nacionalne parkove onakvim kakvi jesu. Upravo sam mišljenja da će to biti jedan pravi uspeh, da sačuvamo nacionalne prakove takve kakvi jesu, prirodna lepota, da ih ssačuvamo i od nas samih, da i dalje i mi i naša pokoljenja možemo da uživamo u njima, da ih sačuvamo od svih potencijalnih opasnosti koje jedan moderan život pruža. Smatram da će to biti jedan pravi uspeh. Takođe, svi ovi sporazumi koje sam spomenula, kao i značaj regionalne saradnje, jako mi je drago da i kod nas raste svest o tome da se ne može delovati ni po jednom pitanju više pojedinačno, već da je potrebna jedna koordinirana saradnja, a naročito koordinirana saradnja kada je u pitanju jedna takva ozbiljna oblast kao što je zaštita životne sredine. Smatram da su sve to jako dobri i jako valjani razlozi zbog kojih predložene sporazume i Predlog zakona treba podržati, što će SNS naravno u danu za glasanje i učiniti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Aleksandra nije tu. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvaženi predstavnici Ministarstva poljoprivrede, poštovane kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine u Srbiji, opštine Svrljig, koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, a to je grad Niš sa svojom okolinom. Normalno, Srbija jeste najlepša zemlja u svetu. U potpunosti ću podržati sve moje prethodne kolege koji su govorili o problemima i u poljoprivredi, ovim novim predlozima zakona koji se tiču nacionalnih parkova, ali više ću se osvrnuti naovaj Predlog zakona o Sporazumu između Srbije i Kraljevine Maroko, vezano za veterinu. Pošto sam ja predstavnik Ujedinjene seljačke stranke i mislim da je poljoprivreda jedna najbitnija privredna grana bez koje ne možemo uspeti ni u čemu i Srbija će, siguran sam, krenuti mnogo bržim i jačim koracima kada se da mnogo veća pomoć tom delu naše privrede, odnosno poljoprivredi. Malopre je i ministarka rekla kako smo u prošloj godini imali dobre rezultate što se tiče izvoza poljoprivrednih proizvoda. Uprava za veterinu, veterinarski specijalistički instituti, veterinarskoj službi kao slobodnom javnom dobru hitno je potrebna podrška u infrastrukturi, resursima i kapacitetu, kako bi u potpunosti zadovoljili međunarodne standarde i na taj način ostvarili veću zaštitu zdravlja životinja i ljudi. Polaganje države u zaštitu zdravlja životinja i spremnost veterinarske službe za brzu dijagnostiku i radikalizaciju naročito opasnih zaraznih oblasti životinja, poput: slinavki šapa, bolesti plavog jezika, klasične kuge svinja, i bolesti koje se prenose i na ljude, zoonoze, bruceloze, besnila, salmonele, ptičjeg i svinjskog gripa i druge, jedan je od dugoročnijih prioriteta javnih investicija Republike Srbije. Ovo su od posebnog značaja, jer samo dobro organizovana i jaka veterinarska služba i dobro finansirani programi kontrole mogu dovesti i do smanjenja direktnih troškova države, koji nastaju usled nadoknade štete za uginule životinje, usled smanjenja produktivnosti životinja, ali i troškova koji nastaju lečenjem ljudi. Dobra saradnja sa zemljama u okruženju i svetu, razmena informacija, iskustava, od velikoj je značaja za rad Uprave za veterinu i veterinarske službe. Tako je zahvaljujući odličnoj saradnji Uprave za veterinu sa zemljama u regionu i Veterinarskog-specijalističkog instituta Niš sa Bugarskom agencijom za bezbednost hrane, a zatim i odgovornom reakcijom terenske veterinarske službe, za samo dva sata postavljena je sumnja na bolest plavog jezika u Medveđi, dijagnostikovana bolest i preduzete su mere kojima su štete koje ova bolest može izazvati svedena na minimumu i najmanje su u regionu. Napominjem da je u tom cilju veterinarska služba obišla svako poljoprivredno domaćinstvo i svim ljudima je dala maksimalnu podršku na veoma teškim i nepristupačnim terenima, bez ikakve nadoknade. Napominjem, bez ikakve nadoknade veterinarski radnici su obišli svako domaćinstvo i na neki način potpomogli da se zaustavi ova opasna bolest, što se tiče ovaca. Dugogodišnjom borbom stručnjaka Veterinarskog instituta Niš i veterinara juga Srbije sa brucelozom ova podmukla bolest životinja i ljudi svedena je na krajnji minimum u endemskom području jugoistočne Srbije. Ovakvim radom veterinarske službe smanjena je pretnja po zdravlje životinja i zdravlje ljudi za zemlje u okruženju, ali i za druge zemlje u koje se izvoze naši proizvodi, što je prepoznato od strane EU i date su visoke ocene za navedene aktivnosti. Moram da konstatujem da je veterinarska služba, pored ovakvih rezultata, koji su pre svega utemeljeni na veterinarskoj etici, u veoma teškom položaju i zato insistiram na mnogo većoj podršci što se tiče veterinarskih službi i veterinarima u celoj Srbiji, posebno nadležnog Ministarstva poljoprivrede. Zbogsvega ovog iznetog smatram da će Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko u saradnji u oblasti veterine biti još jedna karika u lancu koja će doprineti lakšem prometu životinja i proizvoda životinjskog porekla i istovremeno onemogućiti unošenje zaraznih bolesti životinja i ljudi, kao i po zdravlje štetnih proizvoda životinjskog porekla, kao i poboljšanje saradnje u oblasti veterinarstva. Što se tiče veterinarske službe i terenskog veterinarskog rada, ja sam dugi niz godina bio na terenu, radio sam kao terenski veterinarski radnik, ovde u Skupštini ima još jedan kolega, on je doktor veterinarske medicine, a možda ima još neko od veterinara koji je radio taj posao, a možda nije završio srednju školu, radio to u nekom prethodnom periodu, ali u krajnjem slučaju, veterinarska služba je vrlo bitna za našu zemlju Srbiju. Kao predstavnik Ujedinjene Seljačke Stranke, podržao sam našeg premijera, gospodina Vučića, baš zbog toga što veliki akcenat stavlja na poljoprivredu, na selo i, što je najbitnije, stavlja akcenat na stočarstvo. Svi znamo da bez jake veterinarske službe nemamo ni jako stočarstvo, jer je zdravlje životinja veoma bitno zbog zdravlja ljudi. Zbog toga ću još jednom pozvati nadležno ministarstvo poljoprivrede da se stavi mnogo veći akcenat, nego što je do sada, za veterinarsku službu, a posebno kažem za terenske veterinarske radnike. Svi znamo da je privatizacija koja je rađena u veterinarskoj službi u prethodnom periodu bila veoma loša i mogu da kažem, sami smo svedoci, koliko je tih privatizacija poništeno. Jedna velika podrška, još jednom, Vladi Republike Srbije, premijeru Vučiću, nadležnom ministarstvu i ministarki, gospođi Bošković, za naredne korake koji se tiču svih ovih zakona, što se tiče poljoprivrede, jer sam siguran da ćemo imati mogućnost da ove probleme, koji su nastali zbog nekog nerada u nekom prethodnom periodu, rešimo. Kao narodni poslanik ispred Ujedinjene Seljačke Stranke, glasaću za set svih ovih zakona. Još jednom, ponavljam, podržavam u potpunosti politiku premijera Vlade, gospodina Vučića, baš zbog toga što stavlja veliki akcenat na poljoprivedu i na stočarstvo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Janković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gosti iz Ministarstva, cenjene kolege poslanici i dragi građani, pošto je mnogo toga već rečeno, da ne pominjem, ja ću u kratkim crtama prokomentarisati Predlog zakona o nacionalnim parkovima. Naime, svaki zakon treba, po mom mišljenju, da bude kratak i jasan i nedvosmislen, ukoliko to oblast na koju se odnosi dozvoljava. Upravo je to slučaj sa ovim zakonom. Ovaj zakon sadrži uvodne odredbe, cilj, vrednost, površinu, granice i režim zaštite, način upravljanja, održivo korišćenje nacionalnog parka, nadzor i prelazne i završne odredbe, a sve sa krajnjim ciljem očuvanja životne sredine. Dakle, u svim ovim segmentima je detaljno i precizno napisano šta sve obuhvata ovaj zakon. Još nešto da je ovaj Predlog zakona o nacionalnim parkovima dobar govori i to da je samo zanemarujuće mali broj amandmana uložen na isti. Ovim zakonom je u Republici Srbiji obuhvaćeno pet nacionalnih parkova, mada po biodiverzitetu, geodiverzitetu, flori i fauni, kulturno-istorijskom nasleđu, slobodno se može proglasiti cela Srbija za nacionalni park. Obzirom da dolazim iz opštine Irig, koja se upravo nalazi na Fruškoj Gori, a koja je proglašena Nacionalnim parkom davne 1960. godine, rekao bih koju reč o ovoj lepotici i biseru Panonske nizije. Nacionalni park Fruška Gora je područje sa izuzetnim prirodnim i kulturnim vrednostima, raznovrsnost vegetacije, flore, faune i brojne geomorfološke, geološke, hidrološke pojave daju ovom prostoru nacionalni značaj. Područje Nacionalnog parka Fruška Gora sada obuhvata 26.672 hektara. Osnovne delatnosti parka, pored ostalog, su i zaštita, očuvanje i unapređenje bio-geografskih obeležja, područja, ekosistema i raznovrsnosti prirode, kao i sprečavanje aktivnosti koje mogu narušiti obeležja ovog izuzetnog vrednog prostora. Nacionalni park Fruška Gora veliki značaj daje i naučno-istraživačkim i kulturno-obrazovnim aktivnostima, zatim prezentaciji i popularizaciji vrednosti uređenju područja, kao i sanaciji ugroženih delova. Pored ovih osnovnih, Nacionalni park Fruška Gora bavi se uzgojem, zaštitom, iskorišćavanjem šuma, ribarstvom, lovstvom, turističkim posredovanjem, proizvodnjom sadnog materijala, zdrave hrane, lekovitog bilja, šumskih plodova, kao i drugih proizvoda. Pored svega iznetog, bitno je napomenuti i to da se na Fruškoj Gori nalazi 17 pravoslavnih manastira iz različitih razdoblja srpske istorije. Obzirom na malu pošumljenost, pogotovo u Vojvodini, citiraću reči našeg čuvenog pesnika čika Jove Jovanovića Zmaja – gde god zgodno mesto nađeš, tu drvo posadi, jer drvo je blagorodno i ume da nagradi. Toliko o tome. Sada bih se fokusirao na, takođe u kratkim crtama, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko u oblasti veterine. Ovaj sporazum je vrlo bitan kada se radi o izvozu, uvozu ili provozu životinju i proizvoda životinjskog porekla između Republike Srbije i Kraljevine Maroko. Cilj je priznavanje i razmenjivanje veterinarskih potvrda, sertifikata, razmena izveštaja o statusu zaraznih bolesti, preduzetim merama radi sprečavanja njihove pojave, širenja, lečenja i iskorenjivanja. Opšte je poznato da uzročnici bolesti, bilo biljaka, životinja ili ljudi, ne poznaju državne, ni geografske granice, kao ni ustavna uređenja. Stoga je potrebno što više ovakvih sporazuma da bi se izvršila razmena iskustava u sprečavanju širenja bolesti, a time obezbedila zdrava i bezbedna hrana za ljude. Ovaj sporazum obuhvata najbitnije elemente iz oblasti veterinarskog zakonodavstva, a koji se odnosi na promet, uvoz, izvoz i provoz životinja i proizvoda životinjskog porekla, kao i preduzimanje mera i praćenje zaraznih bolesti, razmena stručnih mišljenja i kontrola prometa pomenutih roba. Pored svega iznetom, moramo prvenstveno da imamo i našu proizvodnju da bi mogli računati na izvoz životinja i proizvoda životinjskog porekla. Naime, kod nas u Republici Srbiji, stočarska proizvodnja je u stagnaciji, pa čak i u opadanju, što nije dobro. Mi po hektaru imamo 0,6 ustavnih grla, a opšte je poznato da je stočarstvo viša faza ratarske proizvodnje. Dakle, mi moramo povećavati i stočni fond, graditi preradne kapacitete, edukovati proizvođače, a naročito mlađe populacije, izaći im u susret sa većim stimulativnim merama kako pri zakupu zemljišta, tako i kod otkupa stoke. Ovo bi bio jedan od načina da se mladi zadrže na selu i da se uposle, da se što bolje iskoriste livade i pašnjaci koji su sada zapušteni. Naša zemlja ima ogromne potencijale za proizvodnju hrane i to treba da iskoristimo. Dakle, da proizvedemo meso, mleko, jaja, med, itd. napravimo proizvode od istih, te da onda izvezemo na strano tržište kao naš brend. U tom slučaju ovakvi sporazumi bi dobili još više na svom značaju. Još jedna moja poruka, poljoprivreda i turizam mogu u najkraćem periodu da ubrzaju razvoj i prosperitet Srbije. S toga, u danu za glasanje pozivam sve mudre i umne glave ovog doma, a ima ih, da podrže sve predložene tačke dnevnog reda. Uz vaše dopuštanje predsedavajući, da iskoristim priliku, postavio bih pitanje uvaženoj ministarki u vezi plavog jezika, ako je moguće. Šta je urađeno i dokle se stiglo sa vakcinacijom? Da li je utvrđen soj virusa koji je izazvao bolest, nabavljena vakcina, koje sojeve sadrži i rok upotrebe vakcine? To je jedna digresija, izvinjavam se ako može, ako ne drugom prilikom. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam danas malo na šteti. Mog kolege nema. Nema ga na duelu, neće na poligraf. Sada ga nema ni ovde, a ja sam stvarno mislio da govorimo o Nacionalnom parku Fruška Gora i uticaju i podizanju novih vinova zasada na ambijent Nacionalnog parka Fruška Gora, ali s obzirom da gospodin nije tu, ja neću trošiti vreme, a neću ni upoređivati naše vojničke biografije, što je on juče pokušao. Ja ću naravno podržati ova četiri predloga, ali ću govoriti o Sporazumu sa Marokom iz veterine. Dakle, prethodni kolega je već nešto rekao o bolesti plavog jezika, to je samo jedna od zaraznih bolesti koje mogu da budu prenesene sa određenih područja na područje naše zemlje. Veoma je bitna saradnja sa drugim državama koje moraju da vas upozore na pojavu zaraznih bolesti u okruženju, odnosno sa zemljama sa kojima sporazum imamo, iz prostog razloga da bi znali da pratimo situaciju na čega treba izvršiti ispitivanja? Da li treba ispitivati na recimo, bolest plavog jezika koja je pomenuta na druge zarazne bolesti, i spram toga određivati soj vakcina Mi moramo da sarađujemo sa bliskim susedima, ali i sa državama gde se nažalost bolesti prenose prilikom trgovine, transporta životinja, namirnica životinjskog porekla itd. mogu da budu prenesene i iz država koje nisu na evropskom kontinentu. Ja sam posebno zabrinut za bolesti koje se ovog trenutka pojavljuju u delu Afrike, gde se ne zna ko je vlast, gde najverovatnije ne funkcionišu državni aparati i gde najverovatnije nema kontrole. Zato su ovakvi sporazumi dragoceni. Ovog puta se radi o Maroku, verujem da oni prate neko svoje okruženje. Veoma je bitno da naša država, administracija koja to prati, u odgovarajućem trenutku zna šta se dešava na teritoriji država sa kojima imamo sporazume iz oblasti veterine. Ja ću se usuditi da kažem da moramo da reformišemo odgovarajuće uprave, tako i Upravu za veterinu. Mislim da je to jedan učmali administrativni aparat koji zajedno sa Upravom za zaštitu bilja pod hitno moramo reformisati, jer se ne mogu sveobuhvatno izvršiti reforme. Naravno, ministar tu ništa nije odgovoran, to moram da kažem, jer je situacija nasleđena. Moraju se reformisatislužbe koje po dubini rade u ministarstvima, jer se reforme ne mogu izvršiti temeljne, ako su u njima oni zbog kojih se reforme i vrše. Dakle, morate, ako menjate sistem, iz delova sistema morate otkloniti sve oni koji su prepreka menjanju sistema, oni koji sami po sebi su kočnica zato što su proizveli takvu situaciju koja, ponovo kažem je nasleđena i filozofija koja trenutno vlada u Srbiji u te dve oblasti, Upravi za veterinu i Upravi za zaštitu bilja je nasleđena i ta filozofija otprilike glasi – bolje uvesti, nego proizvesti. Recimo, po pitanju voda itd. po pitanju veterine, moram da skrenem pažnju da je to vezano, Uprava za veterinu je povezana blisko sa Upravom za zaštitu bilja i Ministarstvo poljoprivrede će biti u riziku, pošto je ovo bila sušna godina zbog aflatoksina da eventualno snosi posledice. Zbog ne brige jedne uprave, druga uprava može da snosi posledice, a na kraju samo ministarstvo i sama Vlada može da ima štetu povodom toga. Mi smo znali da ima sušna godina, Uprava za zaštitu bilja nas je morala upozoriti, pre svega ministarstvo i Vladu da se izvrši zaštita, recimo kukuruza od sovice koja je proizvođač plesni na kukuruzu, a plesan na kukuruzu izaziva aflatoksin. Mi smo već imali posledice jedne prenaduvane afere, jer je slučaj aflatoksina u stvari van carinska mera EU, gde oni imaju hiper produkciju mleka i svoje tržište štite od svih drugih zemalja. Pomoću te mere su uspeli kroz pripadnika stranke bivšeg režima da naprave aferu i da deo našeg tržišta zauzmu strani proizvođači mleka. Zato je to veoma osetljiva oblast i zato sam se ja usudio da posavetujem ministarku poljoprivrede, još jednom podlačeći da ona nema veze sa tim. Dakle, da pokuša da taj učmali birokratski aparat, posebno u Upravi za zaštitu bilja i Upravi za veterinu razmrda danas. U ovoj sušnoj godini ne bi iznenadila još neka afera aflatoksin koja je vezana i za proizvodnju žitarica, vezana i za Upravu za veterinu i mi to moramo svakodnevno pratiti, s obzirom da razni lobiji pokušavaju da iskoriste svoju šansu i uđu na nađe tržište sa svojim mlekom, sa svojim proizvodima i da izbacimo domaću proizvodnju. Ponovo ponavljam radi naših građana da se ne radi ni o kakvoj štetnosti po zdravlje, zato što je u SAD 10 puta veća doza, nego što je dozvoljena kod nas, nema nikakve opasnosti, ali moramo voditi računa da neko ne iskoristi to što stvarne opasnosti nema, da marketinški slučaj ne zloupotrebi, da ne izbaci neke naše proizvođače mleka u korist nekih stranih , što bi bilo pogubno po naše stočare. Zato sam ja u obavezi da skrenem pažnju na to. Takođe sam u obavezi da, što se tiče veterine, skrenem pažnju i na bolest plavog jezika. Ja sam bio protiv toga da se ove godine uveze vakcina, koju je Uprava za veterinu uvezla, s obzirom da nije dovoljno ispitan soj. Uopšte nije ispitan po onome što instituti kažu. Nismo tačno odredili koji je ovogodišnji soj vakcine, kažu da je četvorka, to je bio prošlogodišnji, on može da se promeni. Ono što mene brine je što iz Hrvatske predsednik Odbora za poljoprivredu mi je rekao da dva tretiranja tom vakcinom koja je nedavno uvezena i kod nas, dva tretiranja na bolest plavog jezika nisu dala rezultat. Dakle, bila su uzaludna i ono što mene brine je što smo mi, odnosno što je Uprava za veterinu, određeni deo te službe, da budem još precizniji, što nije u dovoljnoj meri ove godine ispitao soj bolesti plavog jezika, odnosno soj vakcine koja se da primeni. No, šta je bilo, bilo je, mi ćemo to raspraviti dalje na Odboru za poljoprivredu. Verujem da se ta služba da unaprediti i moraju se iz službe, ponovo govorim, po dubini same službe moraju se ukloniti svi sitni, krupni činovnici koji sem što rade za našu državu, rade i za određene lobije, za proizvođače preparata, za proizvođače određenih lekova itd. moramo biti izuzetno oprezni, jer naši poljoprivrednici trpe štetu i ovako je sušna godina. Mislim da smo morali biti upozoreni na to da kukuruz u sušnoj godini treba tretirati odgovarajućim hemijskim preparatima i da je to bila obaveza Uprave za zaštitu bilja da nam signalizira da se to mora uraditi, da bi se smanjila opasnost od pojave plesni, samim time i od aflatoksina. Što se tiče drugih stvari, od te uprave, meni nije jasno, ja sam malo prošao kroz tu materiju, kao predsednik Odbora za poljoprivredu, da neko kad objavi listu dozvoljenih preparata, umesto da po pravilniku objavi listu domaćih preparata, on objavi strane preparate, a domaće uopšte ne objavi, a na osnovu toga se kasnije vrši registracija preparata posle 10 godina. Domaći proizvođači treba da imaju odgovarajuće prednosti. Međutim, tamo je registrovano negde oko 700 stranih preparata i mislim da smo mi u obavezi da maksimalno koliko možemo kao i sve druge države da tretiramo i da koristimo sve naše mehanizme da podržimo u jednoj tržišnoj utakmici domaće proizvođače, jer oni garantuju, sem da će sem plaćanja, poreza oni nam garantuju da ćemo imati odgovarajući broj radnika koji će raditi u tim industrijama i pravo je čudo da se nama događaju suprotne stvari. Pri tome, moram opet da kažem da tu ne mislim ni na Vladu, ni na ministre. Jednostavno moramo svi zajedno obratiti pažnju da se te negativne pojave koje se pojavljuju, što više spreče, jer nanose štetu, ne samo budžetu Republike Srbije, već se nanosi šteta za domaće proizvođače mesa i mleka. Posebno je osetljivo stočarstvo. Kada jednom izgubite stočni fond, onda ga je veoma teško obnoviti. Zato je dragocen ovaj sporazum sa Marokom. Dragoceni su sporazumi koje smo ranije potpisali sa nekim drugim zemljama. Neke su zahvaćene ratnim požarima i stoga moramo biti veoma osetljivi na svaku vrstu pošiljki iz tih zemalja. Moramo biti osetljivi i prilikom čak i praćenja ovog izbegličkog talasa, jer se neke bolesti daju preneti i preko ljudi. Verujem da ćemo svakoga dana sve bolje i bolje izgledati u toj oblasti. Napretka kao predsednik Odbora za poljoprivredu moram da kažem da imam, ali možda sam ja megaloman. Ja nisam sasvim zadovoljan, ne radom ministra, ne radom čak ni državnih sekretara, ni onih koji su izabrani od strane Vlade. Ja sam ne zadovoljan, otprilike nekim srednjim i donjim nivoom činovničke službe, koji pokušava po starim nekim svojim navikama da od delova svoje službe napravi samostalne trgovinske organizacije i zato ću ja biti samokritičan, bez obzira što se ne radi ni o kakvoj političkoj volji, bez obzira što se ne radi o funkcionerima u Vladi i samim funkcionerima u ministarstvu. Dakle, na dve stvari treba u ovom trenutku obratiti pažnju, to je ta vakcinacija na bolest „plavog jezika“, s obzirom da nije ispitan dovoljan soj, prethodni kolega je o tome govorio, i da se maksimalno posveti pažnja na aflatoksinu i da se u buduće i rđa pšenice kada se ona pojavi, budemo blagovremeno, kako se to kaže, fito-sanitarno hitno upozoreni, kao ministarstvo, kao Vlada, kao društvo možemo da reagujemo na te bolesti, jer nam je prošle godine rđa pšenice odnela, verovali ili ne, 100 miliona evra kroz manji rod, jer seljaci, em nisu imali dovoljno para, em nisu na dovoljno dobar način bili upozoreni da moraju da izvrše zaštitu od te bolesti. Sa druge strane, ove godine se pojavljuje zbog sušne godine, pojavljuje se zbog crva koji se zove Sovica, pojavljuje se plesan koji je uzrokuje aflatoksin. Posebno je to ove godine zato što je bila sušna moguće i pozivam ministarstvo da zajedno sa odborom probamo da uskladimo sve te pravilnike i da stavimo, pošto nismo mi zemlja EU i ne moramo baš pratiti njihove vancarinske mere i sami svoju proizvodnju dovoditi u neku opasnost, pozivam Ministarstvo da utvrdimo neku graničnu vrednost koja će nas pratiti do blizu EU, pa kada uđemo u EU onda ćemo u potpunosti pratiti te granične vrednosti. S obzirom da, podvlačim, da građani znaju, da se ne radi ni o kakvoj opasnosti po zdravlje ljudi, da se radi o jednoj vancarinskoj meri, gde je Evropa pokušava da zaštiti svoje tržište, a da okolna tržišta, ukoliko dovoljno nisu pažljivi, ugrozi i da nađe mesta svojim proizvođačima, da očuva svoju proizvodnju, a pri tome, ja kažem da to se meni ne dopada, ali naravno da oni kao veliki proizvođači gledaju da udome što više svoju proizvodnju na štetu naše, jer mi našu moramo pokušavati da očuvamo. Na samom kraju ministru poljoprivrede želim da u narednom periodu sve ove subvencije za koje nas seljaci svakodnevno prozivaju da počnu da se isplaćuju i da do kraja godine, verujem, da izađemo sa nekom pozitivnom nulom i ukoliko tu bude potrebna neka pomoć Odbora za poljoprivredu, ja sam voljan za saradnju. Verujem da će i Vlada ukoliko neka sredstva nedostaju, da će izaći u susret i Ministarstvu poljoprivrede i da se isplati, koliko znam, oko 200 hiljada gazdinstava sa šest hiljada dinara po hektaru, da konačno rešimo i taj problem. Bez obzira što je ranijih godina takođe bilo određenih kašnjenja, ja verujem da ćemo zajedno smoći snage da i taj problem rešimo i da na kraju godine možemo i mi poljoprivredne proizvođače da pogledamo u oči i da oni pogledaju i nas, a da svi zajedno možemo da stanemo pred ogledalo i kažemo – ove godine smo uradili sve što je bilo u našoj moći, a sve ostalo je bila priroda. Bili smo nedovoljno moćni da promenimo ćud prirode. Ova godina je bila sušna. Odnela je deo prihoda, ali sve u svemu, verujem da je poljoprivreda dala ono što se od nje očekivalo s obzirom da za nju nažalost nema dovoljno sredstava. Ovo je sada siromašna zemlja. Takvu smo je nasledili. Nema dovoljno sredstava da uložimo u nju, s obzirom na stanje, ponovo zatečeno stanje na očerupanu državu, na kuću golih zidova, nema dovoljno sredstava za razliku od drugih zemalja i nije nam dovoljno veliki budžet. Mi izdvajamo 5% kao i svi drugi, od 4,5 do 5%, ali nemamo dovoljno veliki budžet. Nije nam industrija dovoljno razvijena da povuče poljoprivredu i naši poljoprivrednici verujem da cene tu našu, kako to neki nazovu, oskudaciju i mislim da treba da ovo malo što imamo zajedno podelimo i da je poljoprivreda dala neki rezulatat srezmerno, čak i bolji od onoga što je u nju uloženo, a ja sam pristalica toga da se u nju ulaže što više jer se na takav način ne premiraju samo poljoprivredni proizvođači, nego i prerađivačka industrija da bude konkurentna i da može da se nosi sa zemljama u okruženju. Zahvaljujem svima na pažnji. Nije zgodno razgovarati o poljoprivredi.
Zahvaljujem gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite dr Pavićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući današnjoj sednici i najvećem broju sednica koje imamo u ovom sazivu, gospodine Bečiću, poštovana gospođo Bogosavljević Bošković i uvažene gošće i gosti iz ministarstva, gospođo Bogosavljević Bošković, često dolazite u Narodnu skupštinu da branite predloge zakona, da zagovarate izvesni sistem ideja, verovanja i vrednosti u koju verujete i mislim da je to jedan veoma dobar pristup. Danas mi se, pravo da vam kažem, dopala jedna borbenost koju ste pokazali u ovoj jednoj vrsti političkog dijaloga, čak i ako pretpostavimo da možda zbog nedostatka informacija nekada i niste u pravu, ta borbenost ukazuje na veru, na posvećenost i dobro je da takvi ljudi ovde na takav način, ja mislim, nastupaju. Gospođo Bogosavljević Bošković, vi kažete da je cilj ovog Zakona o nacionalnim parkovima očuvanje i unapređenje vrednosti biodiverziteta, geodiverziteta, kao i kulturno istorijskih vrednosti. Da čuju svi narodni poslanici, saglasni smo sa vama gospođo Bogosavljević Bošković. Vi kažete i u tački 3. članu 2. stavu 1. da je cilj očuvanje i unapređenje objekata geonasleđa. Saglasni smo i oko toga na primer. Saglasni smo i oko tačke 5. gde kažete da je cilj očuvanje i unapređenje adekvatnog kvaliteta života ljudi u nacionalnom parku kroz razvoj društvene, kulturne i ekonomske aktivnosti. Do sada gospođo Bogosavljević Bošković imamo jednu saglasnost sa ove strane izvršne vlasti i sa ove strane ljudi koji uglavnom kritikuju ovu izvršnu vlast, a onda dolazimo do tačke 6. u članu 2. stav 1. gde piše da je cilj očuvanje kulturno istorijskih nasleđa. Saglasni smo i oko toga gospođo Bogosavljević Bošković, ali tu dolazimo i do jedne dileme, do jednog pitanja koje moram da vam kažem. Kada se tiče našeg iskustava, dijaloga sa vama se ponavlja kao deo iskustva ovih rasprava u Narodnoj skupštini. Pitanje jezika, poštovana gospodo, gospođo Bogosavljević Bošković, takođe može da se tretira kao deo ove tačke 6. ovde. Zašto je pitanje jezika važno? Zato što kada pišemo zakone, poštovana gospodo, onda zakone moramo, gospođo Bogosavljević Bošković, da pišemo veoma jasno, veoma precizno. Ja mislim, ne moramo da se saglasimo oko toga, ali ja mislim da kada jedan predlog zakona dođe u Narodnu skupštinu on mora da prođe i završnu ispravku, čak i u redakcijskom smislu, u smislu teksta. Mi smo bili prinuđeni, gospođo Bogosavljević Bošković, da podnesemo šest amandmana na članove 7. i 22. i po dva amandmana na članove 21. i 23. Evo, da vam kažem kakve vrste grešaka su se potkrale. Ako vi niste saglasni da su to greške, vi mi kažite. Ali, ako ste saglasni, odmah da nam kažete – pogrešili smo, prihvatićemo amandmane. Evo, na primer, u članu 7, to se desilo juče u raspravi sa gospodinom Ljajićem i sa drugim ministrima, ali ja ne razumem, kaže se ovako – Nacionalni park „Šar-planina“ osnovan je radi očuvanja, pa se navodi šta sve, a onda kaže – šumskih i visokoplaninskih vegatacija. Da li se tako kaže? Možda ja nisam stručan. Ovde je danas, na primer, i zamerano nekim narodnim poslanicima što možda diskutuju o ovome, a nisu upućeni u to. Koliko sam ja učio, kaže se vegetacije ili vegetacija. Na primer, imali smo ovde isto oko jednog zakona da li je detergent ili deterdžent. Ja sam se tu uverio da je pravilno da se piše detergent, na primer, ali ne verujem da je vegatacija sada ovde. Ili, gospođo Bogosavljević Bošković, u članu 22, pazite šta nam tu nedostaje, znak interpunkcije. Evo, gospođo Bogosavljević Bošković, kaže se – predsednika i članove stručnog saveta imenuje ministarstvo, nema tačke, nema zapete, pa ide sledeći red i veliko slovo, počinje rečenica – članovi stručnog saveta biraju se itd. Gospođo Bogosavljević Bošković, ja smatram da baš zbog toga što ste često u Skupštini nije dobro da se ponavljaju iste greške, jer i prošli put kada smo se sreli ovde imali smo istu vrstu uputa i primedbi, gospođo Bogosavljević Bošković. Nije dobro, gospođo Bogosavljević Bošković, da jedan ministar uči na svojim greškama i da jedna Vlada uči na svojim greškama. Na tuđim greškama treba da se uči Vlada, gospodo. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem se, dr Pavićević. Po starom dobrom običaju, malo o temi, a malo više o principima. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvažena ministarko Bogosavljević sa saradnicima, uvek je lepo govoriti posle mog kolege Pavićevića iz Nove stranke, jer on unese malo duha u raspravu, a to je potrebno za ovo vreme koje ne krasi puno nasmešenih lica ni na ulicama Srbije, a bogami ni ovde u Skupštini. Poštovana gospođo Bogosavljević, članico jedne od najneefikasnijih vlada na svetu, moram priznati da vi dajete vaš doprinos toj neefikasnosti, a ja ću gledati da danas pričamo o Zakonu o nacionalnim parkovima sa jedne tačke sa koje je pristup napravio i kolega Pavićević. Dakle, možemo se mi složiti sa vašim opštim ocenama. Ja sam slušao jutros vaše izlaganje, rekli ste – dramatično stanje životne sredine. Niste govorili samo o Srbiji, nego ste govorili u širem kontekstu i to nije sporno nikome. Pokret za preokret i ja lično zalažemo se za održivi razvoj. Bez održivog razvoja nema razvoja ni poljoprivrede, ni turizma, ni brojnih drugih grana koje su u tom lancu. Kažemo - biodiverzitet, nacionalni parkovi su bitni za održanje raznolikosti biljnog i životinjskog sveta itd. E, sada dolazimo na onaj deo relanosti, gospođo Bogosavljević. Šta smo mi svi zajedno, a pre svega vi, učinili prethodne tri godine kada je u pitanju održavanje, odnosno stvaranje jedne sredine koja bi imala uslove za održivi razvoj? Dakle, održivi razvoj znači da životna sredina ostane i našoj deci i deci naše dece itd, da se ona ne urušava. Šta smo uradili, neki dan smo pričali o tome kada smo pričali o Zakonu o turizmu, sa divljim deponijama? Šta smo uradili kada su u pitanju zagađenje voda i potoka? Mnogi od njih su, gospođo Bogosavljević, u nacionalnim parkovima ili na rubu nacionalnih parkova. Šta se dešava sa sprovođenjem strategije održivog razvoja, odnosno ruralnog razvoja kojeg nema bez ove sfere? Pitam vas u ime Pokreta za preokret, dakle, šta se dešava sa izgradnjom centralnih regionalnih deponija, bez kojih nema održivog razvoja? Šta se dešava sa podrškom ruralnim sredinama u razvoju infrastrukture, gospođo Bogosavljević? Takođe, šta se dešava, što je malopre jedan moj kolega iz pozicije pitao, kada su u pitanju subvencije? Da ne govorimo o subvencijama za, recimo, ruralni turizam, za koji ne postoje čak subvencije. Ali, šta se dešava za subvencije za primarni deo poljoprivrede, a to je stočarstvo i ratarstvo, odnosno biljna proizvodnja? Da li se one na vreme isplaćuju i ovako niske kakve su? Da li je poljoprivreda ta grana u kojoj treba da realizujemo štednju? Da li, gospođo Bogosavljević, postoji određenih elemenata u ovom zakonu koji će doprineti rešavanju ovih problema? Ja bih rekao da niti ima benefita, niti ima štete od ovog zakona. Ne budete li realizovali nacionalne strategije, ne budete li sačinili regionalne, na kraju krajeva i pokrajinske strategije i akcione planove za održivi razvoj, neće biti ništa od ovih papira koje mi usvajamo. Nije problem da ja u danu za glasanje dignem ruku za ovaj zakon. Nije problem u tome, problem je u odredbi koju sam predložio kao amandman, da za godinu dana dođete i da kažete šta ste uradili. Šta je urađeno, recimo, za infrastrukturu za ovde pominjani Nacionalni park „Fruška Gora“,u kojem su staze otprilike kao pre 90 godina kada je taj park na neki način postao to što jeste danas?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, taman sam juče pohvalio uvaženog prethodnog govornika da je konačno počeo da se drži onoga što je tačka dnevnog reda, ali evo, danas je imao priliku da me razuveri i obeshrabri u tom smislu. Izazvao sam, nažalost, kontraefekat. Danas su na dnevnom redu važne tačke, a jedna od najvažnijih je svakako Predlog zakona o nacionalnim parkovima, koji po mom mišljenju tretira jednu vrlo značajnu oblast, a to je zaštita prirode, prirodnih dobara i prirodnog bogatstva koji naša zemlja nesumnjivo ima. Ali, iz izlaganja prethodnog govornika smo čuli opet o nekoj efikasnosti neke vlade, o nasmejanim licima, opet o nekim deponijama itd. Sada ja, kao što je on postavio par pitanja uvaženoj ministarki, moram njemu da postavim par pitanja. Kada je već reč o čišćenju deponija, šta su oni uradili, odnosno Vlada za vreme čije vlasti je prethodni govornik bio perjanica ili istaknuti član, odnosno poslanik, šta su to oni uradili da očiste te deponije o kojima priča? Šta su uradili sa akcijom „Očistimo Srbiju“, čiji je promoter bio gospodin Oliver Dulić? Jesu li očistili, ili ste očistili budžet samo? Osim bilborda koje ste postavljali i uludo potrošili veliki novac budžetskih korisnika, šta ste to konkretno uradili? Zašto tada niste postavljali ta pitanja koja danas postavljate? Vidim da je danas u izjavi, odnosno u obraćanju prethodnog govornika glavna vest, odnosno glavna tema zaposlenost u javnim preduzećima, pa su se iznosili i neki konkretni podaci, neke brojke, devet hiljada, 12 hiljada, ne znam ni ja više koliko, što je naravno sve notorna neistina. Moram da pitam, što se tako zdušno nije brinuo o stanju i broju zaposlenih dok je bio predsednik Upravnog odbora JKP „Put“ u Novom Sadu? Čuli smo već i pre neki dan da je 100 ljudi u jednom danu umelo da bude zaposleno u novosadskim javnim preduzećima. Gde je tad bila ta briga? Ali, da se vratim na zakon. Ono što je najvažnije istaći danas, jeste da donošenjem ovog zakona ostvarujemo pozitivne efekte u domenu ciljeva utvrđenih prostornim planom Republike Srbije, zatim, strateškim dokumentima u oblasti zaštite prirode, životne sredine, kao i održivog razvoja, i najzad – povećanje područja koja će biti deo ekološke mreže „Natura 2000“, kao jednog od uslova pristupanja EU. Kao što smo čuli, a i ja lično smatram da se ovim predloženim rešenjima celovito uređuje oblast zaštite i razvoja nacionalnog parka i uspostavlja osnov za uređivanje prava i obaveza svih subjekata zaštite prirode, radi ostvarenja već postavljenih ciljeva. Treba naglasiti da se Predlogom zakona utvrđuju mere zaštite prirode i prirodnih vrednosti u nacionalnim parkovima, da se uspostavlja sistem praćenja prirodnih vrednosti, utvrđuju uslovi i mere zaštite prirode i predela u programima upravljanja prirodnim resursima i to u: rudarstvu, energetici, saobraćaju, vodoprivredi, poljoprivredi, šumarstvu, lovstvu, ribolovu, kao i svim ostalim delatnostima koje utiču na prirodu. Podržavam donošenje ovog zakona zbog preciznijeg definisanja postupaka i procedura za planove, programe, projekte, radove i sve one aktivnosti na teritoriji nacionalnih parkova, a sve u cilju da se stvori sigurniji pravni ambijent za sve subjekte. Ono što smatram vrlo značajnim, jeste deo Predloga zakona koji upravljaču nacionalnog parka daje veća prava i ovlašćenja, ali i obaveze i dodatno jača odgovornost u izradi i primeni planova upravljanja, kao i svih pravilnika o unutrašnjem redu, organizaciji, obuci i opremanju čuvarskih službi. Da ne bih dužio i da ne bih ponavljao sve ono što je već nekoliko puta istaknuto do sada, možemo reći da se predloženim rešenjima postiže, kao što smo čuli, prepoznavanje identifikacija, očuvanje i održivo korišćenje prirodnih resursa, ali i širenje, ono što lično smatram najvažnijim delom, društvene ili javne svesti u vezi sa zaštitom prirode, prirodnih resursa i životne sredine, kao i obezbeđivanje interesa nosilaca ekološki odgovornog razvoja u nacionalnim parkovima. Iz svih ovih razloga, pozivam da usvojimo ovako predložena rešenja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedavajući. Kada govorimo o teritoriji naše zemlje koja uživa neki oblik zaštite, upozoravajuća činjenica zaista jeste da je svega 6% teritorije naše zemlje pod nekim vidom zaštite. Iako Vlada kaže da ima plan, i ova i prethodna Vlada, da ima plan kojim će se površine štićenih dobara povećati na 12%, postavlja se pitanje – da li to kao država radimo zato što smo svesni činjenice i važnosti životne sredine, ili zato što to od nas tako traži EU? Što se ovog zakona tiče, naša konkretna zamerka jeste nedostatak sankcija za one koji ovaj zakon krše, ali i takođe takva je zamerka i na druge zakone, jer smatramo da se tim nedostatkom sankcija zapravo gubi smisao zakona i ostavlja se na dobru volju ljudima da li žele da poštuju neko pravilo ili ne. Prostornim planom Republike Srbije bilo je predviđeno da se do 2015. godine poveća procenat zaštićene teritorije naše zemlje na 10%, a zatim da do 2021. godine taj procenat bude 12%. Koristim izvor iz Zavoda za zaštitu prirode Srbije. Nacionalni parkovi u Srbiji su stavljeni pod zaštitu u periodu između 60-ih i 80-ih godina prošlog veka i oni su od velikog značaja za unapređenje životne sredine. Međutim, trend zaštite područja u našoj zemlji zaista ima negativnu reputaciju, zato što navodno sprečava razvoj drugih delatnosti. Ovo je direktna posledica nedovoljne informisanosti, ali ovakvo mišljenje dolazi i zbog činjenice da se zakoni, uredbe i druga akta koja se tiču stavljanja pod zaštitu nekog područja donose netransparentno i često uz ignorisanje preporuka stručne javnosti, relevantnih faktora i lokalnih zajednica i predloga koje oni daju. Ovaj loš trend može da se promeni primenom evropskih normativa i procedura, ali pre svega i promenom načina razmišljanja i shvatanja zaštite životne sredine i kada o njoj uopšte govorimo. Na zaštićeno dobro se mora gledati kao na nešto što je od izuzetnog značaja za buduće generacije i nešto što stvara preduslove za razvoj drugih delatnosti, a samim tim i povećanje mogućnosti i zarade, samozapošljavanja u malim porodičnim delatnostima. Na primer, Srbija obiluje prirodnim dobrima, izuzetno vrednim lokalitetima, međutim, ona nisu adekvatno zaštićena. Na teritoriji Republike Srbije postoje nacionalni parkovi, 69 rezervata prirode i 17 parkova, ili u procentu, kao što sam rekao, to je nešto više od 6% zaštićene prirode. Resor zaštite životne sredine je u dosadašnjim vladama Republike Srbije često menjao svoje mesto, ali je uglavnom bio pridruživan drugim resorima. Trenutno je ovaj resor pod ingerencijom Ministarstva poljoprivrede, u prethodnoj Vladi bio je pod Ministarstvom energetike, razvoja i zaštite životne sredine. Srbija još uvek nije deo ekološke mreže „Natura 2000“, koja je središnji deo politike o zaštiti prirode i biološke raznolikosti EU. To je mreža za zaštitu prirode širom EU, koja je ustanovljena u skladu sa Direktivom o staništima iz 1992. godine. O ovoj mreži se, nažalost, u Srbiji vrlo malo zna i za sada se time jedino bave nevladine organizacije i udruženja građana. Zvanične institucije, nažalost, još uvek nemaju dovoljno kapaciteta da se uključe u sprovođenje politike ekološke mreže „Natura 2000“ na prostoru Srbije. Za stavljanje pod zaštitu jednog područja postoji kruta putanja na relaciji Zavoda za zaštitu prirode Srbije i Vlade Republike Srbije. Ta putanja se sastoji iz nekoliko segmenata, a počinje mišljenjem Zavoda da se određeno područje stavi pod zaštitu, a na osnovu tog mišljenja Vlada Republike Srbije proglašava isto područje zaštićenim. U toku izrade dokumentacije od strane Zavoda, u najvećem broju slučajeva su isključeni lokalni činioci i drugi relevantni faktori. Zapravo, u celom postupku donošenja zakona iz oblasti zaštite životne sredine, organizacije civilnog društva i jedinice lokalnih samouprava nemaju priliku da u tome učestvuju. Zakoni se donose jednim netransparentim putem čime se, pored toga što se otežava i onemogućava primena zakona, javlja i neusaglašenost dokumenata usled zanemarivanja svih relevantnih činjenica. Na osnovu kratkog sagledavanja, može se doneti zaključak da zaštita životne sredine u Srbiji nije prioritet i da je zbog toga svest građana o istoj, izuzetno nizak. Iskoristiću ovu priliku i da kažem nešto o Specijalnom rezervatu prirode „Uvac“ i o Pešterskoj visoravni, s obzirom da je i ranije spominjana ovde.Dakle, Vlada Republike Srbije, na osnovu dokumentacije Zavoda za zaštitu prirode 2006. godine je ustanovila Specijalni rezervat prirode „Uvac“, na ukupnoj površini od 8.703 hektara, koji se prostiru na teritorijama opština Nova Varoš i Sjenica. Rezervat se uspostavlja u cilju zaštite i unapređenja uslova života beloglavog supa, retke i ugrožene vrste ptica kao i niza drugih retkih vrsta biljaka i životinja sa ovog područja. Direktna posledica netransparentnog i tog krutog mehanizma zaštite koja uspostavlja Vlada Srbije kroz uredbe, je zapostavljenost jedne grupe relevantnih subjekata. Naime, kako se prostor ovog rezervata prostire na dve opštine, Sjenicu i Novu Varoš, logično bi bilo da pojedinci i institucije sa ovih opština uzimaju adekvatno učešće. Područje Uvca nije samo stanište beloglavog supa tu postoji čitav niz i drugih vrednosti koje su uslovile da ovo područje uđe u režim zaštićenog dobra. Tu su zastupljene i pećine, bezdani, uvale, jame. Klima posebno karakteriše vegetaciju, ali hidrografija koju čine i tri hidro-akumulacije, veći deo rečica i pritoka Uvca. Vlada Republike Srbije nakon istraživanja i na osnovu dokumentacije, kao što rekoh, ustanovila ovaj specijalni rezervat, u granicama koje smo rekli. Međutim, pri formiranju organa upravljanja ovim rezervatom je nasleđen sistem koji je bio aktivan i do 2006. godine, ali i politike iz tog perioda iz Sjenice, u najširem kontekstu, opština Sjenica, u najširem kontekstu ima zaista potčinjen položaj ili nikakav položaj u upravljanju ovim rezervatom. Za posledicu toga, imamo slučaj da se pojedini tradicionalni geografski pojmovi sa teritorije opštine Sjenica, nazivaju i promovišu po nekim izmišljenim nazivima, kao što je Uvačko jezero umesto Sjeničko, Markova ravan ili Nemanjića grad umesto Jerine, itd. Sada se postavlja pitanje zašto je to tako. Iako su meandri Uvca, kao glavna turistička atrakcija, uglavnom na teritoriji opštine Sjenica, u zvaničnim prezentacijama i dokumentima, taj podatak se ne može naći, već se nalazi podatak da se meandri nalaze kod Nove Varoši ili na Zlataru, što nije tačno. U skladu sa tim ambijentom, kapitalna ulaganja u koja spadaju i ti vizitorski centri, info-pultovi itd, su na teritoriji opštine Nova Varoš, dok su na teritoriji opštine Sjenica urađeni samo vidikovci i pristupne staze i to isključivo u cilju turističke eksploatacije, ali ne i beneficija. Ovakvo stanje pojačava osećaj dvostrukih standarda, tako da je potpuno opravdano nezadovoljstvo udruženja i pojedinaca iz Sjenice, jer primeri iz prakse govore da postoje i dvostruku standardi za posetioce koji na taj lokalitet dolaze iz pravca Nove Varoši i iz pravca Sjenice. Takođe se prema rečima lokalnih udruženja i pojedinaca iz Sjenice, zaštićena dobra usled lošeg upravljanja uništavaju, što je slučaj sa Ledenom pećinom i prinudnim preseljenjem gnezdišta beloglavog supa, zbog uznemiravanja i neadekvatnog upravljanja. Iako od strane činioca iz Sjenice postoji dobra volja za saradnju, upravljač ne želi da se otvori za saradnju i krije se iza vladinih uredbi. Ovde je konkretan predlog, pored toga da se kompletna Peštarska visoravan, zbog svih svojih bogatstava i biodiverziteta, iz životinjskog diverziteta, proglasi jednim nacionalnim parkom, za postizanje kvalitetnog i efektivnog upravljanja zaštićenim područjem Uvac, neophodne su i promene u odluci i izmeni osnivačkog akta, tako što će se omogućiti i otvaranje radne jedinice ovog rezervata u opštini Sjenica, sa istom delatnošću kao i kod sedišta društva. Potrebno je osnivanje saveta kao stručno savetodavno telo koji bi bio sačinjen od predstavnika lokalnih samouprava na čijim teritorijama se prostire zaštićeno područje. U radu ovog saveta bi takođe učestvovale i lokalne turističke organizacije, inspektori zaduženi za oblast ekologije i komunalnih poslova, predstavnika lokalnih ribolovačkih, lovačkih, planinarskih društava i udruženja, odreda izviđača kao i drugih subjekata direktno povezanih sa zaštićenim područjem. Sve prateće aktivnosti koje se tiču turizma, eksploatacije sirovine ili neke druge delatnosti koje se mogu dovesti u korelaciju sa aktivnostima zaštite mogu se poveriti i drugim subjektima jer bi na taj način upravljač bio rezervisan samo za posao zaštite i na ovaj način bi se sa manjim brojem ljudi mogli postići veli rezultati o čemu govore i brojni, dobri primeri iz zemalja u regionu. I da zaključim, možda najbitnija stvar u svemu ovome jeste podizanje svesti građana o zaštiti područja i upoznavanje šta ta zaštita zapravo znači. Ustaljeno mišljenje o tome da zaštita zapravo sprečava razvoj drugih delatnosti stvara negativno raspoloženje, najviše kod onih koji nisu direktno obuhvaćeni, u tom smislu je neophodno podizanje svesti građana i javnosti o značaju zaštite životne sredine, ali i mogućnostima koje takva zaštita pruža. To se opet može postići i prenošenjem nadležnosti na niže nivoe upravljanja, na jedinice koje bi bile sastavljene od lokalnih činioca i ljudi i udruženja koji su direktno uključeni u zaštitu određenih lokaliteta. Zahvaljujem vam se na pažnji. Pozivam vas još jednom da razmotrite sve kritike naročito one koje se tiču na nedostatak sankcija vezanih za kršenje zakona, jer, opet ponavljam, svaki zakon je obesmišljen ukoliko u njemu i ne postoje sankcije koje ga krše. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Imamoviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite gospodine Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, poštovani saradnici ministarke iz Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, danas na dnevnom redu imamo set zakona koji su veoma značajni u oblasti zaštite životne sredine. Imamo jedan zakon, zakon o nacionalnim parkovima, imamo ratifikaciju dva bilateralna sporazuma i jedna protokol. Kada je reč o protokolu, reč je o zakonu o potvrđivanju protokola u sprečavanju zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom uz okvirni sporazum u slivu reke Save. Protokol ima za cilj prevenciju, kontrolu i smanjenje zagađenja za plovila, utvrđivanje tehničkih zahteva za opremanje luka, obaveštavanje i mere odgovora u slučaju zagađenja kao i proveru kvaliteta vode. Drugi sporazum koji treba da ratifikujemo, odnosno potvrdimo, je sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti veterine. Ovim sporazumom zemlje potpisnice preciziraju vidove bilateralne saradnje u oblasti veterinarstva, koji treba da doprinese povećanoj bezbednosti proizvoda životinjskog porekla koji su predmet spoljno-trgovinske razmene. Sporazumom su obuhvaćene i aktivnosti o saradnji stručnih i naučnih institucija, pomoći u nabavci sredstava za suzbijanje zaraznih bolesti, pa do saradnje veterinarskih službi obeju država. Treći zakon o potvrđivanju je između Vlade Mađarske i Vlade Republike Srbije o pravovremenoj razmeni informacija u slučaju radiološke opasnosti, a ovaj sporazum je od velike važnosti jer se odnosi na sveobuhvatnu saradnju dve države u oblasti radijacione i nuklearne bezbednosti. Kada je reč o Zakonu o nacionalnim parkovima, dozvolite mi da se osvrnem na ono što je dosadašnji tok diskusije bio, i smatram u ime poslaničke grupe SPS da bi valjalo da ovde u svojim diskusijama budemo, pre svega, dobronamerni, a ne po svaku cenu tendenciozno nalaziti reči kritike, predviđajući objektivne okolnosti koje je ministarka zatekla u Ministarstvu poljoprivrede. Od 2010. godine bilo je zaista dosta vremena za sve ministre koji su bili na čelu ovog ministarstva, da urade više na Zakonu o nacionalnim parkovima, pa i na drugim zakonima, tako da, ono što je danas urađeno, nije posledica rada ili nerada ove ekipe koja je u ministarstvu, već je rezultat sveukupnog rada i prethodnih timova koji su bili u ministarstvu. Što se tiče Zakona o zaštiti prirode koji bi trebalo da se uskoro nađu u Narodnoj skupštini na usvajanje, primedba da je trebalo da se Zakon o nacionalnim parkovima nađe na dnevnom redu posle ovog zakona, moguće je da je tako. Da podsetim, prethodni Zakon o nacionalnim parkovima stavljen je van snage 2010. godine, osim članova 6. i 7, tako da je sa te strane bilo potrebno, ako već do sada nije urađeno, da se to sada uradi uz naglašavanje da, kada dođe Zakon o zaštiti prirode, možemo ako je potrebno ponovo da upodobljavamo ovaj Zakon o nacionalnim parkovima, uostalom to ne bi bio prvi put. Imali smo u našem radu u Narodnoj skupštini da u roku od par meseci ponovo stavljamo dva ili tri puta isti zakon, na ponovno usvajanje radi naknadnog usaglašavanja ili ispravljanja određenih odredbi u tim zakonima. Dakle, kada je reč o Zakonu o nacionalnim parkovima, govoriću u širom kontekstu o važnim aspektima, pre svega koji se odnose na zaštitu životne sredine. Da bi se razumeo značaj zaštićenih područja, a veoma bitna zaštićena područja su i nacionalni parkovi, mora se poći od suštine koja je utkana u složene međuodnose živih bića i njihovih eko sistema, kao i uticaja čoveka na njih. Mora se poći od kategorije koja se zove biodiverzitet, a u prevodu bi to bila biološka raznovrsnost. Termin biodiverzitet je mlad, rođen je na sastanku Nacionalnog foruma za biodiverzitet i održan je 1986. godine u Vašingtonu, u organizaciji Nacionalne akademije nauke SAD. Konvencijom o zaštiti biološke raznovrsnosti, donetoj na konferenciji o održivom razvoju u Rio De Žaneiru, 1992. godine, pojam diverziteta dobija centralni položaj, ne samo u užem biološkom, već i u širem društvenom ekonomskom i političkom smislu. Najšira prihvaćena definicija jeste da je biodiverzitet ili biološka raznovrsnost, označava sveukupnost gena, vrsta eko sistema i predela na zemlji, a u najširem smislu, to je život na zemlji. Danas na početku trećeg milenijuma, možemo konstatovati da uticaj čoveka na životnu sredinu nikada nije bio intenzivniji, obuhvatniji i dalekosežniji. Budućnost planete zemlje, a to znači ukupan živi svet, kao i same ljudske civilizacije, kritično zavise od sagledavanja čovekovih među odnosa sa prirodom. Osnovni uslovi funkcionisanja biogeohemijskih ciklusa, biološka raznovrsnost, sastav atmosfere i globalna klima, menjaju se vrtoglavom brzinom, rast brojnosti svetskog stanovništva, uz rapidno smanjenje zaliha prirodnih resursa, nagomilavanje polutanata i zagađivača, dramatično upozoravaju na ozbiljnost nastalog stanja. Mnoga od ovih pitanja bila su predmet rasprave na prvoj konferenciji UN u Štokholmu 1972. godine, koja se smatra da je trenutak i označila je prekretnicu u odnosu na uticaj čoveka i na odnos čovečanstva prema životnoj sredini. Tada je prvi put na globalnom nivou sa naučnog stanovišta upozoreno da priroda ne poseduje neiscrpna bogatstva, uključen je tada alarm upozorenja, da se prirodni resursi ne mogu dalje nekontrolisano i prekomerno eksploatisati, međutim, problemi narušavanja životne sredine, samim tim i biološke raznovrsnosti su iz dana u dan sve veći, a među najznačajnijim problemima u narušavanju životne sredine i biološke ravnoteže su svakako danas globalne klimatske promene, zatim zagađivanje voda, zemlje, vazduha, narušavanje biodiverziteta, pre svega kroz eksploataciju bioloških resursa i eksponencionalni rast, zatim zagađivanje voda, zemlje, vazduha, narušavanje biodiverziteta pre svega kroz eksploataciju bioloških resursa i eksponencionalni rast svetske humane populacije. U globalnim akcijama očuvanja biološke raznovrsnosti, razmatra se, ne samo njegov fundamentalni značaj, već i estetske, kulturne, etičke i duhovne vrednosti biodiverziteta za prošlost, sadašnjost i budućnost ljudskih populacija. Značajan broj istaknutih svetskih naučnika i filozofa među kojima je i profesor sa Harvarda, profesor Edvard Vilson, saglasni su da kod čoveka postoji značajna psihološka relacija u odnosu na potrebu, očuvanja raznovrsnosti u živom svetu. Profesor Vilson, rodonačelnik savremene ideje o značaju proučavanja biodiverziteta, ovaj fenomen označava terminom biofilija, a objašnjava ga kao vezu koju ljudsko biće podsvesno oseća u odnosu na ostala živa bića. Dakle, čovek u toku svoje evolucije iznikao je i stasao u savršenom skladu biološke raznovrsnosti, što je bio savršen ambijent za evolutivni domet koji je on danas dostigao. Inače, kada govorimo o zaštiti prirode i zaštiti životne sredine mnogi će pomisliti da je ovo problematika novijeg datuma. Već je ranije i pomenuto, a i sama ministarka je pomenula, na primer da je prvi nacionalni park u Americi Jelouston da ne pričam sada o tome, takođe da mi imamo korene o brizi i zaštiti životne sredine još kroz zakonodavstvo započeto u Dušanovom zakoniku, ja bih rekao kao što se priča da smo još u ranom srednjem veku jeli zlatnim priborom a ne rukama, koreni zaštite prirode u Srbiji sežu iz tog vremena. Dalje, kada govorimo o tim korenima zaštite životne sredine i vođenju brige o prirodi, Despot Stefan Lazarević doneo je zakon o uslovima korišćenja mineralnih sirovina i ruda. Prvi propis o zaštiti faune u Srbije bila je tzv. „visočnaja naredba“ iz 1840. godine kojom se zabranjuje lov na jelene, košute, lovostaj za zečeve, divlje koze i jestive ptice. Prvo područje koje je bilo stavljeno pod zaštitu u Srbiji jeste Obedska bara 1874. godine, mislim da je to ministarka rekla, izvinjavam se ako ponavljam, ali nije od štete ponovo to napomenuti. Ono što je danas na dnevnom redu, jeste Zakon o nacionalnim parkovima. Nacionalni parkovi su područja od izuzetnog prirodnog ali i ekonomskog i kulturno-istorijskog značaja. To su područja koja su zadržala visok stepen biološke ravnoteže genetske, ekološke, biohemijske i svake druge. To su svojevrsne oaze očuvanih biodiverziteta u najširem smislu. Prethodni Zakon o nacionalnim parkovima bio je donet 1993. godine. Danas kada ga donosimo on je precizniji i savremeniji. Srbija po novom, ali i po starom zakonu ima pet nacionalnih parkova - Kopaonik, Đerdap, Fruška Gora, Tara, Šar-planina. Prema Zakonu o zaštiti prirode, nacionalni parkovi spadaju u najznačajnija dobra sa većim brojem raznovrsnih prirodnih eko-sistema od nacionalnog značaja istaknutih predelnih odlika i kulturnog nasleđa u kojima čovek živi usklađeno sa prirodom, što je najznačajnije. Cilj ovog zakona jeste upravo da se sačuvaju i unaprede sve vrednosti biodiverziteta, geodiverziteta, kulturno istorijskih vrednosti nacionalnih parkova. U nacionalnim parkovima odvija se realan život ljudi i brojne privredne delatnosti su prisutne u njima, te je potrebno uravnotežiti takve delatnosti sa onim što su zakoni i pravila prirode. Gotovo u svim našim nacionalnim parkovima zbog osobenih prirodnih sadržaja i lepote ovih predela razvija se turistička delatnost i postoje u njima značajni turistički kapaciteti. Sve je to potrebno usaglasiti na jedan najbolji mogući način kako bi se izveo visoko uravnotežen sklad između delanja čoveka i zakona prirode. Naši nacionalni parkovi i druga zaštićena područja su svojevrsna pluća Srbije, veliki šumski eko-sistemi sa reliknim i endemskim vrstama u kojima je prisutan visok stepen biološke ravnoteže, ekološke, genetičke, biogeohemijske itd. Valja sačuvati, neprestano moramo insistirati na rađenju ekološke svesti koja nam, čini se, manjka, ali ne samo nama u Srbiji, već na čitavoj planeti, jer naš najvažniji prioritet je očuvanje prirode koju smo nasledili i koju moramo predati u zdravom obliku generacijama koje dolaze. Nažalost, mi smo danas svedoci veoma čestih uništavanja prirodnih dobara u nacionalnim parkovima, česte su bespravne seče šuma. Zatim, zbog atraktivnosti predela, u nacionalnim parkovima ljudi pribegavaju bespravnoj gradnji, ugrožavajući nacionalni park ne samo tokom gradnje, već i tokom korišćenja tih objekata. Uglavnom, ti objekti nemaju odgovarajuću komunalnu infrastrukturu, tako da nekontrolisanim odlaganjem otpada se oni ugrožavaju. Ovde je već govoreno o tome da u zakonu postoji Savet za nacionalne parkove, to je telo stručno od ljudi sa određenim kompetencijama, ne bih govorio o tome. Takođe, protivtežu njima čine, a može se reći na neki način Savet korisnika nacionalnog parka, što podrazumeva neprekidnu komunikaciju i konsultaciju sa stručnim Savetom, a inače ovaj Savet korisnika je iz redova lokalnih samouprava, udruženja, raznih asocijacija sa lokalnog nivoa, itd. Na kraju, sve u svemu, dozvolite mi da zaključim stanje u sferi uticaja čoveka na biodiverzitet, na prirodu ne ohrabruje danas. Čini se da na globalnom planu u celini, uzev na delu je nemaran, često i bahat odnos čoveka prema životnoj sredini i zato je potrebno tim pre da se ovim pitanjem bavimo neprekidno, stalno, što jače i što organizovanije. Mislim da je ova aktuelna Vlada danas spremna da u tom pravcu deluje i takođe Ministarstvo poljoprivrede i zaštite sredine daje sve od sebe da ide u tom pravcu. Zato na samom kraju neka nas opomenu reči profesora sa Harvarda, Edvarda Vilsona već pomenutog, koji kaže – Ukoliko bi se planeta Zemlja našla u istraživačkom fokusu biologa sa neke druge planete, ja verujem da bi on posmatrajući i analizirajući nas ovde na zemlji zaključio - tamo je dominantna jedna vrsta u srednjoj fazi svog sopstvenog uništenja. Ovo je zaista veoma oštra i značajna opomena za čitavo čovečanstvo i nje treba uvek da budemo svesni. Zaključujući sa ovom konstatacijom i ovim citatom, naglašavam da će poslanička grupa SPS glasati za sva tri zakona o potvrđivanju sporazuma, kao i za Zakon o nacionalnim parkovima. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Mihajlović. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolte.
Zahvaljujem. Pre svega, na kraju današnje rasprave želim svim poslanicima da se zahvalim koji su prisustvovali zasedanju, koji su pokazali interesovanje za predložene zakone iz oblasti poljoprivrede zaštite životne sredine, posebno želim da se zahvalim poslanicima koji su uzeli učešća i u javnoj raspravi. Želim da istaknem da sam uverena da su sve rasprave bile dobronamerne i da iz ovih današnjih diskusija svako od nas može da izvuče za sebe određene pouke. Ono što sam ja izvukla i što bih želela sa vama danas da podelim, a nisam prethodnih nekoliko govornika im odgovarala, to bi bilo ukratko sledeće. Pre svega, slažem se sa predlozima da se ubuduće organizuju javne rasprave u Narodnoj skupštini i da na taj način još više i još šire motivišemo sve narodne poslanike da uzmu učešća u pripremi novih zakonskih predloga. U tom smislu, predložiću da se već narednih dana organizuje rasprava o tri zakona koji nam upravo slede da budu razmotreni u skupštinskoj proceduri. To su: zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, zakon o izmenama i dopunama Zakona o životnoj sredini i zakon o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. Pri tom, želim da kažem, sećajući se one prakse kada sam ja bila poslanik, čini mi se da je bilo dobro i ono tematsko zasedanje u okviru javnih slušanja, kada sam Odbor za životnu sredinu po određenim temama sam organizuje i pozove učesnike koji bi bili radna grupa iz Ministarstva poljoprivrede, i naravno, sve druge zainteresovane organe, institucije, poslanike. Tako da, mislim da bi i ovo moglo da se u narednom periodu uspostavi kao jedna vrsta prakse. Ja bih zaista želela i volela da svi poslanici i svi oni koji su zainteresovani znaju šta smo to nasledili, šta smo to uradili, šta je to što nas čeka. Pitanja iz oblasti zaštite životne sredine su jednostavno vrlo složena, vrlo su kompleksna, obuhvataju zaštitu i vode i vazduha i klimatske promene i industrijska zagađenja i prečišćavanje otpadnih voda. Dakle, jako je složena problematika koju tretira životna sredina i predlažem da zajedno sa predsednikom Odbora za pitanja zaštite životne sredine se u narednom periodu organizuje i ova vrsta dijaloga i diskusije. Smatram da je ona izuzetno potrebna, naročito posle današnje rasprave, posle koje mogu zaključiti da mnogi ovde nisu baš najbolje obavešteni o onome šta imamo, šta smo nasledili, šta smo uradili i šta nas sve čeka. Takođe, čula se jedna dilema - da li je potrebno često menjati zakone u oblasti zaštite životne sredine ili prosto ih sačekati, pa napraviti neka sistemska rešenja, odnosno dugoročnije zakone, koji bi bili usklađeni sa zakonima iz ove oblasti u EU. Moram da kažem da to prosto nije moguće, obzirom da se same direktive na nivou EU koje se odnose na pojedina zakonska rešenja zakona iz oblasti životne sredine često menjaju. To je prosto jedna dinamična kategorija koja zahteva stalno praćenje i stalnu ugradnju u zakonsku regulativu i praćenje, odnosno implementaciju u praksi. Tako da, i o tome možemo da razgovaramo na ovim predloženim zasedanjima koja bi se organizovala u narednom periodu. Čulo se da mi trenutno imamo, danas smo više puta pominjali, oko 6,3% površina koje su pod nekim vidom zaštite. Ono što je dobro i što su istakli poslanici, pored svih onih razloga zbog kojih smo i predložili ovaj zakon, to je što ćemo sa usvajanjem ovog zakona, nadam se da će biti podržan od Narodne skupštine, dobiti još šest hiljada hektara koji će biti pod zaštitom. Od ovih šest hiljada hektara, sto kilometara kvadratnih je prvi režim zaštite. To je područje Zaovina, kao što znate, i smatram da je to jedan skroman, ali ne beznačajan doprinos trenutnom stanju sa kojim, naravno, nismo zadovoljni, s obzirom da smo projektovali našim strateškimdokumentima povećanje ovog procenta na 12%, odnosno 14% do 2020. godine, a da ne govorim i o onom optimističkom našem uverenju koje smo imali kada smo u Nagoji prisustvovali Konferenciji o biološkom diverzitetu i kada smo mislili da ćemo i mi uspeti, poput drugih zemalja, da ovaj procenat u 2020. podignemo čak na 17%. Verujem da će doprinos zaštićenim područjima biti i pitanje Pešterske visoravni, koju je pominjalo nekoliko narodnih poslanika. Što se tiče predloga da i ovo područje s obzirom na svoj biodiverzitet, geonasleđe, itd, posebno očuvane populacije divlje flore i faune, bude predmet zaštite, moram da kažem da su u prethodnom periodu pripremljene odgovarajuće studije i očekujemo da će Pešterska visoravan biti proglašena za park prirode do kraja ove godine. Mi, naravno, nismo na tome stali. Prosto, analiziramo i druge mogućnosti i u perspektivi je da sa Uvcem Pešterska visoravan bude još jedan naš nacionalni park. O tome se rade studije. Vrlo smo posvećeni tom poslu, upravo iz ovih razloga koje sam navela, želje da što više područja Srbije zaštitimo, da ih očuvamo i da ih predamo generacijama koje dolaze. Što se tiče ekološke mreže, neko je i nju pominjao, pa je bilo dileme da li i koliko se država bavi ekološkom mrežom, ne država, nego Ministarstvo poljoprivede i zaštite životne sredine, pošto smo mi deo države, znači i država i Ministarstvo. Moram da kažem da nije tačno da se ekološkom mrežom bave samo nevladine organizacije, bavi se Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine, bave se oba zavoda za zaštitu prirode, dakle i republički i pokrajinski. Pripremljeni su i utvrđeni predlozi za uspostavljanje ekološke mreže. Ove godine smo izdvojili značajna sredstva, oko 17 miliona dinara za uspostavljanje iste na terenu. Plan je da se u naredne dve godine isto tako izdvajaju sredstva sve sa ciljem da se projekat koji se pominje što pre i implementira u praksi. Takođe, pitanja da li ćemo uspeti da zaštitimo nacionalne parkove sa predloženim zakonskim rešenjima su bila i po drugim osnovama. Jedna od tih osnova je pitanje infrastrukture. Neko je izrazio bojazan, odnosno rečeno je da je bolje da smo se bavili infrastrukturom nego ovim nekim pitanjima koja su definisana zakonom, aza koje neko misli da neće biti realizovano u praksi. Želim da kažem da to nije tačno. Svim pitanjima uređenja nacionalnih parkova smo se bavili. Bavili smo se utvrđivanjem mera zaštite prirode, mera zaštite vrednosti prirode kroz uspostavljanje sistema praćenja, kroz uspostavljanje sistema upravljanja prirodnim vrednostima. Kada se radi konkretno o infrastrukturi, pre svega, infrastruktura je u nadležnosti lokalnih samouprava, ali članom 24. možete videti i pročitati, predviđeno je da se kroz namenski transfer obezbeđuju dodatna sredstva lokalnim samoupravama koje bi oni mogli da iskoriste upravo u poboljšanje trenutnog stanja infrastrukture na području nacionalnih parkova. Vlada će utvrđivati visinu namenskih sredstava, merila i kriterijume za njihovu raspodelu na račun lokalnih samouprava, koje će potom biti dužne da ta sredstva ulože tamo gde su i namenjena. Čula su se od poslednjih govornika pitanja iz oblasti poljoprivrede. Neka pitanja su ponovljena, odnosno pitanja koja su se i ranije čula i na koja sam ja već dala odgovor. Ne bih ponovo to odgovarala. Samo ću kratko da kažem da poslanici koji su se interesovali za pitanja stanja bolesti plavog jezika, o tome kakvo je trenutno stanje i šta je urađeno u prethodnom periodu, da ćemo im uputiti pisani odgovor, koji će pripremiti stručne službe, u skladu sa onim što su oni izneli da im je važno. Radi se i o nabavki vakcina i o preduzetom vakcinisanju i o svemu onome što je pratilo prethodnu godinu kada je ova bolest konstatovana i kada je bilo alarmantno stanje. Mi smo se odgovorno poneli u tom momentu prema činjeničnom stanju na terenu. Prosto, želim da stručne službe dostave tačne i precizne podatke našim poslanicima koji se za to interesuju. Još jedno pitanje iz poljoprivrede na koje nisam odgovorila, a to se pitanje odnosi na stavljanje pojedinih poljoprivrednih gazdinstava u pasivan status. Radi se o nekih 250 poljoprivrednih gazdinstava. Postavlja se pitanje - šta je u pitanju, zbog čega su ona sada u pasivnom statusu? Želim da kažem da je pasivan status utvrđen kao posledica inspekcijskog nadzora, kada je na bazi inspekcijskih provera ustanovljeno da su računi, kojima su ova gazdinstva pokušali da ostvare prava na subvencije, poticali od firme koja odavno već ne postoji, da ne kažemo da računi nisu bili validni. Samim tim, naravno, oni ne mogu da ostvare pravo na subvenciju, a inspekcija u skladu sa zakonskim normama i sa onim što im zakon nalaže je morala da pribegne ovoj meri, znači stavljanje gazdinstava u pasivan status. Ja sam to izdvojila kao nešto što je bilo različito u odnosu na ono što ste prethodno čuli u prvom delu zasedanja i u odnosu na ono na šta sam već odgovarala. Još jedom vam se najtoplije, najiskrenije zahvaljujem na pokazanom interesovanju, na pažnji, na diskusiji i nastavimo u ponedeljak sa amandmanima. Naravno, mi ćemo pažljivo izanalizirati sve vaše amandmane i sve ono što je u duhu zakona, a sadržaj amandmana, naravno, će biti i prihvaćeno. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 6. do 9. dnevnog reda. Ja se, gospođo ministarka, vama i vašim saradnicima zahvaljujem na učešću u današnjoj sednici, a mi možemo da nastavimo dalje. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU FUNKCIJE PREDSEDNIKA KOMISIJE ZA HARTIJE OD VREDNOSTI Primili ste Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Komisije za hartije od vrednosti koji je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine,ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Veroljub Arsić, predsednik Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Balint Pastor, predsednik poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O UTVRĐIVANjU SASTAVA PARLAMENTARNOG ODBORA ZA STABILIZACIJU I PRIDRUŽIVANjE Primili ste Predlog odluke koji je podnela predsednica Narodne skupštine, Maja Gojković. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine,ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predlagač želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Zahvaljujem se poslanicima na učešću na današnjoj sednici. Nastavak u ponedeljak u 10.00 časova.