Spoštovane kolegice in kolegi poslanci, gospe in gospodje, pričenjamo nadaljevanje 8. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Zmago Jelinčič Plemeniti, Milenko Ziherl in Jožef Jerovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima dr. Igor Lukšič, minister za šolstvo in šport.
Spoštovani predsednik! Cenjene poslanke, cenjeni poslanci! Šolstvo je zelo pomembna zadeva in prav je, da ga na tak način tudi obravnavamo. Slovenci in Slovenke, državljani in državljanke Slovenije imajo dobro mnenje o šolstvu, ker je to gotovo eden najboljših sistemov na Slovenskem od nekdaj. Zato je treba šolstvo negovati s posebno mero odgovornosti. Tako smo se na ministrstvu lotili popravkov zakona o financiranju in organizaciji šolstva. O spremembah zakona smo vodili odprto razpravo z vsemi ključnimi akterji: sindikatoma, predstavniki staršev, predstavniki občin, z dijaško organizacijo in predstavniki ravnateljev. V pripravi so sodelovale tudi pravne službe na ministrstvu, Vladi in Državnem zboru. Vključil se je tudi Državni svet. H končni verziji so veliko prispevali tudi poslanci in poslanci na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino. Tako imamo pred seboj dobro premišljen strukturiran predlog. Zakaj te spremembe, ki jih imamo danes na mizi? Odgovor je preprost: ker hočemo dati jasen signal, da šola na Slovenskem temelji na učiteljih, da so učitelji dobri in da so šole dobre. Okrepiti hočemo predstavo, da v šolah teče pedagoški proces, za katerega imajo največjo odgovornost prav učitelji. Od tu izhaja tudi njihova večja teža pri upravljanju šol. Namesto formule 3:3:3 uvajamo formulo 5:3:3, tako bomo v svetih šol imeli 5 predstavnikov učiteljev, tri predstavnike staršev in 3 predstavnike skupnosti oziroma ustanovitelja. Pri tem ohranjamo, in to posebej poudarjam, partnerstvo. Upravljanje šole je partnerski proces. Vsaka skupina od prej imenovanih treh je avtonomna in tako tudi vstopa v svet šole. Starši in skupnost imajo pomembno korektivno vlogo v pedagoškem procesu in tudi v upravljanje šole. Tako jim je odmerjen vpliv v svetu. Torej starši ne morejo ustanavljati skupin s področja vzgojno-izobraževalnega dela, ker je to pristojnost učiteljev. To urejamo v 2. členu. Sprememba zakona uvaja tudi dva predstavnika dijakov v svete srednjih šol in dijaških domov. S tem hočemo dati jasno sporočilo slovenski javnosti in dijakom: pedagoški proces je tudi proces oblikovanja demokratične politične kulture. Ta pa se lahko odvija samo tako, da so dijaki vključeni v upravljanje šol, v pripravo odločitev, ki najbolj zadevajo njih same. Samo razglabljanje o domovinski in državljanski vzgoji je premalo za učinkovito vzgojo demokratičnih državljanov. Dijaki morajo prevzemati tudi odgovornost za upravljanje pedagoškega procesa. Glede financiranja zasebnih šol samo povsem javno zapisujemo, da je delež javnih sredstev 85%, ne glede na metodologijo določanja cen programa. V zakon vračamo posebno zaščitno javne mreže osnovnih in glasbenih šol. Financiranje zasebne šole ne sme ogroziti obstoja in razvoja javne šole v določenem okolišu. To je ne samo odgovornost države, temveč je njena dolžnost. Nemogoče je, da bi država financirala privatne šole, hkrati pa dovoljevala, da ji javne šole propadajo. Torej gre samo za to, da ta minimalni pogoj zaščitimo. V zakonu rešujemo tudi položaj učiteljev, ki učijo po vseh predpisih, če pa bi hoteli zamenjati šolo, pa bi bili neprimerni za poučevanje. Gre seveda za vprašanje izobrazbe. Rešujemo položaj samo tistih, ki že učijo, jasno pa ohranjamo visoke zahteve za izobrazbo vseh učiteljev in vzgojiteljev, ki na novo stopajo v šolsko polje. Podobno je z ravnatelji. Spoštovane poslanke, poslanci, predsednik! Prepričan sem, da je dosedanja razprava podprla vse usmeritve sprememb zakona, da so se izjasnili vsi sociali partnerji in da imamo na mizi dobro premišljen predlog, tako da bo Državni zbor o njem lahko razpravljal in sklepal. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Besedo dajem mag. Majdi Potrata za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister in gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja na 9. seji 24. junija 2009. Predlagal ga je po skrajšanem postopku in to po 142. členu Poslovnika Državnega zbora, ker je tako odločil tudi Kolegij predsednika Državnega zbora na 26. seji. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon preučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika in dala pripombe k šestim členom. V pisnem poročilu jih imate natančno naštete. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla. V mnenju komisija ugotavlja, da predložena novela v 5. členu sledi predlogom Državnega sveta, ki je v obrazložitvi odložilnega veta k zadnji noveli tega zakona oktobra 2007 podpiral financiranje zasebnih šol v obsegu 85% sredstev s strani države oziroma občine. Podprla je tudi 7. člen novele, ki podaljšuje zaščito za učitelje in vzgojitelje, ki so do uveljavitve ZOFVI iz leta 1996 izpolnjevali pogoje za opravljanje vzgojno-izobraževalnega dela in niso prekinili delovnega razmerja na tem področju. Amandmaje so vložile štiri koalicijske stranke k 1., 5., 7., 8., in 10. členu ter za novi 7a. člen in za nova 9a. člen in 9b. člen. SDS, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je predložila amandmaje k 1., 4., 5., 6., 8., in 10. členu. SLS, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke k 1., in 6. členu in poslanec Franc Pukšič k 7. členu. Odbor je opravil v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za šolstvo in šport, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta in Sindikatov vzgoje izobraževanja, znanosti in kulture Slovenije, predsednica Društva ravnateljev, predstavnik Aktiva svetov staršev in predstavnik Družinske pobude. Predstavniki Poslanske skupine SDS niso sodelovali pri tej točki, saj so napovedali odsotnost vseh članov poslanske skupine. Minister dr. Igor Lukšič je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona, poudaril je partnerstvo, ki zahteva, da se gradi na avtonomiji sestava svetov, takšna kot je zdaj v zakonu, pa je enakost in ni partnerstvo. Pojasnil je tudi nekatere druge določbe v zakonu. V dodatni predstavitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe pa je predstavnica posebno pozornost namenila rešitvam iz 8. člena in temu, ali gre pri tem členu res za prehodno določbo, poleg tega je dala pripombe še k 9.a členu in temu je odbor sledil tako, da je na dopolnjeni predlog zakona pripravil posebne amandmaje, ki jih tudi vidite v pregledu amandmajev. V okviru razprave o posameznih členih so člani in članice odbora največ pozornosti namenili določbi 1. člena ter vloženim amandmajem k temu členu, razprava je pokazala različnost stališč, ena skupina poslank in poslancev je zagovarjala predlagano spremembo sestave svetov, druga pa je podpirala tisto sestavo svetov, ki je bila vpeljana z novelo ZOFVI iz leta 2006. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih je odbor sprejel amandmaje štirih poslanskih skupin, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Brezpredmetni so postali trije amandmaji. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena sprejel še dva amandmaja in v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je tako pripravil dopolnjeni predlog zakona in ta je pred vami in vam ga odbor posreduje v odločanje. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Vasja Klavora v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister, državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini podpiramo Predlog novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Po navedbah ministra je namen zakona tudi ta, da se zaščiti javno šolstvo pred zasebnim, zlasti kar zadeva osnovne in glasbene šole, ob tem da imajo učenci še vedno možnost izbire med zasebno in javno šolo. Predlog zakona prinaša tudi povečanje števila učiteljev v svetih šol. Torej, 5:3:3, kar mi podpiramo. To je sporočilo, da je glavno odgovornost za delo v šolah na učiteljih. Morda bi bilo prav omeniti tudi to, da so, in ne pozabite, tudi starši pomemben dejavnik pri delovanju šol, saj gre ne nazadnje za varstvo, vzgojo in izobraževanje njihovih otrok. Vendar upamo, da bodo tudi v tej formuli, kot je bila 5:3:3 imeli starši pomembno vlogo in da bodo lahko izrazili tisto mnenje, za katerega je treba, da tudi pri tem procesu sodelujejo. Predlog novele med drugim tudi vrača dijake v svete srednjih šol in dijaških domov. Po naši oceni je to pravilna odločitev, saj so dijaki v srednjih šolah glavni subjekt vzgojno-izobraževalnega procesa. V poslanski skupini želimo izraziti še en pomislek, en kritičen pomislek, in sicer glede zaščite statusa ravnateljev, ki bi jim moralo prenehati delovno razmerje, ker naj bi imeli po veljavni interpretaciji neustrezno izobrazbo. Predlog novele sedaj jasno definira, da je ustrezna katerakoli visokošolska izobrazba, s tem da ravnatelj izpolnjuje pogoje, da lahko uči katerikoli predmet. Ta določba, po naši oceni, postavlja učitelje v neenakopravni položaj z ravnatelji, saj morajo učitelji strogo izpolnjevati zahtevane izobrazbene standarde, ravnateljem pa po novem ne bo treba. To je, po naši oceni, nekoliko diskriminatorno do učiteljev in hkrati neprimerno, saj bo to privedlo v položaj, da bo oseba, ki nosi odgovornost za strokovno in poslovno delovanje šole, lahko imela nižjo izobrazbo od svojih podrejenih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Györek v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je sprejetje sprememb in dopolnitev zakona smiseln in dober, s tem da je pri tem treba navesti vseeno nekaj zadržkov. Pozitivne rešitve so vsekakor krepitev položaja delavcev vrtcev in šol v svetih, torej samih izvajalcev učnega in vzgojnega procesa in učiteljev. Pozitivno je tudi na nek način uvedba zaščitne norme, ki določa, da se zasebna, osnovna in glasbena šola ne financirata iz javnih sredstev, če bi bila s tem ogrožena obstoj in razvoj javne šole v šolskem okolišu. Tukaj bodo sigurno stališča razdvojena. Tudi je smiselno, da za skupino strokovnih delavcev, še zlasti ravnatelje, ki so pridobili visokošolsko izobrazbo druge stopnje, ki sicer ne ustreza zahtevani izobrazbi za učitelje oziroma strokovnega delavca v osnovni šoli, v predhodnem obdobju, zakon določa, da so lahko imenovani za ravnatelja. Predlog sprememb in dopolnitev zakona bo vsekakor naletel na razdvojene odzive ne samo med poslanci, ampak tudi med ljudmi širom Slovenije. S spremembami se bo vsekakor okrepila vloga pristojnosti kot tudi odgovornosti samih izvajalcev učnega procesa ter učiteljev. Mislim, da je to tudi prav, vendar pa žal s predlogom vsekakor ne bo dosežen namen, ki ga najbolje ponazarja stari slovenski rek: "Volk sit, koza cela". Istočasno se namreč odvzema sorazmerna pristojnost in vloga staršev oziroma predstavnikov lokalne skupnosti, kajti njihova zastopanost v sveti zavodov postaja sorazmerno manjša. Zato tudi upravičen odziv civilne družbe, kot na primer Društva za družini naklonjeno družbo, čigar stališče vam predstavim kar v povzetku, v enem stavku: "Namesto da bi Vlada v teh trenutkih starše bolj vključila v skupno iskanje rešitev, jim zmanjšuje vpliv in sorazmerno zastopanost v svetih šol. To je povsem v nasprotju s strokovnimi usmeritvami, saj starši v šolah in vrtcih stalno poslušamo o vedno večji potrebi po sodelovanju, odgovornosti staršev v procesu vzgoje in izobraževanja." Toliko v premislek. V Slovenski nacionalni stranki pogrešamo tudi predlog morebitnih sprememb v zvezi s postopki imenovanja in razrešitve ravnateljev. Kajti, kot veste, je to toliko zapleten postopek - za imenovanje enega navadnega ravnatelja vrtca ali šole je nerazumno dolg in zapleten. Razen tega so v svetu zavoda itak predstavniki vseh zainteresiranih struktur, ki zastopajo svojo bazo brez omejitev, zato tudi sedaj niso dolžni upoštevati mnenja svoje baze, le postopek. Tega ne poznajo v nobeni drugi branži ali državnih organih Slovenije. Recimo, se pravi, če so v svetu šole predstavniki učiteljev, predstavniki staršev, predstavniki lokalne skupnosti, čemu potem zbiranje vseh teh mnenj, ki traja neverjetno dolgo, ko pa, recimo, imajo njihovi predstavniki vsa pooblastila, da samostojno odločajo o imenovanju in prav tako o razrešitvi. Ker poglejte, obstaja unicum; se pravi, pri imenovanju se zbira mnenje vseh teh predstavnikov delavcev, staršev in lokalne skupnosti, pri razrešitvi pa svet zavoda samostojno odloča. Se pravi, je to neke vrste anahronizem, ki ga je težko razumeti. Obenem je postopek tudi nek unicum svetu. To je približno tako, kot če bi poslanci v Državnem zboru Republike Slovenije pred vsakim glasovanjem oziroma vsako odločitvijo, ki jo sprejmejo v parlamentu, predhodno organizirali referendum med državljani in si pridobili mnenje, na primer za izvolitev Vlade ali predsednika Državnega zbora. Se pravi, nekaj je tukaj vseeno nesmisla v tem. Če si izvoljen, potem imaš tudi pristojnosti in odgovornosti in zakaj potem ta postopek vleči naprej. Še imamo v Slovenski nacionalni stranki kar nekaj pripomb, ampak generalno gledano je predlog smiseln. Glede zastopanosti dijakov v svetih šol imamo tudi pripombo, in sicer bomo tako ali tako vložili amandma in o tem kasneje. V glavnem, mnenja bodo različna, odločali se bomo pa po svoji vesti najbolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Ribič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Dober dan, spoštovani prisotni! Lepo pozdravljeni, gospod minister! Najprej naj v zvezi s predlaganim zakonom povem, da v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ostro nasprotujemo načinu oziroma postopku sprejemanja vladnih predlogov zakonov v Državnem zboru. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, zakon namreč prinaša pomembne spremembe na tem področju, pa se kljub temu obravnava po skrajšanem postopku, ki je po Poslovniku Državnega zbora predviden za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Prav tako je bilo po našem mnenju v zakonodajnem postopku kršen 145. člen Poslovnika Državnega sveta, po katerem naj bi predsednik Državnega zbora v primeru, ko je v zakonodajni postopek predložen zakon, ki vsebuje določbe, s katerimi se neposredno posega v položaj in pravice lokalnih skupnosti, pozval pristojne organe lokalnih skupnosti, naj o teh določbah predloga zakona podajo svoje mnenje. To se ni zgodilo in mnenj lokalnih skupnosti ni v gradivu. Mnenje Združenja občin Slovenije, ki noveli zakona nasprotuje, pa na Odboru za šolstvo in šport ni bilo upoštevano. Prav tako na odboru nista bila sprejeta amandmaja Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, s katerima smo poskušali popraviti dva najbolj sporna člena novele zakona, in sicer člen, ki predvideva drugačno sestavo sveta vrtca oziroma šole, in člen, ki omogoča nedopustno prekinitev financiranja zasebnih šol. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da je sestava sveta vrtca oziroma šole, ki je bila sprejeta z novelo zakona leta 2006, omogočila uravnotežen vpliv posameznih interesnih skupin pri oblikovanju in sprejemanju odločitev tega organa. Menimo, da vloga učiteljev s to spremembo ni bila zmanjšana, saj je v njihovi domeni področje pedagoškega, strokovnega dela in odločanja. Sedaj predlagana rešitev pa po našem mnenju posredno zmanjšuje del pristojnosti lokalnim skupnostim in staršem, kar se nam ne zdi primerno, pravzaprav se nam zdi sporno, saj naj bi bil po našem mnenju šolski sistem v prvi vrsti namenjen otrokom in staršem, šele v drugi pa zaposlenim. Predlagane spremembe v institucionalnem in finančnem okviru pa imajo izrazito politično konotacijo. Politično konotacijo ima tudi 6. člen novele zakona, katerega črtanje smo predlagali. Predlagana dikcija namreč govori o tem, da zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole v šolskem okolišu. Ogrožanje javnih šol z zasebnimi je popolnoma nedoločljiv pojem, ki se lahko po tem čisto politično zlorablja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne razumemo, kako naj bi danes, ko imamo v zasebnih šolah manj kot 1%, le-te ogrožale javne šole. Če je konkurenčnost in odkrivanje novih kvalitetnih pristopov v izobraževanju ogrožanje, pa se resno sprašujemo, kaj so z našim šolstvom. V Slovenski ljudski stranki torej menimo, da novela zakona zagotovo prinaša takšne spremembe, ki bi si zaslužile splošno razpravo, ne pa obravnave po skrajšanem postopku. Sama vsebina novele pa jasno kaže na pomanjkanje dialoga med zainteresirano javnostjo in predlagateljem, saj se predlagajo po našem mnenju nepotrebne in sporne spremembe. Ena izmed takih sprememb je tudi nerazumljiva dopolnitev 146. člena zakona, ki do sedaj zaposlenim učiteljem, ki imajo, denimo, 6. stopnjo izobrazbe in so vmes prekinili delovno razmerje za neko kratko obdobje, ne omogoča, da bi se še kdaj zaposlili v svoji stroki, torej v šolstvu. Na podlagi povedanega je jasno, da v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlaganega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Besedo ima Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani, gospod minister, sekretarka, kolegice in kolegi. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja podprli. Predlagane spremembe in dopolnitve urejajo priznanje pridobljene izobrazbe ravnateljev, ki so si pridobili visokošolsko izobrazbo druge stopnje po študijskih programih, ki sicer ne ustrezajo zahtevane izobrazbe za učitelja oziroma strokovnega delavca v osnovni šoli. V prehodnem obdobju zakon določa, da so lahko imenovani za ravnatelja. Pri tem je potrebno priznati, da se na ta način ureja neustrezna razlaga v preteklosti Ministrstva za šolstvo, da bi taka izobrazba bila ustrezna. Zato je bilo zaradi enake obravnave treba pravno zakonsko urediti ta položaj na način izenačevanja vseh, ki kandidirajo za ravnatelje, ki so si po odločitvi sodišča do 1. februarja 2008 pridobili ustrezno stopnjo, a neustrezno smer izobrazbe. Pri tem je treba jasno poudariti, da sistem ne spreminja temeljnih določb, ko določa izobrazbene in druge pogoje, ki jih morajo izpolnjevati kandidati za ravnatelje. Z novelo se spreminja sestava svetov vrtcev oziroma šol. Navedena sprememba, ki v svete šol uvaja dodatna dva zaposlena delavca v vzgojno izobraževalnem zavodu in v srednjem šolstvu ponovno vrača v sestavo sveta dijake, ponovno krepi položaj, vlogo delavcev v svetih vrtcev in šol. Ta člen pomeni zagotavljati tisto, kar je za kakovostno javno šolo bistvenega pomena, to je zagotoviti večjo avtonomnost učiteljev pri njihovem strokovnem delu. S to spremembo se je po mnenju Poslanskega kluba LDS ohranja partnerstvo med ključnimi deležniki, vključeni v najvišji organ upravljanja v javnih vzgojno-izobraževalnih zavodih, to je med delavci šole, starši in ustanoviteljem, v srednjih šolah pa tudi dijaki. Ker po našem mnenju šola stoji ali pade z učiteljstvom, je pomembno, da so v najvišjem organu zastopani nekoliko močneje, hkrati pa jim navedena sprememba ne omogoča, da bi pomembne odločitve, kot so na primer sprejetje letnega delovnega načrta, sprejetje analize dela, imenovanje ravnatelja oziroma ravnateljice. Partnerstvo v delovanju šol in tako tudi v svetu zavodov je ključnega pomena, hkrati pa je pametno, da imajo zadosti besede v tem telesu tisti, ki so na koncu najbolj odgovorni za to, ali je šola bolj ali manj uspešna. Zato je prav, da jim s to spremembo jasno sporočimo, da naj delajo še bolje in da dajemo pomen njihovemu glasu. To je pomembno, ker v Sloveniji želimo in potrebujemo dobro šolo, v katero se veliko vlaga in so pričakovanja visoka. Kot pozitivno ocenjujemo tudi ponovno vključenost dijakov v svete srednjih šol in dijaških domov, saj se na ta način uresničuje njihovo usmerjanje v oblikovanje kot odgovorne državljane, ki sprejemajo soodgovornost za sprejemanje odločitev, ki jih sprejema svet zavoda. V Poslanskem klubu LDS podpiramo tudi spremembe, ki opredeljujejo financiranje zasebne šole v smislu zaščite obstoja javne osnovne šole v šolskem okolišu, v katerem se financira tudi zasebna šola. Zasebni šoli, kateri bi se za izvedbo programa zagotavljalo 85% sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen edine javne šole oziroma je zaradi vpisa v zasebno glasbeno šolo ogrožen obstoj edine javne glasbene šole v istem šolskem okolišu. V Poslanskem klubu LDS bomo podprli tudi rešitve, ki odpravljajo nejasnosti 146. člena veljavnega zakona. Tako za učitelje, ki imajo le šesto stopnjo izobrazbe, zakonska novela jasno določa, da imajo pravica opravljati vzgojno-izobraževalno delo do prenehanja neprekinjenega opravljenega dela na področju vzgoje in izobraževanja, pri čemer prekinitev, ki je krajša od treh mesecev, ne pomeni prekinitve neprekinjenega opravljenega dela na področju vzgoje in izobraževanja. Tako lahko omenjeni učitelji - po oceni jih je okoli 5 tisoč -, ki si v vseh letih od sprejetja zakona leta 1996 niso pridobili iz različnih razlogov druge stopnje izobrazbe, da v osnovni šoli, v glasbeni šoli, gimnaziji in poklicni, strokovni ter tehnični srednji šoli in vzgojitelji v domu za učence ter dijaškem domu enakovredno kandidirajo na razpisih za prosta mesta na področju vzgoje-izobraževanja pod enakimi pogoji kot kandidati, ki imajo z zakonom in drugimi predpisi določeno izobrazbo. Kot sem že omenil na začetku, bomo v Poslanskem klubu LDS podprli novelo zakona, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]seveda pa ocenjujemo te spremembe kot ene izmed manjših sprememb zakonodaje na šolskem polju. Zato seveda pričakujemo, da bo bela knjiga, ki jo je minister že napovedal, odprla marsikatera druga področja in seveda v celoti pripravila spremembe zakona na tem pomembnem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog zakona podprla. Za to obstaja kar nekaj razlogov. Socialni demokrati menimo, da so vse spremembe, ki zadevajo šolstva, izredno občutljive in se morajo uveljavljati na podlagi temeljitih strokovnih argumentov. Ko pa smo pred novelo zakona, ki obsega 158. členov, novela pa 11, to se pravi, da izpolnjuje vse poslovniške pogoje za obravnavo po skrajšanem postopku, pa podpiramo to novelo zaradi tega, ker odpravlja nekatere ključne probleme, na katere so nas opozorili tudi tisti, ki so za dejavnost v šolstvu najbolj odgovorni; to so učitelji, ravnatelji, to je ne nazadnje tudi civilna družba. Ko je v naše roke prišla raziskava o stresnosti učiteljskega poklica, je kar 84% naših učiteljev odgovorilo, da čutijo svoj poklic ali da menijo, da je to stresen poklic. O stresnosti tega poklica menijo tudi drugi evropske učiteljice in učitelji. In opozorila bi, da je temeljna preventivna dejavnost za doseganje večje učinkovitosti in boljšega počutja in zmanjšanja stresnosti na primerni ravni tudi participativno upravljanje. Gre za posodabljanje organiziranja in vodenja in participacija sodelujočih je tista, ki zaposlenim omogoča večjo soudeležbo pri odločanju in ob tem se krepi občutek pomembnosti in odgovornosti učiteljev in strokovnih delavcev. In to je tisti temeljni razlog, zaradi katerega Socialni demokrati podpiramo spremembo sestave svetov in bolje rečeno: ne sprememba, ampak vrnitev na prvotno stanje, ki je veljalo do leta 2006 in je bilo spremenjeno, ne da bi bila predložena kakršnakoli strokovna analiza o tem, da dotedanja sestava ne bi prinašala ustreznih odločitev. Torej, vračamo nekaj, kar je že bilo in kar je bilo dejansko odpravljeno tudi brez upoštevanja 145. člena Poslovnika na katerega se sklicujejo nekatere opozicijske stranke. Takrat je šlo za zmanjšanje števila zaposlenih v svetu, zdaj se niti lokalnim skupnostim niti staršem število predstavnikov v svetih zavodov ne zmanjšuje, ostaja enako, povečuje se samo število predstavnikov zaposlenih, pri čemer je pa treba povedati, da je pet še vedno manj od šest, kar pomeni, da imajo tako starši kot lokalna skupnost še vedno večino v svetu. Menimo tudi, da je vključevanje dveh predstavnikov dijakov v svete srednjih in poklicnih šol nujno potrebno zaradi tega, ker vidimo v tem tudi utrjevanje tistega, kar je v našem šolskem sistemu zelo poudarjeno. Namreč, poudarjena vloga državljanske vzgoje. Kako mlade pridobiti za sodelovanje pri odločanju o družbenih vprašanjih, če jim v srednji šoli ne dovolimo odločati o stvareh, ki njih najbolj zadevajo. Tudi nekateri strokovnjaki poudarjajo, da bi dialog med učitelji in učenci in dijaki moral biti okrepljen in ne oslabljen in ne bi tega dialoga smelo izpodrivati dogovarjanje med učitelji in starši. Poleg tega je treba povedati, da je že odločba Ustavnega sodišča iz leta 2001 ugotovila, da ureditev, ki jo predlagamo v zakonu in samo povzema tisto prejšnjo odločitev, ni v neskladju z ustavo zaradi tega, ker Socialni demokrati zagovarjamo javno mrežo šol, dostopnost v javno mrežo šol kot zagotovilo največje stopnje pravičnosti v šolskem sistemu. Tu sta še določbi, o katerih je bilo tudi dosti govora; tako ureditev položaja zaposlenih s 6. stopnjo izobrazbo in tudi določba, ki govori o tem, kdo izpolnjuje pogoje za ravnatelja. Kot povedano, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli in podprli tudi amandmaje štirih koalicijskih strank. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Darko Menih v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi. Lep pozdrav. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo podali predlog za umik točke obravnave novele zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja na 9. seji Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino dne 24. 6. 2009, ker za obravnavo niso bili izpolnjena poslovniška določila oziroma 145. člen Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da predsednik Državnega zbora v primerih, ko je v zakonodajni postopek vložen zakon, ki vsebuje določila, s katerimi se neposredno posega v položaj in pravice lokalnih skupnosti, na začetku zakonodajnega postopka pozove pristojne organe lokalnih skupnosti, naj o teh določbah predloga zakona v določenem roku dajo svoje mnenje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je bilo razlogov za omenjeni predlog več, in sicer; nesprejemljivo je, da so občine kot ustanoviteljice šol in plačnih materialnih stroškov, prevozi, investicije, standard, nadstandard, plače, ki jih ministrstvo ne prizna, izključene iz spreminjanja zakonodaje s področja vzgoje in izobraževanja oziroma niso bile pozvane, da podajo svoje mnenje o noveli zakona. S predlogom novele ZOFVI gre za neposreden poseg v položaj lokalnih skupnosti, ki se jih v danem primeru znižuje in tako poslabšuje njihov položaj v celotnem procesu. To je skrajno nenavadna okoliščina, kajti treba je opozoriti, da so po drugi strani občine po zakonu ustanovitelj, torej tudi plačniki, obenem pa se jim, brez da bi jih kakorkoli formalno vprašali, jemlje njihove pravice in poslabšuje njihov položaj. Veljavna zakonodaja določa, da se mora o vseh zakonih, ki zadevajo lokalne skupnosti, pridobiti mnenje lokalnih skupnosti, in sicer to nalagajo Ustava Republike Slovenije, Zakon o lokalni samoupravi in Poslovnik Državnega zbora. Zakon je bil vložen v zakonodajni postopek v Državnem zboru dva dni po sprejemu na Vladi Republike Slovenije, in sicer 11. maja 2009. Skladno s poslovnikom o delu Državnega zbora bi moral predsednik Državnega zbora pozvati pristojne organe lokalnih skupnosti, naj se opredelijo do predlogov sprememb. Časa za to je bilo več kot dovolj. Tudi na sejo Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino ni bil povabljen nihče od predstavnikov ustanoviteljev, torej Skupnosti občin Slovenije in Združenja občin Slovenije, bil pa je le predstavnik SVIZA in Državnega sveta, ki je v eni osebi zastopal dve funkciji. V šoli imamo organe upravljanja in strokovne organe. Organi upravljanja je svet zavoda, določene so njegove pristojnosti, naloge: imenuje in razrešuje ravnatelja, sprejema program razvoja vrtca oziroma šole, potrjuje letni delovni načrt in drugo. Strokovni organi pa so zapisani v členih od 60. do 64. člena zakona, vzgojiteljski zbor, učiteljski zbor, oddelčni učiteljski zbor in drugi. Ti obravnavajo in odločajo o strokovnih vprašanjih ter dajo mnenje k letnem delovnem načrtu, katerega predlog pripravi ravnatelj. V Sloveniji smo takšen sistem že imeli. Dogajale so se različne stvari, kot na primer pri imenovanju ravnateljev je bilo jasno, da nihče od zaposlenih ne bo proti kandidatu, če bo le-ta morda potem ponovno njegov nadrejeni. Enako je bilo pri ocenjevanju uspešnosti ravnateljev. S strani zaposlenih je ravnatelj vedno dobil maksimalnem odstotek pri oceni uspešnosti. Velja poudariti tudi predlog ministrstva, s katerim se ukinja možnost, da starši oblikujejo delovne skupine v šoli. Ukinitev te možnosti je po našem mnenju nesmiselna, saj se povsod v svetu vloga staršev krepi v podporo boljšemu delu in učinkih tako učnih kot vzgojnih v vrtcu in v šoli. V poslanski skupini menimo, da sprememba ZOFVI pomeni odstop od sistema soupravljanja in sodelovanja med enakovrednimi partnerji, ki so vsi zainteresirani za kvalitetno šolo. Menili in upali smo, da so časi samoupravljanja že za nami, kajti evropska kategorija je soupravljanje, sodelovanje in partnerski odnos. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Če dovolite, ker je beseda nanesla na ravnanje predsednika Državnega zbora, bi vas rad opozoril, da sem prejel pismo vodje Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospoda Jožeta Tanka, kjer me je opozoril na 145. člen Poslovnika. Zato sem ponovno preveril svojo odločitev s strokovnimi sodelavci v parlamentu ter ugotovil, da je bilo ravnanje Državnega zbora in predsednika pravilno in v skladu s poslovnikom, da ne gre za neposredno poseganje, kot poslovnik pravi, v položaj in pravice lokalnih skupnosti ali v določbe, s katerimi se prenašajo določene naloge na lokalne skupnosti. Hkrati sem tudi preveril, kako je bilo s takšnimi spremembami v preteklosti, v pretekli praksi Državnega zbor. Ta praksa v ničemer ni odstopala od prejšnje prakse, zato teh očitkov ni mogoče sprejeti; lahko jih je razumeti, vendar ne sprejeti. Hkrati pa tudi ugotavljamo, da so prišli amandmaji s cele vrste civilnodružbenih organizacij, ki so bili obravnavani na odboru. Zato je treba zavrniti tudi očitek, da v to delo ni bila vključena civilna družba. Kakšen je uspeh teh njihovih prizadevanj, je seveda odvisno od vas, poslank in poslancev. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13.7.2009. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijave. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala. K 1. členu sta vložena dva amandmaja. Oba pravzaprav vračata prvotno stanje iz leta 2006, kjer je opuščena možnost ali ni izpolnjena možnost dijakov, da sodelujejo v svetih javnih zavodov, ali pa je znova zmanjšana ali poskuša zmanjšati predlagano povečanje predstavnikov zaposlenih. Že v mnenju poslanske skupine sem napovedala, da Poslanska skupina Socialnih demokratov teh dveh amandmajev ne bo podprla. Za to obstaja več razlogov. Že pri spreminjanju zakona leta 2006 smo tej spremembi najodločneje nasprotovali in takrat so bili vsi naši pozivi po predložitvi strokovnih analiz in dokazov, zakaj je treba zmanjšati število zaposlenih v svetih javnih zavodov, zaman. Nihče ni takih strokovnih analiz ali odgovorov predložil. Sedaj ugotavljamo, da ima vrnitev večjega števila zaposlenih v svete šole večinsko podporo stanovskih združenj. In menimo, da je civilna družba v tem primeru opravila svoj del posla in nas podprla za ta predlog. Res pa je, da je tako Združenje občin kot Skupnost občin napovedala, da nasprotuje temu, da bi bilo v svetih javnih zavodov pet zaposlenih. In tudi če ne bi verjela, da je bila odločitev predsednika Državnega zbora, da mu v skladu s 145. členom Poslovnika ni naloženo ta predlog zakona poslati v občine, se vprašujem, kaj pričakujemo, da bi dobili iz občin. Jasno, da bi lokalne skupnosti v večini primerov odgovorile, da želijo imeti tri plus tri plus tri, morda pa bi nekatere tudi videle, da pravzaprav vse tisto, kar lokalna skupnost lahko v okviru sveta šole stori, lahko stori tudi pri taki participaciji, kot jo ima zdaj zastopano. Namreč, nobena investicija, za katero morajo sredstva biti prispevana iz lokalnega proračuna, ne morejo biti pridobljena brez razprave na občinskem ali mestnem svetu. Tako, da tukaj svet šole ne posega v pristojnosti lokalne skupnosti. Še drugače; jaz bi se vprašala, koga predstavljajo predstavniki lokalne skupnosti v svetu staršev, v svetu šole? Poznamo primere, ko je lokalna skupnost izglasovala soglasje k imenovanju ravnateljice ali ravnatelja, predstavniki lokalne skupnosti v svetu pa so glasovali drugače. Koga sedaj predstavljajo? Ali so tam atomizirani posamezniki, ki glasujejo v skladu s svojo vestjo, ali so predstavniki lokalne skupnosti? Jaz sem sicer za to, da vsak glasuje tako, kot mu nalaga njegovo prepričanje, ampak potem je nemogoče trditi, da predstavljajo celotno lokalno skupnosti, kajti odločitve, sprejete na občinskem svetu ali mestnem svetu, so vendarle odločitve, ki jih nek organ sprejme. In ta organ je delegiral posameznike v svet, zato ne vidim razloga, da bi morala imeti kakršnokoli posebno zagotovilo, da lokalna skupnost zmanjšuje svoj vpliv na odločitve pri taki sestavi sveta, kot je predlagana. Poudarjam pa še enkrat, da zagovarjam večjo udeležbo učiteljic in učiteljev ter drugih svetovnih delavce v svetih javnih zavodov zaradi tega, ker sem prepričan, tako kot moj poslanski kolega Ljubo Germič, da dobra šola stoji in pade z učitelji. Jaz verjamem, da imamo v Sloveniji dobre šole, verjamem, da imamo dobre učitelje in zaupam njihovim odločitvam. Če pa imajo sami občutek, da je njihovo delo stresno in da stresnost njihovega dela izhaja tudi iz najrazličnejših stikov, ki jih imajo pri svojem delu; da stresnost njihove dela izhaja tudi iz tega, ker se zakonodaja spreminja tako hitro, ker se zahteve tako zelo hitro spreminjajo, je pa potem treba prisluhniti njihovi želji, da zahtevajo večjo avtonomnost pri svojem delu. Jaz verjamem, da bo ministrstvo poskušalo umiriti razmere v šolstvu, da bo umirilo spreminjanje zakonodaje in da je sedanji postopek pač tak, da se je zaustavil pri tistih rečeh, ki so nujno potrebne spremembe, ne pa pri čem drugem. Še enkrat naj poudarim. V polni veri, da je prav, da dobijo tudi dijaki svoje predstavnike v svetih šol, podpiram to izjavo. Nedavno tega je izšla knjiga dr. Mirjane Ule, socialne psihologinje, Za vedno mladi, socialna psihologija odraščanja. In ona pravzaprav opozarja ravno na to, da je za dobro šolsko delo bistven dialog med dvema udeležencema izobraževanja: med izobraževalci in tistimi, ki jim je izobraževanje namenjeno. V prvi vrsti moramo graditi ta dialog. Jaz razumem, da želijo starši biti sogovorniki, zato so tudi dobili priložnost v svetu staršev, ampak glavna komunikacija mora teči vendarle med učenci in dijaki na eni strani in učiteljicami in učitelji na drugi strani. Jaz seveda teh dveh amandmajev, iz mojega govorjenja je razumljivo, ne morem podpreti in zagovarjam sestavo svetov, kot jo predlaga ministrstvo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Zorn.
Hvala lepa. Spoštovani! Kakor je začel minister, novela zakona vpliva na velikansko področje. Vpliva na občine, vpliva na šole, vpliva na starše, vpliva na študente oziroma dijake in navsezadnje vpliva tudi na nas vse. Se pravi, da ni nikakršnega razloga, da bi sprejemali to po hitrem postopku, kajti trdim, da vse novele, ki jih predlog prinaša in ki naj bi bile posebna izboljšava zakona, so pravzaprav njegove hibe, prav vse so tudi hibe. Ugovarjam tudi obema razlogoma, ki smo jih tukaj že slišali. Prvemu, da so bile občine izključene iz soodločanja, in drugemu, da je formula 3 + 3 + 3 izločanje učiteljev iz soodločanja v šoli. Zakaj? Četudi je pravna služba parlamenta ugotovila, da ni treba, da se lokalne skupnosti v tem primeru vključijo pri noveli zakona, pa se mi zdi skrajno nenavadno, da jih ministrstvo ni vključilo. Kajti, navsezadnje so občine res financerji šol, so ustanovitelji in financerji in odločajo o vsem tistem, kar je povedal že moj kolega v osnovnem načelu naše poslanske skupine. Če govorim o tem, vas opozarjam, da je prav mogoče, da bo sprožen upravni spor in nemara bo tudi kaj več, kajti lahko bo sprožen tudi ustavni. Navsezadnje je v vsakršnem normalnem življenju tisti, ki kaj financira, tudi vpliven pri tem, kako se bo odločalo o njegovem denarju. In ta financer je bil iz soodločanja izpuščen. Če to še tako utemeljujemo s katerim koli poslovnikom, je to nesmiselno in ima kratek rok delovanja. Druga stvar je povečanje vpliva učiteljev. Nihče noče zmanjševati vpliva učiteljev in nihče tudi slučajno ne nastopa v naši stranki proti temu vplivu. To bi bilo zares skrajno obskurno, pač pa mislimo, da je bil uravnotežen vpliv v formuli 3 plus 3 plus 3 boljši iz mnogih razlogov. Zakaj? V naši obrazložitvi smo to tudi napisali, uravnotežena in enakopravna sestava svetov in javnih vrtcev oziroma šol je bila sestavljena iz treh predstavnikov ustanovitelja, trije predstavniki delavcev in trije predstavniki staršev, je bila sprejeta z novelo zakona leta 2006. Spremenjena sestava sveta in javnega vrtca oziroma šole omogoča uravnotežen vpliv posameznih interesnih skupin pri oblikovanju in sprejemanju odločitev tega organa. In kar je zdaj pomembno, vloga učiteljev s to spremembo ni bila zmanjšana, saj je področje pedagoškega odločanja in vedenja v njihovih rokah in so najštevilčnejše skupine s prevladujočim strokovnim področjem v zavodu. Učitelji so namreč zastopani v strokovnih aktivih, oddelčnih učiteljskih zborih, učiteljskem zboru in drugih organih, kjer se sprejemajo najpomembnejše strokovne odločitve. In če smo že tudi pri stresnem delu učiteljev, s katerim se popolnoma strinjam. In če smo tudi pri tem, kar je omenil moj kolega, da je vpliv na učitelje, ki odločajo o ravnateljih v svetih zavoda, vsaj problematičen, če ne kako drugačen, potem je jasno, da se ta stres samo povečuje s strašnim pritiskom, da naj učitelji glasujejo za ravnatelja, ki je predviden, izbran in verjetno protežiran tudi z ministrstva samega. To pomeni, da se centralizacija odločanja spet vrača bolj v ministrstvo kot kam drugam in to je zelo slabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Rihter. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, državna sekretarka! Ko poslušam spoštovane kolege iz Slovenske demokratske stranke, res vidim, da je med nami razlika. Pri nas govorimo, obljubimo in to tudi držimo. In pravimo, da so mladi tisti okoli katerih se vse vrti in okoli katerih je treba ne nazadnje tudi politični sistem oziroma odločanja narediti tako, da bo gradil na njih. Omenjeni zakon govori o tem, da je učitelj temelj sistema in da ima javna šola prednost pred zasebno šolo in da participacija dijakov v pedagoškem procesu predstavlja pomemben socializacijski faktor. Najprej v letu 2006, ko ste na veliko govorili o domovinski vzgoji, državljanski vzgoji, ste umaknili dijake iz svetov zavodov. Ne vem, zakaj. Namreč, treba je le vedeti, da danes ne poteka več samo sistem učenja v šolah, tudi zunaj šol, v družini, ne nazadnje v lokalni skupnosti. Zato je zaupanje, odgovornost, spoštovanje do mladih odgovornih ljudi, za katere ni več treba, da so stari 18 let, da lahko odločajo, na kar se ne nazadnje sklicujete tudi v argumentaciji tega amandmaja. Pozabljate mogoče, da danes otroci, mladina s 16. leti se lahko spusti že na ceste, ne nazadnje lahko tudi vso odgovornost prevzema v prometu in odgovornost za svoje življenje. In ne nazadnje tudi sklepa, podpisuje delovnopravne pogodbe. Zato se mi zdi neumestna argumentacija amandmaja, da mladi pa ne bi mogli sodelovati pravno odgovorno pri odločanju v svetih zavodov. Ravno tu je tista razlika, da pri nas govorimo o partnerstvu, odgovornosti in spoštovanju. Ne nazadnje predlog zakona v 1. členu ima zelo veliko podporo tudi med stroko, med učitelji in prav tako tudi starši. Resnično ne razumem vseh tistih skoraj 300 predstavnikov v obeh skupnostih, ki nasprotujejo in so prav tako tudi starši. Resnično tega ne razumem. Ali je res treba imeti v rokah tisto politično moč, ko lahko s preglasovanjem v dosedanjem predlogu sestave svetov zavodov odločaš o tem, kdo bo ravnatelj in kaj bo. Ali ni nič več pomembno, da ta ravnatelj ustvari okolje, vzdušje med učitelji, med dijaki - za kar ne nazadnje šola je, za spoznavanje novega, za spoznavanje novih stvari, predvsem pa tudi načina življenja, ki se zelo spreminja. In tudi tu tvorno gradi življenje mladih zunaj tistega okolja, razredov, ki gradijo šolo. Zaradi tega se absolutno ne morem strinjati in ne morem podpreti nobenega od teh dveh amandmajev, tudi ne s takšno utemeljitvijo. Kvečjemu lahko podprem stroko, lahko podprem tudi strokovno argumentacijo, da je tako predlagana sestava svetov dobra in da je to tisto, kar nam gradi v šolskem sistemu, z odgovornostjo do učiteljev, ki so prav tako starši, z njihovo veliko večjo odgovornostjo, ki jo pri tem prevzemajo, in s tem tudi na zmanjševanje odločanja pri vodenju šole. Kot pravim, partnerstvo, spoštovanje. Danes se mladi pač učijo v šolskih klopeh, vendar temeljni proces poteka prav tako v partnerstvu, v sami družini. Starševstvo in poklic učitelja je treba pripraviti do tega, da bo imel veliko zaupanja in odgovornosti v naši družbi. To mu lahko damo tudi s tem predlogom, ki je zapisan v 1. členu omenjenega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Večkrat je bilo poudarjeno že, da je sprememba take zakonodaje izjemno občutljiva, jaz se seveda s tem strinjam, ampak potem bi bil postopek lahko tudi reden, ne glede na to, da formalno izpolnjuje pogoje za postopek, po kakršnem to teče. Tudi izključevanje občin se mi zdi - tako; v redu, če tako mislite, kot ste rekli, prav, ampak moje mnenje je drugačno: tisti, ki daje denar, naj bi tudi kaj besed imel pri tem. Globoko se seveda strinjam s tistimi, ki trdite, da je domovinska vzgoja zelo pomembna. Zagotovo, in tega je premalo. Sestava sveta in vključevanje dijakov ne bo nič spremenilo na tem področju. Če sam pripadam generaciji ali pa mnogi, ki tukaj sedimo, pripadamo generaciji, ki so nas učili en del zgodovine in smo vedeli za vsako smreko, za katero je kak partizan stal na Neretvi ali Sutjeski, kar ni nič narobe, je pa narobe, da so nam zamolčali vse tisto, kar je bilo po letu 1945 in smo dobili pač rdečo zgodovino, nismo pa dobili realne zgodovine. Je pa problem tisto, kar se tiče zgodovinske vzgoje danes. Namreč, za večino ljudi, za večino starih manj kot 20 let se je zgodovina končala 1941, in vse tisto, kar je bilo po letu 1941 ni več bilo, ni v zavesti teh ljudi. Ampak, če se že ne moremo zmeniti, kaj je bilo med 1945 in 1990, bi vsaj razumel, da smo se poenotili, kaj je bilo po letu 1991, pa tudi tukaj se v zgodovinski vzgoji nismo poenotili. Tudi tukaj v tem državnem zboru je bilo slišati besede, ja, saj Slovenija ni nastala leta 1991! Kdo pa to trdi. To je posledica zgrešene domovinske vzgoje in čez 15 let bodo tukaj notri sedeli ljudi, ki ne bodo vedeli, da je Slovenija nastala leta 1991. Ampak, seveda sprememba zakona in vpeljevanje dijakov ne bo nič spremenilo na tem področju, nič ne bo spremenilo. Spreminjanje zakonodaje se mi zdi izjemnega pomena in eden od izjemno dobrih poznavalcev mi je pred dnevi poslal naslednje sporočilo. Gre za človeka, ki je celo življenje preživel v šolstvu, tudi na odgovornih mestih, zapisal pa je v zvezi s tem tole. Tisto, kar se mi zdi najbolj sporno, je vsebovano v 46. členu - sestava sveta šole po novem, trije predstavniki ustanoviteljev, 5 predstavnikov zaposlenih, 3 predstavniki staršev in 2 dijaka, skupaj torej 13. Svet še nikoli, odkar smo samostojna Republika Slovenija, ni bil tako številen. In že s tega vidika se zastavlja temeljno vprašanje: Ali gre pri tem le še za en birokratski izum več, itd., itd.? Argument, da gre pri taki sestavi za namero, da bi šolstvo ostalo visoko strokovno in neodvisno, je navadna megla. Tako pravi ta gospod. Postavi se vprašanje: Ali bodo šole zaradi novih štirih - od tega 2 dijaka, ki sta zaradi svoje mladoletnosti itd., pravnoformalno sporna - res bolj neodvisne? Zagotovo ne, saj je izraziti problem zadnjih let v Sloveniji ravno nesorazmerno nekritično vtikanje staršev, dijakov v delo učiteljev. Zlasti v ocenjevanje itd. Naj citiram samo še eno reč. V eni od zadnjih številk Šolskih razgledov, gre za članek Spremembe šolske zakonodaje - da, a kakšno? Pravi takole: vtikanje v stroko z več predstavniki, trije starši in dva dijaka, boso enakovredni petim zaposlenim, za katero strokovno neodvisnost se, bojda, nekdo tukaj bori. In da zaključim. Pravi tudi tole, ta članek: naj predlagatelji jasno povedo, da favorizirajo dijake, ne pa zaposlene. Naj povedo naravnost, da gre pri celi zadevi za FDV-jev anarholiberalistični model. Sam bi pa rekel takole, da zaključim. Poglejte, saj vi boste jutri ta zakon potrdili in bo spremenjen. Ampak naši strokovni sodelavci, pa tudi sam, pri mnogih zakonih recimo s področja sodstva, pa tudi ta je tak, pravzaprav imamo lahko delo. Pogledamo, kaj je spremenila Janševa vlada. In strokovni sodelavci pogledajo nazaj in več ali manj pri večini zakonov, tudi ta je tak, vračamo v neko stanje, ki je bilo do leta 2004. Vračamo neko stanje, ki je bilo do leta 2004 pri večini zakonov. Kot da se pripravljate, kot da boste spet trinajst let ali pa štirinajst ali pa dvanajst let na oblasti. Jaz ne bi tako počel. Konsenz bi bilo treba iskati pri tako pomembni družbenih vprašanjih, tudi konsenz z opozicijo, zato da najdemo modele, zato da najdemo načine, ki bodo dobri za to državo, ne pa, ki bodo imeli rok trajanja štiri leta ali pa osem let, odvisno od volilnega rezultata. Mislim, da ne z ene in ne z druge strani ni dober tak sistem. Nikakor ni dober tak sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja, prosim za prijavo. Besedo ima najprej Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V zvezi s 1. členom bi povedal sledeče. Ko sem povedal stališče Slovenske nacionalne stranke, je bilo tudi delno mnenje stranke oziroma tudi moje osebno mnenje, moram pa povedati, da smo nekateri, mislim,da nisem sam tukaj, kar v čudnem položaju včasih. Ko sem, recimo kot učitelj po poklicu, istočasno pa starš, recimo, šoloobveznega otroka, sedaj pri tem členu na nek način razdvojen. Kot učitelj dajem prav predloženim sprememba. Kot starš pa sem na nek način sorazmerno prikrajšan. Da si bomo na jasnem: saj ni vzeto število predstavnikov staršev, ampak sorazmerno je zmanjšano. V Slovenski nacionalni stranki pa imamo predložen amandma k 1. členu, to je v zvezi z dijaki. Pa da se ne bomo napačno razumeli, niti slučajno ne negiramo vloge in pomena vpliva dijaške skupnosti na upravljanje, soodločanje pri delu šole, daleč od tega. Pozdravljamo to, da so tudi dijaki vključeni v ta proces. Smo pa dali amandma v zvezi z njihovo polnoletnostjo. V obrazložitvi vam bom to tudi utemeljil. Se pravi, da bi naj bi se glasil ta člen, ne glede na določbo prvega odstavka tega člena: "Svet javne poklicne oziroma strokovne šole, gimnazij in javnega dijaškega doma sestavljajo trije predstavniki ustanovitelja, pet predstavnikov delavcev, trije predstavniki staršev in dva predstavnika dijakov, ki morata biti stara najmanj 18 let ali dopolniti 18 let v tekočem letu izvolitve." Zakaj? Dosedanji zakon je urejal sodelovanje predstavnikov skupnosti dijakov z enakopravno pravico sodelovanja pri delu sveta šole, ko ta obravnava zadeve, ki se nanašajo na položaj dijakov ali ko obravnava zadeve, ki jih je v obravnavo predložila dijaška skupnost. Vse prav in lepo, vendar v praksi to ne drži, saj svet odloča z absolutno večino vseh svojih članov o vseh zadevah z glasovanjem, zato tudi oba dijaka enakopravno odločata o vseh zadevah, ki so na dnevnem redu sveta zavoda. Torej tudi imenujeta in razrešujeta ravnatelja šole, sprejemata program razvoja šole, letni delovni načrt in poročilo o njegovi uresničitvi, sprejemata letno poročilo o samoevalvaciji šole, soodločata o uvedbi nadstandardnih in drugih programov, obravnavata poročilo o vzgojni oziroma izobraževalni problematiki, da ne naštevam. Predvsem pa je več kot sporno, da bi mladoletni dijaki odločali o pritožbah zaposlenih - konkretno o pritožbah svojih učiteljev, namreč, gre za to - na svetu kot drugostopenjskem pritožbenem organu. Biti član sveta nekega zavoda je zahtevna in odgovorna funkcija, še toliko bolj sveta šole, zato je nujno, da so člani tega organa vsaj polnoletni, če že za njihovo kompetentno in pravilno odločitev nihče ne more jamčiti. Pravni red Republike Slovenije namreč določa, da ima vsak državljan polno opravilno sposobnost z dopolnjenim 18. letom. Zato ni dopustno, da dijak, ki ne more do polnoletnosti samostojno odločati o pomembnih svojih lastnih odločitvah, za kar so do njegovega 18. leta odgovorni njegovi starši, odloča o usodi razvoja določenega javnega zavoda brez vsake pravne odgovornosti. Prav tako lahko brez pravnih posledic, saj je mladoleten in ni odgovoren za svoja dejanja, v treh ali štirih letih, kolikor obiskuje določeno šolo, odloča o usodi zaposlenih na šoli, ki tam praviloma lahko delajo skoraj celo življenje. Samo za primer: mladoletni dijak se ne more niti izpisati iz šole brez soglasja svojih staršev. Toliko o njegovi opravilni sposobnosti. Vse ostale utemeljitve, kakšne pristojnosti, odgovornosti lahko prevzame mladoletni dijak, recimo, v prometu in tako dalje, nikakor ne gredo v ta kontekst. Se pravi, ne gre za zmanjševanje njihove vloge, temveč za korekcijo, s katero bi, recimo, tudi zakonsko zadostili določenim normativom. Poglejte, v primeru, da pride do odločitve na svetu zavoda, da izgubi službo, recimo, nek zaposleni in da je, recimo, z glasovanjem mladoletnih dijakov prišlo do te odločitve. In me prav zanima, kako se bo v upravnem postopku izšla odločitev sodišča v takem primeru. Toliko v razmislek. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej.
Spoštovani predsednik, gospod minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Začel bi pri stavku, ki ga je izrekel kolega Gorenak, ko je rekel, pri pomembnih družbenih vprašanjih je treba doseči konsenz. In konsenz je tudi nekaj, kar se dosega v teh svetih šol, o katerih razpravljamo zdajle ob tem amandmaju. Velika večina odločitev, ki se sprejemajo v svetih šol, ni problematičnih, se sprejmejo dejansko s konsenzom. Tiste odločitve, ki so takšne, da pri njih prihaja do preglasovanja, so ponavadi odločitve o ravnatelju oziroma ravnateljici šole; z redkimi izjemami so kakšne druge rešitve problematične. Tako da velika večina pomislekov, ki so bili tu že izraženi, se najbrž nanaša samo na ta imenovanja, na te kadrovske rešitve. Ali je predlagana rešitev v zakonu bila posledica želje po preglasovanju drugega ali pa skrbi biti preglasovan od drugega. Jaz mislim, da prej to drugo, kot kaj drugega. V želji po povečanju avtonomije šole Vlada pač predlaga pet predstavnikov delavcev v tem svetu. In to je tudi seveda sistem, ki je že prej funkcioniral dobro. Povedano je tudi bilo, da učitelji oziroma delavci šole imajo na voljo tudi druge organe šole, da izrazijo svoje mnenje: strokovni svet, učiteljski zbor, itd., pa je najbrž potem potrebno priznati, da tudi skupnost dijakov obstaja na šolah, pa svet staršev in predstavniki ustanovitelja imajo vsi svoj občinski svet, mestni svet in župan je tisti, ki konec koncev zadrži ali pa izvaja sklepe, ki so zakoniti ali jih zadrži, če so nezakoniti. Vsako leto se z občinskimi proračuni določi, koliko sredstev se lahko nameni za obnovo te ali one šole. Tako v določenih primerih svet šole ni ravno tisti, ki bi imel vse škarje in platno v rokah. V želji po povečanju avtonomije poklica je ta koalicija zapisala to med svoje obljube. In to je ena od obljub, ki jo uresničuje. Kar se pa tiče predstavnikov dijakov, tega drugega amandmaja k 1. členu, pa moram povedati, da ob vseh pomislekih, ki jih je kolega Györek sedaj naštel, jaz sam seveda berem tudi ta amandma tako, da bi vseeno dopuščal, da sedi v svetu šole dijak, ki še nima 18 let, jih bo šele dosegel v tekočem letu izvolitve. In če nič drugega, moram reči, da je, če je bil tak namen, kot je bil predstavljen, ta amandma pomanjkljiv. V poslanski skupini Zares sicer nimamo čisto vsi enotnega mnenja o tem sestavu sveta šole, seveda na podlagi različnih izkušenj iz lokalnega okolja, ker so seveda vse odločitve konec koncev odvisne od ljudi in njihove vesti in prepričanja, kako glasujejo, o čemer je kolegica Potrata govorila. Na podlagi tistega, ker se na začetku povedal, da je večina problematičnih odločitev tiste, ki so kadrovske, bi morda veljalo v prihodnosti razmisliti o tem, da bi se določene odločitve, o ravnatelju oziroma ravnateljici, morale sprejemati z drugačno, večjo večino, kot se pa sprejemajo vse ostale, da rečem v narekovajih, "neproblematične". Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. Predsedujoči, na začetku ste povedali, da je bilo vse v redu v zvezi z izvajanjem našega poslovnika. Mi mislimo da temu ni bilo tako, zato smo tudi predlagali v poslanski skupini umik 1. točke z dnevnega reda seje Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, da bi si vzeli čas in naredili tisto, kar vam nalaga poslovnik, kar nalaga sicer tudi ministrstvu, da se uskladi in da pridobi pri takem zakonu, ki pomembno vpliva na ustanovitelja zavodov, da jim da čas, da se o zakonu izrečejo. O tem govori 94. člen Zakona o lokalni samoupravi, ki pravi, da mora Državni zbor pred sprejemom zakonov in drugih predpisov, ki se v skladu z ustavo tičejo koristi samoupravnih lokalnih skupnosti pridobiti njihovo mnenje oziroma mora Vlada pred sprejetjem predlogov zakonov oziroma preden jih predloži Državnemu zboru v sprejem in pred sprejetjem drugih predpisov iz svoje pristojnosti, ki zadevajo pristojnosti delovanja in financiranja občin, zagotoviti ustrezno sodelovanje Združenja občin. Mi smo tik pred zdajci na sejo odbora dobili mnenje tako Združenja občin Slovenije, ki v obrazložitvi navaja oziroma opozarja, da Vlada Republike Slovenije Združenje občin ni vključila v postopek sprejemanja novele, čeprav določbe posegajo na področje lokalne samouprave. In enako se je do tega opredelila skupnost občin Slovenije in zapisala, da je po prepričanju skupnosti nesprejemljiva, saj zmanjšanje pristojnosti občin itn. Mi smo to dobili seveda pol ure, malo manj, pred sejo na mizo, kajti občine sploh niso vedele, da se novela spreminja. Minister sicer pravi, da so bili o tem obveščeni. Vaša obrazložitev, da zakon ne posega neposredno v delo občin oziroma v pristojnosti lokalnih skupnosti, ne vem, zakaj sta se potem se obe združenji odzvali in nekako začutili, da jih to pa le zadeva. Vaša obrazložitev je precej neprepričujoča in mislim, da smo si dejansko naredili, tako ministrstvo kot Državni zbor, s tem medvedjo uslugo, ko smo izključili iz obravnave tega zakona občine. Nobeno od združenj niti ni bilo povabljeno na Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino pri tej točki, kar najmanj kaže na to, da ne želimo slišati njihovega mnenja. Ne želite, ker mi smo se odločili, da pri seji ne sodelujemo. In zdaj na spremembe. 1. člen, ki ga predlagate, ministrstvo navaja v obrazložitvi, da je bil člen spremenjen leta 2008. Ni bil. Bil je spremenjen leta 2006. To kaže na to, da ste kar hitro pisali nov zakon. Mi smo zato predlagali, da se ta člen črta in ostanejo določbe take, kot so bile sprejete v letu 2006. Razlogov za to pa je več. V Sloveniji ni niti ene javne institucije na primerljivem področju: kultura, sociala, zdravstvo, kjer bi imeli zaposleni večino. Večina oziroma kar nekaj vas tu govorilo o strokovnosti. Na področju zdravstva ima v zavodih, ki jih ustanavlja Vlada, večino Vlada, pa najbrž ne bomo rekli, da je svet zavoda Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani ali Mariboru zato kaj manj strokoven in da bo zato hudo trpela strokovnost. Povedali smo in v zakonu je jasno zapisano, kaj so strokovni organi in kaj so upravljavski organi. In primerjava, naj se potem občinski svet na občini pogovarja o šoli, mi govorimo o svetu zavoda, torej svetu, ki upravlja šolo, ne pa o občinskem svetu in nekih samo političnih organih. Zato tudi je tak organ oziroma predvidena sestava tri-tri-tri, ki je vključila vse tiste, ki jih stvar zadeva in ki so vpleteni v dogajanje v zavodu. Svet šole ima izrazito upravno funkcijo in nima veliko skupnega s strokovnostjo. Kot rečeno, strokovni aktivi so določeni. Svet šole pa res sprejema letni delovni načrt, vendar tega, vemo, pripravi ravnatelj s svojimi strokovnimi sodelavci in ga ne sproducira sam, pač pa ga sestavi skupaj z aktivi, ne glede na to, koliko zaposlenih je v svetu šole. Tudi če nas poskušate prepričati, da je nepomembna izbira ravnatelja ali pa da ne moremo očitati učiteljem, da bodo izbrali slabega ravnatelja, res je, marsikje to funkcionira čisto v redu in lahko tudi predstavniki občine glasujejo za slabšega ravnatelja. Vendar posledice porušitve razmerja v sestavi sveta bodo pomenile prevelik vpliv kolektiva pri izbiri ravnatelja. Brez da bi bili zelo naivni, smo najbrž lahko prepričani, da bo ravnatelj pri svojih odločitvah vedno razmislil tudi o tem, ali ga bodo, če bo uvedel neko novost, ponovno izvolili na svetu zavoda in izbrali za ravnatelja. Vedno bo imel pred očmi ta vpliv, če hoče ali noče, oziroma ta vidik, kaj bo to pomenilo za njegovo naslednjo izvolitev. Lahko domnevamo, da bo poskušal kolektivu ugajati, kar pa najbrž ne bo vedno pomenilo tudi najvišje kvalitete dela na šoli in njenega razvoja. Sploh je to lahko problematično v času, ko v šolski sistem uvajamo kar nekaj novosti ali pa smo jih že uvedli, in morda bomo kakšne spremembe uvajali počasneje ali pa bolj mehko, da ne bomo preveč prizadeli tistih, ki potem glasujejo za ravnatelja. Enako bi lahko rekli, če gledamo s strani učiteljev. Tisti, ki delujejo v strokovnih aktivih, bodo predlagali neke odločitve, neke novosti, kakorkoli, spremembe na pedagoškem področju, potem pa se bo v svetu šole pojavilo 5 učiteljev, ki bodo, lahko rečemo, neka elita, ki lahko tako strokovno odločitev tudi povozi, če se z njo ne strinja. Najbrž to spet ne deluje najboljše na klimo v šoli, na odnose med učitelji in podobno. Potem vemo, da svet obravnava tudi pritožbe. Vemo kako je s tem. Učitelji potem odločajo o pritožbi, morda o nekem učitelju, ki je njihov prijatelj, in takrat se najbrž obravnavajo pritožbe zaposlenih, šele potem pa tistega, ki je pritožbo dal, starša učenca ali kaj podobnega. Če bi želel po našem mnenju predlagatelj res dati več poudarka na strokovnost, več avtonomije učiteljem, bi lahko najbrž naredil več pri kakšni drugi stvari. Na primer: prepustil učiteljem popolno svobodo pri izbiri učbenikov ali kaj podobnega. Sedaj vemo, da Strokovni svet za splošno izobraževanje potrjuje učbenike. Omenila sem že, da v različnih zavodih, v svetih zavodov ima večino tisti, ki zavod ustanovi, v določenih primerih Vlada, v določenih primerih občine. Celo javni zavodi - Zavod za šolstvo, Center za poklicno izobraževanje, ki so najbolj strokovne institucije, ima tukaj Vlada večino ne pa strokovni delavci in sodelavci in zaposleni. Če bi temu sledili bi najbrž hitro prišli, da je razmerje, ki je s spremembo zakona 2006 bilo uveljavljeno, čisto pravo. Za zaključek, sestava sveta kot ga predlaga Vlada, je po mojem narejena hitro, brez analiz, tudi primerjave, ki ste jih v svojem gradivu zapisale. Jaz sem si namreč tudi sama pridobila eno primerjalni pregled, ki so ga pripravili v tej naši hiši in negira marsikaj od tega, kar je v vašem zapisano, ampak je to predolgo, da vam sedaj o tem govorim. Je zavajajoče. Najmanj, kar je, zavajajoče za nas poslance, ker delate primerjave tistih stvari, ki med seboj niso primerljive. In kot rečeno, v Sloveniji ni takšnih rešitev, ni primerljive rešitve, Vlada ima večino proti manjšini v vseh zavodih, ki jih je sama ustanovila, občinam pa se tukaj jemlje en pomemben. Jaz sem ministru že predlagala, da naj potem kar prevzamejo vodenje oziroma ustanavljanje šol v občinah, pa to prepustimo ministrstvu, pa me zanima, kakšno bi bilo takrat razmerje s strani ministrstva. Ampak šalo na stran. To bi bilo prehudo tudi za ministrstvo. Skratka, občinam nekaj jemljete, o tem jih niste vprašali, ne zmanjšujemo res števila predstavnikov, spreminja pa se razmerje, in to v prid zaposlenim. In ponovno malo za šalo, govorite o strokovnosti, strokovni avtonomnosti. V zakonu piše, da je v svetih zavodov po vašem predlogu pet predstavnikov zaposlenih. Kako bolj strokoven bo hišnik ali pa snažilka, ki bo v tem svetu zavoda, me zanima. Jaz bom seveda podprla naš amandma, drugega, od Slovenske nacionalne stranke, pa ne.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ponoviti je treba to, kar je bilo rečeno s strani gospoda Gorenaka, in tudi, da je spremembe na šolskem polju potrebno spreminjati po premisleku, s konsenzom, ki naj bo čim višji, če ne popoln. Ampak na to smo opozarjali, spoštovane kolegice in kolegi, v času sprememb, ki smo jih uvajali v šolsko polje, pretekla cela štiri leta. Ampak žal volje za to, da bi s konsenzom spreminjali to polje, ni bilo. Ni bilo niti volje razumeti več kot 20.000 podpisov strokovnih delavcev v vzgoji in izobraževanju, ki so takrat opozarjali, da spremembe, ki gredo v spremembo sestave svetov, niso dobre. Kako razumeti potem te apele o konsenzu danes, če se takrat polovico zaposlenim ni dalo nobene teže, nobenega pomisleka o premisleku. In ko smo vas takrat vprašali, ko smo spreminjali zakon, da nam povejte, na osnovi katerih slabih izkušenj prihajamo v te spremembe, tudi tega ni bilo. Bilo je celo očitano, da imajo učitelji monopol in ta monopol v svetih zavodov je treba odvzeti. Seveda nobena od teh trditev ni bila realna. Učitelji nikoli niso imeli monopola v svetih. Dejstvo pa je bilo, da so v partnerski sestavi, in jaz sem bil in učitelj in ravnatelj in starš, in bi mi bilo zelo v interesu, da svet partnersko deluje. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Prosim mir! Če kdo želi razpravljati, bo lahko razpravljal. Gospod Germič, izvolite.
In vem, kako smo lahko sodelovali tako z lokalno skupnostjo, tudi z županom, tudi s predstavniki sveta iz lokalne skupnosti in z zaposlenimi ter tudi z dijaki. Torej gre za partnerski odnos. In formula 3:3:3, o kateri govorite, tukaj danes hočete povedati, da iz razmerja 5:3:3 nič nismo vzeli učiteljem, je meni danes nerazumljivo, če jim takrat nismo nič vzeli, kako jim danes potem nekaj dajemo. Kajti tam, kjer nismo nič vzeli, ni kaj dati. To pomeni, da jasno sporočamo učiteljem, in to sem povedal tudi v mnenju Poslanskega kluba, da še vedno obstaja prepričanje in mnenje, da šola stoji in pade na učiteljih. Tisti, ki smo bili na tak ali drugače način zelo vpeti, smo to lahko čutili. Primeri o imenovanju ravnateljev so pa lahko zelo različni v katerikoli sestavi. Če bi analizirali primere od imenovanja do imenovanja bi to tudi videli. Ne formula 3:3:3, ne formula 5:3:3 in v srednjih šolah 5:3:3:2, ne daje nobene v naprej opredeljene situacije, na kakšen način bo prišlo do imenovanja po glasovanju na svetu šole za ravnatelja. Praksa o tem govori. Ampak ključno sporočilo je v tem, ali mi zaupamo učiteljskim zborom, učiteljem, strokovnim delavcem na šoli, da bodo sprejemali takšne odločitve, ko bodo sprejemali letni delovni načrt. Strinjam se, tu je širok konsenz v pripravi. Sodelujejo tudi starši. Veliko pripomb in predlogov dajejo dijaki, vsaj za nivo srednje šole govorim. In ta zbir predstavlja letni delovni načrt, ki ga potem obravnava učiteljski zbor in daje mnenja, recimo, za svete šol. In tudi avtonomija predstavnikov učiteljev govori o tem, da je lahko mnenje, tisti, ki so v svetu, tudi drugačno, recimo, od večinskega mnenja v učiteljskem zboru. Ampak to je popolnoma normalno, to avtonomijo imajo, kajti tudi v svetu šole so zastopani učitelji različnih strokovnih aktivov. Strokovnih aktivov, ki so vezani na posamezno predmetno področje. In ni nujno, da so pogledi na določene rešitve popolnoma enaki. In to je tudi prav. Ključno kaj tukaj želim povedati, učitelji v noben od teh formul nimajo absolutne večine, ne v sistemu 3:3:3, kjer je razmerje 3 ustanovitelji, trije učitelji, torej predstavniki zavoda, in 3 iz lokalne skupnosti, ne v primeru 5:3:3. Učitelji ne morejo sami sprejeti nobene odločitve, ampak mora biti vedno v partnerskem odnosu določeno število glasov tudi s strani staršev in ustanoviteljev. In to je ključna poanta. Nihče od teh partnerjev nima absolutne večine za sprejemanje odločitev v svetu zavoda. In če danes vsi priznavamo tukaj, da je zelo pomembno urejanje šolskega prostora zaradi nenehnih sprememb, zaradi nenehne kompeticije na področju konkurenčnosti in znanja, potem je treba imeti tudi neposredno in hitro odgovarjanje akterjev, ki sodelujejo na tem šolskem polju, in nenehno edukacijo, torej izobraževanje. In v pravem partnerskem odnosu sem jaz prepričan, da se na vsaki šoli najde konsenz za dobre odločitve. In v zelo redkih situacijah smo postavljeni v sistem preglasovanj, ki bi bila totalno diametralna. Jaz se ne bom opredelil samo na eno vprašanje, ki je mogoče s političnega vidika najpomembnejše. To pa je, ali bomo imeli politično ustreznega ravnatelja. In verjemite mi, da večina v kolektivu bo razumela tudi tistega ravnatelja, ki bo prišel s programom, ki bo pomenil recimo tudi lahko kakšne ukrepe na šoli, ki bodo v prvem trenutku za učitelje mogoče manj prijetni. Ampak če bo argumentirano z dvigom kakovosti, učinkovitosti, izboljšanja vzgojno-izobraževalnega procesa, tudi učitelji zelo, zelo hitro sledijo tem procesom. V tem kontekstu se mi zdi obravnavati ta konsenzualen predlog v odnosu partnerskega odnosa, hkrati pa dati jasno sporočilo: učitelji vi ste temeljno odgovorni za to, da bo izobraževalno-vzgojni proces potekal maksimalno dobro. In tukaj imeti dijake za partnerje, se mi zdi izjemno pomembno. Moja izkušnja je bila izjemna. Ko smo sprejemali odločitve o tem, na kakšen način bo oblikovano življenje na šoli, imeti kritični komentar dijakov pred sprejemanjem, je bila to izredno visoka kakovostna vrednota. In s tega vidika se mi zdi izredno pomembna kakovostna sprememba, da bomo dijake ponovno vključili v te procese, kajti sami, ko sprejmejo to odgovornost, tudi znajo zelo natančno in zelo koncizno premisliti in prediskutirati neke rešitve, ki se jih potem recimo na ključnem organu upravljanja, to je na svetu zavoda, tudi sprejme. In prav je, da gradimo na tej participaciji dijakov pri ključni odločitvi. Z mojega vidika, iz mojih izkušenj se mi zdi to izredno dobro in korektno do dijakov. Na ta način odločitve, ki se sprejmejo, postajajo tudi sestavni del njihove odgovornosti. In na ta način tudi bistveno lažje uresničljive. Zato se mi zdi, kolegice in kolegi, dajmo razmisliti o teh stvareh in ne jemljimo to na način ene opcije proti drugi, argument moči. Tukaj ne gre za argument moči, ampak za moč argumentov. In zdi se mi, da spremembe v sestavi sveta gredo ravno v to smer, da bomo izboljšali odločitve v okviru sveta zavodov, da bomo oblikovali in gojili še naprej partnerski odnos in da bomo seveda na ta način prispevali h kakovostnemu vzgojno-izobraževalnemu delu na šolah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite gospod Gorenak? Ne morem vam dati replike, niste bili omenjeni [[...]] [[Oglašanje s klopi.]] [[...]]Ste ga omenili? Torej replika gospod Gorenak.
Hvala lepa za korektnost. Bom tudi zelo kratko povedal, kaj mislim. Poglejte, res je, v prejšnjem mandatu, jaz še vedno trdim, da je potreben konsenz pri tako pomembnih odločitvah, je vlada Janeza Janše je pri teh zakonih in tudi pri temu zakonu iskala konsenz v partnerstvu za razvoj. Partnerstvo za razvoj je pomenilo podporo 60% zakonov, ki smo jih skupaj določili in poslanci SD-ja, ki so pri tem sodelovali, so pritisnili tipko za. Vaša stranka ni sodelovala, pač ni bila vpeta v to zadevo. Konkretni zakon pa smo tudi usklajevali, ne vem več natančno, kdo je bil predstavnik SD-ja pri tem, mislim, da smo nekaj členov uskladili tega kritičnega pa verjetno nismo uskladili. In tudi zakon ni bil deležen podpore SD-ja, to se spominjam. Hkrati pa je treba pojasniti, da zdaj pa takšnega poskusa niti ni več. To pa je razlika. Tudi poskusa dogovora z opozicijo ni. To pa je razlika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andreja Rihter, prosim.
Hvala lepa. Konsenza tudi ne more biti, če ste ne nazadnje zapustili odbor zaradi izgovarjanja, da v procesu samem ne sodelujejo, ne nazadnje niso bile povabljene lokalne skupnosti. Mogoče vemo, da je sam minister poslal gradivo in zakon v usklajevanje, v vprašanje že v mesecu marcu in aprilu. Zato govoriti o tem, da skupnosti obeh občih niso imele gradiva in niso bile seznanjene, je ne nazadnje utopija. Pravim pa, da je zelo nerazumno, da župani oziroma predstavniki mestnih občin oziroma občin v obeh skupnostih pa ne razumejo poslanstva. Sama pravim še vedno, šola pač ni podjetje. To je prostor za spoznavanje in učenje, in ker pač ne morejo prevladati neekonomski interesi. Zato so tudi izgovori v tistem: kdor da denar, tudi odloča o tem, kdo bo ravnatelj, nemogoči in nevzdržni. Govorimo ne nazadnje o šolskem procesu in o tem, da je treba dajati finančna sredstva. Ampak o odgovornosti, o tem, da je pa odgovornost na ravnatelju, kako bo znal ne nazadnje sprožiti šolski program, učenje, znanje. In izključevanje, v tem primeru mladih, in govoriti o tem, da samo 18 let starosti je dovolj ali je to pogoj, da lahko soodločajo, je za mene neumnost. Kajti mladi, za njih gre, za šolski proces. Če jih izključimo iz odločanja pri prevzemanju ne nazadnje odgovornosti, je za mene pač nespoštovanje, neodgovorno dejanje do teh mladih ljudi. Pravim še enkrat, prevzeti odgovornost, iti v promet in ne nazadnje ogrožati svoje življenje in življenje drugih, podpisati delovnopravne pogodbe, ki jih imajo že s šestnajstim letom, je odgovornost. Zato jim ne dati odgovornosti pri soodločanju v svetih, je za mene eno čudno čudno vprašanje in čudno razmišljanje v današnjem življenju. Ne vem, kako starši doma ne nazadnje imate v procesu odločanja, v družinskem krogu vpete svoje otroke kot take. Ali delate ne nazadnje izračune o tem, kako boste praznovali, kako boste šli na dopust, kako boste ne nazadnje potrošili tudi preračun. Toliko govorimo seveda o današnjih družinah. Zelo pomembno je, kako otroci razumejo socialni položaj, stanje, ne nazadnje tudi svoje družine in kako se znajo temu prilagoditi. To so odgovorne stvari, ki jih mladi pač razumejo ali ne. In šolski sistem, šola je tista, ki mora ne nazadnje tudi tovrstno znanje, razumevanje današnje družbe nadgraditi. Zato je seveda razmišljanje o tem, da lokalne skupnosti razmišljajo tako, kot smo slišali, samo o tem, tisti, ki da denar, bo tudi odločal, za mene nesprejemljivo, in tega amandmaja pač ne morem podpreti. Ko govorimo o postopku. Prosim, če bi resnično pogledali; postopek je skrajšan, nobenega izjemnega hitrega postopka ni, tako da bi bilo dobro, če bi se to ne nazadnje prebrali. In seveda, domovinska vzgoja - kolega Gorenak je odšel - in zgodovina. Jaz tudi nisem bila županja, nimam tega interesa, ampak bila sem pa profesorica, sem zgodovinar, znanstveno-raziskovalni delavec in od leta 1987 potekajo zelo zelo močne zgodovinske raziskave o tem, kaj se je v preteklosti zgodilo. In mogoče ne pozabiti ravno na tiste ustanove, kjer smo začeli odpirati vprašanja preteklosti, zgodovinskega obdobja in jih tudi postavili na znanstveno-raziskovalne temelje. Zaradi tega se zgodovina nikakor že pred 20 leti ni končala leta 1945, ampak smo ravno s posebnimi šolskimi programi za osnovnošolce in srednješolce tozadevna vprašanja in tudi zastrte strani odpirali, vsaj na območju Celja, in s tem dopolnjevali tudi šolske programe zgodovine in ne nazadnje z dopolnitvijo šolskih zgodovinskih ur v osnovnih in srednjih šolah. Zato je danes govoriti o tem, da se je vse skupaj nekje končalo, laž in neresnica. Vsako leto se z novimi raziskovalnimi posegi, z novo literaturo dopolnjuje tudi šolski program in kurikulum zgodovine v osnovnih in srednjih šolah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala lepa. Posebej je bilo poudarjeno, da se zakon obravnava po skrajšanem postopku, nikakor ne po nujnem postopku. Sama nasprotujem tezi, da bi v tako pomembni dejavnosti, kot je šolstvo, smele finance odigravati bistveno in odločilno vlogo. Tisto, kar bi v naši družbi morali kot konsenz doseči, je, kam postavljamo znanje in kam postavljamo izobraževanje. Zame sta znanje in izobraževanje prvi nalogi odgovorne demokratične družbe. Tudi na to ne kaže pozabiti, da je urejanje šolstva domena sleherne države in da nismo, tako kot pri urejanju nekaterih drugih zadev, zavezani slediti neki drugi praksi. Zato je sklicevanje na kakršnekoli primere in primerjave z drugimi šolskimi sistemi seveda nekoliko problematična zadeva, ker je tudi upravljanje šol po različnih državah različno urejeno. Tisto, kar je nam prepuščeno, je odločitev za to, komu bomo pri upravljanju, vodenju dela dali v šolah pomembno besedo. Socialni demokrati smo v tem delu zagovorniki soupravljanja zaposlenih, soupravljanja, kar pomeni, da niso postavljeni v out. Tu pa se postavlja ali pa kaže še ena težava. Veliko govora je bilo o konsenzu, o družbenem konsenzu, ki je potreben. Kaže pa, da bo konsenz med nami zelo težko doseči zaradi tega, ker nekateri pri svoji argumentaciji izhajate iz negativne sodbe, nekateri pa skušamo vendarle iskati pozitivnosti, ki nas usmerjajo v doseganje boljših rezultatov. Če moram poslušati tu, da bo pet učiteljev ali pet zaposlenih v svetu samo podpiralo nezahtevnega ravnatelja in bodo slabo zastopani ter bodo imeli izkrivljene odločitve, potem res ne vem, kako lahko gradimo največji socialni kapital, to pa je zaupanje. Jaz ne morem pristati na svet kot na zaroto in videti, da vsak predstavnik je najslabši izbran, da bodo v svet izbrali učitelji najslabše svoje predstavnike, itd. Z obžalovanjem ugotavljam, da imajo nekateri bistveno mlajši, kolegice in kolegi, bistveno slabši spomin od mene, ker pozabljajo, kako smo zakone, pa tudi zakon, o katerem je danes govora, sprejemali v prejšnjem mandatu. Brez kakršnegakoli konsenzualnega sprejemanja. Sestava svetov, zastopniki ustanovitelja. Ja, kdo pa je take rešitve pripeljal? Spomnimo se še kalvarije, ki smo jo hodili tisti, ki smo dokazovali, kako spolitizirana institucija je postal strokovni svet za splošno izobraževanje. In bi še lahko naštevala primere. Oprostite, jaz ta poziv po konsenzualnih rešitvah vidim kot cinično pripombo, glede na izkušnjo, ki jo imam iz prejšnjega mandata. Sedaj, da se gospod Gorenak, ki ga sedaj ni tukaj, ne more spomniti, kako je bilo z usklajenostjo tega zakona, je pa že malo žalostno, ker je bil on glavni povezovalec med Državnim zborom in Vlado in se natanko spominja, kaj vse je bilo storjenega, koliko korakov, kaj vse se je dogajalo, da ne govorim o tem, da še po tistem, ko je bil zakon sprejet, kakor je bil, po umiku tiste določbe o financiranju, da je skupina tedanjih koalicijskih poslancev, sedaj opozicijskih poslancev, dala na Ustavno sodišče presojo ustavnosti ravno tistih členov, ki govorijo o financiranju. Zato lepo prosim! Če že koga spomin muči, obstajajo magnetogrami in si je mogoče zapisati. Zaradi tega, še enkrat, ne vem, kolikič že danes, sestava svetov se vrača na sestavo, kakršna je bila s preglasovanjem odpravljena leta 2006. Nobene strokovne analize ni bilo, da bi dokazali, da je sestava 3 plus 3 plus 3 boljša od uveljavljene. In tudi nobenega dokaza ni bilo, zakaj je treba dijake izločiti iz sveta. Ne. In zdaj pa vi zahtevate, da moramo mi prinesti analizo za sestavo sveta 3 plus 3 plus 3. Tisto, kar bi pa rada še vendarle opozorila, mi pravzaprav govorimo o predstavnikih ustanovitelja v svetu javnega zavoda. Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja pa zaobsega tako predšolsko vzgojo, osnovno šolo, srednje šolstvo in višje strokovne šole. Ta pomeni, da niso samo občine ustanoviteljice, ampak za srednje šolstvo je tudi še kdo drug ustanovitelj. Lepo prosim, če bi na ta detajl le pazili, ko razpravljamo o tem. Zdaj pa samo še tako, saj je malo obešenjaško, ampak vseeno. Tudi leta 2006 lokalne skupnosti in predstavniki občin, reprezentativnih združenj občin niso bili vabljeni k obravnavi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Gospa Jeraj, hvala, ker mi pomagate.
Ne medsebojne polemike brez posredovanja predsednika Državnega zbora.
Ampak povedano je že bilo, da je Vlada pri pripravi te novele opravila tudi pogovor s predstavniki lokalnih skupnosti. Drugo pa je, in to sem pa tudi že povedala, da soglasja s predstavniki občin v tej točki pač ni bilo. In ne me zdaj vleči za jezik, da bom povedala, v čem vse niso bili usklajeni predlogi zakonov, ki jih je prejšnja vlada sprejela. Jaz ne morem pristati na vašo argumentacijo, s katero hočete vrniti ali zaustaviti to, da bi zaposleni dobili večjo možnost soupravljanja in da bi se dijaki vrnili v svete javnih zavodov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljena državna sekretarka, lepo pozdravljen minister! Vaja dela mojstra in mislim, da je kar dobro nekatere stvari ponoviti. Osebno se nagibam formuli 3 plus 3 plus 3, kot je bila predlagana, četudi intimno in zelo emotivno glede na to, da izhajam iz šolskih vrst, bi nekako večjo težo dala tistim, ki soustvarjajo, kreirajo šolski proces, ki se na nek način zelo trudijo, da otrokom, učencem privzgojijo ljubezen do učenja, ker vzgojiti ljubezen do učenja ni lahko. To je zelo težaven proces. To je težaven proces s strani tistega, ki uči in učečega. Mislim, da bi temu toliko več pozornosti lahko namenili in tako mogoče enkrat čez 10, 15 let bo avtonomija teh osnovnih šol tudi nekoliko bolj okrepljena, ker učitelji so le tisti pomembni kreatorji in ustvarjalci znanja in mladih učečih šolarjev. Mene srh spreletava, ko slišim "tisti, ki daje denar, je lokalna skupnost", "tisti, ki daje denar, je občina". Res. Ona daje denar fizično, praktično in tako in drugače. V resnici tisti, ki daje denar, smo mi, ste vi, so starši in smo dejansko vsi davkoplačevalci. To se pravi, da v tem krogu lahko in moramo imeti možnost, da odločamo. In ne nazadnje šolo, javni izobraževalni zavod ne moremo nikakor in nikoli enačiti z neko produkcijsko enoto ali z nekim pridobitnim poljem dejavnosti. Potrebno je zelo subtilno odločanje, kot sicer je pričakovati. Mene zelo moti, ker smo tako naravnani, da samo kritiziramo, da vidimo črno, da vidimo samo slabosti in da se obračamo vedno v neko zgodovino. V redu, učimo se, učimo se vsi, tudi mi tukaj, ne nazadnje člani parlamenta in članice parlamenta. In konsenzualnost pri odločanju ni enostavna stvar in se je bomo morali navaditi in tudi naučiti. Moti me to, da ti člani svetov zavodov, tudi strokovnih svetov zavodov, nimajo možnost pridobivati znanja, kako in na kakšen način lahko nastopajo in zastopajo interese tistih, ki naj bi jih zastopali. V nekaterih obdobjih in časih so bila tudi izobraževanja za te člane svetov zavodov. In mislim, da bi mogoče bilo v eni naslednjih faz temu segmentu treba nameniti nekoliko več pozornosti. To je tudi en korak k temu, da se lažje odloča in da se dejansko tudi ti interesi lažje prelivajo in da stvar postaja bolj avtonomna in konsenzualna in bolj harmonična. Pa vendar ne smemo pozabiti, da brez ljubezni do učenja in brez tistih, ki bodo to znanje prenašali, ni procesa. Ta proces je zelo pomemben in temu procesu je potrebno veliko več pozornosti namenjati, kot smo mu namenjali recimo v preteklosti. V preteklosti smo samo obravnavali, kako, na kakšen način se odloča, kateri ravnatelj je bil po pravi proceduri ali pa po nepravi proceduri imenovan tako ali drugače, kateri zakon je to zakrivil, kateri pravilnik in ne vem kaj vse skupaj. Žal smo v vseh dosedanjih razpravah, če pogledamo tudi Državni zbor in ne nazadnje prispevke o Cobisu o tem, kako in na kakšen način delujejo sveti zavodov in ali sveti zavodov dejansko razpravljajo o učnem procesu. Ne, razpravljali so dejansko o imenovanju ravnatelja. Imenovanje ravnatelja se je izrabljalo za neka individualna in ne nazadnje tudi politična medsebojna obračunavanja. Pravi Eldorado za neko dostikrat tudi brutalno obračunavanje. Zato jaz mislim, da dajmo, bodimo toliko fer, pa namenimo dejansko učnemu procesu, ki ni enostaven, sploh pa ne v današnjem času, kako pritegniti pozornost in željo, da nekdo pridobiva znanje, ko imamo toliko medijev, ki nas zapeljejo na takšen in drugačen način. To novelo zakona podpiram in mislim, da bodo vsi naslednji koraki šli samo boljše, ker če učitelji ne bodo o tem odločali, bo hudo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri, prosim.
Hvala, gospod predsednik. Najbrž izhajamo vsi iz ene napačne predpostavke, da je koalicija zagovornik učiteljev in da je opozicija zagovornik lokalnih oblasti oziroma staršev. Ta vtis je popolnoma napačen, kajti vsi smo občani, veliko od nas je staršev in malo od nas je učiteljev. Nekaj podobnega velja tudi, ko govorimo o šolskih svetih, kjer soodločajo predstavniki občine, ki so hkrati tudi starši oziroma učitelji. Občina ni nek abstrakten oziroma izločen subjekt, ki plačuje in ima zaradi tega pravico soodločati enakopravno s tistimi, ki v šolah delajo in nosijo celotno odgovornost za rezultate tega dela. Kot je povedal zelo trezno predstavnik sindikatov, Branimir Štrukelj, prav na odboru, dejstvo je, in to govorim zelo kompetentno, kajti sam sem 7 let delal kot učitelj in kot profesor, za vse napake, za vse odločitve, za vso ravnanje na koncu šolskega leta odgovornost ne pade na predstavnike občine ali na predstavnike staršev, pada izključno na predstavnike učiteljev. Mi ne ponujamo učiteljem absolutne večine ali sploh možno preglasovanje, kajti kot je prej omenil kolega [[...]] [[Nerazumljivo.]] , dejansko matematika je taka, da do preglasovanja ne more priti, ampak na nekakšni simbolni ravni smo dodali nekaj več možnosti oglašanja, več možnosti strokovnega soodločanja tistemu subjektu, ki je pravzaprav nosilec strokovnosti v svetih. Jaz res prihajam iz zelo skrajne občine, ampak to, kar vidim v svoji občini, je preprosto škandalozno. In to želim povedati tukaj pred ministrom. To, da so učenci včasih zlorabljeni za politično propagando nekega župana, je škandalozno. Jaz sem videl otroke, ki so jih oblekli učitelji v rumene majice s propagando županovega pamfleta, imenovan MOK. Ko sem učitelje vprašal, zakaj to počnejo, so rekli, občina je močna, od nje smo odvisni, od nje dobivamo denar in drugače se ne moremo obnašati. Je očitna zloraba, zloraba šolstva, zloraba šolnikov, da ne govorimo o zlorabi otrok v Izoli, ko so dobili majice neke stranke tega istega župana. S tem skrajnim primerom Kopra želim povedati, da danes je žal šolstvo še vedno močno odvisno od politične oblasti v občinah, ki pravzaprav mora postati predvsem servis občanov, ne pa politična nadoblast. To, kar zagovarja opozicija, je zagovarjanje v bistvu kontinuitete neke politične nadoblasti tudi pri šolskih odločitvah. Dejstvo je, da s povečanjem števila predstavnikov učiteljev dajemo vsaj en pozitiven signal nosilcem odgovornosti v šolah. Zato je to vztrajanje pri formuli tri-tri-tri huda demagogija, ki želi obdržati sistem, kjer bo prihajalo sistematično do zlorabe šole, problemov šol in tudi šolnikov. Tako ne vidim nobenih dilem o tem, da je ta zakon, ta sprememba zakona ustrezna in da je predlog amandmaja SDS popolnoma neutemeljen in skregan z realnimi interesi ne le učiteljev, ampak interesi šole in predvsem učencev ter staršev. Verjamem, da je ogromna večina staršev, ki razmišljajo v prid svojih učencev, svojih otrok, se strinjajo in odobravajo tako novo razporeditev soglasja znotraj svetov. Glede drugega amandmaja skupine SNS pa je treba povedati, da v sem v obrazložitvi slišal nekaj tehtnih dilem, zlasti če izhajamo s strogo pravnega vidika. Po drugi strani pa se mi zdi pomembnejše to, da se dijaki dejansko vključijo v soupravljanje tematik, ki jih neposredno zadevajo. Dejstvo je, da je razprava o odgovornosti mlajše populacije razprava, ki poteka v Evropski uniji. In ne pozabimo, da ostajajo konkretni predlogi, da bi končno znižali volilni prag do 16. leta. Te razprave so zelo utemeljene, kajti danes vemo, da je tudi mlajša populacija bistveno drugačna, se hitreje izobražuje, se hitreje informira in hitreje pride do stopnje možnosti in odgovornega soupravljanja nekaterih družbenih tematik. Amandma SNS je s tega vidika neutemeljen in protitrendovski. Predvsem, ker tu ne gre za volilno pravico, ampak gre za soodločanje in ne pozabimo, gre za dva dijaka, dva predstavnika dijakov v svetih srednjih šol. Predvsem pa si lahko postavljamo vprašanje, kaj se zgodi takrat, ko je, recimo, osemnajstletnikov v srednjih šolah bistveno manj, kot je ostalih. Izbira je demokratična in so dijaki tisti, ki izberejo oba zastopnika lastnih interesov. Kaj če tisti, ki je najbolj usposobljen, ki je najbolj predstavniški za ostale dijake, nima še 18 let, ampak 17 let in pol. Medtem ko nekaj osemnajstletnikov, recimo, ni zainteresiranih. Kaj bi se zgodilo takrat? Ali bi silili k imenovanju 18-letnika, če tudi bi dobili slabšega predstavnika? Jaz ne vidim tukaj nobenih problemov, domnevam pa, da v procesu izbire predstavnikov dijakov, bodo sami dijaki verjetno zaupali tistim, ki so za to najbolj usposobljeni in verjetno bodo ti pretežno starejši dijaki. Tukaj se mi zdi, da je že samoumevno, da v glavnem bodo v teh svetih nekoliko starejši in bolj izkušeni dijaki. Torej ne morem podpreti niti tega amandmaja, kateremu pa priznam nekaj racionalnih argumentacij. Dejstvo je, da potrebujemo to spremembo, da ta sprememba bo uredila in bo ponovno vzpostavila neko sorazmerje, ki bo ugodno vplivalo na kvaliteto šol in bo nekoliko zmanjšalo zlorabo politike, politične oblasti in tudi samovoljo v nekaterih primerih, recimo v moji občini, v odnosu do šol. Hvala.
Hvala lepa. Želi k 1. členu in amandmajem še kdo razpravljati? Odpiram čas za prijavo. Izvolite. Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, predsedujoči. K nadaljnji razpravi me je spodbudila dejansko razprava kolege Jurija, ki je navedel kaj nekaj tehtnih argumentov, ampak istočasno pa tudi na nek način opozoril na ene anomalije, ki se dogajajo v naši družbi. Ko je govoril o tem, o zlorabi dijakov, recimo, v politične namene oziroma v namene političnega odločanja. Namreč, tudi sam v praksi sem doživel v dvajsetih, tridesetih letih še in še primerov, ko se je, recimo, dijake na nek način zavajalo pri odločanjih okrog imenovanja šole, okrog, nekoč so bili celo štrajki, punti dijaški, in se je zlorabljalo mladoletne dijake v te namene. Tudi zdaj se bojim, da ta praksa se bo še pa še, v lokalnih okoljih koristila. Se pravi, en argument več, zakaj smo v Slovenski nacionalni stranki dali predlog amandmaja, kjer se zahteva polnoletnost dijakov. Ne nazadnje teh 18 let, ta polnoletnost ni iz trte zvit argument, ni kako bi rekel, nek predpis brez kakšne utemeljene osnove. Sami vemo, kako je to v kazenskih postopkih, recimo, pomemben dejavnik, 18 let. Nekje polnoletnost, se pravi, opravilno sposobnost doseže mladoletnik šele z 21-imi leti. Tako 18 let ni samo neka na slepo izbrana starost. Se pravi, razpravljati o tem ni neumnost, kot to trdi kolegica tukaj, je kar argument, o katerem je za razmisliti, kaj predstavlja, 18 let. Seveda se pa strinjam s kolegico, da se da to prikazati tudi drugače v kontekstu odgovornosti v šoli, v sodelovanju s šolo, v partnerstvu dijakov, s čimer se z njo tudi popolnoma strinjam, s tem da pa je za razmisliti interno pri uporabi pravice odločanja znotraj sveta zavodov, če bi se to nekako uzakonilo, da bi res oni odločali o svojih zadevah, ne pa, recimo, o zadevah iz delovnega razmerja ali pa o sprejemanju na primer učnih programov ali pa kakšnih zahtevnejših strokovnih zadev, kjer se, če smo odkriti, ne preveč razumejo v strokovno raven, pa nočem zaničevati dijakov, mladoletnih dijakov, da niso sposobni razumeti teh zadev, ampak iz prakse vemo, kako je to. Ta naš predlog, 18 let - se pravi, smo dali tudi možnost, recimo, da v tekočem letu ali pa, kaj jaz vem, na nek način bi bilo vredno to upoštevati pri sprejemanju tega zakona. Toliko o mojih pripombah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Gumzar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani, lepo pozdravljeni. Seveda moja razprava bo mogoče malo drugačna kot od večine koalicijskih poslancev. Res je, da že pri sprejetju zakona, se pravi pred tremi leti, nisem bil preveč navdušen nad spremembo javnega zavoda, tako tudi danes nisem, pa bom povedal, zakaj. Se pravi, vsakokratna vlada oziroma vsakokratni minister posega na to področje in to ni dobro. Brez pravih argumentov. Se pravi, ko smo sprejeli zakon pred tremi leti in dali tri:tri:tri, smo sicer morali v lokalni skupnosti spremeniti vse akte, ki so pod tem zakonom in s tem smo imeli nekatere stroške. Danes delamo ponovno, zopet spreminjamo ta člen in ponovno bo treba sprejeti vse odloke o ustanoviteljstvu. Zdaj, ali je to pametno ali ni, je seveda vprašanje in tudi vprašanje je, koliko lahko posamezni svet javnega zavoda vpliva na učni proces, predvsem govorimo o osnovnih šolah. Tam je pravzaprav ravnatelj, tam je pravzaprav kolektiv in tam je tudi neki učni program, ki ga je treba izvajati. Res pa je, da smo preko nekaterih teh javnih zavodih peljali neke vrste politike. In jaz nisem ne za eno ne za drugo, zato bom pravzaprav predvsem iz racionalnosti in zaradi tega, ker danes živimo v neki gospodarski stiski, ker je vsak tolar, ki je, potreben na lokalnem nivoju za nekaj drugega, ne pa za objavo nekih novih odlokov, glasoval za amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Spoštovani, lepo pozdravljeni. Slučajno sem pedagoški delavec, vrsto let ravnatelj, potem župan in zdaj sem se znašel tukaj v Državnemu zboru, kjer vidim, da smo tudi v razpravah o vzgoji in izobraževanju in spremembah teh zakonov vsi veliki strokovnjaki. Moje izkušnje kot dolgoletnega ravnatelja so naslednje: ni bilo potrebe in ni bila moja želja niti želja delovnih kolektivov, da bi se lokalna politika vmešavala v strokovno delo zavoda. Lokalna politika - vemo, kakšno funkcijo ima - pripravlja pogoje za dobro delo šole ali pa vrtce, vse ostalo je odgovornost ravnatelja in šolskega tima. Zato se seveda strinjam, da v svet zavoda dobimo pet predstavnikov delavcev, kajti vse odgovorno za uspeh zavoda je na njihovih ramenih. Danes smo v čudnih situacijah, že prejšnji minister Zver je z nenehnimi spremembami, slabimi informacijami in okrožnicami in podobnim povzročal nemir v šolah in šole rabijo mir. Zato mislim, da je treba zelo hitro urediti zadeve, ki so nujno potrebne, in potem pustiti, da se ti odnosi v kolektivih, odnosi med lokalno skupnostjo in zavodom umirijo in da delo teče čim bolj sproščeno. Razmišljanje o tem, ali naj dijaki sodelujejo pri upravljanju zavoda ali ne, je danes brezpredmetno. Vprašam vas, povejte mi, kje je dokaz, da ko ima nekdo 18 let, da je dozorel. Mogoče tudi v kakšnih drugih sredinah pri mnogo več letih nekdo ni dozorel in nikoli ne bo dozorel. Zakaj imamo otroške parlamente in pridite poslušat, kadar so tu ali pa v šolah, ko imamo te pogovore, smo imeli - no, ker jaz nimam več te sreče. Pridite poslušat te otroke, te mladostnike, kako trezno, neobremenjeno, nehinavsko, zelo pošteno razpravljajo o zadevah, ki jih tangirajo, ki jih vsakodnevno čutijo. Nam se dogaja, da prihajajo na roditeljske sestanke starši z odvetniki. Kam pelje ta zadeva? Pravilen odnos, ta trikotnik starši-učenec-delavec, če to funkcionira, potem ne potrebuje starš odvetnika na šoli. Prepričan sem tudi, da so starši najboljši sindikalisti za svojega otroka, seveda, če vidijo tudi tisto, česar starši včasih ne maramo videti pri svojem otroku in smo realni. Ampak ljudje smo različni, taki in drugačni. Zato mislim, da je treba prepustiti upravljanje v večini strokovnim delavcem javnega zavoda, da mora biti lokalna skupnost prisotna toliko, da lahko vidi, kakšno je finančno poslovanje, kakšne investicije rabijo, kako bodo opremljali šolo in podobno. In da so starši v taki meri v svetu zavoda, da lahko kontrolirajo, preverjajo svoje pravice, pravice svojih otrok in tako dalje. Imamo seveda še svet staršev, to verjetno pozabljate, kjer se dogajajo pa povsem druge relacije. Zato bom sam podprl predlog tega zakona, tudi z odločitvijo, da morata biti vsaj dva dijaka v svetu zavoda, ne glede na starost, kajti ti naši dijaki v vsej svoji zrelosti znajo izbrati najboljše. Zloraba je povsod in vedno možna. Za to, da pa ne prihaja do zlorab, pa mora skrbeti še marsikdo. Imamo inšpekcijske službe, imamo Zavod za šolstvo, ko govorimo o vsebinah programov in tako dalje, tako da so mehanizmi za zaščito, da v šolo ne prihaja tisto, kar v šolo ne bi smelo prihajati, to je politika in še kaj drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Lepo pozdravljeni! Sam bi se ozrl predvsem na sestavo svetov oziroma na funkcioniranje osnovnih šol. Moje mnenje je, da je glede sestave sveta tri-tri-tri ali pet-tri-tri popolnoma vseeno, kar se tiče izvolitve samega ravnatelja. Če ravnatelj ni sposoben zagotoviti še pri predstavnikih staršev vsaj dva glasova od treh, potem že tako ni sposoben in škoda, če je ravnatelj. Dogaja se, da ravnatelji, tisti, ki želijo še naprej kandidirati, si teren pripravijo na tak ali drugačen način, tako da občine niso imele kakšnega velikega vpliva. Bi bilo pa dobro, da bi ministrstvo naredilo neko analizo, ker mislimo v občinah, da je kar precej občinskih svetov bilo proti potrditvi ravnatelja in mogoče bi analiza pokazala določene stvari, ki bi jih bilo treba izboljšati na drugih delih zakona ali v drugih zakonih. Ker so tudi v občinah predstavniki, svetniki, predstavniki vseh prebivalcev tiste občine in če je večina - ali soglasno - proti temu ravnatelju, potem bi se lahko nekdo vprašal, zakaj je temu tako. Mislim, da večina delavcev v sami šoli, zavodu si želi - kakšnega ravnatelja? Takšnega, da bodo z njim najbolje shajali, ker odločajo o njem. Če je to res najboljši, strokovno odloča o tem ministrstvo, kot gospodarja ga pa ocenjuje občina. Ministrstvo je pa zelo daleč in se kar slabo vidi, kakšna je strokovnost tega ravnatelja. Imamo primere, ko so ravnatelji 30, 40 let, ker se jih enostavno ne da zamenjati. V mnogih primerih jih je čas že pošteno povozil in se dogaja, da so v šoli zelo dobri mladi učitelji, pa vendar v primerjavi s temi starejšimi, ki so generacije ravnatelja, ne pridejo do izraza in šole zapuščajo, ker ne vidijo možnosti, da bi prosperirale. Mnenje Združenja občin. Mi smo, Združenje občin, bili na obisku pri ministru in smo jasno izrazili naše stališče, da smo proti temu, da se povečuje število zaposlenih v svetu zavoda. Vendar je bilo ministrstvo prepričano, da je tako prav. Mislim, da bi morali biti povabljeni predstavniki tudi na same odbore, ker je to zakon, ki se tiče lokalne samouprave. Navezal bi se pa še na tisti del, kjer pa oblina zagotavlja določen stvari, kar se tiče funkcioniranja zavoda, to je vzdrževanje, investicijsko vzdrževanje in same investicije. Glede na to, da je v večini občin tudi vrtec sestavni del tega zavoda, smo občine v situaciji, ko je velik pritisk na vrtce, da nimamo zagotovljenih prostorov, in da terja od nas veliko sredstev, finančnih, za katere pa so na Ministrstvu za finance rekli, da v primerni porabi tega ni. Ne vem, od kje naj občine ta sredstva zagotovijo. Glede ustanoviteljstva. Ne vidim več, čeprav ne vem, kako je v večjih občinah, zakaj bi bila občina ustanovitelj osnovne šole, ko pa rabi dati samo denar. Vpliva nima, plače učiteljem daje država, občina načrte kontrolira in diktira država, normative za prostore občinam diktira država. Samo denar naj bi dale občine, ki ga pa od države ne dobijo, čeprav tako veleva ustava. Jaz enostavno sem tudi sam v primeru, ko smo vse načrtovali po zakonu, vse po normativih, ki nam je diktiralo ministrstvo, pa prišli v situacijo, ko ni denarja in se ne moremo niti zadolžiti za investicije, ki je nujno potrebna. Mislim, da se moramo vprašati tudi glede na avtonomnost lokalne samouprave, ki je navedena v evropski listini, ali so res na koncu občine dolžne vse to postoriti, če pa za to nimajo pogojev, ki jih mora zagotoviti država. Na koncu bi pa mogoče še, kar se tiče bolj srednjih šol kot pa osnovnih. Sem se spomnil besed enega našega svetnika, ki je izjavil v eni priliki, da "kdor ne zna nič narediti, gre druge učit, če pa še tega ne zna, gre pa v politiko".
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala še enkrat. Torej jaz bi kolegice in kolege, ki vztrajno mešajo, kaj je organ upravljanja in kaj je strokovni organ, prosila, da si pogledajo zakon. Organ upravljanja je svet zavoda in so v zakonu tudi določene njegove naloge: imenuje in razrešuje ravnatelja, sprejema program razvoja vrtce, šole, potrjuje letni delovni načrt. Strokovni organi v šoli ali pa v vrtcu so pa učiteljski zbor, oddelčni zbor, strokovni aktivi, predavateljski zbor, študijska komisija in ti opravljajo strokovno delo v šoli in v to so noben ne vtika in jim noben ne oporeka. Mi ne pravimo, da mora tam biti predstavnik občine, jasno da ne, strokovne odločitve, strokovna vprašanja povezana z vzgojnoizobraževalnim delom, predloge za uvedbo nadstandardov, posodobitev program, itd. jasno, da to delajo učitelji in da delajo to strokovni delavci, ki so za to hodili v šolo, ki so v času svojega poučevanja pridobili ogromno izkušenj in najbrž so prvi poklicani, ki bodo znali predlagati stvari, ki bi bile učinkovite v razredu, ker oni so vsak dan v razredu. Mene grozno moti, da čez celo razpravo se ves čas ustvarja nek vtis, da je sedaj nekdo proti učiteljem, nekdo priti svetnikom oziroma proti predstavnikom občin, ustanovitelja proti staršem. V svetih zavodov ne more nobeden biti proti nobenemu, ker tako kot je v interesu učiteljev, da so njihovi otroci uspešni, da izdelajo razred, da imajo dobre ocene, da prepoznajo nadarjene, enako je želja zagotovo tudi župana in občine, da je njihova šola urejena, dobra, da dosega dobre rezultate. Saj nobeden ne pravi, da sedaj moramo delati eden proti drugemu. Če ne bomo delali skupaj, je jasno, da ne bo ne občina in ne šola uspešna, saj to so bodoči občani jutri, otroci, in zato smo najbrž vsi zainteresirani, da čim več dobijo v šoli in da ostanejo odgovorni, itd. Ampak, ko govorite o odgovornosti, učni uspeh na koncu leta je odgovornost na koncu ravnatelja, učiteljev. Res je, odgovornost župana je pa, če bo eno okno dol padlo nekomu na glavo, takrat bo pa kriva občina oziroma župan, ker pač ni zagotovil denarja za neke materialne stroške, ki so pa nujni, da lahko učni proces normalno teče in da se v šoli dobro počutijo tako otroci kot učitelji. Jaz bi vseeno si želela, da smo malo bolj pazljivi pri raznem izrazoslovju, kako so občine proti in ravnateljem in proti učiteljem. Dober ravnatelj bo itak imel dober odnos z občino, ker mora vsak mesec odnesti tja nalog, da mu nakažejo denar, itd. Logično je, da bo poskušal ali pa se trdil imeti dobre odnose z občino in enako obratno, župan jih pa pač, ne vem, rabi potem na občinski proslavi, itd., za organizacijo in kaj podobnega in zato ljudje itak delajo v soglasju in sožitju. Glede strokovnih odločitev nihče ne oporeka in je prav, da to ostaja v domeni učiteljev, strokovnjakov, ki so v šoli. Zato, še enkrat: organ upravljanja je nekaj drugega, kot pa so strokovni organi in tudi, saj smo že bili tudi v svetih šole, saj tam se večinoma stvari sprejmejo tako, kot jih predlaga ravnatelj in strokovni kolektiv, razen kakšnih izjemnih zadev ali pa tisto, kar mora pridobiti mnenje in soglasje občine, kakšno plačilo nadstandarda, kakšne šole v naravi ali pa kakšnih dodatnih zadev, takrat se pa mora potruditi tudi za podporo občine, ker mora občina v svojemu proračunu zagotoviti dodatni denar. In kar jaz poznam šol oziroma občin, večinoma to ni nikjer problem. Dodaten jezik v četrtem ali ne vem katerem razredu in kaj podobnega. In malo sem moramo izogibati temu, da smo ustvarjamo neke nasprotnike v šolskem polju. Ampak če pa pravimo, da smo za soupravljanje in za dobro sodelovanje, potem ne vem zakaj v noveli ministrstvo predlaga tudi to, da svet staršev lahko oblikuje delovne skupine, vendar mora za to pridobiti mnenje vodstva šole oziroma soglasja - če jim zaupamo staršem, občini komurkoli, ki se vključuje v proces, zakaj jim ne pustimo, da se združujejo, če si želijo. Ostali imamo vse možnosti se združevati, vključevati v društva, ne vem kaj, organizirati razna združevanja, zakaj je tukaj potem treba, da vodstvo šole da soglasje oziroma mora biti to v soglasju z vodstvom šole narejeno. Tukaj se pa človek vpraša, če se mogoče vseeno ne bojimo, da bi starši preveč vplivali ali pa bili premočni.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več [[...]]Še? Prosim, odpiram prijavo za razpravo. Gospod Silven Majhenič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi do zdaj je šolstvo funkcioniralo dobro, odgovorno in strokovno. Spremembe so, verjamem, dobronamerne, saj se vsi zavedamo, da odgovornost sloni še posebej na strokovnosti in sposobnosti učiteljev. Upravljanje šole v kolektivnem odnosu s starši, občino, učitelji in dijaki bi naj bila garancija za dobrobit šolskemu sistemu. Na nek način bi se lahko strinjal, da imajo večino učitelji in da občina sicer ostane del v odločanju, ki pa ne sme biti odločujoči, kajti stranke, ki prevladujejo v občinah, si zmeraj prisvajajo odločitev nadvlade, to pa je politična in ne strokovna odločitev. Tu pa je bojazen, s katero se že srečujemo, ko politika odloča, kdaj bo šola imela kakšno prireditev oziroma da mora prestaviti prireditev, ki je bila že objavljena v javnosti. To je bilo še pred kratkim, mesec dni nazaj, v eni od občin. Ne moti nas prisotnost predstavnikov dijakov. Sprašujemo se le, ali je to pravno veljavno, to pa je tudi vse, o čemer smo razpravljali in zakaj smo vložili amandma. V bistvu gre za to, ali bomo imeli političnega ali strokovnega ravnatelja. Seveda si želimo, da bo strokovnost nadvladala politiko, še posebej, ko gre za izobraževanje naših otrok. V primeru, da naš amandma ne bo sprejet, sem mnenja, da se predlog zakona sprejme, saj vračanje na stare tire ni sprejemljivo. Izsiljevanje lokalnih skupnosti v tem, da so one tiste, ki financirajo, je malone cinično, saj razpolagajo z denarjem, ki je naš skupen in se je vedno zagotavljal iz proračuna občine, tudi ko so bili drugi časi. Hvala.
Hvala lepa. Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo k 1. členu in dveh amandmajih k temu členu. Prehajamo na razpravo o 5. členu in amandmaju, ki ga je k 5. členu vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Odpiram čas za prijavo. Besedo ima gospod mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vsekakor ima ta zakon eno rdečo nit; to je vzpostavljanje popolnega monopola, tako znotraj samega šolstva, ker daje še večjo moč v roke ravnateljem s spremembo, o kateri smo govorili pri prejšnjem amandmaju, kot v tem členu, ko gre za vzpostavljanje monopola na državni ravni. Ta člen je izrazito protievropsko naravnan. Preden pa to obrazložim, naj tudi utemeljim, zakaj se bom pravzaprav moral tukaj opreti izključno na evropske argumente, ko govorim o tem členu in o amandmaju k tem členu, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS. Namreč, z veseljem bi se oprl tudi na ustavnosodno presojo, o kateri je sicer prej poslanka SD na široko govorila, omenila, kako je bila vložena, vendar tega žal ne morem storiti, ker si je Ustavno sodišče znova dovolilo nekaj, kar je težko razumljivo v okviru nekega pravnega, demokratičnega reda, in je točno dan pred obravnavo tega zakona v javnost dalo obrazložitev, da zavrže zahtevo za oceno ustavnosti o enakosti pred zakonom, ki jo je povzročal dosedanji zakon, in sicer iz razloga, ker je bilo samo 16 poslank in poslancev izvoljenih v nov sklic, medtem ko je za vložitev zahteve potrebnih vsaj 30 podpisov. Toda, v čem je tu trik? V tem, da so sami s svojim nedelom, svojo neodločitvijo tako nerazumno podaljšali rok te ustavnosodne presoje, da so bile vmes volitve, se sedaj postavili na opisano stališče in torej lastno nedelo uporabili za izgovor, da o tej pomembni stvari sploh ne odločijo, čeprav je enakost pred zakonom ena temeljnih ustavnih kategorij. To je nekaj nezaslišanega in osebno mislim, da bi veljalo pogledati možnosti, da se to temo odpre tudi v Bruslju, pred pravnimi institucijami Evropske unije, da se opozori, da imamo Ustavno sodišče, ki postaja najvišji organ za omejevanje človekovih pravic, ne pa za njihovo zaščito, tako kot se je že zgodilo pri neki referendumski pobudi pred tedni. S tem je seveda Ustavno sodišče to temo pustilo brez ustavnosodne presoje odprto in bo tako očitno po volji vladajoče koalicije vedno znova tema kulturnega boja. V tem je pravzaprav vsa žalost te odločitve in moram reči, da jo globoko obžalujem. Kajti situacija, iz katere se je izhajalo doslej, je bila nevzdržna. Vsi veste, da je bila Waldorfska šola v Ljubljani stoodstotno financirana iz javnih sredstev v okviru osnovnega programa. In ista šola - ista šola! - v Mariboru je bila pa 85% financirana. Kje je tu enakost pred zakonom? Ali so Mariborčani 15% manj vredni kot Ljubljančani? Orwellovsko, kajne, vse živali so enake, samo ene so bolj enake kot druge. Ampak, kaj sedaj počne ta zakon? Ta zakon je v tem smislu bolj neevropski, kot je bil celo tisti prejšnji, v času dr. Gabra sprejet zakon, ki je to urejal doslej. Pa veste, zakaj? Zaradi tega, ker preprosto vse izenačuje na nižjem nivoju, posega v pridobljene pravice, kar je, mimogrede, tudi ustavna kategorija. In ko ste prej tako veliko imeli povedati o konsenzu prizadetih, me zelo zanima, če je za to znižanje tudi konsenz prizadetih. Najbrž je vam tako enako jasen odgovor, da ga ni bilo, kot je seveda tudi meni. Sedaj, zakaj je ta člen tako izrazito neevropski in zakaj je tako pomemben za to razpravo? Morate vedeti, da nas je Evropa večkrat tudi pisno opozorila, da bi veljalo v Sloveniji krepiti konkurenčnost in krepiti tudi zasebni del šolstva, ki pač enako izobražuje kot javno šolstvo. Gre za strahotno nesorazmerje po vseh evropskih kriterijih. 98% predstavlja javni sistem javnega šolstva in samo uboga 2% predstavlja v resnici zasebno šolstvo, proti kateremu se vedno vodi kulturi boj. Koga to ogroža? To je približno tako, kot če bi imeli v živalskem vrtu v kletki medveda in bi občasno eden majhen ježek pricapljal in malo popil tiste vode, ki mu jo dajejo, in se potem sprejme odločitev, da ta ježek ogroža medveda in če se zato medved počuti ogroženega, je treba ježka ubiti. Približno to ste namreč predlagali z naslednjim členom, v katerem, kajti šele v povezavi z njim je ta člen jasen, v katerem ste zapisali tisto o ogrožanju javnega šolstva, kar je spet absurd. Poglejmo spet primer Waldorske šole. Vanjo ne hodi iz okrožja, v katerem se ne nahaja, niti eden otrok, hodijo pa iz različnih delov Slovenije. In če bo torej šola v tistem okrožju, javna šola, imela premalo otrok, bodo Waldorsko šolo zaradi tega ukinili. Ampak zato tista javna šola ne bo imela nobenega učenca več, ker so iz drugih koncev Slovenije. To seveda pomeni, kako nerazumno, kako ideološko je bil zastavljen ta zakon. Zakaj je torej treba v popolnem in očitnem nasprotju z evropskimi trendi, s priporočili Evropske unije ravnati v okviru tega zakona? Odgovor na to veste sami, odgovor na to je, da se krepi monopol, monopol na vseh področjih družbenega življenja, saj to je edino vodilo vaše politike, bilo in ostaja. Žal mi je, da še enkrat lahko samo ugotovim, da je bila celo tista Gabrova vlada, ki je bila sicer koalicijsko enako sestavljena, kot je sedanja, bolj demokratična in bolj evropska, kot je sedanja, ki je očitno povsem protievropska, to dokazuje prav s tem členom. V tem smislu smo predlagali edino možno rešitev, ki pa bo na nek način tudi razgalila stvari, za kaj gre. Predlagali smo pač amandma, ki omogoča, da se vsaj za socialno šibke v celoti pač pokrije, 100% torej, stroške njihovega šolanja. Za državo je tako in tako vseeno in trdim, da bi bila ustavna norma izpolnjena samo v primeru, če bi se za vse, ne glede na obliko šolstva, javno in zasebno, plačevalo 100%, kajti ustavna kategorija je, da je to šolstvo brezplačno in da je izbira, gospe in gospodje, staršev ena od temeljnih ustavnih pravic. Tukaj gre za pravice do šolanja, pravico do vzgoje, to sta ustavni kategoriji, ki ju izrecno ščiti slovenska ustava. Zato je prej omenjeno, pač, sarkastično ravnanje Ustavnega sodišča še toliko težje razumljivo. Kako se lahko postavijo na stališče, da o tem sploh ne bodo odločali? To, oprostite, presega vse meje. In domnevam, kaj bo sedaj, ker je bila hkrati vložena še pobuda, me zanima, če se motim, s to napovedjo, bodo potem, ko bo - o tem ne dvomim - sprejet vaš zakon, rekli ste, sedaj je pa ta zadeva rešena in o njeni ni treba odločati. Ni rešena zaradi tega, ker se ne pove jasno, kako je z enakostjo pred zakonom in kako je s poseganjem v pridobljene pravice, ko gre za pravice staršev in otrok. Kajti v tem primeru gre za starše in za otroke, ki so ravno tako davkoplačevalci, gospe in gospodje. In prej ste govorili, da denar, ko gre za šolstvo, ni pomemben - zakaj pa potem v tem členu tako ravnate in sami sebe postavljate na laž. Gre za 2%, 2% uboga odstotka v primerjavi z 98%, ki jih predstavlja javno šolstvo. Sedaj, zakaj je evropska usmeritev, da je treba tudi zasebno šolstvo krepiti? Tukaj je treba povedati nekaj dejstev. To je pomembna evropska kategorija zato, ker se v Evropi zelo jasno zavedajo, da v zasebnem šolstvu lažje preizkusiš nekatere programe in jih potem, seveda, če se izkažejo dobri, uvedejo študij v javno šolstvo. Tudi v Sloveniji je bilo tako, zaradi tega je tako ravnanje še toliko težje razumljivo. Konkretno, nekateri deli matematike v javnem šolstvu so povzeti po sistemu iz Valdorfske šole, so se zgledovali po tem; pa še nekateri drugi primeri so tudi znani iz sistema javnega šolstva, ki je pač dobre zglede iz zasebnega prevzelo. Tudi ni res tisto, kar se pogosto navede kot floskula, da potem pa dobri učitelji uhajajo v zasebno šolstvo. Plače učiteljev so po zakonu enake tukaj in tam, tako da tukaj ni nobene razlike. Še več! Če ste brali v zadnjih dneh objavljen eden intervju ravnatelja Valdorfske šole, ste lahko prebrali, da so si tam učitelji sami zavestno zniževali plače, zato da so lahko polno izpolnjevali program, v korist svojih učencem. In vi jim jemljete denar. Neevropsko, gospe in gospodje, in v popolnem in očitnem nasprotju z navodili Evropske unije in trdim, da tudi protiustavno. Tako da pri takšnem Ustavnem sodišču, ki tako ravna, kot sem prej povedal, ne verjamem, da je sploh možno priti do ene normalne ustavno sodne presoje in bo treba počakati na neko drugo sestavo, ki si bo vzela čas in znanje za to, da bo odločala vsaj o tistih ključnih stvareh, o katerih bi Ustavno sodišče moralo presojati. Namreč, ta trik, da Ustavno sodišče ne presoja o nečem zato, ker tako zavleče postopek, potem pa to uporabi za izgovor, da sploh nikoli ne odloči, v nekaterih drugih primerih ni bil uporabljen - to je zelo zanimivo. Recimo, ko je šlo za zakon o nezdružljivosti javnih funkcij, je bila popolnoma ista zgodba, ampak se je sorazmerno hitro presodilo, tam ni bil problem, tukaj pa je! In pazite, zahteva za presojo ustavnosti je bila vložena leta 2007, zdaj je pa leto 2009. Najbrž je vsakomur jasno, da v nekem razumnem roku bi se o tako pomembni kategoriji, kot je ustavnost pri zakonu - in za otroke gre, za pravico staršev do vzgoje otrok in seveda za pravice do kvalitete izobraževanja - lahko že zdavnaj uresničilo. S tega vidika je edina možnost izboljšave, ki nam v temu trenutku še ostaja, bodisi črtanje, v kar osebno ne verjamem, ker vidim, za kakšno koalicijo gre, bodisi vsaj sprejetje amandmaja, ki smo ga predlagali, ki bo razgalil vsaj en element. Prepogosto se namreč, ko govorimo o zasebnem šolstvu, uporablja tista floskula: gre za elitizem. Pa kaj še! Že prej sem povedal, da so vsi pogoji pri obeh enaki. Ampak v tem primeru gre za dostopnost do šole, za pravo možnost uresničevanja izbire šole. To se pravi, gre za to, da socialno šibkim omogočimo polno financiranje programa, zato da pač ti starši ne bodo prizadeti in bodo torej lahko polno uresničevali svojo ustavno pravico do izbire, do izbire vzgoje in do izbire izobraževanja za svoje otroke, kar je njihova temeljna ustavna pravica. O njej ne govori samo naša ustava, o njej govorijo tudi mednarodne, s strani Slovenije ratificirane listine, o njej govorijo tudi nekatere temeljne listine Evropske unije. To se pravi, je stvar še s tega vidika toliko bolj pereča. Zato vas pozivam, da v dobro otrok in v dobro slovenskega šolstva - ki to spodbudo rabi, ki rabi tudi ta steber in predvsem, da dokažete tudi svojo evropsko in konec koncev tudi svojo socialno usmeritev, saj je ta predlog v svojem bistvu globoko socialen - podprete amandma Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 5. členu? Odpiram čas za prijave. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Amandmaja SDS k 5. členu zakona ne bom podprla zaradi tega, ker zakon v ničemer ne spreminja temeljnih določil 5. člena. Ohranja določilo o 85% zagotavljanju sredstev za program, novela pa samo podrobneje definira, da zasebnim šolam ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. To je samo jasnejša določba tistega, kar v zakonu zdaj že obstaja. To, kar prinaša amandma, pa je širitev pooblastil. Zdaj ne bom o učbeniških skladih govorila pa o zastonj učbenikih, ampak bi rada opozorila, da je Ustavno sodišče v svoji odločbi leta 2001 potrdilo naše stališče, ki ga Socialni demokrati ves čas zagovarjamo. In menimo, da je v dosedanji zakonodaji to ustrezno rešeno. Država je dolžna zagotoviti pravne okvire za zasebno šolstvo, ni pa naloženo državi, da v enaki meri tudi financira zasebno šolstvo, to je stvar zasebnikov. In pravica do obveznega izobraževanja ter ustavne obveznosti države so izpolnjene tisti hip, ko država zagotavlja dovolj gosto mrežo javnih šol, da se posamezniki lahko vključujejo v šolo, in varovanje javne mreže je zagotovljeno v tem primeru z zagotavljanjem dovolj visokih sredstev. Če bi bila šola, javna šola ogrožena, zaradi pomanjkanja sredstev, je to varovalo, ki je v 6. členu zapisano, ne zaradi drugega. Tudi Ustavno sodišče je, še enkrat opozarjam, da je določbe, ko je presojalo določbe 87. člena ZOFVI treba razumeti tako, da je obstoj javne šole ogrožen tedaj, ko bi jo bilo treba zapreti zaradi pomanjkanja sredstev. Jaz bom pustila ob strani vse tiste izkušnje, ki jih imajo, verjetno tudi nekateri, ki tukaj zgoraj sedijo iz nekaterih okolij, kjer so zasebne šole pridobile kakovostne učitelje iz javnih šol na sredstvih, ki jih imajo javne šole, o glasbilih govorim, izvajajo pouk v zasebni šoli in še marsikaj bi se dalo povedati. Vse te floskule o evropskosti ali neevropskosti: evropskost določil naše šolske zakonodaje je upoštevana. Zakonske možnosti za ustanavljanje zasebnih šol obstajajo, stvar države in ustanovitelja pa je, koliko bo dal za izvajanje programa. Naj spomnim, da je tudi javno mnenje bilo na strani tistih, ki smo zagovarjali, da je 85% sredstev za izvajanje programa dovolj za zasebne šole, in zaradi tega je bilo določilo o 100% financiranju programa iz predlagane novele zakona leta 2006 tudi umaknjeno. To pa je treba povedati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franco Juri. Ali je replika? Razprava. Gospod Franco Juri, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Res je, da nisem imel namena podpreti tega predloga amandmaja, ampak sedaj sem še bolj prepričan, da je amandma zgrešen, potem ko sem poskušal poslanca, ki je poskušal argumentirati z absurdnimi trditvami. Med temi, recimo, da je ustavna odločba Ustavnega sodišča zgrešena, kajti sestava Ustavnega sodišča je taka, da bi jo morali verjetno spremeniti. Zanimivo! V demokraciji bi še k temu dodali, da najraje bi ta isti gospod spremenil ljudstvo, kajti ni glasovalo tako, kot bi on pričakoval. Dejstvo je, da je ta razprava in ta poskus utemeljitve amandmaja dokazal še enkrat, da zagovorniki tega amandmaja so zagovorniki kulturnega boja in vlečejo Evropo, seveda en del Evrope, ki si želi postopen razkroj vsega javnega, še posebej javnega šolstva, pa tudi javnega zdravstva in vsega javnega. Torej, kult zasebnega kot alternativa javnemu, ki naj bi se okrepil z javnim denarjem. Mislim, da je Slovenija zagotovila zakonske okvire za to, da zasebna šola, ki je ne gre demonizirati, kajti tudi zasebna šola je koristna, je kvalitetna in je komplementarna tam, kjer javna šola ne bi uspela razširiti svoje mreže. Ampak to je naša dolžnost, dolžnost države, da omogoča vsem državljankam in državljanom, in vsem otrokom teh državljanom, možnost javnega šolanja; torej kvalitetnega šolanja, ki naj ne bo ideološko, ki naj je bo religiozno, ki bo dejansko šola, ki ponuja vsem iste možnosti za družbeno napredovanje. Zato smo v koaliciji vsi enotnega mnenja, da je treba javno šolstvo kot tudi vse ostale stebre javnega interesa v tej državi krepiti. Dejstvo, da omogočamo tudi razvoj zasebnega šolstva in da iz javnega proračuna sofinanciramo zasebno šolstvo, je dejstvo. Poskus, da bi izenačili pri financiranju javno in zasebno šolstvo, je skrajno nemoralen. Še posebej nemoralno v času, ko se ta država kot druge evropske države nahaja v resni krizi, ko je treba se sprehajati od rebalansa do rebalansa proračuna zato da omogočimo preživetje vsega javnega, javne ponudbe države, in prav v tem trenutku bi želel en del opozicije krepiti oziroma oslabiti državo pri poskusu, da se obdržijo nekateri stebri javnega interesa in javnega dobra. In to šolstvo je. Želim si šolstvo, ki bo kvalitetno, kvaliteto kot najboljše zasebne šole. In prav zaradi tega ne sprejmem logike, da bi še naprej razkrajali počasi javno šolstvo s tem, da bi ji odvzeli del davkoplačevalskega denarja in ga preusmerili k javnemu sektorju. Torej gre seveda tudi za "kulturni boj", v narekovaju, gre za to, ali zberemo Evropo, ki bo obdržala socialno državo "wellfare state", ki bo skrbela za to, da deluje socialna država nemoteno in da bo zasebni sektor le komplementaren, pri teh ključnih javnih stebrih, čeprav je zasebni sektor dominanten v gospodarstvu. Jasno je, da pri nekaterih infrastrukturnih stebrih javnega ne smemo odstopati. Slovenija se je obdržala kot socialna država v teh letih prav zaradi te zavesti in nam marsikdo to zavida. Slovenija je obdržala dobre socialne vsebine, če bi podlegli logiki avtorjev tega amandmaja, bi počasi prešli seveda v neko drugo dimenzijo, drugo logiko in bi se počasi odslovili od javnega interesa v prid zasebnikom. Torej jaz vztrajam, in to je tudi stališče naše stranke, tega amandmaja ne bomo podprli, medtem ko podpiramo spremembe zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Andreja Rihter.
Hvala lepa. Čisto na kratko, mogoče še enkrat. Pravica tega našega državljana v Sloveniji je pač, da vpiše svojega otroka v javno šolo in ne nazadnje ne more biti obremenjen z nekakšnimi ideologijami, ki vladajo v nekaterih, bom rekla, privatnih šolah. Zato je odgovornost tistega učitelja in tistih vodstev v šolah toliko večja in temu ne nazadnje namenjene tudi primerno plačilo in vrednost njihovega dela oziroma kakovost njihovega dela. Nikakor si ne predstavljam, da bi se lahko samo v mislih, kaj šele v realnosti, določena nesorazmerja med privatnim in zasebnim, ki jih imamo tudi na področju zdravstva, tako pretekla ali stekla tudi na področju šol. Naj samo spomnim, koliko ogrožen je nekateri sistem javnih glasbenih šol, pa samo spomnim na leto 2006, ko je prejšnja vlada, brez kakršnekoli razprave, na račun pomanjkanja sredstev in razdelitev sredstev privatnim šolam ukinila ne nazadnje vzporedne srednje glasbene oddelke izobraževanja v Celju, Velenju in Kopru - brez kakršnekoli razprave, na račun pomanjkanja sredstev, istočasno pa financirala privatne šole. Seveda odtek ali odtok učiteljev iz javnih šol, ki se odvija. Pa poglejmo samo številke o prijavljenih učiteljih ali posameznih kandidatih na privatne šole, ki so večinoma v lasti tudi Rimskokatoliške cerkve. To govori o tem, da so plačila boljša. Jaz ne bom rekla, da je to trditev, ampak lahko si pa mislim kot davkoplačevalec in verjetno je tudi mnogo takšnih, ki za mano stojijo, da je v preteklih 20-ih letih iz našega javnega denarja in sredstev, ki so bila v poteku denacionalizacije ali ne nazadnje tudi vrnitve premoženja ali nepremičninskih zadev bil omogočen tolikšen kapital, da pri plačilu učiteljev tako v zasebnih šolah in javnih šolah prihaja do velikega razlikovanja. Zato absolutno ne morem podpreti tega amandmaja in pravim še vedno, da je institut javnega šolstva treba okrepiti s stroko, kadrom in tudi primernim plačilom. In zaradi tega so zasebne šole stvar zasebnikov in s tem tudi plačilo iz zasebnih sredstev in samo deloma lahko iz javnih sredstev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Grims.
Hvala. Moram reči, da sem prav vesel, da sem počakal, zaradi tega, ker se je razgalilo, da gre tukaj tudi za eno globoko vsebinsko nerazumevanje ustavne norme, kajti gospa poslanka iz SD-ja je zdaj rekla: pravica je do vpisa v javno šolo. Gospa, ustavna norma je pravica do izbire, preberimo vendar vsi slovensko ustavo, preden razpravljamo vsaj v tej dvorani. Pravica do izbire staršev, ko gre za vzgojo svojih otrok, je ustavna kategorija in iz ustave zelo jasno izhaja tudi pravica do izobraževanja. Starši imajo pravico izbrati tisto izobrazbo za svoje otroke, za katero so prepričani, da jim najbolj koristi in da je v skladu z vrednotami, za katerimi stojijo njegovi starši. Zdaj ni, tako kot je prej en poslanec iz Zaresa rekel, skrajno nemoralno, če se zavzemaš za evropske norme, kot se zavezemam sam in se zavzema SDS. Ampak skrajno nemoralno je, če se onemogoča dejanska izbira vzgoje in izobraževanja in to na osnovi denarja, to pa je skrajno nemoralno. In iz tega razloga bo edino moralno, če uporabim izraz svojega kolega, da glasujete za amandma SDS, ki omogoča tudi tistim iz socialno šibkih družin, da imajo dejansko izbiro, ki ni pogojena z denarjem, vzgoje in izobrazbe za svoje otroke, kajti samo na ta način bo ta ustavna kategorija v celoti izpolnjena. Za konec, pa si ne morem kaj, da ne bi odgovoril gospodu poslancu še na njegovo pripombo, da želimo v SDS zamenjati ljudstvo. Spoštovani poslanec iz Zaresa, glede na zadnje volitve, na katerih je SDS zmagala za kar 8% točk in je vašo stranko prehitela celo LDS, iz katere ste se prej delali norca, moram reči, da sem izredno zadovoljen s slovenskim ljudstvom in v celoti sprejemam njegove odločitve, tako kot vedno. Tisto, kar je za vas neprijetno, je pa, da iz vaših besed sledi, da hočete zamenjati kar celotno Evropsko unijo. Kajti Evropska unija, še enkrat poudarjam, je opozorila, da bi morali ta del šolstva, ki je pomemben, ni prevladujoč, celo izjemno majhen je. Kako majhen? Naredim si eno primerjavo. Poglejte, na več kot 200 javnih šol pride ena uboga zasebna šola. In kako naj zdaj ta ena uboga zasebna šola tako strašno ogrozi vseh tistih silnih 200 ali skoraj 250 javnih šol, ki pridejo, če preračunate to število na eno - to najbrž samo tisti, ki predlagate za to neke dodatne omejitve, zaostritve, varovalke in podobno, ki pa bodo kvečjemu pripeljale do kakšne zlorabe, o čemer sem prej že govoril. Evropska unija pa opozarja, da je to pomemben del šolstva in še enkrat povem, zakaj. Zaradi tega, ker pokriva posebni del, ker omogoča tudi več izbire, ker omogoča tudi več poguma pri uvajanju novih metod in tudi deloma novih programov, tistih, ki so javno s strani države verificirani. Ampak pri teh metodah pa imajo več poguma in morda je tudi to izziv za tiste učitelje, ko ste prej rekli, da potem preidejo včasih na zasebno šolo. Ker jim nek poseben izziv pomeni uvajanje nove metode, njen preizkus, njeno delo in ugotovitev, ali je to dobra rešitev. In tiste dobre rešitve iz zasebnega šolstva se potem prenesejo tudi v javno šolstvo in v Sloveniji so taki primeri, gospe in gospodje. In zato je to vaše dodatno omejevanje, ki je popolnoma v očitnem nasprotju s celo pisnimi priporočili Evropske unije, tako skrajno neevropsko. Kako lahko, še enkrat vprašam in mi prosim odgovorite na to vprašanje - kako lahko na 250 šol pride ena zasebna šola, približno tako je v resnici razmerje in ta ena zasebna šola ogrozi vseh tistih 250? Ali pa, če se vrnem na tisto primerjavo z medvedom in ježkom - v tem primeru lahko ježek medveda ogrozi samo, če je s tem medvedom nekaj hudo narobe. Ampak potem je medved bolan in zahteva zdravljene. Če je pa to res, potem pa vi sami najbolje veste, v čem je problem. Ampak jaz sem trdno prepričan, da imamo kvalitetno javno šolstvo in da edini del, ki ga je potrebno dodatno podpirati in okrepiti in v tem smislu, ker je majhen, tudi ustrezno urediti, je prav ta del, o katerem govorimo. Tukaj je temeljno vprašanje, danes ne predlagamo 100% za vse šole ali kaj podobnega, ampak predlagamo, da se preprosto s socialnim čutom uredi to tako, da bo ustavna možnost, pravica do izbire vzgoje in izobraževanja za svoje otroke, dosegljiva tudi socialno šibkejšim, da jim bo dejansko dosegljiva in da ne bo vezna na denar. Bolj socialno naravnanega predloga, oprostite, v tem zakonu ni mogoče bilo niti predlagati. In zdaj bomo tukaj pri vaši podpori ali nepodpori temu lahko tudi zelo jasno ocenili, kdo je kdo, komu gre za socialno ravnanje in za uresničevanje ustavnih določil, ustavnih pravic za vse in za vse enako in kdo ima pri tem, ko o tem sicer na veliko govori, zgolj figo v žepu.
Hvala lepa. Replika, gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Kolega Grims me je slabo citiral. Najprej je rekel, da sem označil kot nemoralno, nespoštovanje evropskih norm. Ni res! V magnetogramu boste videli, da nisem tega povedal. Mislim, da je nemoralen poskus, da bi dodatno razkrajali javno šolo s takimi špranjami in s takimi pobudami. Recimo bobu bob, gospod Grims. Ko govorimo o zasebnem šolstvu, govorimo predvsem o Rimskokatoliški cerkvi. Ker za temi interesi ostaja predvsem institucija, ki je najbolj privilegirana v davčnem in v siceršnjem smislu, tudi v naši državi. In ta razprava, ki poteka v Evropi, ni samo naša. O tem razpravljajo v Španiji, kjer je Sapaterova vlada prav tako se odločila za krepitev javnega šolstva, kar je izzvalo potres in močno reakcijo in odziv zlasti Rimskokatoliške cerkve, ki stoji za zasebnim šolstvom tudi v Španiji. Isto se je dogajalo v Italiji itd. Desne vlade skušajo izenačiti - in to je logično - javno in zasebno šolstvo z vidika javnega proračuna. Leve vlade skušajo krepiti javno šolstvo in obdržati zasebno šolstvo v okvirih, kjer se lahko razvija kvalitetno, ker vedo, da za tem šolstvom stoji kapital, stoji Cerkev, stoji privilegiji, recimo obdavčitve. Pa vi veste, koliko privilegij ima Rimskokatoliška cerkev v Sloveniji? Koliko premoženja je dobila na račun denacionalizacije? Oooo, ja ja, vrnjeno, vrnjeno, vrnjeno, še iz Napoleonovih časov! Vrnjeno! Ampak ko to je močna ustanova, ki tudi brez tistih 15% javnega proračuna, ki ga življenjsko rabimo za javni interes in za javno šolstvo, ne bo propadla. In jaz mislim, da je sinergija in tudi dialog med javnim in zasebnim šolstvom možen le na temelju te ključne enakopravnosti, enakopravnosti vseh državljank in državljanov v naši državi. In jaz si želim javno šolstvo, kjer bo moj otrok lahko študiral kvalitetno, tako kot v zasebnih šolah, kjer se bodo vpisovali drugi. In to je to, gospod Grims. Gre dejansko za enakopravnost, ampak vi mešate štrene in vi zastopate, seveda, en zelo močan interes, ki je legitimen, ampak je zelo močan in je predvsem zainteresiran za to, da [[...]]
Gospod Juri, prosim če končate. Tri minute za repliko je poteklo.
Hvala, gospod podpredsednik. Bom končal.
Hvala lepa. Predlagam, da še enkrat odpremo čas za prijavo, čeprav sem videl gospoda Grimsa, mogoče želi še kdo. Prosim, da se prijavi, kdor želi razpravljati. Gospod Branko Grims, izvolite.
Dobro jutro, kulturni boj! Če je kdo hotel potrditev mojih besed, da gre vladajoči koaliciji, pa tudi tistim na Ustavnem sodišču, ki delajo kot njihov podaljšek, samo zato se lahko sedajle prepriča v živo. V nobenem mojem stavku ni bilo ene same besede o tem, o čemer je govoril poslanec Zaresa. Govoril sem izključno o primeru Valdorfske šole. Zaradi tega, ker je pomembno, ker se je po Valdorfski šoli zgledovalo tudi pri nekaterih programih v javnem šolstvu in nekaterih metodah, in zaradi tega, ker je tam najbolj v nebo očitna krivica otrokom in staršem zaradi obstoječe zakonodaje, ko je Valdorfska šola v Ljubljani 100 odstotno financirana iz javnih sredstev v osnovnem programu, v Mariboru pa 85-odstotno. In je torej očitno za nekatere nekdo v Ljubljani več vreden kot tisti v Mariboru. To pa je napaka in to je očitna krivica in neenakost pred zakonom. Zato še enkrat opozarjam, kako zelo neprimerno pravno in vsebinsko, kajti politološko je tudi neodločitev pomembna odločitev, ravnanje Ustavnega sodišča, ki je zavrnilo možnost, da bi odločalo o tej temi. Sam pa nisem govoril o tem, ne v SDS nihče, govorili smo o pomenu konkurenčnosti. Gospe in gospodje, evropska kategorija je konkurenčnost. Kajti, samo konkurenčnost na dolgi rok, na katerem koli področju družbenega življenja, zagotavlja gibalo nadaljnjega razvoja. To uči vsa zgodovina, pa naj gre za politiko, pa naj gre za šolstvo, pa naj gre za katerokoli podjetništvo ali kaj drugega, s čimer se sooča moderna družba. Samo konkurenčnost je gibalo razvoja. V danem primeru, ko je razmerje, ali bolje rečeno, nesorazmerje med tema dvema stebroma šolstva, kot jih pojmuje moderna Evropa, tako veliko, da je razmerje 98% proti manj kot 2% v korist javnega šolstva, je seveda nesmisel govoriti o krepitvi javnega šolstva. Lahko govorimo samo o monopolizaciji. Zato sem že od začetka uporabil ta izraz. In ta tend, krepitev, želja očitna iz predlaganih rešitev v zakonu, da se vzpostavi tudi tu še močnejši monopol, kot je že sedaj prisoten, je izrazito neevropska in je dolgoročno za Slovenijo škodljiva. Kajti, ta minimalen konkurenčen naboj, ki ga predstavljajo tiste šole, ki jih vi ne marate, na čelu z Valdorfsko šolo, so pravzaprav na nek način tudi spodbuda in gibalo in sami ste padli v kontradikcijo, v nasprotje z lastnimi besedami, ko ste rekli, jaz želim, da moj otrok hodi v javno šolo, ki bo enako kvalitetna kot zasebna. Javna šola bo enako kvalitetna kot zasebna samo, če bo pod, na nek način, pritiskom, ali bolje rečeno vplivom, tudi možnosti izbire zasebnega šolstva. Potem bo seveda več posluha za zgledovanje, potem bo več posluha za uvajanje novih metod, potem bo več posluha za krepitev odgovornosti, potem bo več posluha za krepitev kvalitetnega dela z otroki. In to je naš skupni cilj. In zato Evropa opozarja, da je to zelo pomemben del, ki je bil v Sloveniji v preteklosti podhranjen. Vi pa mu še dodatno obešate uteži na noge. Zakaj to počnete, očiten odgovor je lahko en sam, zaradi želje po vzpostavitvi totalnega monopola, zaradi tega ker namesto strokovnih rešitev, ki jih zagovarja Evropa, in evropskih vrednost žal pri vas tudi v tem primeru prevladuje ideologija.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Andreja Rihter.
Samo toliko, da povem, da mogoče res ne znam na pamet vse ustave, vendar [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]57. člen natančno govori, da izobraževanje je svobodno. Moja zadeva je pa bila, da je pravica našega državljana, da vpiše svojega otroka v javni zavod oziroma osnovnošolsko izobraževanje. Ampak, veste, javno je javno [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Lahko ugotovim, da smo razpravo k 5. členu in amandmaju k 5. členu zaključili. Prehajamo k 7. členu in amandmaju k 7. členu, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Želi kdo besedo? Želi. Odpiram čas za prijavo. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Lep pozdrav tudi učiteljicam in učiteljem, ki so tukaj na balkonu, državni sekretarki! S tem amandmajem vladajoča koalicija, kjer piše, da trimesečna ali krajša prekinitev ne pomeni prekinitev neposrednega opravljenega dela - pravzaprav se delate norca iz učiteljic in učiteljev, ki so svoje poslanstvo opravljali takrat, ko so učili nas. Poglejte, konkretno, na osnovni šoli imaš danes dva oddelka, zaradi manjšega vpisa bo en oddelek, naslednje leto zaradi večjega vpisa bosta zopet dva oddelka, učitelj ali učiteljica, ki je učila 30 let ali še več v tej šoli, je izgubila delo in nikoli več ne bo mogla učiti na tej šoli in izgubila bo tudi svoje ne samo strokovno, ampak tudi človeško dostojanstvo. Ali drugi primer. V trimesečni prekinitvi, za katero pravite, da ni prekinitev, in kar boste uzakonili, piše, torej je jasno, da se bo prijavila na nek razpis, imela bo možnost na neki sosednji šoli, vendar na tisti razpis bo prijavljenih tudi 20 različnih drugih učiteljic ali učiteljev s 7. stopnjo in tako dalje. Ta, ki se bo prijavila starejša, 50 let stara, itd., z možnostjo bolniških, operacij, ne vem, česa vse, ali pa mlada s 30-imi leti, mogoče že celo z otrokom ali dvema - kaj mislite, koga bo ravnatelj izbral? Skratka, s tem amandmajem se enostavno iz učiteljic in učiteljev, žal, norčujete. Seveda je nedostojen sploh takšne vladne koalicije, vladajoče koalicije z načelom Socialnih demokratov - kaj le to pomeni, bog pomagaj. Takšen amandma bi bil oziroma rešitev tega bi bila z amandmajem, če bi ga sprejeli, ki sem ga sam vložil v delovno telo, in sicer k 146. členu, kjer bi strokovni delavci iz prvega, drugega odstavka 146. člena izpolnjevali izobrazbene pogoje vzgoje, izobraževanje in delu in morali biti enakovredno obravnavani na razpisu za prosto delovno mesto in pri točkovanju zagotovljen presežni delavcev. Torej, zelo enostavno. Vendar na ta način mečete na stezo približno 5 tisoč učiteljev, to pa je nekaj čez 10%, verjetno, celotne populacije osnovnošolskega učiteljskega kadra, kar mogoče v tem času, ko gredo delavci Mure na stezo, itd., oziroma ostanejo brez službe, je to pač vaša strategija in doktrina reševanja gospodarskih težav. Seveda, po mojem globokem prepričanju, izredno slaba in popolnoma nesprejemljiva. Veste, leta 1996, ko je bil zakon sprejet, je bil sicer "hinavsko", ampak vendarle v tistem zakonu je pisalo, da zaposleni v sistemu vzgoje in izobraževanje, torej tisti, ki so takrat bili, izpolnjujejo pač pogoje in ni pisalo nič v zvezi s takšno prekinitvijo. In žal je že takratno daljnoseznost s tega 146. člena - verjetno, ne vem, hote ali pa nehote - prezrl tudi sindikat. Ampak, če je že, potem se danes čudim, ko območni odbor sindikata pozove učitelje, da mu centrala temu nasprotuje, da se sindikat pač ne pobriga za vse oziroma ali mu teh 5 tisoč učiteljev res nič ne pomeni. Še več, predsednik sindikata reče, seveda se zavedam dileme, ampak na koncu pove, da se je torej "zlizal" z vladajočo koalicijo oziroma z ministrstvom, kar pa seveda pomeni, da takšnega sindikata, katerega sam sem bil član tudi več kot 10 let, ne rabiš in to ni dobro. To ni način, kako delati s temi učitelji in učiteljicami. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Na koncu: če boste ta amandma sprejeli, jaz priporočam prvič, da zakon zavržemo, ker zadaj imamo že drugi zakon, je vložen, ki rešuje te zadeve. Drugič, če boste sprejeli takšen zakon, potem je sporočilo po mojem naslednje: spoštovani učiteljice in učitelji, ki sedite na balkonu ali spremljate to sejo preko televizijskih prenosov, prenesete [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]svojim kolegom sporočilo vladajoče koalicije. Bili ste dobri pred 30-imi leti, ko ste nas učili, sedaj pa vas mečemo na cesto, ker vas pač več ne potrebujemo. Ne pozabite dodati, da je to sporočilo koalicije s Socialnimi demokrati načelu, ki je evropska in demokratična [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod Pukšič. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsi poslanci ste verjetno dobili tudi nekatera gradiva. Jaz imam tukaj enega pred seboj, v katerem piše, tako za začetek: "Sem učitelj, skoraj ne upam priznati, s VI. stopnjo izobrazbe. Potem, jasno, veliko teksta in med drugim tudi pravi: "Zakonodajalec je namreč leta 1996 v krovnem šolskem predpisu Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja za učitelje in druge strokovne delavce določil visokošolsko izobrazbo. Tako je bila tud za učitelje v osnovni šoli uzakonjena VII. stopnja izobrazbe oziroma univerzitetna izobrazba ustrezne smeri." V nadaljevanju, "kot pogoj za opravljanje pedagoškega dela je zakon za učitelje z visokošolsko izobrazbo takrat določil samo dvoje, da so na dan uveljavitve zakona že zaposleni v sistemu vzgoje in izobraževanja" - ti učitelji, katerih se to tiče - "in da so izpolnjevali z zakonom določene pogoje, ki so veljali do uveljavitve. Šele več let kasneje se je izkazalo, da tako ohlapna formulacija dopustne določbe 146. člena ni bila izbrana slučajno." Jaz se tukaj nekaj vprašam - imeli smo tudi učitelje, ki so imeli samo srednjo izobrazbo. In kot vem, so morali tisti učitelji zapustiti ta delovna mesta, ker so niso izobrazili tudi ne za VI. stopnjo. Torej je bil lahko že takrat to signal učiteljem, ki nimajo VII. stopnje, da naj se prilagodijo. Mislim, da bi bila mogoče ta ohlapnosti tudi zaradi tega narejena, kar poglejte, če v naši državi govorimo o vseživljenjskem učenju. Torej, kdo je največji vzor za vseživljenjsko učenje - najverjetneje ravno ti učitelji, pedagogi. In da bi se ravno oni lahko ob tem, ko so se morali tako ali tako izobraževati, kajti ena izmed učiteljic pravi: "Učiteljem z visokošolsko izobrazbo, ki so se zaradi uvedbe devetletne osnovne šole veliko dodatno izobraževali, si pridobili zahtevane certifikate za nadaljnje poučevanje in bili mentorji številnim študentom, se s temi spremembami povrne človeško in strokovno dostojanstvo. Strokovni delavci s šesto stopnjo izobrazbe so ob zaključku študija pridobili ustrezno in zahtevano izobrazbo za delo v vzgoji in izobraževanju." Kot je meni znano, vsa ta izobraževanja, ki so jih morali narediti, če bi se tudi ti učitelji odločili formalizirati svojo izobrazbo, bi najverjetneje v procesu izobraževanja bila ta pridobitev tudi priznana. Predvsem bi rad povedal eno stvar: sem za to, da se tem učiteljem ne onemogoči izobraževanja, dela in enakopravnosti, bi pa apeliral na njih, naj pač gredo, tako kot morajo po mnogih podjetjih, če hočejo svoja delovna mesta zadržati, v proces dodatnega izobraževanja oziroma vseživljenjskega izobraževanja. Saj razumem, da se tudi na delovnem mestu vsak dan izobražujejo, vsak dan pridobivajo nova znanja, treba jih je še formalizirati. Mislim, da to ni tako težko, da se tega ne bi moglo narediti in bi se vsem tem nevšečnostim na ta način tudi izognili. V naši poslanski skupini ocenjujemo, da je postopek sprejemanja novele zakona sporen ravno s tega stališča, ker menimo, da bi šlo to lahko v splošno razpravo in ne v razpravo po skrajšanem postopku, da bi tudi tu nekaj dorekli in dali učiteljem možnost, ker sem prepričan, da imajo dovolj znanja, veliko znanja, da se te zadeve formalizirajo in da se vsem tem neprijetnostim izognemo. Rad bi povedal in še enkrat zaključil s tem, če govorimo o vseživljenjskem izobraževanju, da so ljudje, ki delajo v izobraževanju, zagotovo prvi zgled temu, da je treba pristopiti, formalizirati, in če je v naši državi tako, da mora biti stopnja plus velika kvaliteta znanja pogoj, ne pa morda obratno, kjer je velika količina znanja in potem neformalizirana izobrazba, malo drugače, se je pač treba v tem našem sistemu temu prilagoditi, temu ustreči, iti na to pot in se izogniti takim težavam, seveda za prizadete in samo šolstvo v tej naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram čas za prijave. Besedo ima gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Ne po svoji vsebini, ne po svoji praktični opredelitvi amandma, ki ga predlaga vladajoča koalicija, ne sledi željam in dejanskim potrebam tudi ljudi, ki so danes tukaj med nami. Izhajam iz peticije območnega odbora SVIZ Ptuj za enakopravno obravnavo učiteljev s šesto stopnjo izobrazbe. Izhajam torej tudi z območja, kjer je dejansko bilo to preizkušeno v praksi, kaj to pomeni, ko je nekdaj ravnatelj osnovne šole bil tudi poslanec Državnega zbora Republike Slovenije, ko se je vrnil, je ostal brez službe. To je seveda žalostna zgodba posameznikov, ki pa se z vse pogostejšim sklicevanjem na inflacijo znanja vendarle odraža na neki drugi ravni. Če iz vsebine te peticije območnega odbora s Ptuja povzamem nekatere misli, bi lahko dejal, da niti sodelavci, ki pripadajo istemu sindikatu, niso enotni. Ali je to posledica pripadnosti in izražanja neke pripadnosti neki politični opciji, je seveda zelo narobe. Jaz sem prepričan, da s takim pojmovanjem in s takim načinom sindikat ne želi svojim članom tistega, kar člani pričakujejo. In takrat, ko člani pričakujejo pomoč, se jim v bistvu nadene "nagobčnik" ali pa omeji tudi tiste aktivnosti, ki so legalne, legitimne, ki izražajo voljo in željo nekaterega sloja ljudi, ki so v teh poklicih. Prepričan sem, da tudi vladajoča koalicija ne more mimo dejstva in mimo argumentov, da bi si vzela čas za premislek in ustavila postopke glede sprejemanja dokončne ureditve tega področja, da bi vsaj delno skušala slediti zahtevam tistih, ki izhajajo iz prakse, tistim, ki želijo stvari obrniti na bolje. Menim, da bi bilo prav, da bi počakali z dokončno odločitvijo vsebine tega zakona.
Hvala lepa. Ugotavljam, da smo zaključili razpravo o 7. členu in amandmaju k 7. členu. Prehajamo na razpravo k 8. členu in amandmaju oziroma dvema amandmajema, prvi amandma so vložile poslanske skupine koalicije in drugi Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Ugotavljam, da ne in zaključujem razpravo. Prehajamo k 9.a členu in amandmaju k 9.a členu, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Ne želi nihče besedo. Zaključujem razpravo. Prehajamo k 9.b členu in amandmaju poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajam k 10. členu in amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ugotavljam, da smo zaključili razpravo. Želi besedo, gospod minister? Izvolite.
Predsedujoči, poslanke, poslanci, najlepša hvala! Poslušal sem razpravo, bila je obširna in mislim, da so argumenti izčiščeni za in proti, tako da smo pripravljeni na odločitve. Rad bi se odzval samo še na nekatere zadeve, ki so bile tu izpostavljene v razpravi. Največ diskusije je bilo glede lokalnih skupnosti. Poglejte, lokalne skupnosti so bile vključene. Ni bilo korektno citirano stališče Skupnosti občin Slovenije, ki med drugim pravi tudi v svojem dopisu naslednje: "Zadovoljni smo, da je minister dr. Igor Lukšič Skupnosti ponudil možnost v tej prenovi sodelovati." In tako naprej. Skratka, bili so vključeni, opazili so, da so vključeni, edino nekateri tu prisotni niso tega opazili. Torej, Združenje občin je oblikovalo celo amandma. 25 ali nekaj takšnega je županov članov Državnega zbora. V Državnem svetu so sodelovati tudi župani pri tej razpravi in med drugimi tudi, recimo, gospod Peršak kot član vodstva Združenja občin. In pogovarjal sem se z župani tudi individualno pri obiskih in tako naprej. Torej, med drugim so nekateri župani tudi za to, da bi občine imenovale ravnatelje osnovnih šol, tako kot je to bilo v času samoupravnega socializma. Torej bodimo tukaj konsistentni, poglejmo, kaj je v resnici bilo zagovarjeno. Naše stališče je tukaj, da dajemo težo učiteljstvu in ne politiki in ne lokalni politiki. Potem je to neka argumentacija, ki je zelo na trhlih nogah. Nekateri so tukaj izpostavljali, da učitelji dobijo večino. Ker pet od enajst ni večina, ta argument seveda na drži. Večina bi bila šest od enajst. Učitelji dobivajo samo 5 mest. Potem je tukaj nekdo v razpravi govoril, da se ukinja možnost staršev, da ustanavljajo delovne skupine. To ni res. Tisto, kar se ukinja, je to, da starši ustanavljajo delovne skupine s področja vzgoje in izobraževanja. Torej mi črtamo samo to, da starši oblikujejo skupine na področju vzgoje in izobraževanja, kar je v pristojnosti učiteljev in drugih strokovnih pedagoških delavcev. Torej tisto, kar je pomembno, je, da partnerstvo ostaja. To so učitelji, predstavniki skupnosti- torej ustanovitelja, ali občine, ali ministrstva - in starši. Pomembno sporočilo, ki ga dajemo, je: verjamemo v to šolo, verjamemo v dobro delo učiteljev in na njih šola stoji. Potem je bila pa obširna razprava glede zasebnega in javnega. Nihče ni proti zasebni šoli. Konsenz glede tega je širok. Tisto, kar mi uvajamo, je v zadnji instanci zaščita javne šole v primeru, da bi, recimo, v kakšni majhni krajevni skupnosti, kjer je samo ena šola, nekdo hotel dobiti koncesijo za privatno šolo. Tega država ne sme dovoliti. Tisto, kar je v resnici mogoče na ravni privatnih šol, je odpiranje šol v večjih središčih in večjih mestih; to, kar se nam tudi sedaj dogaja, torej Maribor, Ljubljana. Tam imamo privatne osnovne šole, v manjših središčih je pa to seveda manj mogoče. Torej, kdor bi rad imel privatno šolo, naj jo ustanovi in naj jo tudi financira. Država pri tem lahko samo v nekem manjšem deležu pomaga. Rad bi še to povedal, da imamo na ravni višjih šol 50% privatnih šol in 50% javnih šol, torej ni res, da ta država zavira razvoj tudi privatnega šolstva. [[..]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Konec. OK. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. S tem smo zaključili razpravo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. O amandmajih k predlogu zakona bomo v skladu z časovnim potekom seje odločali jutri, v sredo, 15. julija 2009 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽELEZNIŠKEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada in dajem besedo predstavniku Vlade ministru dr. Patricku Vlačiču, da obrazloži predlog zakona. Gospod minister, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Zakon o spremembah in dopolnitvah železniškega prometa moramo v nekaterih točkah spremeniti, in sicer, osnovni cilj predloga zakona o spremembah in dopolnitvah je pravočasna implementacija direktiv Evropske unije v pravni red Republike Slovenije. Predlog zakona v upravni red Republike Slovenija v celoti implementira Direktivo 2007/58 Evropske skupnosti in delno Direktivo 2007/59 Evropske skupnosti. Preostali del Direktive 2007/59 bo implementiran s spremembami in dopolnitvami Zakona o varnosti železniškega prometa, ki je ta trenutek praktično že skoraj končan. Pri implementaciji direktiv so se pokazale tudi nekatere nejasnosti in nedorečenosti veljavnega zakona, zaradi tega predlog sprememb odpravlja takšne praznine predvsem pa tiste, ki so z vidika varnosti prometa najbolj nujne. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu vsebinsko prinaša naslednje vsebine: odpira trg vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom s 1.1.2010; ščiti konflikt interesov, ki bi z odprtjem trga lahko nastali pri prevozu potnikov v notranjem in čezmejnem regijskem železniškem prometu, ki ga zagotavlja država kot javno dobrino z obvezno gospodarsko javno službo - v prid tej obvezni javni službi; definira pogoje za sklenitev okvirnih pogodb za infrastrukturne zmogljivosti za večletno obdobje, daljše od veljavnosti voznega reda, kar je pomembno za zagotovitev železniškega prevoza za potencialna finančna vlaganja v trajnejša postrojenja v Republiki Sloveniji; dopolnjuje naloge regulatornemu organu, da spremlja konkurenco na trgu vlakovnih poti; varnostnemu organu podeljuje pooblastila s področja dovoljenj v zvezi z izvršilnimi železniškimi delavci; podeljuje pooblastila v zvezi s subjekti, ki usposabljajo izvršilne železniške delavce; podeljuje pooblastila nadzora izdanih dovoljenj na območju javne železniške infrastrukture in zaračunavanje uporabnine. Obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu je predvidena po skrajšanem postopku, ker je skrajni rok implementacije Direktive 2007/58, ki odpira trg mednarodnih potniških vlakovnih poti v red države članice, 4. junij 2009. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Prosim gospoda Janka Vebra kot predsednika, da predstavi stališče odbora.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za promet je na svoji 4. seji, ki je bila 30. junija 2009, opravil obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu. Razprava je potekala tako, da je najprej imel uvodno predstavitev državni sekretar dr. Igor Jakomin, ki je predstavil poglavitne rešitve predloga zakona. Te se nanašajo na odpiranje trga vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom, zaščiti konflikta interesov, ki bi z odprtjem trga lahko nastal pri prevozu potnikov v notranjem in čezmejnem regijskem železniškem prometu, ki ga zagotavlja država kot javno dobrino z obvezno gospodarsko javno službo. Poleg tega je izpostavil, da se dopolnjujejo naloge regulatornemu organu, da spremlja konkurenco na trgu vlakovnih poti, in varnostnemu organu se podeljujejo pooblastila s področja dovoljenj v zvezi z izvršilnimi železniškimi delavci, podeljujejo pooblastila v zvezi s subjekti, ki usposabljajo izvršilne železniške delavce, ter podeljujejo pooblastila nadzora izdanih dovoljenj na območju javne železniške infrastrukture. Glede na ta izhodišča in vsebino zakona so člani odbora v razpravi opozorili na problematiko izdaje varnostnih spričeval drugim operaterjem, s tem da je le-tem omogočeno, da sami odločajo o zavarovanju tovora in varnosti prevoza. Zato so menili, da je treba varnostna spričevala dopolniti tako, da bo onemogočena večja konkurenčnost tujim operaterjem in da bo preglede varnosti prevozov opravljal neodvisen organ, določen s strani ministrstva. Nekateri člani odbora so menili, da so rešitev v predlogu zakona, ki prenašajo pooblastilo za zaračunavanje uporabnine s Slovenskih železnic na Javno agencijo za železniški promet, neprimerna tako z vidika samega prenosa kot tudi z vidika kadrovske usposobljenosti agencije. Na vsa ta vprašanja je predlagatelj zakona tudi podal dodatne obrazložitve in tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe je odbor sprejel amandmaje, ki so jih vložile tako Poslanska skupine Socialnih demokratov, Poslanska skupina Zares, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije, hkrati pa je odbor oblikoval tudi svoj amandma, in sicer k 16. členu. In tako oblikovano besedilo je tudi v skladu s prvim odstavkom 133. člena Poslovnika Državnega zbora. Odbor je pripravil besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila, ki ga tudi danes obravnavamo na seji Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Predstavil bom stališče poslanske skupine DeSUS o dopolnitvah Zakona o železniškem prometu. Tudi pri tem noveliranju zakona gre za uskladitev slovenskega pravnega reda s pravom Evropske unije. Implementacija direktiv s področja železniškega prometa je nujno potrebna, saj je rok za prenos ene direktive že potekel, za drugo direktivo pa je rok za implementacijo začetek decembra letošnjega leta. Novosti, ki ga prinašata ti dve direktivi in s tem tudi predlog novele Zakona o železniškem prometu se nanašajo predvsem na odprtje trga z vlakovne poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom, in sicer vsem prevoznikom, registriranih v Evropski uniji, kar pomeni, da bo pravica do vstopa do javne železniške infrastrukture v Republiki Sloveniji popolnoma sproščena za vse prosilce v Evropski uniji. Ta pravica je bila sicer že sproščena na področju izvajanja prevozov blaga že s prejšnjim paketom direktiv, sedaj pa se to razširja tudi na mednarodni potniški promet, ki se po predlogu sprosti s 1. januarjem 2010. Sprostitev trga na področju mednarodnega potniškega prometa pa je po eni strani velika prednost, saj prinaša bistveno večji trg, s tem pa tudi večje možnosti za boljše izvajanje storitev v smislu večje konkurenčnosti. Po drugi strani ta sprostitev liberalizacija tega sektorja predvsem z vidika majhnosti naše države lahko povzroči zadušitev slovenskih izvajalcev, saj evropsko načelo prostega pretoka blaga in storitev zagotovo favorizira velike sistem in ne manjše, kakršnega predstavlja Republika Slovenija. Na to pomanjkljivost evropskega načela svobodnega pretoka blaga, oseb in storitev so poslanci DeSUS-a že večkrat opozorili, na primer pri poštnih in bančnih storitvah. Republika Slovenija je polnopravna članica Evropske unije in naša zaveza med drugim je spoštovati pravni red EU, ki sloni na teh načelih svobodnega pretoka. Poslanci DeSUS-a bomo predlagano novelo zakona o železniškem prometu podprli, saj do predlaganih rešitev nimamo zadržkov, ki bi narekovali nasprotno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Srečko Prijatelj.
Spoštovani minister! Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Res je, da je evropsko načelo prostega pretoka blaga, ljudi in storitev nujno obvezujoče tudi za Slovenijo. In prav je, da implementiramo direktive v našo zakonodajo in tako postanemo enaki vsem sosedam, ki dejansko opravljajo svoboden pretok po tranzitnih poteh, tržijo te tranzitne poti in ne nazadnje tudi dovoljujejo tujim operaterjem, da opravljajo prevoze znotraj njihovih evro koridorjev. Ko govorimo o tem, če lahko popravim predsednika odbora, ko je govoril v množini, Slovenska nacionalna stranka je opozorila na nujnost zasledovanja nacionalnih interesov pri podeljevanju varnostnih spričeval tako kar počez, predvsem kar iz tehničnega vidika, ker namreč varnostna spričevala smo že podelili nekaterim tujim operaterjem in jih tudi obvezali oziroma jim dovolili, da kar sami presojajo o tehnični ustreznosti nakladov in voznih sredstev. To je nedopustno in to ogroža naš nacionalni interes varnosti in urejenosti prometa, zato sem tudi podal zahtevo, ki je bila na nek način pozitivno sprejeta, vsaj gospod državni sekretar, ministra ni bilo na seji, mi je zagotovil, da bo to upoštevano. Mi na Slovenskih železnicah imamo tehnično vozovno službo, ki bi morala skrbeti, in danes tudi skrbi, tudi z osebno odgovornostjo delavci to potrjujejo, s podpisom vsak dan, ob pregledu nakladov in pa so zadnji, ki dovolijo, pregledajo vlak in dovolijo vlak-odhod. In ta služba bi morala skrbeti tudi za tuje operaterje. Zakaj to govorim? Preprosto zaradi tega, ker če pogledamo strošek segmenta prevoza na bruto tonski kilometer, v tem segmentu je 30% stroška izraženega v zavarovanju. In tuji operaterji bodo prav gotovo, prvo, kar bodo hoteli narediti, bodo naredili to, da prihranijo nekaj oziroma povečajo dobiček in opustijo zavarovanje in s tem ogrožajo našo varnost in urejenost prometa. Naj opomnim, da je Slovenija specifična po konfiguraciji terena in da imamo proge, ki imajo zelo velike vzpone. Na primer nove lokomotive, ki smo jih kupili, zaradi neustreznosti proge, ki nima kategorizacije D4, od Zidanega mosta naprej sploh ne smejo voziti. Po domače povedano, spodnji ustroj proge ni primerno trden oziroma ne zagotavlja trdnosti obremenitve 22,5 tone na os. To je dejansko še dodaten argument, da je nujnost, da ta segment varnosti in urejenosti kontroliramo mi. To je povsem normalno. Poglejte, po svetu se tudi gradijo avtoceste, gradijo jih tudi tuji izvajalci oziroma dobijo koncesijo za izgradnjo, ampak svoje policije preprosto ne pripeljejo tja, da bi kontrolirala promet. Lahko pa tržijo na področju te infrastrukture s pobiranjem ustrezne cestnine. Pozdravljamo, da se odpirajo novi trgi vlakovnih poti. Treba je zaščiti tudi konflikt interesov. Definirati je treba pogoje za sklenitev okvirnih pogodb za infrastrukturne zmogljivosti. Dovoliti moramo seveda tudi regulacijo organu, ki bo poskrbel za konkurenco na trgu vlakovnih poti, vendar pri varnostnem organu se pa stvari zataknejo in tukaj sem tudi predlagal, predlog je bil sprejet, da se obstoječa varnostna spričevala tudi revidirajo, zlasti pri RCA-ju in da se dejansko vnese ta klavzula, ki bo garantirala varnost in urejenost prometa. V Slovenski nacionalni stranki temu predlogu oziroma temu dopolnilu zakona ne nasprotujemo. Je nekako nujen in je tudi samoumeven za dopolnitev. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Spoštovani gospod minister, spoštovani prisotni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da bi Vlada z vložitvijo tega zakona istočasno lahko posegla v organizacijo in delo na področju železniškega prometa v Sloveniji, kljub temu da predlagatelj trdi, da omenjeni direktivi ne zahtevata posega v obstoječi sistem, ampak zahtevata le določitev dodatnih nalog že obstoječim institucijam v državi in zahtevata od vseh članic Evropske unije, da hkratno odprejo trg vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom. Delovanje Slovenskih železnic je že dolgo v globoki krizi, saj ob tem, da potrebujejo posodobitev in najverjetneje reorganizacijo, poslujejo obenem z visoko izgubo. Poleg tega smo mnenja, da je treba implementacijo omenjenih direktiv v zakon izvesti tako, da ne bomo s tem poslabšali ali ogrozili poslovanja in konkurenčnosti Slovenskih železnic. O reorganizaciji slovenskih železnic je potekal pred leti celo referendum, ki je bil menda edini, na katerem je kdajkoli slovenska vlada zmagala oziroma je takratni prometni minister Jakob Presečnik dobil potrditev na referendumu za pravilnost zakona oziroma pristopa k reševanju problematike. Vendar je treba gledati na reševanje tako pomembne infrastrukture in ne nazadnje na tisoč in več zaposlenih na železnicah s sedanjimi očmi ter stati na podlagi trenutne situacije in vizije, kaj naj železnice postanejo in kako naj se razvijajo Slovenske železnice, ki bi morale prevzeti v prihodnje glavnino tovornega prometa iz Luke Koper. Pri tem ne vidimo problema pri prenosu zaračunavanja uporabnine iz Slovenskih železnic, delniške družbe, na javno agencijo za železniški promet, saj bo agencija prevzela tudi kadre, ki so to delali do sedaj, torej so usposobljeni za to dodatno nalogo. Bistveno je, da bo uporabnina namenjena še vedno kritju stroškov vzdrževanja javne železniške infrastrukture. Pomembneje se nam zdi pri tem zakonu, da moramo misliti pri dodeljevanju prog na zaščito domačega prevoznika, saj ne bi smeli oddajati tujcem najbolj donosnih delov prog oziroma prevozov. Poleg omejitev izstopanja potnikov in zaračunavanja dajatev, kjer ni možna omejitev, bi morali poiskati še dodatne ukrepe tudi s predpisovanjem dodatnih varnostnih ukrepov in omejitev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je v železniškem prometu najpomembnejša varnost potnikov in usposobljenost odgovornega kadra. Zato je pomembno, kdo bo izvajal postopke strokovnega usposabljanja, izpopolnjevanja in preverjanja usposobljenosti za železniške delavce ter kdo bo opravljal preglede varnostnih prevozov kot neodvisen organ, saj ni prav, da bi drugi operaterji ob pridobitvi varnostnega spričevala sami odločali tudi o zavarovanju tovora in varnosti prevoza preko naše države. Po našem prepričanju z zakonom ne smemo omogočati nepravične večje konkurenčnosti tujim operaterjem, marveč obratno. Postavlja se nam tudi vprašanje, koliko je res neodvisen organ za preglede varnosti prevozov, ki ga postavi ministrstvo, oziroma od koga in česa naj bo neodvisen. Seveda pa se strinjamo, da moramo na način, kot to določa Direktiva 2007/58 Evropskega sveta, tako kot vse članice Evropske unije s 1. januarjem 2010 odpreti trg za vlakovne poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom, vsem železniškim prevoznikom, registriranim v Evropski uniji, ki izpolnjujejo pogoje v Republiki Sloveniji. Zato bomo poslanci Slovenske ljudske stranke ob nekaterih omenjenih pomislekih zakon podprli. Zaradi nujnosti upoštevanja direktiv podpiramo tudi skrajšani postopek. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Miran Jerič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani gospod minister, cenjene poslanke in poslanci! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo predlog zakona podprli. Obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu spada med tiste predloge, ki jih zaradi implementacije direktiv Evropske unije prištevamo med manj zanimive ali, če hočete, med manj odmevne. Največkrat je takšna ocena nepravična, v primeru obravnavanega zakona pa še posebej, saj se nanaša na železniški podsistem, na prometni podsistem, ki bo moral kljub vsemu tudi v Sloveniji postati najpomembnejši del prometnega sistema. Ker bodo ali so vsebino zakonskega predloga v predstavitvah stališč poslanskih skupin že povzeli moji kolegi, želimo v Liberalni demokraciji Slovenije izpostaviti predvsem nadaljnjo liberalizacijo železniške dejavnosti, ki jo tudi prinaša predlog zakona. Z začetkom prihodnjega leta se namreč odpira še trg vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnemu potniškemu prometu. Dostop do železniške infrastrukture za izvajanje prevozov blaga je bil namreč sproščen že s prejšnjim paketom direktiv. Do tu vse lepo in prav. Praviloma pravočasno implementiramo direktive v naš pravni sistem, pričakovane težave pa nastopijo pri izvajanju teh določb. Žal naš železniški podsistem ne tehnološko, ne poslovno, ne organizacijsko in tudi ne kadrovsko, kar lahko ponovno vidimo ravno v teh dneh, ni enakovreden najrazvitejšim železniškim sistemom znotraj Evropske unije. Referenčni okvir za nadaljnjo pravno urejanje tega področja so seveda najrazvitejše železnice, in ne sistemi, ki v svojem razvoju več desetletij capljajo za najrazvitejšimi. In, žal, med te spada tudi slovenski železniški sistem. Dobre vile so železnico na Slovenskem zapustile kaj kmalu po razpadu avstro-ogrske monarhije, ki je leta 1846 na naše kraje pripeljala železnico. Čeprav je bila po osamosvojitvi Slovenije železnica tudi predmet živahnih političnih spopadov, neuspešnih ali nedokončanih sanacij in reorganizacij, si moramo vsi skupaj priznati, da je bila in ostaja predvsem pastorka vsakokratnih nosilcev prometne politike. Trenutna globalna ekonomska kriza je vse slabosti Slovenskih železnic predvsem razgalila, ni pa edini vzrok za slabo stanje tako Slovenskih železnic kot seveda tudi železniške infrastrukture. V takšnih okoliščinah bo torej prišlo do nadaljnje liberalizacije železniške dejavnosti. Kot v LDS ne verjamemo, da je liberalizacija dostopa do železniške infrastrukture za izvajanje prevozov blaga sama po sebi kriva, da prihaja do selitve najbolj profitabilnih tovorov s Slovenskih železnic na tujega operaterja, tako tudi ne verjamemo, da bo liberalizacija izvajanja mednarodnega potniškega prometa sama po sebi škodila Slovenskim železnicam. Zato ji seveda tudi ne nasprotuje. Ne nasprotujemo tudi prenosu nekaterih specifičnih dejavnosti s Slovenskih železnic na javno agencijo za železniški promet, kot ga predvideva predlog zakona. Slovenskih železnic pač ne bo rešilo upravljanje nekaterih za operaterja netipičnih dejavnosti, poleg tega pa pritrjujemo tistim, ki trdijo, da bo predlagana rešitev bolje zagotavljala nediskriminatorno obravnavo vseh uporabnikov slovenske železniške infrastrukture. Zato v LDS tudi ne bomo podprli predlaganih amandmajev opozicije na to temo. V nacionalnem interesu je predvsem, da čim bolj posodobimo železniško infrastrukturo, ter da hkrati Slovenske železnice preoblikujemo v modernega, glede na geografsko lego Slovenije, vodilnega regionalnega operaterja, ki bo opravljal celovite prevoznologistične dejavnosti. Pot do tega cilja je zahtevna in tudi boleča. Na tej poti nas morajo implementacije direktiv s tega področja predvsem spodbujati. Direktive EU namreč niso del problema. Del problema smo predvsem mi sami z našim dojemanjem vloge železnic v sodobni postindustrijski družbi soočeni z že prisotnimi podnebnimi spremembami in globalno ekonomsko krizo. Zato bomo v Liberalni demokraciji Slovenije predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Miroslav Klun.
Spoštovani gospod podpredsednik! Gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Novela zakona o železniškem prometu s 1. januarjem 2010 odpira trg vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom, ščiti konflikt interesov, ki bi lahko nastali z odprtjem trga, definira pogoje za sklenitev okvirnih pogodb za infrastrukturne zmogljivosti za večletno obdobje in dopolnjuje naloge regulatornemu organu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo mnenja, da je novela zakona nujna, saj je rok, ki se nanaša na implementacijo direktive 2007/58/ES in direktive 2007/59/ES Evropskega parlamenta in sveta v naš pravni sistem 4. julij 2009. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da je naloga agencije za železniški promet dodeljevanje vlakovnih poti in dodeljevanja varnostnih spričeval. S to spremembo zakona se med drugim odpravlja diskriminatornost do vseh uporabnikov slovenskega železniškega sistema, saj obstaja upravičen dvom, če se zaračunavanje uporabnin za vlakovne poti ne bo prineslo na neodvisen organ, se določenim operaterjem ne bo zaračunavalo le-teh. Obenem pa poudarjamo, da se pri agenciji za železniški promet rešuje tisto, kar je bilo zatečeno stanje, ki ga je prejela Vlada ob prevzemu tega mandata. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu podprli, saj le-ta zagotavlja zakonske in organizacijske spremembe skladno z evropsko zakonodajo ter mednarodnimi smernicami in standardi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo prestavil gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! V Slovenski demokratski stranki bomo nasprotovali Predlogu sprememb in dopolnitev Zakona o železniškem prometu. Zakaj bomo nasprotovali? Preprosto rečeno, da v tem času gospodarske in finančne krize Vlada ne postopa po tistih segmentih delovanja železniškega sistema, kjer bi prednostno morala in k čemur so se s skupno koalicijsko pogodbo oziroma koalicijskim sporazumom obvezale vse koalicijske partnerice. Dajanje poudarka tistim spremembam zakona, ki so danes vsebinsko pred nami, ne izhaja iz prednostnih nalog, zato tudi ne čudi dejstvo, da se po vsej verjetnosti tudi sam generalni direktor Slovenskih železnic, ki je 7. julija letos ponudil svoj nepreklicni odstop, po vsej verjetnosti ni strinjal z vsebino predlaganih sprememb in pa s prioritetnimi nalogami, s katerimi bi se Vlada morala ukvarjati. Je že res, da je pristojni minister za promet velikokrat dejal, da bo bolj kot minister za ceste ali drugo prometno infrastrukturo predvsem minister za železnice. V Slovenski demokratski stranki smo to pozdravljali, kajti bili smo prepričani, da bo v skladu z vsemi potrebnimi investicijami v javno železniško infrastrukturo tudi sedanja vlada nadaljevala. Zapuščina prejšnje vlade je bila več kot dobra, ker je bilo v minulih štirih letih pod vodstvom vlade Janeza Janše pravzaprav zagotovljenih največ javnih sredstev v javno železniško infrastrukturo. Če bi pogledali sedaj rebalans proračuna, ampak to ni tema, bi ugotovili, da tudi tam Vlada ne sledi temu, kar bi morala. Tisto, kar je potrebno poudariti pri predlaganih spremembah, pa je seveda dejstvo, mimo katerega ne moremo, ko gledamo in ugotovimo določene direktive, ki jih je potrebno implementirati v vsebino zakona. Vendar si lahko tudi takšni direktivo razlagamo po svoje, če nismo dosledni. Kaj se bo pravzaprav zgodilo s 1. 1. 2010, bo na javno železniško infrastrukturo vstopil tudi prevoznik za prevoz potnikov? Tudi tukaj niso dorečene stvari. Vprašanje je, ali bomo po 1. 1. 2010 lahko ugotovili, da smo diskriminatorni, in to zaradi tega, ker bodo vsi potencialni prevozniki za prevoz potnikov izpolnjevali pogoje in želeli tudi aktivno sodelovati. In kaj se bo zgodilo v primeru, ko bodo ti prevozniki, člani evropske skupnosti, izpolnjevali vse pogoje, mi bomo pa dajali: Ne, to pa ne, ker bodo to opravljale Slovenske železnice. Tukaj bo nastal konflikt interesov tudi zaradi tega, kajti država zagotavlja subvencioniranje železniškega javnega potniškega prometa. Kaj se bo zgodilo po 1. 1. 2010, je seveda stvar, o kateri lahko resnično ugibamo. Kar zadeva bistvo tega predloga, je pa pravzaprav v 12. členu. Najbolj očiten poseg v delovanje Slovenskih železnic izhaja iz vsebine 12. člena, ki navaja, da agencija prevzame določanje in zaračunavanje uporabnine in s tem grobo posega v funkcijo upravljavca železniške infrastrukture. Jaz se spomnim, da je nekaj takega bilo že, poskusi so bili. Do stvarne realizacije ni prišlo, kajti izkazalo se je, da zaradi funkcioniranja in povezanja tehničnega, tehnološkega procesa na železnici, to enostavno ni bilo mogoče. Z 12. členom se pravzaprav vračamo v obdobje pred letom 2004, ko so takrat ugotovili, da zaradi objektivnih in subjektivnih razlogov tega ni mogoče realizirati. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da te predlagane spremembe niso dobre, zato bomo vsebini tega nasprotovali, bomo pa seveda podprli amandmaje, ki smo jih predlagali.
Hvala. Gospod Damjan Perne bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Pred nami je novela Zakona o železniškem prometu, katere osnovni cilj je predvsem v pravočasni implementaciji direktiv, sprejetih na evropski ravni, v pravni red naše države. Glavne rešitve predloga zakona, kot jih je predstavila Vlada smo jih sicer že nekaj slišali, pa če jih še enkrat preletimo: odpiranje trga vlakovnih poti, ki so namenjene mednarodnim potniškim prevozom, zaščita konfliktov interesov, ki bo z odprtjem trga lahko nastala pri prevozu potnikov v notranjem in čezmejnem regijskem železniškem prometu, ki ga zagotavlja država kot javno dobrino z obvezno gospodarsko javno službo, definiranje pogojev za sklenitev okvirnih pogodb za infrastrukturne zmogljivosti za več kot letno obdobje, daljše od veljavnosti voznega reda, kar je seveda pomembno za zagotovitev železniškega prevoza za potencialna finančna vlaganja v trajnejša postrojenja v Republiki Sloveniji, dodelitev nalog regulatornemu organu v okviru spremljanja konkurence na trgu vlakovnih poti in ne nazadnje podelitev pooblastil varnostnemu organu s področja dovoljenj v zvezi z izvršilnimi železniškimi delavci, v zvezi s subjekti, ki usposabljajo izvršilne železniške delavce in nadzora izdanih dovoljenj na območju javne železniške infrastrukture. Med izvajanjem zakona so se v praksi pokazale seveda tudi nekatere nejasnosti in nedorečenosti zakona. Zato predlog sprememb odpravlja tudi takšne praznine. V temu kontekstu gre predvsem za popravke, ki se tičejo varnosti prometa in so s tega stališča seveda nujno potrebne. Ne glede na trenutno klavrno stanje Slovenskih železnic, smo v Poslanski skupini Zares prepričani, da je novela zakona, čeprav vseh anomalij ne odpravlja, nujno potrebna. Upamo pa, da se bo v temu mandatu začela prepotrebna obnova tako železniške infrastrukture kot tudi samega delovanja slovenskih železnic, ki so trenutno rak rana slovenskemu delu gospodarstva in izvajanja javne službe. Zato bomo v Poslanski skupini Zares z veliko intenzivnostjo spremljali delovanje področnega ministrstva in argumentirano podpirali vse tiste rešitve, ki bodo skladno z zakonodajo Evropske unije pripomogle k ozdravitvi tega področja. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi predloga vloženih amandmajev z dne 13. 7. 2009. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SDS k temu členu. Odpiram prijavo za razpravo o 6. členu in amandmaju k temu členu. Gospod Verlič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani minister, spoštovani direktor direktorata, kolegice in kolegi! Da lahko obrazložim vsebino amandmaja, mi vendarle dovolite, da pravzaprav pojasnim na začetku, ker gre vendarle za tehnični zakon in tehnični zakoni so ponavadi malo manj zanimivi in zato verjetno tudi tako visoka prisotnost v tem Državnem zboru ta hip. Vendar pa ne glede na to, bo ta zakon, ta novela zakona posegla v slovenski železniški sistem. Rad bi še enkrat opozoril na razliko oziroma na nerazumevanje, ki se pogosto pojavlja v javnosti, strokovni pa tudi laični pa tudi med nami, da pravzaprav Slovenske železnice in slovenski železniški sistem med seboj pomešano in izenačimo. Novela zakona, ki je danes pred nami, poleg implementacije in uskladitve s pravnim redom posega v slovenski železniški sistem, Slovenske železnice pa so samo del slovenskega železniškega sistema. S spremembo Zakona o železniškem prometu je bil slovenski železniški sistem definiran in popolnoma usklajen z evropskim pravnim redom. Še enkrat ponavljam, popolnoma usklajen z evropskim pravnim redom. Končno smo dobili vse, če želite, igralce v slovenskem železniškem sistemu, s točno določenimi nalogami, pristojnostmi, razmejitvami, skladno z evropskim pravnim redom. Tako so Slovenske železnice po tem zakonu upravljavec javne železniške infrastrukture, kar pomeni, da jim je zakonodajalec dal pristojnost za železniško infrastrukturo, ki ni v lasti Slovenskih železnic, ampak je v lasti države, ki jo upravljajo in vzdržujejo. Zakaj? Zato, ker imajo za to delovno silo, ker so razporejene po celi Sloveniji in ker to znajo in je prav, da to nalogo opravljajo. Tam so ljudje, ki to znajo in obvladujejo, zato so dobile naloge upravljavca. Hkrati pa so Slovenske železnice tudi prevoznik, kar ni nič narobe, saj morajo izvajati funkcijo vožnje vlakov tako v tovornem prometu kot v potniškem prometu in to opravljajo. Da pa ne pride do konflikta, ker so združene v eni pravni osebi: kot upravljavec in prevoznik, mora biti njihovo poslovanje transparentno, računovodske bilance pa ločene, skladno z evropskimi direktivami. Ker pa smo z uvedbo evropskega pravnega reda na Slovenske železnice dopustili prost dostop do železniške infrastrukture, ga moramo zato tudi zagotavljati. Zato smo spremenili namembnost agencije za železniški promet, agencija za železniški promet je danes varuh prostega dostopa do železniške infrastrukture, saj dodeljuje vozne poti, določa uporabnino in je tudi hkrati varnostni organ. Ima vse tiste funkcije, da vsak tuj prevoznik, ki se pojavi, ali pa kakšen domač, poleg Slovenskih železnic, ima garantirano tisto dodeljeno vlakovno pot. Če ni zadovoljen, potem se lahko pritoži na naslednji organ, ki je v sestavi Ministrstva za promet. To je regulatorni organ, ki odloča na drugi stopnji. Poleg tega imamo potem še preiskovalni organ, ki je organ, tako kot je v letalskem prometu, ki ugotavlja ob morebitnih incidentih na železnici razloge, zakaj je do določene prometne nezgode prišlo. Da smo to naredili, so bili vsi, tudi vsebinski razlogi, kajti gledano z evropske razdalje, so Slovenske železnice kljub vsemu tako majhne, da s tem, ko imamo upravljavca in prevoznika skupaj, imamo vse potrebne sinergije. In to ni izum samo Slovenskih železnic, nekaj podobnega imajo tudi ostali železniški sistemi, ki so se integrirali, razen tistih, ki je slab primer, tako kot je bilo to v Angliji. Ta uvod, mislim, da je bil potreben zato, ker v nadaljevanju želim pojasniti, zakaj pa smo ta amandma vložili. Ta amandma nismo vložili zaradi tega, da bi nasprotovali ali proti pa uvedbi implementacije v evropski pravni red. Ne, ta mora biti. Ampak tako kot vedno pri prenosu direktiv v slovensko zakonodajo moramo biti natančni. Če pogledamo sedaj dopolnjeni predlog zakona, da preberemo 15d. člen, 1. točka, v dopolnjenem predlogu piše: "Za uporabo javne železniške infrastrukture prevoznik plačuje uporabnino. Uporabnina je namenjena kritju stroškov vzdrževanja javne železniške infrastrukture." Tudi v redu, ampak v prvem stavku, kolegice in kolegi, smo samo napisali, tako je v predlogu, da za uporabo javne železniške infrastrukture prevoznik plačuje uporabnino. Komu? Samo, da plačuje. Jasno, da jo plačuje, ampak komu naj jo plača? Tega v tem dopolnjenem predlogu zakona ne piše. Treba je seveda povedati, komu bo plačal. Zato smo dodali to besedo: "Za uporabo javne železniške infrastrukture prevoznik upravljavcu plačuje uporabnino". To je naš amandma, ta besedica, upravljavcu, s tem smo definirali, komu bo tisti, ki se bo peljal po slovenskih tirih, to plačal. Ampak še nekaj. Vsi, ki ste predstavili stališča, vključno s predstavnikom Vlade, ste povedali, da implementiramo evropski pravni red. Dobro, zato ker vas sedaj opozarjam, da to, kar je naš predlog amandmaja, ni nič drugega kot prepisan oziroma smiselno povzet prvi odstavek 4. člena Direktive 2001/14. Kaj pa pravi? Takole, citiram: "Države članice izdelajo okvir za zaračunavanje uporabnin, pri čemer upoštevajo neodvisnost upravljanja, ki ga določa 4. člen Direktive 91/440. V 7. členu, prvi odstavek, Načela zaračunavanja uporabnin, pa piše: "Uporabnine za uporabo železniške infrastrukture se plačajo upravljavcu infrastrukture, ki jih ta uporabi za financiranje svoje dejavnost." In to je vse. Torej naš amandma pravi, tako kot ste zapisali, manjka beseda "upravljavcu", in tega preprosto niste zajeli. Zakaj ne, o tem bomo seveda razpravljali pri naslednjih amandmajih, pa naj kar povem: zato, ker želite plačevanje uporabnine prenesti na javno agencijo. Ne smete! Ne smete, direktiva vam to prepoveduje. Kolegice in kolegi, zakon, ki ga boste sprejeli, bo v nasprotju z evropskimi direktivami o implementaciji železniškega pravnega reda. Da bo jasno, dovolite, da še enkrat ponovim. Vaš dopolnjeni predlog pravi: "Za uporabo javne železniške infrastrukture prevoznik plačuje uporabnino." Niste napisali, komu. Mi smo dodali besedico "upravljavcu". Zakaj? Ker smo pogledali 7. člen Direktive 2001/14, prvi odstavek, ki pravi: "Uporabnine za uporabo železniške infrastrukture se plačajo upravljavcu infrastrukture, ki jih ta uporabi za financiranje svoje dejavnosti." Ker je seveda to namenski vir. To je namenski vir, do katerega je upravičen upravljavec javne železniške infrastrukture. Zato jo tudi upravljavec pobira, da jo nameni direktno za opravljanje svoje dejavnosti. Kolegice in kolegi, če želimo biti korektni in tudi v nadaljevanju korektno povzeti evropski pravni red, potem moramo ta amandma in tudi ostale amandmaje podpreti. Ko ta prenos, ki ga zdaj delamo, ko upravljavcu njegovo pristojnost iz direktiv prenašamo na agencijo, ki ima povsem drugo naravo, ki ima povsem druge naloge in odgovornosti, kot to, da skrbi in vzdržuje javno železniško infrastrukturo, za kar je po zakonu in po direktivah določen upravljavec, potem moramo to storiti. Kajti ko bomo v nadaljevanju obravnavali zaračunavanje uporabnine - zato ne bi že zdaj posegal vsebinsko v ostale amandmaje -, potem boste tam videli, da je pravzaprav uporabnina namenski prihodek upravljavca. In direktiva celo rešuje primer, kadar je upravljavec povezan s prevoznikom. Celo tam je ta izjema, seveda, logično napisana, da pobiranje mora biti stvar upravljavca in ne neke agencije. Kolegice in kolegi! Implementirajmo evropski pravni red tako, kot je to potrebno. Predlagam, da ta popolnoma korekten vsebinski amandma, usklajen, bom rekel, z evropsko direktivo, tudi podpremo in upoštevamo za to, da dobimo konsistenten zakon.
Hvala. Vidim interes po razpravi, zato ponovno odpiram prijavo. Gospod Prijatelj, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Ta amandma je smiseln, če se določa upravljavec zgolj in striktno kot eden od nacionalnih operaterjev. Zaenkrat imamo enega. Ampak jaz vidim to stvar drugače, spoštovani kolega, pa ne da bi hotel tukaj polemizirati, ministrstvo lahko določi upravljavca nekoga drugega. Mi imamo direkcijo in agencijo. Agencija že danes skrbi za izdajo varnostnih spričeval, predpisuje tehnične norme, usklajuje in predpisuje zahteve, ki jih mora izpolnjevati operater, da sploh lahko pride na naše infrastrukturno območje izvajat promet. Ne vidim čisto nič narobe, če tem kontekstu tudi predpiše uporabnino. Opozoril bi na nekaj drugega. Uporabnina seveda ne sme biti večja, cenovno obsežnejša, kot je za nacionalnega operaterja. Mora biti enaka, ker tu moramo slediti načelu enakosti. Verjamem, da če bomo gledali tako, da nacionalni operater bo pa lahko vozil bolj poceni, bomo potem tudi sebi v škodo delali, ker tudi drugim operaterjem ne bomo mogli zaračunati take cene oziroma lahko samo enako. Tako jaz razumem direktivo EU, ki predpisuje enakost znotraj evrotranzitnih poti. Bi pa opozoril na nekaj drugega. Ta amandma ima smisel, če govorimo, da je edini upravičence za pobiranje tega nacionalni operater. To so Slovenske železnice. Če pa govorimo o tem, zato smo pa naredili direkcijo in agencijo, sicer ena je malo manj aktivna, druga deluje zgolj minimalno, potem lahko govorimo tudi o pooblaščenem neodvisnem organu, ki ga je ustanovilo ministrstvo oziroma Vlada. V tem primeru imamo dva, kot že rečeno, eden naj bi skrbel za projekt, drugi pa za tehnične normative in izvajanje oziroma predpisovanje tehničnih norm pri izdaji varnostnih spričeval. To je agencija. Za mene je to povsem jasno in tu ne bi delal v bistvu velike dileme. Je pa res, da je treba povedati nekaj o škodi na prevozni poti, kadar se zgodi. Minister, mi vemo, verjetno poslanke in poslanci ne vedo, če se zgodi izredni dogodek, je država, ki uveljavlja škodni zahtevek, upravičena do sorazmernega deleža škode na kilometer proge, po kateri se je tovor prevaža. Vse druge države, mi smo tranzitna država, prevzamejo tudi del stroška. Glejte, tukaj lahko hitro pridemo do tega, ker najdaljši del poti od luke Koper do vzhodnega dela Evrope oziroma Madžarske poteka ravno po naši vozni poti. Če se kaj zgodi, krijemo skoraj 90% škodo mi sami. Na to bi želel opozoriti zlasti zaradi tega, ker smo naredili eno veliko neumnost, ki jo moramo popraviti. O tem sem že govoril že prej, da "tujim" operaterjem, v narekovaju tujim, drugim operaterjem, ki so enakovredni našim nacionalnim, kot smo že ugotovili, dovoljujemo, da sami presojajo o tehnični brezhibnosti, zavarovanju tovora, odrejajo načine prevoza, izbirajo vozna sredstva in tako naprej. To se ne sme zgoditi. To bi vas prosil in imam zagotovilo državnega sekretarja, da bomo to napako popravili. O tem lahko odloča samo naš kontrolni organ in seveda mi moramo skrbeti tukaj za varnost in urejenost prometa. Jaz ne bi rad spominjal na to, kaj se je že zgodilo na Slovenskih železnicah. Naj opomnim samo na zadnjo divaško nesrečo, ki je terjala na desetine mrtvih. Ob dejstvu pa, da imamo zelo zanemarjeno infrastrukturo, se lahko to hitro zgodi, če vzamemo v obzir, da vsak, ki hoče prevažati tovor po železnici, gleda na dejstvo, da bo čim več prihranil ravno na zavarovanju tovora. Prej sem že govoril, da največji strošek je strošek dela, takoj za tem pa strošek zavarovanja v enoti prevoza. To vi veste bolje kot jaz. Dejstvo je, da se bo tukaj, če se bo tako dovolilo in se bo ta praksa nadaljevala, zgodilo marsikaj. Me pa moti tudi to, če se lahko tudi sam dotaknem malo širše tega, da dovolimo drugim operaterjem, ki pridejo z neko lahkoto na naš trg, da tudi selijo tovor, selijo ga na tak način, da v bistvu nam ga preprosto odvzamejo. Mi imamo v segmentu prevoza tovornega prometa deset profitabilnih tovorov. Več jih ni na Slovenskih železnicah RCA je uspešno prevzel že kar nekaj tovorov. Jaz sem za to, da pride RCA, pa da pridejo Italijani, pa da pridejo še drugi operaterji. Čim več naj jih bo, boljše bo za nas. Ampak naj si pripeljejo tudi tovor v Luko Koper in potem ga naj razvažajo na destinacije, kjer so si to zamislili. Produkt naj si pripeljejo s seboj. Ne more biti to predmet nažiranja dela znotraj že sklenjenih pogodb, ki garantirajo 9-tisoč glavi množice na Slovenskih železnicah insistenčno preživetje. Mi, če bomo dali še dva tovora Avstrijcem, verjemite, da boste jutri imeli problem kako zagotovite plače za to 9-tisoč glavo množico. Ker enostavno ne bo dela. Jaz tukaj vidim večji problem. Prvo je zagotavljati varnost in urejenost železniškega prometa, drugo pa vsem tem potencialnim partnerjem, ki bodo prihajali k nam kot operaterji znotraj petega in desetega vseevropskega koridorja, jasno in glasno povedati, zagotoviti tudi take varovalke, da bodo zakonite, da bodo evropske, da so dobrodošli, če si priskrbijo tudi destinacijo razklada v Luki Koper in pa pripeljejo s seboj produkte. To je edino smiselno, kar lahko naredimo. Drugače smo ogrozili lastene nacionalne interese. In če se bo to zgodilo, potem bom jaz prvi, ki bom zahteval, da minister odstopi. Prvi bom, ki bom zahteval, da se zoper njega izpiše interpelacija. In verjemite mi, da smo na dobri poti, da do tega pride, da v bistvu jutri, pojutrišnjem ugotovimo, da Slovenske železnice v segmentu tovornega prevoza sploh ne opravljajo več dela, ker opravljajo to že vsi drugi. Se pravi, tehnično-vozovni organ, TVD služba mora prevzeti odgovornost za kontrolo tudi drugih operaterjev, mora biti neodvisni organ, je samostojna služba, neodvisna služba in to zmore in zna narediti. In komercialno moramo zavarovati tiste produkte, ki pri nas danes predstavljajo v Slovenskih železnicah jedro produkta in garantirajo na nek način tudi izplačilo plač. Vemo, da tovorni promet dela s pozitivnimi učinki več ali manj vedno, sedaj dve leti ne. Zakaj, je pa kriva tudi naslednja trditev, ki jo bom poskušal sedaj tukaj podati kot izziv ministru. Spoštovani minister, če hočemo, če želimo odpreti te nove tranzitne poti, potem moramo zagotoviti tudi administrativni in predvsem tehnične pogoje za opravljanje prevozov. Danes imamo infrastrukturo v katastrofalno slabem stanju. Po eni strani v Kočevju gradimo nove tirne odseke, ki jih sploh ne bomo rabili proti Kočevskem v D-4 varianti, se pravi, za 22,5 ton osnega pritiska, na magistralni progi od Zidanega mostu proti Mariboru pa tega tehničnega pogoja nimamo. Za lokomotive, ki smo jih kupili s težavo, smo zadolžili slovenski narod, pa je tam prepovedana vožnja. Vlaki so zaradi tega v nekomercialni sestavi in tudi konkurenčnost Slovenskih železnic je manjša, ker ne moremo voziti takih vlakov, kot bi jih sicer lahko. Tovori nam tudi zaradi tega odtekajo na italijansko stran preko Avstrije na Madžarsko. To veva oba. Želel bi nekaj drugega povedati. Imamo možnost, in ne vem, zakaj je ne izkoristimo. Že dve leti imamo v Državnem zboru sprejeta velika poroštvena zagotovila za najem kreditov. Zakaj, za božjo voljo, ne pristopimo k celoviti obnovi železniškega infrastrukturnega sistema? Danes, ko je kriza, bi bilo to celo dobrodošlo, ker bi lahko zaposlili veliko število ljudi, v gradbeništvu in tako naprej. Ali se čaka zaradi tega, da bo neko podjetje, ki se je včeraj ustanovilo, kupilo železniško gradbeno podjetje in prišlo sem kot glavni izvajalec? Je mogoče to GH Holding ali kaj? Ali se čaka na to, da oni izpolnijo res vse tisto, kar jim še manjka? Je to gospod Miklavčič in ostali? Ne bi hotel, da se ta zgodba na račun nacionalnega interesa zavleče in da zopet dajemo možnost enemu samemu, da obogati na ta račun. Kje so projekti? Direkcija je ustanovljena že dve leti, pa je tam samo pisarna in fikus. Nobenega projekta nimamo interoperabilnega, da bi ga lahko izpeljali. Za to niste vi krivi, verjamem, ker je velika odgovornost na prejšnji vladi, vi ste prejeli zatečeno stanje. Ampak, spoštovani minister, pričakoval bi tudi od agencije, da ne dela takih neumnosti, da ne izdaja takih varnostnih spričeval. Mi smo opozorili tudi prejšnjo Vlado, da je tam korupcija, klientelizem in da gre tudi za podkupovanje. Slovenske železnice so celo enega delavca odpustile, ker je izdal poslovno skrivnost. In zanimivo, ta delavec je danes zaposlen na RCA-ju. Veste, to so resnice. Izdaja takih poslovnih skrivnosti, recimo, Nemcem, da smo dovolili pod prejšnjo vlado celo to, da so "due diligence", skrbni pregled opravljali kar na sedežu Slovenskih železnic. Tam so bili mesec, dva, in pregledovali poslovne listine. Pa lepo vas prosim, pojdimo malo na DB, pa bomo tam malo pregledovali poslovne listine! To se ne da, ne vem, če je možno, ampak verjetno ne. Jaz želim, da se nacionalni interes slovenskih železničarjev zaščiti. In to je vaša dolžnost. Jaz verjamem, da boste to zmoli. Jaz zagotovila imam z odbora, bom skrbno bdel nad tem, da se bo to tudi zgodilo in da pri tem upoštevamo maksimalne faktorje varnostni in urejenosti železniškega prometa, zlasti zaradi tega, ker je naša železniška infrastruktura v obupnem stanju. Druga stvar, pričakujem, da se še v letošnjem letu na jesen sprosti denar, ki ga imamo dejansko zagotovljenega in da se začne z izvajanjem projektov. Ne v letu 2010, 2011, 2012, takoj. Mene nihče ne bo v tej dvorani prepričan, da mi ne moremo zagotavljati normalne vozne poti, zamenjavo signalno varnostnih sistemov, likovnih signalnih znakov z modernimi elektronskimi, nihče me ne bo prepričal, da ne moremo prage zamenjati z ustrezno tirno ureditvijo in zagotavljati normalno osno bremenitev, danes in sedaj z našim znanjem, z našo gradbeno mehanizacijo, z našimi gradbeniki. Jaz ne vem, zakaj je to treba čakati v nedogled, čakamo že 5 let. Verjamem pa, da je potrebno malo več volje, znanja in časa za nove projekte, kot je recimo Koper - Divača, drugi tir. In edino pametno, da smo sedaj šli na tisto izvedljivo varianto, da ne bomo v bistvu v nedogled prelagali to zadevo, hkrati pa zamudili odlično priložnost. Še ena zadeva, ki bi jo želel povedati, je pa ta. Če želimo za železničarje dobro in če želimo v bistvu tudi za slovenske ceste dobro, potem je treba, da čim prej sprejmemo neko resno odločitev, to je potrebno za preusmeritev težjega tranzitnega tovora in predvsem ekološko spornega tovora na železnice. S tem bomo tudi sprostili avtoceste. Jaz sem bil malo izven konteksta, ampak vendarle to so zadeve, ki jih je ob taki priložnosti nujno treba povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marinič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom poskušal biti znotraj okvira predlaganega amandmaja k 6. členu, čeprav je potrebno pojasniti, da prav 6. člen vsebuje pet ali šest podčlenov od a. do e. Tisto, kar smo dali amandma v Slovenski demokratski stranki, se nanaša na 15.d člen, kjer smo definirali in skušali tudi pojasniti, za kaj pravzaprav gre. Eno je prevoznik in drugo je upravljavec. Tukaj je kolega Verlič zelo nazorno in zelo razumljivo želel pojasniti, kje pravzaprav je dilema, ko izhajamo iz dodane besede upravljavcev. Treba je pojasniti, da se je v zgodovini železnic na sploh dalo marsikaj naučiti. In verjetno bi se dalo naučiti tudi kaj iz angleškega sistema železnic, ki so v zgodovini tirnih prevoznikov naredile strateško napako in so to odpravili oziroma začeli odpravljati šele takrat, ko so njihove železnice začele prepogosto padati v številne nesreče z ogromnimi materialnimi in drugimi posledicami. Kolega Srečko Prijatelj je tudi v tej smeri govoril. Veste, zelo pomembno je, da smo si tukaj na čistem in na jasnem. Če bi primerjali ta sistem s sistemom Darsa, bi lahko zelo nazorno dobili sliko. Ali bi bilo prav, da bi cestnino pobirala neka x družba, ne pa Dars sam? Zakaj Dars potrebuje ta denar? Da ga vlaga za zapadle anuitete in da vlaga v vzdrževanje cestne infrastrukture. Nič drugače ni v sistemu funkcioniranja železniškega sistema. In če bi v današnjih razmerah resnično sledili, da hočemo implementirati nekaj, kar bi bilo dobro, kar bi bilo racionalno, vam s tega mesta povem, da to ni to. Jaz sem prepričan, da bo minister, ki morda danes na predlog svojih najožjih sodelavk in sodelavcev sprejme to dejstvo, da je to potrebno spremeniti že čez nekaj časa ugotovil in tem svojim svetovalcem dejal, da ne uživajo več njegovega zaupanja. To je resna zadeva in tukaj se je treba resno zamisliti in k 6. členu skušamo v Slovenski demokratski stranki resnično nekaj dobrega, da nekoga pod narekovajem, ne bi takrat, ko bo to začelo veljati, bolela glava. To niso enostavne stvari. Ne vzdrži dejstvo, konkretno pri 15d. členu, da nekateri povedo in utemeljujejo, da je to zaradi upoštevanja direktive. Tukaj je treba pojasniti jasno in glasno, da smo v prejšnjem mandatu komplet železniške zakonodaje uskladili z evropskimi direktivami. In tukaj ni nobene potrebe, da bi sedaj šli, tako kot sem v predstavitvi mnenja naše poslanske skupine dejal, da se vračamo v bistvu za nekaj let nazaj. To ni dobro in tega si ne bi smeli dovoliti predvsem tisti, ki železniški sistem zelo dobro poznajo. Ne govorim to na pamet, ampak v tem tehničnem delu funkcioniranje tehnološkega dela železnic zelo dobro poznam. Zato vem, kaj to pomeni. In ta besedica, saj veste, kaj lahko vse pomeni. Resnično predlagamo, da če že na odboru ni bilo to sprejeto oziroma potrjeno, vzamete v razmislek vsaj sedaj in skušate razumeti, da je ta naš predlog na mestu, da vzdrži vse pravne norme, ki so usklajene z evropsko zakonodajo na tem področju.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 6. členu? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 12. člen in amandma k temu členu. Odpiram prijavo. Kdor želi razpravljati, naj se prijavi. Gospod Verlič, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa še enkrat. Ta amandma je pravzaprav ključen in prinaša zmedo. Zmedo v tem dopolnjenem predlogu zakona v primerjavi z direktivami Evropske unije, ki to določajo. Konkretno direktivo, ki sem jo že omenil, 2001/14. V predlogu zakona je v dopolnjenem 12. členu je druga alineja spremenjena tako, da pristojnost določanja in zaračunavanja uporabnine prenese na agencijo za železniški promet. Določanje uporabnine je pristojnost neodvisnega organa, ne more to upravljavec določati, to določi neodvisni organ. Ampak zaračunavanje uporabnine je pa po drugem odstavku 4. člena, to je zadnji stavek direktive 2001/14, bom kar citiral: "Obračunavanje in pobiranje uporabnin izvaja upravljavec železniške infrastrukture." Ponavljam, obračunavanje in pobiranje uporabnin izvaja upravljavec železniške infrastrukture. Tako imamo zdaj dve pravni nejasnosti. V zakon smo sprejeli pojem zaračunavanje uporabnine, pri čemer predlagatelj zakona ni pojasnil, kaj je to zaračunavanje. Direktiva pa jasno govori o določitvi, obračunavanju in pobiranju uporabnine. Pri čemer eksplicitno, kjerkoli boste prebrali, piše, da je pobiranje uporabnine izključna pristojnost upravljavca javne železniške infrastrukture. Kolega poslanec Prijatelj je prej rekel, da ga to ne moti, kdo bo upravljavec, da je lahko kdorkoli. Samo veste, rad bi samo toliko dopolnil, da v tem zakonu predlagatelj zakona upravljavca javne železniške infrastrukture ni spremenil. Upravljavec javne železniške infrastrukture so še vedno Slovenske železnice. Zato imajo pristojnost pobiranja uporabnine, zakonsko pristojnost. Ker, če bi sledil temu vašemu namenu, ampak jaz sem prepričan, ker poznam vaša stališča, vi niste bili za razbitje Slovenskih železnic, ste bil za poenotenje, zato ne verjamem, da ste za to, da bi določili drugega upravljavca javne železniške infrastrukture. Tukaj pa smo eno izmed pristojnosti neskladno z direktivami prenesli na Javno agencijo za železniški promet. Jaz sem pozorno poslušal stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer sem pravzaprav razumel, kaj je bila bojazen. Bojazen je, da upravljavcu Slovenskim železnicam ne zaupamo. Bilo je rečeno, če sem prav razumel, lahko bi se zgodilo, da bi upravljavec diskriminatorno pobiral uporabnino. Za božjo voljo, ne verjamem, da bi si direktor Slovenskih železnic upal tujcu zaračunati tako, drugemu drugače, ko pa ima nad seboj nadzorni svet, ko ima nad seboj skupščino, Vlado in ne nazadnje vsaka stvar je naslednji trenutek v Državnem zboru. Mi imamo potem opravka v tem trenutku z nečem drugim, ne z implementacijo, evropskih direktiv, ki jih očitno nočemo niti implementirati tako kot piše. Spoštovane kolegice in kolegi, preberimo direktivo natančno in potem to natančno tudi spoštujmo. Določanje uporabnine je pristojnost agencije, saj je neodvisni organ, ampak pobiranje pa je stvar upravljavca. V našem amandmaju, če ga vsebinsko poenostavim, seveda, ta del zaračunavanja črtamo, ker moramo črtati, ker je to pristojnost upravljavca. In upravljavec v našem primeru so Slovenske železnice. Ko pa se bo nekdo, in očitno - ne vem, tukaj sem prvič nekako slišal to danes v tej dvorani, ne vem, verjetno bo prišlo kmalu kot naslednja poteza razbitje Slovenskih železnic. To je verjetno velika želja te koalicije, da to čim prej razdelimo in gremo po vseh tistih slabih poteh: namesto da bi imeli sinergijo, bomo imeli nekaj drugega, kot smo si želeli, in kar ni potrebno. Danes pa očitno s tem dopolnjenim predlogom delamo prvi korak, ki je v nasprotju. Verjamem, upam, da boste danes razumeli, da so to vsebinski amandmaji, ki sledijo Direktivi 2001/14 po vsej vsebini. In če ne Državni zbor, bo pa to ugotovila ustrezna služba, ki bo notificirala ta naš dopolnjen predlog na Evropski komisiji. Zato, prosim, sprejmimo te amandmaje in pustimo rešitev takšno, kot je. Če jo želite spremeniti, če želite tak interes, kot je kolega Prijatelj rekel, da ga pač ne moti, da je lahko kdorkoli upravljavec, potem je treba to napisati v zakonu. Potem je treba obstoječi 27.c člen, ki govori o nalogah dejavnosti in organiziranosti Slovenskih železnic, spremeniti in reči, Slovenske železnice niso več upravljavec. Pika! To nalogo bo izvajal - kdo? To bo koalicija določila, Vlada predlagala. Ampak še vedno, poglejte, še vedno boste potrebovali agencijo, ker še vedno potrebujete varnostni organ, ki pa mora biti neodvisen od upravljavca in od prevoznikov. Se pravi, ničesar ne bomo pridobili. Ničesar ne bomo pridobili, samo tisto, kar se pa začenja v tistem zadnjem - za tega pa mislim, da je ključni amandma in ključni predlog -, tu se pa začenja trganje Slovenskih železnic. Tam, v naslednjem amandmaju se pa začenja to, zaradi česar, mislim, da mora biti počasi ljudi na Slovenskih železnicah strah. Ampak ker je to vsebinski predlog v naslednjem amandmaju, se bom potem prijavil k besedi. Sedaj pa mislim, da s tem, ko pristojnost zaračunavanja, s tem da ni pojasnjen pojem zaračunavanja, kaj to je - direktiva in obstoječi zakon lepo govorita o določanju uporabnine, ki mora biti izključna pristojnost neodvisnega organa, to je agencije. Jasno, da uporabnine ne more določiti upravljavec sam zase, pač pa mu jo mora določiti neodvisen organ. Pobiranje je pa po direktivi pristojnost upravljavca, ki je v tem zakonu, v tem dopolnjenem predlogu ostal nespremenjen - Slovenske železnice. Če bi bil drug upravljavec, bi ga morali potem definirati. Ampak, seveda, to je, veste, implementacija direktiv, tako kot jo razumemo, malo po svoje, pa korak po korak. Toda definitivno smo s tem začeli prvi korak razbijanja. In ob tem, da ne vemo, kaj je to zaračunavanje. Predlagatelj ni pojasnil pojma zaračunavanja. Če je bilo mišljeno pod zaračunavanjem vsi kriteriji za določitev uporabnine od stanja infrastrukture - to, kar piše v nadaljevanju. V redu, tu se strinjamo, potem nima upravljavec kaj, upravljavec ima nalogo, da uporabnino pobere in jo namensko uporabi za svojo dejavnost, to pa je za vzdrževanje javne železniške infrastrukture. To je po direktivni namen. Ne, da se izgubi nekje v integralnem proračunu, ampak da je takoj namenjena za upravljanje, vzdrževanje javne železniške infrastrukture, samo to je namen uporabnine. Če pa je nekoga strah, da Slovenske železnice nekaj delajo tako diskriminatorno, da se dogaja, da se nekomu zaračuna več, drugemu manj - ja, za to so pa drugi organi in če veste, da se kaj takega dogaja, morate takoj sprožiti vse te vzvode, ker ti vzvodi so. Tako predlagam, da ta tudi vsebinski amandma podpremo, ker s tem vnašamo v dopolnjeni predlog red. Če pa je že seveda želja, da se razbije Slovenske železnice, da se loči infrastruktura, da se določi novega upravljavca javne železniške infrastrukture, potem bo pa to takrat čas. Sedaj pa delamo nekaj, kar ni skladno z evropskimi direktivami, in opozarjamo, da če ne prej, nas bodo opozorili na to v ustreznih službah na komisiji, kjer bomo to notificirali. Predlagam torej, da se ta vsebinski amandma, predvsem vsebinski amandma podpre.
K repliki se je javil gospod Prijatelj.
Hvala lepa. Zelo na kratko. Jaz z gospodom Verličem se pač morem strinjati v tem kontekstu, ko govori, da je pristojnost pobiranja uporabnine na strani Slovenskih železnic, res je to, to je nedvoumno res. Vendar, mene to ne skrbi, bo pač Vlada poskrbela, če bo hotela drugače določiti še z nekim dopolnilom nekega drugega akta, če bo hotela biti konsistentna in zakonita. Bi rad nekaj drugega rad poudaril. Komu bomo mi določali uporabnino za tako tehnično stanje, kot mu nudimo? Spoštovane, gospod in gospodje, na Slovenskih železnicah se prevaža tovor v tovornem prometu s 35 kilometri na uro, pred 10-imi leti so bili boljši pogoji. To je res, 35 kilometrov na uro je komercialna hitrost. Zaradi tega, ker se ne vlaga v železniško infrastrukturo, imamo na dan predpisane nove in nove počasne vožnje, ki so v obliki depeše oziroma telegrama ali pa nujne pošte podane k voznem nalogu strojevodji. To je. In za ako določen uporabnine, tudi če bo minimalna, nihče ne bo pristal, da jo bo plača. In še nekaj, državni sekretar je tam ostal tukaj. Jaz se bojim, da bo več zamudnih, kazenskih in ne vem kakšnih penalov plačati, ker pogojev ne bomo mogli izpolniti, ker ne bomo mogli zagotoviti pretočnosti, ker ne bomo mogli zagotoviti točnosti, ker ne bomo mogli zagotoviti seveda tudi ustrezne komercialne sestave vlakov. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Tu se pa bojim, da bodo stroški prehajali na tistega, ki bo pobiral. In bojim se, da bo več stroškov za izplačati, kot pa bodo poplačila znašala v skupnem znesku. To je moja bojazen.
Hvala. Vidim še roke za razpravo o 12. členu. Prosim, prijavite se. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. No, v prejšnjem mandatu, ko se je spreminjal Zakon o železniškem prometu na način, da smo ponovno oblikovali enovit sistem delovanja Slovenskih železnic, smo resno opozarjali, da je ta sistem sicer všečen, vendar izjemno neučinkovit in to se kaže tudi ves čas v praksi, kjer lahko ugotavljamo, da imamo daleč največ nerešenih problemov prav znotraj zagotavljanja normalnega delovanje Slovenskih železnic kot sistema, kot prevoznika, tako potniškega prometa kot seveda tudi tovornega prometa. Imamo izjemno veliko težav pri vzdrževanju in tudi izvajanju investicij. In k temu je seveda dodala svoje tudi direktiva, ki zapoveduje ravno tako, da sprostimo dostop tudi tujim operaterjem na naše tire, zato da upravljajo ne samo tovorni promet, ampak tudi potniški promet. In to je nov položaj, ki je še posebej izpostavljen prav v tem trenutku, ko dejansko spreminjamo s tem zakonom delovanje Slovenskih železnic na način oziroma upoštevamo pri Zakonu o železniškem prometu, dejstvo, ki nam nalaga direktiva, da pač moramo dopustiti drugim operaterjem, da pridejo tudi na naše tire. In zelo nenavadno bi bilo, če bi seveda naš operater bil tisti, ki bo neposredno zaračunaval tudi drugim operaterjem uporabnino za te tire. Dejstvo je sicer, da je ta uporabnina daleč od tistega, kar bi dejansko morala biti, če bi želeli iz te uporabnine posodobiti in primerno vzdrževati železniške tire, vendar ravno zaradi tega, ker je naš operater v tako slabem stanju, so te uporabnine izjemno majhne, nizke in takšne nizke uporabnine bodo plačevali tudi vsi tuji operaterji. S tem, ko smo si zatiskali oči o stanju na Slovenskih železnicah, danes subvencioniramo tudi tuje operaterje na način, da bodo plačevali zelo nizko uporabnino slovenske železniške infrastrukture. In to je tisto, kar nas samo iz koraka v korak postavlja v težji položaj, v slabši položaj in mislim, da je enkrat že čas, da začnemo realno razmišljati o tem, kje so tisti največji problemi, zakaj Slovenske železnice ne dosegajo boljših rezultatov, kot bi jih lahko glede na strateški položaj Slovenije. Ta položaj ni zanemarljiv, je izjemno dober, primeren. Res je, da naša država ni ne vem kako velika in da teh kilometrov po Sloveniji ni ravno ne vem koliko, da bi jih lahko zaračunaval toliko kot, recimo, v Nemčiji, Avstriji ali drugih večjih državah, ampak vendarle. Je pa tudi gostota prometa takšna, ki bi lahko nam omogočala, da poberemo pri teh uporabninah, predvsem za druge operaterje, predvsem tudi zaradi tega, ker je zagotovljena prisotnost drugih operaterjev, več sredstev. Dejstvo je, da se moramo vprašati, ali resnično znotraj sistema Slovenskih železnic ne prihaja do prelivanja sredstev iz javnih storitev v tržno storitev in ali ne bomo zaradi tega seveda tudi dobili kakšen dodaten opomin, da moramo te stvari resnično peljati transparentno in nediskriminatorno. In to je tisto vprašanje, ko pravzaprav nikoli ne dobimo tudi jasnega odgovora, kaj se dogaja znotraj Slovenskih železnic. Enkrat je rezultat zelo kritičen, drugič je nekoliko manj kritičen. Tretjič je spet nekoliko prilagojen nekim razmeram, ki so se poskušale prikazovati glede na trenutno, bi rekel, politično voljo in interes in vse to dejansko narekuje smer, da poskušamo ločevati nekatere stvari, ki jih je treba pač ločiti. Jaz se strinjam, da ta hip upravljavec slovenskih tirov so Slovenske železnice. Ampak vendarle, ali je ta rešitev dovolj čista in primerna, da jo kar naprej ohranjamo, pa se postavlja zelo veliko vprašanje. In prav nenavadno bo, če bi naše Slovenske železnice, naš operater, sklepal pogodbo o tem, kako bo ali zaračunaval ali obračunaval uporabnino. Mislim, da tukaj neke velike razlike predvsem v znesku ni, pa tudi v medsebojnem odnosu ne. Je pa res,da se lahko v nekem trenutku, verjetno da, lahko tudi ta sistem obračunavanja oziroma zaračunavanja lahko uporabi za to, da se onemogoča konkurenco pri določenem poslu. In ravno to onemogočenje konkurence je tista diskriminatornost, o kateri zagotovo tudi direkcija zelo jasno govori, da je ne smemo dovoljevati. Enovita organiziranost odpira številna vprašanja, številne nejasnosti in bolje, da jih tudi začnemo danes razreševati, ne jutri, ker nam bo veliko lažje tudi pri tem, ko bomo morali še bolj jasno začrtati ukrepe, kako sanirati ta sistem. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič.
Hvala lepa za besedo. Vsaj utemeljitev amandmaja, ki ga v SDS-u predlagamo k 12. členu, bi veljalo prebrati in kjer bi jasno dobili odgovore, da Direktiva 2001/14 pravzaprav je že upoštevana, je že implementirana. In ni potrebe in ni razlogov, da bi ponovno vzeli za izhodišče in to jemali kot utemeljitev sprememb tega člena. Sistem Slovenskih železnic je treba jemati, vsaj v segmentu, o katerem govorimo, med prevoznikom, upravljavcem, natanko in definirano. V nobenem primeru se naš amandma ne nanaša na to, o čemer je predhodnik govoril, da bi bili v SDS-u proti temu, da bi se javna železniška infrastruktura odprla vsem tistim, ki izpolnjujejo tehnične, tehnološke in druge pogoje. Daleč od tega. Trg javne železniške infrastrukture je odprt pod določenimi pogoji. S tem predlogom nikakor ne želimo tega omejevati, ali celo preprečevati. V poslanski skupini smo mnenja, da je predlagana sprememba v noveli zakona, ki se nanaša na prenos pobiranja, zaračunavanja. Poudarjam, zaračunavanja. Kajti ti pojmi morajo biti jasno definirani. Poznamo, ne vem, da ne bi kdo mislil, da koga učim, ampak je treba jasno definirati, kaj pomeni zaračunavanje, obračunavanje, preračunavanje, izračunavanje. To so zelo pomembni pojmi in direktiva jasno piše, kaj to pomeni, in s tem skušamo utemeljiti, kaj je prav oziroma kaj je narobe. In resnično še enkrat povem, da smo s predlaganim amandmajem k 12. členu želeli natančno podati razloge v sami obrazložitvi, zakaj predlagamo spremembo oziroma dopolnitev oziroma da se natančno definira ta dikcija, ki izhaja iz 7. člena direktive.
Hvala. Gospod Verlič.
Hvala lepa. Oglasil sem se še enkrat, ker je v dopolnjenem predlogu zakona pravzaprav še eno vprašanje. S tem mislim, da sem že več kot dovolj pojasnil, da je neusklajen z direktivo ta prenos zaračunavanja uporabnine na agencijo. V zadnjem odstavku pa si agencija prilašča poleg tega, da bo zaračunavala, pristojnost zaračunavanja, si prilašča še nadzor nad realizacijo plačila uporabnine. Skratka, agencija bo zdaj zaračunavala, kar pomeni, če sem jaz prav razumel, da si pod tem predstavljate pobiranje uporabnine. Žal odgovora nismo dobili, tako da ne vemo, za kaj pravzaprav gre. Ampak hkrati, ko sem razumel, da je velik problem, da gre za nezaupanje upravljavcu sedanjemu, Slovenskim železnicam, pri pobiranju uporabnine, pa hkrati agencija v svojo pristojnost jemlje še nadzor. Skratka, agencija bo - kako se reče? Organ v eni osebi: za pobiranje uporabnine, določanje, zaračunavanje pa še nadzor nad tem, kar bo delala, bo kar ona opravila. V obstoječem zakonu ima nadzor nad tem regulatorni organ, ki je na ministrstvu. Torej, najmanj kar je, bi verjetno morali vsaj ta nadzor nad plačilom prepustiti ministrstvu, ne pa da to dela kar en organ sam za sebe. Seveda nisem dobil tudi odgovora na to kaj je to pojem zaračunavanje, kako bo to v čisto terminološko v odnosu na direktivo, kaj to pomeni, in tisto, za kar pa mislim, da po tej razpravi pa že postaja jasno, da upravljavec Slovenske železnice, skladno z Direktivo 2001/14, pa obračunavanje in pobiranje uporabnine izvaja upravljavec železniške infrastrukture, pa se pojdimo telovadbo takšno ali pa drugačno, ustvarjamo nek vmesni člen do tistega končnega koraka, ki si ga verjetno niste upali ta hip prinesti sem v Državni zbor. To pa je popolnoma spremenjen Zakon o železniškem prometu z razdelitvijo in razbitjem slovenskih železnic. To je pa neka vmesna faza, nek vmesni korak do takrat - saj preden bodo v Bruslju tole notificirali pa ugotovili, da ni skladno, boste pa prišli s tistim zakonom še, z dokončno varianto. V to smo pač prepričani.
Hvala. Gospod minister, želite besedo? Izvolite.
Hvala. Spoštovani poslanci, poslanke! Dr. Peter Verlič pravi, da ve, kaj želimo. Jaz bom pa vprašal ali pustimo tako, kot je? Ali pustimo tako, kot je sedaj? 100 milijonov na leto damo v železnice, pa železnice tonejo! Mi nismo nastavili tega sistema, ki je zdaj. Par besed bi vam samo rad o uporabnini le povedal. 8,8 milijarde je zamišljeno, da bomo vložili v naslednjih nekaj letih, to je do leta 2023 v Slovenske železnice. V ceste smo vložili 4 milijarde in pol in zadolžili to državo do leta 2050 s plačevanjem kreditov. Od cestnin izberemo letno nekaj preko 200 milijonov in to danes praktično že ne zadošča več za to, za kar je koncesijska dajatev namenjena na cestah, torej za vzdrževanje in pa za plačevanje zapadlih obveznosti. 4,5 milijarde za ceste, pa avtocestni križ še ni končan, pa še razvojne osi nas čakajo! Čez 200 milijonov na leto izberemo na cestah, zdaj nas pa čaka 8,8 milijarde vložkov v železniško infrastrukturo, lani smo pa 9 milijonov pobrali uporabnine. Zdaj se pa sprašujem, kaj tukaj ni jasno. Jasno ni to, da tako, kot je ta trenutek zastavljeno, seveda stvar ne bo šla. Tako, kot je ta trenutek sistem zastavljen, stvar ne bo šla in zadaj ni nikakršnih zlonamernih želja, kot se insinuira. Ampak so želje, da, če 4,5 milijarde vložimo v cesto in zadolžimo državo do leta 2050 in komaj s cestninami, ki jih zberemo čez 200 milijonov na leto, ne moremo pričakovati, da bomo pri takem sistemu, kot je zdaj, vložili 8,8 milijarde po današnjih cenah v železniško infrastrukturo in pobrali 9 milijonov uporabnine na leto. Jaz tega ne razumem. Če kdo drug razume, bom z veseljem prisluhnil, če mi lahko pomaga s kakšno rešitvijo. Uporabnina bo šla upravljavcu, vendar ob upoštevanju naših računovodskih standardov in opozoril Evropske unije, ki pravijo, da mora biti račun izstavljen zunaj našega podjetja, je sistem takšen, kot ga predlaga Vlada. In zakaj še nismo pristopili k obnovi železniške infrastrukture? Ja, da lahko kaj obnavljaš, moraš imeti gradbeno dovoljenje. Moraš imeti gradbeno dovoljenje. Ali da kaj gradiš. Teh gradbenih dovoljenj ni. Mi smo zaenkrat pripravili kar veliko pospešitev, nadoknadili bomo tiste zamujene momente, če bo vse po sreči, bomo naslednje leto začeli graditi drugi tir med Koprom in Divačo. Ampak eno stran še, če dovolite, bi rad v tej dvorani povedal danes. To je pa, da bo Vlada pripravila jasne številke do konca leta, kaj pomenijo ti veliki vložki v železniško infrastrukturo. Jaz verjamem, da sta promet in logistika strateška prednost Republike Slovenije. Ampak bi pa želeli to mojo trditev še kvantificirati. Ko bomo imeli številke, bomo prišli pred Državni zbor in takrat bo pred tem Državnim zborom velika odločitev: ali gremo v to smer ali ne. Zato, ker to so tako veliki vložki, da bi bilo sicer od teh generacij popolnoma neodgovorno zadolžiti dve ali pa tri naslednje generacije za tako velike vsote. Že s cestami smo jih. Jaz ne govorim zdaj, da tega se ne splača narediti, vendar moraš imeti čiste račune. Naliti si moraš čistega vina in reči o.k., tukaj je dovolj razlogov, da vložimo tako velika sredstva v železniško infrastrukturo. Če pa ni dovolj razlogov, potem je pa treba razmišljati o drugačnih razvojnih priložnosti Republike Slovenije. Moja razprava je namerno tako široka, ker je bila tudi razprava poslancev tako široka. Prepričan samo v eno, da če pustimo stvari tako, kot so sedaj, s takšno organiziranostjo, s takšnim sistemom, s takšnim razmišljanjem, da kljub temu da ta trenutek v zakonu piše, da se tisto, kar ni barka, kar je lokomotiva, vlak in infrastruktura, ne more potopiti, da prav posebej dobro v prihodnosti ne kaže. Jaz imam drugačno željo, zato bomo pripravili predloge za Državni zbor. Predlogi bodo iskreni in bodo takšni, da bodo kontificirani. Ni treba, da se kdorkoli ukvarja s tem, kaj mi želimo in kaj se dogaja v naših glavah. Številke boste videli in takrat se boste vi odločili v Državnem zboru.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predstavnik Vlade, gospod minister se je oglasil k razpravi, verjetno k amandmaju k 12. členu zakona. Jaz sem v svoji razpravi spraševal in sam ne menim,da sem razpravljal na široko, ampak sem razpravljal vsebinsko v okviru člena, ki je odprt, in utemeljeval s konkretnimi členi direktive, in nejasnostmi, ki se k temu predlaganemu členu pojavljajo k dopolnjenemu predlogu zakona. Spraševal sem jasno, da nimam odgovora, kaj to pomeni zaračunavanje v odnosi na terminologijo v direktivi, ki govori o pobiranju in obračunavanju uporabnine. Nisem dobil odgovora, zakaj se sedaj zaračunavanje, ki ni pojasnjeno, prenaša na agencijo, ko pa je terminološko, ko pa je vsebinsko to naloga skladno z direktivo upravljavca. Predlagal bi, da poleg vseh teh splošnih razprav o vseh milijonih evrih, o katerih bomo sigurno razpravljali v Državnem zboru in še kje, da to pustimo in da vendarle, gospod predsedujoči, poprosite predstavnika Vlade, da mi poskuša odgovoriti na vsebinska vprašanje.
Hvala. Tukaj se k besedi javlja vsak, kadar misli, da je dobro kaj spregovoriti. Tako jaz ne bom in ne morem pozivati predstavnika Vlade, ministra, da govori. Sprašujem, ali še kdo želi razpravljati o 12. členu in amandmaju k temu členu? Nihče. Potem zaključujem razpravo. Dajem v razpravo 16. člen ter amandma Poslanske skupine SDS k temu členu. Odpiram prijavo za razpravo o 16. členu. Gospod Marinič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. No, pravzaprav 16. člen razgali celotno zadevo. Tukaj se začne v bistvu s tistim, na kar so ljudje oziroma smo ljudje najbolj občutljivi. V Poslanski skupini SDS smo predlagali črtanje člena, čeprav smo na odboru s strani Zakonodajno-pravne službe bili poučeni, da stvari niso usklajene, a ne glede na to ima naš predlog eno temeljno sporočilo. Ne delajte tega, kajti, ko bo začel veljati ta zakon in ko bodo železničarji začeli z realizacijo ali pa implementacijo 16. člena, se bodo pravzaprav težave začele. Sistem Slovenskih železnic je tehnično, tehnološko tako zapleten, tako povezan, da si s težavo zamišljamo, da je to mogoče narediti v teh rokih, ki jih tukaj 16. člen določa. In sicer, pod številko 1: Agencija v roku šestih mesecev od uveljavitve tega zakona od Slovenskih železnic d.o.o. prevzame dela in naloge zaračunavanja uporabnine ter zaposlene, ki na Slovenskih železnicah opravljajo ta dela in naloge. Bil je na Odboru za promet, ko smo to obravnavali, tudi predstavnik Slovenskih železnic, ki je določene stvari želel pojasniti, da stvari niso tako enoznačne, da stvari niso tako preproste, da so stvari zelo zapletene, pa če že ne gre zgolj za premestitev določenega števila železničarjev, saj jih je vendar 10.000 in nekaj v sistemu, pa se verjetno ne bo nikjer poznalo, če bi 10, 15 odselili iz Ljubljane v Maribor. Pozdravljam, naj Maribor dobi še nekaj več, če to v skupni masi nekaj pomeni. Vendar, ko pogledam interes Slovenskih železnic, je to daleč od tistega, kar bi si želeli tako železničarji kot mi v SDS, ki smo pravzaprav predlagali, da se to ne bi zgodilo oziroma da se predloga zakona ne sprejme. V drugem odstavku 16. člena piše: "Zaposlenim iz prejšnjega odstavka se zaradi spremembe delodajalca pravice in obveznosti in iz delovnega razmerja." določijo v skladu z določbami zakona, ki ureja delovna razmerja. Saj veste, če bi sedaj nazorno postavili ta sistem in pa te konkretne ljudi, ki izhajajo iz določene branže znotraj sistema Slovenskih železnic, bi ugotovili, da je to skoraj nemogoče. Železničarji so vezani na tehnološki proces dela, ki je skupaj na enem mestu, ki je kompatibilen s samo določenimi sistemi, ki ga imajo sedaj, mislim, da samo na Kolodvorski 11. Kaj pomeni kompletno sodelovanje vseh teh, ki načrtujejo tako imenovani proces dela na železnici, pa narekuje izdelava voznega reda, ki nastaja v notranjem prometu v nekem krajšem obdobju, v mednarodnem prometu pa v veliko daljšem časovnem obdobju. Zaradi usklajevanja, mislim, da celo do tri leta, med tem ko uvajanje novih linij celo do 5 let. Stvari niso tako enostavne in stvari niso tako enoznačne. Zakaj sem v uvodni obrazložitvi Poslanske skupine SDS dejal, da to ni dobro in da se vračamo za nekaj let nazaj pred leto 2004? Zato, ker je že takrat bil poskus, da bi to počeli in so že dotične ljudi poslali na usposabljanje h kolegom na nemške železnice. In ko so se ti ljudje vrnili, so ugotovili, da to ni mogoče. S tem želimo utemeljiti, zakaj predlagamo črtanje tega člena, ki ni dober. Boste videli, da ni dober. In še enkrat povem, verjetno je generalni direktor, gospod Tasič, ki je ponudil 7. julija odstop, razmišljal tudi o tem, ne vem. Dvomim, da se je temu lahko kar tako izognil in da tega ni zaslutil, kaj pomeni določba v tem členu oziroma spremembe tega zakona. Veste, če ste uspeli prepričati slovensko javnost, mene zagotovo niste prepričali v tem, da je odstop generalnega direktorja Slovenskih železnic samo zaradi tega, ker se ni mogel odločiti, ali bo župan občine Prevalje ali bo generalni direktor Slovenskih železnic. Ne, ne, stvari so globlje. Stvari so mnogo globlje in vsebina izhaja prav iz določbe sprememb, ki jih predlagate. Te niso dobre in silijo sistem Slovenskih železnic tudi v tem členu v obdobje leta 2004 ali pa še nazaj. Danes sem že dejal, pa bom še enkrat ponovil, spoštujem, minister, vaša prizadevanja v tem, ko ste dejali, da boste minister bolj za železnice kot za kaj drugega. Toda sedaj, ko implementiramo ali če bi skušali zdaj implementirati te vaše izjave, se to ne dogaja. To je nekaj drugega, kot je v koalicijskem sporazumu v točki 4.2 jasno napisano, kjer se vsi vladni, koalicijski partnerji zavezujete, da boste počeli nekaj povsem drugega, kot sedaj vidimo iz vsebine tega predloga zakona, ki ga predlagate. Pa nisem dejal, da katere od stvari celo ni mogoče upravičeno spremeniti, ampak gre za prevelike spremembe, za poseganje v delovanje, izvajanje tehnološkega procesa Republike Slovenije v Slovenskih železnicah, ker Slovenske železnice niso samo v Mariboru ali pa v Kopru, ampak so razpredene po celi Sloveniji. Zato je ta sistem treba reševati mnogo bolj resno, mnogo bolj dogovorno z vsemi akterji, kajti videli boste, spoštovani minister, zbudili se bodo sindikati na železnicah. Ker ste zdaj s tem členom dejansko posegli v spremembe, ki jih na železnici najbolj občutimo šele takrat, ko se dotaknemo posameznih imen in priimkov izvrševalcev nekega tehnološkega procesa in ko bodo železničarji - ne zaradi principa in ne zaradi tradicije, ampak zaradi utemeljenih razlogov dokazali, da to ni dobro in da to je daleč od tistega, kar bi vzeli na začetku, da gre za neko racionalizacijo sistema, ker to ni racionalizacija. To je nasprotje od racionalizacije, se pravi, širimo nek sistem na več stroškovnih mest. Iz tega izhajam tudi, da je do nedavno generalni direktor Slovenskih železnic gospod Tasič dejal v eni izmed svojih izjav, da bo skušal z globalnih razmišljanjem poseči tudi v sistem Slovenskih železnic, ko bi zmanjšal stroške poslovanja, delovne sile s tem, da bi zmanjšal stroškovna mesta. Je pa to, kar predlagate, prav nasprotno od tega! S tem delamo nova stroškovna mesta in s tem ne pripomoremo k temu, da bi sistem Slovenskih železnic peljali k racionalizaciji funkcioniranja sistema. Tukaj naletimo tudi na temeljni problem, ki se vam bo zgodil takoj, ko boste želeli implementirati določbe vsebine tega zakona, ko se bo ustavilo pri načrtovanju in izdelavi voznega reda. Še enkrat povem, da je sistem voznega reda pravzaprav temeljni dokument, ki mu rečemo tehnološki proces dela na Slovenskih železnicah, ki je sestavljen tako iz notranjega kot mednarodnega prometa. Te vlakovne poti z ljudmi, z izvrševalci na Slovenskih železnicah, ki moramo biti skupaj povezani, skupaj se dogovarjati, upoštevati vse želje vseh, ki v sistemu Evropske unije združujejo to področje, tudi usklajeno delovati in da to ne nastaja zgolj v Ljubljani, da ti vozni redi nastajajo po različnih območjih nekaterih članic Evropske unije. Seveda bi lahko našteval še posamezne točke 16. člena, kar 5 točk je, za katere je naša poslanska skupina predlagala, da se člen črta, kajti tako kot sem utemeljil, verjemite mi, da boste naleteli na silne težave, na silni odpor, kajti železničarji, ki temeljito poznajo sistem funkcioniranja in delovanja tega sistema, vam bodo zlahka dokazali, da to, kar velja tukaj, v 16. členu, je lahko zgolj teorija, da to ne gre v praksi. Resnično bi želel, da bi si vzeli tudi pri tem členu malce razmisleka, malce pomisleka, da bi uskladili zadeve in se odločili še takrat, ko bi se te stvari dogovorili in uskladili tudi znotraj samega sistema Slovenskih železnic, predvsem od tistih ljudi, ki v neki verigi v tem izvajanju tehnološkega procesa pomenijo posamezen člen v celotni verigi funkcioniranja izvajanja tako imenovanega tehnološkega procesa, ki mu pravimo vozni red.
Hvala. Vidim še eno roko za razpravo. Samo eno roko. Gospod Verlič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. K temu, kar je moj poslanski kolega Branko Marinič povedal, morda samo to, da ne samo, da je rešitev sporna z vsebinskega vidika, in da pravzaprav razgalja glavni namen. Saj, če preberemo ta 16. člen, celo lepo piše: agencija v roku šestih mesecev od uveljavitve tega zakona od Slovenskih železnic prevzame dela in naloge, zaračunavanje uporabnine ter zaposlene, ki na Slovenskih železnicah opravljajo ta dela in naloge. S tem, da nismo razjasnili kaj je to zaračunavanje uporabnine, ali je to pobiranje uporabnine, ki je naloga upravljavca, ali je to vse skupaj. Skratka, teh odgovorov ni, torej ne vemo, kaj bodo ti zaposleni in kdo so ti zaposleni, ki te naloge opravljajo. Zaposlenim iz prejšnjega odstavka so zaradi spremembe delodajalca pravice in obveznosti določijo v skladu z določbami zakona, ki ureja delovna razmerja. Jaz mislim, da je to dobro določilo, ki ščiti zaposlene. Slovenske železnice pa morajo že kar v sedmih dneh po uveljavitvi tega zakona ministrstvu za promet predati seznam delovnih opravil in nalog z zahtevano stopnjo izobrazbe itd., s seznamom delavcev ter vso programsko opremo, potrebno za izvajanje v zvezi z zaračunavanjem uporabnine in izdelavo voznega reda omrežja. Če je kaj osnovna naloga Slovenskih železnic, po kateri sploh Slovenske železnice lahko delajo, saj iz njihov katekizem, je vozni red. Jaz določbo tega člena razumem tako, da Slovenske železnice ostanejo brez ljudi, ki tehnološko skrbijo za izvajanje voznega reda. Po uveljavitvi tega zakona bo neodvisni organ izdeloval vozni red za operaterja Slovenske železnice. To pa res slišim prvič. Me prav zanima, kakšno bo stališče tujih operaterjev do neodvisnega organa agencije, ki izdeluje vozni red za Slovenske železnice. Kako bo to izgledalo, ne vem. Izgledalo bo tako, da bodo morale Slovenske železnice dobiti nove ljudi, ki bodo izdelovali vozni red. To pa veste, da vozni red so kadri, ki jih ne moreš dobiti čez noč. Pa tudi proračunska sredstva se upravljavcu Slovenskim železnicam izvzamejo in gredo na agencijo. Mislim, da smo skozi vse te vsebinske amandmaje pokazali, da je velik razkorak med tistim, kar določajo direktive, in med tem, kar ste napisali v tem dopolnjenem predlogu zakona. Upravljavec pobira uporabnino in ne agencija. Upravljavec izdeluje vozni red. Agencija je po obstoječem zakonu imela vse vzvode in vse mehanizme, da je kontrolirala vsako točko voznega reda, če je to želela. Vse pristojnosti je imela, da je nadzirala in kontrolirala upravljavca. Ne, se ne verjame, gremo v prvi korak, to bo zdaj agencija! Čeprav tega ne sme, skladno z direktivami. In na koncu, spoštovane kolegice in kolegi, 11b. člen pravi, še vedno, ta ni bil spremenjen, prva, druga, tretja, četrta alineja - veste, kaj je naloga upravljavca. Tudi po tem dopolnjenem predlogu pobiranje uporabnine. Tako! Pa imamo kar na lepem dva, ki bosta pobirala uporabnino. Slovenske železnice in Agencija za železniški promet, ki tega ne sme. Zdaj mi pa povejte, kam naj ti zaposleni gredo, če morajo pri upravljavcu pobirati uporabnino, pa če morajo sedaj še na agenciji, kamor bodo preneseni. Kje je bil predlagatelj zakona, da je napravil tak nekonsistenten tekst, ne vem. Skratka, predlagam, rešimo to zagato tako, da tisto, kar je treba implementirati od teh direktiv glede varnostnih spričeval, implementirajmo. To, kar vas žuli in je bil osnovni namen tega zakona, naj vendarle gre železnica na sto kosov in da jih dokončno razsekamo; to pa naredite tako, če že morate, da pripravite nov zakon o železniškem prometu in greste čez vse te stvari. Ampak takrat upam, da bo to najbrž potrebovalo tudi kakšen kontekst deset tisočih, ki na Slovenskih železnicah služijo svoj kruh. Če ne kaj drugega, je ta člen izredno občutljiv sedaj. V tem trenutku je ta člen občutljiv. Občutljiv zaradi tega, ker s tem pa res posegamo v srž delovanja Slovenskih železnic, v izdelovanje voznega reda, ki ga želi izdelovati agencija. Pa agencija lahko vedno kontrolira vsako vlakovno pot? Če nek tuj operater želi voziti po Slovenskih železnicah, je upravljavec dolžan zrisati ta vozni red, agencija pa prekontrolira. In če ugotovi, da je vse v redu, dobi vozno pot in na svidenje. V nasprotnem primeru mora to upravljavec popraviti. Vse mora biti na agenciji. Zakaj? Ker je to najbrž prvi korak tega, da se ustanovi nek nov upravljavec. Veste, kako se bo ustanovil? Spet bomo ljudi selili iz Slovenskih železnih - na kaj? Na nov organ. Ja, za božjo voljo, pustimo jih! Pustimo jih na Slovenskih železnicah, saj delajo na terenu, po vsej Sloveniji so in so upravljavec in z zakonom so določene vse pristojnosti in naloge, tako agencije kot varnostnega organa, tako preiskovalnega organa, regulatornega organa, ministrstvo. Koliko imamo organov, ki lahko, če je treba, posežejo v delovanje upravljavca brez vsakršnih skrbi. Torej, predlagam, da ta amandma upoštevamo in da se, če je že namen, da se pripravi drugačna organizacija slovenskega železniškega sistema, da pač to pripravite. Vendar vas opozarjam, ker se to velikokrat sliši - in s tem bi zaključil - da v osnovni Direktivi 91/440, drugi odstavek 6. člena pravi, da države članice lahko ločitev sistema prevoznika in infrastrukture organizirajo z jasno delitvijo znotraj enega samega prevoznika ali pa, da infrastrukturo upravlja ločen subjekt. Menimo, da je rešitev, da slovenski železniški sistem ostaja tako, da so si, kot pravimo železničar, kolo in tirnica v sinergiji, kar je veliko bolje, kot da jih razbijemo.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 16. členu? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v sredo, 15. julija 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI CESTNEGA PROMETA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Patrick Vlačič, minister za promet, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Poslanke in poslanci! Nacionalni prometno-varnostni sistem v upravnem, organizacijskem in funkcionalnem smislu še vedno ni bil v celoti moderniziran. Kljub temu nam je v letu 2008 glede na leto 2007 uspelo znižati število mrtvih za 27%, hudo telesno poškodovanih za 15%, lahko telesno poškodovanih za 23%. Kljub črnogledim napovedim prometnih strokovnjakov za letošnje leto ta trend še vedno teče na podoben način. V polletnem obdobju tega leta je v primerjavi z enakim obdobjem prejšnjega leta število mrtvih manjše za 14%, hudo telesno poškodovanih za 17% in lahko telesno poškodovanih za 10%. Kar zadeva pravni vidik nacionalnega prometno-varnostnega sistema, bomo na Ministrstvu za promet in na Ministrstvu za notranje zadeve do konca tega leta pripravili osnutke štirih zakonov, in sicer zakone o motornih vozilih, o voznikih, o javnih cestah in pravilih cestnega prometa, ki naj bi v prihodnosti nadomestili obstoječi celovit Zakon o varnosti cestnega prometa. Našteti zakoni bodo vsekakor v široki javni razpravi. Z organizacijskega vidika varnostnega sistema bodo še v tem mesecu dokončno izdelane možne organizacijske oblike nove in neodvisne organizacije za varnost cestnega prometa. V smislu funkcionalnega vidika se zaključuje priprava obdobnega načrta za zagotavljanje varnosti v cestnem prometu za leti 2010 in 2011, prejšnji teden pa je bil izveden prvi sestanek Strokovnega sveta za varnost cestnega prometa, kjer smo z domačimi znanstveniki in strokovnjaki pričeli proces priprave novega nacionalnega programa za varnost. Namen sprememb in temeljna vodila za pripravo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa so bila naslednja. Sprejetje nekaterih ukrepov, ki bi posredno ali neposredno pripomogli k zmanjšanju negativnih posledic gospodarske krize, ki se kažejo v avtoprevozniški dejavnosti. V tej smeri je pripravljena sprememba zakona, ki omogoča odjavo vozila tudi iz razlogov na strani lastnika registriranega vozila, hrambo registrskih tablic za vozila in avtobuse za daljše obdobje, ukinitev šestmesečnih tehničnih pregledov za vozila, ki prevažajo nevarno blago. Odpravljamo tudi neskladja, ki so nastala v zakonu zaradi uveljavitve sprememb nekaterih drugih zakonov, in sicer: Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, Zakona o prekrških, Zakona o Slovenski obveščevalni varnostni agenciji, Zakona o kazenskem postopku ter Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih cestah. Imamo pa še nekatere manj zahtevne spremembe zakona in manjše redakcijske popravke, ki predstavljajo predvsem dodatno razlago pojmov: organizirana kolona vojaških vozil, voznik začetnik, prekoračena hitrost in podobno. Glede na vse našteto predlagam, da predlog zakona podprete.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Janku Vebru za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala še enkrat za besedo v imenu Odbora za promet. Tudi to točko oziroma ta zakon je Odbor za promet obravnaval na svoji 4. seji dne 30. junija. V uvodni predstavitvi je državni sekretar dr. Igro Jakomin predstavil razloge za spremembo in dopolnitev predloga zakona, ki se nanašajo na sprejetje nekaterih ukrepov, ki bi posredno ali pa tudi neposredno pripomogli k zmanjšanju negativnih posledic gospodarske krize, ki se kažejo v avtoprevozniški dejavnosti. Načela, ki jih predlog zakona zasleduje, so: odpraviti posamezne administrativne ovire, in sicer omogočiti hrambo registrskih tablic za tovorna vozila za daljše obdobje, ukiniti šestmesečne tehnične preglede za vozila, ki prevažajo nevarno blago, in to so tudi tisti ukrepi, ki zagotovo lahko posredno ali neposredno pripomorejo k blažitvi posledic gospodarske krize. Poudarjeno je tudi bilo, da je treba jasno določiti stvarno pristojnost za registracijo vozil Slovenske vojske. Namreč, dosedanji 200. člen določa samo, da način registracije vozil Slovenske vojske in obliko ter vsebino registrskih tablic predpiše minister, pristojen za obrambo. Ni pa določeno, da registracijo teh vozil opravlja ministrstvo, pristojno za obrambo, ter je treba določiti za vozila Slovenske vojske izjeme pri prevozu števila oseb, ki se smejo prevažati v vojaških vozilih ali na njih. Tako bo ta zakon točneje določil tudi pristojnosti Ministrstva za obrambo, zato da bodo vozila čim bolj operativna pa nenazadnje tudi v vsakem primeru vozila v skladu s predpisi po naših cestah. Tudi Komisija za državno ureditev pri Državnem svetu je obravnavala ta zakon in predlog zakona podpira. Komisija podpira torej prizadevanja ministrstva za morebitno uvedbo nove sankcije v smislu rehabilitacijskega programa in komisija predlaga Ministrstvu za promet in Ministrstvu za notranje zadeve, da še okrepi prizadevanja ob pripravi preventivnih ukrepov, ki bodo zagotavljali višjo stopnjo osveščenosti, zavedanja in ravnanja udeležencev v prometu. Tudi člani odbora so v razpravi menili, da je treba na podlagi podatkov ministrstva, ki se nanaša na število prometnih nesreč na naših cestah in o vzrokih za te nesreče, zagotoviti tako preventivne ukrepe za zagotavljanje varnostni, kot tudi v nekaterih primerih zaostriti kaznovalno politiko. Amandmaje k zakonu so vložile poslanske skupine koalicije in jih je odbor tudi sprejel, tako da je Odbor za promet po končani razpravi o členih predloga zakona in glasovanju o vloženih amandmajih glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora tako pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji, in dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila, hkrati pa je seveda to tudi besedilo, ki ga danes obravnavamo na seji Državnega zbora. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa je prav gotovo največkrat popravljen zakon v Državnem zboru, vsaj kolikor jaz sledim iz prejšnjega mandata. In če je to rezultat, kar je minister danes poudaril, da je manj poškodovanih in manj smrti na naših cestah, potem seveda je mogoče tudi smiselno pohvaliti predlagatelje vseh teh sprememb. Današnja sprememba, ki ni samo ena, ker nekaj jih je, seveda je smiselna in v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo te spremembe tudi podprli. Prav je, da v času, ko je kriza, ko ni dela, avtoprevoznikom omogočimo deponijo registrskih tablic za daljše obdobje, da se na tak način potem tudi zmanjša strošek ponovne registracije. Prav tako je smiselno, da se v bistvu dodelijo te brezplačne parkirne kartice za zdravstvene službe, socialne službe, invalidske organizacije, vendar tukaj bi imela Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke eno pripombo oziroma naprosilo, da bi v ta spisek, v ta nabor imenovanih oseb oziroma organizacij vključili tudi pravne osebe, ki izvajajo dejavnost nege in oskrbe. Mogoče, spoštovani minister, če seveda je to možno. Mi smo to malo prepozno opazili. Prav bi bilo, če smo vse našteli, da tudi njim omogočimo dejansko to parkirno kartico. Kar se tiče sprememb glede tehničnih pregledov za vozila, ki prevažajo nevarno blago, imamo tukaj neko pripombo, ki pa seveda ni utemeljena, ker krovni zakon za vozila, ki prevažajo nevarno snov, predpisuje tehnične preglede in tudi rok za opravljanje teh tehničnih pregledov. Tako gremo iz šestmesečnih pregledov na eno leto. Če govorimo o prevozu nevarnih snovi, bi bilo mogoče bolj pametno, če bi takšna vozila pregledovali vsakih šest mesecev. Vendar kot že rečeno, pridemo v kolizijo s krovnim zakonom, ki to predpisuje na eno leto. Ravno tako je sprememba besedila, ki se nanaša na vojaška vozila oziroma strnjene kolone vojaških vozil, je na nek način smiselna, kajti Slovenska vojska dobiva novo prevozno sredstvo 8X8 in prav gotovo je, da to vozilo je dovoljeno tudi za prevoz ljudi, določene hitrosti so drugačne, kot jih predpisuje prometni režim in v strnjeni koloni pač dovoljujemo drugačni prometni režim kot sicer za druga vozila. Vse navedene pripombe, dopolnila Zakona o varnosti cestnega prometa v Slovenski nacionalni stranki podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona, ki bo omogočil enostavnejše poslovanje in bo vsaj delno olajšal krizo, v kateri so se znašli avtoprevozniki. Pozitivno je tudi to, da sprememba zakona prinaša nekatere preventivne ukrepe za izboljšanje varnosti na naših cestah. Nesprejemljivo in tragično pa je, da v Sloveniji nikakor ne moremo preprečiti ali vsaj omejiti števila tragičnih nesreč v prometu. Zato je treba zagotoviti preventivne ukrepe za zagotavljanje varnosti v cestnem prometu in kakor tudi zaostriti kaznovalno politiko. Vzgojo in učenje za nenasilno komunikacijo bi bilo nujno uvesti tudi pri usposabljanju za vozniško dovoljenje. Vse preveč je očitno, da svojo moč in nestrpnost nekateri izražajo s prehitro vožnjo, ki je največji vzrok nesreč. Podpiramo zaostritev kazni v primeru povratnikov, najhujših kršilcev prometnih predpisov v upanju, da bo ta ukrep vplival na zmanjšanje nesreč in posebno obravnavo voznikov začetnikov do dopolnjenega 21. leta starosti in dve leti od prve pridobitve dovoljenja. Prav je, da se z zakonom popravijo tudi nekateri nesmisli in neskladja v zakonodaji. Zdi se nam primerna rešitev glede vojaških vozil za prevoz več kot 8 oseb in opredelitev glede policijskih vozil na dolžnosti oziroma o posebnih pogojih za hitro vožnjo policijskih vozil, ki spremljajo ali zasledujejo kršitelje hitrosti, da morajo voziti na način in s hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in ne ogrožajo drugih udeležencev v cestnem prometu ali njihovega premoženja. Pri določanju pravic do parkirne kartice pa predlagamo Vladi, da uvede, da bi pravico do kartice morali imeti tudi starši v prometu z enim ali več dojenčki starimi do dve leti, na dostopih v javne ustanove, zdravstvene domove in nakupovalne centre. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke spremembe zakona podpira. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Državni sekretar s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa podprli. Logistično dejavnost in avtoprevozniško dejavnost kot njen pomembni del zadnje mesece zaznamuje predvsem gospodarska kriza. Če je Slovenija zardi svoje ugodne lege še pred letom in pol uživala koristi rastočih vzhodnih ter zlasti jugovzhodnih evropskih trgov, je v letošnjem letu deležna predvsem velikega padca v avtoprevozniški dejavnosti. Pri tem moramo žal ugotoviti, da tudi v času konjukture v tej dejavnosti nismo pobirali smetane, ki bi jo lahko. Razlogov je seveda več. Izstopa predvsem premajhna ponudba logističnih operacij, ki morajo nadgrajevati prevozništvo, povezanost Luke Koper s srednjeevropskim železniškem omrežjem bi morala biti boljša in tako naprej. Če v konjukturnih časih že nismo bili sposobni pobirati logistične smetane, rastlo je vsaj prevozništvo, znotraj tega pa predvsem avtoprevozniška dejavnost. Danes je stanje obratno in slabo. Tako slabo, da je precej slovenskih avtoprevozniških podjetij na robu preživetja. Zato v LDS obravnavani predlog zakona razumemo kot protikrizni, saj prinaša nekatere ukrepe, ki bodo posredno ali neposredno pripomogli k zmanjšanju negativnih posledic gospodarske krize, ki se kažejo v avtoprevozniški dejavnosti. Ker je vsebino ukrepov že predstavil minister jih ne bom posebej navajal. V LDS se z njimi strinjamo in jih podpiramo. Pomembni se nam zdijo tudi zato, ker časovno sledijo višjim cestninam za tovornjake, ki so se s 1. julijem podražile za 40%. Podražitev je bila nujna zaradi zagotavljanja vzdržnosti avtocestnega programa, ki je žal doživel ne dovolj premišljen poseg v cestninski sistem, ter zaradi skokovitega porasta tranzitnega tovornega prometa na slovenskih avtocestah v zadnjih letih. Podražitev je Vlada ublažila tudi z vračilom trošarine, in sicer 130 evrov na 1000 litrov goriva. Nadalje Vlada pripravlja spremembe pri plačevanju nadomestil za izredne prevoze, ki tudi razbremenjujejo avtoprevoznike. V LDS smo mnenja, da se pristojna ministrstva in Vlada vsekakor zavedajo težav avtoprevozniške dejavnosti in z njo veliko število ljudi, ki so s to pomembno dejavnostjo ali panogo tudi posredno oziroma neposredno povezani. Vlada je v okviru trenutnih javno finančnih možnosti prisluhnila težavam avtoprevoznikom in jim z omenjenimi aktivnostmi poleg že sprejetih generalnih protikriznih ukrepov kot dejavnosti še dodatno pomaga. V Liberalni demokraciji Slovenije ne odobravamo napovedani protest 1. avgusta letos, ko naj bi tudi tovornjaki začeli protestno voziti po vinjetnih stezah, ki so na cestninskih postajah namenjene le osebnim vozilom. Vzrok protesta naj bi bilo dejstvo, da do 31. julija ne bo uveljavljeno cestninjenje tovornjakov brez ustavljanja. Dogovor, po katerem bo do konca tega meseca tudi za tovornjake uveljavljanje cestninjenje brez ustavljanja, je bil sklenjen 24 januarja lanskega leta s prejšnjo vlado, na izhodiščih, ki so se v tem času bistveno spremenila, in v bistveno drugačnih gospodarskih in tudi drugih okoliščinah. Zato pričakujemo, da se bodo intenzivno nadaljevali pogovori med avtoprevozniškimi organizacijami in Vlado o vseh odprtih vprašanjih, ki tarejo avtoprevoznike oziroma avtoprevozniško dejavnost. Od Vlade pa pričakujemo, da nekatere realne in upravičene zahteve avtoprevoznikov ponovno pretehta in jih začne izpolnjevati. V LDS izpostavljamo zahtevo po strožjem nadzoru predvsem tujih prevoznikov [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], ki vozijo brez dovolilnic, preveč naloženi in s tehnično nepopolnimi tovornimi vozili. Ne vidimo namreč nobenega upravičenega razloga, da pristojni državni organi te zahteve ne bi mogli izpolniti. Spoštovani, kot sem že povedal, v Liberalni demokraciji Slovenije s predlaganimi administrativni ukrepi za blažitev posledic krize v avtoprevozniški dejavnosti soglašamo. Zdijo se nam primerni, zato bomo predlog zakona tudi podprli.
Hvala. Gospod Samo Bevk bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Socialni demokrati bomo spremembe in dopolnitve Zakona o varnosti cestnega prometa podprli. Zaradi nastale gospodarske krize se je med drugim znašla v nemilosti tudi avtoprevozniška dejavnost, ki po nekaterih podatkih dosega skoraj desetino bruto domačega proizvoda. Dejstvo je, da zaradi zmanjšanja naročil danes premnogi tovornjaki stojijo na parkiriščih in povzročajo dodatne stroške avtoprevoznikom. Zato je v današnjih pogojih popolnoma liberaliziranega avtoprevozniškega trga in v času zaostrene gospodarske krize novela Zakona o varnosti cestnega prometa več kot dobrodošla. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da bo novela zakona pripomogla k zmanjšanju negativnih posledic gospodarske krize, ki se kažejo v avtoprevozniški dejavnosti, ter odpravila vsa tista neskladja, ki so nastala v dosedanjem zakonu zaradi uveljavitve sprememb drugih zakonov. Predlog zakona omogoča odjavo vozila in hrambo registrskih tablic za tovorna vozila in avtobuse za daljše obdobje, to je obdobje enega leta. Odjava vozila je do sedaj bila možna samo iz razlogov, ki niso na strani lastnika registriranega vozila. Novela zakona pa omogoča odjavo vozila tudi iz razlogov na strani lastnika registriranega vozila, in sicer kadarkoli, pri čemer se morajo registrske tablice hraniti pri registracijski organizaciji. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo vedno upoštevali mnenja stroke, zato pozdravljamo odločitev predlagatelja zakona, da je upošteval pobudo Združenja za promet v okviru Gospodarske zbornice Slovenije, kjer so avtoprevozniki izkazali potrebo po daljšem, enoletnem roku hrambe registrskih tablic v primeru odjave vozila, saj nekateri svojih vozil v določenem obdobju ne uporabljajo. To pa je posledica izgube naročil prevozov v času gospodarske krize in s tem povezane nekonkurenčnosti slovenskih prevoznikov na mednarodnem trgu. Z možnostjo hrambe registrskih tablic za daljše obdobje, kar prinaša novela zakona, se bodo tako zmanjšali stroški lastnikov vozil pri ponovni registraciji. Prevoznik pa bo lahko v primeru ponovne registracije pridobil iste registrske tablice takoj ob oddaji vloge, kar mu bo zmanjšalo stroške zaradi hitrega postopka. Kot rečeno, Poslanska skupina Socialnih demokratov novelo zakona podpira in bo glasovala za. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Darko Menih bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni, vsem lep pozdrav! Vlada je 22. 5. 2009 Državnemu zboru posredovala Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v cestnem prometu v zakonodajni postopek. Svoje mnenje je podala Komisija za državno ureditev pri Državnem svetu in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Na odboru za pomet smo obravnavali mnenja in jih v razpravi podprli. Podprli smo tudi amandmaje k 1., 3. in 9. členu, ki so jih vložile koalicijske stranke SD, Zares, DeSUS in LDS. Naša stranka ni vložila amandmajev. V predlaganem zakonu so predlagane spremembe za blažitev in zmanjšanje negativnih posledic gospodarske krize, ki se kažejo v avtoprevozniški dejavnosti, omogočiti hrambo registrskih tablic za tovorna vozila za daljše obdobje, ukinitev šestmesečnih tehničnih pregledov za vozila, ki prevažajo nevarno blago. Za ta vozila so tehnični pregledi določeni po drugih predpisih. Ne razumemo pa, kako bi člen, ki govori o voznikih začetnikih, vplival pozitivno na blažitev gospodarske krize. Na kakšen način bi to lahko bistveno vplivalo na zmanjševanje negativnih posledic krize? Poleg navedene nujne spremembe, ki pomeni blažitev gospodarske krize, je v zakonu nujno treba jasneje opredeliti pojem voznika začetnika. Predmet zakonskega urejanja je tudi odprava nejasnosti določb in neskladij, ki so nastali v zakonu zaradi uveljavitve drugih zakonov ali pa gre za redakcijske popravke. V zakonu so tudi vse denarne kazni pretvorjene iz slovenskih tolarjev v evre. V obrazložitvi zakona je predlagatelj navedel tudi podatke o nesrečah, ki so se zgodile v letu 2008. Iz podatkov je razvidno, da se sicer število nesreč zmanjšuje, prav tako delež mrtvih, se pa na splošno povečuje procent hudo telesno poškodovanih in lahko telesno poškodovanih. Opozoriti pa je treba, da se povečuje procent mrtvih v nesrečah, ki so povzročene v naseljih. Kakšne ukrepe bo treba zavzeti za izboljšanje te situacije: omejitev hitrosti ali zvišanje kazni. To pomeni tudi to, da je potrebno več pozornosti nameniti ureditvi cestnega prometa v naseljih, posodobiti ceste in cestno signalizacijo, zagotoviti še večjo varnost prebivalcev v naseljih. Minister, pristojen za obrambo, v soglasju z ministrom. pristojnim za notranje zadeve, podrobneje predpiše način in pogoje za vožnjo vozil iz prvega odstavka tega člena, pri čemer določi zlasti število oseb in pogoje za prevoz oseb ter kategorijo vozniškega dovoljenja in vojaško usposobljenost voznikov. Minister, pristojen za notranje zadeve, podrobneje predpiše način in pogoje za vožnjo vozil iz drugega odstavka tega člena, pri čemer določi zlasti število oseb in pogoje za prevoz oseb ter kategorijo vozniškega dovoljenja. Za bojna in nebojna vojaška vozila za posebne namene, ki po konstrukciji in po namenu lahko prevažajo tovor, osebe ali oborožitev in se uporabljajo za delovanje Slovenske vojske, ne veljajo določbe tega zakona o rokih za opravljanje tehničnih pregledov, pogojih in načinu opravljanja tehničnih pregledov. Minister, pristojen za obrambo, v soglasju z ministrom pristojnim za notranje zadeve, predpiše roke za opravljanje tehničnih pregledov, pogoje in način opravljanja tehničnih pregledov vozil iz prejšnjega odstavka. Smotrno bi bilo, da se čim več tehničnih pregledov opravi znotraj objektov, v katerih jih proizvajajo, kajti nesmiselno jih je voziti kam drugam, pa tudi strokovnost tehničnega pregleda je vprašljiva. Za primer navajam Šoštanj, kjer gradijo patrije. V Slovenski demokratski stranki podpiramo predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa in ga v celoti podpiramo. Hvala.
Hvala. Gospod Damijan Perne bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovane, spoštovani! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa je pravzaprav eden redkih, ki je bil na Odboru za promet z vključenimi popravki sprejet soglasno. Tudi s tega vidika v Poslanski skupini Zares podpiramo vsebino predloga te novele. Gre predvsem za vsebinske spremembe, ki naj bi v prvi vrsti posredno ali neposredno pripomogle k zmanjševanju negativnih posledic gospodarske krize in se kažejo predvsem v avtoprevozniški dejavnosti. Tu govorimo o odpravi posameznih administrativnih ovir, ki omogočajo hrambo registrskih tablic za tovorna vozila za daljše obdobje in ukinitev šestmesečnih tehničnih pregledov za vozila, ki prevažajo nevarno blago. Naslednji sklopi predpisov pa odpravljajo neskladje predpisov, ki urejajo isto pravno vprašanje glede začetka štetja roka za ponovno pridobitev vozniškega dovoljenja, jasno določajo stvarno pristojnost za registracijo vozil Slovenske vojske ter določajo izjeme pri prevozu števila oseb, ki se smejo prevažati v ali na vojaških vozilih. Se pravi rešitve, ki so bile predlagane s strani Vlade, pa jih sedaj ne bi še enkrat našteval, so rešitve, ki jih bomo, kot rečeno, v Poslanski skupini Zares z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gostje, poslanke in poslanci! Stališče poslanske skupine k dopolnitvam zakona o varnosti v cestnem prometu. Nobenega dvoma ni, da je svetovna gospodarska in finančna kriza zadela tudi našo državo. Še več. Gospodarske razmere se v domačem in mednarodnem okolju še naprej zaostrujejo in glavnino negativnih posledic lahko še pričakujemo. Kriza načenja gospodarstvo na več področjih. Obdobje te izjemne negotovosti in krize zaupanja naša vlada rešuje s številnimi ukrepi, na kar nakazuje sprejetje že tretjega svežnja protikriznih ukrepov. Večina teh ukrepov je že v izvajanju, saj je več zakonov, ki vključujejo te ukrepe, že sprejetih. Drugi so še v fazi oblikovanja besedila predloga zakona. Predvsem na področju pomoči velikim in malim gospodarskim subjektom je bilo že veliko realiziranega. Vlada Republike Slovenije je na področju omilitve razsežnosti vplivov gospodarske krize že vseskozi aktivna. Posledice svetovne finančne in gospodarske krize zagotovo občutijo tudi cestni prevozniki. Slednji so pripravili tudi številne predloge za izhod iz nastalega položaja, na katerega nimajo ravno velikega vpliva. Tako so šli ti predlogi v smeri zmanjšanja trošarin za plinsko olje, zmanjšanja visokih glob za prekrške v prometu, davčnih olajšav za ekološka vozila v smeri določanje cestnine po dejanski uporabi, zakonsko določenega 30-dnevnega plačilnega roka, poznejšega plačevanja DDV-ja, dodatnih spodbud za vlaganje v razvoj, ukinitve vseh omejitev za uveljavljanje olajšav za investicije, v smeri modernizacije delovnopravne zakonodaje s krajšimi odpovednimi roki, z zmanjšanjem odpravnin in na sploh v smeri večje fleksibilnosti zaposlovanja. Nekateri izmed teh predlogov so že v fazi izvajanja, saj smo ravno tu v Državnem zboru sprejeli potrebne zakone. Avtoprevozniki pa so med drugim izkazali tudi potrebo po daljšem enoletnem roku hrambe registrskih tablic ob odjavi vozila, saj nekateri svojih vozil v posameznem obdobju ne uporabljajo. To pa je predvsem posledica izgube naročil prevozov med gospodarsko krizo in s tem povezane nekonkurenčnosti slovenskih prevoznikov na mednarodnem trgu. Vlada je temu predlogu prisluhnila in pripravila predlog novele zakona, ki jo bomo poslanci DeSUS-a podprli. Prepričani smo namreč, da se bodo z možnostjo hrambe registrskih tablic za daljše obdobje zmanjšali stroški lastnikov vozil pri ponovni registraciji vozila. Prevoznik bo tako lahko pri ponovni registraciji pridobil iste registrske tablice takoj ob oddaji vloge, kar bo zaradi hitrega postopka zmanjšalo njegove stroške. Prav tako pa so na te tablice vezane tudi druge naprave in certifikati, ki bi jih prevoznik sicer moral zamenjati, če bi za to isto vozilo dobil novo registrsko oznako. Naj povem, da so ti stroški za prevoznika precej visoki oziroma bistveno višji od cene registrskih tablic. Poleg naštetega pa bodo prevozniki lahko ob odjavi vozila uveljavljali vračilo že plačanih obveznosti za registracijo vozila, zavarovanja, povračilo za uporabo cest in tako dalje. Predlog novele zakona vključuje še nekatere druge spremembe osnovnega zakona, ki gredo v smeri takojšnjih in vidnih učinkov na blažitev posledic gospodarske krize na področju avtoprevozniške dejavnosti ter nekatere redakcijske spremembe. Vse te predlagane rešitve so torej oblikovane z namenom vsaj nekoliko ublažiti posledice krize na področju avtoprevozništva in poslanci DeSUS-a bomo prispevali svoje glasove k sprejemu teh ukrepov. Seveda v upanju, da bodo te spremembe tudi služile svojemu namenu. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujemo drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v sredo, 15. julija, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Za danes predvideno 12. točko bomo obravnavali jutri, 15. 7. po 22. točki dnevnega reda. S tem prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deveti uri.