Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Pričenjam s 25. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi drugega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanca: Roberto Battelli in Zmago Jelinčič Plemeniti. Na sejo sem vabil predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Janeza Janšo, ministra za zdravje mag. Andreja Bručana, ter ostale člane Vlade Republike Slovenije. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 25. izredne seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 7. decembra 2006. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel, zato prehajamo na odločanje o določitvi dnevnega reda. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave. Hvala. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem seje. Glasujemo. Bili smo nesklepčni. Prosim, da ste pozorni pri glasovanju, kajti ocenjujem, da je dovolj poslancev in poslank v Državnem zboru. Prehajamo na drugi poskus glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 25. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA ZDRAVJE MAG. ANDREJA BRUČANA. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 23-ih poslank in poslancev, s prvopodpisano gospo Cvetko Zalokar Oražem. Kot sopredlagatelji so najavljeni tudi gospod Ljubo Germič, mag. Milan M. Cvikl, dr. Pavel Gantar, gospod Aleš Gulič in gospod Jožef Školč ter dr. Slavko Gaber. Besedo dajem predstavnici predlagateljev interpelacije poslanki Cvetki Zalokar Oražem za obrazložitev interpelacije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, kolegi in kolegice! Spoštovani vsi, ki nas spremljate. Interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zdravje, mag. Andreja Bručana, smo v poslanskem klubu LDS vložili zaradi zaščite interesa slovenskih bolnikov in bolnic ter zaradi večmilijardne škode, ki nastaja zaradi njegovega nezakonitega in neracionalnega delovanja in ravnanja. Minister izvaja divjo in nenačrtno privatizacijo, s katero povzroča razgradnjo zdravstvenega sistema, saj dopušča in sodeluje pri nenadzorovanem in nezakonitem podeljevanju koncesij na področju primarnega, sekundarnega in terciarnega zdravstvenega varstva. Vse to se dogaja brez ustrezne strategije, brez analize in nadzora in brez ustrezne zdravstvene mreže ter zakonske podlage za takšne odločitve. Interpelacijo smo vložili, ker minister v dveh letih ni pripravil nacionalnega plana in strategije zdravstvenega varstva za obdobje 2005/2012, čeprav smo že na koncu leta 2006, in ker ni pripravil ter uskladil cele vrste nujnih zakonskih predpisov, katerih nesprejetje pomeni veliko škodo za bolnike. Ministru očitamo, da ne izvaja zakonov na področju zavarovalništva in ker ne ukrepa dovolj učinkovito, da bi preprečil nezakonito in prikrito divje zavarovalništvo na področju zdravstva, ki jo najbolj nedvoumno predstavljata delovanje Vzajemne in Prve zdravstvene asistence. Minister manipulira in zavaja s podatki o skrajševanju čakalnih dob, saj je stanje v praksi povsem drugačno, kot pa ga javno predstavlja. Odgovoren je, ker ni pripravil strategije za odpravo čakalnih dob in ni uvedel nacionalne čakalne liste, ki bi edina pokazala realno stanje in privedla do pravičnosti za bolnike. Minister je neposredno odgovoren tudi za milijardno škodo, ki nastaja zaradi previsokih cen zdravil, saj cen zdravil ne prilagaja dovolj ažurno glede na tržne razmere, kar mu zakon in pravilnik dopuščata in omogočata. Minister tudi ne želi vzpostaviti jasnega nadzora na področju preizkušanja zdravil in njihovega dokumentiranja. Minister dopušča in podpira klientelizem pri nabavah medicinske opreme, oddaji storitev, kot so na primer pred dnevi oddani helikopterski prevozi tujemu [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]pod krinko Avtomoto zveze Slovenije ter glede na bistveno višjo ceno in škodo za naše pilote v okviru policijske in vojaške helikopterske enote. Minister še vedno ni uredil stanja in neučinkovite kontrole na področju citopatologije. Na področju divje privatizacije je minister Bručan odgovoren za razgradnjo osnovnega javnega zdravstva, ki ga predstavljajo zdravstveni domovi, in za popolnoma nestrokoven, zastarel in škodljiv pogled na njihov položaj, vlogo in funkcijo. Odgovoren je za divjo privatizacijo, saj leta poteka brez razgrnjene vizije, strategije, brez analize prednosti in slabosti, brez finančnih ocen, brez primerjav in analiz tudi s tujimi izkušnjami, brez predhodne ali vsaj sprotne regulacije novonastalih razmer in v popolni odsotnosti dialoga z javnostjo. Z javnimi izjavami spodbuja in poudarja ter favorizira izključne prednosti zasebništva, ob tem pa zanemarja vse pasti divje privatizacije in tranzicije, ki poteka na področju zdravstva. Da gre za načrtno in pospešeno podeljevanje koncesij, govori podatek, da je v dveh letih svojega mandata podelil že več kot 270 novih koncesij, njegov predhodnik pa v štirih letih 148. V Sloveniji je bilo do njegovega mandata postopno podeljenih okoli 900 koncesij, kar je pomenilo nekaj več kot 25% vseh zdravnikov in nas je umeščalo med države z mešanim sistemom, kamer sodijo tudi skandinavske države. Vse to pa poteka ob nesprejeti, zastareli mreži javne zdravstvene službe, kar ob istočasnem izostanku ustreznega nadzora in osnovnih standardov na osnovni zdravstveni ravni povzroča razpad sistema in s tem neposredno ogroža zdravje ljudi, ukinja načelo solidarnosti in zmanjšuje učinkovitost zdravstvenega varstva. Minister je odgovoren za odvzemanje pristojnosti in ogrožanje premoženja in lastnine občin na področju osnovnega zdravstva, saj zagovarja, načrtuje in tudi nekontrolirano dopušča prehod zasebno-javnega zdravstvenega sistema v čisti zasebni javni sistem na področju osnovnega zdravstvenega varstva. Tega občutljivega področja se loteva z revolucionarnimi in nedomišljenimi akcijami, brez sodelovanja in dogovora s socialnimi partnerji in širšo javnostjo ter ne zgolj, ampak v resnici tako rekoč in dejansko preko noči, kot je bil primer pred nekaj tedni. Zakaj trdimo, da gre za divjo privatizacijo? V LDS-u želimo poudariti, da a priori ne nasprotujemo privatizaciji in podeljevanju koncesij ter postopnemu in premišljenemu dograjevanju zdravstvenega sistema, vendar pa ne na takšen način kot to počne minister Bručan. Že ob nastopu svojega mandata je napovedal obsežno privatizacijo pri izvajanju zdravstveni storitev, nikoli pa ni kaj konkretnega storil za jasno in nedvoumno pravno ureditev tega področja. Zakon o koncesijah napoveduje že vse leto, pa ga še vedno ni v proceduri. Problem ni le v tem, ali zasebno ali javno, ampak v ureditvi in jasni razmejitvi med zasebnim in javnim, za kar kot minister ni poskrbel. V nekaterih člankih, na primer v pogovoru za revijo Jana, junija 2005, je minister vzhičeno poudaril, da naj v osnovnem zdravstvu preide v zasebne čim več, tudi do 100%. Prav tako je večkrat slabšalno in podcenjujoče govoril o zdravstvenih domovih kot o, citiram, "preživelih ustanovah", ki so, citiram ponovno, "v nasprotju z novimi koncepti". Toda resnica je prav nasprotna. Zdravniki posamezniki že dolgo niso kos zahtevam sodobne zdravstvene stroke in so prisiljeni iskati nove oblike sodelovanja. Tudi v številnih zahodnoevropskih državah, kjer zdravstvenih domov ne poznajo, v zadnjem obdobju iščejo prav takšne oblike sodelovanja in skupinske prakse, kot jo ima koncept našega zdravstvenega doma. Gospod minister, ne bojte se, zdravstveni dom ni socialistični ali komunistični produkt, ki bi ga bili dolžni v svoji revolucionarni vnemi uničiti, saj imamo prvi zdravstveni dom v Sloveniji že od leta 1926. Očitamo vam, da ste s svojimi izjavami povzročili nemir med zdravstvenimi delavci in pomembno vplivali na njihova pričakovanja in obnašanja, saj so se začeli bati za svojo prihodnost. Kot pravite v Delu, novembra 2005, naj pri tem ne bi uporabljali prisile. A tudi besede, še posebej vaše, gospod minister, imajo seveda velik pomen in vpliv, saj ste s tem jasno in nedvoumno sporočili, da želite čim prej doseči čim večji, do konca mandata, pa vsaj 50%, prehod zdravnikov med koncesionarje. Zdravstveni domovi pa naj bi počasi odmrli in opravljali zgolj funkcijo preventive in urgence ter druge finančno nezanimive programe, ki bi se jih koncesionarji otepali. Da je na tem področju nekaj hudo narobe, je opozoril tudi novi predsednik strateškega sveta dr. Marjan Senjur, ki pravi: "Skrajno kritično je stanje na področju zdravstva. Za britansko Vlado je prav zdravstveni sistem ključna, paradna reformna tema. Pri nas se z zdravstvenim sistemom ukvarja minister. Ni pa videti, da bi bila to tema Vlade. Tudi ni razvidno, kaj se sploh skuša doseči, da se zdravstveni sistem ne bi poslabšal", konec citata. Na področju sekundarnega in celo terciarnega zdravstvenega varstva minister Bručan brez zadržkov podeljuje koncesije in spodbuja odhajanje zdravnikov iz bolnišnic med zasebnike. Minister Bručan je leta 2005 podelil koncesije 46-im novim zasebnim izvajalcem na sekundarni ravni, pred tedni pa še 50-im novim. Torej skupaj 96. Pred tem je bilo od leta 1992 do leta 2004, podeljenih skupaj 152 koncesij. Minister Bručan v odgovoru pravi, da podeljuje koncesije v skladu z zakonodajo, tako kot se je to dogajalo vse od leta 1992. Pri tem pa zavestno pozablja, da je Slovenija vmes vstopila v Evropsko unijo in bi moral našo zakonodajo prilagoditi evropski, za kar je imel že dve leti časa. Ob vsem tem je jasno, da ne želi zakonsko urediti tega področja oziroma da želi prej podeliti čim več koncesij na sporen način. Zakon o koncesijah, ki naj bi to uredil, se še vedno zgolj napoveduje. Osnutek iz avgusta je čudežno izginil, koncesije pa uspešno podeljuje, brez javnih razpisov, v nočnih akcijah, kot se je dogajalo pred nekaj tedni. Na spornost podeljevanja koncesij brez javnih razpisov opozarjata tudi pravobranilki pri sodišču Evropske skupnosti, med njimi tudi naša predstavnica dr. Verica Trstenjak ter številni strokovnjaki. Aleksij Možina, ki je doktoriral prav s področja koncesij, pravi, da "bo evropsko sodišče sledilo predlogu svoje pravobranilke, pri tem pa ne gre le za primer oddaje poštnih storitev, ampak tudi oddaje nujnih zdravstvenih prevozov na Irskem. In to bo pomenilo, da so vse koncesije, podeljene pri nas po vstopu v Evropsko unijo, nezakonite, saj zanje ni bilo javnega razpisa." Konec citata. Ali bo v tem primeru zadostoval razpis za programe, ki ga izvaja Zavod za zdravstveno zavarovanje, pa je zelo vprašljivo. Vsekakor pa je od vas, gospod minister, skrajno neodgovorno, da stopate po tako spolzkem terenu in ne ukrepate urgentno in hitro. Najbrž se pač zanašate na to, da bodo podeljene koncesije ostale v veljavi zaradi velike škode, ki bi jo povzročilo njihovo izničenje. Kakorkoli že, gre pri koncesijah za visoka javna sredstva, ki jih dobi posameznik, in nič vas ne opere odgovornosti, da tega ne delate javno in transparentno. Izgovori na preteklo ravnanje vas ne odvezujejo, saj se pravni red v Sloveniji razvija in dograjuje, čemur bi morali svoj prispevek dati tudi vi. Tudi Fidesov predsednik Konrad Kuštrin pravi, da se zavzema, da bi nov zakon omogočil pregledno dodeljevanje koncesij, pod katerim bodo pod enakimi pogoji sodelovali vsi. Torej je jasno, da tudi sami zdravniki opozarjajo, da sedanje podeljevanje koncesij ni pregledno in ni enakopravno za vse. Do kdaj še, gospod minister? Morda do takrat, ko ne bo več kaj podeljevati? Podeljevanja koncesij ne spremlja ustrezna regulacija in nadzor, pri čemer je vaš glavni argument, da podeljujete zlasti koncesije tam, kjer potrebe niso pokrite z obstoječo zdravstveno javno službo in mrežo. To ni res, saj so takšne koncesije, večinoma so podeljene v manjših občinah, v manjšini in jim tudi v LDS ne nasprotujemo. A velika večina koncesij je podeljenih tam, kjer delujejo javni zavodi, in zdravnikom, ki iz njih prehajajo v koncesionarstvo. Takšni so tudi obsežni primeri, ki smo jih opisali v interpelaciji na primerih Slovenske Bistrice in Novega mesta. Slovenski Bistrici ste ob obisku javno pozvali županjo, da naj koncesije zdravnikom iz zdravstvenega doma vendarle podeli, saj naj bi za nepodelitev ne imela pravne podlage. Zelo nenavaden pritisk, še posebej, ker je Vrhovno sodišče nedvoumno presodilo, da občini ni potrebno podeliti koncesije, če so potrebe pokrite v javni zdravstveni službi. A v Slovenski Bistrici so vas ubogali, saj so podelili kar 18 novih koncesij in jih je potem v zdravstvenem domu od nekdanjih 34-ih zdravnikov ostalo le še 6, od tega 2 splošna zdravnika. Tako se je zgodilo, da letos od 14. avgusta od 14-ih zasebnih ambulant dela le 1, bolniki pa so na vratih njihovih ordinacij lahko prebrali, da naj pomoč pač poiščejo v zdravstvenem domu. Več kot polovica koncesionarjev v Slovenski Bistrici ne dežura in za vse to naj bi bili po vašem krivi direktorica zdravstvenega doma in županja, češ, da ne znata usklajevati dela. Vaša krivda pa se je sedaj izgubila, čeprav Zakona o koncesijah ni nikjer, zato tudi ni določenih pravil igre in ne danih pooblastil za urejanje odnosov s koncesionarji. Pri tem je nedoumljivo, da to počnete brez sprejete zdravstvene mreže. To je tako, kot da bi kmet začel prodajati kar povprek malo: gozda, malo pašnikov, najboljše njive, ob tem pa sploh ne bi vedel, s čim se bo preživljal in kasneje ukvarjal. Ko se bo seveda končno odločil, pa bo tako ali tako že brez vsega oziroma lahko rečemo berač. Ob vsem tem gospod minister želim spomniti, da ste javno že novembra 2005 zatrjevali, da imate pripravljeno gradivo za oblikovanje osnovne zdravstvene mreže, ki mora biti po vaših besedah podlaga za podeljevanje koncesij, poudarjam, novembra 2005. Mreža še danes ni sprejeta. Koncesijam pa množično dajete svoja soglasja na pamet in po občutku. Dejstvo je tudi, da je nadzor v javnih zavodih zgrajen na obsežnem sistemu notranjega in zunanjega nadzora. Naj poudarim, da z interpelacijo ne želimo sporočiti, da so zdravniki-koncesionarji slabi. Ne, prej nasprotno. V zasebništvo so sprva odhajali zlasti najbolj ambiciozni in dobri zdravniki, ki so videli nove možnosti. Velika večina jih tudi zadovoljivo sodeluje z javnimi zavodi. To ni interpelacija zoper zdravnike, saj velika večina dela izvrstno, predano in v korist bolnikov. Opravljajo svoje delo in so vredni vsega spoštovanja. Številni so koncesionarji, ki korektno opravljajo svoje delo, vendar pa so nam povedali, da s takšnim delom korektnim, komaj pridejo skozi z denarjem. Nekateri celo že vračajo koncesije ali pa o tem razmišljajo. Problem je, da marsikomu, ki mu je dana možnost in nima določenih pravil ter nadzora ter ima do sebe nizke moralne in etične norme, pač priložnost izkoristi, kot pravi pregovor: "Priložnost dela tatu." Zato pa je vaša odgovornost toliko večja, ker niste poskrbeli za sistemske rešitve, regulativo in predvsem nadzor. Neustrezen in pomanjkljiv in številčno izjemno šibek je zlasti strokovni nadzor. Zasebni izvajalci so deležni le nadzora svoje stanovske organizacije Zdravniške zbornice, ki pa je po drugi strani glavni zagovornik privatizacij. Kakšni so konkretni podatki o strokovnem nadzoru? V Sloveniji imamo preko 3700 zdravnikov, od tega več kot 1000 koncesionarjev, v tem trenutku že 1200. Zdravniška zbornica pa je lani opravila vsega skupaj 47 nadzorov, od tega 16 pri koncesionarjih, kar je le 1,6% vseh koncesionarjev oziroma drugače povedano, koncesionar lahko pričakuje, da bo strokovni nadzor doživel enkrat na 64 let. Zato ostaja ključno vprašanje za vas, gospod minister: Kako boste zagotovili ustrezni strokovni nadzor? Predvsem to zanima bolnike. Izkušnje drugih držav kažejo, da morajo imeti zasebni izvajalci v javni zdravstveni mreži še več regulative in več nadzora, saj njihov motiv, to je dobiček, neredko vodi v neoptimalne rešitev za uporabnike. Naj navedem ob tem opozorila Martina Totha, velike avtoritete na področju poznavanja zdravstva, ki je v pogovoru navedel, citiram: "Zasebniki zbirajo cenejše in lažje poti oziroma stvari, pobirajo le smetano. Nekoliko za šalo rečeno, bi takšni zdravniki radi pregledovali le mlade zdrave punce." Navaja primere, ko so si nekateri zasebni zdravniki v Ljubljani letos vzeli kar dva ali tri mesece dopusta, na vrata pa nabili sporočilo, naj se bolniki za nujne primere oglasijo v zdravstvenem domu. Dejstvo je tudi, da so se čakalne dobe v zobozdravstvu, kjer je že dosežena skoraj 50% udeležba koncesionarjev, v zadnjih letih občutno povečale. Tako imamo primere, ko objavijo tri, štiri, petletne čakalne dobe. Tak je primer tudi v občini, kjer sama živim, in smo, žal, podelili koncesije vsem zobozdravnikov v zdravstvenem domu. Po letu in pol pa moram ugotoviti, da je stanje žal slabše, zato prevzemam tudi odgovornost kot županja. Vendar so me stvari razočarale. Ljudi tako prisilijo v samoplačništvo, ki pri protetiki znaša 500, 600 tisoč tolarjev, milijon celo, saj vsaj tisti, ki imajo denar, pač ne morejo hoditi okoli neurejeni več let in čakati v vrsti. Žal pa na cesti lahko iz dneva v dan opazimo več ljudi z neurejenim in zanemarjenim zobovjem, kar je bilo pred leti redkost. Prav tako gospod Toth navaja, da koncesionarji neradi pošljejo bolnike na laboratorijske preiskave, ker jih morajo plačati iz svojih sredstev. Rajši pa jim predpišejo na recept najdražji antibiotik, ki ga plača zavarovalnica, delno pa sam pacient. O strokovnosti te odločitve boste presojali zdravniki, sama pa vem, da pretiravanje pri uporabi antibiotikov močno škoduje pri kakšni nadaljnji bolezni. Znani so primeri iz laboratorijev, kjer je opazno manj preiskav, ki jih naročajo koncesionarji, in bistveno več tistih, ki jih odrejajo zdravniki iz javnega zdravstvenega doma. Prof. dr. Arnež, ki prav gotovo stvari dobro pozna, je na vprašanje, kaj se dogaja pri koncesionarjih, odgovoril, citiram: "Selekcionirajo paciente, jemljemo manj težavne, s predvideno manjšo možnostjo zapletov", konec citata. Pri tem želim tudi poudariti, da denar, ki ostane koncesionarju, ostane in gre v njegov žep, denar ki ostane ob neporabljenem programu v javnem zavodu, zdravstvenem domu ali bolnišnici, pa se mora v skladu z zakonom potrošiti za nakup opreme in investicij. Analize plačila davkov in dajatev, ki jih plačajo zdravniki v javnem sektorju, v primerjavi s koncesionarji kaže, da od javnega zdravnika država zaradi transparentnosti njegovih dohodkov dobi kar 1,2 milijona manj sredstev oziroma več. Ta razlika, ki jo zasebnik ustvarja s prikazovanjem premajhne plače, mu ostane kot dobiček. Prav tako je dejstvo, kot sem že prej povedala, da koncesionarji varčujejo z dodeljenimi sredstvi v svoj prid tudi z manjšim pošiljanjem na diagnostične preiskave, z manjšim obsegom zdravljena na domu in patronažnih storitev in s prelaganjem stroškov na sekundarno in terciarno raven, saj se je močno povečalo število napotnic pri koncesionarjih. Naj navedem primer, zdravnik - koncesionar je na Ptuju bolnico, ki je zbolela za rakom, odklonil in jo napotil k zdravniku, seveda ne zelo eksplicitno, ampak med vrsticami, in jo napotil zdravniku v javni zdravstveni dom, saj naj bi bila zanj zaradi številnih zahtevnih preiskav in diagnostike previsok strošek. Bolniki to občutijo na svoji koži in so nas v zadnjem času opozarjali na številne primere varčevanja, ko so jim zdravniki - koncesionarji odtegnili preiskave, na primer krvi, ter zahtevali, da jih plačujejo sami, češ, da jih oni pri svojem delu ne potrebujejo. O takšnih primerih smo dobili obvestila iz Prekmurja. Pa se je kasneje pokazalo, da je imel bolnik močno povečan holesterol. Analizo v zvezi s tem pa naj bi zaradi številnih opozoril opravili na ministrstvu. In vaš sodelavec, dr. Janez Remškar, je resignirano ugotovil enako kot tudi mi. Citiram: "Analiza opravljenih nadzorov v bolnišnicah je pokazala, da vsebinskih nadzorov praktično ni. Interni nadzori v vseh zdravstvenih zavodih in pri koncesionarjih so neustrezni. Nadzori Zdravniške zbornice in Zavoda za zdravstveno zavarovanje pa nezadostni in prepogosto preveč gentelemenski." Konec citata. Tako pomembnega in občutljivega vprašanja, kot je privatizacija zdravstvenega sistema, ki se dotika slehernega državljana, se minister Bručan loteva z nestransparentnimi posamični ukrepi, namesto da bi svojo vizijo razgrnil tukaj, v Državnem zboru in pred širšo slovensko javnostjo. Minister je in mora biti varuh javnega sistema in je zato najbolj odgovoren. Nedopustno in smešno pa je, da se odgovornosti izmika in se skriva z odgovorom, da koncesije podeljujejo občine, da je to stvar županov oziroma da nanje daje zgolj soglasje, potem ko dobi mnenje Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Soglasja oziroma odločbe na sekundarni ravni izdaja on sam in v primeru, da niso izpolnjeni pogoji ali pa, da so pogodbe med občinami in koncesionarji neustrezne in ne ščitijo javnega interesa, bi jih moral zadržati. Pa jih ne. Dodatna velika slabost je, da so koncesijske pogodbe pravno pomanjkljive in ne zagotavljajo, da bi bodoči zdravniki tudi pri delitvi dela in ne le pri financiranju ostali v javni mreži. Direktorji usihajočih zdravstvenih domov nimajo zadostnih pooblastil, da bi usklajevali delo javnih in zasebnih zdravnikov. Tako to poteka popolnoma in zgolj na podlagi neformalnih dogovorov, pa še to v primeru, ko so skupne aktivnosti res neizogibne. Celo v primeru, ko zasebniki delajo še naprej v zdravstvenem domu, so prekinjeni stiki in opuščajo se skupni sestanki, skupno načrtovanje programov in analize napak. Koncesionarji ne jemljejo zdravstvenega doma, ki ga zapuščajo, preostankov ekip, medicinskih sester, laborantov, tehnikov, tako da se nihče ne ukvarja s tem, kakšna je prihodnost vseh teh drugih odvečnih zaposlenih v zdravstvenem domu, ki so bili vezani na zdravnika. Zdravstvenim domovom pa tudi bolnišnicam ostaja na plečih problem pokrivanja nepokritih fiksnih stroškov, ki ostajajo tudi po odhodu koncesionarjev skoraj enaki, zaradi krčenja programov, ki jih je odnesel koncesionar, pa izgubljajo milijonske zneske. Tako se že danes upam z gotovostjo trditi, da bo izguba v takšnih zdravstvenih domovih in bolnišnicah, še posebej v Kliničnem centru, vsako leto višja in višja. Vse to ostaja brez rešitev in zgolj na plečih vodstva zdravstvenih domov, bolnišnic, minister pa jih prepušča same sebi in ga to sploh ne zanima. Še več. V odgovoru na interpelacijo jih obtožuje nesposobnosti, čeprav so ga na posvetih večkrat opozarjali, da nimajo dovolj pooblastil in zakonskih podlag za učinkovito koordinacijo. Preventivna dejavnost v zdravstvenih domovih usiha in je ponekod celo zamrla, prav tako velja to tudi za zdravljenje na domu in predpisovanje patronaže. Naj navedem še najbolj drastični primer s področja podeljevanja koncesij iz najnovejšega obdobja. Gre za ekspresno nočno podeljevanje koncesij 50-im novim zdravnikom specialistom pred nekaj tedni. Kot v posmeh našemu predlogu in apelu, da se počaka in podeljevanje koncesij začasno zamrzne, da se naredi analiza, sprejme zakonske podlage za koncesijo se je minister na vse to požvižgal in koncesije podelili, tudi tokrat brez javnega razpisa. Koncesionarji so dobili in bili prisiljeni podpisati na isti dan koncesijsko odločbo in pogodbo, brez upoštevanja roka za pritožbe, v stilu vzemi ali pusti. Vloge so bile na ministrstvu sicer že od spomladi, bolnišnice pa so dajale svoja mnenja očitno v veliki zadregi in pod pritiskom, nekatere tako rekoč v zadnjih sekundah. Pri tem je minister pri podeljevanju koncesij tudi zavestno kršil mnenja bolnišnic in stroke ter podeljeval večji obseg programov, kot so soglašali javni zavodi in bolnišnice, brez jasnih določil, kje bodo koncesionarji delovali. Ti šele v teh dneh mrzlično iščejo prostore za svoje delo. Tako je koncesije na področju oftamologije, to je očesnih bolezni, podelil tudi družbam v lasti in prostorih optikov, čemur je stroka močno nasprotovala in ga na to tudi opozorila. Po naših virih bo zaradi odhoda treh pulmologov iz Zdravstvenega doma Ljubljana, kjer so mu nedvoumno v dopisu nasprotovali za podelitev teh koncesij, Zdravstveni dom Ljubljana izgubil 107 milijonov prihodkov, nepokritih pa bo ostalo vsaj 33 milijonov fiksnih stroškov, ki bodo bremenili druge dejavnosti. Kršitev zakona je tudi v tem, da je koncesije podelil tudi nekaterim družbam in zasebnikom, ki v času podelitve koncesije še niso pridobili dovoljenja za upravljanje dejavnosti. To so pridobili šele naknadno. Spet drugi so dobili koncesijo za dejavnost, za katero sploh niso prosili. Minister je več dni skrival srečneže, ki so dobili koncesije. Še danes pa ne vemo, za kakšen obseg sredstev so bile podeljene. Tako je na primer psihiatrična bolnišnica jasno definirala, da se zaradi podeljenih koncesij ne sme zmanjšati njihov program in finančna sredstva, pa se je prav to zgodilo. Izgubili so za več kot 90 milijonov programa. Ker ni urejene in definirane javne zdravstvene mreže, prihaja do smešnih situacij. Naj navedem ponovno primer s področja psihiatrije. V ljubljanski regiji je bilo doslej podeljenih že 18 koncesij za psihiatre, pet v zadnjem paketu. Obstajajo pa regije, kjer je velikansko pomanjkanje psihiatrov in so praktično brez kadra. In tako še naprej ostaja na koroški, prekmurski, novogoriški, novomeški regiji. Le ena od koncesij, to je tista, ki jo je dobil brat državnega sekretarja dr. Marušiča, je bila dodeljena za področje Primorske. Prav tako je zanimivo, da so se čakalne dobe na nekaterih področjih po podelitvi koncesij v preteklosti drastično povečale, in ne zmanjšale, kar kaže na to, da argument večje dostopnosti gladko pade. Čakalna doba je za ambulantni pregled v psihiatrični kliniki 14 dni, pri koncesionarjih psihiatrih pa dva do tri mesece. Zaradi hitrosti in panike, ki je vladala, je prišlo pri podeljevanju koncesij tudi do številnih napak. Na primer v Kliničnem centru, kje so pozabili na spisek tistih, ki jim dajejo soglasje, uvrstiti dr. Planinška, ki se nima komu pritožiti, le čaka lahko še vnaprej. Zanimivo je tudi, da so številni specialisti dobili koncesije za ambulantne preglede, ne pa tudi za operacije. Dr. Arnež je želel opravljati celovito dejavnost psihiatrične kirurgije. Dobil pa je le ambulantno dejavnost. Bolnike, ki bodo potrebovali kirurški poseg, bo moral torej napotiti v Ljubljano. In tam bo ponovno potreben pregled. Na ta način se bodo torej čakalne vrste še podaljševale. Taka koncesija pa pomeni tudi podvajanja storitev v breme obveznega zavarovanja. In naprej. Bodo operacije sedaj izvajali v Kliničnem centru zdravniki začetniki in specializanti, ki so na primer ostali v večini na oddelku za plastično kirurgijo, saj so odslej kar štirje zdravniki specialisti polovični zasebniki? Bo oddelek sploh lahko ohranil naziv kliničnega oddelka, saj je ostalo le še šest specializantov in 10 sekundarijev in specialistov. Ostalo je šest specialistov in 10 sekundarjatov in specializantov, se opravičujem. Včeraj nas je poklicala tudi pacientka. Imam ime in priimek, ki nam je predstavila svojo grenko izkušnjo. Na plastični kirurgiji je imela rok za operacijo pri dr. Alešu Leskovšku, enem od teh novih koncesionarjev, 8. decembra. Ko je prišla po treh mesecih čakalne dobe, pripravljena na operacijo v Klinični center, so ji sporočili, da žal operacija odpade, ker je zdravnik 1.12. postal koncesionar. Novega datuma ni dobila. Kaj naj sedaj stori, gospod minister? Medtem, ko ste gospod minister našli čas in na horuk podeljevali nove koncesije, pa vam je očitno zmanjkalo časa, v istem času, za urejanje zadev v zvezi z uvajanjem cepiva HPV proti raku na materničnem vratu. Po naših podatkih je vse pripravljeno za takojšnji začetek sicer, na žalost, za enkrat zelo dragega samoplačniškega cepljenja. Cepivo je tu, ekipe usposobljene in na vaši že od 22. novembra vloga za potrditev smernic in uvrstitev na seznam. Za to delo, žal, niste našli časa, pa čeprav je letna obolevnost z 200 bolnicami in 60 smrtnimi primeri v Sloveniji med najvišjimi v Evropi in vsa stroka enotno podpira čim prejšnje cepljenje. So pa za podpise na primer našli čas ministri v Nemčiji, Franciji, Avstriji, Danskem, Češkem, Estoniji, kjer cepljene že poteka. Kaj se bo dogajalo in kako se bo šele zatikalo pri uvrščanju omenjenega cepiva v obvezno cepljenje, za kar seveda vsi upamo, da se bo zgodilo čim prej, si lahko samo mislimo, kajti takrat ne bosta potrebna le vaša dobra volja in podpis, pač pa od vas pričakujemo tudi to, da boste zagotovili dodatna finančna sredstva. Odhajanje zdravnikov iz bolnišnic, zlasti vrhunskih strokovnjakov, torej podeljevanje koncesij na tako imenovanih terciarni ravni ogroža strokovni razvoj vseh ustanov ter pedagoško in raziskovalno delo v njih, saj njihovega prispevka ob ozkem strokovnem vrhu, ki ga ima tako majhna država, kot je Slovenija, ni mogoče nadomestiti čez noč. S tem se strinja v pogovoru tudi dr. Konrad Kuštrin, predsednik sindikata FIDEZ, predsednik Sindikata zdravnikov, ki pravi: "Vrhunski strokovnjaki ne morejo iti v zasebništvo." Javnost je zaskrbljena za nadaljnji razvoj znanstvenega in raziskovalnega dela, zlasti našega edinega univerzitetnega centra, to je Kliničnega centra, če izvemo, da so kar tako čez noč iz Kliničnega centra odšli takšni strokovnjaki in profesorji na medicinski fakulteti, kot so dr. Zoran Arneš, dr. Marko Mavlina, dr. Vladimir Jevtič, dr. David Dovšak, itd. V EU prevladuje stroga meja, in sicer, kdor dela v javnem zavodu, naj ne bi delal še zasebno. Pri financiranju porabe pa se ne smejo prelivati in mešati javna in zasebna sredstva. Pri nas v tem trenutku komaj še kakšen specialist obstaja, komaj še kakšen specialist, ki ne bi poleg dela v javnem zavodu tako ali drugače delal še popoldne najmanj v eni zasebni ordinaciji. Pravo polje za razrast korupcije, kar je bilo večkrat tudi že javno opozorjeno s strani strokovnjakov, ki se razumejo na korupcijo in ki ga vi, gospod minister, ne kanite v ničemer preprečevati. To ni zdravstvena politika, to je nepolitika. Upravičeno trdimo, da privatizacija brez strategije, brez razprave z uporabniki in njihovega soglasja, brez regulacije in nadzora, ob popolni brezbrižnosti do naraščajočih težav v javnih zavodih, ob brezbrižnosti do javnih financ in ob brezplačnem prehajanju javne lastnine v zasebne roke, pomeni v pravem pomenu kaotično in divjo privatizacijo. Minister ne nastopa kot varuh javnega interesa, temveč kot nosilec parcialnih interesov posameznih izvajalcev. Minister žal postaja vse bolj le že minister za zdravnike in ne za zdravje. Ali kot je bilo zapisano pred dnevi v Sobotni prilogi, citiram, "ministrova zaverovanost v odrešitev vseh nakopičenih problemov v zdravstvu s privatizacijo dela, meji že na fanatizem". Posebej sporno je delovanje ministrstva v zvezi z neizvajanjem zakonov na področju zavarovalništva, ter dopuščanje delovanja nezakonitih oblik zavarovalništva. Minister Bručan je odgovoren, ker ne ukrepa in s svojim ravnanjem omogoča divjo privatizacijo Vzajemne. Pri tem je očitno, da prepušča Vzajemno divji privatizaciji. Dogajanje, ki ga spremljamo, je očitno posledica neznanja, dvoličnosti in pasivnosti oblasti oziroma ministra, pa tudi drugih vladnih organov v njihovi sestavi, zlasti Agencije za zavarovalni nadzor, ki ne opravlja svojih nalog. V primeru Vzajemne se vsem na očeh odigrava privatizacija, ki bo oropala skoraj milijon državljanov in o kateri nihče več ne dvomi, da je nelegitimna in nezakonita. Minister Bručan pa se skupaj z Vlado in vodstvom Agencije za zavarovalni nadzor izgovarja, da oblast v rokah nima dovolj vzvodov, da bi to preprečila. Opozicije ne zanima dogajanje na agenciji, njihove kadrovske in strokovne težave, saj je tudi njihovo delo v neposredni povezavi z Vlado in ministrom Bručanom. Zato izgovor, da kot minister niste neposredno odgovorni za neizvajanje zakonov s področja zavarovalništva, ne sprejemamo, saj ste kot član Vlade neposredno odgovorni tudi za učinkovitost delovanja na področjih, ki sicer niso neposredno v vaši pristojnosti, so pa povezani z zdravstvenim sistemom v celoti. Minister Bručan ne razume, da je dopolnilno zdravstveno zavarovanje v posebnem javnem interesu, čeprav je tako besedilo sam uveljavil v Zakonu o zdravstvenem varstvu. Pri tem spregleduje dejstvo, da je dopolnilno zdravstveno zavarovanje namenjeno doplačilu storitev, ki jih zagotavlja obvezno zdravstveno zavarovanje, in do katerih imajo pravice vsi zavarovanci. Očitno se minister Bručan ne zaveda svoje odgovornosti in dolžnosti ukrepanja v zvezi z dogajanji v Vzajemni, ki jo ima po uveljavitvi novele zakona o zdravstvenem zavarovanju, ki jo ima in s katero je področje dopolnilnih zdravstvenih zavarovanj opredelila kot javni interes Republike Slovenije. Pristaja na nespoštovanje zakona, ki ga je sam predlagal. Očitno v ta zakon že takrat ni verjel ali pa ga ne razume in mu je vseeno, kaj bo s skoraj milijon zavarovancev pri Vzajemni. Prav posebej drastičen pa je primer delovanja Prve zdravstvene asistence. Ob vsej nepreglednosti privatizacije, ki se izvaja na področju zavarovalništva, se dodatno pojavljajo tudi oblike privatizacije, ki imajo naravo uvajanja posebnih oblik prostovoljnega zavarovanja. Mimo vseh uradnih institucij sistema in v nasprotju z veljavno zakonodajo. Tak je primer Prve zdravstvene asistence, ki ji je minister Bručan celo dal dovoljenje za delo, ki pa ni enako tistemu, kar v resnici počnejo. Pravniki, kot je dr. Lojze Ude, pa tudi pravniki z Ministrstva za zdravje, so ugotovili, da gre pri Prvi zdravstveni asistenci nesporno za vzporedno zdravstveno zavarovanje, ki je po zakonu o zdravstvenem varstvu dejavnost javnega pomena. Tudi prof. zavarovalnega prave Šime Ivanjko dvomi, da je posel PZA, citiram: "tako kot je zastavljen, v skladu z zavarovalniškimi predpisi." Storitve, ki jih opravlja Prva zdravstvena asistenca, so storitve, ki so jih dolžni zagotavljati izvajalci v okviru javne zdravstvene mreže. Za te storitve smo vsi državljani že zavarovani in plačujemo zdravstveni prispevek. Vse, kar ponuja Prva zdravstvena asistenca, je le lažja dostopnost do teh storitev in preskakovanje morebitne čakalne dobe. V Delu 15. marca 2006 je bilo poudarjeno, da direktor PZA, dr. Vito Vidmar, in soustanovitelj dr. Marko Bitenc za diagnostične preiskave v PZA ponujata največ teden dni čakalne dobe. Dejavnost Prve zdravstvene asistence, kot je trenutno organizirana, je nesporno kršenje zakona. Res je, da je minister na to opozoril Agencijo za zavarovalniški nadzor in z dejstvi, ki jih v svojem mnenju navaja, se v celoti strinjamo. A nič več PZA še vedno deluje. In če je njihovo delovanje nezakonito in pravzaprav pomeni podvajanje že plačanih storitev, pomeni to krajo denarja ljudem. Začetek delovanja PZA-ja sega v leto 2005. Letos spomladi so se javno predstavili. Konec maja je Ministrstvo za zdravje oblikovalo mnenje v zvezi z njihovim delovanjem. V njem pa je zlasti zanimiv zaključek, saj minister ugotavlja, da pomeni ponudba PZA izziv javni zdravstveni mreži in kaže pomanjkljivosti v veljavni zdravstveni zakonodaji in ponudbi zavarovalnic. Iz tega sledi vprašanje: Kdaj minister Bručan boste pa popravili to zakonodajo, ki je pomanjkljiva? Celo leto 2006 se ni zgodilo nič. Prav tako nam ni znano, da bi Ministrstvo za zdravje kakorkoli ukrepalo in oblikovalo svoje stališče ter opozorilo druge pristojne organe v zvezi z delovanjem Zavoda Revita, ki prav tako deluje na podoben način. Ste v zvezi s tem že storili kakšen konkreten korak? In kako to izgleda v praksi? Tu imam izjavo reševalca, ki je bil klican na nujni prevoz k starejši bolnici. Bolnica je poklicala na 112 in mu povedala, da se je pri njej že dopoldan oglasil zdravnik PZA. Kasneje je iz pogovora in listin reševalec ugotovil, da je bil pri bolnici sekundarij, ki dela za PZA, pri delu pa je koristil žig specialista. In ta zdravnik, sekundarij, ji je zaračunal 15.000 za obisk na domu in 7.000 tolarjev za injekcijo. Potem ji je pa naročil, če bo kaj narobe in bolečina ne bo prenehala, naj pač pokliče številko 112, kjer bo dobila brezplačne usluge nujne pomoči. In seveda je res poklicala tega reševalca. In takšnih naivnih bolnikov je zdaj že kar nekaj tisoč, v svoje mreže pa jih vabijo z naslednjim oglasom. Ta je bil objavljen v Žurnalu in naj najprej povem, da kolikor je meni znano, oglaševanje zdravstvenih dejavnosti v Sloveniji z zakonom sploh ni dovoljeno. Ampak to je še najmanjše zlo. V njem PZA, ki so jo ustanovili priznani zdravniki, med drugim tudi dr. Bitenc, in v kateri deluje okoli 15 zdravnikov in 60 specialistov, vabi ljudi, da za ceno 5.500 SIT na mesec dobijo, tukaj sem povečala, kaj dobijo. Dobijo, kot piše, 24-urno pomoč, zdravnik pride na dom, to ste videli, kako izgleda prej, 24-urne zdravniške nasvete po telefonu. In to je nekaj, za kar mirno lahko rečemo, da imamo vsi že zagotovljeno v okviru javne zdravstvene mreže in za to plačujemo tudi zavarovanje. Tukaj pa sta še dve zanimivi, atraktivni in mamljivi uslugi: hiter dostop do specialistov in hiter dostop do diagnostičnih postopkov. Zanimivo. Zanimivo še posebej za protikorupcijsko komisijo in gospoda Kosa. Večina specialistov PZA namreč dela tudi v javnih zavodih in očitno hitri dostop do specialista pomeni, da v mnogih primerih opravijo pregled v imenu PZA, z napotnicami, kar med rednim delovnim časom v bolnišnici. Kdo pa bo zagotovil nadzor, kdo pa bo vstopal v ordinacije in preverjal in kdo lahko garantira, da se to, o čemer zdaj govorim, ne dogaja? Mi obvestila o tem imamo, da se dogaja. V zvezi s tem je Jernej Merhar iz Agencije za zavarovalni nadzor ugotovil, citiram: da "v kolikor izvajalec opravlja storitve na osnovi napotnice izbranega zdravnika, potem gre za usluge zavarovalniškega posla in si nedvoumno kot član PZA kupi le preskok vrste". Hitrejši diagnostični postopki, piše na oglasu. Kateri postopki? Magnetne resonance, CT, ultrazvoka, kako in kje? Z napotnicami, tudi v javnem zavodu, zlasti Kliničnem centru? Tam, kjer naj bi vodili liste čakajočih. Torej je to, milo rečeno, zelo sporno. Celo oglaševano, na očeh vseh, saj to pomeni, da se čakalne dobe ne spoštujejo. Napotnice se v zasebnih zdravstvenih dejavnostih, kar naj bi bila PZA in za kar ima tudi soglasje, ne smejo uporabljati. Zato so bile kasneje tudi umaknjene iz pogodb, vendar pa še vedno obstaja velika bojazen, da javno in zasebno nista ustrezno ločena, še posebej dokler so zdravniki, ki delajo v PZA, redno zaposleni v javnih zavodih, ne pa čisti zasebniki. Preko dobrih zvez in poznanstev, mreže specialistov, ustanoviteljev PZA, lahko preko vrste, na račun vseh drugih, ki čakajo, torej dobite hitrejše preglede in hitrejše diagnostične postopke. Mirno lahko zaključimo, da to pomeni, da za 5.500 SIT na mesec, ki ga plačujejo člani PZA, to pomeni prehajanje čakalnih vrst. Ob vedenju tudi vas, gospod minister, izigravajo sistem in služijo. Minister pa nas, ko smo ga na to opozorili v interpelaciji, podučuje, citiram: "Da ne dovoljuje in ne ve za nadaljnje širjenje prakse PZA na druge zdravnike, ki zahtevajo plačila za določene storitve svetovanja po telefonu ali druge usluge, ki v sistemu niso predvidene." Prebrali smo vam oglas PZA, lahko si stvar ogledate tudi na spletu in če se še vedno sprenevedate, da tega ne veste, očitno tudi ne berete časopisov. V Delu je bil 19. aprila objavljen članek "Nezakoniti in etično sporni nasveti", s konkretnimi imeni in storitvami. V njem je naveden primer pediatrinje dr. Ajde Cimperman, ki najprej zaračuna 7 tisoč letno za to, da je zunaj delovnega časa dosegljiva po telefonu, potem pa še za vsak nasvet dodatno 2 tisoč tolarjev, če nasvet da popoldne, oziroma 2500 tolarjev, če nasvet da ponoči. Pri čemer javna blagajna vsakomur nudi že mrežo za nujne primere. Zastonj oziroma za tisto, kar smo dolžni plačati v okviru obveznega zavarovanja. A ljudje so slabo poučeni in očitno jim vi kot skrbnik javnega sistema ne morete zagotoviti reda in zakonitega poslovanja tistih, od katerih so odvisni v trenutku bolezni. V tem članku je omenjen tudi zdravnik dr. Dejan Krečič in podatek, da je teh primerov še veliko. Večkrat se omenja in pojavlja tudi Zavod Revita. Tudi v zvezi s to dejavnostjo se pojavlja ime dr. Marka Bitenca, kar ponovno kaže na klientalistično delovanje ministra Bručana do člana organov njegove politične stranke. S tem ni bila kršena le zakonodaja, ki regulira zdravstvena zavarovanja, pač pa tudi zakonodaja, ki regulira konflikt interesov javnih uslužbencev in njihovo ravnanje v zvezi s tem. Vse to je prav gotovo krivda, da se dogaja in odgovornost ministra Bručana, ki tega ne preprečuje oziroma dopušča. Minister Bručan ve oziroma bi moral vedeti in ukrepati. Namesto tega on, Agencija za zavarovalni nadzor in Vlada nadaljuje širjenje takšne nezakonite in lahko, bi rekli, tudi s korupcijo prepredene prakse. Med največje uspehe svojega mandata pa minister šteje zmanjševanja čakalnih dob. Toda zaradi primerov in dogajanja v neposredni praksi pada slaba luč in dvom, da tudi z njimi zavaja in manipulira. Ministru Bručanu najprej očitamo, da je zavlačeval s porabo sredstev za dodatne programe za odpravljanje čakalnih dob v letu 2005 in s tem povzročil neocenljivo škodo čakajočim bolnikom. Vlada je še v prejšnjem mandatu s spremembo Zakona o davčnem postopku omogočila, da se je zaradi spremenjenega plačevanja prispevkov za obvezno zavarovanje v januarju 2005 enkratno pojavilo več kot 5 milijard tolarjev več prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje. Na skupščini zavoda je bil takoj v začetku leta, v dogovoru z ministrom, sprejet rebalans, s katerim je bila predvidena poraba teh sredstev za odpravo čakalnih dob, s čimer bi se čakalne dobe takoj začele skrajševati. Kljub jasni podpori na skupščini ZZS ter pripravljenosti izvajalcev za izvedbo tega projekta je minister nerazumno dolgo blokiral porabo teh sredstev, ki so čakala na računu ZZS oziroma na računu zakladnice Ministrstva za finance. Začetek porabe teh sredstev je sprostil šele oktobra 2005. Sredstva še do danes niso v celoti porabljena. Za julij imamo podatek, da je neporabljenega, nerealiziranega še 17% denarja, kljub temu, da se je za vse to vedelo že oktobra 2004 oziroma takoj ob začetku mandata. S tem je bila državljanom povzročena neocenljiva škoda, saj bi lahko sredstva veliko prej prispevala k skrajševanju dob. Kaj pomeni devet mesecev za tiste, ki čakajo na nujno operacijo? In kaj pomeni zavlačevanje zaradi neučinkovitosti ministra, najbolj vedo bolniki sami. In še to: na vse to smo vas v Državnem zboru večkrat opozorili v poslanskih vprašanjih poslanke in poslanci različnih strank. Posebno pozornost si zaslužijo manipulacije ministra s čakalnimi dobami. Že na polovici leta 2005 je minister napovedal občutno znižanje čakalnih dob v zdravstvu do konca leta. Tole je članek iz Dela. Minister pravi, da se ne spomni, da bi napovedal tako kratke dobe. Toda v tem članku piše, članek je iz septembra 2005, "po novem letu bomo brez čakanja na operacije na odprtem srcu in mogoč bo takojšen pregled z magnetno resonanco in CT-jem." Naprej, "na nekaterih področjih sploh čakalnih dob več ne bo", je včeraj napovedal minister Bručan, "to bo omogočil v sredo sprejeti aneks za teh 5,5 milijarde in za ta denar bo sprejetih 20.000 bolnikov več kot lani v bolnišnično obravnavo in 40.000 v ambulanto." Naprej, "manj kot mesec dni oziroma takojšen dostop bo z novim letom omogočen za diagnostične preiskave z magnetno resonanco, računalniškim tomografom, na katere je bilo doslej treba čakati resnično nedopustno dobo." V Kliničnem centru je bila čakalna doba dve leti. "... prav tako ne bo treba čakati na operacijo na odprtem srcu, na diletacijo koronarnih arterij, koronografijo in operacijo golše," ocenjujejo na ministrstvu. "Bolnikom bosta v mesecu dni od napotitve omogočena tudi anginografija in mamografija," je napovedal minister Bručan in tako dalje in tako dalje. September 2005. Napovedal je, da se bodo čakalne dobe na preiskave in operacije občutno, občutno skrajšale. Strokovna javnost ga je takrat opozarjala, da kaj takšnega ni mogoče, da je treba za zmanjšanje čakalnih dob občutno povečati število diagnostičnih in terapevtskih storitev, za kar so potrebna še večja sredstva. Tak ukrep tudi ni mogoče izvesti v nekaj mesecih, saj je potrebna organizacijska prilagoditev izvajalcev. Da so bila ta opozorila na mestu, kaže tudi to, da te težave v odgovoru na interpelacijo zdaj minister priznava. Ko so podatki konec oktobra 2005 z gradivom Zavoda za zdravstveno zavarovanje pokazali, da se čakalne dobe ne skrajšujejo, je minister Bručan javno te podatke razglasil za nepravilne in začel z izvrševanjem pritiska na izvajalce zdravstvenih storitev, da morajo na vsak način prikazati skrajšanje dob. Izvajalci ob dejstvu, da ima minister na direktorje neposreden vpliv, saj jih lahko z večino, ki jo ima v svetih zavodov, preprosto odstavi, so v anketi o čakalnih dobah dva meseca kasneje pokazali popolnoma drugo stanje in poročali o občutno krajših čakalnih dobah, kljub dejstvu, da se število teh storitev v tistih dveh mesecih ni bistveno povečalo. Seveda je potrebno tudi poudariti, da so ankete, večina od njih poteka samo telefonsko, na katerih temeljijo analize in podatki, s katerimi operira ministrstvo, zelo neustrezna oblika pridobivanja podatkov, še posebej telefonske sodijo med bolj površne in nenatančne oblike zbiranja podatkov, po drugi strani pa ni nikjer javno dostopnih in objavljenih čakalnih list, kjer bi se bolniki našli s svojim imenom, številko, datumom. Dokler tega ni, bo marsikaj, gospod minister, kar razglašate za uspeh, izpostavljeno upravičenemu dvomu. Naj pri tem povemo, da smo se tudi sami neposredno napotili v Klinični center in ugotavljali stanje v praksi, povprašali ljudi in iskali možnost za vpis na čakalno listo. Doživeli smo zelo nenavadne situacije in morda bi se morali tudi vi, gospod minister Bručan, kdaj odpraviti v čakalnice in med ljudi, da bi vam povedali, tako kot so nam, da marsikaj od tistega, kar javno govorite, enostavno ni res. Kako se torej - poudarjam, ne na vseh, pač pa na nekaterih področjih - zmanjšujejo čakalne dobe? Z manipulacijo, ker se ali zaostrijo indikacije za storitev ali pa izvajalci odlagajo prijave novih bolnikov. Slednje je postalo praksa v številnih zavodih. Ker se čakalna doba šteje od dne, ko bolniku dovolijo, če lahko tako rečem, prijavo, je jasno, da gre za manipulacijo. Tudi sami pravite, da se v čakalno dobo šteje obdobje od vpisa v čakalno knjigo do dneva, ko je obseg opravljen; in tu se dogaja. Naj vam najprej navedem dva primera. Pregled pri okulistu v Škofji Loki, kjer se bolnikom pravzaprav sploh ni mogoče vpisati niti na čakalno dobo za leto 2007, ne vpisujejo. Takšnih primerov, ko zdravniki sploh ne vpisujejo, je ogromno. Prava grozljivka pa je stanje pri preiskavah z magnetno resonanco v Kliničnem centru, kjer ste obljubljali prav na magnetni resonanci zelo velik napredek, kjer je dokazano, da od novembra 2005 do oktobra 2006 bolnikov sploh niso vpisovali in so jih usmerjali v druge bolnice ali pa na plačljive usluge v Medilab. Mi smo poklicali po telefonu, gospod minister, 28. novembra 2006, torej pred 14 dnevi, in dobili naslednji jecljajoč odgovor na vprašanje, ali se lahko z napotnico prijavimo za magnetno resonanco: "Joj, gospa, veste, nekaj je narobe s papirji, je novo, stoji - berem zapis - "se ne morete naročiti. Veste kaj, poizkusite v Medilabu ali pa na Ptuju ali v Izoli." Tudi v tem primeru je bil pacient odpravljen in ni vpisan na čakalni listi. Vi, gospod minister, pa v odgovoru na interpelacijo pravite, da se je, citiram, "izjemno povečala dostopnost prebivalcev do preiskav z magnetno resonanco". Jasno je, da izražamo dvom nad vašimi podatki. Se pravi, da za področje z magnetno resonanco številke v vaših anketah kažejo, da se je povečalo število preiskav samo za 14%, čakalna doba pa se je istočasno zmanjšala za 47%, kar je nedvomno popolnoma nelogičen podatek. Kako je nastal, pa smo vam predstavili. Zanimiv je tudi način, kako vam svetujejo kot bolniku, da pošljete napotnico - kar po pošti. Naši viri na Kliničnem centru so nam potrdili, da so na nekaterih oddelkih te napotnice shranjene v omarah, da se naročenih preko teh napotnic ne vpisuje na čakalne liste in da to storijo le, ko dobijo naročilo z vrha. Naš sprehod po Kliničnem centru je dal še vrsto drugih zanimivih in šokantnih odgovorov. Pri pregledih je cela vesta takšnih, kjer se čaka bistveno dlje, kot je navedeno na spletnih straneh ali pa v vaših anketnih podatkih, kar so nam potrdili tudi mnogi ogorčeni čakajoči pacienti, ki smo jih srečali. Tako je na ambulanti za bolezni prebavil treba čakati, če se prijavite na dan 7. december, do konca marca in ne 65 dni, kot je uradno objavljeno. Prvi pregled na nevrokirurgiji se čaka 60 dni in ne 21 dni, za ortopedski pregled pa bi prejšnji teden dobili datum 15. september 2007. Povprašali smo še za ultrazvok kolena in rame, kjer naj bi bili čakalni dobi po spletnih podatkih 180 dni, v praksi pa smo dobili datum čez 11 mesecev ali 330 dni. Vi veliko govorite o čakajočih, o številkah, o skrajšanju čakalnih dob, ogledali smo si podatke na spletu. Zanimivi! V Kliničnem centru se še vedno na operacije na koronografiji čaka 330 dni, na operacijo govše še vedno 210 dni, na operacijo požiralnika 870 dni, na operacije malignil tumorjev ledvic, mehurja, prostate, do 60 oziroma 90 dni, operacija kile ima čakalno dobo skoraj 2 leti, žolčni kamni 1 leto, siva mrena 8 mesecev, operacije hrbtenice 1 leto, za očesne operacije čakate 420 dni, svojevrsten rekord pa so operacija kolena in gležnja, s 1080 dnevi čakanja, to je več kot tri leta. Dosežki, ki jih prestavljate vi kot svoj uspeh, so v celoti zelo skromni, pa še te je večinoma omogočil dodatni denar, ki se je zbral na zavodu zaradi zaostrenih davčnih postopkov, ki jih je sprejel minister Mramor. To so bila enkratna sredstva. Kakšna pa je vaša dolgoročna, sistemska rešitev tega najhujšega problema v slovenskem zdravstvu, nam ni znano. Lahko torej govorimo o odsotnosti strategije za odpravljanje čakalnih dob. V večini evropskih držav, kjer se srečujejo s problemom čakalnih dob, ministrstva za zdravstvo temu vprašanju posvečajo izredno pozornost in iščejo tudi sistemske rešitve, ne pa zgolj gasilske akcije. Od vas bi po dveh letih mandata pričakovali, da bi pripravili analizo vzrokov za čakalne dobe, s čimer bi prišli do zaključkov, kje in kako je potrebno ukrepati. Sebi in javnosti bi na ta način lahko pojasnili, ali gre za pomanjkanje kadrov, opreme, prostorov ali drugih delovnih sredstev za zdravljene, ali gre morda za slabo organizacijo in nizko produktivnost, ali pa je v sistemu premalo denarja. Šele takšna analiza bi dala konkreten odgovor, kje in v kakšnem obsegu so čakalne dobe utemeljene. Vendar pa minister Bručan na ta vprašanja nima odgovora in ga tudi ne išče, nesistemsko vsako leto troši denar, ki ga privarčuje Zavod za zdravstveno zavarovanje, brez posebne analize, namenja ga za dodatne programe po področjih, kjer so pač čakalne dobe. S takšnim načinom usmerjanja finančnih virov se pojavlja nevarnost spodbujanja izvajalcev k hiperprodukciji teh storitev in umetnemu ohranjanju čakalnih dob na teh področij, saj za to potem dobijo več denarja. Takšen je po našem občutku tudi položaj na ortopediji. Dejstvo je, da so čakalne dobe ponekod tudi posledica slabe organizacije dela ter nizke produktivnosti na nekaterih bolnišničnih oddelkih. Znano je, da nekateri zdravniki opravijo le eno operacijo na teden in da so nekateri oddelki v tem pogledu daleč za standardi, ki jih priporočajo in uveljavljajo v nekaterih zahodnih državah. Zato je pa namesto iskanja rešitev na problem čakalnih dob s strani ministra Bručana potrebno prikrojevanje podatkov in prikazovanje uspehov pri skrajšanju čakalnih dob, ki jih v resnici v mnogih primerih sploh ni. O objektivnem uspehu pri skrajšanju čakalnih dob je težko govoriti, dokler ne bodo uvede nacionalne čakalne liste in sistem evidentiranja čakanj na posegu, ki bo pregleden, in dokler se bodo podatki o tej problematiki zbirali kar po telefonu ob posameznih priložnostih. Ministra Bručana sistemski pristop k tej problematiki ne zanima, saj bi mu lahko priljubljenost med zdravniki in vodstvenimi delavci v zdravstvu padla. Tega pa si nikakor ne želi. Pri tem popolnoma pozablja na to, kako čakalne dobe prenašajo posamezni bolniki, ki so v tem času lahko celo nesposobni za delo in jim kakovost življenja močno upade. Tak odnos ministra do te problematike kaže na to, da zelo slabo obvladuje zdravstveno dejavnost in ni pripravljen odpravljati slabosti v sistemu, ter da zanemarja interese bolnikov. V svoji obrazložitvi vsebine interpelacije sem podrobneje predstavila le del očitanih nepravilnosti in kršenje zakonskih predpisov ter povzročanje velike škode ter izostanka nadzora in nespoštovanja zakonov. Kolega Ljubo Germič pa bo v obrazložitvi stališča poslanskega kluba podrobneje predstavil še očitke v zvezi z izostankom nacionalne strategije ter cele vrste drugih, novih zakonskih predpisov, ki ste jih napovedovali, da bodo sprejeti hitro, "ad hoc", vsaj tako smo lahko razbrali ob vaši predstavitvi za položaj ministra pred dvema letoma. Predvsem pa problem, ki ga predstavlja nezmožnost za dialog in pogovor s socialnimi partnerji in javnostjo, ki ga žal, gospod minister, odlikujejo zlasti aroganca, vzvišenost in izigravanje že dogovorjenega. Še posebej bi želela izpostaviti podcenjujoč odnos so številnih društev, v katere so včlanjeni bolniki in štejejo več 100.000 članov. Obstajajo dokazani primeri, ko je minister javno izjavljal, da so vključeni v pogajanja, pa niso bili, ali pa primer o nedvoumni želji po netransparentnem uvajanju primerljivih zdravil, ko je društvom zagotavljal, da tega ni in ne bo v Zakonu o zdravilih, potem pa je to iz zakona šele naknadno, tik pred sprejetjem, umaknil na pritisk poslancev v Državnem zboru, tudi koalicijskih na vso srečo, ki je nastal prav zaradi opozoril teh množičnih društev. Kolega Germič bo podrobneje predstavil tudi očitke v zvezi z 2 milijardno škodo, ki nastaja pri neprimernem ravnanju in nespoštovanju zakona in pravilnika pri nakupih zdravil ter primerih nesposobnosti in klientelizma pri nakupih medicinske opreme in oddaji storitev. Seveda ministru tudi očitamo neučinkovitost na področju citopatologije in nezakonitem delovanju laboratorija SIZE. Iz navedenih razlogov poslanke in poslanci LDS predlagamo, da Državni zbor po končani razpravi o delu in odgovornosti ministra za zdravje Andreja Bručana sprejme sklep, da se ministra razreši s funkcije za ministra za zdravje. Pri tem pričakujemo podporo tudi drugih poslanskih kolegov in kolegic, zlasti tistih, ki jim je mar za usodo slovenskega zdravstva in ki jim ni vseeno, kakšno zdravstvo bomo imeli v prihodnje. Pri tem sta tudi dve leti zelo pomembni. Pri tem v prvi vrsti ne razmišljamo o politiki, pač pa o bolnikih in pacientih, o njihovem položaju v zdravstvenem sistemu, o solidarnosti, o dostopnosti, o tem, da se nam hote ali nehote dogaja, da moramo kot bolniki vsak dan več in več namenjati za zdravstvene storitve iz svojega lastnega žepa, saj je sistem potraten, slabo organiziran, neracionalen, še huje pa je, da celo zaradi kršitve zakonodaje prihaja do stanja, ki mu lahko mirno rečemo kraja denarja za nekaj, kar smo že plačali. In pri vsem tem minister Bručan nosi veliko odgovornost za stanje, v katerem smo, tudi na področju zdravstvene politike. Od številih reform in sprememb, ki jih je glasno napovedoval, ni bilo opravljenega dela v dveh letih pravzaprav nič. Kdor nam ne verjame, naj si prebere in vzame čas in prebere magnetogram zaslišanja ob kandidaturi za ministra ob začetku mandata in se s tem prepriča, kakšen je razkorak med obljubami, napovedmi in vizijami ter tistim, kar minister Bručan dejansko dela in je dejansko naredil v dveh letih svojega mandata. Hvala lepa.
Hvala. Odgovor ministra za zdravje magistra Andreja Bručana na interpelacijo ste prejeli z dopisom dne 10. novembra 2006. Besedo dajem ministru za obrazložitev pisnega odgovora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Očitke v interpelaciji o mojem delu in odgovornosti kot ministra za zdravje, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev stranke LDS s prvopodpisano Cvetko Zalokar Oražem, sem jasno, z dejstvi in argumenti zavrnil v poslanem pisnem odgovoru predsedniku državnega zbora v poslovniškem roku, to je 10. novembra 2006. V odgovoru sem obsežno na 85-ih straneh povzel vse očitke, zapisane v tekstu interpelacije, jih kljub njihovi nepreglednosti, pavšalnemu navajanju demagoških obtožb in konstruktih sistematično po točkah zavrnil v sedmih sklopih, odgovore pa podkrepil z dejstvi, podatki in citranjem veljavnim pravnih norm. Ostalo mi je še malo materialov, kar nekaj materialov in dokumentov, ki dodatno dokazujejo neresničnost in nesmiselnost nekaterih trditev v interpelaciji, niso pa bili vsi vključeni v odgovornih zaradi njihove preobsežnosti, so pa na razpolago na Ministrstvu za zdravje. Uvodoma bi želel temu zboru predstaviti predvsem tri ugotovitve, ki kažejo na zavajanje javnosti in so značilne za vsebino in avtorje interpelacije, ki so imeli kar 12 let možnost in dolžnost urejati, reformirati in urejevati sistem zdravstvenega varstva, a so za seboj pustili le probleme. S to interpelacijo ste njeni pisci poleg nepoznavanja prava države, Sloveniji, slovenski javnosti predvsem dokazali tudi svojo nesposobnost vodenja Ministrstva za zdravje v prejšnjem mandatu. Izražate kot stranka za evropske razmere nenavaden nivo politične kulture kljub jasnemu sporočilu volivcev na državnozborskih volitvah in s potrditvijo nedavnih lokalnih volitvah še vedno namreč dopuščate, da vaš bivši minister, ki je imel štiri leta možnost in dolžnost, da izvede večina nalog, ki so mi v interpelaciji očitane, s svojimi neštetokrat že zavrnjenimi tezami in pavšalnimi ocenami zahteva od mojega mandata izvršitev teh nalog v manj kot dveh letih. Naj citiram najbolj sprevržen stavek, zapisan v interpelaciji: "Pričakovali smo, da bo minister Bručan predlagal sprejetje novega plana zdravstvenega varstva na podlagi bele knjige Zdravstvene reforme." In prav to je dokumentirano v odgovoru zavrnila lastna stranka prejšnjega ministrstva za zdravje in stranka piscev te interpelacije. Ker sodeč po zapisani interpelaciji pričakujem iz vrsti opozicije tudi v današnji oziroma jutrišnji razpravi predvsem kritike in izpostavljene slabosti našega zdravstvenega sistema, moram slovenski javnosti in poslancem, ki lahko objektivno ocenjujete že predložene pisne odgovore, predvsem pa zaradi spoštovanja resnice v temu hramu demokracije, uvodoma zagotoviti, da slovenski sistem zdravstvenega varstva deluje dobro, za njegovo spreminjanje in izboljševanje pa morajo nenehno potekati reformni procesi, dograjevanja in spremembe. Jasno je, da sistem ne prenese revolucionarnih posegov, zato ne priporočamo in ne izvajamo velikih kompleksnih reform. Tudi zato smo v koalicijski pogodbi sedanje Vlade med drugim zapisali, da so za odpravljanje zatečenih slabosti in nadaljnji razvoj zdravstvenega varstva v državi potrebni postopni, evropsko primerljivi reformni procesi ob zagotoviti najširšega možnega družbenega soglasja med strokovnimi in civilnimi združenji. Izvajamo koalicijsko pogodbo, časovno dinamiko pa pogojuje tudi moj pristop k vztrajanju na socialnem dialogu. Zavezanost pridobivanju družbenega konsenza potrjuje 9-mesečno usklajevanje Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, ki opredeljuje pravice vseh državljanov do zdravstvenega varstva. Z zakonskimi spremembami, ki so v pripravi, povečujemo dostopnost pravic državljanov in širimo, upoštevajoč obseg in standarde razvitih držav EU, kar smo ravno tako zapisali v koalicijski pogodbi. Dolgoročno in uspešno so bili postavljeni temelji v zakonih, ki jih je sprejela Demosova Vlada v letu 1992, saj se po 14 letih, ko je Slovenija edina med tranzicijskimi državami ohranila visok nivo zdravstvene varnosti državljanov in celo širši obseg pravic kot razvite države, lahko s ponosom neposredno primerjamo s temi državami EU. Ne znam si predstavljati katerekoli slovenske Vlade, ki bi ukinila obvezno zdravstveno zavarovanje, solidarnost ali bistveno zmanjševala pravice, kot strašijo vlagatelji interpelacije. Tu gre za civilizacijske dosežke, ki smo jih z medgeneracijsko vzajemnostjo Mladi za stare, zdravi za bolne na področju dopolnilnih zavarovanj z novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju še nadgradili in dopolnili ter razširili, za nekatere skupine, pravice do zdravstvenih storitev v obveznem zavarovanju. Z velikim zadovoljstvom, vendar z vso kritičnostjo sem zato proučil in predstavil raziskavo o kakovosti zdravstvenih sistemov 25 držav Evropske skupnosti in Švice z nazivom "Euro Health Consumer Index", ki jo je junija 2006 predstavila ugledna ustanova Health Consumer Power House iz Stockholma. Žal posebna tiskovna konferenca s to tematiko ni bila deležna ustreznega odziva, ko sem tam izpostavil in izrekel zaveze po dodatnih izboljšavah. Slovenija je na podlagi primerjalnih podatkov v letu 2005 v skupnem rezultatu pristala na 12. mestu med vsemi državami EU, pred Veliko Britanijo, Grčijo, Portugalsko in Irsko. Po učinkovitosti porabljenih sredstev pa je Slovenija prehitela vse države EU in bila celo prva med vsemi državami. Slovenija se je uvrstila tudi na zavidljivo 5. mesto po nivoju obravnave bolnikov, na 7. mesto po izidih zdravljenja, na 8. mestu po zagotavljanju pravic pacientov in na področju porabe zdravil zasedla 11. mesto. Smo torej v zlati evropski sredini. Vse kaže na to, da bodo te ocene v prihodnje še boljše. Očitali ste mi po tej predstavitvi, da se hvalim z dobrimi rezultati, ki so posledica dela v prejšnjem obdobju. Na vsak način lahko ponovno potrdim, da je taka ocena našega zdravstvenega sistema posledica dolgoletnega delovanja na področju organizacije zdravstva in skupnega napora vseh inštitucij v zdravstvenem sistemu. Ob prevzemu funkcije smo si zadali nalogo, da zagotovimo nadaljnje izboljšanje sistema v smislu stroškovne učinkovitosti. Če bi upoštevali vse te izboljšave, ki so bile narejen v letu 2005 in 2006 in v raziskavi še niso bile zajete, bi bil naš rezultat še bistveno boljši. V tem primeru bi bila Slovenija uvrščena namesto na 12. mesto kar na 7. mesto in tu bi bilo potrebno govoriti še o izboljšavah na račun pacientovih pravic, informatizaciji čakalnih dob in inovativnih zdravil. V prvih dveh letih je Ministrstvo za zdravje učinkovito uresničilo cilje v skladu s koalicijsko pogodbo in z ukrepi v okviru gospodarskih in socialnih reform. Naj izpostavim konkretno samo nekatere pomembne dosežke in uspehe. Najprej na področju povečanja dostopnosti zdravstvenih programov. V prvih dveh letih mandata smo javno mrežo razširili za 94,6 timov, na primarni ravni za 49,8 in na sekundarni ravni za 44,5 tima. Tako se je pomembno povečala dostopnost za programe splošne medicine, dispanzerjev za ženske, zobozdravstva, pedopsihiatrije, ortodontije, fizioterapije, razvojnih ambulant, oftalmologije, interne medicine, kirurgije in psihiatrije. Razširili smo tudi mrežo izvajalcev na diagnostično terapevtski obravnavi. Tako imamo danes kar šest aparatov magnetne resonance več, od skupno 13, šest jih je bilo v zadnjih dveh letih, tri nove koronografkse centre, skupno jih je pet, in štiri nove izvajalce za operacije sive mrene od skupno 19. Število vseh obravnavanih srčnožilnih bolnikov s koronografijami in vezivnimi intervencijami na srcu in operacijami se je povečalo s 6.594 v letu 2004 na 9.008 bolnikov, kar pomeni za 2.414 bolnikov oziroma za 36% več obravnav. Letos bo skupno obravnavanih 11.600 bolnikov. Število čakajočih se je zmanjšalo s 1725 na 400. Do konca leta se bo tudi to število prepolovilo, torej skupno za 10 krat. Ob tem bo v vseh treh kardiovaskularnih in dveh interventnih centrih čakalna doba krajša od meseca dni. Vsi nujni primeri so seveda obravnavani brez odlogov. V 21 mesecih se je število čakajočih na operacije sive mrene zmanjšalo s 14174 na 5369 ali skoraj za 3 krat, čakalna doba je povsod krajša od 6 mesecev, po zadnjih podatkih je tudi v Kliničnem centru čakalna doba samo tri mesece. V letu 2006 je bilo v 11 centrih v Sloveniji opravljenih 23302 preiskav z magnetno resonanco, kar je 8862 preiskav več kot leta 2004 ali 61% več. Realizirana čakalna doba se je samo v prvem letu skrajšala za 10,3 meseca na 4,8 oziroma 5,5 meseca. Kar v šestih centrih je predvidena čakalna doba krajša od 3 mesecev, v dveh krajša od meseca. Pospešili smo uvajanje novih tehnologij in inovativnih zdravil. Tako smo med prvimi državami Evropske unije uvedli herceptin pri zdravljenju bolnic z rakom na dojki in to na račun zdravstvene zavarovalnice. Z zaključevanjem projekta nujne medicinske pomoči in s sprejetjem mreže dodatnih združenj te službe z dežurno službo in ob dodatnih sredstvih v višini 1 milijarde tolarjev se je pomembno izboljšala tudi dostopnost na področju urgentne medicine. Projekt mreže urgentnih centrov je uvrščen v državni razvojni program za realizacijo do leta 2012. V decembru je bila na novo vzpostavljena nujna helikopterska medicinska pomoč, ki predstavlja bistveno izboljšavo dosedanje nujne pomoči. Na področju kakovosti smo sprejeli dokument Nacionalne usmeritve za razvoj kakovosti, pripravili program za samoocenjevanje in akreditacijo, izvedli anketo o stanju kakovosti v bolnišnicah. Med konferenco o varnosti pacientov v Ljubljani je Slovenija podpisala izjavo Svetovne zdravstvene organizacije o ravnanju in preprečevanju okužb, povezanih z zdravjem. Ministrstvo za zdravje je koordiniralo pripravo in dopolnitev načrta pripravljenosti na pandemijo gripe z ustreznimi algoritmi in prilogami. Za namen dobre pripravljenosti na pandemijo smo med prvimi državami zagotovili nakup protivirusnih zdravil v količini, ki zadošča za zdravljenje najmanj 25% prebivalstva, kar je tudi želja in priporočilo Svetovne zdravstvene organizacije. Vlaganje v graditev in opremljanje bolnišnic predstavlja pomembno nalogo Ministrstva za zdravje in na tem področju je bilo opravljeno ogromno dela. V prvem letu mandata se je obseg vseh investicij v bolnišnicah povečal za 1,7 krat glede na preteklo leto in je znašal 11 milijard tolarjev. Do srede novembra 2006 je že bil realiziral obseg investicij v bolnišnice 9,7 milijarde tolarjev. V letu 2005 smo odprli nov moderen oddelek za psihiatrijo v Splošni bolnišnici Maribor, nov oddelek za starostnike v Psihiatrični kliniki Ljubljana, končana je bila četrta faza obnove Psihiatrične bolnišnice v Begunjah ter obnovljen operacijski blok Splošne bolnišnice Jesenice. Ob številni ostali opremi sta bila dobavljena tudi dva nova visoko zmogljiva linearna pospeševalnika ter napravi za slikanje z magnetno resonanco in računalniško tomografijo za Onkološki inštitut v Ljubljani. V Kliničnem centru je bila dokončana gradnja nevrološke klinike, v Splošni bolnišnici Maribor končana gradnja otološkega in očesnega oddelka, za obe novi zgradbi pa sta v teku postopka za nabavo opreme. V Splošni bolnišnici Trbovlje je bila posodobljena kirurška ambulanta, nabavljen nov rentgenski aparat. Odprta je bila nova porodniška v Splošni bolnišnici Novo mesto. Še letos bo končana gradnja objektov Onkološkega inštituta, po zaključenem opremljanju bo investicija v celoti dokončana spomladi 2007. V obeh letih je bil glede na prejšnja leta tudi bistveno povečan obseg sofinanciranja občinskih investicij v zdravstvene domove in zdravstvene postaje po vsej Sloveniji. Pred tem visokim zborom moram poleg tega slovensko javnost opozoriti še na demagoške trditve prvopodpisane poslanke interpelacije Cvete Zalokar Oražem, ki se je prejšnji teden v spoznanju, da so odgovori argumentirani in podprti z dokazi povsem izničili vso vsebino vložene interpelacije, z demagogijo zatekla po pomoč k zavarovancem. Citiram njene navedbe: "Interpelacijo smo vložili zaradi slovenskih pacientov in bolnikov, ki jih politika ne zanima, zanima jih le, kdaj bodo prišli na vrsto za operacijo." To zanima tudi mene in v tem smislu ves čas delujem. Spoštovana poslanka, najprej s konkretnimi odgovori naj odgovorim bolnikom, ki jih zavajate in izrabljate za svoje nekatere politične namene. Ko sem prevzel mandat od prejšnjega ministra gospoda Kebra, je bilo na slabo vodenih čakalnih listah v zdravstvenih zavodih število čakajočih pacientov julija 2005 77.342. Že v prvem letu mojega mandata se je število čakajočih zmanjšalo na 35%, torej na 50.000 in nekaj pacientov, v letu 2006 pa se bo zmanjšalo na 17.620 pacientov. V dveh letih to pomeni, da se je število čakajočih zmanjšalo za več kot štirikrat, pri čemer je prirast števila dodatno obravnavanih bolnikov v akutni obravnavi v letu 2005 za 10.085 bolnikov ali za 3,1% v primerjavi z letom 2004, v letošnjem letu pa bo po ocenah tudi podobno. Vam osebno in vašim kolegom sopodpisnikom interpelacije pa odgovarjam: nobenih manipulacij s podatki ni bilo in jih ni, dokazljivi so tako s podatki zdravstvene zavarovalnice kot ministrstva. Takšen uspeh pri skrajšanju čakalnih dob smo dosegli s požrtvovalnim delom zdravnikov in zdravstvenega osebja, ki se več ne ukvarja z aferami, ki jih je mesec za mesecem produciral vaš minister. Za dodatno opravljeno delo smo zdravstvenim delavcem zagotovili pošteno plačilo z dopolnitvijo Zakona o zdravniški službi in to za vse zdravstvene delavce. Za širitev programov je sedanja Vlada potrdila v dveh letih mandata tudi več denarja, in sicer dobrih 36 milijard, namenjenih zdravstvenih blagajni, kar je vse natančno obrazloženo v odgovoru na interpelacijo. Vlada je januarja 2005 sprejela konvergenčni program, ki določa prevzem kumulativnega dolga s strani državnega proračuna od zdravstvene zavarovalnice, nastalega do konca 2004 v višini 28,65 milijarde tolarjev. Samo v letih 2003 in 2004 je nastalo za 21 milijard dolga in to je država s konvergenčnim programom pokrila. Zavarovalnica sedaj že drugo leto zapored posluje brez primanjkljaja in zadolževanja v skladu z zavezo konvergenčnega programa. Prav zato je bilo mogoče tudi nameniti 2,7 milijarde tolarjev z Zakonom o izvrševanju proračuna do specializacije in pripravništvo, kar pa ne bo zmanjšalo pravic zavarovancem, kot ste strašili zavarovance. Obstaja ocena, da bo zavarovalnica tudi konec letošnjega leta zaključila s presežkom, ki bo še višji od lanskega. Tako je bilo možno realizirati sklep Vlade Republike Slovenije, da se nameni 15,5 milijarde tolarjev za boljše vrednotenje programov, nujne širitve in uvajanje novih terapij pri zdravljenju. Tako je bil koalicijski cilj številka 4, ki se glasi: "Prizadevali si bomo s sistemskimi ukrepi zmanjšati strukturni primanjkljaj v zdravstveni blagajni in za izboljšanje finančne solventnosti," povsem izpolnjen že v začetku mandata. V pripravi interpelacije ste pisci lansirani v javnost, pojem privatizacije v zdravstvu le s slabšalnimi pridevniki: divja, nekontrolirana, klientelistična, koruptivna in še kaj. Če bi vam bilo kaj za bolnike, jih ne bi obremenjevali s temi neresnicami in slepili z ideološkim besednjakom iz 70-ih let prejšnjega stoletja, v njihovih največjih stiskah in boleznih, ko je bilo zaradi vas in pa ideološkem prepričanju vaših predhodnikov zasebno delo zdravnikov prepovedano in smo bili zdravstveni delavci drugorazredni državljani. Vsem mora biti znano, da podeljevanje koncesij v zdravstvu ni privatizacija zdravstva, to sem neštetokrat ponovil in bom še, če je potrebno. Koncesija je le državno dovoljenje za delo zasebnih zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev v javni zdravstveni mreži pod pogoji varovanja, javnega interesa, določenega v koncesijski pogodbi. Kakršnekoli drugačne privatizacije, če želite tako imenovati, v slovenskem zdravstvu ni. Koncesije za delo v javni mreži nikakor ne ogrožajo javnega zdravstva in ne ogrožajo pravic pacientov iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ne pomenijo niti manj laboratorijskih storitev, niti ne pomenijo samoplačništva za storitve. Tako tudi ne pomenijo razslojevanja državljanov, delo koncesionarji opravljajo pod povsem enakimi pogoji, standardi in pravili kot zavodi. Koncesije pomenijo le večji izbor, krajšanje čakalnih dob in večjo dostopnost do zdravstvenih storitev, ki so plačljive iz javnih sredstev, kar potrjujejo tudi podatki. Vsaka podelitev koncesije je tudi resno pretehtana na zdravniški zbornici, na regijski ravni in na Zavodu za zdravstveno zavarovanje, preden izdajo mnenje, ki je obvezno po zakonu. Medtem ko so razvite evropske in druge države v letih po drugi svetovni vojni oblikovale učinkovito javno-zasebne zdravstvene sisteme z možnostjo zasebnega dela in iniciative, so pri nas ideološki predsodki to desetletja prepovedali. Upam, da si ne želimo ali pa da se ne želite pisci interpelacije vračati v čase, ko je bilo zasebno delo prepovedano. Te čase ohranjajo danes samo še v nekaterih državah, kot sta Kuba in Severna Koreja. Leta 1991 pa smo slovenski državljani jasno povedali, da si takšnega sistema, kot smo ga imeli, ne želimo več. In seveda tudi najbogatejše države se soočajo z omejenimi javnimi sredstvi, s čakalnimi dobami, z večjimi potrebami prebivalcev zaradi podaljševanja življenjske dobe. Vse pa se obenem srečujejo tudi z možnostmi razvojnih potencialov medicine, zdravega načina življenja in zdravil. V stalnih reformnih procesih tako iščejo rešitve za bolj učinkovito uporabo javnih sredstev. Ena največjih težav v javnozdravstvenih sistemih je nizka raven ekonomske učinkovitosti, ki se kaže v visokih stroških zagotavljanja zdravstvenih storitev in prav to tudi povzroča visok nivo in finančni pritisk. Negativna demografska gibanja, posebej tudi pri nas, te pritiske še povečujejo. Zaradi ustavno zajamčenih pravic do socialne in zdravstvene varnosti državljanov smo tudi pri nas dolžni iskati poti in ukrepe za čim bolj kakovostno zdravstveno oskrbo. Svobodna izbira zdravnika je eden izmed njih. Udejanjanja različnih oblik javnozasebnega partnerstva je ena izmed poti za obvladovanje ravnovesja in finančne vzdržnosti med potrebami in uresničevanjem pravic iz zdravstvenega zavarovanja. Popolna izmišljotina je, da bo zaradi tega prišlo do direktnega plačevanja storitev, kot trdijo člani civilne iniciative za ohranitev javnega zdravstva, med katerimi ni malo takih, ki takrat, ko gre za njihovo zdravje obiskujejo zdravnike koncesionarje, medtem pa državljanom privoščijo nekaj drugega. Pravice in storitve v okviru obveznega zavarovanja je vendarle treba ločiti od samoplačniških storitev, za katere se vsak posameznik svobodno odloča, obseg pravic za zdravstveno storitev v našem obveznem zdravstvenem zavarovanju je tako obsežen in širok, da ima vsak državljan lahko visok nivo zdravstvene varnosti, zagotoviti pa moramo tudi boljšo organizacijo, konkurenčnost v dostopnosti in kakovosti. In delo koncesionarjev v javni mreži je le ena od možnosti in poti za obseganje teh ciljev. Na tem mestu moram še posebej zavrniti očitek o razpadanju ali celo mojem podcenjevanju zdravstvenih domov. Odhod koncesionarjev nikakor ne pomeni razpada zdravstvenega doma, zanesljivo pa zahteva reorganizacijo na poslovnem in organizacijskem področju ob ohranitvi in izboljšanju že podeljene in finančno opredeljene koordinative na strokovnem področju, skupinske preventivne dejavnosti, javne, nujne medicinske pomoči, dežurne službe, področja delovanja komisij za varovanje pacientovih pravic, izvajanje funkcij koordinatov dolgotrajne oskrbe, izvajanje mrliško ogledne službe in vseh podpornih služb je zagotovljena integralna obravnava zavarovancev oziroma pacientov tudi iz tujine ob enaki ali pogosti večji dostopnosti. Sobivanje med zaposlenimi v zdravstvenem domu in koncesionarji je v mnogih primerih zelo uspešno tako v Škofja Loki, Luciji pri Portorožu, Postojni, Vrhniki in tudi v Domžalah. Spoštovana prvopodpisana poslanka interpelacije, gospa Zalokar, ste v svojih treh mandatih s svojimi osebnimi odločitvami podarili 8 zdravnikom na primarni ravni koncesije, 6-im zobozdravnikov in dvema lekarnama, s čimer, verjamem, da ste svoji občini želeli le najboljše. Podatki javnomnenjskih raziskav kažejo, da so pacienti torej bolj zadovolji s kakovostjo storitev koncesionarjev, ravno tako pa je tudi pritožb čez koncesionarje manj in prav tako se zaradi tega izboljšuje kakovost v javnih zavodih in se izboljšuje organizacija; nikjer pa tega ne trdim, nikoli nisem trdil, da to velja pavšalno, torej da je delo v zdravstvenih domovih in javnih zavodih slabo, nasprotno, delo v javnih zavodih je lahko prav tako dobro, vendar v povprečju ankete kažejo take rezultate. To dokazuje tudi dejstvo, da si je več kot polovica državljanov za svojega zobozdravnika že izbrala koncesionarja, okoli 6 tisoč državljanov pa je izbralo tudi splošnega, šolskega ali otroškega zdravnika koncesionarja. Zanesljivo je, da splošni zdravniki koncesionarji bolj presegajo dogovorjeni program preventive. Po podatkih iz delovnega gradiva posnetek mreže primarnega nivoja zdravstvenega varstva za leto 2005, ki je zajela 1275 splošnih in družinskih zdravnikov ter pediatrov na primarni ravni, je povprečna glavarina zdravnikov zaposlenih v javnih zavodih 1712, samozaposlenih koncesionarjev pa 2371 ali 651 več oziroma 38,5%. Po predpostavki, da je delež opredeljenih oseb, ki dejansko obiščejo osebnega zdravnika, po vseh izvajalcih enak in da je primerljivo tudi starostna struktura in zdravstveno stanje opredeljenih oseb po posameznih izvajalcih, zagotovo drži, da so samozaposleni zdravniki koncesionarji produktivnejši, ob enakem navzgor omejenem plačilu pa tudi stroškovno učinkoviteje. Spoštovane poslanke in poslanci! V drugem delu, sedaj pred koncem tega zagovora želim spregovoriti še nekaj besed o očitkih glede priprave zdravstvene zakonodaje, njenem izvajanju in o neresničnem obrekovanju, da ne obvladujemo cen zdravil. Žal ste tudi tukaj v interpelaciji za osnovo uporabili le neko samoupravno besedičenje iz 80-ih let prejšnjega stoletja, brez dejstev, tistih nekaj podatkov, ki ste jih uporabili, pa so napačni. Normativni načrt Vlade je v začetku sicer določal roke, kot jih navajate pri opisu interpelacije, vendar pa je bil kasneje dopolnjen za vsa ministrstva. Pri spremembi terminov je Vlada upoštevala tudi moje razloge za spremembo terminov za pripravo zakonov, ki sem jih utemeljil s slabo dediščino, ki sem jo moral sprejeti ob prevzemu mandata. Podedoval sem polno sproduciranih afer. V prejšnjem mandatu ni bil sprejet niti en sistemski zakon, čakala so me odprta javna naročila na Onkološkem inštitutu, operacijske mize in še kaj. Predvsem je bil razlog tudi v nerealiziranih normativnih nalogah, ki jih je potrebno realizirati takoj zaradi vstopa v EU. Poleg tega pa zakoni s področja zdravstvenega varstva zahtevajo najširše vključevanje partnerjev ter široko vključitev strokovne in druge laične javnosti. Tako je na primer drug del Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, izravnalne sheme, zahteval kar tri mesece usklajevanj, pogajanj in bil potem soglasno v tem parlamentu 2005 tudi sprejet. Ta princip je bil uporabljen za prvi del, ki pa se je žal zaradi 20 pogajanj podaljšal na 9 mesecev in še ni videti konca, tako da smo morali sedaj dogovoriti se še za eno usklajevanje. Pri Zakonu o pacientovih pravicah sem se odločil, da se po zahtevni in strokovni pripravi ta predstavi državljanom in državljankam v javni razpravi. Pravilnost odločitve dokazujejo številni odzivi, ki smo jih v razširjeni skupini strokovnjakov, pravnih in medicinskih, vgradili v predlog zakona. Nadalje moram še odločno zavrniti očitek in navedbe v interpelaciji o milijardni škodi zaradi previsokih cen zdravil, ker so neresnične in zavajujoče. Izračuni cen, ki jih navaja interpelacija, so tendenciozni in metodološko povsem napačni, ker ne temeljijo na veljavnem pravilniku, ne upoštevajo rokov veljavnosti cen in načina preračunavanja glede na pakiranja in farmacevtsko obliko. Način teh preračunov, ki so bili pripravljeni za potrebe interpelacije, so ovrgle s ponovnimi preračuni na osnovi veljavnega pravila in veljavne metodologije tri neodvisne inštitucije. Konkretni podatki so jasno razvidni iz zapisanih odgovorov. Vsi, ki ste prebrali gradivo odgovorov na izrečene očitke v interpelaciji, ste lahko na podlagi lastne ocene ugotovili, da se v našem zdravstvenem sistemu ne dogaja nič zgrešenega ali napačnega, še najmanj pa kaj, kar bi bilo v škodo interesov državljanov oziroma zavarovancev. Sam sem sprejel nalogo vodenja ministrstva z jasnim ciljem dvigniti nivo zdravstvene varnosti državljanov in ohraniti, ali še povečati zaupanje v slovenski sistem zdravstvenega varstva in zavarovanja, ki ga želimo z reformnimi procesi postopno dograjevati. K temu me, kakor tudi moje sodelavce, zavezuje ne samo obljuba ob prisegi v tem zboru ob imenovanju Vlade Republike Slovenije, temveč tudi koalicijska pogodba in program, za katerega so glasovali volivci, ki so izvolili to Vlado. Prepričan sem, da smo do sedaj ravnali v skladu z zapisanimi cilji in bomo s svojimi ravnanji in odločitvami povsem opravičili njihovo zaupanje. Uspešno delo in rast zaupanja do dela ministrstva med volivci nedvoumno potrjuje tudi celo preiskava Politbarometra za november 2006, javnomnenjska raziskava v odnosu javnosti do aktualnih razmer, ki jo že leta opravlja Center za raziskavo javnega mnenja, tako imenovani Tošev center. Po teh podatkih je Ministrstvo za zdravje prejelo oceno dela 3,02 in je skupaj z Ministrstvom za obrambo na drugem mestu v primerjavi z drugimi bolj izpostavljenimi ministrstvi. Delo ministrstva je bilo ocenjeno bolje kot leta 2004 in leta 2005. Ravno tako je bila ocena o zaupanju v institucije v zdravstvu letos boljša kot leta 2004 in leta 2005. Naj vam bo to dodaten dokaz k dobremu delu na Ministrstvu za zdravje. Trend je torej pozitiven in potrjuje, da smo na pravi poti. Morda res kakšne naloge ali koalicijskega cilja ne bomo dosegli tako hitro, kot smo optimistično napovedovali v začetku mandata. Bo pa ta zaradi tehtnejšega premisleka bolj po meri ljudi in bolnikov. To pa je tudi moje osnovno poslanstvo kot ministra za zdravje. Prav na koncu, pa spoštovani poslanci, pobudniki interpelacije, prosim, da v teh dneh razprave prizanesete državljanom po svojih ocenah o razpadanju javnega zdravstva ali zdravstvenih domov o plačevanju v javni mreži, divji privatizaciji in zmanjševanju pravic itd., ker to vse ponovno v celoti zavračam in sem jih zavrnil tudi pismeno v svojem odgovoru na interpelacijo. Pričakujem pa, da bomo danes in jutri v konstruktivnem razgovoru in argumentirano razpravljali o problemih v slovenskem zdravstvu, ki so se nekateri pojavili že v davni preteklosti in jih skušamo sedaj v tem času tudi rešiti, kolikor je to mogoče hitro in v dogovoru s socialnimi partnerji in civilno družbo, ne samo s politiko. Upam, da sem vas s tem kratkim uvodom prepričal o pravilnosti našega delovanja in da ne boste podprli predlagane interpelacije. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališ poslanskih skupin. Gospod Ljubo Germič bo prestavil stališče poslanke skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, članice in člani parlamenta! Ko sem poslušal tudi danes uvodno obrazložitev ali ugovore na vsebino iz interpelacije spoštovanega gospoda ministra, prav odseva pravzaprav nekonsistentnost njegovih odgovorov, kajti če citiram samo eno izmed njegovih izjav danes tukaj, kjer govori o tem, da lahko s ponosom se ozremo na slovensko zdravstvo, hkrati pa pove, da je LDS v 12 letih pustil samo probleme in razsulo. K temu bi še dodal tudi oceno, ki je bila objavljena v Delu 9. decembra 2006, v intervjuju z gospodom dr. Marušičem, ker se govori, da Slovenci imamo menda enega najboljših zdravstvenih sistemov na svetu. Ta samohvala morda celo ni daleč od resnice. Seveda zato je zelo presenetljivo govoriti danes tukaj tako slabšalno, tako negativno s strani ministra gospoda Bručana o slovenskem zdravstvenem sistemu in o obdobju slovenskega zdravstvenega sistema v preteklih letih. V poslanskem klubu LDS bomo podprli interpelacijo o delu odgovornosti ministra za zdravje, mag. Andreja Bručana, kajti menimo, da minister Bručan ni sposoben zagotoviti uresničevanja zdravstvenega varstva državljank in državljanov Republike Slovenije, organizirati obsežnega in strokovno zahtevnega dela v zvezi s pripravo in uresničevanjem zakonov in plana zdravstvenega varstva, mreže javne zdravstvene službe, potrebnih normativov in standardov ter različnih zakonov in pri tem uporabiti znanje kompetentnih institucij in posameznikov, ki jih v Sloveniji ni malo. Še več, vsakodnevno lahko opazujemo razgradnjo zdravstvenega sistema, kjer dobički zasebnikov pomenijo več kot pa strokovno in etično zagotavljanje zdravstvenih pravic državljank in državljanov. Namesto pogovora je v ospredju avtoritativen način vodenja. Minister nakopičene probleme rešuje z divjo privatizacijo, s predlaganimi spremembami Zavoda za zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje, pa si skuša Vlada po že znanem scenariju podrediti blagajno zdravstvenega zavarovanja. Rezultat takšnega pristopa je tudi velika razlika med danimi obljubami ministra, če se samo spomnimo vrsto njegovih izjav iz njegove predstavitvi pri proračunskih obravnavah in marsikje drugje, iz koalicijske pogodbe, ko spremljamo realizacijo normativnega programa Vlade na eni strani in njihovimi uresničitvami na drugi strani. Menimo, da ne minister in ne Vlada ne vesta, kam pluje zdravstvena barka. Tako je po našem mnenju minister Bručan odgovoren, ker Republika Slovenija kljub jasnim določilom zakonodaje nima plana zdravstvenega varstva. Minister Bručan s tem krši 6. člen Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki določa, da mora Vlada Republike Slovenije pripraviti predlog plana zdravstvenega varstva Republike Slovenije, ki ga sprejme Državni zbor. Ker se je plan zdravstvenega varstva Republike Slovenije za obdobje 2000-2004 koncem leta 2004 iztekel, bi Vlada morala Državnemu zboru v obravnavo predložiti novega. Pričakovati je bilo, da se bo minister prioritetno lotil priprave novega plana zdravstvenega varstva, ki bi temeljil na viziji nove vladne koalicije, vendar pa se to po dveh letih mandata ministra Bručana še ni zgodilo, kljub njegovim napovedim in obljubam, da ga bo pripravil do konca leta 2005. Nedelo opravičuje z krivdo bivšega ministra, žal pa za osnutek programa, o katerem govorim in pri katerem je sodelovalo 46 priznanih strokovnjakov, ne ve nihče. Ponovno gre le za obljube, katerim pa v poslanskem klubu LDS več ne moremo verjeti, zato menimo, da je priprava plana zdravstvenega varstva, ki bi naj med drugim opredelil strategijo razvoja zdravstvenega varstva, naloge in cilje, prednostna razvojna področja, podlage za razvoj zdravstvenih dejavnosti na posameznih ravneh, nosilce nalog, merila za javne zdravstvene mreže, za ministra Bručana pretežka naloga. Ta trenutek je Republika Slovenija med redkimi državami, kjer se razvoj zdravstvenega varstva usmerja brez nacionalnega plana in po občutku ministra in njegovih svetovalcev. Posledica nepripravljenega plana in odsotnost vsakršne strategije razvoja je dejstvo, da celotna zdravstvena dejavnost deluje po inerciji in brez usklajenih aktivnosti. Zdravstvena dejavnost nima postavljenih ciljev in nalog, niso definirane prednostne naloge. Vse to resno ogroža javno zdravje državljanov in državljank Republike Slovenije. Nadalje, ni določena delitev med osnovnim in drugimi zdravstvenimi dejavnostmi, kar ugotavljajo celo zdravniki sami. Navajajo na primer, da je zaradi tega Klinični center preobremenjen s pacienti, ki bi jih lahko oskrbeli na primarni ravni. Število napotitev naj bi se v zadnjih letih bistveno povečalo. Podobno stanje je tudi v drugih bolnišnicah, kar pa povečuje stroške zdravstvenega varstva, na sekundarni in terciarni ravni pa vpliva na podaljšanje čakalnih dob in na neracionalno koriščenje razpoložljivih virov. Glede na razpoložljiva javna sredstva za zdravstveno varstvo in zavarovanje je to nesprejemljivo in kaže na slabo gospodarjenje, kar pa vpliva na dostopnost do zdravstvenih storitev in na možnosti zadovoljevanja potreb. Kljub napovedim na začetku mandata še vedno ni izdelana in sprejeta mreža javne zdravstvene službe, kar omogoča stihijski in neracionalen razvoj zdravstvenih zmogljivosti. Odsotnost dolgoročnega načrtovanja se kaže tudi v skromni zakonodaji dejavnosti ministra za zdravje. Doslej na tem področju ni pripravil praktično nobenega zakona, ki bi reševal najbolj pereče probleme zdravstvenega varstva in zavarovanja. Izjemo predstavlja le novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katero je spremenjeno področje izvajanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, pa še tega zakona minister ne izvaja. Minister si tudi na tem področju ni zastavil prednostne liste nalog. Zakoni, ki so v pripravi, zamujajo. Spremembe zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, drugi del, so bile obljubljene že pred enim letom, pa še vedno niso pripravljene. Prav tako niso pripravljene spremembe ali nov Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki bi bil še najbolj potreben novih rešitev. Vendar pa vse to ni presenetljivo, glede na to, s kakšnimi svetovalci se je obdal minister. Zbral je ljudi, ki se politično in strankarsko ustrezno opredeljujejo, a nimajo niti izkušenj, niti zadostnega znanja na področju zakonodaje in področju urejanja sistema zdravstvenega varstva, v ospredje pa postavljajo svoje osebne, prestižne in materialne interese. Zato mu ne morejo svetovati pravih rešitev, niti pripraviti nujno potrebne reforme področja. Kljub obljubljam pristojnega ministra, da bo pripravil osnutek zakona o pravicah pacientov do konca leta 2005, zakona v zakonodajni proceduri še ni. Zaradi znanih dogodkov v zdravstvu, če omenil le postopke divje privatizacije, preizkušanje zdravil, izvajanje citopatoloških preiskav, neustrezno hranjenje dokumentacije, ter vsakoletnih opozoril varuha človekovih pravic in varuhinje bolnikovih pravic, bi zakon nujno potrebovali. Zavrnitev našega predloga zakona je samo dokaz več, da zdravstveno varstvo Slovenk in Slovencev res ni prioriteta te Vlade. Ministrstvo prav tako zaostaja pri pripravi predloga Zakona o duševnem zdravju in Zakona o zdravilstvu. Opozorila strokovnjakov o veliki škodi, ki nastaja zaradi zaostanka zakonske ureditve teh področij, so znana že dolgo časa. V predlogu sprememb zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju minister predlaga krčenje pravic državljanov iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Najbolj sporna vsebina v starem zakonu je za ministra očitno pravica do nadomestila v času bolniške odsotnosti na 30 dni, je pa skladna s politiko te vlade pri krčenju socialnih transferjev. Poleg boleznin se je minister Bručan med pogajanji o spremembah zakona s predstavniki zavarovancev kopal tudi pri spremembah, ki močno omejujejo dosedanjo avtonomijo Zavoda za zdravstveno zavarovanja Slovenije in ga poskušajo spremeniti v podaljšanjem roku ministra. To se že kaže v predlagani spremembi sestave skupščine zavoda, v kateri bi se naj izbor zavarovancev zmanjšal s sedanjih 25 na le 17 članov. Predlog predvideva tudi močno povečanje števila predstavnikov Vlade, ki naj bi poleg tega imeli še posebna pooblastila. To je krepak odmik od sedanje prakse demokratičnega odločanja o zadevah zdravstvenega zavarovanja. Takšnega načina upravljanja ne poznajo v nobenih državi z razvitim sistemom socialnega zdravstvenega zavarovanja. Gre za rušenje tradicije, katere se ni mogoče razložiti drugače kot z željo ministra Bručana in Vlade, da podržavi in si podredi tudi to področje, da bi sredstva za zdravstveno zavarovanje delila po svoje, na podlagi političnih opredelitev in interesov. Poleg tega minister Bručan na neprimeren način izvaja tudi kadrovsko politiko, saj želi razrešiti uspešno vodstveno ekipo zavoda, ki je zavod sanirala in katere delo so pozitivno ocenili tako člani Komisije Državnega zbora za nadzor proračuna in drugih javnih financ kot tudi Računsko sodišče Republike Slovenije. Tudi sicer vsebuje predlog zakona vrsto strokovnih in pravnih pomanjkljivosti, na katere so bili minister in njegovi svetovalci opozorjeni, a jih niso bili pripravljeni upoštevati. Pogajanja o besedilu novele s socialnimi partnerji, so se na samovoljo ministra Bručana končala letos julija, po štirih mesecih pa ga je minister neusklajenega predložil v obravnavo Ekonomsko-socialnem svetu, čemur pa so se skupaj uprli sindikati in delodajalci. Kljub odsotnosti plana zdravstvenega varstva in na podlagi kršitev zakonodaje minister Bručan pospešeno izvaja ukrepe, ki pomenijo razgradnjo javnega osnovnega zdravstva. Pri tem ima minister popolnoma nestrokoven, zastarel in škodljiv pogled na položaj, vlogo in funkcijo zdravstvenih domov kot temelj organizacije in izvajanja osnovnega zdravstvenega varstva na ravni lokalnih skupnosti. V zadnjem obdobju pa s pospešenim podeljevanjem koncesij postavlja pod vprašaj tudi delovanje bolnišnic in kliničnega področja. Proces poteka v nasprotju z zakonodajo, brez razgrnjene vizije in strategije, brez analize prednosti in slabosti, finančnih ocen, brez primerjav in analiz tujih izkušenj in popolni odsotnosti dialoga z državljani. Pri tem tudi ne upošteva mednarodnih primerjalnih študij zdravstvenih reform v različnih državah v svetovnem merilu, ki kažejo, da so profitni zdravstveni sistemi slabše kakovosti, dražji in opravljajo več zdravstvenih storitev, ki so za ljudi povsem nepotrebne. Minister Bručan je ob nastopu svojega mandata napovedal obsežno privatizacijo na področju izvajanja zdravstvenih storitev in večkrat izjavil, da bi v osnovnem zdravstvu rad čim prej dosegel tudi 100% prehod zdravnikov med zasebnike, koncesionarje. Na področju sekundarnega zdravstvenega varstva sicer javno ni napovedoval nameravanega obsega privatizacije, vendar brez zadržkov podeljuje koncesije in spodbuja odhajanje zdravnikov iz bolnišnic, tudi terciarnih, med zasebnike. Slovenski javnosti je zato potrebno jasno povedati, da podeljevanje koncesij ne spremlja ustrezna regulacija, nadzor. Izkušnje drugih držav kažejo, da morajo imeti zasebni izvajalci v javni zdravstveni mreži še več regulacij nadzora, saj njihov motiv, to je dobiček, neredko vodi v neoptimalne rešitve za uporabnike. Pri tem minister nekritično ocenjuje podatke ankete iz Združenja zasebnih zdravnikov Slovenije, ki finančne razloge za odločitev odhoda med zasebnike postavljajo šele na peto do šesto mesto. Takšno stališče pomeni tudi delati se norca iz zdravega razuma javnosti, saj je sindikat zdravnikov Fides z grožnjo po odhodu zdravnikov med koncesionarje postavil plačni sistem in finančni učinek na prvo mesto. Zato pa dogajanje v drugo luč postavi analiza plačila davkov in dajatev, ki jih plačajo zdravniki v javnem sektorju v primerjavi s koncesionarji, in ki kaže, da od javnega zdravnika država zaradi transparentnosti njihovih dohodkov dobi kar 1,2 milijona tolarja več sredstev. Ta razlika, ki jo zasebnik ustvarja s prikazovanjem majhne plače, mu ostane kot dobiček. Prav tako je dejstvo, da koncesionarji varčujejo z dodeljenimi sredstvi v svojo prid tudi z manjšim pošiljanjem na diagnostične preiskave, z manjšim obsegom zdravljenja na domu in patronažnih storitev in s prelaganjem stroškov na sekundarno in terciarno raven. Od tega varčevanja plačnik in javni zdravstveni sistem nimata koristi. Javni denar, ki je namenjen uporabnikom, pa se priliva v zasebni žep izvajalcev. Tako pomembnega in občutljivega vprašanja, kot je privatizacija zdravstvenega sistema, ki se poleg več kot 30 tisoč zaposlenih dotika tudi slehernega državljana, se minister Bručan loteva z netransparentnimi posamičnimi ukrepi, namesto da bi svojo vizijo razgrnil pred Državnim zborom in pred širšo slovensko javnostjo. Zato v poslanskem klubu LDS trdimo, da to ni zdravstvena politika temveč nepolitika, ker je bilo danes že rečeno. Minister ne nastopa kot varuh javnega interesa, temveč kot nosilec parcialnih interesov posameznih izvajalcev. Odhajanje zdravnikov iz bolnišnic pa je prav tako sporno kot odhajanje na primarni ravni. Odhod vrhunskega strokovnjaka pomeni škodo za vse zdravstvo, saj kot zasebnik nikakor ne more izvajati vse svoje raznolike strokovne dejavnosti in ni zainteresiran za prenos svojega znanja na druge ter raziskovalno delo. Izrecne ministrove zahteve, da je določeno koncesijo potrebno podeliti, prinašajo netransparentne in "ad hoc" rešitve v obliki istočasnega dela v javnem in zasebnem sektorju, mešanje javnih sredstev z zasebnimi in s tem prelivanje javnih v zasebna sredstva, dvojno zaračunavanje bolnikom, preskakovanje čakalnih seznamov z ovinkov preko zasebnika, ki istočasno dela v javnem zdravstvenem zavodu. Takšna privatizacija ne more biti v skladu z javnim interesom. Na sekundarnem nivoju je minister Bručan leta 2005 v prvem letu svojega mandata podelil koncesije 32 novim zasebnim izvajalcem. Pred tem je bilo od leta 1992 do leta 2004 podeljenih 152 koncesij, v zadnjih treh letih mandata prejšnjega ministra pa 22. Pri tem je potrebno upoštevati, da je število zdravnikov omejeno in da bi bilo naravno pričakovati, da bo koncesij iz leta v leto manj, vendar pa minister bolnišnične zdravnike na srečanju z njimi spodbuja k prehajanju v zasebno delo. Tako je bilo v letu 2006 že do sedaj podeljenih 14 koncesij, zadnji dogodki pa kažejo, da je bilo podeljenih še 50 novih, sedaj le za ambulantno dejavnost, pri čemer pa bodo lahko na naslednjih razpisih kandidirali tudi za operativne posege, podobno kot v primeru dr. Bitenca. Postopek podelitve koncesije dr. Marku Bitencu leta 2005 je pomenil delovanje ministra v nasprotju z interesi javne ustanove in v prid zasebnika, ki je povrhu še njegov svetovalec. Hkrati je zavajal javnost, da Klinični center ne bo izgubil programa in da je program dr. Bitenca namenjen skrajševanju čakalnih vrst. S podelitvijo koncesije z argumentacijo, da bo koncesionar svoje zasebno delo opravljal v javnem zavodu, je minister Bručan pokazal, da sploh ne pozna in ne razume koncesij, saj bi se takšno razmerje lahko uredilo tudi z podjemno pogodbo. Če bi bil ta postopek precedens pa lahko sedaj že spremljamo proces, ko tudi številni drugi zdravniki v slovenskih bolnišnicah pridobivajo koncesije in dele programov teh bolnišnic. Zanimivo bi bilo tudi slišati, kako dokazujejo svojo primernost za izpolnjevanje pogojev, tako kadrovskih kot prostorskih. Še posebej uničujoče učinke pa ima brezglavo podeljevanje koncesij zdravnikom, ki delajo v terciarnih ustanovah, to bom opisal s primerom kliničnega oddelka za plastično kirurgijo, ki je bil nekoč paradni konj Kliničnega centra in slovenske medicine. Oddelek, ki je zaslovel s svojimi izvirnimi načini zdravljenja opeklin v časih dr. Mirka Derganca in ki ga je dr. Marko Godina s svojimi inovacijami na področju mikrokirurgije proslavil po vsem svetu, je danes v zatonu. Na kliničnem oddelku za plastično kirurgijo je do zadnje podelitve koncesij delalo 9 specialistov, sedaj so trije dobili koncesijo, četrti pa menda ne zgolj zaradi napake, torej jo bo morda še dobil. Torej, vodstvu Kliničnega centra, vodstvu oddelka in ministru za zdravje je povsem vseeno, če zdesetkajo oddelek, ki je že doslej imel premalo zdravnikov. Vrhunski kirurg, prof. dr. Zoran Arnež, znan zaradi svojih operacij po vsem svetu, je dobil koncesijo za ambulantno delo v Novi Gorici. Odhaja tudi njegov naslednik na mesto predstojnika. To je metanje najdragocenejšega znanja skozi okno. Na oddelku ni nobenega fakultetnega učitelja več. Kaj se bo dogajalo s pedagoškim in raziskovalnim delom, ki je v zadnjih letih v nenehnem zatonu? Kdo bo opravljal najzahtevnejše operacije in uvajal nove? Ali bodo to dejavnost obnovili koncesionarji, ki bodo delali po ambulantah in se v najboljšem primeru ukvarjali z estetsko kirurgijo? To so neodgovorjena vprašanja, zato minister in vodstvo Kliničnega centra so v celoti odgovorni za uničenje kliničnega oddelka za plastično kirurgijo, zato je nujno, da se stanje takoj sanira. Ob vsej tej nepreglednosti procesa privatizacije, ki ga izvaja magister Bručan, pa se dodatno pojavljajo tudi razne druge oblike privatizacije, ki imajo naravo uvajanja posebnih oblik prostovoljnega zavarovanja, mimo vseh uradnih institucij sistema in v nasprotju z veljavno zakonodajo. Tak je primer Prve zdravstvene asistence, ki ji je minister Bručan celo dal svoje dovoljenje za delo. Storitve, ki jih opravlja Prva zdravstvena asistenca, so storitve, ki so jih dolžni zagotavljati izvajalci v okviru javne zdravstvene mreže in za katero smo vsi državljani že zavarovani in plačujemo zdravstvene prispevke. Kljub opozorilom minister te dejavnosti ni prepovedal, ampak je prijateljem dovolil, da z njo nadaljujejo. Tudi v zvezi s to dejavnostjo se namreč pojavlja ime dr. Marka Bitenca, kar ponovno kaže na klientalistično delovanje ministra Bručana. Minister Bručan je začel izvajati napovedano politiko pospešene privatizacije tudi na področju zavarovalništva. Šele na velik pritisk javnosti in opozicije je bil julija 2005 s soglasjem vseh političnih strank v Državnem zboru sprejet Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Na podlagi tega zakona bi Vzajemna morala imeti statut, ki bi bil, usklajen z zakonom, sprejet do 1. marca 2006. To se skoraj pol leta kasneje še ni zgodilo, minister Bručan pa ni ukrepal. Tako minister Bručan očitno prepušča tudi Vzajemno divji privatizaciji in se skupaj z Vlado in direktorjem Agencije za zavarovalni nadzor izgovarja, da oblast v rokah nima dovolj vzvodov, da bi to preprečila. Takšnemu ministru ni mogoče zaupati, kar je dodatni razlog za zamenjavo. Minister Bručan s prikazovanjem skrajšanih čakalnih dob utemeljuje enega njegovih večjih uspehov pri zagotavljanju povečane dostopnosti državljanov do zdravstvenih storitev, vendar pa tudi tukaj lahko opazimo, da minister nima jasne strategije. Od njega bi najprej pričakovali, da bi pripravil analizo vzrokov za čakalne dobe, v čemer bi prišel do zaključkov, kje in kako je potrebno ukrepati. O objektivnem uspehu pri skrajševanju čakalnih dob je težko govoriti, dokler ne bodo že omenjene nacionalne čakalne liste in dokler se bodo podatki o tej problematiki zbirali kar po telefonu. V odgovoru na interpelacijo tudi sam minister navaja težave, s katerimi se sooča pri takšnem zbiranju podatkov. Predvsem pa je zanimivo, da v primeru, če mu podatki iz Zavoda za zdravstveno zavarovanje niso všeč in na podlagi ankete, z izvajalci izbere Ministrstvo za zdravje samo. Pri tem bi bilo seveda opozoriti gospoda ministra, da bi bilo mogoče enostavneje se sprehoditi po bolnišnicah in se na lastne oči prepričati, kaj je dejansko resnica, zato seveda minister Bručan ne uvaja sistemskega pristopa k tej problematiki. Tak odnos ministra Bručana do te problematike kaže na to, da zelo slabo obvladuje zdravstveno dejavnost, da ni pripravljen odpravljati slabosti v sistemu in da zanemarja interese bolnikov. Tega si minister za zdravje ne more in ne sme privoščiti. V poslanskem klubu LDS na ministra Bručana naslavljam očitek za povzročitev milijardne škode zaradi previsokih cen zdravil, kajti kljub določilom pravilnika o merilih za oblikovanje cen zdravil na debelo lahko ugotovimo, da pravilnik ne deluje, saj cene nekaterih zdravil močno presegajo cene, kakršne bi morale biti po pravilniku. Takšno stanje pa tudi ne preseneča, če preberemo odgovor iz interpelacije na ta očitek, kjer minister navaja, da bo možno posledice zakonov in predpisov, sprejetih v času njegovega mandata in ki vodijo k zniževanju porabe javnih sredstev za zdravila, pričakovati šele na dolgi rok. Vendar pa preračuni pokažejo, da so samo pri statini slovenski zavarovanci v letošnjem letu preplačali zdravila za dobro milijardo tolarjev, upoštevajoč še druga zdravila pa je preplačil najmanj dve milijardi slovenskih tolarjev na letni ravni. Zato je neposredno odgovoren minister Bručan. Nespoštovanje pravilnika in napaka v navedbi ministrstva je bila v neustrezni izbiri referenčnih zdravil, saj so bila licenčna zdravila uporabljena za primerjavo z generiki, kar pa glede na določila pravilnika ni dopustno, saj privede do možnosti oblikovanja višje cene. In to se je zgodilo nazadnje v navedenem primeru. Ob tem je zanimiva ugotovitev ministra, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pri izračunih ne uporablja prave metodologije, hkrati pa je izmed zaposlenih na zavodu imenoval ekspertno skupino za pripravo novega pravilnika. Seveda je očitek ministru utemeljen, saj ima vse vzvode v svojih rokah. V letošnjem, torej v sedanjem mandatu pa smo sprejeli tako nov zakon kot tudi nov pravilnik, ki bi glede na poznavanje razmer lahko bil tudi drugačen in bi se lahko bolj fleksibilno odzival na razmere na trgu z zdravili. V poslanskem klubu LDS očitamo ministru negospodarno ravnanje in favoriziranje določenega ponudnika pri nabavi linearnega pospeševalnika in 18-ih operacijskih miz. Razpis za nabavo 19, kasneje pa 18 operacijskih miz je junija leta 2004 začelo že ministrstvo pod vodstvom prejšnjega ministra z namenom, da z združitvijo nabav za več bolnišnic doseže nižje cene. Odločitev za skupno nabavo se je izkazala za pravilno, ko je prišlo do odpiranja ponudb konec januarja 2005, torej že v mandatu ministra Bručana. Pokazalo se je, da je mize, ki so tehnološko in kakovostno popolnoma primerljive z mizami Maquet, moč nabaviti za skoraj polovico ceneje. Torej gre za mize proizvajalca Trumf. Minister Bručan bi lahko takrat izbral cenejše operacijske mize, enake kakovosti, vendar je brez jasne utemeljitve ta razpis razveljavil in z objavo novega razpisa, ki je bil nekoliko spremenjen, čakal skoraj pol leta. V novem razpisu se minister Bručan odloči za ponudnika mize Maquet, čeprav je bila cena še vedno za 55% višja kot ponudba za mize Trumf. Razpisna komisija v okviru Ministrstva za zdravje je zaradi drobnih napak v ponudbah izločila vse cenejše ponudnike, za razliko od tega pa ni našla nobene napake v obeh najdražjih ponudbah. To je ministru Bručanu omogočilo, da je izbral ponudnika miz Maquet in se pohvalil, da je izbral cenejše mize in da si Slovenci zaslužimo najboljše mize. Ker so na izbor sledile pritožbe, je po dolgotrajnem procesu - ker so končno protestirali zdravstveni delavci in bolniki ter sta posredovala predsednik Republike in Komisija za preprečevanje korupcije - Državna revizijska komisija ugotovila, da je bila ponudba izbranega ponudnika nepravilna, zato je bil minister prisiljen razveljaviti razpis. V postopku z neposrednimi pogajanji je minister, zanimivo, izbral cenejšega ponudnika, tokrat Sočo Opremo, ki je ponudil mize proizvajalca Sordina. Ob tem omenjam, da je minister skupaj z delom stroke, ki je v prejšnjih postopkih izsiljevala mize Maquet kot edine primerne zaradi svoje kakovosti, spremenil retoriko in pričel trditi, da so pravzaprav vse mize enako dobre oziroma dovolj dobre. Ni se odločil za mize Maquet, ki sodijo v isti cenovni in kakovostni razred kot mize Trumf, temveč za mize Sordina, ki so bile za 20 milijonov cenejše, sodijo pa v nižji kakovostni razred. To dokazuje ničnost njegovih argumentov ob prejšnjem razpisu. V vmesnem času je Vlada predlagala - in Državni zbor tudi sprejel - spremembe zakona, ki urejajo javna naročila tako, da lahko naročnik v primeru, ko gre za neposredno škodo za življenje in zdravje, ljudi izvede naročilo kljub morebitnim zahtevam po revizijskih postopkih. Minister Bručan se je na to zakonsko določilo nemudoma skliceval, da je lahko izpeljal zadnjo odločitev, saj so bili ponovno vloženi zahtevki za revizijo. Ob tem je neverjetno, da je minister Bručan uporabil ta argument, potem ko je leto in pol s pristranskimi odločitvami in z favoriziranjem določenega ponudnika sam prispeval k zavlačevanju nabave operacijskih miz. Če je res, da je bilo v vmesnem obdobju neposredno ogroženo zdravje in življenje ljudi, potem se je v letu in pol, ko oprema ni bila kupljena, moralo v resnici zgoditi marsikaj nepopravljivega za zdravje ljudi; in o tem terjamo natančno poročilo. Če so posledice bile, mora minister Bručan odstopiti zaradi njih, če pa posledic ni bilo, je minister zavajal Vlado, da je v primeru nabave miz uporabila pretiran ukrep. V času izbora ponudnika najdražjih miz so predstavniki ministrstva, ki izvajajo gradnjo Onkološkega inštituta, izjavljali, da bo z novimi operacijskimi mizami, če bi bile te dobavljene takoj, mogoče v novih prostorih operirati že septembra ali oktobra letos. Da je šlo za zavajanje in zlorabo stisk bolnikov priča dejstvo, da prve mize sploh niso bile montirane na Onkološkem inštitutu, temveč v mariborski bolnišnici, medtem ko se je prevzem miz na Onkološkem inštitutu dogodil šele v zadnjih dnevih oktobra. To dokazuje, da dobava miz Onkološkemu inštitutu sploh ni predstavljala kritične točke za pričetek operacij v novih prostorih, saj je selitev v nove operacijske dvorane odvisna od uspešnosti razpisa za opremo in bo predvidoma v začetku naslednjega leta. Minister Bručan si zasluži očitek tudi zaradi neurejanja stanja in nezagotavljanja kontrole na področju citopatalogije. Na Odboru za zdravstvo Državnega zbora Republike Slovenije je bila v februarju 2005 na zahtevo poslanske skupine SDS po izbruhu o citopataloški aferi sklicanja nujna seja Odbora za zdravstvo. V obrazložitvi je bilo navedeno, da je bilo navedeno, da je potrebno zahtevati določena pojasnila, predvsem pa opraviti temeljito razpravo, da se nepravilnosti nemudoma odpravijo v korist dobrega zdravstvenega stanja državljanov. Naj povzamem, da so sklicatelji nujne seje zapisali, da bo imel novi minister na podlagi ugotovljenih dejstev možnost za odločno ukrepanje, da se začno odpravljati nepravilnosti. Leto dni po prvi razpravi je odbor opravil drugo razpravo, glede na to, da minister v letu dni svojega delovanja ni uredil ničesar. Na njej se je pokazalo, da je stanje nespremenjeno, posamezna dejstva pa so celo pokazala, da je stanje še slabše; in to velja tudi danes. Minister Bručan tako kljub glasni napovedi ni odločno ukrepal, še vedno ni uredil ničesar in ni sprejel ukrepov za izboljšanje stanja na področju citopataloških preiskav. Najbolj pa nas skrbi dejstvo, da se o problematiki ne govori, napovedani ukrepi pa niso bili izvedeni. Tako stalna strokovna komisija ni ponovno pregledala vseh laboratorijev, ki imajo dovoljenje. Ni izvedena sprememba pravilnikov o pogojih, ki jih morajo izpolnjevati laboratoriji za pregledovanje brisov materničnega vratu z namenom uvedbe opredeljenih postopkov notranjega in zunanjega nadzora kakovosti dela. Ni izvedena uskladitev pravilnika z Zakonom o zdravstveni dejavnosti. Ni ustanovljen referenčni laboratorij. Ni uvedeno dvojno pregledovanje 10% na slepo izbranih negativnih izvidov v vseh državnih laboratorijih ter dvojno pregledovanje vseh pozitivnih izvidov. Ni definirana enotna cena za pregledovanje brisov materničnega vratu ter ni uveden dosledni nadzor nad transparentno uporabo sredstev nad vsemi izvajalci v procesu. Ni neposrednih pogodb med Zavodom za zdravstveno zavarovanje in laboratoriji. Ni zmanjšanja števila laboratorijev za potrebe citopatologije, državnega [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]na vsega 5 ali celo manj in ni zaščiten arhiv preparatov iz laboratorijev, ki niso izpolnjevali pogojev in ki bodo predmet različnih preverjanj in raziskav v prehodnem obdobju v smislu zaščite žensk. Zelo nas skrbi dejstvo, da po podatkih registra raka od 200-ih žensk, ki letno zbolijo za rakom na materničnem vratu, polovica žensk hodi redno na ginekološke preglede z odvzemom obrisa, le-ta pa je ocenjen kot normalen ali blago spremenjen, kar je dokaz, da ženska kljub pregledom zboli, kar je neverjeten strokovni paradoks, ki kaže, da minister ni izvedel ustreznih ukrepov, stroka pa očitno tega ni sposobna rešiti. Zaradi vsega navedenega v poslanskem klubu LDS utemeljujemo upravičenost interpelacije zoper ministra Bručana, ministra za zdravje. Kot dodaten argument bi želel še posebej opozoriti na precejšen upad sredstev v Proračunu Republike Slovenije na področju Ministrstva za zdravje v vseh letih njegovega mandata, kar je dokaz o njegovi neuspešnosti in šibkosti v vladni ekipi, hkrati pa je odraz njegove šibke programske vizije, s katero bi utemeljeval potrebo po večjih sredstvih. Še več, z nerazumnimi predlogi in negospodarnim ravnanjem slabi zdravstveno blagajno, s čimer se ne uresničujejo pravice zavarovancev oziroma gre za krčitev njihovih pravic. Tako je predlagal prenos obveznosti za pripravnike in sekundarje v višini treh milijard iz Proračuna Republike Slovenije v blagajno zdravstvenega zavarovanja, seveda gre za prenos obveznosti, ne pa tudi sredstev. Če temu dodamo še izgubljene milijarde - zaradi neustrezne cene zdravil in če k temu dodamo še znesek zaradi izvajanja primarne helikopterske nujne medicinske pomoči, ki jo spreminja v zadnjem času, lahko ocenimo, da gre za obremenitev zdravstvene blagajne za dobrih 5,5 milijarde. Minister Bručan je v svojem dosedanjem mandatu tudi zelo skromno realiziral normativni program dela Vlade na svojem področju in izkazuje težave pri vodenju socialnega dialoga. Če mi dovolite, spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, da počasi zaključim, bi seveda opozoril tudi na odnos ministra Bručana do vprašanj, ki zadevajo njegovo področje. Citiral bom samo eno izmed njegovih izjav v okviru odgovora na poslansko vprašanje kolega Prijatelja. Citiram: "Ugotovitve, kakršne so bile danes tukaj izpostavljene, da gre za nekako katastrofalno stanje, da se čakalne dobe daljšajo, so me kljub vsemu rahlo prisilile v nasmeh." Ko je LDS vložila interpelacijo, se mu je to prav tako zdelo izjemno smešno. Tudi ko danes sledimo njegovemu obnašanju, lahko vidimo, da velikokrat, ko navajamo argumente za neuresničitev sistema izvajanja sistema zdravstvenega varstva, da te očitke in te argumente spremlja z nasmeškom. Seveda, gospod minister, zamislite si, ali z nasmeškom spremljajo dogajanje na področju zdravstvene politike tudi vsi tisti, ki so zaradi vašega ravnanja pri tem prizadeti. Iz vsega navedenega, tudi s temi dodatnimi argumenti bomo v poslanskem klubu LDS interpelacijo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Ob vložitvi interpelacije so nas novinarji spraševali, ali jo bomo podprli, poslanki in poslanci Socialnih demokratov. Naš odgovor je bil, da pričakujemo kvalitetne odgovore ministra na interpelacijo in na naša zastavljena vprašanja in da bo naš odgovor temeljil predvsem na odnosu ministra do tako imenovane divje privatizacije zdravstva. Po proučitvi odgovorov ugotavljamo, da so odgovori ministra na naša vprašanja in tudi na vloženo interpelacijo nezadovoljivi. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo skoraj sočasno z vlažitvijo interpelacije zastavili ministru za zdravje 11 opisnih poslanskih vprašanj, ki so bili zgolj nadgradnja naših dotedanjih aktivnosti. Od začetka tako imenovane Janševe Vlade smo od ministra zahtevali odgovore na njegove aktivnosti z uvajanjem zasebništva v zdravstvu. Pri tem so nam nekateri poizkušali pripisati naše splošno nasprotovanje zasebništvu na področju zdravstva kot nekakšno nostalgijo po socializmu. Zato tudi danes s tega mesta Socialni demokrati sporočamo, da nismo a priorij proti podeljevanju koncesij v zdravstvu, zahtevamo pa, da le-te temeljijo na javnem in ne zasebnem interesu, da je podeljevanje skladno z našo in evropsko zakonodajo in da je podeljevanje javno in transparentno ter da je podlaga za podelitev koncesije javni razpis, tam, kjer koncendent oceni, da je to v javnem interesu kvalitetne oskrbe prebivalstva z zdravstvenim varstvom, da so v javnem razpisu natančno določena pravila igre in da imajo vsi potencialni koncesionarji enake možnosti. Naj se v uvodu v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov negativno opredelim do pospešenega, tudi nočnega podeljevanja koncesij. Zmanjševanje finančnih sredstev in programov zdravstvenim domovom in bolnicam poteka brez soglasja državljanov, netransparentno, brez upoštevanja javnega interesa ter v ozki skupini oblastnikov in zdravniškega ceha. Izgleda, kot bi bil minister predvsem zastopnik lobija zdravnikov privatizerjev in ne zastopnik interesa zavarovancev. Trditev ministra v odgovoru na interpelacijo, da so očitki glede divje privatizacije zdravstva neutemeljeni, ker privatizacija izhaja iz sprejete zakonodaje v letu 1992, je navadno sprenevedanje, saj je takratna sprememba zakonodaje postavila samo možni okvir za opravljanje zasebnega dela v zdravstvu, ni pa nikjer postavila možnosti za obvezno podeljevanje koncesij, ki ne bi bile v javnem interesu, kar se danes v praksi dejansko dogaja, ko se brez potrebne, jasne zakonodaje in brez jasne zdravstvene mreže podeljujejo koncesije, ki ogrožajo javno zdravstveno mrežo kot temelj zagotavljanja neprekinjenega zdravstvenega varstva vseh prebivalcev. To priznava tudi sam minister v odgovoru na naše poslansko vprašanje, ko ugotavlja, da mora poleg občin tudi ministrstvo prevzeti skrb za neprekinjeno zdravstveno varstvo pri postavljanju mreže javne zdravstvene službe, vključno z nujno medicinsko pomočjo in nujnimi reševalnimi prevozi in preskrbo z nujnimi zdravili. Sporno je tudi podeljevanje koncesij za nedoločen čas. Sporna je tudi določba, da koncesijska pogodba preneha le v primeru kršitev in podobno, namesto da bi se jih podeljevalo le za toliko časa, za kolikor bi bilo to upravičeno s stališča javnega interesa. Veliko je bilo v preteklosti napisanega glede enakih pogojev opravljanja javne zdravstvene službe, o neuspešnem vključevanju zasebnikov v dežurno službo, o prenašanju finančnih bremen težjih bolnikov in dragih preiskav na javne zavode, umetnih čakalnih vrstah, o posebnem zaračunavanju zdravstvenih storitev in tako dalje. Minister je dolžan vedeti za te problem in jih tudi odpraviti. Iz odgovora pa je mogoče razbrati, da minister ne želi prepoznati osnovnih problemov, ki so posledica tudi nedomišljenega uvajanja zasebništva v zdravstvo. Deplasirano je torej ministrovo sklicevanje na obstoječe zakone in trditev, da naj bi prenehanje spornega načina podeljevanja koncesij pomenilo protipravno ravnanje. Protipravna in v neskladju z javnim interesom je razgradnja zdravstvenih domov in bolnic brez soglasja ljudi, v škodo ljudi in v korist zasebnega interesa. Zavračamo tudi trditve, da bi vsi tisti, ki opozarjamo na nepravilnosti, lahko te nepravilnosti odpravili v preteklih mandatih. To je izgovor Vlade, posameznih ministrov, ki ga uporabljajo vedno znova, takrat, ko dejansko ne vidijo izhoda, ko ne znajo rešiti težav ali izzivov, pred katerimi stojijo. Socialni demokrati te moči nismo imeli, smo pa vsa leta na pomanjkljivosti opozarjali in v občinah, kjer smo lahko odločali, smo podeljevanje koncesij v nasprotju z javnim interesom zaustavljali. Prepričani smo, da je bil tudi zaradi naših prizadevanj sprejet nacionalni program "Zdravje za vse" do leta 2004 in da se je ta program dejansko tudi izvajal. V njem je kljub takratnemu prizadevanju nekaterih ostala zapisana vloga zdravstvenih domov na področju primarnega zdravstva, zdravstvenih domov, ki smo jih mnogokrat v preteklosti gradili tudi s pomočjo samoprispevkov. Zdaj pa se ti zdravstveni domovi praznijo, zasebniki s koncesijami odnašajo programe in svoje dejavnosti javnega značaja velikokrat opravljajo drugje. Pacienti pa so na ta način prisiljeni, da jim sledijo. Zato je razlaga, da si je 600 tisoč državljanov izbralo zdravnika koncesionarja, navadno zavajanje, saj so v večini primerov ti zdravniki že bili njihovi opredeljeni zdravniki, vmes se je spremenil le njihov pravni status in mnogokrat, žal, tudi naslov. Privatizacija izvajanja zdravstvenih storitev se je res začela že leta 1992, vendar se je v obdobju od leta 1997 naprej ta proces ustavljal in skoraj prenehal štiri leta pred pričetkom mandata ministra Bručana. Minister Bručan je bil dolžan, preden se je lotil pospešene privatizacije, pripraviti analize dosedanje privatizacije, pripraviti strategijo zdravstva in pridobiti soglasje državljanov za novo strategijo, pripraviti ustrezna pravila, zakone in standarde ter zagotoviti ustrezen nadzor, s katerim bi varoval bolnike v skladu z njihovim, torej javnim interesom, ki na področju, kot je zdravje, izključuje motiv dobička. Nasprotno, nič od tega minister ni storil, celo pospešil je privatizacijo zdravstva. Vse kaže, kot bi tudi on, kot nekateri mladi ekonomisti pojmovali zdravstvo kot gospodarsko dejavnost, namenjeno ustvarjanju dobička, in ne kot javno dobrino. Minister v celem odgovoru na interpelacijo zavrača očitke in se sklicuje, da ni nobenih resnih analiz ali raziskav, ki bi potrjevale očitke iz interpelacije; če pa so, gre v glavnem za nekakšne telefonske poizvedbe po zavodih. Če resnično ni nobenih analiz in raziskav, se lahko vprašamo, na kakšni osnovi se vodi politika v zdravstvu. Ker poznamo občutljivost socialnih in zdravstvenih sistemov na spremembe, o čemer smo se lahko prepričali ob pomembnejših spremembah teh sistemov po svetu, je resnično skrajno neodgovorno, da ne rečemo kakšne trše besede, spreminjati sistem brez analiz na način, kot je minister že velikokrat povedal, da si bo prizadeval za 50% delež koncesionarjev na primarni ravni zdravstvenega varstva. Nepredstavljivo je, da bi si kjerkoli v svetu kakšen minister kot branitelj dobre preskrbe prebivalstva z zdravstvenimi storitvami prizadeval za demontažo mreže zdravstvenih domov, ki dokazano dobro deluje v primerjavi z drugimi sistemi po svetu. Vsekakor moramo v odsotnosti resnih analiz, ki bi jih moralo opraviti ministrstvo, prisluhniti mnogim kritičnim opozorilom na nepravilnosti in slabšanje razmer v zdravstvu, ki smo mu priča v javnosti zaradi nezakonitega oziroma vsaj hudo neurejenega podeljevanja koncesij, slabih koncesijskih pogodb, ki ogrožajo obstoj osnovne zdravstvene mreže zdravstvenih domov, zmanjšanju preventive, ki dolgoročno slabša zdravstveno sliko prebivalstva, neupravičenemu varčevanju koncesionarjev pri zahtevnejših in dražjih preiskavah, zmanjšanju zdravljenja na domu, postopnemu zmanjševanju spremljanja razvoja stroke in tako dalje. Njegovo ravnanje nam jasno kaže, da minister ni zaščitnik zavarovancev, torej tistih, ki plačujemo zdravstveno zavarovanje, ampak predvsem zdravniškega lobija, ki želi privatizacijo javnega zdravstva. Hkrati je minister ob ugotovitvi tudi predsednika Vlade, da Sloveniji še nikoli ni šlo tako dobro in ob sklicevanju na visoke ocene našega zdravstvenega sistema, dodajam besede "na srečo še vedno", napovedal zmanjševanje pravic. Zakaj, čemu je to potrebno? Glede na dobre rezultate je sedaj kvečjemu čas, da bi resno razmislili o tem, da proračun prevzame breme oprostitve plačila premij dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja za socialno ogrožene, ne pa da se to breme prevrne na zdravstveno blagajno. Zakaj v času Janševe Vlade, beri vsesplošne blaginje, zniževati pravice zbolelim iz javnih sredstev in večati doplačila, kadar zbolimo in se poškodujemo. Verjetno se še vsi dobro spomnimo predlogov ministra Bručana o načinu zmanjševanja dolgotrajnih bolniških, ko naj bi se delavec moral po letu dni ne glede na zdravstveno stanje vrniti na delo ali pa bi ostal na bolniški brez pravice do nadomestila plače. Del te zgodbe, tisti v povezavi z novostmi, ki jih prinaša Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, je sicer zastal zaradi pritiska socialnih partnerjev, a se je hkrati zelo nazorno pokazalo, kako si nekateri Janševi ministri predstavljajo partnerski odnos. Dogovor na podlagi moči in ne argumentov je bil značilen tudi za ministra Bručana, ki se mnogih pogajanj, na katera se tako rad sklicuje, niti ni udeleževal. Žal je bil do sedaj le eden od ministrov, ki ne spoštuje socialnega dialoga, na predlog predsednika Vlade razrešen. Že zardi politične higiene bi moral temu slediti tudi danes interpelirani minister. Kar nekaj časa že Socialni demokrati zahtevamo strokovno analizo, ki bi nam, predvsem pa ministru služila pri sprejemanju odločitev pri nadaljnjem uvajanju zasebništva v zdravstvu. Analiza, na podlagi katere bi primerjalno ugotovili stanje zdravstvenega sistema pred podeljevanjem in po podeljevanju koncesij. Strokovna analiza, ki bi nam odgovorila na temeljno vprašanje, zakaj toliko zdravnikov želi med zasebnike s koncesijo, ali je razlog kakovost storitev, dostopnost do storitev in skrb za paciente, in ali ni razlog morda ekonomske narave, morda zdravje kot tržna vrednota. Minister odgovarja, da posebnih strokovnih analiz Ministrstvo za zdravje ni naročilo. Sklicuje se na javnomnenjsko raziskavo Fakultete za družbene vede in navaja odgovore na vprašanji kako se je spremenila raven storitev z zasebniki in kako ste bili zadovoljni s storitvami zasebnega zdravnika. Te rezultate si je mogoče različno tolmačiti ali razlagati. Ko sprašujejo, kako se je spremenila raven storitev z zasebniki, skoraj 36% odgovarja, da se raven storitev izboljšala, vsi ostali niso tega mnenja. Kako ste bili zadovoljni s storitvami zasebnega zdravnika, bolj zadovoljen kot z zavodi, pravi 17,6%. Vsi ostali temu ne pritrjujejo in če odmislimo, da jih 73,3% ni iskalo pomoči, da torej v tem trenutku niso imeli izkušnje ne z zasebniki ne z zaposlenimi v javnih zavodih, je rezultat kvečjemu slab in ne dober. Kot sem dejal, si je te rezultate mogoče različno razlagati, a končna ocena je, da ne dajo odgovora, ki bi mu lahko pripisali podlago za nadaljnje odločitve. Še najmanj pa sklep, ki ga je izpeljal minister, da javno zdravstvo s koncesijami le pridobiva, predvsem zato, ker se povečuje konkurenca med dobrimi zdravniki, bogati se zdravstvena mreža z zasebnimi vlaganji v prostore in opremo, povečuje se učinkovito in smotrno poslovanje v okviru omejenih javnih sredstev. Minister trdi, da želi s podeljevanjem koncesij preseči monopolni položaj javnih zavodov ter ustvariti možnost za tekmovanje med javnimi zavodi in koncesionarji. Navaja, da naj bi s podeljevanjem koncesij zagotovil boljšo in pravičnejšo dostopnost do zdravstvenih storitev. Minister pa ne pove, v čem je monopol zavodov, ne prepozna dejstva, da so država in on kot minister za zdravje dolžni zagotoviti tako imenovane monopole na področjih, kjer tržni prijemi niso priporočljivi, kar področje zdravstva nedvoumno je. Ponovno ponavljam, kar smo v preteklosti že večkrat izjavili. Ni mogoče ocenjevati kvalitete posameznih zdravnic oziroma zdravnikov zgolj na podlagi tega, kakšen je njihov status, ali so zaposleni v javnih zavodih ali pa so zdravniki koncesionarji. Tudi ne nasprotujemo povečani konkurenci med dobrimi zdravniki, čeprav bi bilo bolje razmisliti, kako pripraviti tiste manj dobre do dviga kvalitete oziroma do izločitve iz sistema. Menim, da je na tem mestu potrebno tudi ponovno ugotoviti, da se število zdravnikov s podeljevanjem koncesij zaposlenim v javnih zdravstvenih zavodih ne bo povečalo in da je koncesija primerna in upravičena predvsem tam, kjer s podelitvijo koncesije privabimo v javno zdravstveno mrežo novega zdravnika. Ob tem je potrebno poudariti, da obstajajo kakovostne raziskave o učinkih različnih reform v svetu in še posebej v EU, ki dokazujejo ravno nasprotno od tistega, kar trdi minister. Dokazujejo, da privatizacija in komercializacija znižujeta dostopnost, povišata stroške zdravstva, zmanjša se kakovost zdravstvenih storitev, zmanjša se stroškovna učinkovitost zdravstva. Ministrstvo za zdravje bi se bilo dolžno seznaniti z njimi ter pripraviti ali naročiti ustrezne analize in študije, ne pa na pamet in zgrešeno spreminjati zdravstva. Nadvse zanimivi so podatki o nadzoru, s katerim nam je postregel minister. Če odmislimo nadzore, ki jih izvaja Zavod za zdravstveno zavarovanje, lahko ugotovimo, da je Ministrstvo za zdravje v letih 2005 in 2006 opravilo devet upravnih nadzorov, potekajo še trije, od tega eden pri zasebnem izvajalcu. Obseg nadzora s strani Zdravniške zbornice Slovenije poteka v enakem obsegu pri zdravnikih in zobozdravnikih v javnih zavodih ter koncesionarjih. Zdravniška zbornica je v letih 2005 in 2006 opravila 90 nadzorov, od tega 33 pri zasebnikih s koncesijo. Pozitivno mnenje je nadzor podal pri 40 zavodih, torej manj kot polovici. Zaskrbljujoč je ogromen delež ugotovljenih strokovnih nepravilnosti in zanemarljivo majhno število nadzorov. Glede na število zdravnikov lahko upravičeno sklepamo, da večina, če se bo pravočasno upokojila, ne bo dočakala nadzora s strani Zdravniške zbornice. Posebno poglavje si zasluži zgodba o čakalnih dobah. Minister ni priložil nobene verodostojne preglednice podatkov o čakalnih dobah. Brez ustrezne metodologije vodenja čakalnih dob in brez ustreznih podatkov o njih resne primerjave niso možne. Način, da uvedeš že čakalne dobe za uvrstitev na čakalne liste, vsekakor ni prispevek k dejanskemu zmanjševanju čakalnih dob. Prav tako je sporno tudi skrajševanje čakalnih dob tudi za 40% na način, da zmanjšaš pravice otrok iz zobozdravstva. Celo pri operacijah srca naj bi prišlo do spremembe metodologije vodenja čakalnih dob ali da prijav na zdravstvene storitve sploh ne sprejemaš več v tekočem letu. Če ni prijav, ni seveda tudi čakalnih dob. Zalo praktična rešitev. Tako postanejo izjave ministra o zmanjševanju čakalnih dob brez resne strokovne podlage in na mnogih področjih zavajajoče. Še posebno pa bi kazalo ugotoviti, da je k skrajševanju čakalnih dob, kjer so se dejansko skrajšale, prispeval predvsem Zavod za zdravstveno varstvo iz sredstev nas, zavarovancev, in ne Vlada in minister iz proračunskih sredstev. Tudi sicer je pri predlogih sprememb zakonodaje zaznati, da bi si minister rad zagotovil popoln nadzor nad zdravstveno blagajno, ki jo polnimo zavarovanci in ne država iz proračuna, ter partnersko upravljan Zavod za zdravstveno varstvo spremenil v računovodstvo svojega ministrstva. Naj postopoma zaključim, ker se bodo s posameznimi vprašanji iz interpelacije ukvarjali tudi moji kolegi iz poslanske skupine. V odgovornih na interpelacijo nastopa minister za zdravje arogantno in predvsem s stališča moči. Večinoma brez ustreznih dokazil in argumentov zanika obtožbe iz interpelacije. Očitno namerava še naprej razdirati neprofitno javno zdravstvo, zdravstvene domove in bolnice. Z dosedanjimi dejanji dokazuje, da ni sposoben dialoga, kar ni dobro za razvoj zdravstva. Ne razume javnega interesa na področju zdravstva in tudi ne svoje vloge pri varovanju le-tega. Ne skrbi za zakonito delovanje podeljevanju koncesij in pri uporabi pravilnika o merilih za oblikovanje cen zdravil. Nezadostno deluje v primeru prepovedanega reklamiranja zdravstvenih storitev, pri nezakonitem delovanju Prve zdravstvene asistence. Vse to so zadostni razlogi, da v poslanski skupini Socialnih demokratov podpremo vloženo interpelacijo. Ob tem pa je še vedno živ tudi spomin na postopek nabave operacijskih miz, kjer se je takrat ministru zgodila javnost, ki je preprečila nakup dražjih miz. Da pa ministru nobena opozorila ne zaležejo, je pokazal s tem, da je tik pred obravnavo interpelacije v Državnem zboru poskrbel še za nočno podeljevanje koncesij. Kljub množičnemu nasprotovanju javnosti, 50 tisoč podpisov gibanja za ohranitev javnega zdravstva in kljub mnenjema evropske pravobranilke in Evropske komisije o primerih Irske, da gre za kršitev evropske zakonodaje, da so potrebni javni razpisi za delitev vseh javnih sredstev nad določenim zneskom zasebnikom. Minister je kljub navedenemu nadaljeval netransparentno podeljevanje koncesij, čeprav ni oblikovane niti mreže zdravstvenih storitev niti ustreznih pravil, zakonov, da ne govorimo o nadzoru. Podlegel je zasebnim interesom zdravnikov, ni pa varoval javnega interesa. Prav zanimiv je tekst iz tednika Mladine, 2.12.2006, že sam naslov pove vse. Vse skupaj bi bilo smešno, če ne bi imelo tako usodnih posledic. Zasebniki so v eni noči dobili dobrih 470 milijonov tolarjev javnega zdravstvenega denarja, pri čemer ni nobenega zagotovila, da bodo bolniki zaradi te prerazporeditve deležni hitrejše in boljše zdravstvene oskrbe. In ko sem že pri časopisnih članih, naj omenim še najnovejše. Dražja koncesija zasebnikov za helikopterske medicinske prevoze za 400 milijonov SIT, kot pa je to pripravljena opravljati Slovenska policija in Slovenska vojska. Socialni demokrati smo v svoj program zapisali, da ne pristajamo na neoliberalni model, ki tudi zdravje razume kot tržno blago. Socialni demokrati razumemo zdravje kot javno dobro, zato ne more biti podrejeno zakonitostim trga. Privatizacija zdravstvenega sistema in izenačevanje javnega in zasebnega zdravstva vodita k neenaki obravnavi bolnikov, to pa pomeni diferencirano kakovost glede na bolnikov socialni položaj in neenakopravnost v dostopnosti. Poslanki in poslanci Socialnih demokratov bomo podprli interpelacijo zoper ministra za zdravje, gospoda Andreja Bručana.
Hvala. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice, kolegi! Uvodoma naj poudarim, da smo v poslanski skupini Nove Slovenije skrbno in podrobno preučili vseh sedem točk, ki so jih predlagatelji interpelacije predstavili v okviru podane interpelacije. Enako skrbno smo preučili tudi argumente, ki jih je navedel minister za zdravje dr. Bručan v svojem odgovoru. V zvezi s podanimi odgovori menimo, da je minister skupaj s sodelavci pripravil po večini odgovore, ki so na realnih osnovah, ter pretežno zavrnil očitke vlagateljev interpelacije. Nekritično izpostavljanje nekaterih posamičnih predlogov ali rešitev, ki bi sicer lahko opravičevali sicer bolj kritično razpravo, po naši oceni ne sodi v predloge oziroma v vsebino interpelacije. Navedbe v sedmih točkah imajo svoje argumente, na drugi strani pa tudi odgovore, ki nam jih je posredoval gospod minister s priloženimi podatki, dodatno pa še v današnji razpravi zavračajo pretežno število navedb in utemeljitev v vloženi interpelaciji. Moram priznati, da smo v naši poslanski skupini po vseh zagatah iz preteklega mandata pričakovali, da bo minister Bručan sistemske zakone - Zakon o pacientovih pravicah, Zakon o duševnem zdravju, Zakon o koncesijah in druge, ki bi bili nujno potrebni za ureditev tega področja in so tudi del vladnega programa - pripravil in zakonodajno proceduro v Državni zbor poslal hitreje. Vendar pa skušamo to zamudo razumeti predvsem v smislu iskanja širšega konsenza med zdravstveno stroko na eni strani in javnostjo na drugi strani, predvsem pa med ministrom, torej Vlado, in socialnimi partnerji. Zavedamo se namreč, česar se nekateri ob razpravi ob razrešitvi ministra za delo niso znali ali ne želeli zavedati in razumeti, da je potrebno po navadi zaradi vzpostavljanja reda veliko naporov in to zahteva tudi pogumnega človeka. Najprej pa mi dovolite, da se ozrem v preteklost, natančneje v čas izpred dobrih dveh let. Kakšno je bilo takrat stanje in predvsem kaj si je sedanji minister dr. Bručan ob nastopu mandata sam začrtal. Opozoril je na odsotnost celovite zdravstvene politike, ki je že vodila k nevarnosti za destibilizacijo finančnega sistema zdravstva. To je ustvarjalo večje število ali vse večje nezadovoljstvo uporabnikov zdravstvenih storitev, nezaupanje tudi v same izvajalce zdravstva, v končni fazi pa se je neupravičeno in na ta način tudi zmanjševal ugled zdravstvenih delavcev; in posledice tega stanja je čutiti še danes. Zaradi omejevanja delovanja samega sistema, predvsem glede dela koncesionarjev, so se predvsem v prejšnjem mandatu pojavile neenake možnosti in tudi privilegiji posameznikov pri obravnavi posameznih storitev. Niso bile opredeljene nekatere odgovornosti, predvsem pa niso bile opredeljene odgovornosti do bolnika v celotnem procesu zdravljenja - od vstopa v sistem, pa kasneje v samem procesu zdravljenja. Resnici na ljubo te še vedno niso opredeljene v celovitem dokumentu. Spremembe pa so bile v zvezi s spodbudami na drugih nivojih, in sicer za delo ne le zdravnikov, temveč tudi spodbude za delo medicinskih sester in drugega zdravstvenega osebja glede na njihov prispevek za doseganje večje učinkovitosti in kakovosti. Čeravno se v praksi srečujemo z dejstvom, da mnogo dela preko polnega delovnega časa, predvsem mlajšim zdravstvenim delavcem, ne gre v izplačilo, temveč v možnost koriščenja ur, kar pa zaradi natrpanega urnika v praksi skorajda ni izvedljivo. Poleg vsega pa je bilo pred letom 2004 tudi alarmantno dejstvo, da so bile skoraj vse bolnišnice v izgubah, poslovale so z izgubami. V letu 2006 se je to stanje že bistveno popravilo. Tukaj se kaže, da je pristop pri upravljanju bolnic celosten tako na strokovnem kakor tudi na poslovno-medicinskem delu. Stroški kadrov, zdravil in drugi stroški morajo biti nadzorovani in vsak odklon morajo direktorji pravočasno zaznati in na njega pravilno in pravočasno odreagirati. V času ministrovanja dr. Bručana je njegovo delovanje pretežno izhajalo iz enotnih skupnih, strateških ugotovitev in izhodišč koalicije, da je treba v Sloveniji socialne vrednote, kot so solidarnost, socialna pravičnost in univerzalna dostopnost do pravic, utrditi in razvijati. Vendar ob hkratnem upoštevanju in zavedanju, da je varovanje zdravja in zdrav način dela ter zdrav način življenja tudi temeljna dolžnost vsakega posameznika, skupine ljudi, družine, delodajalcev in ne le države. Nekateri dobro zamišljeni projekti za uresničevanje strategije razvoja zdravstvenega varstva in vsebin reformnih procesov so se ob težnji usklajenosti s socialnimi partnerji pač ustavili na pol poti, nekatere pa je ministrstvo uspelo izpeljati. Sprejeli smo izravnalne sheme, da bi preprečili selektivno povišanje premij, sheme je uvedla novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, ki je bila sprejeta v Državnem zboru julija lanskega leta. Naslednja sprememba Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je kljub želji po prednostni obravnavi socialno šibkih zavarovancev še vedno v usklajevanju na Ekonomsko-socialnem svetu. Pisci interpelacije očitajo, da gre za divjo privatizacijo, za razgradnjo javnega, osnovnega zdravstva za nenadzorovano in nezakonito podeljevanje koncesij, za nesprejem mreže javne zdravstvene službe in podobno. Pisci uporabljajo močne besede, besede z negativnim prizvokom, ki so bile na posameznih področjih, predvsem pa v gospodarstvu znane predvsem iz obdobja njihovega mandata. Zatiskajo pa si oči, da je bila v preteklosti, leta 1993, ko že omenjeno, sprejeta zakonodaja, ki daje osnovo, ki daje možnost za mešan zdravstveni sistem, tako da lahko javno službo pod enakimi pogoji opravljajo tudi druge fizične in pravne osebe na podlagi koncesije. Koncesijo za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti z odločbo podeli občinski upravni organ, pristojen za zdravje, ob izpolnjevanju predpisanih pogojev. Pri tem pa ima koncesionar glede opravljanja javne službe enake pravice, dolžnosti in odgovornosti javnega zavoda. Postopek se tako lahko začne na podlagi vloge zdravnika oziroma razpisa občine v primerih, kadar zdravstvena služba ni zasedena. Običajno pa podelitev koncesije omogoči večjo dostopnost do storitve, pogosto pa tudi večjo stroškovno učinkovitost. Pisci interpelacije pač morajo vzeti na svoje rame dejstvo, da se je v preteklih mandatih pogosto nekontroliralo in kopičilo administracijo. To pa sedaj pomeni, da na enoto, na zdravnika, ki ustvarja prihodek, padejo številni administrativni delavci, nekje sicer racionalno, drugod zopet neracionalno organizirani. In prav to navajajo zdravniki kot enega izmed ključnih razlogov za odhod iz javnega zdravstvenega zavoda in za opravljanje zasebne ordinacije. Tudi zato, ker ocenijo, da bi lahko del neracionalno potrošenega denarja namenili za izobraževanje, za opremo, kar bi koristilo pacientom. Pozablja pa se na dejstvo, da je stvar pogodbe, da določi obseg preventivnih programov, urgentne in dežurne službe; stvar nadzora pa, da koncesionar določbe pogodbe tudi izvaja. Dejansko bi bilo tudi po našem razmišljanju potrebno razmisliti, ali je dosedanji sistem nadzora nad izvajalci zdravstvenih storitev, ki je deljen na upravni, finančni, strokovni nadzor, najbolj ustrezen. Ta po sami naravi stvari namreč ne more obravnavati nadzorovanega celostno. Predvsem pa je potrebno za nadzornike določiti kompetentne nadzornike, osebe, ki v zdravstveni stroki uživajo profesionalen ugled. Kar se tiče navedbe, da je dobiček glavni ali edini motiv koncesionarjev, je gotovo dokaj realna, saj vedno, kadar se srečata javni in zasebni interes, imata vsak svoja pričakovanja. Zato pa sprejemamo ustrezno zakonodajo, predvsem pa se sklepajo koncesijske pogodbe, torej pravila igre za koncesionarje, da se zaščiti javni interes v največji možni meri. Da je naš sistem urejen dokaj zadovoljivo, kažejo tudi raziskave o kakovosti zdravstvenih sistemov, ki je bil danes že omenjen. Kot pa že uvodoma povedano, smo tudi v naši poslanski skupini pričakovali hitrejšo pripravo zakonov. Zakon o pacientovih pravicah je bil spomladi v javni obravnavi, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je še vedno na usklajevanju na Ekonomsko socialnem svetu. V jeseni je doživel javno obravnavo tudi Zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo, potem Zakon o duševnem zdravju, ta je bil v javni razpravi maja, sama pa bi rada pozdravila tudi napovedane spremembe Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, saj je obstoječi zakon lahko v posmeh tako nekadilcem kot kadilcem. V tem trenutku v poslanski skupini še skušamo razumeti ministrov odgovor, da je ključni razlog za dodatne zamude predvsem vključevanje strokovne in laične javnosti, pri čemer pa v naši poslanski skupini pozivamo tudi stroko, da se pri ključnih vprašanjih poenoti. Težko je namreč razumeti, da se Zakon o duševnem zdravju pripravlja že celih 13 let. V zvezi z očitkom o čakalnih dobah je gotovo eno, stvar bo urejena takrat, kadar bomo ali bodo pacienti sami imeli občutek, da je naša obravnava tekoča, da nam ni potrebno čakati na specialistične preglede ali posege. Vendar pa številke, ki nam jih je v svojem odgovoru posredoval minister, kažejo, da je bil pri uresničevanju zniževanja čakalnih vrst dokaj uspešen, torej je dodatno namenjen denar dosegel svoj učinek, seveda pa je potrebno čakalne vrste še skrajšati predvsem na ključnih zdravstvenih programih. V zvezi z izpostavljenim očitkom glede cene zdravil je potrebno izpostaviti predvsem dejstvo, da je farmacevtska industrija na trgih nastopala in še vedno nastopa zelo globalno, zato je nujno, da po eni strani sodelujejo med seboj posamezne države, pristojni organi posameznih držav, in še toliko bolj pomembno, da pri oblikovanju cene sodelujejo pristojni organi posamezne države, torej tudi naše. Pri čemer je potrebno tudi uspešno pogajanje predvsem pri nakupih novih zdravil, katerih sicer obljubljena in v fazi preizkušanja zdravil ugotovljena učinkovitost se bo izkazala šele tekom let. Glede tega prinaša spremembe sprejet Zakon o zdravilih, sprejet v začetku 2006, ki obravnava tudi cene zdravil, ki gredo v breme javnih sredstev, določbe prinašajo tudi visoke kazni za nespoštovanje pravilnika o cenah. Tako pričakujemo, da bodo te nove spremembe, ki so posledica sprejetih zakonov in predpisov, v času tega mandata vodile in vplivale na zniževanje porabe javnih sredstev za zdravila na dolgi rok. Glede očitkov o preizkušanju zdravil je odgovorila informacijska pooblaščenka z odločbo, iz katere izhaja, da so vsa preizkušanja zdravil v Kliničnem centru potekala s predhodnim soglasjem bolnikov in da se niso izvajala v škodo ustanove. Verjamem pa, da pisce interpelacije boli, da je ministru po dolgotrajni agoniji nakupa operacijskih miz, ki se je začela že v prejšnjem mandatu, le-to uspelo zaključiti, enako pa velja tudi za linearni pospeševalnik za onkologijo. Naj se ob zaključku ponovno obrnem tudi na pisce interpelacije, ki so danes rekli, da njihova interpelacija ni politična. Zamisliti bi se morali naj dejstvom, ki bode v oči. Kako ste lahko med vašim mandatom zgradili toliko lepih upravnih stavb, ni in ni pa bilo mogoče zgraditi oziroma dokončati Pediatrične klinike, dodatnih prostorov na Onkologiji pa še mnogih drugih prostorov za oddelke, ki bi jih za človeka vreden in neponiževalen občutek potrebovali za svoje delo zdravniki in drugo zdravstveno osebje, v svoji bolezni pa bolniki in njihovi najbližji. V poslanski skupini Nove Slovenije smo presodili, da ne bomo glasovali za razrešitev ministra Bručana, vendar pa pričakujemo, da bo njegova odgovornost, po vsem izpostavljanju danes, v nadaljevanju njegovega ministrovanja še toliko večja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi z moje strani gospodu ministru, obema državnima sekretarjema, sodelavki ministra, kolegicam in kolegom poslancem, pa tudi obiskovalkam in obiskovalcem na tribuni! Mi pa nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in k besedi vabim gospoda Prevca v imenu SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gostje. Vsi se gotovo lahko strinjamo, da je zdravstveni sistem v vsaki državi eden od najpomembnejših sistemov in da je zdravje ena od poglavitnih vrednot vsakega človeka ter da je skrb za zdravje prebivalcev primarna naloga vsake države. Seveda pa je skrb za zdravje na drugi strani tudi pravica vsakega državljana. Pri tem nikakor ne smemo pozabiti, da je dolžnost vsakega posameznika, da skrbi za svoje zdravje in ga tudi ohranja. V Slovenski ljudski stranki v svojem programu posvečamo velik del programa ravno področju zdravja. Zdi se nam zelo pomembno zagotavljati vsem državljanom dostopnost do kvalitetnih zdravstvenih storitev, ne glede na to, kje živijo in kakšen socialni status imajo. Zato smo do zdravstvenega sistema vedno zelo kritični, še posebno glede pogojev in dostopnosti do zdravstvenih storitev v odmaknjenih krajih, katerih prebivalci, ne samo da nimajo povsod enakih možnosti in urejenih zdravstvenih postaj, lekarn, ampak jim dostopnost velikokrat omejujejo slabe ceste in neurejen javni prevoz. Še vse prevečkrat je kvaliteta in dostopnost odvisna od iznajdljivosti posameznih občin. Vendarle pa smo mnenja, da bi vsaj v primeru nudenja prve pomoči in urgentnih posegov pri nujnih primerih vsi državljani morali imeti enake možnosti in enako hitro dostopnost, ker se le tako ob mnogih primerih lahko zagotovi ustrezna in pravočasna pomoč, še posebej, ko gre za reševanje življenja. Seveda pa je pretirano trditi, da vso odgovornost za stanje na področju zdravja v naši državi nosi le trenutno pristojni minister, saj se zavedamo, da se tako pomemben sistem gradi leta in desetletja in da zahteva dogovor v družbi in stabilne finance. Celo nasprotno. Sedanja Vlada je v zadnjih dveh letih zagotavljala dodatna sredstva za odpravljanje očitnih nesorazmerij v preskrbljenosti med posameznimi občinami, območji in specialnostmi. Znano pa je tudi, da se vsak utečen sistem vedno brani sprememb, tudi če so le-te pozitivne. Nekateri rezultati s tega področja so vendarle že vidni in so rezultat ministrovanja mag. gospoda Andreja Bručana. Vsekakor gre za povečanje obsega programa na primarni ravni za približno 39 novih timov v letih 2005 in 2006, recimo na področju splošna ambulantna dejavnost, dispanzer za ženske, program ortodontije, fizioterapije, psihiatrije, ter na sekundarni specialistični ravni, kjer se je število potrebnih timov povečalo za slabih 14%. Vesli nas ugotovitev v odgovoru ministra, da so se tudi na tak način skrajšale nekatere čakalne vrste. V poslanski skupini smo preučili očitke predlagateljev interpelacije o delu ministra mag. Bručana in tudi odgovore ministra. Še posebej pozorno smo preučili odgovore na očitke o nezakonitosti v posameznih postopkih in ugotovili, da gre v veliko primerih za neresnične očitke ministru in tudi za zavajanje. V vseh javnih sistemih je poleg jasno določenih pravil in nalog zelo pomemben ustrezen nadzor nad porabo javnih sredstev in nad izvajanjem javnih storitev še toliko bolj, ker gre pri tem za zdravje in življenje prebivalcev. Pri pregledovanju dela ministra je potrebno upoštevati, do kje sežejo njegove pristojnosti. Le upravni nadzor nad izvajalci izvaja ministrstvo, medtem ko finance nadzoruje Zavod za zdravstveno zavarovanje, strokovni nadzor pa izvaja ustrezna zbornica, pri tem je mogoče razbrati, da je nadzor nad samozaposlenimi, to je koncesionarji, ponavadi večji kot nad javnimi zdravniki. Večina očitkov predlagateljev interpelacije se nanaša na spremembe, ki izhajajo iz odločitev na podlagi leta 1992 spremenjenega Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je uvedel tudi zasebno delo v zdravstvu in opredelil, da zdravstveno dejavnost lahko opravljajo domače in tuje pravne in fizične osebe, če izpolnjujejo z zakonom predpisane pogoje. Po veljavni zdravstveni zakonodaji, sprejeti leta 1992, imamo v Sloveniji tako imenovani mešani zdravstveni sistem. Na področju zbiranja sredstev ob obveznem tudi prostovoljno in dodatno zdravstveno zavarovanje; kar se tiče lastnine, gre ob javnih zavodih tudi za zasebne bolnišnice in sanatorije in ko gre za izvajanje zdravstvene službe, ob javnih uslužbencih in koncesionarjih v javni zdravstveni mreži so tudi zasebni izvajalci. Glede zasebnih samozaposlenih splošnih zdravnikov lahko trdimo, da imamo v Sloveniji mešan sistem, glede na 26% delež le-teh v primerjavi z evropskimi državami, kjer veljata v glavnem dva koncepta, in sicer en koncept je s poudarjenim deležem zasebnikov, kjer gre za ta delež od 60 do 100%, in sicer v državah kot je Avstrija, Nemčija, Francija, Belgija, Italija, Irska, Švica ter Luksemburg, in druga skrajnost z nizkim deležem zasebnikov, to je pod 12%, kot so na primer država Finska, Švedska, Španija in Portugalska. Očitek o odsotnosti javnih razpisov je minister zavrnil z utemeljitvijo, da je pogoj javnega razpisa izpolnjen in potreben pri dodelitvi sredstev oziroma plačilu za zdravstvene zavarovalnice. Predlagatelji interpelacije zavajajo, ko trdijo, da je podeljevanje koncesij privatizacija. Minister je jasno in utemeljeno odgovoril v svojih obsežnih pojasnilih na posamezne očitke tudi to, da privatizacija v zdravstvu nikakor ne poteka, saj tudi po Zakonu o javnih financah le-ta ni dovoljena. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je podeljevanje koncesij občutljiva tema in da lahko gre samo v smislu nadgrajevanja zdravstvenega sistema in odpravljanja vseh njegovih slabosti. Strinjamo se z ministrom pri trditvi, da so ob prosti izbiri zdravnika, še posebej na podeželskih, ruralnih področjih koncesionarji glede dostopnosti lahko veliko bolj učinkoviti. Prav tako se nam zdi pomemben podatek, da po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje vsi zdravniki, javni in zasebni, presegajo program preventive, preseganje pa je izrazitejše pri koncesionarjih. Gotovo, da je preventiva ne samo potrebna zaradi ohranjanja zdravja, ampak tudi zaradi ustreznejše manjše rabe zdravstvenih storitev. Drugi pomemben sklop očitkov se nanaša na prepočasno izvajanje reform in neizpolnjevanje plana zdravstvenega varstva. V času nove Vlade je bilo sprejetih na področju zdravstva že 88 predpisov, 6 osnutkov obsežnih vsebinskih zakonov pa je že pripravljenih. Kot smo poudarili na začetku te razprave, je za nas pomembno, da se zdravstveni sistem izboljša in nadgradi, zato pa je potrebno nadgrajevati, spreminjati in izboljšati s sodelovanjem strokovne in laične javnosti. Seveda je nujno upoštevati tudi mnenje uporabnikov, pacientov in lokalne skupnosti. Ravno to navaja minister kot pomemben razlog za dodatno zamudo pri pripravi potrebnih zakonskih sprememb. Glede očitkov o nesprejemanju plana zdravstvenega varstva pa minister meni, da gre zamuda na račun prejšnjih Vlad, ker bi moral biti plan sprejet že v letu 1992, sprejet pa je bil šele leta 2000 za obdobje do 2004. Pri pripravi novega plana do leta 2013 je po besedah ministra sodelovalo 46 priznanih strokovnjakov, kar je seveda za nas zelo pozitivno. Potrebne spremembe na področju zdravstvenega varstva in zavarovanja pa je minister predlagal v javno razpravo že maja leta 2005. Izravnalne sheme so bile kot nujne po številnih pogajanjih soglasno sprejete v Državnem zboru julija 2005. Neutemeljeni se nam zdijo tudi očitki, da minister omejuje avtonomijo zdravstvene zavarovalnice. Sedanja Vlada in pristojno ministrstvo dopolnjuje izvajanje poslovne samostojnosti upravljanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje s predlogi zakonskih sprememb. Poudariti je potrebno, da minister ni pristojen in zato ne morebiti odgovoren za neizvajanje zakonov s področja zavarovalništva, ker ja za njihov nadzor po Zakonu o zavarovalništvu zadolžena Agencija za zavarovalni nadzor. Skratka, v poslanski skupini še ne moremo biti povsem zadovoljni z zdravstvenim sistemom. Prav tako se nam zdi, da so čakalne dobe še vedno predolge. Prav tako bi bilo potrebno še več narediti na dostopnosti in kvaliteti zdravstvenih storitev. Zavedamo pa se, da za tako stanje obstajajo številni objektivni razlogi, za katere pa ne moremo kriviti samo sedanjega ministra. Prepričani smo, da bo v mandatu te Vlade izpeljanih veliko rešitev za izboljšanje stanja na tem področju. V poslanski skupini smo preučili očitke o interpelaciji in odgovore ministra, še posebej v točkah, ki se nanašajo na neizvajanje zakonodaje ali očitke o kršenju predpisov, in smo prepričani, da minister posluje na podlagi predpisov, ki določajo pristojnosti resorja, ki ga vodi, in je po našem mnenju dokazal, da ne posega na področje predpisov in pristojnosti, ki mu ne pritičejo in na katere se nekateri očitki tudi nanašajo. Zato poslanci Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli predlaganega sklepa za razrešitev ministra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Peče. Prosim.
Spoštovani prisotni! Malo prej sem bil udeležen očitka, ali pa mogoče kritike, zakaj poslanke in poslanke Slovenske nacionalne stranke ni bilo v glasovalni dvorani oziroma v našem plenarnem zboru ob predstavitvi interpelacije. Odgovor na to je zelo jasen - zaradi ignorance Liberalne demokracije Slovenije, ki je to interpelacijo spisala sama, ne glede na to, da gre za vprašanje tistega področja življenja v naši družbi, ki po naši oceni, zavzema celotno družbo. In prav tako žalostno kot ignoranca Liberalne demokracije je to, da danes s strani predlagateljev v dani situaciji sedijo trije poslanci oziroma dva poslanca in ena poslanka. S tem, po moji oceni, Državni zbor kot zakonodajna veja oblasti izraža svoj odnos ali svoj pogled na to, koliko so v tem tednu ali v tem času sploh še bile vredne interpelacije. V Nacionalni stranki bomo kljub vsemu interpelacijo podprli, ampak zaradi drugih razlogov, kot jih v okviru svoje, po moji oceni, poenostavljene interpelacije v presojo Državnemu zboru pošiljajo poslanke in poslanci Liberalne demokracije Slovenije. Dovolite pa, da s tega mesta izpostavim mogoče drugačen pogled. Nedolgo tega sem bil udeležen, ali seznanitve, z enim dejstvom čisto navadnega državljana Republike Slovenije, ki mi je dejansko povedal zelo enostavno. Šel je do zobozdravnika in ga vprašal, kdaj lahko pride na vrsto. Odgovor je bil: "Čez leto ali dve." Ko je ta ista oseba istega zobozdravnika vprašala, kdaj pride na vrsto, v kolikor to storitev plača, je bil odgovor s strani zobozdravnika: "Takoj." Hočem povedati, da smo v okviru naše države pod okriljem gospoda Bručana ustvarili dvojna merila, merila za bogate državljane in merila za vse tiste, ki si pač dragih zdravstvenih storitev ne morejo privoščiti. In komur obstoječe stanje danes v okviru naše domovine, Republike Slovenije, ustrezna, bo zagovarjal gospoda Bručana. Jaz osebno ali pa bolje rečeno v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke verjamemo, da boste danes zagovarjali ministra za zdravje vsi vi, ki pač težite k temu, da tudi zdravje postane dobrina na trgu kapitala. Vsi tisti, ki pač spoštujete Ustavo Republike Slovenije oziroma se zavzemate za zdravje kot dobrino, ki bi morala biti prisotna v okviru pravic vseh državljanov in državljank Republike Slovenije, pa bi morali izglasovati nezaupnico oziroma zamenjati človeka, ki vodi to zdravstveno politiko v naši državi, torej gospoda Bručana. In če sem prej začel s primerom in končal z vprašanjem dvojnih meril, dovolite, da s tega mesta izpostavim, vsaj po naši oceni, drugo zelo pomembno dejstvo ali pa kriterij. To je vprašanje premika. Kdorkoli v tej naši državi bo trdil, da niti premiki niso bili storjeni v zadnjih dveh letih, bo seveda lagal. Zavedati se moramo, da v okviru proračuna Republike Slovenije, tako za leto 2005 kot leto 2007, je Državni zbor namenil finančna sredstva za delovanje tega ministrstva. Hočem poudariti, da nek premik, seveda, iz tega naslova mora biti. Vprašanje pa je, kolikšen je ta premik. Ali je ta premik v skladu s povečanimi sredstvi? Ali je ta premik storitev kvalitete in pa dostopnosti za vse v skladu z načrti in pa vero v delovanje države? Po moji oceni ni. Predlagatelji interpelacije, navkljub temu še enkrat dovolite, da izpostavim svoj bes ali pa srd, kakorkoli hočete, nad delovanjem Liberalne demokracije, ki poskuša, in to lahko z zagotovostjo rečem, omenjeno oziroma danes predmetno interpelacijo uveljavljati izključno skozi pridobivanje tako imenovanih političnih točk, ki se izkazuje skozi 7 tako imenovanih glavnih očitkov, ki pa niso glavni in ki bi bili ob malo kvalitetnejšem, predvsem pa malo manj egoističnem delu Liberalne demokracije lahko predstavljeni v 14 točkah; v 14 točkah, ki bi pokrivale celotno bedo in pa patetiko delovanja gospoda Bručana. Ampak ne nazadnje, kdo sem jaz, da se vtikujem v politiko Liberalne demokracije? Nikoli se nisem in nikoli se ne bom. Sem pa jaz in pa poslanci Slovenske nacionalne stranke poklicani za to, da tudi po naših močeh skrbimo za kvaliteto in dostopnost zdravja. In ker interpelacija ne sledi celotni kritiki nad pomanjkanjem kvalitete zdravja, zato smo seveda nad njo vsebinsko, vam govorim poslanci in pa poslanki Liberalne demokracije, zelo globoko razočarani. V svoji vsebini in ne nazadnje tudi v preteklem dogajanju v okviru Državnega zbora je bilo mnogo besed o tako imenovanem zasebno-javnem interesu. Minister je v svoji obrazložitvi nekajkrat poudaril o vstopu zasebno-javnega partnerstva v okviru zdravstvenega sistema Republike Slovenije. Mislim, da je bila pred mesecem dni izpostavljena trboveljska bolnišnica kot eden izmed tistih vzorčnih primerov, kako bomo zdravju podvrgli kapitalski dobrini na trgu, torej denarju. Po naši oceni je tukaj odgovor zelo enostaven. Govoriti o zdravju in ga deliti na tako imenovani javni ali zasebni interes, je brezpredmetno. Po naši oceni in v povezavi s tem, se je treba zavedati, kateri ministri delajo v interesu kapitala in kateri ministri ali ministrice bi morali delati v interesu tako imenovanih svojih upravičencev. In minister Bručan je ta del svojega delovanja v popolnosti zanemaril oziroma padel na polni črti. Dejstvo je, da se je o zasebnem interesu, se po naši oceni, torej po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, v okviru dela danes interpeliranega ministra ne bi smeli pogovarjati. Vsem nam, predvsem pa ministru in Vladi v celoti, bi moral biti moto tako imenovani javni interes. V interesu javnosti, države so zdravi državljani, je dostopnost do zdravja, ampak dejstvo je, da se zadeve zadnji dve leti odvijajo drugače. Zato vsaj v Nacionalni stranki krivimo predmetnega ministra. Krivili smo ga tudi že meseca januarja, torej tisti mesec, ko je ta državni zbor, če se prav spomnim, izvedel dve izredni seji na podlagi tako imenovane usmerjenosti ali prijaznosti ministra Bučana do posameznih zavarovalniških institucij v naši državi. Takrat prvič se je na eni zelo deklarativni ravni izkazalo, da ni vodilo delovanja ministra in ministrove ekipe zdravje v celoti, ampak da je njegovo vodilo tako imenovani zasebni ali pa bolje rečeno kapitalski interes posameznih kapitalskih družb, ki se ukvarjajo tako s področjem zavarovalništva kot s področjem zdravja. Za zaokroženo sliko stališča Slovenske nacionalne stranke, pa dovolite, da izpostavim. Pred dnevi smo se pogovarjali o tako imenovani interpelaciji ali nezaupnici samega predsednika Vlade do dela gospoda, takrat še ministra, Drobniča. Minister se ga je odrekel sam oziroma predsednik Vlade se ga je odrekel sam. Ni dal možnosti, da bi Državni zbor govoril, razpredal, debatiral, kakorkoli hočete, o njegovem nekvalitetnem delu. Pred dnevi smo imeli v okviru tega Državnega zbora debato o delovanju ministra Simonitija. In danes imamo debato o delovanju ali bolje rečeno nedelovanju gospoda Bručana. Po naši oceni to pošilja en signal "message" kakorkoli hočete in to je to sporočilo, da predsednik Vlade dela slabo, da se predsednik Vlade ne zanima za posamezna področja. Naj to nezanimanje izhaja iz najsibo iz njegove izobrazbe najsibo iz njegovega dosedanjega dela, ampak dejstvo je, da minister Vlade ne kontrolira, predvsem pa ne koordinira več dela Vlade Republike Slovenije v celoti. In iskreno upam, da bo to sporočilo doseglo njega. Jaz danes vem, da interpelacija ne bo učinkovita oziroma ne bo dosegla svojega celovitostnega namena, torej zamenjave ministra pred nami. Iskreno pa upam, da bo sporočilo, ki ga bomo skušali dati poslanci, doseglo predsednika Vlade in da bo predsednik Vlade sprevidel, da njegov pogled ali bolje rečeno njegova ignoranca do tega dela Vlade, zdravje, se mora spremeniti. Predsednik Vlade bi moral biti tisti, ki bi usmerjal v osnovi delo ministra, ki je danes interpeliran. Če ne bomo dosegli tega, potem ne bomo dosegli ničesar, razen tega, kar je bil končni cilj poslanski skupini Liberalne demokracije, torej da bi interpelacija zoper gospoda Bručana bila v treh, štirih časopisih na naslovnici in podobne stvari. Ampak, to ne sme biti cilj, katerega zasledujemo vsi mi; cilj bi moral biti drugje, to je "message", da je trenutno politika v okviru omenjenega ministra napačna, da ne smemo tako imenovanega zasebnega in javnega interesa mešati v okviru zasledovanja kapitalskih učinkov, ampak da bi v okviru zdravja v naši državi le prevladoval in moral vedno prevladovati tako imenovani javni interes in dostopnost do zdravja kot organ navaja Ustava Republike Slovenije. In ko govorim o dostopnosti. Mislim, da ni tako zelo dolgo nazaj, odkar je moj poslanski kolega Srečko Prijatelj postavil vprašanje - lahko vam povem, dne 23.2. - ministru za zdravje o tako imenovanih čakalnih vrstah. Minister Bručan se je z njimi ozirom z zmanjševanjem le-teh kitil, kitil in kitil, mesece in mesece ter nam prikazoval tisto sliko na tistih področjih, kjer se je seveda čakalna vrsta zmanjšala, na kar smo sleherni poslanec in nenazadnje tudi poslanka pridobili odgovor s strani Vlade Republike Slovenije, nenazadnje pa tudi odgovor s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. V tem odgovoru dejansko vidimo, da je slika drugačna, kot nam jo prikazuje Vlada Republike Slovenije oziroma kot nam jo prikazuje minister, ki naj bi bila danes "na odstrelu". Dejstvo je, da na marsikateremu področju ni prišlo do spremembe čakalni dob, celo več; če pogledamo posamezno indeksacijo vidimo, da se je ta spremenila v negativen prid. In ne nazadnje glede na to, da osebno nisem človek, ki bi svoja prepričanja gradil le na statistiki, vam lahko z zagotovostjo povem, da sem pred dnevi v tej hiši Državnega zbora - res pa je, da ne s strani poslancev oziroma poslanke - naletel na eno kritiko, seveda kritika je letela na vsakega slehernega politika, ljudje še vedno verjamemo, da so tudi poslanci za vse krivi, ampak dejstvo je, da mi je enostavno ta človek povedal in verjamem, da iz te zgodbe se je mnogo naučiti, da za navaden dermatološki pregled je naročen šele naslednjega, torej 2007 leta, septembra. Mi pa imamo danes pred seboj ministra, ki v medijih, v Odmevih na Radioteleviziji Slovenije - in nisem brezpredmetno izpostavil tega medija vsi vemo, kam ta medij, teži, da bo podpiral vsako, sleherno laž predstavnika Vlade - govori in govori, da se čakalne vrste zmanjšujejo. Kdor seveda odgovoru ali pa mojim besedam ne verjame, pa naj si pogleda odgovor na poslansko vprašanje prej omenjenega našega poslanskega kolega. V okviru tega odgovora imamo tudi tabelo, ampak zgolj za tiste, ki imate radi statistiko, pa naj bo to mrtva črka na papirju ali kakorkoli drugače, ampak lahko pogledamo, da indeksacija podaljšanja čakalnih dob gre tudi preko 200%. Torej se za posamezne zdravstvene posege podaljšuje čakalna doba še za enkrat več, kot je bila pred nastopom gospoda Bručana. Ampak seveda, težko je to dopovedati ljudem, da ima zdravje žal v rokah v naši državi izključno ena oseba in da je ta oseba izjemno kapitalsko usmerjena. To je, gospod Bručan. Iz tega naslova bi bila dolžnost vsakega, slehernega poslanca in pa poslanke, ki ji je danes oziroma ki bo v okviru glasovanj prisoten na seji Državnega zbora, da gospodu Bručanu prepovemo delovanje na področju zdravstva tudi v bodoče. Ne samo da se ga umakne z mesta ministra, ampak da bi ob vsem tem dobil tako kritiko, da bi človek enostavno videl, da ni sposoben več dojemati ustavne kategorije, to je, da mora biti zdravje dostopno vsakemu, slehernemu državljanu in pa državljanki Republike Slovenije. O tisti tabeli, o kateri sem prej govoril, torej v statističnem prikazu čakalnih vrst, se lahko prepričate na tretji strani omenjenega odgovora s strani Vlade Republike Slovenije. S tega mesta in posebej glede na to, da so me zaprosili moji poslanski kolegi, da jim prepustim čas za nadaljnjo razpravo in pa morebitne odgovore na odgovore ministra Bručana, lahko vsaj z zagotovostjo v tem delu povem samo še dvoje. Minister Bručan je eden izmed tistih ministrov, ki se je v tem mandatu najbolj jasno nagibal, in se še zmeraj nagiba, žal, h kapitalski usmerjenosti. To je lahko bilo vsakemu, slehernemu izmed nas jasno januarja oziroma februarja, ko se je sprejemal oziroma spreminjal akt in vsi tisti akti, ki so odvisni od Zakona o zavarovalništvu, ko ni dopustil, da bi se institucije, ki se ukvarjajo z zavarovalništvom, vzpostavile na enak nivo, torej na nivo tako imenovanih delniških družb. Ampak je eno izmed teh družb seveda pustil v tistem kriteriju, ki postavlja v neenakopraven položaj oziroma podrejen položaj, ne glede na to, da ima več kot milijon svojih članov. Ne vem, koliko ste dajali teže na takratno dogajanje v okviru Državnega zbora, ampak zadeva se je odvijala potem še maja in šestega meseca, ko je minister Bručan oziroma bolje rečeno, ko minister Bručan ni odgovoril na poslansko vprašanje, zastavljeno s strani poslanskega kolega Boštjana Zagorca in mene osebno, ali je pripravljen odstopiti, v kolikor se moti in v kolikor ne bodo izvedeni vsi akti in vsi koraki za izvedbo izpopolnitev Zakona o zavarovalništvu. Minister Bručan je sam za sebe odgovor zadržal in se nasmihal. Tako verjetno, kot se sedaj. Vsaj prej, ko sem gledal neposredni televizijski prenos, sem videl, da se je nasmihal ob govorih oziroma ob vseh kritikah, ki so bile na njega naslovljene. S tega mesta pa dovolite za zaključek, da izpostavim tisto, kar je po moji oceni najpomembnejše. Vsi mi vemo, da danes interpelacija, žal, ne bo uspešna. Verjamem pa, da bi zaleglo že to, če bi sporočilo današnje razprave, sporočilo vsebine današnje razprave dojel predsednik Vlade. Zakaj je to tako zelo pomembno? Ker se bojim, da predsednik Vlade, gospod Janez Janša, sporočila ni dojel v okviru interpelacije oziroma odmika ministra Drobniča, da bo omenjeno ministrstvo še zmeraj delalo v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, da minister oziroma predsednik Vlade, gospod Janez Janša, ni dojel sporočila, ko smo obravnavali interpelacijo zoper gospoda Simonitija, in bojim se, da predsednik Vlade, gospod Janez Janša, ne bo dojel sporočila, ki mu ga poskušamo mi, strokovna in pa laična javnost posredovati tekom današnje seje. Potrebno je stvari spremeniti, spremeniti na omenjenem oziroma danes omenjenem ministrstvu. Zdravje ne sme biti podvrženo kapitalskim dobrinam. In v kolikor to ne bo postalo jasno tudi ministru Bručanu, lahko z zagotovostjo, vsaj s strani poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, zagotovim: gospod Bručan, v poslancih Slovenske nacionalne stranke boste z vašo politiko tudi v naprej imeli sovražnike. V Nacionalni strank bomo interpelacijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod mag. Klavora v imenu DeSUS-a.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Če bi se zbrali danes zato tukaj, ker bi jutri sledil ali bo sledil razpad sistema zdravstva v naši državi, potem bi bil jaz hudo razočaran, da zdaj govorim pred napol prazno dvorano. To je prvo, kar bi rad ugotovil. Nismo se zbrali tukaj samo zato, da govorimo o interpelaciji zoper ministra za zdravje, ampak da izkoristimo tudi to vloženo interpelacijo za to, da slišimo argumente ene in druge strani, obenem da razpravljamo o tistem tako občutljivem delu in življenju našega naroda, naše države, kot je to zdravstvo. Zato sem nekoliko razočaran, da ko smo prebrali vloženo interpelacijo, smo odšli in nas prav dosti ne zanima. Pričakoval sem od tega nekoliko več, kajti v naši poslanski skupini smo glede odgovora, ali podpreti interpelacijo zoper ministra za zdravstvo mag. Andreja Bručana ali ne, izhajali predvsem iz dejstva, da je zdravstvo in zdravstveno varstvo predvsem javna dobrina, ki se zagotavlja vsem, ne glede na zdravstveno, socialno in ekonomsko stanje ali sposobnosti posameznika, ki se zagotavlja vsem. Predlagatelji interpelacije ministru očitajo sedem večjih grehov, zaradi katerih naj bi se zamajali temelji zdravstvenega sistema v Sloveniji, s tem pa tudi njegovo mesto. Prvi med njimi je očitek divje in nenačrtovane privatizacije, s katero povzroča razgradnjo zdravstvenih domov. Dejstvo je, da na delo ministra že dve leti, odkar ministruje, letijo očitki o nenadzorovanem in nezakonitem podeljevanju koncesij na področju primarnega zdravstva. Olje na ogenj je minister prilil z nedavnim, tako imenovanim nočnim podeljevanjem koncesij, pa ko sem vprašal, kaj to pomeni, sem prišel do ugotovitve, da je bila to uradniška napaka, ki je privedla do podpisa teh koncesij v tistem obdobju, nič kaj drugega, skrivnostnega, desetim zdravnikom. Postavlja se torej vprašanje: Ali naj se zdravstvo komercializira? Odgovor naše poslanske skupine je nedvoumen. Tega nikakor ne smemo dopustiti, javni interes mora biti zaščiten. Nujno je, da država zaščiti najšibkejše, med katere sodijo tudi bolniki. Sicer je bolnikom v končni fazi pravzaprav vseeno, kje dobijo zdravstveno storitev, zanje je pomembna njena dostopnost in kakovost. Vprašanje je: Ali bodo koncesionarji bolnikom zagotavljali enako dostopnost in enako kakovost storitev? Danes so koncesije verjetno mamljive. Marsikdo se odloči za odhod med zasebnike zaradi dobička, ki ga lahko ustvari z navidezno manj obračunano plačo, s tem, da finančno bolj zahtevne bolnike pošlje k specialistom, z manjšim številom laboratorijskih preiskav, katerih plačnik je zasebnik. Vsaj tako poskušamo očitati koncesionarjem, pa ni vedno tako, saj zdravnikov in zdravstvenih delavcev, ki želijo tako delati, ni veliko, med vsemi, ki karkoli počnejo se najdejo tudi takšni, ki tega ne spoštujejo. Zato ni glavno vprašanje, ali bomo imeli več ali manj zasebne zdravstvene dejavnosti, temveč, kako bo ta pravno opredeljena in razmejena z javno zdravstveno dejavnostjo in kako bo zagotovljeno uresničevanje ciljev po boljšem zdravju in zdravstvenem varstvu prebivalstva. V poslanski skupini ocenjujemo, da je v zvezi s tem edini utemeljen očitek ministruj ta, da pred navalom podeljevanja koncesij ni poskrbel za ustrezno zakonodajo, ki bi dejansko razmejila javno in zasebno del ter ki bi omogočila enakopravne razmere opravljanja dejavnost javnim zavodom in zasebnikom. Predvsem gre tukaj za podeljevanje koncesij brez postavljenih standardov, brez izdelane mreže izvajalcev ter brez prepotrebnega nadzora nad celotnim sistemom javnim in zasebnim. Takšna ureditev, kot je sedaj, pa po mnenju naših poslancev oziroma nas omogoča kratenje pravic bolnikov. Zato je v izogib slednjemu nujno čim prej pripraviti potrebne spremembe in dopolnitve določenih zakonov, za kar je med drugim zadolžen tudi minister za zdravje. Pri sprejemanju odločitve, ali podpreti razrešitev ministra za zdravje, smo v naši poslanski skupini poskušali odgovoriti na vprašanje, ali bi zamenjava prinesla nov, boljši in pravičnejši zdravstveni sistem. Ocenili smo, da tokratna interpelacija pomeni bolj potezo, ki naj bi imela politične učinke z namenom nekoga diskreditirati; diskreditirati določeno osebo, ne pa prvenstveno izboljšati celoten zdravstveni sistem v Sloveniji. In s tem sem tudi začel, ko sem rekel, da sem razočaran, da je tako malo poslancev v dvorani, in da sem pričakoval več posluha in da bom pričakoval več debate, več argumentov in več razprav. Poudarjamo, da je na zdravstvenem področju toliko pomanjkljivosti in toliko problemov, ki ne tarejo samo te naše male države, ampak tarejo tudi mnoge in neštete druge države, tudi veliko bogatejše, kot je naša država. Zato pravim in poudarjam, da ne moremo vseh težav, ki so se nakopičile v dvoletnem obdobju, rešiti, ampak bo morda za to potreben celoten mandat ali morda še cel naslednji mandat. Nobenemu ne bi zavidali, ki bo zasedal mesto ministra za zdravstvo. Stališča naših poslancev glede očitkov so bila deljena, vendar kljub temu da z delom ministra za zdravje v nekaterih primerih nismo bili ravno zadovoljni, te interpelacije večinsko ne bomo podprli. Ob tem pa velja poudariti, da bo prava ocena možna šele na podlagi samega toka razprave, argumentacije tako na eni kot na drugi strani. Sam menim, da bo razprava primerno mesto za kresanje različnih stališč, ki bodo privedla jutri do nekaj boljšega, kar bo upošteval tudi minister in kar bo potešilo tudi podpisovalce, skoraj 45 tisoč podpisovalcev, ki so v bojazni, da javni sistem našega zdravstva razpade. Tako upajmo in pričakujemo, da bo ta interpelacija pospešila ureditev vseh očitanih dejanj. Ob tem pa od ministra pričakujemo, da bo omenjene pomanjkljivosti, ki sem jih tudi navedel in ki so bile tudi navedene, odpravil s pospešenim tempom. Hvala.
Hvala lepa. In še poslednji ima besedo gospod Jazbec v imenu SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zdravje, mag. Andreja Bručana, ki jo je LDS vložila v času lokalnih volitev. To obdobje je bilo s pisanjem interpelacij kar plodno. V tem času tik pred lokalnimi volitvami, smo tako dobili prve interpelacije. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo z veliko pozornostjo proučili vloženo interpelacijo in očitke v njej. Prav tako smo z veliko pozornostjo proučili vsebino odgovorov ministra za zdravje na podane očitke v interpelacije. Po proučiti obeh besedil ocenjujemo, da je vložena interpelacija v delo in odgovornosti ministra za zdravje neupravičena. Da je interpelacija neupravičena, govorijo naslednji poudarki. Liberalna demokracija Slovenije oziroma prejšnji minister za zdravje, dr. Dušan Keber, so jo vložili v času lokalnih volitev in s tem navidezno prikrili razdrobljenost LDS, ki se je v tem obdobju, kot kaže, razdelil v štiri različne skupine. Tako imenovano Jankovićevo listo, Drnovškovo gibanje, poslanski klub LDS in Kacinovo frakcijo. Zato ta interpelacija zgolj spominja na boj LDS s samim seboj. Predlagatelji interpelacije obtožbe zoper ministra za zdravje mag. Bručana svoje navedbe utemeljujejo z nepopolnimi in prirejenimi podatki in neresničnimi ter zavajajočimi trditvami. Obenem želim v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke poudariti, da se nam zdi od predlagateljev zelo neetično predvsem to, da pri državljankah in državljanih po nepotrebnem in povsem neupravičeno ustvarjajo zaskrbljenost glede razmer v slovenskem zdravstvu. Na tem mestu je potrebno poudariti, da se lahko v Sloveniji pohvalimo z veliko stopnjo zdravstvene varnosti, visoko stopnjo strokovnosti in smo po številnih raziskavah uvrščeni na prvo mesto med novimi članicami Evropske unije in v prvo polovico med vsemi 25-imi članicami Evropske unije. Tako naj omenim raziskavo o kakovosti zdravstvenega sistema, ki je med 25-imi članicami Evropske unije in je Slovenija v skupnem rezultatu pristala na 12. mestu pred Veliko Britanijo, Grčijo, Portugalsko in Irsko, poleg tega je, kot že navedeno, prva izmed novih članic Evropske unije. Po učinkovitosti porabljenih sredstev je Slovenija prehitela vse članice Evropske unije, kar je izjemen dosežek. Poročilo je bilo narejeno na podlagi podatkov iz leta 2005. Obenem je potrebno poudariti, da se je Slovenija uvrstila na zavidljivo 5. mesto po nivoju obravnave bolnikov, na 7. mesto po izidih zdravljenja in na 8 mesto po zagotavljanju pravic pacientov. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v celoti podpiramo delo ministra za zdravje. Če podrobneje pogledamo vsebino interpelacije, ne moremo mimo dejstva, da v njej sedanjemu ministru očitate tisto, česar sami niste zmogli v 12-ih letih svojega vladanja. Tako ob primerjavi sedanjega stanja s tistim, ko je Ministrstvo za zdravje vodil dr. Keber, lahko ugotovimo, da je interpelacija napisana tako, kot bi jo bilo potrebno napisati pred nekaj leti njemu samemu. Interpelacija na 46-ih strani vsebuje 7 očitkov. Najbolj glasen očitek je na področju podeljevanja koncesij v zdravstvu. Navedeni očitek z navedbami o divji privatizaciji je popolnoma neutemeljen in neupravičen. Pri podeljevanju koncesij v zdravstvu gre za javno zdravstveno oskrbo, ki jo lahko opravljajo tudi zasebniki. Zdravniki s koncesijo še naprej ostajajo v javnem sektorju, pri čemer velja poudariti, da storitve plačuje zdravstvena zavarovalnica. Za bolnike se tako povečuje dostopno zdravstvenih storitev, ne pa socialna diferenciacija. S podeljevanjem koncesij je Ministrstvo za zdravje razširilo mrežo javne zdravstvene službe, povečalo dostopnost do storitev in posledično tudi skrajšalo nekatere čakalne dobe. Koncesije, ki se ministru za zdravje očitajo, ne pomenijo razpada javnega sistema, koncesionarji, kot že povedano, delujejo v sistemu javnega zdravstva kot državno javno zdravstvo. Pri podeljevanju koncesij se upoštevajo določila veljavne zakonodaje s področja izvajanja zdravstvene dejavnosti - Zakon o zdravstveni dejavnosti. Pri tem je potrebno poudariti, da koncesije v okviru primarnega zdravstva, kar se očita ministru, podeljujejo občine oziroma v njihovem imenu župani. Koncesije na primarni ravni podeljujejo občine, Ministrstvo za zdravje daje le soglasje, kar pomeni, da se ministrstvo strinja s prestopnim prehodom na koncesijski način dela, na primarni ravni, pri čemer je za to nujna predhodna odločitev občine. Na očitek, da je izostanek dežurstev pri sofinanciranju urgentne službe, je potrebno tudi poudariti, da je v pogodbah s koncesionarji zapisano le, da so ti dolžni izvajati dežurstvo. Za izvajanje v praksi pa sta odgovorna direktor zdravstvenega doma in župan občine. Velja poudariti, da je dežurna služba financirana posebej izven primarnega zdravstva in posebej dežurstva in urgence. Koncesije za opravljanje javne službe na sekundarni ravni podeljujejo z odločbo Ministrstvo za zdravje. Pri tem mora Ministrstvo za zdravje pridobiti mnenja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in pristojne zbornice ali strokovnega združenja. V začetku leta 2005 je bilo na Ministrstvu za zdravje nerešenih dobrih 100 vlog. V letu 2005 je Ministrstvo za zdravje obravnavalo vloge zdravnikov, zobozdravnikov, medicinskih sester na primarni ravni, ki so zaprosili za podelitev koncesije na občini, in izdali soglasje, v kolikor so imeli vsa zbrana mnenja pozitivna, mnenje Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in mnenje pristojne zbornice. Na sekundarni ravni je ministrstvo podelilo 46 koncesij novim specialistom, ki so bili zaposleni v bolnišnicah - 17, zdravstvenih domovih - 18 oziroma so sodelovali izven mreže javne zdravstvene službe - 11, vendar vsi niso uspeli skleniti pogodbe z zdravstveno zavarovalnico. V letu 2005 je zdravstvena zavarovalnica z novimi zasebnimi izvajalci sklenila 99 novih pogodb, 24 na specialistični ravni, 39 na področju zobozdravstva, 23 na področju splošne medicine in 13 na področju zdravstvene nege. V letu 2005 so namreč partnerji v splošnem dogovoru predvideli dodatna sredstva za širitve programov na določenih področjih namenili tudi za širitev mreže sekundarne ravni zdravstvene dejavnosti v višini 410 milijonov tolarjev na letni ravni za nove koncesije ali večji obseg programov. V letu 2006 so izdali 111 soglasij k podelitvi koncesij na primarni ravni 80 zdravnikom. Na sekundarni ravni pa se je podelilo 14 koncesij. Ministrstvo za zdravje je postopke podeljevanja koncesij vselej vodilo v skladu z obstoječo zakonodajo, pri čemer je vedno sodelovalo z vodstvi javnih zavodov. Ministrstvo za zdravje je tako razširilo mrežo javne zdravstvene službe, povečalo dostopnost do storitev in skrajšalo nekatere čakalne dobe. Podeljevanje koncesij namerava ministrstvo zato širiti z novim zakonom o koncesijah za izvajanje javne službe v zdravstveni dejavnosti. Pregledno podeljevanje koncesij z izboljšano regulacijo bo omogočilo večjo učinkovitost zdravstvenega sistema in izboljšalo njegovo kakovost. Tako je nedvomno, da vsi, ki dobijo koncesijo, opravljajo in delujejo še naprej v mreži javnega zdravstva, ki ga plačuje zdravstvena zavarovalnica, zato se pacientom in bolnikom v smislu dodatnega plačevanja ne spreminja ničesar. Pri tem velja opozoriti na članek v Dnevniku 19.10.2006 z naslovom Interpelacija vnaša nemir v katerem tudi predsednik zdravniške zbornice prof. Pegan zavrača očitke o divji privatizaciji in slabo organizirani službi v zdravstvo. Predsednik zdravniške zbornice v zvezi s koncesijami poudarja tudi, da gre za samostojno delo, samostojno razpolaganje s sredstvi in boljšo organizacijo dela. Med drugim govori o slabem delu bivšega ministra tudi podatek, da je dr. Zoran Arnež, strokovni direktor v Kliničnem centru, že pred leti opozarjal, da je dr. Keber kot minister porabil za opravljanje zdravstvenega sistema skoraj 4 milijone evrov, od katerih v bolnišnici ni bilo konkretnih rezultatov. Iz vsega naštetega izhaja, da želi LDS in Jelko Kacin preko interpelacije konsolidirati svojo stranko, ob vsem tem pa le vnaša nemir med zdravnike in bolnike. Med največjimi podpihovalci kritik o umirjanju javnega zdravstva je tudi gospa Nevenka Lekše, ki pa si prav gotovo ne zasluži naziva neodvisnega strokovnjaka, ker je javno znano, da je gospa Lekše članica sveta Ženskega foruma Socialnih demokratov. Kakšen organ je svet Ženskega foruma Socialnih demokratov, lahko najdemo na spletnih straneh stranke Socialnih demokratov. Gre za avtonomno politično interesno združenje, ki v času med dvema kongresoma, ki je največji organ navedenega foruma, samostojno določa svojo politiko, enakopravno sodeluje pri oblikovanju politike stranke. Tako v tem delu ne moremo govoriti, da gospa Lekše lahko predstavlja neodvisno in nepolitično civilno družbo, obenem pa je potrebno poudariti, da gospa Lekše na svoje okrogle mize ne vabi predstavnikov Ministrstva za zdravje in ostalih institucij, ki bi lahko podali odgovore na številna vprašanja na področju podeljevanja koncesij. Gre za pristransko in neetično podpihovanje o umiranju javnega zdravstva. Med drugim se kot neodvisni strokovnjaki v odboru Gibanja za ohranitev javnega zdravstva najdejo tudi naslednja imena: Zraven Nevenke Lekše, ki je članica Ženskega foruma SD, članica predsedstva Delavske zveze SD, članica sveta četrtne skupnosti Vič, predsednica Sindikata zdravstva in socialnega varstva, kandidatka za članico Državnega sveta, se najdejo še naslednja imena: dr. Andreja Černak Meglič, ki je leta 2000 kandidirala na listi Združene liste socialnih demokratov na državnozborskih volitvah, letos pa kandidirala za mestno svetnico v Ljubljani; Vinko Gobec, na skupni listi LDS in DeSUS za evropske volitve leta 2004 je kandidiral na četrtem mestu, obenem je predsednik Zveze društev upokojencev Slovenija; dr. Spomenka Hribar, članica Programskega sveta RTV na predlog Foruma 21 in ustanovna članica Foruma 21; dr. Maja Jogan, Forum 21 in kandidatna za mestno svetnico na listi SD; dr. Dušan Keber, pisec manifesta in član Liberalne demokracije Slovenija in še bi se jih dalo takole naštevati. Tako je potrebno še enkrat poudariti, da v resnici ne gre za nobeno privatizacijo zdravstva, ampak se v javno zdravstveno mrežo uvaja možnost zasebnega dela zdravnikov in zdravstvenih delavcev. Takšne koncesije se podeljujejo izključno s strani občin in minister ima pri tem vlogo samo v izdaji mnenja, ki pa je do podeljevalca koncesij neobvezujoče. Vsekakor pa minister nima negativnega odnosa do zasebnega dela v zdravstvu. Če se na ta način prispeva k večji dostopnosti do zdravstvenih storitev in večji kvaliteti, v prid temu govori tudi anketa med uporabniki zdravstvenih storitev. Anketo je izdelal Institut gospoda Toša, ki v 66% ocenjuje storitve zasebnega zdravnika za boljše, 32% ne čuti razlike in samo 2% jih ocenjuje za slabše. Vseh sedem očitkov, ki jih predlagatelji navajajo v interpelaciji, se navezuje na dediščino prejšnje vladavine Liberalne demokracije, na probleme, ki jih sami niso rešili. Očitno operacijske mize, dolge čakalne dobe, neurejena koncesijsko dejavnost, neurejena laboratorijsko dejavnost, Vzajemna in podobno. V zvezi z očitkom nesprejetja ustrezne zakonodaje in nacionalnega plana in strategije zdravstvenega varstva je potrebo poudariti naslednje. Sprejeti so bili vsi zakoni, ki so bili povezani z vstopom Slovenije v EU, morali bi biti že v prejšnjem mandatu. V tem mandatu je bilo sprejetih že devet zakonov in cela vrsta pravilnikov, šest vsebinsko zahtevnih zakonov pa je v pripravi. V javni razpravi je tudi Zakon o pravicah pacientov, ki ga bo ministrstvo zaradi celostne rešitve v kratkem vložilo v zakonodajni postopek. Problem v zvezi z nabavo operacijskih miz je rešen. Pri rešitvi navedenega problema, ki se vleče že iz prejšnjega mandata ministra Kebra, se je potrebno zavedati tudi kompleksnosti zakonodaje na področju javnih naročil, ki je posledično omogočila zaskrbljujoče stanje pri tem zelo perečem problemu. Operacijske mize so že na poti, v nekaterih bolnišnicah so tudi že zmontirane. V zvezi z očitkom klientelizma pri nabavah medicinske opreme in nenadzorovanega preizkušanja zdravil je potrebno poudariti naslednje: vsa nabava je potekala preko javnih razpisov in odločitev Državne revizijske komisije. Preizkušanje zdravil poteka pod skrbnim strokovnim nadzorom in v skladu z zakonodajo, kar je že bilo ugotovljeno tudi v večurni razpravi v Državnem zboru, na Odboru za zdravstvo. V zvezi z očitkom na dolge čakalne dobe je potrebno poudariti naslednje - minister za zdravje je ob prevzemu vodenja ministrstva podeljeval tudi 77342 čakajočih, pri čemer je bilo število zmanjšano že v letu 2005 na 50261. Torej za 35%. Čakalne dobe so se tako v letu 2005 povsod skrajšale, razen v nekaterih primerih. Eden izmed očitkov je tudi področje Vzajemne zavarovalnice. Tukaj je treba opozoriti, da je bila na predlog Ministrstva za zdravje v Državnem zboru sprejeta novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Gre za področje izravnalnih shem, s čimer se je zagotovila socialna varnost starejše populacije. Vzajemna družba za vzajemno zavarovanje je načrtovala statusno preoblikovanje iz družbe za vzajemno zavarovanje v delniško družbo, zaradi tega smo v začetku letošnjega leta v Državnem zboru sprejeli avtentično razlago Zakona o zavarovalništvu, zaradi zaščite interesa zavarovancev javnega interesa, da bi morebitni postopek preoblikovanja potekal preverljivo in pregledno. Tukaj smo zaščitili interese zavarovancev, pri tem je potrebno tudi opozoriti na dejstvo, da ni pristojnost ministra za zdravje, da bi nad postopki in poslovanjem Vzajemne, za kar je po veljavni zakonodaji pristojna Agencija za zavarovalni nadzor. V zvezi s Prvo zdravstveno asistenco je tudi potrebno opozoriti, da je za to področje pristojna Agencija za zavarovalni nadzor. Glede očitka, da je na področju citopatologije neurejeno stanje in neučinkovita kontrola, je potrebno omeniti naslednje. V poslanski skupini smo v začetku leta 2005 podali zahtevo za sklic nujne seje Odbora Državnega zbora za zdravstvo, da se opravi razprava o stanju na področju citopatologije in ugotovi takratno stanje na tem področju. Namreč, decembra 2004 se je Ministrstvo za zdravje odločilo preveriti, če se dejavnost laboratorijskega pregledovanja brisov materničnega vratu opravlja v skladu s predpisi, ki urejajo navedeno področje. Navedena razprava se je opravila tudi v začetku letošnjega leta. Na podlagi sprejetega sklepa na seji Odbora za zdravje 27.1.2006 je Ministrstvo za zdravje posredovalo informacijo o urejanju področja izvajanja laboratorijskega pregledovanja brisov materničnega vratu in zagotavljanja zdravstvenega varstva na področju zgodnjega odkrivanja predrakavih sprememb materničnega vratu. Ministrstvo za zdravje je v zvezi z navedeno problematiko, zaradi ugotavljanja pogoja za delo laboratorija ukrepalo tako, da je 2.3.2005 napovedalo ogled laboratorija v laboratoriju gospodarske družbe SIZE d.o.o. Iz poročila je razvidno, da je bilo pri tem ugotovljeno, da laboratorij družbe SIZE d.o.o. svojo dejavnost laboratorijskega pregledovanja brisov materničnega vratu ne opravlja na naslovu, na katerem je bilo, zaradi ponovnega ugotavljanja izpolnjevanja pogojev potrebno odpraviti omenjen ogled. O tem je Ministrstvo za zdravje med drugim obvestilo tudi tržni inšpektorat. Tržni inšpektorat je opravil ogled družbe v drugih prostorih na novem naslovu dne 17.5.2006, izdal odločbo o prepovedi opravljanja dejavnosti pregledovanja brisov, dokler za to družbo SIZE d.o.o. ne pridobi dovoljenja ministrstva. Ministrstvo oziroma strokovna komisija je ogled laboratorija družbe SIZE d.o.o. na predlog vloge podjetja SIZE z dne 18.9.2006 opravilo 10.10.2006. Ministrstvo za zdravje je obenem pripravilo spremembe že obstoječih predpisov, ki urejajo področje zgodnjega odkrivanja predrakavih sprememb materničnega vratu, in to posebej v zvezi z izvajanjem državnega programa zgodnjega odkrivanja predrakavih sprememb materničnega vratu. S predlaganimi spremembami, ki so v strokovnem usklajevanju, bodo določeni pogoji, ki jih bodo morali izpolnjevati vsi izvajalci zdravstvenih storitev, torej tudi laboratoriji, ki bodo sodelovali v državnem programu zgodnjega odkrivanja raka materničnega vratu. V skladu z zahtevo zagotavljanja, povečanja kvalitete storitev in izboljšanja stanja na področju citopatoloških raziskav je bilo izdano dovoljenje za opravljanje te dejavnosti Patološkemu inštitutu Medicinske fakultete Univerze v Ljubljani, medtem ko je laboratorij Zdravstvenega doma Ljubljana prenehal delovati. Poleg tega je na Onkološkem inštitutu začela delovati šola za presejalce med vodstvom v svetu zelo priznanih strokovnjakov za zgodnje odkrivanje predrakavih sprememb materničnega vratu. Na podlagi navedenega je razvidno ukrepanje ministra za zdravje na področju citopatologije. Tako je minister za zdravje prispeval k bistvenemu izboljšanju razmer z naslednjimi rešitvami. Laboratorije vodijo strokovno usposobljeni specialisti. Razpisuje in omogoča se izobraževanja za pridobitev specializacije anatomske patologije in citopatologije. V tem mandatu je že povečanje za 60% glede na celoten mandat prejšnjega ministra. Odprtje šole za presejalce brisov, začetek delovanja laboratorija na Inštitutu za patologijo Medicinske fakultete v Ljubljani, ki bo omogočil vzpostavitev referenčnega laboratorija. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, kot že rečeno, vložene interpelacije o delu in odgovornosti ministra za zdravje ne bomo podprli. Na očitke je minister za zdravje, mag. Bručan, podal prepričljive odgovore, ki so utemeljeni s preverjenimi podatki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o interpelaciji in prvega vabim k besedi gospoda Guliča.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! "Ut sementem feceris, ita" - Kakor si sejal, tako boš žel. Ker je kar štiri ure in še nekaj minut poteklo od začetka, ker je bilo kar veliko besed, se mi zdi prav, da tudi za tiste, ki nas spremljajo po medijih, povzamemo interpelacijo zelo na kratko. Upam, da mi ne boste tega zamerili, ampak gre za sedem osnovnih zadev. Prva, ki je na nek način tudi središčna, saj se nanjo povezujejo tudi druge, je predvsem neustrezna - po dolgem in počezna - privatizacija, morda ne toliko divja kot podivjana, navidezna anarhija, v resnici pa gre za prav prefrigan sistem za previlegiranje posameznikov. Drugi očitek je seveda povezan s prvim, saj ni ne strategije, ne plana, za boljše zdravje Slovenk in Slovencev, ampak vse to omogoča že prej omenjeno prisvajanje, ki se lažje in udobneje opravlja. Sistem zdravstvenih domov ni noben samoupravni izum in ne izum socializma. Je pa res, da je stroka po II. svetovni vojni ugotovila, da je to eden najboljših sistemov za splošno zdravje, za dvig zdravja vseh prebivalcev takratne Slovenije in tudi sedanje. To drobljenje, ki se sedaj izvaja in seveda tudi na nek način razlaščuje tisto, kar so ljudje ustvarili skupaj - spomnite se, koliko zdravstvenih domov je bilo zgrajenih iz samoprispevkov - je seveda prehajanje lastnine na neupravičen način v druge roke. Da je interpelacija upravičena, govori tudi neizvajanje zavarovalniških zakonov. Manipulacija o čakalnih dobah nas vodi v prav preteklo zgodovino. Vam bom ponazoril to z zgodbo recimo iz 70. let, ko ni bilo ne kave ne pralnih praškov in tudi vrst ni bilo, saj jih niso sprejemali v trgovinah. Šele ko so izvedeli, da bodo kaj dobili, so nastale vrste. Gospodu Bručanu, ki je tako inovativen pri tem krajšanju vrst, vam lahko ponudim recimo recept, da se da skrajšati vrste tudi tako, da se ljudi postavi v četverorede in z enim posegom zmanjšate vrste za 75%. To vam podarim, samo ne hvaliti se s tem, kot imate navado, da se s tujim delom hvalite. Še en latinski pregovor, tako da bo zgodba šla lepo naprej "Acti labores incuncli" - Opravljeno delo razveseljuje, seveda sploh takrat, kadar je delo opravil kdo drug. Pa se posvetimo tisti znameniti švedski grenčici oziroma švedski raziskavi, ki ste jo prej navajali. Junija 2006 je bila objavljena, se pravi je bila enkrat prej narejena. Avtorji študije so se zavedali, da na marsikateri kazalec, ki so ga uporabljali, vpliva količina denarja, ki ga posamezna država nameni v zdravstvo, in imamo tako 500 dolarjev recimo na Poljskem pa 3.500 v Luksemburgu. Ko so to spravili na isti ponder, je prišlo do tega, da je Slovenija najbolje uvrščena, ampak zasluga za to ne gre vam, gospod Bručan, ampak gre zasluga predvsem ministrom, ki so bili pred vami, tudi tiste pol leta recimo vašega ministrovanja v času Bajukove Vlade. Govori pa predvsem o vaši samovšečnosti, vse, kar je dobro, si prisvojite, vse, kar je slabo, bi pa interpelirali eni prejšnjega ministra, drugi pa kar celo Liberalno demokracijo in še koga bi našli. Danes je interpelacija namenjena vam. Tukaj, pri tem bi morali biti vendarle v neki zagati. Kar naprej trdite, kako je naš sistem preživet, neučinkovit, kako ga je treba radikalno spremeniti, kako je treba vse ukiniti, kar je splošnega in javnega, in dati v zasebne roke. Po drugi strani pa se hvalite točno z izsledki študije, ki govorijo o tem, da je bilo vse to dobro. Podatki niso iz leta 2006, ampak so iz leta 2004, večina podatkov ni iz vašega obdobja, nekaj tudi iz leta 2005. Lahko bi še naštevali pri manipulaciji o čakalnih dobah, pri klientelizmu, ki ga uvajate v zvezi s citopatalogijo. Zanimivo je to, da vam pravzaprav tudi javni denar ne pomeni kaj veliko, saj boste čisto lepo namesto reševalnih helikopterjev, ki so bili sorazmerno cenejši, zdaj pripeljali "retung Hubschrauberje", po slovenskem nebu bodo letali neki že iztrošeni helikopterji iz sosednjih držav. Če bi bili minister koalicije, bi bil jaz tiho in bi rekel, imejte ga in v veselje naj vam bo, pa tudi če ne hodi sem s temi zakoni. Ampak minister Bručan ni minister koalicije, ampak je minister nas vseh: zdravih, bolnih, zdravnikov, bolnikov, sester, kuharic in, ne vem, koga vse, reševalcev. Po drugi strani pa se obnaša, kot da je zagovornik samo enega zelo ozkega dela ljudi, ki delajo v zdravstvu in ki so vezani z zdravjem, prav gotovo pa ni minister bolnih. Jaz se bojim, da si bomo ministra zapomnili samo po svojem najimenitnejšem nakupu na začetku svojega mandata in da bomo imeli nov pregovor: "Audi sex virum reddit." - Audi naredi človeka.
Besedo ima gospod Ivan Grill. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister oziroma ministra s sodelavci, kolegice in kolegi! Najprej bi se želel uvodoma opravičiti kot poslanec tega Državnega zbora, da Liberalna demokracija Slovenije manipulira tako z bolniki, s pacienti kot tudi z zdravniki in vsem zdravstvenim osebjem. Tudi meni se zdi to skrajno neetično in sam delim mnenje, da je ta njihova vložena interpelacija predvsem posledica njihovih notranjih trenj, nesoglasij in želijo na ta način svojo pozornost preusmeriti drugam. Tukaj so obtožbe proti zdravnikom, proti zdravstvenemu osebju nekorektne in jaz sem prepričan, da žalijo naše zdravnike, naše osebje, kajti v veliki večini so to ljudje, ki jim je glavna skrb za zdravje naših ljudi, in tukaj očitati, da so materialisti, zagotovo ni korektno. Tudi sam delim mnenje, da imamo dober, resnično dober zdravstveni sistem, vendar to ne pomeni, da je idealen. Pomeni, da kljub temu so potrebne še izboljšave in mi te izboljšave lahko tudi še uvedemo; in prepričan sem, da jih bomo. Ob besedilu interpelatorjev je bilo zaslediti, da očitajo našemu ministru, da vnaša nemir. Nemir vnašate, kolegice in kolegi iz Liberalne demokracije, predvsem vi in to ne samo s to interpelacijo, ampak ste tudi v preteklih mesecih z dvema sklicema izredne seje Odbora za zdravstvo skušali zopet dva področja predstavljati v javnosti predvsem drugače kakor je bilo v resnici. Prvi primer - operacijske mize, za katere vemo, da o se resnično reševale že v prejšnjem mandatu, pa gospod Keber ni uspel rešiti, situacijo je podedoval sedanji minister gospod Bručan in je z veliko truda, veliko vztrajnosti ta primer uspešno zaključil in danes imamo, misli da, že vse operacijske mize v funkciji, mogoče še kakšna manjka. Naslednja taka tema, ki je v javnosti dvignila veliko prahu, je bila obtožba, da se na nekorekten način, z zlorabo naših pacientov preizkušajo zdravila. Po številnih razpravah, dokazovanjih in ne nazadnje po zaključnem poročilu pooblaščenke je bilo sporočeno povsem jasno, da je preizkušanje zdravil v Sloveniji v skladu z zakonodajo, v soglasju s pacienti in izključno namenjeno v dobrobit našemu zdravstvenemu sistemu. Očitate interpelatorji našemu ministru, da ni pripravil ustreznih zakonov, ki jih narekuje Evropska unija. Kdo ni teh zakonov pripravil? Vaš gospod bivši minister Keber je številne zakone, ki bi morali biti takrat sprejeti, jih žal ni, kot vemo se je ukvarjal z Belo knjigo, ob tem porabil preko 750 milijonov davkoplačevalskega denarja, da je plačeval svetovalce iz Avstralije; in kaj je ironija vsega tega, da je bil s strani LDS-a ta osnutek Bele knjige zavrnjen. Res je, da je moral minister Bručan takoj po nastopu mandata prioritetno pripravljati tiste zakone, ki jih je narekovala Evropska unija. Če se sedaj poskušam dotakniti tistih najbolj v nebo vpijajočih obtožb, na katerih gradite svojo interpelacijo. Tukaj je glavni poudarek na koncesijah. Prav je, da našim ljudem sedaj poskušamo tudi pojasniti, kaj koncesija sploh pomeni. To je samo dejansko dovoljenje, da lahko zdravnik opravlja zdravstveno dejavnost, in to v sistemu javne zdravstvene mreže, to in nič drugega. Kakšna je razlika med koncesionarjem in zdravnikom v zdravstvenem domu? Praktično nobene druge v vsebinskem smislu, ampak samo v tem, da zdravniku v zdravstvenem domu da plačo zdravstveni dom, koncesionar pa jo dobi dejansko s tisto vsoto, ki mu jo zdravstvena zavarovalnica nameni na podlagi enotnih meril. Za paciente je pa zagotovo največja razlika tukaj opazna v tem, da praviloma pri zdravnikih koncesionarjih ni čakalnih vrst. Zakaj ne? Ker je sistem njihovega dela usklajen, optimiziran in praktično vsi tisti, ki so naročeni, pridejo na vrsto skorajda na minuto natančno. Kakšne so obveznosti koncesionarjev? Povsem takšne, kakršne se določijo v koncesijski pogodbi, ki jo sklene kdo drug kot lokalna skupnost oziroma zdravstveni dom in zavarovalnica. Pomeni, da se v tej pogodbi povsem natančno določijo tiste obveznosti, katere mi od koncesionarja zahtevamo in tudi pričakujemo. In v primeru, da koncesionar teh obveznosti ne bi želel dejansko tudi izpolnjevati, se mu lahko to koncesijo tudi odvzeme. Kdo plača koncesionarja? Povsem ista institucija kot tudi zdravstveni dom, zdravstvena zavarovalnica, in to pod enakimi pogoji in pod enakimi kriteriji oziroma tudi cenami. Naslednje vprašanje se pojavlja: Kje pa želijo koncesionarji opravljati svojo dejavnost? Praviloma je večina takšnih, ki bi želeli to dejavnost opravljati v zdravstvenem domu, kjer so tudi pred tem bili zaposleni, kajti tudi sami se zavedajo, da je to optimalen sistem, tako za zdravstveni dom, za paciente in tudi za njih same. In kjer je vodstvo zdravstvenega doma temu naklonjeno, da to želi dejansko urediti v nekem dogovoru, so te razmere potem več kot idealne. Imamo primere, ki so bili danes že navedeni tako v Postojni kot v Škofji Loki, v Luciji, v Domžalah, in tukaj bi jih bilo potrebno jemati vzgled. Očitki, da koncesionarji ne dežurajo. Lahko, da ne dežurajo, vendar niso krivi oni, krivi so tisti, kdor je z njimi sklepal koncesijsko pogodbo in to zagotovo ni bil minister. Ampak jaz sem prepričan, da temu ni tako, koncesionarji želijo biti tudi dežurni, vendar iz nevoščljivosti ali zaradi nekih drugih razlogov jim praviloma vodstvo zdravstvenih domov tega ne omogoča. Zakaj so v nekaterih zdravstvenih domovih razmere slabe? Zaradi koncesionarjev zagotovo ne in tudi zaradi zdravnikov ne. Praviloma so vedno krivci vodstvo zdravstvenega doma. In tukaj se bom sedaj navedel na primer Novega mesta, ki ste ga v interpelaciji tudi navedli. Resnično so v tem zdravstvenem domu razmere nezavidljive. Sam prihajam iz Novega mesta in sem se pozanimal tako pri koncesionarjih, ki so pred nedavnim dobili koncesijo, kot tudi pri tistih zdravnikih, ki so še vedno kot del javne mreže oziroma so zaposleni v zdravstvenem domu. Tako z ene kot z druge strani je bilo povsem jasno pojasnjeno, da je iskati krivdo tukaj predvsem v vodstvu zdravstvenega doma, ki dejansko ne želi prispevati, da se te razmere uredijo, niti s tistimi zaposlenimi, ki so v zdravstvenem domu, kaj šele s koncesionarji. Koncesionarji si želijo delati še naprej v zdravstvenem domu, vendar jim postavljajo nemogoče pogoje in s tem povzročajo kaotično stanje. Tukaj lahko omenil, da je dobila koncesijo ena izredno priznana zdravnica v zdravstvenem domu, ki je članica LDS-a, bila je tudi kandidatka na državnozborskih volitvah, odlična zdravnica, odlična. In lahko rečem, da se resnično predaja za paciente in želja, da je dobila koncesijo, zagotovo ni bil večji zaslužek ali denar, ampak to, da lahko na svoj način bolje in bolj učinkovito opravlja zdravstveno dejavnost. Govoriti tukaj o Novem mestu s strani tistih, ki zadeve ne poznate, predlagam, da si izberete neko drugo mesto oziroma zdravstveni dom. Očitki, da naj bi bili vrhunski zdravniki samo v bolnišnicah. Mislim, da je takšno razmišljanje zagotovo nekonstruktivno oziroma nerealno. Vemo, Slovenija je v Evropski uniji in vsak dober zdravnik, dober strokovnjak bo z veseljem sprejet v katerokoli bolnišnico v Evropi ali svetu. In prav je, da omogočimo takšnim zdravnikom, da se razvijejo tudi v Sloveniji na način, ki je za njih optimalen. Zato z možnostjo, da dobijo tudi takšni strokovnjaki koncesijo, lahko samo prispevamo k dvigu naše zdravstvene strokovnosti, oziroma da bodo ti strokovnjaki še naprej dejansko opravljali svoje delo v Sloveniji in s tem omogočali tudi, da se učijo drugi strokovnjaki oziroma drugi zdravniki. Tukaj so bili očitki, da v Kliničnem centru na številnih področjih sedaj nekje obstaja pomanjkanje kadrov. Kot vemo, da je tako strokovna direktorica kot tudi direktorica Kliničnega centra povsem javno zagotovila, da imajo toliko mladih strokovnjakov, specialistov, ki bodo to dejavnost brez kakršnihkoli problemov opravljali tudi v nadaljevanju. Govoriti o nezakonitem podeljevanju koncesij. Tukaj se očitno povsem jasno vidi, da gre za zavajanje, za dejansko napačno razlago naši javnosti, kajti koncesije podeljujejo povsem v skladu z našo zakonodajo od leta 1992 naprej na enak način. Sklicevati se na Evropsko unijo ne zdrži. In sedaj, ali ne razumete, kar ne verjamem. Tukaj je namen predvsem zavajati javnost. V interpelaciji se poslužujete tudi pojma, da se s koncesijami nekje razslojujejo naši pacienti oziroma naše državljanke in državljani. To je zopet napačna in zavajajoča trditev. Vsak pacient ima tako pri koncesionarju kot tudi pri zdravniku v zdravstvenem domu enak dostop, pod enakimi pogoji in v celoti brezplačno, če je tako tudi zavarovan. Nobene razlike ne obstajajo. Če pa so kje omejitve, pa niso omejitve zaradi koncesionarja oziroma zaradi zaposlenih v zdravstvenem domu, ampak so zaradi omejitve denarja. In razlog za tovrstne omejitve so potem v zdravstvenih zavarovalnicah. In tukaj ima vsak, če želi imeti storitev, ki jo zdravstvena zavarovalnica ne plača, ali če želi predčasno biti deležen nekega zdravniškega posega, ki pa - je treba poudariti - ni v nobenem primeru kakorkoli nevaren za zdravje oziroma življenje, si bo potem vsak po želji, ponavljam po želji, lahko doplačal; in to tako pri koncesionarju kot tudi pri zdravstvenem domu oziroma zdravniku v zdravstvenem domu. Pomeni, da ni nobene razlike. O slabih razmerah v zdravstvenih domovih sem že povedal, da so krivci izključno vodstvo, ne pa koncesionarji in ne zdravniki, ki tam opravljajo dejavnost. Izraz divja privatizacija, zopet pridevnik, ki očitno ponazarja vso demagogijo in zlorabo javnosti s tem imenom. Koncesionar, to ne pomeni, da se privatizira oziroma da postaja sedaj oseba, ki ponuja zdravstvo samo za sebe, ampak koncesionar je tisti, ki opravlja zdravstveno dejavnost v okviru javne zdravstvene mreže. Tukaj je bilo slišati, da naj bi se zdravstveni domovi sedaj skušali lastniniti oziroma da naj bi prehajalo v last kapitala. Ja, kdo pa je tisti, ki bi lahko dal zdravstveni dom v last privatnemu sektorju? Ali je to minister Bručan? Ali so to koncesionarji? Ali so to zaposleni v zdravstvenem domu? Vemo, kdo je lastnik zdravstvenih domov, vemo, kdo je za njih zadolžen. In tukaj bi bilo potrebno iskati odgovor na to vprašanje, če bi dejansko bil to namen, ampak kolikor jaz vem, takih poskusov vsaj za sedaj ni. Ampak če se bo tak poskus pojavil, je treba pravočasno reagirati, ampak ne na ministra, gospoda Bručana, ampak na lokalno skupnost oziroma na tiste, ki o teh zadevah odločajo. Tukaj očitati, da so pacienti deležni manjših oziroma bolj poredko laboratorijskih preiskav pri koncesionarjih kot pri zdravstvenih delavcih, zaposlenih v zdravstvenem domu. Tudi tukaj je zadeva nekorektno predstavljena, kajti tako koncesionar kot zdravnik v zdravstvenem domu mora zagotoviti sredstva, ki mu jih da zdravstvena zavarovalnica. Nobene razlike ni. Toliko preiskav se lahko opravi, kolikor je tega denarja zagotovljeno s strani zdravstvene zavarovalnice; in tukaj zopet ni minister Bručan tisti, ki bi kakorkoli omejeval enemu ali drugemu. Tukaj bi dal komentar, ki ga je predstavil predsednik zdravniške zbornice, kjer je komentiral, da se je sestal odbor za osnovno varstvo pri zdravniški zbornici, katerega sestavljajo večinoma zdravniki, ki so zaposleni v zdravstvenih domovih, in tudi oni ugotavljajo brez kakršnihkoli pomislekov, da je v tako imenovanem gibanju za ohranitev javnega zdravstva zelo veliko, če ne večina stvari izredno zavajajočih. Kdo sestavlja oziroma kdo so tisti iniciatorji tovrstnih idej, je že prej navedel kolega Jazbec. Tudi sam imam tukaj na treh ali štirih straneh imena, tako imenovanih neodvisnih zdravstvenih strokovnjakov, ki pa imajo vsi predznak LDS ali pa SD. Tukaj je politična motiviranost prisotna. Tukaj so bili očitki tudi o velikih škodah, ki naj bi jih minister Bručan povzročil s prevelikim plačevanjem zdravil. Ravno na tem področju je minister Bručan naredil pomemben korak naprej, kajti problema se je lotil sistemsko. V njegovem mandatu se je spremenil tako pravilnik o določanju najvišjih cen kot tudi Zakon o zdravilih. In kombinacija teh dveh bo dala učinke šele sedaj v največji meri, čeprav po podatkih, ki jih imamo, je že do letošnjega avgusta bilo prihranjenih 566 milijonov tolarjev v primerjavi z letom 2004. Mislim, da je to velik denar, ki pomembno prispeva k zniževanju cen zdravil in seveda več denarja za tiste posege, ki so dejansko tudi potrebni. Govoriti o čakalnih vrstah, da se niso zmanjšale, so zagotovo nekorektne in tudi zavajajoče. Kajti predlagatelji interpelacije vseh podatkov, ki so javno dostopni, namenoma niste želeli vključiti samo zato, da bi stvari predstavili drugače, kot so v resnici. Že sam minister Bručan je povedal, da se je število čakajočih zmanjšalo v teh dveh letih za štirikrat, in to iz 77 tisoč čakajočih na 20 tisoč. Strinjam se, da se na vseh področjih ni enak obseg zmanjšanja tudi uspel doseči, kajti prioriteto imajo zagotovo tisti posegi, ki najbolj ogrožajo zdravje ali pa življenje ljudi. In tukaj je podatek pri operacijah na odprtem srcu - čakajoči iz šestih mesecev na 1,6 meseca. Mislim, da je pomemben prispevek k večjemu ohranjanju zdravja na tem področju. Očitek, da je minister te čakalne vrste skrajševal samo z nekimi priložnostnimi ukrepi, z denarjem, ki mu je slučajno prispel v njegov proračun, tudi ne drži. Res je, da je zaradi spremembe zakona o davčnem postopku bilo zagotovljenih 5,5 milijarde več denarja in se ta denar namenja za skrajševanje čakalnih vrst. Ampak je z zakonom, ki smo ga že v tem mandatu sprejeli, po ocenah zagotovljeno na leto vsaj 6 milijard denarja iz tistega obveznega zavarovanja, ki ga vsi uporabniki motornih vozil imajo. In to je zagotovo sistemski pristop, da se bo ta denar namenil za skrajševanje čakalnih vrst tudi vnaprej. Sedaj bi nadaljeval smo še z očitkom, ki zagotovo v javnosti, posebej med ženami, povzroča lažne trditve na področju citopatologije oziroma na obolevanju žensk na materničnem vratu. Zagotovo je to bolezen, ki je prisotna v velikem obsegu in je nevarna, in tukaj se je minister Bručan lotil tega vprašanja tudi na sistematičen način, ki bo doprinesel k trajnim rešitvam. Vemo, da je bilo na tem področju tako pomanjkanje laboratorijev, pomanjkanje strokovnjakov in tudi denarja. In denar, vemo, se zagotavlja tudi v ta namen. Kar pa je nekoliko obsežnejši problem, je pa zagotovo pomanjkanje kadra, vendar tudi tukaj vemo, da je samo v njegovem času za več kot 60% razpisanih specializacij za zdravnike specialiste, kot je bilo v celem mandatu ministra Kebra. Ustanovitev šole za presajanje brisov je zagotovo tudi pomemben prispevek k temu in vemo, da tudi po podatkih, ki jih ima ZORA, je to področje vedno bolj obvladovano, kar pomeni, da se tukaj tudi ozaveščenost žensk in tudi samega zdravstvenega osebja dviguje, kar bo prispevalo v prihodnosti k večji preventivi na tem področju in tudi manjšemu obolevanju oziroma zgodnjemu odkrivanju morebitnih obolenj, kar pomeni tudi pravočasno zdravljenje. V glavnem sem z obrazložitvami, ki jih je minister Bručan navedel, povsem zadovoljen. Je bil prepričljiv, z javno dostopnimi podatki je vse argumentiral in tukaj mu sam izrekam podporo, mu izrekam čestitke za številne težave, ki jih je do sedaj uspel odpraviti, in verjamem, da jih bo tudi v nadaljevanju svojega dela. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Marko Pavliha. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj s poslanskega sedeža! Sam menim, da je današnja interpelacijska seja nekaj drugega kot zgolj domnevno zlovešč, hudoben napad opozicije zoper osebo, ki trenutno opravlja funkcijo ministra za zdravje, gospoda mag. Andreja Bručana. Menim, da gre za boj proti bolezni, da gre za naša skupna prizadevanja za zdravje in izboljšanje zdravstvene varnosti v naši domovini. In prav tako sem prepričan, da naših bolnikov ne zanimajo domnevni problemi v Liberalni demokraciji Slovenije, bolj kot razpadanje te stranke jih zanima razpadanje primarnega zdravstvenega sektorja. Prav tako jih ne zanima, kaj je kdo naredil in česa ni v preteklosti. Zanima jih sedanjost in še bolj jih zanima prihodnost, če bo do nje sploh prišlo. Naj ob tej priliki opozorim na 118. člen Ustave, ki govori o interpelaciji, ki je pač nepravno, ampak politično dejanje najmanj desetih poslank in poslancev zoper Vlado ali posameznega ministra. In za interpelacijo se ne zahtevajo kršitve Ustave ali pa zakonov kot na primer pri obtožbi pred Ustavnim sodiščem; na to se prevečkrat pozablja. Poslovnik določa še dodaten pogoj, da morajo biti vsa interpelacijska vprašanja jasna in obrazložena. In z gotovostjo trdim, da je v tem dokumentu, ki ga je vložilo nekaj poslancev, to izpolnjeno. Veste, gospod minister, lahko se, tako kot še nekaj mojih kolegov tu, vživim v vašo kožo. Sam sem bil nekako porinjen v politiko in izvoljen za ministra proti koncu meseca aprila leta 2004 in že čez nekaj mesecev sem sedel tamle, sicer malo bolj desno od vas z moje strani, ko sem doživljal svojo interpelacijo po nekaj mesecih. Ni bilo lepo, huda izkušnja tako rekoč takoj po vstopu v politiko. Ampak nikoli nisem jemal vseh obtožb in navedb s strani zdajšnje koalicije kot napad name. Jemal sem jih "ad rem", kot radi rečemo pravniki, torej razpravljanje o predmetu, o instituciji, o delu in nikakor ne "ad personam". In vedno znova se spomnim tistega latinskega izreka, pa se opravičujem vsem tistim, ki jim gre latinščina na živce, ampak lepše ne znam povedati, pa bom tudi prevedel v slovenščino, "sinne ira et studio" - brez jeze, brez čustev, umirjeno in študiozno. To prevečkrat pozabljamo tudi v tej plemeniti dvorani. Zato me toliko bolj čudi, gospod minister, da je v vašem odgovoru - pa ne rečem, da po vaši krivdi, prepričan sem, da je na tem dokumentu delalo kar nekaj vaših sodelavk in sodelavcev - preveč čustvenega naboja. Imam občutek, da ste interpelacijo doživljali osebno, kot napad na vas in lahko naštejem nekaj primerov, zelo močnih, če ne že pretiranih sovražnih pridevnikov; in v tem trenutku se spomnim volonterja, ki je dejal, da je pridevnik najhujši sovražnik samostalnikov. Tovrstnih sovražnikov je v odgovoru kar nekaj. Pa poglejmo. Naše navedbe označujete kot popolnoma izkrivljene, neresnične, namerno zavajajoče, subjektivne, tendenciozne, zlonamerne, lahkotne, verbalne, slabe, demagoške, smešne, tragikomične, žalostne, izmišljene pa še bi lahko našteval, samo potem bi preveč časa porabil za to, da bi se pikolovsko lotil vašega odgovora. Tudi skromnosti nam manjka, nam vsem verjetno, ampak če smo poslanci zastopniki vsega ljudstva po 82. členu Ustave, pa tudi izvršilna oblast ne sme pozabiti, da je v popolnoma enaki funkciji, samo na drugem deblu oblasti sedi. Minister v latinščini pomeni kaj? Službanik, službanik ljudstva, ne nekakšen gospodar, vsemogočni človek, ampak gospodar. In verjetno do zdaj še ni bilo ministra, ki ne bi naredil nobene napake. Jaz priznam, da sem jo verjetno že v treh, štirih mesecih, ko sem potem priromal sem, v te klopi in bil interpeliran. Zato govoriti, da je vse iz trte izvito in nič resnično, ni najbolj skromno. Sam se bom pa sočnih pridevnikov izogibal. O vsebini bi rad spregovoril samo o štirih točkah. Rad bi spregovoril o zdravstvenih zavodih, nekaj malega o podeljevanju koncesij, nekaj o Vzajemni zavarovalnici in čisto na koncu o področju, ki ni ravno predmet interpelacije, se pa bolj nanaša na vaše prihodnje ravnanje, ki bo gotovo uresničeno, namreč o predlogu o kakovosti in varnosti človeških tkiv in celic, ki so namenjene za zdravljenje. Dovolite mi, da grem po vrsti. Govorimo o razpadanju primarnega zdravstvenega sektorja in o vidno slabšem položaju zdravstvenih zavodov. Sam bom poskušal citirati čim več neodvisnih strokovnjakov in tu si upam trditi, zopet uporabiti argument nasprotnega razlikovanja, če ti strokovnjaki niso bili prej omenjeni v črnem spisku, ki ga je navajal gospod Jazbec, potem logično veljajo za neodvisne, če so bili oni odvisni. In eden od teh je dr. Marjan Česen, ki je v zadnji Sobotni prilogi, sicer med pismi bralcev, ampak drugače verjetno ni mogel objaviti svojih razmišljanj, napisal tako: "Skoraj normalni pojav je zadnje čase, da so nevedni in neizkušeni politiki, ko prvič pridejo na oblast, prepričani, da se z njimi zgodovina in vse drugo pričenja na novo. V vsevedni zanesenosti uničujejo vse naokoli, kar naj bi bilo staro in preživelo, saj oni že vedo, kako je treba svet preurediti od temeljev navzgor. V zdravstvu se v sedanjem obdobju to kaže v odsotnosti razumne zdravstvene politike pri podeljevanju koncesij za opravljanje zdravstvene dejavnosti v javni zdravstveni službi na primarni ravni. Hkrati s tem pa vse bolj slabi poslovna sposobnost zdravstvenih domov." Prispevek je daljši, zato naj navedem samo še nekaj njegovih misli, tu najdemo podatek, da zdravstveni domovi nikakor niso iznajdba socializma in komunizma. Menda je bil prvi že leta 1926 v Lukovici in bili so plod tedanjih prizadevanj zdravstvene politike kapitalistične Jugoslavije. Seveda se je to po II. svetovni vojni precej spremenilo, ampak tedaj je prišlo do naslednje situacije in tu zopet ne morem mimo citata. Takole pravi: "Zdravstveni dom je tako postal integriran preventivni in kurativni center na področju osnovnega zdravstva, v katerem dobijo ljudje celovito in kakovostno zdravstveno oskrbo na enem mestu. Takšnega so ljudje tudi sprejeli, zato bi ga kazalo vsekakor ohraniti in razvijati naprej." In še sugestija, s katero se tudi jaz sam strinjam: "V tej smeri naj si prizadeva javna zdravstvena politika, namesto da že nekaj časa opazujemo stihijsko razpadanje zdravstvenih domov, ker naj bi pri njih šlo za zastarelo oblikovane zdravstvene zavode. Prepričan sem" tako pravi dr. Česen, "da so dobro organizirani in učinkovito vodeni zdravstveni domovi še vedno najboljša oblika delovanja osnovnega zdravstvenega varstva." Toliko o zdravstvenih domovih. Drugo področje, ki ga tudi danes v Financah navajajo, da vas bodo lahko spodnesle le koncesije, bi pa povedal takole. Začel bi z dopisom, ki smo ga verjetno vse poslanke in poslanci prejeli včeraj od gibanja za ohranitev javnega zdravstva, pa že na katerikoli spisek spadajo. Pravijo takole: "Spoštovane poslanke in poslanci! Minister za zdravje Andrej Bručan vztrajno spregleduje jasno izraženo željo več kot 47.700 ljudi, podpornikov gibanja za ohranitev javnega zdravstva, da se podeljevanje koncesij zaustavi. Nasprotno tej jasni izraženi želji je minister v ponedeljek, 20. novembra 2006, podelil še nadaljnjih 50 koncesij." In če še malce preskočim v tisto poglavitno misel, gibanje poziva se poslanke in poslance, da storijo vse, kar je v njihovi moči, da zaustavijo kaotično podeljevanje koncesij in zahtevajo od ustreznih organov, da preverijo ustreznost in zakonitost koncesij, ki so bile podeljene novembra 2006 in po potrebi tudi prej. Mene kot pravnika bolj kot kvantitativni vidik koncesij zanima kvalitativni oziroma njihova zakonitost. Vesel sem, da se na črnem spisku, vsaj med omenjenimi, ni znašel vodilni strokovnjak v Sloveniji na področju koncesij in javnih naročil docent, dr. Aleksij Možina. Tukaj imam njegovo pravno mnenje na 12-ih straneh o skladnosti odločbe o podelitvi koncesije in pogodbe o koncesiji s predpisi, ki se nanaša na asistenta mag. Marka Bitenca. Da ne bo kaj narobe, ga bom preprosto citiral, mnenje je pa tukaj. Odgovoril je na štiri dileme, ki se pojavljajo ne samo v zvezi s to konkretno koncesijo in pogodbo, ampak z vsem. Prvo - Dolžnost izbire koncesionarja na podlagi vnaprejšnje objave. Drugič - O skladnosti odločbe o podelitvi koncesije s predpisi. Tretjič - Vsebina koncesijske pogodbe z vidika Zakona o zdravstveni dejavnosti. Četrtič - Veljavnost koncesijske pogodbe v primeru ugotovljenih nepravilnosti zaradi opustitve, izvedbe javnega razpisa in oziroma zaradi nezakonitosti odločbe o izbiri koncesionarja. Torej prvo vprašanje je: "Ali se lahko koncesionar izbere samo na podlagi vnaprejšnje objave?" Dr. Možina navaja sodno prakso Evropske unije naprimer primer Teleaustrija ali pa primer die Deutsche Bibliotek, kje je bilo jasno povedano, da je koncendent torej država v postopku sklepanja pogodbe za koncesije storitev dolžan spoštovati temeljna načela in pravila pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, med temi pa še posebej poudarjajo načela nediskriminacije in seveda tudi transparentnost postopka podelitve koncesije. Nadaljuje, da je evropski pravni red popolnoma jasen glede dolžnosti podelitve koncesije na podlagi vnaprejšnje objave, pri čemer pri tem ni nujno potrebno uporabiti enakih pravil kot za javno naročilo. Naj povem še naprej. Dr. Možina pravi, da ni mogoče resno pričakovati, da bo sodišče Evropski skupnosti v aktualnih zadevah - poznate jih, Komisija proti Irski, torej [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]pa Komisija proti Irski v drugem primeru - da ne bi sledilo generalni pravobranilki gospe Stix Hackl glede nujnosti vnaprejšnje obravnave. Če verjamemo vodilnim strokovnjakom ne samo doma, ampak tudi v Evropski uniji, se lahko zgodi, da bodo vse koncesije, ki tega pogoja niso izpolnjevale po vključitvi katerekoli države, tudi Republike Slovenije v Evropsko unijo, seveda razveljavljene oziroma postavljene pod velik vprašaj. Še dlje gre v razmišljanju dr. Možina na podlagi evropske sodne prakse, morda se bodo pod vprašaj postavile tudi tiste koncesije, ki so bile sklenjene seveda v nasprotju z evropskim pravnim redom pred vključitvijo v Evropsko unijo. Glede skladnosti konkretne odločbe za Marka Bitenca o podelitvi koncesije s predpisi pa dr. Možina pravi tako, citiram: "V analiziranem primeru podelitve koncesije M.B., torej gospoda Marka Bitenca, gre iz določbe o podelitvi koncesije zaznati številne pomanjkljivosti", in navaja 214. člen Zakona o splošnem upravnem postopku. Kot bistveni kršitvi te odločbe očita naslednje. Prvič. Pomanjkanje navedb določbe predpisov, na katere se opira odločba. Drugič. Razloge, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekujejo takšno odločbo, in svoje ugotovitve tudi podpre s sodno prakso Upravnega sodišča. Potem opozarja tudi na to, da mora biti javno izraženo v odločbi, da ima zdravstveni zavod pravico biti stranka v postopku, in glede na vse povedano ugotavlja, da izpodbijana odločba o podelitvi koncesije ne izpolnjuje vseh zakonsko predpisanih sestavin, med katerimi gre zlasti izpostaviti razloge, kot rečeno, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekujejo takšno odločbo. Tretje področje se nanaša na vsebino koncesijske pogodbe. Tudi tukaj ugotavlja, da je sila skopa, zlasti pa pogreša nadzorne instrumente, ki morajo biti v skladu z Zakonom o zdravstveni dejavnosti, in pravi, da tudi nima določb, ki jih tovrstne pogodbe morajo po naravi stvari vsebovati, na primer prostor opravljanja dejavnosti, pogodbene kazni v primeru kršitve, pravice in obveznosti pogodbenih strank v primeru razveze oziroma odpovedi pogodbe. In pravi, da bi bilo potrebno opravila nadzora in sankcioniranja urediti v koncesijski pogodbi tudi zaradi zakonske podnormiranosti, dokler pač ta obstaja. Če bo nekoč tukaj zakon, potem bodo takšne določbe zakona, ki bodo obligatorne, avtomatično tudi del vsake pogodbe. In še četrta dilema. Namreč v veljavnost pogodbe v primeru ugotovljenih nepravilnosti zaradi opustitve izvedbe javnega razpisa, ali so te pogodbe avtomatično nične ali ne, tukaj priznam, da bom citiral vse, tudi tisto, kar ni, v narekovajih, ljudem na kožo pisano. Namreč, tukaj pravna stroka ni jasna. Ni povsem 100%, da bi bile takšne nepravilnosti že avtomatično nične. Je pa povsem jasno, odločba in pogodba ne vsebuje tistih elementov, ki jih zahteva evropski pravni red, da je v tem primeru nezakonita, nična in jo je treba v tem delu razveljaviti. In kot rečeno, sodna praksa ne glede, da je bila večkrat izpostavljena samo ena pravobranilka, sodna praksa kot celota in tudi tista, ki jo je moč analogno uporabiti, v to potrjuje. Skratka, če lahko zaključim, iz mnenja izhaja, da obe pričujoči - odločba in pogodba, da gre za podelitev koncesije brez vnaprejšnje javne objave, zelo verjetno kršitev pravnega reda Evropske unije, da je odločba o izbiri koncesionarja ne glede na ugotovitve iz prve alineje sklepov v bistvenem nasprotju z Zakonom o splošnem upravnem postopku, da v koncesijski pogodbi niso urejena nekatera vprašanja, ki so bistvenega pomena za njeno izvajanje, na primer problem nadzora in sankcioniranje. In tudi končno, da tudi če pogodba kot taka ni avtomatično nična, da je pa gotovo zopet vprašljiva vnaprejšnja objava, ki je v tem primeru ni bilo. Gre samo za en primer, teh primerov je še več, ampak jaz sem želel biti tukaj povsem argumentiran in praven in nisem želel brskati po praksi, da ne bi zašel na nevarna politična tla. Tretja točka, ki bi se je rad dotaknil, je Vzajemna zavarovalnica. Tu sva tudi z ministrom sodelovala. Naj na kratko povem, da sem v lanskem letu, če se še spomnite, decembra je to bilo, natanko pred enim letom, postavil predsedniku Janši v imenu Liberalne demokracije Slovenije vprašanje: Kako bo preprečil privatizacijo Vzajemne zavarovalnice? Vzajemna je v tistem času vseskozi delovala v nasprotju z načeli vzajemnosti in solidarnosti, naj vas samo spomnim na nekaj primerov. Nameravala je povečati premije starejših in bolj bolnih zavarovancev. Več kot 60 tisoč zavarovancev je pretentala s preoblikovanjem doživljenjskih zavarovanj v 12 letna, pri čemer je zamolčala njihovo skupno zmanjšanje upravičenj v vrednosti okoli 4,5 milijard tolarjev. Potem je Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve poskušala enostransko odpovedati pogodbo o dodatnem zdravstvenem zavarovanju, 71 tisoč vojnih invalidov, žrtev vojnega nasilja in veteranov vojne. Potem je poskušala razdeliti nekakšne lastninske certifikate, ki jih je vsa, tako rekoč vsa pravna stroka obsodila in še bi lahko naštevali. Pohvalno je to, da je Vlada relativno hitro, torej v dveh mesecih reagirala zakonsko novelo in seveda temu naredila konec. Eden od redkih trenutkov, ko smo bili v tem prostoru skupaj z izvršno oblastjo tako rekoč vsi edini. Ampak mene seveda še vedno skrbi ob zadnjih napovedih, da se zdaj Vzajemna želi združiti z drugo zelo veliko zavarovalnico, torej že združeno zavarovalnico Slovenica in Adriatic. In bi rad tukaj ministra vprašal tisto, kar obljublja in napoveduje na 50 strani svojega cenjenega odgovora. Namreč obljublja, da bo Ministrstvo za zdravje Vladi predlagalo nekaj zakonodajnih rešitev za zaščito zavarovancev. Pa bi prosil, če jih lahko minister opiše, kajti tale Vzajemna, mislim, da je nam vsem, dobremu milijonu Slovenk in Slovencev oziroma prebivalkam in prebivalcem trn v peti in bi si res v parlamentu zaslužili, da vemo, ali je kaj narejeno tudi v prihodnje ali ne. In še mogoče besed o tem, kdo skrbi na tem področju za javni interes. Dopolnilna zdravstvena zavarovanja so javni interes po zakonu. Agencija za zavarovalni nadzor je pristojna zgolj in samo za zaščito zavarovancev. Javni interes pa v sleherni razviti državi uresničuje Vlada, pa seveda delno tudi parlament in del Vlade je tudi Ministrstvo za zdravje. Tako, da trditev, da to pač ni v vašem področju, da je to zgolj področje ene veje Ministrstva za finance oziroma posledično tudi agencije, ne drži. Hvala bogu, ste večkrat s svojimi dejanji, z raznimi dopisi, pozivi na agencijo to tudi nekako, vsaj tiho priznali. In še četrto, potem bom zaključil. V pripravi je predlog Zakona o kakovosti in varnosti človeških tkiv in celic, namenjenih za zdravljene, ki ga je Ministrstvo za zdravje že posredovalo v koalicijsko usklajevanje pred kratkim. Tukaj imam dopis od Zavoda Republike Slovenije za presaditev organov in tkiv, "Slovenian Transplant". In v tem dopisu je jasno navedeno, da zakon v kar nekaj delih ne ustreza. Na vas bi pa tokrat apeliral, da tem pripombam prisluhnete, naj jih navedem samo nekaj, pravijo takole: "Pristojnosti Ministrstva za zdravje, Agencije za zdravila, Slovenija-Transplanta in vseh izvajalcev, ki so vključeni v nacionalni sistem zdravljenja s tkivi in celicami, niso jasno razmejene, naloge niso jasno razdeljene na upravne in strokovne. "Potem, predlog zakona ne vsebuje povezav z veljavno zakonodajo. Predlog zakona omogoča preveč zlorab, saj niso jasne opredelitve področij del med javnim in zasebnim sektorjem. In še bi lahko našteval. Rade volje vam to kopijo dopisa tudi dam kasneje, če je nimate. Da zaključim. Minister, jaz bi vam rade volje dal še eno priložnost, kajti menim, da bi se z upoštevanjem vseh naših pripomb ali pa vsaj tistih, ki so nedvomno pravno in drugače argumentirane, dalo vaše delo izboljšati do te mere, da ne bi bilo več sporno. Žal me vaš odgovor, takšen kot je, v to ne prepričuje, razen seveda, če ne bo kasnejša debata pokazala drugače. Hvala lepa.
Gospa Zalokarjeva, želite besedo v imenu predlagatelja? Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite, da najprej še enkrat ponovim, da danes poteka interpelacija o delu in odgovornosti ministra Bručana. Na klopi, kjer se je treba zagovarjati, danes ni Liberalna demokracija Slovenije. Mi smo to interpelacijo napisali in pokazali dovolj aktivno vlogo ter želeli, da se spregovori danes tu, v parlamentu, kjer v dveh letih, spoštovane kolegice in kolegi, nismo govorili niti enkrat samkrat o zdravstvu v celoti, o sistemu, o tem, kaj čutijo naši ljudje, mi smo njihovi izbranci, kaj menijo o čakalnih dobah, kaj menijo o cenah zdravil, kaj menijo o podeljevanju koncesij. Danes smo si to priložnosti izborili z interpelacijo. In seveda, če pogledate teh devet zakonov, o katerih ste prej govorili, ki jih je minister prinesel, je to res skorajda - bi rekel človek - nič razen Zakona o izravnalnih shemah, ki je bil vsebinsko pomemben. Vsi ostali zakoni so bili sprejeti po skrajšanih postopkih. In že to govori, da so pravzaprav to zakoni, ki ne prinašajo bistvenih sprememb in kjer so spremenjeni samo členi. In to so, recimo, zakoni kot Zakon o biocidnih proizvodih, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravniški službi, spremembe Zakona o zdravstveni inšpekciji, Zakon o nadzoru strateškega blaga in pomena za varstvo in zdravje, spremembe Zakona o nalezljivih boleznih in tako dalje. Hočem reči, da je bil pravzaprav čas, da smo se o tem začeli pogovarjati. Prav tako danes ni interpeliran minister Keber. Minister Keber je svoj mandat opravil. Moram kolege opozoriti, da je Liberalna demokracija imela samo tega ministra. Prejšnji ministri so prihajali iz Slovenske ljudske stranke. Prav tako ni interpelirano Gibanje za ohranitev javnega zdravstva, ki ga želite danes poimenovati kot tako imenovano gibanje. Tako imenovano gibanje ima 47.000 ljudi in če ste iz njega izluščili nekaj članov LDS in SD, toliko bolje. Meni je žal, da v tem gibanju ni tudi članov SDS, kajti to bi bilo dobro. To bi bilo zelo dobro in tam bi sodelovali in dajali svoje predloge. Seveda vi imate ministra in delate skozi njega. Žal mi je tudi, da smo danes prejeli kritiko kolegov iz Slovenske nacionalne stranke. Žal mi je, da ne sodelujejo v današnji razpravi. V preteklih dneh so javno izražali, da imajo veliko pripomb, da imajo veliko kritičnih misli in če so jih imeli toliko, da bi lahko napolnili od 7 do 14. Mi smo jih napisali. Potem bi bilo dobro, da bi danes bili z nami in ne bi samo užaljeno jadikovali, da niso bili povabljeni k pisanju interpelacije. Mi smo interpelacijo pisali zelo hitro ne glede na to, kaj se je v medijih dogajalo. Mudilo se je. Vedeli smo, da na ministrstvu čaka 80 novih koncesij in prepričani smo bili, da jih minister pod pritiskom interpelacije ne bo podelil. Zato smo pohiteli z vlogo, vendar žal tudi interpelacija ministra pri tem ni ustavila in koncesije so bile 20. novembra podeljene. Bom pa ponovila nekaj vprašanj. Upam, da se bo minister oglasil. Citopatalogija oziroma cepljenje s HPV? Želim, da danes res govorimo o tistem, kar zanima ljudi in veliko ljudi nas je vprašalo, minister, kdaj bo to cepljenje možno, torej samoplačniško za 84.000 tolarjev, kdaj boste podpisali dokumente, ki vas čakajo na ministrstvu? Predvsem pa bi želeli tudi odgovor: Kakšen je vaš časovni in terminski načrt v zvezi z brezplačnim cepljenjem, ki ga slovenska dekleta, slovenske žene pričakujemo? Kdaj, na kakšen način, kako bodo zagotovljena sredstva, kako približno lahko pričakujemo, da bo dogajanje potekalo v zvezi s tem v Sloveniji? V zvezi s tem, da se v zdravstveni blagajni namenjajo sredstva za odpravljanje čakalnih dob. Nobena novost se ni zgodila v letih 2005 in 2006. To se dogaja vsako leto. Res pa je, tako kot smo poudarili - da zaradi spremembe davčnega postopka, pa najbrž tudi zaradi dvigovanja plač se je ta vsota v letu 2005 na našo skupno srečo močno povečala. Povečala se je po oceni ministrstva za leto 2006 celo na 8 milijard. Zelo hvale vredno. In upam, da bomo ta denar dobro potrošili za odpravo tega. Naš cilj ni, da gre slabo. Naš cilj je, da gre dobro in bolje. Ampak, tudi v prejšnjih letih je ta denar bil od 1 do 3 milijarde, se je letno povečeval ta delež sredstev, ki je bil potem namenjen za odpravljanje čakalnih dob. V zvezi s cenami zdravil bi rada rekla, da je minister sprejel oziroma mi vsi skupaj smo sprejeli Zakon o zdravilih, minister pa sprejema pravilnik na osnovi tega zakona. To kar mi ministru očitamo, je to, da mu zakon in pravilnik omogočata bolj ažurno prilagajanje cen zdravil. Tam piše in celo v vašem odgovoru piše, da je to potrebno storiti vsaj dvakrat letno. To je v vašem odgovoru. Ampak "vsaj" meni pomeni lahko tudi trikrat, petkrat, desetkrat. Če želite primer, v Nemčiji prilagajo cene zdravil dvakrat mesečno. Zakaj? Ker ugotavljajo, da je ta dejavnost tako razgibana, da se dogajajo stvari tako hitro, da mora minister odreagirati hitro. In ker naš minister ne odreagira tako hitro, ampak togo čaka na samo šest mesečno prilagajanje, se je cena škatlice Sinvacorja v Nemčiji po vaših podatkih iz vašega odgovora v septembru pocenila za 48%. Mi pa še vedno plačujemo tisto ceno, ki ste jo dogovorili v mesecu juniju na osnovi podatkov iz meseca maja. To je tisti "catch", o katerem vam govorimo in na kar vas želimo opozoriti in zaradi česar ste zapravil najmanj dve milijardi tolarjev. Tudi pravilnik vi lahko spremenite. Vi si sami lahko odredite po pravilih, skupaj. Potem bo to veljalo tudi za naročnike, da boste to spreminjali pogosteje, če se to dogaja na trgu. Za evropski trg je značilno zelo hitro, vsakomesečno padanje cen zdravil. To je razgibana zadeva. In vi ne sledite. Zato imamo veliko finančno škodo. V zvezi s čakalnimi dobami ste rekli in operirate nepretrgoma s temi številkami 77 in sedaj 20.000. V redu, verjemimo, da je tako. Mi smo vam dokazovali, da ni tako. Mi smo vam dokazovali, da ni tako. Da je v praksi vse kaj drugega. In da seveda do te številke 20.000, žal, imamo dvom, kajti do te številke se je prišlo, bom rekla, skoraj uredbo, urgenco, apelom in pozivom, da morajo zdravstveni zavodi in bolnišnice prikazati boljše stanje, kajti minister v tisto slabo ni verjel. In potem si lahko mislimo, kaj delajo direktorji, ki so neposredno odvisni od ministrstva in kako so se potem te številke spremenile. Pa napotnice v omarah, pa nevpisovanje v čakalne knjige, potem ljudi v čakalnih knjigah ni, na spiskih jih ni. Naš očitek je, naredimo nacionalno čakalno dobo, objavimo jo na spletu, da bo vsem dostopna. Da bom jaz, ko se prijavim za katerokoli operacijo, vi ste govorili samo o operaciji na odprtem srcu. Kaj pa kila, kaj pa siva mrena, kaj pa kolena, kaj pa rame? Tistih podatkov, ki pač niso ugodni, magnetna resonanca v Ljubljani, ki jo tako rekoč ni. Ni je že dve leti. O tem ne govorimo nič. Naredimo čakalne knjige. Dobiš številko, veš točno, kje si. Pogledaš, morda boš moral celo v kakšno drugo bolnišnico v Sloveniji, ampak to je transparentnost. Si jo želimo? Gospod minister, odgovorite javno: Si želite te transparentnosti? In kdaj jo boste uvedel? Kdaj jo lahko pričakujemo? Govorili ste, da imamo ideološke predsodke proti koncesijam. Sami ste temu tudi oporekali. Ko sem bila županja - in to je navedel tudi minister - nisem imela nobenih ideoloških predsodkov in v Domžalah smo podeljevali koncesije. Res pa je, da smo zelo močno delali na pogodbah in da niso bile takšne, o katerih je govoril kolega Pavliha, pač pa zelo natančne, ki so obvezale koncesionarje, da delajo v zdravstvenem domu, da dežurajo, da plačujejo urgenco. Razen ene same, ki je bila pa podpisana, še preden sem bila jaz. Torej v letih, pred letom 1995 in tista zdravnica, ki tega nima v pogodbi, ne želi dežurati in plačevati urgence. Skratka, jaz ali pa mi nimamo nobenih predsodkov. Smo podeljevali koncesije, smo jih nadzorovali in smo skušali v tem smislu dobre rešitve sprejemati. Sem pa prej povedala, na zobozdravstvu jemljem nase krivdo. Naše koncesije, ki smo jih podelili, so se pokazale kot popolnoma neustrezne. Sprejemam tudi to odgovornost, sem jo danes že enkrat. Očitek ministru je in rekel ste, da želimo od vas hitro, revolucionarno delovanje in da zahtevamo hitre spremembe zakonov. Ne mi, gospod minister, vi ste na seji, na kateri ste predstavljali svoj program ob začetku mandata oziroma na kateri ste se predstavljali kot bodoči minister, sami navajali takšne "revolucionarne termine". Sami ste rekli med drugim, da je treba Zakon o zdravstveni dejavnosti spremeniti najkasneje v letu dni in da ga tudi boste. To je zakon, kjer bi naj določili zdravstveno mrežo. Lahko vas citiram in tukaj je magnetogram. Sami ste to rekli. Potem bo treba v letu 2005 proučiti ta zakon in ga sprejeti. Drugi zakon, ki ste ga napovedali za leto 2005, minister, je Zakon o uvedbi zavarovanja za dolgotrajno nego. Tudi tega zakona še nismo videli v parlamentu. Tukaj ste rekli, tudi to bom storil, najhitreje v letu 2005. Potem ste sam govoril tudi na tem hearingu, kot se mu reče, o ustanovitvi Varuha človekovih pravic in sam poudarjal, kako je nujno. Vi ste prej govorili, da se trudite. Jaz v ta trud težko verjamem, da je resničen. 6 mesecev je bil ta zakon v internetni javni obravnavi. Potem je v mesecu juniju izginil od tam. Zdaj je december, zakona še vedno ni v parlamentu. Kaj se z njim dogaja, ne vem? Vi najbrž veste. In seveda, to je nekaj odmevov na tisto, o čemer smo govorili doslej. Jaz pričakujem tudi konkretne odgovore in pri tem bomo vztrajali. Mislim pa, da smo zadnjič govorili o interpelaciji LDS prejšnjega ministra Kebra. Ta minister je svojo interpelacijo imel, jo preživel. Mi smo bili tudi interpelirani leta 2004. Gospodje, končajte to zgodbo in prevzemite odgovornost po dveh letih za vladanje vi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Prosim.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci! Hvala lepa za besedo. Jaz bi rad uvodoma povedal nekaj besed v zvezi s tem, bom rekel, kar glavnim očitkom, ki mi ga v interpelaciji, pa tudi danes očitate. To je o neki divji privatizaciji, ki poteka v Sloveniji. Da to ni tako, da bi šlo za divjo privatizacijo, govorijo številke. Te številke je pač treba znati pogledati in jih pravilno oceniti. Če pa tega namena tisti, ki v te številke vpogleda nima, potem seveda ima lahko napačne zaključke, kakršne imate tudi vi in predvsem tisto gibanje za ohranitev zdravja. Moram povedati, da sem sam zelo velik pristaš javnega zdravstva. Vi ste mi preko različnih institucij podtaknili neko nasprotovanje javnemu zdravstvu. To seveda ni res, to je čista demagogija, to govori o dejstvih. V tem času, v času zadnjih dveh let sem jasno dokazal, da želim ohraniti javno zdravstvo. Dokazal sem s tem, da sem bistveno skrajšal čakalne dobe, pa vi temu še lahko tako nasprotujete ali ne. Dokazal sem s celotnim delovanjem in številke o podeljenih koncesijah to potrjujejo. Mi smo leta 2004, ko sem prišel na ministrstvo, v decembru mesecu dobili 100 nerešenih vlog za koncesije iz prejšnjega obdobja. Na ta način seveda zelo lahko zmanjša številko koncesij ali pa število podeljenih koncesij. Niti ne odgovoriš na njih in ne daš odgovora. Niti da niti ne. Vse to smo mi dobili. Če vseh teh 100 koncesij prištejem ali pa vlog za koncesije prištejem k tistim, ki smo jih podelili v letih 2005 in 2006, boste videli, da je ta številka v povprečju enaka povprečju podeljenih koncesij v prejšnjih obdobjih, prav nič večja tudi za eno koncesijo. Je pa res, da je število večje v podeljevanju kot v času, ko je bil minister Keber na Ministrstvu za zdravje. Takrat pa je bilo namenoma zaustavljeno podeljevanje koncesij brez jasne razlage in brez resnega vzroka z namenom, da naj se analizira nekaj, kar naj bi pisalo v Zeleni knjigi, ki pa ste jo tudi sami seveda zelo skritizirali in v končni fazi ne podprli. Hvala bogu, da ste to naredili, ker če ne bi imeli težave sedaj še s tem, da bi morali tiste spremembe popravljati. Vsaj teh ni potrebno. Tako da, kar se koncesij tiče, moram povedati, da seveda število podeljenih koncesij absolutno zavrača podtikanja o moji divji privatizaciji na osnovni ravni, tudi na sekundarni ravni. Te koncesije, ki so bile podeljene, pa so v več kot polovici primerov mislim, da v 60% tako ali tako podeljene s strani občin in z njimi sploh v prvi fazi nimam nobenega opravka. Jaz jih samo potrdim na podlagi odločitve občine. Gospa bivša županja Domžal, vi ste podelili kar precej tej koncesij in to pravzaprav ni nič slabega. To je celo dobro, saj ste s tem omogočili marsikatero večjo dostopnost do zdravljenja. To ni nobeden problem, problem pa je, da meni potikate sedaj nekatera dejanja, ki jih seveda nisem storil. Po veljavni zakonodaji, sprejeti 1992, imamo v Sloveniji mešani zdravstveni sistem na področju zbiranja sredstev lastnine in izvajanja javno zdravstvene službe. Javno službo pod enakimi pogoji opravljajo javno zdravstveni zavodi in druge pravne in fizične osebe na podlagi koncesije. Prav to je tisto, kar je ves čas v teh dveh letih dajalo smer podeljevanja koncesij našemu ministrstvu. Ob nastopu mandata sem napovedal ohranjevanje vseh pridobitev našega zdravstvenega sistema in njegovo nadgrajevanje ter odpravljanje ugotovljenih slabosti. Torej stabilnost na eni strani in izboljšanje zdravstvenega sistema in nikakršne obsežne privatizacije, ki je v teh dveh letih tudi nisem storil. Moja opozorila o slabosti delovanja zdravstvenih domov so bila usmerjana v cilje za doseganje boljše dostopnosti in večje stroškovne učinkovitosti. Pozornost sem usmeril na učinkovitost celotnega zdravstvenega sistema in ne le javnih zavodov oziroma kar zdravstvenih domov, kot mi predlagatelji očitate. V prejšnji usmeritvi zdravstvenega varstva v Sloveniji je pisalo, da so zdravstveni domovi osnovna celica zdravstva ali osnovni dejavnik na področju zdravstva. To je pripeljalo do različnih problemov, ki jih sedaj rešujemo in ki jih je zelo težko rešiti. Pri vseh napovedih sem stremel predvsem k temu, da se postopno povečuje delež koncesionarjev na primarni ravni in sem tudi nekje izjavil, - in tudi sem prepričan o tem - da je tista primerna številka do leta 2008 50%. Vendar to brez prisile ob jasni ohranitvi in organizaciji izvajanja preventivnih programov in urgentne službe. So države v Evropi, ki so iz bivših komunističnih sistemov prešle v reorganizacijo zdravstva. Ena od teh je Estonija. Estonija je z eno samo potezo opravila privatizacijo oziroma zasebništvo na nivoju osnovnega zdravstva, izkazalo se je, da je slabo. Izkazalo se je, da ima to celo vrsto problemov in da tak način ni primeren. Mi niti v eni točki niti en dan v tem času, ko opravljamo Ministrstvo za zdravstvo, nismo šli v tej smeri. Pri uveljavljanju zasebništva v zdravstvu smo se odločili za postopen prehod. Kot minister sem si ves čas v skladu s svojimi pristojnostmi prizadeval za odpravljanje očitnih nesorazmerij v preskrbljenosti med posameznimi občinami, območji in specialnosti. Koncesije so se podeljevale le tam, kjer potrebe zavarovanih oseb niso pokrite v obstoječi mreži javne zdravstvene službe. Podeljevanja koncesij v skladu z našo zakonodajo tudi ni mogoče označiti kot kršitev prava Evropske skupnosti, o čemer bom govoril še kasneje, ko bom odgovarjal na nekatera posamezna vprašanja, ki so se pojavljala. Nadzor nad koncesionarji vedno nekako očitate, da ta nadzor ne poteka. Poteka na enak način, kot poteka nadzor nad javnimi zavodi. Ni nobene razlike. Res pa je, da je ta nadzor potrebno v prihodnje bistveno, bistveno ojačati in temu je namenjena tudi naša usmeritev že v prihodnjem letu. Na vsak način je število nadzorov, tako upravnih kot strokovnih nadzorov in pa nadzorov zavarovalnice bistveno premajhna. Večkrat sem že zdravstveni zavarovalnici in tudi vodstvu zdravstvene zavarovalnice omenil, da je treba število inšpektorjev za to področje povečati. Zaenkrat se to, žal, še ni zgodilo. Moj vpliv na to povečanje pa je enak ničli, razen priporočila. Tako da to priporočilo o povečanju inšpektorjev, za katerega se zavzemam, ni bilo deležno nobene realizacije. Navedba, da je dobiček glavni ali edini motiv koncesionarjev, ni osnovana. Po podatkih ankete Združenja zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije - in upam, da jim verjamete - so glavni razlogi za tak način dela sledeči: samostojnost pri delu in odločitvah, nabava opreme in ureditev prostorov, organizacija dela po svoji meri in po meri bolnikov ter večja možnost izobraževanja glede na potrebe izvajanja dejavnosti. Šele kasneje, šele za vsem tem sledi tudi na petem mestu finančni motiv. In prepričan sem, da je tako tudi res. Kar se tiče koncesij v prihodnje, bi moral reči nekaj besed. Namreč, gre za to, da je zakon, ki je trenutno v veljavi, res star 14 let. Da ima ta zakon nekatere pomanjkljivosti in smo se zato odločili, da pripravimo dodatno ali pa novo zakonodajo na tem področju, ki bo upoštevala vse moderne poglede na to dejavnost. In seveda ta zakon je pripravljen. Upam, da bo z dvema, tremi spremembami, ki so še potrebne, v kratkem dan v javno obravnavo in bo rešil marsikatero nejasnost. Predvsem bomo v tem zakonu - to, česar pred nami niso - jasno opredelili potrebo po obveznem razpisu za koncesije. To bo ta zakon obravnaval in seveda še marsikaj drugega. Zdi se mi pa najbolj pomembno, da bo uredil tudi področje sekundarne ravni, kjer bo samostojni oziroma svobodni zdravnik specialist posebej okarakteriziran in bo imel tudi svoje posebne zadolžitve ter možnosti. Mislim, da je na ta način možno v prihodnje rešiti tudi problem odhajanja koncesionarjev na sekundarni ravni. Prepričan sem, da je trenutno organizacija ali pa delovanje podeljevanja koncesij na primarni ravni kolikor toliko tudi s to zakonodajo rešena. Vendar pa so na ta način na sekundarni ravni stvari bolj nejasne. Toda na ta način so se podeljevale vse koncesije do zdaj. Vse koncesije od leta 1992 do leta 2006 so se podeljevale na enak način, prav nič drugače, ves čas. In ne vem, zakaj je nenadoma postal problem podeljevanja koncesij, ki jih ni niti več kot prej v tem obdobju, samo zato, ker se zavzemam za to oziroma ker ne nasprotujem podeljevanju koncesij. To je edini razlog. Mislim, da je tu očitno samo nek politikantski namen. Tu ne gre za resen pristop. Kar se tiče drugih očitkov, bi vam lahko nekaj besed povedal še o odgovornosti. Recimo, v tem primeru za primer Zdravstvenega doma v Slovenski Bistrici. Tu ste govorili o nekih težavah, ki nastanejo kot primer zdravstvenega doma, ki naj bi povzročal hude težave v zdravstvu. Odgovor, ki smo ga dobili, pa tudi vi, ki ste ga dobili od vodstva zdravstvenega doma, seveda tudi objavljen v časopisih, je povedal prav nekaj drugega. In sicer, da gre v tem primeru, da tam situacija poteka v redu, da je dežurna služba organizirana, tako kot mora biti in da pri tem ni večjih težav. Tudi ne na področju preventive. Sedaj ta odgovor, ki je bil objavljen v časopisu in ki sem ga tudi sam slišal od vodstva, je, upam, pravilen. Kar se tiče podelitve koncesije, če smo že pri koncesijah Marku Bitencu. Mi nekako očitate slabo obrazložitev in pa tudi neutemeljeno in zavajajočo samo koncesijo brez javnega razpisa. O tem sem že nekaj povedal. Še enkrat bom pa poudaril to kar sem že večkrat povedal. Koncesija za bistveno večji program, za bistveno večji program je bila v času ministrovanja dr. Kebra podeljena koncesiji, družbi Medicor v Izoli. Torej, finančno gledano, ne vem niti natančno koliko večja, ampak na ta način mnogokratnik, lahko tudi desetkrat večja, pa zato nihče ni imel nobenih pripomb takrat in tudi ne razumem, zakaj ne. Medicor je dobil koncesijo brez javnega razpisa. Razpis je bil, tako kot vedno do sedaj. Saj sploh ni nobene razlike. Razpis je bil samo za prostor. To pa je bil razpis. Za koncesijo pa ni bilo nobenega razpisa, kot tudi zakon ne predvideva. Zato je seveda še bolj nerazumljivo to stalno ponavljanje teh potrebnih razpisov za podeljevanje koncesij po trenutno veljavni zakonodaji pri nas. Sedaj, da nadaljujem kar se tiče Bitenčeve koncesije. Še enkrat poudarjam, da je celoten postopek podelitve koncesije Marku Bitencu potekal v skladu z veljavnimi predpisi ne glede na tisto, kar je bilo rečeno s strani gospoda Pavlihe prej v njegovem izvajanju. Dobili smo pridobljeno pozitivno mnenje zavarovalnice in Zdravniške zbornice. Sredstva za izvajanje je Bitenc pridobil po prijavi in objavi na letni javni razpis zavarovalnice, na katerem je s prijavo tudi uspel. Zanesljivo pa lahko nekaj trdim, da je ta podelitev koncesije pripomogla k skrajšanju čakalnih dob za operacijo ščitnice. Število čakajočih na operacijo ščitnice se je v letu dni zmanjšalo s 342 na 299. Do 1. septembra 2005 pa na 114 ali kar za 66%. Od tega je kar precej operacij opravil Marko Bitenc. In kar se tiče Marka Bitenca, on ni noben protekcionist, protežist. On je dobil koncesijo na podlagi, na enak način kot vsi drugi pred njim in tudi drugi za njim tudi v soglasju s Kliničnim centrom, ko je odšel z določenim delom programa. Moram povedati, da je bila ta korelacija ali pa to sodelovanje med njim in Kliničnim centrom v prvih dveh mesecih tako, kakršno je bilo zamišljeno. Kasneje pa je vodstvo enega oddelka na torakalni kirurgiji to sodelovanje prekinilo, čeprav je bil dr. Bitenc ves čas pripravljen za delo na oddelku pod enakimi pogoji kot vsi ostali, ki so zaposleni redno na tem oddelku. Kar se tiče boleznin. Ministrstvo za zdravje je na podlagi dogovorov, doseženih s pogajanji s socialnimi partnerji, v predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju vgradilo določbe o kritju zdravstvenih storitev za poškodbe zaradi ekstremnih športov v višini 60% iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in pa za poškodbe zaradi alkoholiziranosti, uživanja psihotopnih substanc v višini 75%. Moram reči, da smo v teh pogajanjih glede boleznin v zadnjem času dosegli res velike rezultate. Tudi sindikati na zadnjem razgovoru, ki sem jih imel z njimi, so to tudi jasno potrdili. Mi smo neusklajeni v nekaj par točkah, ki ne pomenijo nobenega problema. Jaz mislim, da za mene tudi danes ne obstaja problem v tem, da alkoholizirani povzročitelji prometnih nesreč nimajo visokega kritja bolniške in pa tudi zdravljenja po 30 dnevu. Jaz mislim, da je nek vzgojni princip, pa vsaj v minimalni obliki tudi potrebno ohraniti. Kar se tiče poškodb pri rizičnih športih in njihovega plačevanja bolniških. Jaz mislim, da je prav, če nekdo smuča na nezavarovanem terenu in se poškoduje, da del odgovornosti za to nosi sam. Ne velja pa to za tistega, ki se rekreativno ukvarja s športom in za tistega, ki seveda bi imel ob tem kakšno poškodbo. Zato je seveda sprenevedanje, da smo s tem zakonom želeli ali pa s temi spremembami želeli kakorkoli omejevati rekreativno dejavnost. Mogoče še nekaj v zvezi s tem zakonom. Mi smo na tem zakonu dejansko želeli uravnotežiti vpliv različnih družbenih ekip za to, da sodelujejo pri vodenju v zvezi zdravstvene zavarovalnice. Ni se nam zdelo primerno, da je to preveč locirano samo na posameznih skupinah. In temu je pripravljen predlog za oblikovanje skupščine zavarovalnice. Novost je le ta, da po predlogu novele daje soglasje k imenovanju Vlada Republike Slovenije in ne Državni zbor. Neizvajanje zakonov na področju zavarovalništva, tu je bilo govora o nekaterih problemih v zvezi z Vzajemno zdravstveno zavarovalnico. V Državnem zboru so bile zelo različne tendence glede Vzajemne. To dobro veste. Eni za privatizacijo, eni proti privatizaciji. Zakon, ki ureja izravnalne sheme, jasno govori o tem, da je ministrstvo dolžno pripraviti Zakon o preoblikovanju Vzajemne v delniško družbo. Tak zakon je pač v pripravi in ima svoj določen rok, v katerem mora biti tudi sprejet. Glede preoblikovanja Vzajemne oziroma združevanja Vzajemne z drugimi zavarovalnicami pa ministrstvo za enkrat uradno ni bilo obveščeno in tudi seveda zato ne moremo dati kakšnih posebnih mnenj. Mislim pa, da je naša naloga, da zaščitimo zavarovance in to bomo tudi storili. Tiste zavarovance, ki v tem času, če bi do kakršnikoli fuzij med zavarovalnicami res prišlo, na kar pa ministrstvo samo v celoti nima kakšnega posebnega vpliva, v kolikor pride do teh fuzij njegovih delniških družb, bomo ves čas stali na strani zavarovancev, predvsem tistih zavarovancev, ki si ne bodo želeli priti v delniško družbo. Tisti, ki bodo hoteli ostati v okviru Vzajemne zavarovalnice v taki obliki, kot je. To bo pač naš cilj in naša naloga tudi v prihodnje. Zato seveda ni res, da Vzajemna puščam divji privatizaciji, ampak sem nasprotno z vložitvijo predloga sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju to tudi preprečil. Ustavno sodišče je tudi potrdilo mojim predlogom in predlogom Vlade in zavrnilo predlagani referendum, da je lahko Državni zbor zakon sprejel Zakon, s katerimi so zaščiteni materialni interesi zavarovancev in zavarovalcev. Tako kot minister seveda nisem nikoli puščal državljane v negotovosti, ampak aktivno z gradivi in izjavami prispeval k njihovi celovitosti in informiranosti in ravnanju. Potem tukaj še cela vrsta očitkov, da gre za odsotnost dialoga z javnostjo. Sedaj tiste ankete in tisti pokazatelji, ki lahko kažejo na to, koliko ima kdo dialoga z javnostjo, kažejo, da smo mi med tistimi, ki imajo daleč največ tega dialoga ali pa, da smo med tistimi, ki imajo največ dialoga z javnostjo. Jaz mislim, da je to tudi očitno. Kar se tiče sedaj, recimo, slabšalnih besed o zdravstvenih domovih, kot je bilo slišati. Jaz nikoli nisem govoril slabo o zdravstvenih domovih. Jaz sem samo govoril, da so ankete pokazale, da so pacienti s prijaznostjo in z delom zasebnikov po anketah nekoliko bolj zadovoljni z njimi kot z uslugami v zdravstvenem domu. Jaz tukaj še vedno trdim, da v zdravstvenem domu je lahko enako prijazno ali pa bolj prijazno kot pri zasebniku. Je pa organizacija v zdravstvenih domovih včasih taka, da to onemogoča. Seveda organizacijske spremembe in te, ki so nujno potrebne v zdravstvenem domu, so tiste, ki bi lahko pripeljale do sprememb tudi v zdravstvenih domovih. Kar se tiče poslovanja zdravstvenih domov, da propadajo. To je seveda tudi ena zanimiva trditev. Ti zdravstveni domovi so vedno bolj bogati. Rezultati v letu 2005 so beležili kumulativni in poslovni rezultat zdravstvenih domov v višini 947 milijonov tolarjev, kar pomeni, 1,3% v celotnih prihodkih zdravstvenih domov. V letu 2004 so zdravstveni domovi realizirali 516 milijonov, kar pomeni 0,7% celotnih prihodkov zdravstvenih domov. Zdravstveni domovi so to nominalno realizirali s 431 milijonov tolarjev oziroma za 83,5% boljši rezultat. To se pravi, zdravstveni domovi v Sloveniji ne propadajo finančno, sigurno ne in tudi ne organizacijsko. Njihova vloga se pa lahko spremeni. Še mogoče par besed o mreži. Mreža na primarni ravni je zelo pomembna v smislu, ne tiste mreže, ko lahko ugotovimo trenutno stanje. To je zelo enostavno ugotoviti. Bistveno težje pa je pripraviti takšno mrežo, ki bo živela in ki se bo lahko od trenutka do trenutka hitro spreminjala. Mi smo za ta namen zaprosili Inštitut Jožefa Štefana, da pripravi s svojimi zmožnostmi, ki jih ima nek sistem, ki bi lahko omogočil življenje takšne mreže. Za enkrat, moram reči, da so problemi takšni, da je tu prišlo do različnih zatikanj in da za enkrat takšne mreže, ki bi lahko 100% dobro delovala, nismo uspeli pripraviti. To se strinjam, to je možno, ampak ves čas smo v tej smeri delovali in ves čas smo skušali dobiti na podlagi teh različnih mnenj mrežo in tiste podatke, ki so nujno potrebni, da ta mreža živi. Ker nam nič ne pomaga mreža, da enostavno trenutno stanje pokažemo. To že imamo, to ni problem, to smo imeli že leta 2000, pa potem v štirih letih nihče tega ni hotel uporabiti ali pa ni mogel. Mogoče tudi ni mogel, ker ni samo v hotenju, ampak je tudi v možnostih, ki za to obstajajo. Na sekundarni ravni ta mreža tako ali tako obstaja. Hvaležen sem vam, gospa Zalokar, za nekaj podnapotkov v zvezi z antibiotiki, ampak to bova spustila, ker to bolj verjetno poznam kot vi. Zdaj, kar se tiče napotnic in povečanja števila napotitev na sekundarno raven, pa nekateri podatki kažejo prav narobe. Govorili ste tudi o prof. Arnežu in njegovih odločitvah, kot strokovnjaku najvišje stopnje na področju plastične kirurgije. Moram reči, da sva se s prof. Arnežem dogovorila. On je sam želel oditi iz Kliničnega centra, vendar sva imela pri tem kar nek dolgotrajen razgovor, na podlagi katerega se on ni pustil niti pregovoriti, ampak je rekel, da želi oditi. In ker je ta želja bila prisotna, smo se dogovorili, da naredimo vse tisto, kar je možno. In ko ste mi zdaj v tem zvezi očitali tudi podelitev koncesij samo za ambulantno dejavnost v tem zadnjem razpisu, ki je bil narejen po vašem v nočnem času. Ta nočni čas je zelo zanimiv. Namreč, podpisovanje koncesij je bilo potrebno takrat zaradi tega, ker smo mi od zavodov šele ta dan, kar od nekaj zavodov šele ta dan dobili podatke, ali pustijo zdravnike med koncesionarje ali ne. Ker pa teh vseh podatkov nismo imeli, je bilo nemogoče razdeliti situacijo tako, da bi teh 470 milijonov in denar, ki so ga bolnice dale še dodatno za širitev programov za koncesionarje, ni bilo mogoče vrniti. In to je bil razlog, da se je to naredilo v tistem zadnjem trenutku. Pa nič hudega, zavarovalnica je imela svoj rok in do roka so bile te koncesije podeljene. Po drugi strani pa moram povedati, da so koncesionarji dobili koncesijo za tisto področje, za katero je bila izražena potreba, tako glede dostopnosti kot glede odstotka zaposlenih zdravnikov na tistem območju in tudi finančnih možnosti. In finančne možnosti v tej fazi so dovoljevale podelitev koncesij tudi kirurgom za področje ambulantne dejavnosti. S tem ni rečeno, da ni v prihodnje kot ste že sami povedali možno v primeru finančnih možnosti, da taka koncesija tudi lahko postane druge vrste ali pa tudi drugačna po svoji vsebini. Zdaj še nekaj besed o teh koncesijah in evropski zakonodaji. Vstop Slovenije v Evropsko skupnost ne pomeni nezakonitosti podeljevanja koncesij. Mnenje pravobranilke Evropske unije, da naj sodišče razveljavi koncesijsko pogodbo na Irskem, ker je bila sklenjena brez predhodnega razpisa, še ni mnenje skupnosti in zanesljivo ni uradno sprejeto. Vendar je treba očitek o neskladnosti podeljevanja koncesij za izvajanje javne službe na področju zdravstvene dejavnosti s pravnim redom Evropske unije še podrobneje pojasniti. Glede zgoraj navedene trditve se avtorji interpelacije in tudi vi, poslanci, danes sklicujete na mnenje te generalne pravobranilke. Komisija proti Irski, kjer pa stvari še niso niti razjasnjene, niti mnenje pravnikov ni tako enotno. Ko smo spraševali pravnike iz različnih delov Slovenije, pa tudi po svetu o tem. Moram reči, da so mnenja zelo, zelo različna. Sodišče bo pač o tem odločalo, vendar kakršnakoli bo odločitev, ne pomeni, da so sedanje koncesije pri nas podeljene po 1. maju 2004, bile podeljene nezakonito. Govorili ste še o številnih drugih stvareh. Prva zdravstvena asistenca je določen problem. Trditev, da smo podelili zdravstveni asistenci karkoli drugega od dovoljenja za delo, je neresnična. Dovoljenje za delo, pa če ga boste prebrali natančno, boste videli, kaj piše v tem dovoljenju za delo. Piše, da lahko izvajajo primarno zdravstveno dejavnost in nič drugega. Vse ostalo v tem dovoljenju ne piše. Torej so vsi ti očitki, da sem karkoli podelil tej zdravstveni asistenci, seveda neupravičeni, popolnoma neupravičeni. Zato sem tudi v svojem mnenju letos poleti jasno napisal, da smatram, da gre tu za zavarovalništvo, da po mojem mnenju tako poslovanje ni zakonito, in tako mnenje poslal Agenciji za zavarovalni nadzor, ki mora podati svoje dokončno mnenje. Če bo tako ali drugačno, so možne še različne druge poti, ki vodijo tudi na sodišče. O članstvu, kateri privatni zdravniki so v kakšni stranki, jaz tukaj ne bi govoril. So bili očitki, da so nekateri člani SDS-a. Mislim, da niso. Nisem pa tega preveril. Zdaj, kar se tiče nekaterih odgovorov na vprašanja ali nekatere očitke ali ugotovitve iz kasnejše razprave. Ne gre za prefrigan sistem uvajanja zasebništva, kot je rekel gospod Gulič. Nasprotno, gre za popolnoma transparentni zakonit način. Kar se tiče gradnje zdravstvenih domov so bili nekateri zdravstveni domovi res zgrajeni s samoprispevkom. Ampak, kdo jih pa jemlje, komu jih pa jemljemo? Z ničemer do zdaj nismo niti enega zdravstvenega doma nikomur vzeli niti ne prodali. Še zmeraj so vsi zdravstveni domovi v rokah ustanoviteljev, to je občin. Vsaka kakršnakoli druga interpretacija je. Samo enega mi povejte, ki ni več, pa se bomo takoj lažje pogovarjali. Vsi zdravstveni domovi so še vedno v rokah občin in bodo v rokah občin tudi ostali, saj ne more drugače biti. V primeru, da bi v nekem zdravstvenem domu v celoti prešlo delo v roke zasebnikov v okviru tega javnega zdravstva, bo zdravstveni dom ali občina v tem primeru še nekaj dobila denarja od tega, lastnik bo pa še vedno ostala, saj bo dobila najemnino in občini in ustanovitelju ne bo več treba investirati v sam zdravstveni dom, ampak bodo to dolži opraviti koncesionarji. Če tukaj ne vidite vsaj deloma ene možnosti za boljše delovanje zdravstvenih domov, ja, potem pa res ni pomoči. Kar se tiče kakšne vrste, so bile, gospod Gulič, za, kaj ste rekel, za kavo ali ne vem za kaj, za vse sorte. Skozi smo stali v vrstah, ves čas, ne da bi bilo kaj miru vmes. Tako da, tisto so bili hudi časi. Tako, da jaz jih ne bi niti od daleč rad videl ponovno. Današnje vrste se pa v zdravstvu skrajšujejo. Res pa je, da je možno, to kar pripovedujete, v posameznih primerih, da nekje v nekem okenčku ob prijavi nekoga odslovijo in ga dajo izven vrste, bom rekel, da tako da ga sploh ne štejejo, ga dajo za drugo leto in rečejo, pridite drugo leto in se prijavite. To je možno. Ampak, to ni stvar samo zasebnikov, to je stvar lahko tudi v državnem javnem zavodu. Ampak tak primer, če se zgodi, se lahko uredi samo v enem primeru. To je takrat, kadar za to vemo, kadar dobimo prijavo. Brez tega, sem prepričan, da ne vi ne jaz tega ne bomo mogli storiti in izboljšati. Ampak, pripravljen pa sem v vsaki konkretni situaciji stvar tako spremeniti, da bo funkcionirala tako, kot si jaz in vi vsi in predvsem naši pacienti to želijo. Kar se tiče klientelizma, sem že odgovoril, nobenega klientelizma ni bilo v tem mojem mandatu in tudi na tisto glede koncesije Marka Bitenca sem že odgovoril. Kar se tiče gospoda Grilla, bi pa rekel, da je povedal marsikaj tistega, kar bi lahko tudi jaz povedal. Moram reči, da se v celoti z njim v tem njegovem izvajanju strinjam in mi je omogočil malo manj govora, ker je povedal praktično kar nekaj stvari, ki so bile zelo pomembne za razumevanje zadeve. Seveda gospodu Pavlihi pa sem dolžen vseeno nekaj odgovorov. Sedaj, da je minister služabnik. Jaz sem se 8 let latinščine učil. Dobro vem in v temu tudi delam, temu primerno tudi delujem. Mislim, da je res minister služabnik in naše delo je dejansko namenjeno služiti pacientom oziroma zavarovancem. Da ne priznavamo napak, seveda tudi ne bo mogoče čisto res. Veste, samo napake so take, ki res so in napake so take, ki ti jih nekdo očita, pa to niso. To sta pa dve popolnoma različni stvari. Jaz napako, če jo naredim, sem še vedno priznal in jo skušal popraviti v dogovoru, v dogovoru na nekem nivoju. Nikakor pa ne na takem, kakršnem se v zadnjem času pojavljajo nekatere izjave predvsem s strani tega. Gibanja za ohranitev javnega zdravstva. Sedaj o razpadanju zdravstvenega sistema. Ni govora. To kažejo vse ankete po svetu, pri nas. Pri nas ni nobenega razpadanja zdravstvenega sistema. To bi rad vam tukaj in pa vsem tudi povedal. In, da pa se kitim sam z nekimi rezultati iz prejšnjih obdobij. To pa seveda tudi ne drži. Jasno sem povedal, da je anketa, ki je pokazala naše dobro mesto zdravstva v Evropi, posledica vsega obdobja. Jasno sem pa tudi danes to povedal, tukaj za govornico in vedno do sedaj sem povedal, da je to posledica delovanja. Predvsem je posledica stabilne finančne situacije na področju zdravstva, ki jo je ves čas zagotavljala zdravstvena zavarovalnica. To je posledica tega. Ta stabilnost je posledica tega. Res pa je, da sem rekel, da če bi upoštevali rezultate iz leta 2006, ki pa niso bili upoštevani, pač pa samo iz 2005 in 2004, potem bi bilo naše mesto še bistveno bistveno boljše. To sem pa rekel in to je resnica. To se da s številkami tudi pokazati. To bomo tudi lahko, če boste hoteli, jutri izračunali v vseh posameznih točkah. Ni pa mogoče tega v trenutku sedaj povedati. Kar se tiče zakonitosti, kar ste govoril, gospod Pavliha, glede zakonitosti koncesije o Marku Bitencu so mnenja zelo različna. To sem že uvodoma povedal. Ni pa mogoče reči, da so ta vsa pravna mnenja pravzaprav enako dobra. Težko bi rekel, če so vsa enako dobra, če so pa tako različna. Zelo različna. Ta mnenja so tako različna, da jih je težko ocenjevati in dati na isti imenovalec. Samo moment, da najdem še druge očitke. Nekaj zakonodaje je bilo dejansko prestavljeno iz leta 2005 na naslednje obdobje. Tu moram povedati dve stvari predvsem za tri zakone. Zakon o bolnikovih pravicah, Zakon o duševnem zdravju in Zakon o dolgotrajni oskrbi. Zakon o duševnem zdravju je, kot veste, več kot desetletje, pol drugo desetletje že v pripravi, pa se stroka nikoli ni mogla zediniti o tem zakonu. Moram reči, da smo mi to zedinjenje stroke na področju Zakona o duševnem zdravju uspeli doseči v septembru mesecu tega leta. V septembru je stroka dala soglasje na Zakon o duševnem zdravju, ki je sedaj pripravljen. Obstajajo samo še neke pravne dileme, ki jih je treba razrešiti in zakon bo pripravljen. Druga stvar je Zakon o bolnikovih pravicah, ki ste mi ga ravno tako očitali, da ga nisem uspel pripraviti. Ta zakon je eden najtežjih zakonov, ki jih sploh lahko, vsaj z mojega področja, lahko pripravimo. Zakon, ki je bil pripravljen že v prejšnjem mandatu in ki je bil nekako pripeljan, ki je imel poizkus pripeljave v parlament v tem letošnjem letu. Tadva sta popolnoma identična. Seveda, ta zakon ni šel skozi nobeno javno razpravo. Mi smo javno razpravo o tem zakonu pripravili in to javno razpravo tudi vnesli v zakon. Kljub tej javni razpravi pa je še cela vrsta problemov, tako s strani medicinske stroke po javni razpravi. Še enkrat povem, po javni razpravi, kot tudi s strani pravne stroke. In sedaj usklajujemo še ta dodatna mnenja in mi želimo pripraviti zakon, ki bo dober. Ne zakon, ki bo pripeljan samo zato, da bo sprejet, ampak ki bo deloval in ki bo bolnikom dajal resnično neko varnost, zaščito. Problem je v tem, seveda, da ta zakon ne predvideva nekih bistvenih finančnih posledic znotraj zavarovalnice. To pa so seveda problemi. Zahteva veliko več angažmaja in veliko več dela kot sicer. Zato je Zakon o bolnikovih pravicah, še enkrat povem, eden zelo težkih zakonov. Vendar mislim, da smo v zaključni fazi. Zakon o dolgotrajni oskrbi je zakon, ki je eden najbolj socialno napisanih zakonov v Evropi. Ta zakon zagotavlja enake pravice do oskrbe vsem zavarovancem. Tudi tistim, ki niso v domovih starejših občanov. Ker sedaj je ena velika razlika med enimi in drugimi, kar se tiče njihovih pravic. Mi s tem zakonom v prihodnje želimo te pravice izenačiti. Potrebujemo pa za to nekaj finančnih sredstev. Nekaj finančnih sredstev za to je potrebno. Moramo se dogovoriti, na kakšen način ta sredstva tudi dobiti. Torej, še enkrat ponavljam, zakon je v pripravi. Zahteva določena finančna sredstva, za katera se je treba v prihodnje dogovoriti. Mislim, da se tudi bomo. Tu bomo morali najti nek konsenz, tudi na nivoju Vlade, da ta zakon dejansko tudi realiziramo. To je zakon, ki bo eden najbolj socialno usmerjenih zakonov na našem teritoriju, pa ne samo pri nas, ampak tudi v Evropi. Zakon o zdravilstvu je pa posebna zgodba. Ko se zmenimo z eno skupino zdravilcev, je problem pri drugi. Skratka, tu so težave še dosti hujše od drugih zakonov, ampak tudi ta zakon je v končni fazi usklajevanja in bo pripravljen za javno obravnavo oziroma za predstavitev tudi na Vladi. Gospa Zalokarjeva me je spraševala, kdaj bomo uvedli cepljenje proti raku materničnega vratu. Poglejte, 22. november je minil, tri tedne nazaj ali nekaj takega, malo več mogoče, odkar naj bi dobili na mizo predloge za spremembo teh navodil oziroma tega programa. V Sloveniji je trenutno že možno samoplačniško cepljenje pri zdravnikih izven programa. To je možno, še enkrat zagotavljam, to je možno. Ni nobenega razloga, da tega zdravnik ne bi naredil. Odkar je s strokovne strani stvar potrjena, od takrat naprej je to možno. V program bomo pa to vpeljali prihodnje leto, v začetku leta, zdaj takoj januarja. Vendar še enkrat povem, da je to samoplačniški del. Kdaj bomo pa uvedli plačevanje s strani zdravstvene zavarovalnice za to cepljenje, vam pa seveda ta trenutek ne morem odgovoriti z nekim datumom. To je odvisno tako od stroke kot tudi od finančnih možnosti. Na vsak način sem prepričan, da je to potrebno. S svoje strani bom naredil vse za to, da bomo na tem področju uspešni. Vendar bomo morali namesto tega nekaj drugega, kar se nam ne bo zdelo toliko pomembno, prestaviti na kasnejši rok. Ni mogoče več tiskati denarja, kot je bilo to v tistih starih časih. Še nekaj besed o cepljenju proti temu humanemu papiloma virusu. Na področju cepljenja je pravzaprav tista odločilna ustanova, naša terciarna institucija, Inštitut za varovanje zdravja, kjer deluje tudi strokovna skupina za oblikovanje priporočil za cepivo proti humanemu papiloma virusu. In člane te komisije sestavljajo strokovnjaki s področja onkologije, ginekologije, infektologije in epidemiologije. Skupina oblikuje priporočila za to, kako naj bi se cepivo uporabljalo pri nas, in bo v prihodnosti tudi spremljala učinke cepiva. Tu je seveda še veliko problemov, ni vse tako enostavno, kot se mogoče zdi medicinskim laikom. Takih priporočil, ki so strokovne narave, pa ne potrjujem jaz kot minister. Še enkrat poudarjam, cepivo proti HPV je v Sloveniji že na voljo. Zdravniki, ki so za to usposobljeni, ga lahko uporabljajo in posameznike cepijo že danes. O njegovi uporabi se odločijo glede na indikacije in v skladu z določbami dovoljenja za promet ter na podlagi presoje, da je takšno cepljenje v korist pacientu. Letni program cepljena, ki pa je pripravljen po predlogu IVZ-ja vsako leto, in ga jaz tudi sprejmem, pa predstavlja organizirane aktivnosti države za obvladovanje nalezljivih bolezni, ta bo pa za leto 2007 vseboval tudi organizirane aktivnosti za cepljene proti HPV virusu. Kar se tiče prenosa sredstev iz proračuna na zdravstveno blagajno glede plačevanja sekundarijev in pripravnikov, moram reči, da ne vidim potrebe za takšen velik preplah na tem področju. Tukaj gre za en ukrep, ki bo sekundarije in pripravnike glede plačevanja izenačil z drugimi zaposlenimi v zdravstvu. Prav nobene razlike. Ne razumem, zakaj je sploh bilo potrebno sekundarije in pripravnike plačevati na način kakršen je bil v veljavi zdaj. In še nekaj rečem. Tudi to, da je sedaj iz državnega proračuna, da je s tem obremenjena zavarovalnica, s tem bo denar ostal v zdravstvenem sistemu. Saj proračun zdravstvenega ministrstva ni nekaj, kar bi bilo uporabljeno nekje drugje. Ta denar bo še vedno uporabljen za zdravstvo, za bolnike, za njihove potrebe, mogoče za investicije. Za vse tisto, kar je potrebno. In denar na zdravstveni zavarovalnici pa je seveda zagotovljen iz sredstev, ki ste jih že vi tudi sami omenjali. To so sredstva iz prihrankov zaradi manjšega plačevanja pri plačah. In ta sredstva so v neki višini, ki bistveno presegajo višino, ki je potrebna za plačevanje plač sekundarijem pripravnikov. In zaradi tega, ponavljam, pacienti, bolniki ne bodo nič prikrajšani. Nasprotno - pripravljeno imamo celo vrsto ukrepov, ki bodo sredstva še povečali in tako mu omogočili tudi skrajševanje čakalnih dob in širitev programa v prihodnjem letu. To se pravi, v tem primeru gre seveda tudi za zavajanje. Kar se tiče Pravilnika o cenah zdravil. Pravilnik o cenah zdravil, kakršen je bil sedaj v veljavi in ki ga napadate, je pravilnik, ki ste ga pač sprejeli v nekem prejšnjem obdobju. Ta pravilnik res ni dober in imamo v pripravi nov pravilnik, ki bo začel veljati s 1. februarjem 2007. Govorim o Pravilniku o cenah zdravil. Ta pravilnik je pripravljen in bo omogočil bistvene prihranke v zdravstveni blagajni. Je pa seveda določen problem pri proizvajalcih in uvoznikih. O tem pa mislim, da smo si vsi na jasnem. Ampak te probleme bomo s skupnimi močmi z njimi vred rešili in na ta način bistveno pripomogli k povečanju sredstev za zdravstveno zavarovalnico. In ta sredstva bodo uporabljena tako za nova druga zdravila kot tudi predvsem za draga biološka zdravila, ki jih v prihodnje sigurno potrebujemo. O čakalnih dobah ne bi še enkrat govoril. Glejte, bili so različni očitki, da čakalne dobe v tem našem prikazovanju kažejo nerealne podatke. To seveda ni res. Podatki zavarovalnice in ministrstva kažejo na izrazito skrajšanje čakalnih dob, tistih čakalnih dob, ki so pač v okviru naših pregledov. In taki pregledi, tako število vodenih ali pa pregledovanih čakalnih dob traja že ves čas, ker se ni nič spremenilo od prejšnjega mandata do sedanjega. Mi smo vzeli popolnoma isto skupino posegov in ugotovili take in take rezultate. Saj ne boste, upam, da tukaj trdili, da se čakalna doba na operacijo na srcu ni skrajšala, da se ni zelo skrajšala, na primer za koronografijo in diletacijo na srcu. Ne vem, zakaj ste omenili, če sam vas prav razumel, da se niso skrajšale čakalne dobe za sivo mreno, za magnetno resonanco. Vse so se skrajšale, tudi bistveno so se skrajšale čakalne dobe za operacije kil, za žolčnik, za vse tiste stvari, ki jih pač ocenjujemo in vodimo v statistiki. Niso se pa skrajšale čakalne dobe za nekatere ortopedske operacije, kjer pa sem že večkrat poudaril, da obstajajo tudi nekateri drugi tudi subjektivni problemi, pa ne pri nas, da teh stvari še ne moremo urediti tako, kot bi si želeli. Ampak tudi tukaj smo na dobri poti. Res pa je to, kar trdite, da pa to ne zajema vseh, recimo, ambulantnih pregledov, ker mi smo tukaj vzeli 12 najbolj problematičnih stvari za oceno, za isto zbirko, kot ste jih vzeli v prejšnjem mandatu. Tisto, kar je problem in kar moramo rešiti v prihodnje, kar se čakalnih dob tiče, pa je dejansko, da ne bo več potrebno čakati na preglede v nekaterih specialističnih ambulantah. Tu pa so določeni problemi in jaz upam, že sedaj smo jih skrajšali, pa jih bomo še bolj. Spomnite se, leta 2000 sem uvedel, ko sem bil tistih nekaj mesecev minister, triažne ambulante. Triažne ambulante smo uvedli leta 2000. Ko je prišlo do zamenjave na ministrstvu, so se tem triažnim ambulantam smejali in te triažne ambulante so odločilnega pomena za skrajševanje čakalnih dob na specialistični dejavnosti. In prav zaradi tega bomo kontrolo nad tem bistveno bolj v prihodnje tudi gradili. Tu obljubljam, tu seveda ni mogoče v kratkem času, ker se mogoče nekomu niti ne zdi, da sta dve leti kratek čas, ni mogoče urediti vseh stvari, ki so se nagomilile v zdravstvu v zadnjih ne vem koliko letih. Kar se tiče enotne čakalne liste. Mi vzpostavljamo ta sistem enotne čakalne liste. V sistem bodo vključeni vsi izvajalci znotraj te javne zdravstvene mreže, tudi zasebniki. Ti bodo za začetek trikrat letno v sistem pošiljali podatke o čakajočih po vrsti posega. Sistem je zastavljen tako, da bo omogočal presejanje čakajočih, tako da bo lista prečiščena v smislu dvojnih ali več zapisovanj čakajočih, tudi preminulih, kot je bilo včasih, in tistih, ki so med čakanjem že opravili poseg. Dostop do enotne čakalne liste pa bo omogočen preko spletne strani in bo po izvajalcih prikazoval dolžino čakalne dobe za posamezen poseg. Začetek delovanja sistema pa je predviden v začetku leta 2007 in se bo sproti dopolnjeval, izboljševal. Jaz sem prepričan, da ta sistem ne more biti že v začetku 100%, da bo imel določene popravke v prihodnje, ampak vedno z dobrim namenom, da se bodo lahko pacienti naročali na nekatere preiskave, ko bodo videli, kakšna je čakalna vrsta na posamezni kliniki ali pa v posamezni bolnišnici. Zdaj govorite o nekih dolgih čakalnih dobah v Kliničnem centru. Vse te čakalne dobe so se tudi v Kliničnem centru bistveno, bistveno skrajšale v zadnjem času. Ampak tudi, če bi te čakalne dobe ostale take, kakršne so bile včasih, bi lahko pacienti mirno šli na poseg ali operacijo ali pa na pregled kamorkoli v Sloveniji, kjer so čakalne dobe krajše. Pa se to ne zgodi. Torej, v Sloveniji je možno danes, tudi če je v Ljubljani slučajno dolga čakalna doba za kakšen pregled, kot je bila nekaj časa za magnetno resonanco, iti na magnetno resonanco v katerikoli kraj, kjer imajo magnetno resonanco, in tam boste lahko na vrsti v bistveno krajšem času. Ampak tudi to ne drži, tudi za magnetno resonanco smo zdaj bistveno skrajšali čakalno dobo tudi v Ljubljani, predvsem s tem, ko je bil nabavljen nov aparat za magnetno resonanco. Toliko mogoče v odgovorih na nekatere dileme, ki so se pojavile, in nekatera vprašanja. Se bom pa kasneje še vključil in odgovoril na druga vprašanja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Oprostite, nisem videl. Želite v imenu predlagatelja? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Zahvaljujem se ministru za zelo izčrpen odgovor, skoraj enouren, vendar bi želela nekaj stvarem replicirati, ponoviti ali pa jih ponovno obuditi. Zelo pozdravljam tiste odgovore, ki ste jih dali v zvezi s tem, da "ste pripravili", "bo pripravljen" ali "je narejeno". Čakalne liste, pravite, da je nacionalni program pripravljen. V zvezi s Pravilnikom za zdravila ste rekli, da je pripravljena sprememba. V zvezi z zakoni, o varstvu pacientovih pravic, duševnem zdravju, zdravstveni mreži, naj bi bili tudi pripravljeni. Zakaj, gospod minister, pravzaprav opažamo vso to aktivnost šele po tem, ko smo vložili interpelacijo? Takrat se je začelo neverjetno intenzivno dogajanje. Tudi Zakon o koncesijah so začeli pisati in pripravljati v mesecu septembru in tako dalje. Zakaj je bila potrebna interpelacija, da ste vse to začeli pripravljati, kajti zaradi nespremenjenega pravilnika, ki ga vi, ker je to vaš dokument, to je akt, ki ga sami sprejmete, brez parlamenta, kadarkoli, vsak dan. Zakaj ste ta pravilnik šele zdaj pripravili, pa smo zaradi tega v letošnjem letu izgubili 2 milijardi tolarjev? Zakaj Zakona o pacientovih pravicah, s katerimi bi bolnike vendarle nekako zaščitili v tej tranzicijski dobi prehoda in tega množičnega podeljevanja koncesij, ni bilo prej, da bi bili že letos zaščiteni? In vse to ste vedeli tudi sami in se zavedali, to sem vam povedala, kajti ob začetku vašega mandata ste vse to obljubljali v roku enega leta in tudi uvrstili v leto 2005. Seveda so potem ti zakoni bili prestavljeni v kasnejše obdobje. Tu je krivda in tu ste zamujali in nastala je škoda. In za to ste odgovorni. Kar se tiče Prve zdravstvene asistence, pravite, da ste izdali dovoljenje za delo in to dovoljenje imajo samo za primarno zdravstveno dejavnost. Prek zdravja so dobili še dovoljenje za sekundarno zdravstveno dejavnost in s Pacientom še drugo. To je skupaj v PZA-ju združeno. Ampak minister, v marcu se je vse to pisalo. Danes je december. PZA še vedno vsak mesec pobira iz žepov ljudi 5.500 tolarjev. Oprostite, prav gotovo mi v opoziciji nismo tisti, ki bomo to, očitno nezakonito dejavnost, preprečili. Za to ste vi, za to je vaša Vlada, za to so vaše inšpekcijske službe, za to so agencije, ki delujejo v okviru Vlade, kot posebni organi. Vse to je na vas. Opozarjajte, delujte, bodite aktivni! Opozicija je na to opozarjala. Mediji so pisali v marcu. Nič se ni zgodilo, oni še vedno poslujejo. Pravite, da naj tisti, ki so na čakalnih listah oziroma ki čakajo, pa jih niso želi uvrstiti na čakalne liste, pošljejo prijave na ministrstvo. Danes vsi tisti, ki spremljate ta prenos, ste pozvani. Če ste prišli nekam, pa vas niso želeli vpisati na čakalno listo, če niste dobili datuma, pošljite svojo pritožbo na ministrstvo. Je to pot? Morda. Vas bodo morda zasuli, ne vem. Nam so dnevno sporočali primere, ko se je to dogajalo. Seveda to ni način, ljudje pritožujte se na ministrstvo, ker se nekaj dogaja, seveda, potem bo problem ponovno izbil na plano. Malo ste se nasmehnili in mi rekli, da o antibiotikih midva naj ne bi govorila. Res je, imate prednost in ste zdravnik, jaz sem samo pacient in državljan in bolnica sam in tja. Ampak jaz nisem govorila o antibiotikih, jaz sem prebrala tisto, kar je povedal nekdo drug, kar je povedal dr. Martin Toth. In on je rekel, da se tako dogaja, da pri pacientih ne opravijo laboratorijskih storitev, ampak namesto tega napišejo najdražji antibiotik. Da ne boste mislili, da se čutim dovolj sposobna za te stvari, to je stvar, ki je bila napisana in objavljena v Večeru. In to je njegova ugotovitev iz njegovih bogatih izkušenj in jaz sem prepričana, da je točna. Seveda v zvezi z Medicorjem in s podelitvijo te koncesijo. Prvo moram reči, gospod minister, da bi bilo dobro, da bi zaradi tega, ker je bil to povečan program, uveden v letu 2003 za 230 novih srčnih operacij, da bi vendarle povedali, da se je morda čakalna doba tudi zaradi tega ukrepa za kakšno majhno stopinjo tudi zmanjšala in da vse le ni bilo narejeno kasneje. To je bil dodatni program, za katerega je razpis spremljala cela Slovenija. Jaz sem prepričana, da več ali manj so vsi ljudje vedeli, da to poteka. Res je bil razpis samo za oddajo prostorov. Na Zavodu za zdravstveno zavarovanje pa je potekal razpis za razširjeni program za srčne operacije. In ta razpis je bil narejen tako, da so najprej ugotovili potrebe, ali bi to lahko opravljali v Ljubljani ali bi to lahko opravljali v Mariboru, ugotovili, da ne, zato je bil izveden kasneje razpis. Potem so bili pregledani prostori. Če bi danes bila tu z nami dr. Metka Zorc, ki je ta center postavila, bi vam povedala, da je ogorčena nad tem, da jo izpostavljate kot nekoga, ki ni z največjo muko prek vseh strokovnih in najhujših verifikacij prišla do tega. Mislim, da bi marsikaj o tem vedel povedati kolega državni sekretar Dorijan Maršič, ki je ta postopek vodil, če sem prav informirana, pa naj vas seznani. Dr. Zorčeva je govorila o večmetrskih dvajsetih študijah, ki jih je morala predložiti in s katerimi je konkurirala. In ne nazadnje, za ta program sta se pojavila dva kandidata, slavni dr. Klokočovnik, ki bo zdaj očitno raje postal župan, in pa center oziroma zavod Medicor. In v komisiji, ki je pregledovala strokovnost teh dveh konkurentov, so bili trije neodvisni tuji strokovnjaki. Gospod minister, kaj od tega lahko poveste, da ste imeli v primeru razpisa oziroma oddaje, koncesije dr. Marku Bitencu. Tuje strokovnjake, razpis za prostore? Dr. Marko Bitenc je prostore iskal šele po tem, ko je dobil koncesijo. Dokazano, imam dokumente. Prej v vašem dokumentu je napisano, da je dolžan to samo izvajati v primernih prostorih, piše. In šele kasneje se je pozanimal in seveda zdaj opravlja te stvari v Izoli. V zvezi z zdravstvenimi domovi pravite, da ni vaš odnos omalovažujoč. Jaz sem v uvodu citirala vašo izjavo, v kateri ste rekli, da so preživela oblika organizacije, okostenela in tudi tukaj moram reči, da piše, da zdravstveni dom je kot osnovna enota v nasprotju z novimi koncepti. Ne nazadnje, kdorkoli nas je danes poslušal, je lahko ugotovil vsaj v vašem uvodu, ki ste ga imeli še napisanega, da niste našli ene same pozitivne besede o zdravstvenem domu. Niti ene same. Zdaj, da, zjutraj pri napisanem odgovoru nič. In seveda to je najboljši odgovor, kakšno je vaše stališče do zdravstvenih domov. Še več, tukaj ima izjavo iz Radia Slovenija, ki ste jo dali marca 2006, in v kateri ste rekli, da ker občine nasprotujejo podeljevanjem koncesij in so tukaj toge, ne vem iz kakšnih razlogov, ste rekli, bomo oziroma razmišljamo o tem, da bi podeljevanje koncesij na tem nivoju prevzela do ustanovitve regija ali država. Kajti občine niso dovolj poslušne, nekatere občine ne podeljujejo koncesij v skladu z vašimi pričakovanji, zato boste to prevzeli vi oziroma regije. V zvezi z HPV-jem in cepljenjem. Ni res, če sva danes brala iste časopise, potem v teh medijih danes piše, da so zdravila, da so usposobljeni zdravniki in da je pri vas dopis, s katerim morate dovoliti, da bo to zdravilo uvrščeno na seznam. To pomeni, da cepljenje pri nas vendarle ni urejeno. Tako piše v Dnevniku. Ali pa, bom rekla, je ta informacija napačna in lahko cepijo. Tudi izjava zdravnikov je, da seveda vse imajo, tudi za samoplačnike v tem trenutku ne smejo cepiti, kajti zdravilo še ni na seznamu, kamor ga morate uvrstiti vi. Rekli ste, prihodnje leto. Jaz moram povedati, da v imenu tistih, ki to pričakujejo, upam, da bo to čim prej. Gospod minister, čim prej. In ne se izgovarjati, da ni denarja, če ste pa takoj našli denar in helikopterske prevoze oddali tujcem in s tem povzročili za približno 300 milijonov višje stroške. Če bi ta denar dali takoj v ta cepljenja, bi bili mi uporabniki zelo, zelo zadovoljni. Pravite, da ste vse koncesije podelili v skladu, tako kot prej. Jaz sem že v jutranjem uvodu povedala, da se je nekaj vmes zgodilo, gospod minister, vstopili smo v Evropsko unijo. Za nas velja tudi pravni red Evropske unije. In očitno nočete slišati vseh številnih pravnikov, zjutraj sem jih naštevala, ki so vas opozarjali, tudi Zdravniška zbornica, Fides, se popravljam, Zdravniška zbornica nima kakšnih pripomb, tudi Fides, ki želijo transparentno, ki želijo javne razpise, ki želijo Zakon o koncesiji, ki želijo mrežo, ki je ni, in ki hočejo, da je enakopravno lahko vstopajo v to podeljevanje koncesij. Pravo, toliko me pa je sedaj že naučil sin, ki hodi na pravo, pravo je dinamična zadeva. In ne se zgovarjati, jaz delam tako, kot so delali vsi pred menoj. Pravo je dinamična zadeva in sami, če želite, vam sedaj preberem, sami ste ob predstavitvi svojega programa rekli, treba je urediti način podeljevanja koncesij, ga narediti transparentnega in ga tudi na način javnih razpisov urediti. Ni, dve leti ni, kakorkoli se že obrnemo, tega ni. Hvala.
Gospod minister, imate besedo. Prosim.
Sedaj vsaj upam, da se ne bova samo midva pogovarjala, ampak moram pa vseeno odgovoriti. Številne aktivnosti, ki ste jih pripisali vloženi interpelaciji, seveda se niso začele z interpelacijo. Zakonov veste ne morete napisati v enem mesecu, to poznate, zakon se piše dolgo časa in to nima nobene povezave z interpelacijo, tudi približne ne. Tudi pravilnik, ki ga pišemo o cenah zdravil nima nobene povezave z interpelacijo. Pravilnik se je začel pisati že v mesecu avgustu tega leta. Tako da mislim, da je to res malo za lase privlečeno, ampak lahko tudi taka razlaga, če jo hočete imeti, ki jo obdržite, ni pa resnična. Škodo, ki je nastala, zaradi zakonov, ki so se malo oddaljili, bi temu rekel, zaradi različnih usklajevanj in zaradi izboljšav zakonov v pripravi bi pravzaprav težko ocenili. Bi pa rad primerjal s tisto škodo, ki je nastala v prejšnjem mandatu, ko štiri leta ni bilo nobenega sistemskega zakona. Ta primerjava bi bila mogoče zanimiva, ko že govorimo o kakšni škodi. Mislim pa, da škode zaradi tega ni, stvari se urejajo v nekaterih nivojih in so urejene. Kar se tiče, da se vsi pacienti, če ne pridejo na vrsto za kakšne operacije ali kakšne posege, da se lahko prijavijo potem na ministrstvu, seveda to ne bo držalo, ampak potrebno pa je ugotoviti tam, tista mesta, kjer paciente ne vpišejo na listo. In to so tudi povedali, če niste dobili datuma. Takrat pa je seveda treba javiti, kamorkoli, ali sem to jaz, ampak še bolj primerno bi bilo, če bi bilo to vodstvo zavoda. Ne bi govoril sedaj o nekaterih imenovanih neodvisnih strokovnjakih, ki so bili tudi poimenovani imensko. Sedaj Toth in Česen ne vem, če sta ravno neodvisna. To bi težko rekel. Mislim pa, da nista. Vi mislite, da sta, jaz mislim, da nista. Sedaj pa Medicor. Medicor je zelo zanimiva zgodba. Jo poznam, mislim, da bolj kot vsi vi tukaj, še iz časov, ko nisem bil na ministrstvu. Tisti razpis na Zavodu za zdravstveno zavarovanje leta 2003 je bil enak razpis, kot so razpisi danes, za dodelitev programov. In dr. Bitenc dela v teh prostorih. Dela v istih prostorih, kot dela Medicor. On je najel prostor v Medicorju. Nič hudega, saj so sedaj še bolj izkoriščeni. Seveda ne potrebujemo za takle razpis tujih strokovnjakov. To je metanje denarja skozi oken. Že prej je bilo govora, koliko dolarjev ali evrov je bilo vrženo v inozemstvo, nekim Avstralcem, pa ne vem kam, skratka nekam v tujino, pa od tega nobenega rezultata. Od tega ni prav nobenega rezultata. Če bi ta rezultat bil, bi bil zelo vesel, ampak žal ga ni. Kje so tisti milijoni, bi bilo dobro tudi videti. Kar se tiče zdravstvenih domov in njihove vloge kot edine osnovne celice za osnovno zdravstvo. To ni res. Jaz nisem rekel, da zdravstveni dom ni osnovna celica. Lahko je, ni pa edini, predvsem pa ni edini nosilec dejavnosti. Nosilec dejavnosti je tako zdravnik. Kar se tiče podeljevanja koncesij in predloga v novem zakonu, moram reči, da dejansko ugotavljamo izrazito neenakost med posameznimi občinami glede možnosti in dostopnosti pacientov in tudi glede podeljevanja koncesij. Tukaj sta dva kraja v Sloveniji, ki sta, ne vem zakaj, ampak na vsak način na eni strani rekel, to sta Ljubljana in Maribor. Tukaj so težave strahotne. Sploh ne vem zakaj, ni mi čisto razumljivo, ampak na vsak način koncesijo dobiti v Ljubljani je težje, kot dobiti glavni dobitek na Lotu in to zaradi mesta, ne zaradi mene. To je stvar občine. In zaradi te neenakosti obstaja želja, da se te stvari izenačijo. In v predlogu zakona bo tudi pisalo, v predlogu zakona, da ne bo spet kdo rekel, da je to zakon, v predlogu zakona bo pisalo, da je možno po določenem času, če občina ni pripravljena sodelovati pri podeljevanju koncesij, to možnost pridobi na podlagi pripravljene mreže tudi regija ali zaenkrat država, ampak leta 2008, to je praktično drugo leto, bo to regija. In mislim, kjerkoli sem še bil do zdaj po Sloveniji, kjerkoli sem se pogovarjal tako z občinami, razen v Ljubljani in Mariboru, tu je specialni problem, ampak kjerkoli sem se pogovarjal do zdaj v občinah po Sloveniji - bil sem, mi morate verjeti, v zelo velikem številu občin -, povsod so bili pripravljeni prisluhniti tej ideji, da bi koncesije za primarno raven v prihodnje v prvi fazi podeljevale tudi regije. Mislim, da to ni nič narobe. Demagoško pa je strašiti občine in župane, da jim bomo nekaj vzeli, kar je njihova pravica. Saj tega ne bomo mi vzeli, o tem se bomo dogovorili, potem bomo to stvar tudi kasneje lahko realizirali. S tem bi izenačili posamezne občine med sabo. To, česar zdaj ni. Tu ne mislim nobene centralizacije in nobenih takih sprememb, ki bi škodovale, predvsem ne pacientom. O EU sem že govoril, o tistem zakonu. Tam še ni nič jasnega. Ko bo jasno, se bomo odločili na podlagi te odločitve sodišča. Glede Fidesa. Fides je imel kot zdravniški sindikat veliko dobrih idej. Ena od teh je tudi ta o teh skupinskih praksah, ki naj bi jih imeli, kjer bi v okviru Fidesa bilo možno potem organizirati tudi zasebno dejavnost. Ampak to je pač ena od idej, ki ji pa sam nisem prav preveč naklonjen. Zame je boljši sistem, kakršen je predviden s podeljevanjem koncesij na primarni ravni in predvsem s temi svobodnimi specialisti na sekundarni ravni. Kar se tiče helikopterja, je tu šlo za odpoved, praktično za prekinitev aktivnosti obrambnega ministrstva na področju prevažanja bolnikov, pa tudi Ministrstva za notranje zadeve. Namreč, projekt je bil prej pilotski, kot se temu reče, to pomeni, da je bil poskusni projekt. In ta projekt je potekel že konec leta 2004 oziroma 2005. Takrat smo se odločili, da gremo v resen projekt, ne pilotski, ne poskusni. In na podlagi tega smo se pač odločili za tak način, kakršen je sedaj bil izpeljan z uredbo Vlade, da prepustimo organizacijo tega delovanja Avtomoto zvezi Slovenije, ki je to tudi dobro izpeljala. In stvar deluje. Stvar od 1. decembra že deluje in zaenkrat nismo najemali kakih posebnih tujcev. Na zadevo pa je treba pogledati še z drugimi očmi. V prejšnjem obdobju, ko so to opravljali helikopterji obrambnega ministrstva ali policije, smo imeli kar določene težave v izvajanju službe. Moram povedati, da je bilo treba vedno sproti opremiti helikopter za vsak let. Če si predstavljate, kaj to pomeni, potem je to ogromna izguba časa. Zdaj je bil ta helikopter namenjen tudi drugim aktivnostim, ne samo reševanju; če bi bil samo za to, bi še šlo. Namenjen je bil tudi za prevoze in za vse mogoče druge stvari, ki jih vojska pač potrebuje. Zato smo se odločili za mogoče malo dražji način, ampak za helikopter, ki bo takoj na razpolago, ki bo ves čas na razpolago in ki bo primerno opremljen za transport ranjencev in bolnikov v tistem trenutku. In mislim, da tu ni prav ničesar narobe. Mi želimo samo pacientom približati in skrajšati interventni čas. In morate mi verjeti, da to področje zelo dobro poznam.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Kristijan Janc.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlagam, da gremo še iz Domžal proti Sevnici. Morda je tam malo drugačna zgodba, pa tudi časniki nekoliko drugače pišejo, tudi nekateri današnji naslovi so Koncesije zasebnikov so daleč od divje privatizacije zdravstva. Tudi to so današnji časopisi, ki verjetno tudi kaj imajo prav napisanega in povedanega. Osredotočil bi se na stvari, ki jih mogoče bolj poznam kot župan, pa tudi kot uporabnik teh storitev, pa ne nazadnje, ker imam doma zdravstveno delavko, mogoče nekaj več vem, ker spremljam te zadeve. Prvo kot prvo, koncesije zasebnikov niso nikakršna divja privatizacija. To je izraz, ki nikakor ne sodi sem, zavedajoč se, da je zdravstveni sistem v vsaki državi eden najpomembnejših, kajti dotakne se slej ko prej vsakega državljana in zagotovo je to izjemna in pomembna skrb države, kot take, da skrbi za te naloge. V Sloveniji je po podatkih 25% zdravnikov zasebnikov, kar pomeni, da to počasi napreduje. Konec koncev 15 let je stara država, tudi na tem področju je naredila neke pozitivne spremembe. Jaz sem prepričan, da zdravniki zasebniki, koncesionarji so pač očitno danes tarča napadov nekaterih, da pač to ni to, ker so nekateri očitno pritožujete nad tem sistemom. Ne nazadnje pa to ni prva naloga ministra, ampak ta zgodba je v prvi vrsti stvar lokalne skupnosti, občine. Občina je tista, ki podeli koncesijo na lokalni ravni. In seveda, kako jo podeli, pod kakšnimi pogoji, kaj zapiše v pogodbo, s kakšnimi nameni, je pa seveda druga zadeva. Jaz mislim, da tukaj nadzor na javnih in zasebnim zdravstvom je enak, verjemite, je enak in zelo strog. To povem iz lastne izkušnje, ker imam doma koncesionarko. Drugič. Kriterij oziroma ankete, ki kažejo, da so pač bolniki zadovoljni tako z zasebniki kot tudi z javnimi zdravniki zagotovo. In če eni in drugi ne bi imeli pacientov, potem ne bi znali svojega poslanstva opravljati. Jaz mislim, da to ni nič narobe in prav v redu je, da imamo tudi tovrstne koncesionarje, ki opravljajo svoje poslanstvo, ki na nek način poskušajo še bolj zadovoljiti naše državljane, naše paciente in mislim, da so pri tem več kot uspešni. O divji privatizaciji bi govorili takrat, če bi prodajali zdravstvene domove, če bi prodajali ordinacije, če pri prodajali opremo, če bi prodajali zemljišče. Ampak tega, kot je meni poznano, nihče ne prodaja teh stvari. To je last občine oziroma lokalnih skupnosti. Zdravstveni domovi kot primarni nivo zdravstva je zagotovo v zadnjem času bilo tudi precej denarja vloženega v obnovo, tako zdravstvenih domov kot opreme, da ne govorim o bolnišnicah. Vesel in zadovoljen pa sem, da se je končno premaknila tudi tista naj trša zgodba in po moji oceni najbolj pomembna, da tudi Onkološki inštitut končno dobiva svojo podobo v slovenskem prostoru, ker je bil sramoten za Slovenijo, za državljane, predvsem pa za tiste, ki tam delajo, in bolnike. In s tem sem zadovoljen. Enako velja za Pediatrično kliniko, počasi se stvari vendarle premikajo. O tem nihče noče nič govoriti, kot da to ni pomembno, kot da je to neka druga zadeva. Zato sem globoko prepričan, da te divje privatizacije zagotovo nikakor ni in ne more biti. Prepričan sem, da je to dobro za Slovenijo, da bo v bodoče še več koncesionarjev, pod pogoji, ki jih bodo lokalne skupnosti sklenile z bodočimi koncesionarji na nivoju primarnega zdravstva. In to se mi zdi pozitiven korak. Verjamem pa, da vsi niso z vsem zadovoljni in da so tudi zdravstveni domovi po Sloveniji različni, imamo velike, majhne, zelo majhne, in so verjetno od primera do primera zelo specifični. Ampak govorim o svojem primeru, svoji praksi in našem podpisovanju koncesij. V pogodbi smo zelo jasno tehnično določili, pod kakšnimi pogoji dajemo koncesijo zasebniku, in ta jih tudi spoštuje, izvaja, plačuje najemnino in vse tisto v skupnih prostorih hiše zdravja, ki jo imamo v našem prostoru. In mislim, da so zadovoljni tako koncesionarji kot tudi obiskovalci oziroma pacienti te hiše zdravja. Tako da mislim, da po teh letih delovanja na tem področju so narejeni koraki naprej. Nikoli pa ni tako dobro, da ne bi moglo biti še bolje. Zato mislim, da je naša skupna skrb, da naredimo še več na tem izjemno občutljivem področju, kot je zdravje, da vlagamo tudi več sredstev v to področje, saj bo tako zagotovo še več kvalitetnejših storitev. Tu pa je tako, da nikoli ni bilo dovolj denarja za zdravje, tudi danes ga ni, in se bojim, da ga tudi jutri ne bo. Vendar pa smo do neke mere lahko primerljivi tudi z evropskimi državami na tem področju in dajemo dovolj veliko pozornost našemu zdravju, kajti vsi slej ko prej trkamo na taka ali drugačna vrata naših ambulant oziroma bolnišnic. Če smo šli v privatizacijo slovenskega gospodarstva, in kot kaže, uspešno, 5,6% gospodarska rast je uspešna zgodba, slovenska, zakaj bi javno zdravstvo bilo tu čisto nekaj drugega. Saj konec koncev tu ne odkrivamo tople vode, to je že Evropa odkrila pred nami. Zato hodimo po tej poti povsem korektno in strpno, da pa vmes tudi kaj morda ne gre tako, kot si želimo, je pa tudi dejstvo, verjetno so tudi kakšne slabe izkušnje na določenih področjih. Trdim pa, da divje privatizacije na področju koncesionarstva oziroma podeljevanja koncesij v Sloveniji zagotovo ni, in to po mojem prepričanju težko dokažete danes. Čeprav bo današnja razprava verjetno dala tudi kakšno korist od tega. Vsi skupaj se bomo v tem parlamentu, na čelu z ministrom in državnim sekretarjem, naposlušali zgodb, kaj vse bi moralo biti, kar lahko v končni fazi nenazadnje tudi koristi našim državljanom, bolnikom, pacientom, ki obiskujejo takšne in drugačne hiše zdravja v Sloveniji. Hvala.
Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Ker sem sam Primorec in prihajam s Primorske, kot tudi moj kolega, državni sekretar, bi želel prve besede, če lahko temu tako rečem, konstruktivne kritike nameniti ravno temu območju. Bolnišnice v Sežani, Izoli in Šempetru so v takem stanju, kot so. Jaz verjamem, da bi tudi državni sekretar želel narediti več, kot je lahko, pa vendar ne razumem tega dejstva, saj bi s tistimi sredstvi, ki so na razpolago, lahko ustavili vsaj negativne trende v teh okoljih. Vemo, da je bolnišnica Izola pred razpadom. V Sežani smo imeli priložnost gostiti tudi ministra, ki je sam povedal, da v taki bolnišnici pa res ne bi hotel delati kot zdravnik. In Šempeter ni v nič bolj ugodnem položaju. Seveda tega ni mogoče razumeti, čeprav lahko iz medijev zasledimo, da se čakalne dobe krajšajo na posameznih področjih, toda ni moč pohvaliti dejstva, da še danes nimamo ustreznega onkološkega inštituta pediatrične klinike. In to sta ravno dva segmenta, ki sta najbolj občutljiva pri pacientih, obsojenih na smrt in pa najmlajši. Poglejte, pred seboj imam delo oziroma članek iz Dela, v katerem je zapisano, da bo konec januarja 2007 komaj objavljen javni razpis za 12 let staro agonijo za nakup prepotrebne opreme v vrednosti 5,6 milijarde tolarjev za načrtovanje opreme pediatrične klinike. Mislim, pa tudi sam minister ocenjuje v tem dopisu, da lahko pričakuje zaplete tako kot pri tako imenovanih aferah z operacijskimi mizami. Mislim, da teh zadev v slovenski družbi ne bi smeli zaznavati. To so problemi, ki mejijo že na skrajno mejo razuma in vprašam se, če govorimo o tem, da nekateri zaradi naše malomarnosti umirajo, kje je potem odgovornost. Seveda ko govorimo o tem, da bi nekatere stvari lahko tudi izboljšali s čezmejnim sodelovanjem, v bistvu čezmejno zdravstveno storitvijo, je tukaj povsem upravičeno dejstvo, trditev, da na tem področju nismo naredili nič. Želim govoriti predvsem v kontekstu tega, kar nudi naš prostor. Meni je žal, da je izolska županja, bivša, sedanja, saj ne vemo, kako bo v naprej, da je ni sedajle tukaj. Ona je precej moči in volje vložila v to, da bi na primer mogoče pa le vpeljala nek model, ki bi bil za vseslovensko srenjo, ki ima bolnišnice ob meji, uporaben. Pa na žalost mogoče tudi zaradi tega, ker ni bilo zadostnega sodelovanja z ministrstvom, do te prakse ni prišlo. Tudi sodišče ne more funkcionirati, če nima ustrezne sodne prakse oziroma se sklicuje na sodno prakso. In tukaj smo storili premalo. Seveda ne moremo tudi mimo dejstva, da gibanje za ohranitev javnega zdravstva opozarja ministra, da kar po dolgem in po čez podaja v bistvu koncesije. Mogoče so ti očitki upravičeni. Jaz bi ne izgubljal besed ob tem, da lahko tudi minister pove, da v tem vidi zdravo konkurenco. Res je. Mogoče se nekateri bojijo tudi tega. Bi pa bil zelo kritičen do tega, da na tistih segmentih, kjer želijo vpeljati atribute v mestih, med te atribute pa štejemo tudi bolnišnice, tega ministrstvo ne omogoča v celoti. Govorim za Sežano. Poglejte, tukaj imam številna poslanska vprašanja, pobude, ki sem jih naslovil na ministra, saj na nekaterih zadevah smo premaknili, bom rekel mrtvilo z mrtve točke, ampak to ni zadosti. Še vedno je zaznati vegetiranje, v bistvu umiranje na obroke. Sežanska bolnica za primer je vpeljala dva nova programa speleoterapijo, ki je edinstven zdravstveni program v Sloveniji, in dejansko dializni center, ki je tudi s pomočjo ministrstva zaživel, vendar se utaplja v dolgovih. Pa tudi ne po svoji krivdi, ker so opravljali določen presežek opravljenega dela, ker so opravili prevelik obseg dela od načrtovanega, zamislite si, prevelik obseg dela od načrtovanega. Več je bilo oskrbe bolnikov, kot so načrtovali. Ker to ni plačano, ker ni plačana tudi revalorizacija v porastu cen, imajo probleme. To se v slovenskem zdravstvu se enostavno ne bi smelo dogajati. To je nonsens. Mislim, da vsi v zadostni meri plačujemo v to blagajno in da če je neka storitev opravljena pravilno, da mora biti v bolnišnici s strani države oziroma ustreznega sistema tudi plačana. Še nekaj bi poudaril, recimo drugi nesprejemljiv primer, ki se poraja. Ortopedske ordinacije, ki niso blizu centra te dejavnosti, na primer v Zasavju, je praviloma to samoplačniška ordinacija v prvem pregledu. Iz Izole prihajajo strokovnjaki v Laško, ampak pacienti morajo pravilom plačati prvi pregled, potem pa se zdravnik odloči, ali bo v bistvu naročil tega bolnika v bolnišnico na hospitalizacijo ali na kakšen drug pregled, ampak prvi pregled je praviloma samoplačniški. Pa brez izjeme, tu so upokojenci, tu so matere samohranilke, tu so v bistvu brezposelni in tako naprej. To tudi ni prav. V teh praktičnih primerih želim govoriti mimo tega, da so čakalne vrste izrazito dolge, da v bistvu je bil tudi minister sam kot tak velik kritik v delu prejšnjega ministra za zdravje in da je imel priliko že enkrat se preizkusiti na tem delovnem mestu. Vse te izkušnje, ki so bile že nabrane, videne in vsi problemi, ki so bili že znani, bi lahko bili rešeni v krajšem času. To je kritika, ki gre ministrstvu, pa mogoče zaradi tega tudi minister sam ni v popolnosti odgovoren. Jaz ne bom presojal, ker te zadeve ne poznam v potankosti. Ampak to, kar mi poslanci v Državnem zboru prinašamo iz terena, pa mislim, da smo v redu zastopani na področju cele Slovenije in več ali manj vsi hočemo imeti na tem področju urejeno zadevo, je kritično. Z eno besedo, je kritično. Da mora nekdo, ki je bolan oziroma ima srčno napako ali pa rakovo obolenje, čakati, da bo zdravljen, to ni sprejemljivo. Se opravičujem, ampak to resnično ni sprejemljivo. Da ne omenjam azbestnih bolnikov. Azbest je prisoten na našem področju, ni v celoti odpravljen kot tak, niti iz proizvodnje, in tudi azbestni bolniki niso ustrezno tretirani. Jaz bi bil vesel, če bi o teh zadevah lahko govorili drugače, vendar to so dejstva. Na tak način se pač ne moremo pogovarjati v prihodnosti, tudi ne razvijati te pomembne dejavnosti, ki je v bistvu vsi želimo, in starejši in mlajši. Zdravstveno varstvo v Sloveniji ni na zavidljivi ravni, moralo bi biti boljše. Storitve bi morale biti same po sebi tudi boljše. In ker izhajam s primorskega dela, bi predvsem na ministra apeliral, da najde možnost, da se reši ta del bolnišničnega sistema, ki je na Primorskem resnično v razpadu, govorim za Sežano, Izolo in Šempeter, in da v vseslovenskem merilu poskrbimo enkrat za vedno in se nehamo prepirati kot otroci, ali bomo kupili operacijske mize ali ne za rakave bolnike, ki se zdravijo danes v konjušnici in pa za najmlajši del naše družbe, to so otroci. Mislim, da če tega ne zmoremo, potem tudi, strateške vojaške opreme ne potrebujemo in niti ni potrebno, da smo v Natu, še manj pa v Evropi.
Besedo ima dr. Slavko Gaber. Prosim.
Gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod minister, dovolite mi, da začnem svoje razmišljanje neposredno z vprašanjem. Zanima me, ali ste sposobni nam tukaj danes povedati pet napak, ki ste jih naredili tekom vašega dvoletnega ministrovanja. Zanima me ta odgovor na to preprosto vprašanje iz dveh razlogov. Najprej zato, ker ste bili vi in vaša stranka zelo glasen kritik delovanja prejšnjega ministra in prejšnjih ministrov na sploh. Pred volitvami ste med drugim obljubljali, navajam, da boste "hitro odpravili slabosti v zdravstvu in da bodo pacientke in pacienti zelo hitro deležni enakih možnosti dostopa do zdravja, vzpostavljen bo pregleden sistem javne zdravstvene službe, ki bo blizu uporabnikom, stroga bo regulativa zagotavljanja kakovosti in dostopnosti zdravstvenih, storitev in podobno. Drugi razlog za mojo prošnjo pa tiči v dejstvu, da so danes, ko vas poslušamo, pravzaprav za vse pomanjkljivosti, ki jih še najdete v zdravstvenem sistemu, krivi drugi. Vi pa že v odgovoru na prvo vprašanje kategorično zapišete, navajam: "Očitki so neutemeljeni, zavajajoči in jih v celoti zavračam." Hkrati rečete, zopet navajam: "To je čista demagogija, kar mi očitajo. Za očitki so politikantski nameni in kar je podobno." S kombinacijo obeh predstavljenih vaših osebnih pozicij dobi človek občutek, in ta se širi kar pomembno po Sloveniji, da ste pri kritiki dela prejšnjih ministrov bistveno bolj učinkoviti kot pri odpravljanju tistih nezadostnosti, ki jih naš sistem očitno beleži. Logika vašega pristopa k politiki, k urejanju javnih zadev je tisto, kar mene najbolj skrbi. V današnji predstavitvi tukaj pred Državnim zborom ste tako izpeljali zelo zanimivo miselno vragolijo. Začeli ste s trditvijo, da sistema zdravstva ni mogoče vzpostaviti preko noči. Vsakdo se z vami lahko strinja. Nadaljevali ste s tezo, da sistem deluje dobro. Meni bi se zdelo, da bi na ravni logičnih implikacij bilo primerno, če bi nadaljevali s stavkom, ki bi rekel približno tole, "za to sem dolžan zahvalo vsem ministrom in ministricam, ki so pred menoj vodili ta resor in omogočili, da sistem deluje dobro, vam pa danes tukaj predstavljam tiste točke dograditve sistema, ki jih jemljem nase in se bom potrdil, da bodo v bodoče funkcionirale drugače in bolje kot doslej." Ampak mi ne slišimo tega vrstnega reda, tega zaporedja logične izpeljave, temveč vi nadaljujete iz tega, da sistem dobro funkcionira, da ga ni mogoče na hitro urediti, v trditve, da je vladajoča koalicija, posebej pač famozna LDS, ki je primerna tarča za vse te napade, 12 let delala škodo in je za seboj pustila razsulo. Nekaj tu v logiki ne drži, gospod minister. Dokler bomo politiko obravnavali na ta način v tej državi bodo pogovori vse prej kot lahki in smisla pravega ne bodo imeli. Dr. Katja Boh, dr. Božidar Volč, dr. Jereb, dr. Keber, vsi ti so se, po moje, jaz sem imel to srečo, da sem jih lahko videl večino od blizu, trudili, da bi sistem dogradili v pravo smer. Ali so bili vedno pri tem uspešni ali ne, je retorično vprašanje. Jasno je, da niso bili. Vsi ti so bili namreč samo ljudje in niso prihajali iz okolij, ki bi sebe štela za popolna in bi ne znala niti misliti, da so naredila kakršnokoli napako. Zato bi se mi zdelo, gospod minister, da ne bi kazalo delati napake vašega šefa, za katerega, če bom ga še dvakrat slišal razpravljati o ekonomiji slovenski, bom verjel, da bo nominiran za Nobelovega nagrajenca za ekonomijo. Izjemne zasluge ima on in njegova Vlada za gospodarsko rast v tej državi. Kdor to verjame in to razglaša, pa govori, da so tisti pred njim puščali za seboj pogorišča, ta nekako nima prav posebej kredibilne vloge, ko poskuša razložiti, da je težko urejati sistem. In jaz, verjemite mi, verjamem, ko mi rečete. In ko poslušam vaš diskurz, se mi zdi, da teče na dveh ravneh. Eden je zelo realen, je ministrski diskurs, z občutkom za težave, ki jih ima nekdo, ki poskuša urejati sistem, drugi ta posplošeni pa leti po zraku v vse smeri in naenkrat ne priznava niti nobenih resnih zaslug pa tudi ne lastnih težav, oboje pa je del tega sistema, v katerem živimo in živi tudi zdravstvo. Naj vam rečem, da kot laik razmišljam o vašem današnjem položaju, to ni moje področje, ampak kolikor spremljam, se mi zdi, da ste spodobno, ob pomoči tudi tega parlamenta, izpeljali pripravljen zakon o izravnalnih shemah, ga tukaj tudi nadgradili in bi povedal, da smo lahko vsi skupaj zadovoljni, da vam je to uspelo. Zdi se mi, da ste dogradili sistem plačevanja dežurstev zdravnikov v prid zdravnikov. Precej spretno ste izpeljali neki manever pred očmi drugih ministrov, in ne vem, če so drugi lahko tako zelo zadovoljni s tem, kar vam je uspelo. Uspeli ste skrajšati, če prav razumem, čakalne vrste za operacijo na srcu, nadaljujete s pospešenim investiranjem, ki se je začelo, tudi imam občutek, že pred vami, sem to spremljal v konkurenci za denar znotraj Vlade in mi je zato poznano. Sam sem prepričan, da so tudi nakupi naprav za magnetno resonanco in še bi lahko našel kakšno stvar uspehi. Tisto, kar ste si izborili kot minister, ampak niste edini in prvi minister, ki mu je kaj uspelo narediti na področju zdravstva in prav z veseljem bom poslušal vaš odgovorov oziroma 5 ali pa 6 dobrih stvari, ki jih je naredil dr. Keber, na primer, kot vaš predhodnik. Doslej vas nisem slišal v takšnem diskurzivnem polju, ničesar mi niste povedali na to temo. Če boste zmogli to, če boste zmogli iti v to smer, potem vam bom tudi lažje spregledal nekatere stvari, za katere se mi pa zdi, da kažejo, da le ne obvladujete vsega tako zelo popolno. Padli ste v zelo težko situacijo, s katero se je spoprijemal dr. Keber pred vami, slavnega nakupovanja miz. Verjetno danes bolje veste kot mi tukaj prisotni, kako veliko interesov se tam okoli giblje, kako daleč od resnice je, da gre tam samo za vprašanje, ali je kdo koruptivno naravnan ali pa ni. Interesna polja so tako močna, ker gre za pomembna sredstva, da kdor tam skozi pride, mora biti na pol umetnik. Ampak, poglejte, gospod minister, pred volitvami se je zdelo, da je samo vprašanje pritiska na stikalo, pa bodo te stvari urejene. Potem, ko ste se začeli zares s tem spoprijemati, se je pokazalo, da so vam skorajda podarili solznih oči, vi pa ste skorajda vzhičeno sprejeli darilo, ki bi vas stalo 500 milijonov tolarjev. Cela Slovenija je bila nekaj časa vznesena nad velikodušnostjo določenih lobijev, ki na tem področju delujejo. Danes vsi vemo, da ne smemo biti tako naivni in na srečo je predsednik države svojčas opozoril na to in mislim, da je njegovo opozorilo ob opozorilu še koga drugega zaleglo in meni se zdi, da je prav, da je tako. Tudi celotna zgodba okrog koncesij mislim, da se strinja z vami gospa Cveta Zalokar Oražem, prejšnji ministri in tudi tu večina med nami, da koncesije na sebi niso nič slabega, ampak vi se boste verjetno morali z nami strinjati, da je verjetno čas za to, da ob tem, ko so enkrat bile uvedene, ko jih je bilo toliko in toliko podeljenih, da se razmisli ali ne bi, jaz tu sprašujem, boste morali znati odgovoriti na to, kazalo z zakonom že regulirati in predpisati, katere elemente mora neka pogodba nujno imeti, zato da bo ta koncesija v prid pacientkam in pacientom. Seveda zdravniki, bi bilo dobro, da se nihče ne spreneveda, morajo imeti ekonomski interes pri tem in morajo imeti tudi tistega, da se bolje počutijo, ko delajo, bolj svobodni, več prostora za lastno kreativnost imajo, ampak vaš interes mora biti predvsem interes pacientk in pacientov, to je tudi naš. Jaz se že veselim zakona, ki ste ga prej napovedovali, s katerim boste dogradili ta sistem in v to smer bi se lahko pogovarjali, če ne bi zgledalo, da ni bilo narejene nobene napake. Če je primer Bitenc pravno vprašljiv, pa jaz se strinjam, da imate v pravu vedno argumente za in proti, potem to ne pomeni, da so vaši tisti, ki so vam svetovali kaj podpišite, na sebi pravi, tisti o katerih je pa govoril dr. Pavliha so pa na sebi napačni, to pomeni, da se je treba usesti in pogledati, ali je te pogodbe mogoče dograditi, ali naj bodo drugič drugače sklenjene in tako naprej, na kupu drugih področij. Ta pristop bi bil meni dražji in zdelo bi se mi, da politiko, politično kulturo v državi dograjujemo v drugo smer in takrat bi drugače gledali tudi na čakalne vrste. Mi se ne moremo sprenevedati, da danes ni situacije, v kateri, če hočem iti po normalni vrsti skozi sistem, se zgodi, da bom čakal 5, 7, 11 mesecev, če pa si bom vplačal po povsem legalni poti vstop v sistem, me bo potem ta sitem na enkrat ponesel pri istih osebah z izjemno hitrostjo skozi ves tretma v javnem delu sistema. To v tem sistemu tako je. In ljudje to težko gledajo. Kako to rešiti? Jaz na primer ne vem, ampak, vi ste na mestu, na katerem je na ta vprašanja treba poskušati odgovoriti in to je naloga tega ministra, upam, da ne bo tudi še naslednjega. Verjamem pa, da si nihče več ne bo umišljal, da bo s čarobno palico uredil ta področja. Jaz bi si želel, gospod minister, če bi vsaj sebi priznali, da ste bili morda s ciljem biti bolj učinkovit, bolj priljubljen pred volitvami, preveč optimistični, da ste obljubljali hitre rešitve, sedaj pa veste in vemo vsi skupaj, da je potrebno po pameti sistem dograditi, poslušati opozorila, ki prihajajo od ljudi in na ta način dati neko kredibilnost svojemu početju in tudi početju slovenske politike.
Gospod Školč, prosim, želite. Prosim? V imenu predlagateljev. Ja, izvolite.
Hvala lepa. Torej minister, jaz bi najprej opozoril na diskurz, ki ga vodite z Državnim zborom in zagotovo v posameznih elementih ni dober, izraža pa prevladujoč način odgovarjanja vladajoče ekipe, kadarkoli se pojavi kakršnokoli vprašanje v tem Državnem zboru. Enako počnejo naši kolegi iz pozicijskih skupin. Zato dvakrat zapored poslušamo o tem, kakšne težave da ima Liberalna demokracija in kako, da jih zdravi z interpelacijami. Če bi bilo kolegom v Socialdemokratski stranki kaj do tega - se opravičujem - Slovenski demokratski stranki, vem pa, da tudi v Socialdemokratski stranki ne delijo kakšnih posebnih skrbi glede razmer v naši stranki, ampak to za ta diskurz ni hudo pomembno. Nenazadnje so partnerji v marsikateri zadevi, potem bi seveda govorili lahko tudi o težavah, ki jih ima Slovenska demokratska stranka s svojimi izpostavljenimi člani. Pa danes ni temu tako. Če bi gospod Jazbec, ki ga tako skrbi, kako je z razmerami pri nas, potočil kakšno solzo za gospodom Hvalico, za položajem, ki je doletel njegova dva poslanska kolega v tem trenutku v tej skupini, pa nenazadnje za parimi bivšimi kolegi, ki so bili tudi župani te stranke, potem bi verjel, da gre za iskrenost, pa ne gre. V bistvu gre, zakaj to govorim? Gre za premeščanje pozornosti. Zato me tudi pravzaprav zares ne zanima, kaj se s tem dogaja, ampak bi rad ministra in kolege opozoril, da ta manever ni dober. Če ministra vprašamo po določenih stvareh, ki se dogajajo na ministrstvu, potem ne pričakujemo, da bo na primer rekel, da zaradi nas, zaradi vas in vaših ideoloških predhodnikov ni bilo možno zasebništvo, zakon o delu zdravnikov itn. Gospod minister, veliko ljudi je prespalo 80. leta, veliko, ampak lahko vam pa povem, da je skupina, ki ji sam pripadam, konec 80. let v takratno skupščino vložila pobude za Zakon o samostojnem osebnem delu, ki je v veliki meri reševal tudi problem oziroma poskušal reševati problem zasebnega zdravstva. Lahko vam rečem, da je tudi še kaj drugega in s tega vidika bi prej rekel, da se ne spomnim za tiste vaše kolege, s katerimi smo sodelovali, da bi ti, ki so sedaj tako aktivni, nosili zastavo, bom rekel, teh iniciativ po sprememb v zdravstvu. Takrat je to delalo zdravniško društvo in njegov predsednik. In ZSMS je bil njihov velik zaveznik, gospod minister. In če ima kdo težave z ideologijo, potem se je treba vprašati, kdo to je. Gospod minister vi ste tu rekli, da vodite, bom rekel, res tenkočutno pogovore in dogovore s socialnimi partnerji. Jaz v to dvomim. Dvomim v to zaradi vseh poročil, ki smo jih lahko s tega področja slišali. Res je, da ste mogoče, in tu vas gre pohvaliti, pod tudi vplivom interpelacije, odprli ponovni krog dogovorov s socialnimi partnerji. Res je, da ste zavračali ta dialog tako s sindikati, kot z delodajalci. Zato so bile, bom rekel, težave z znamenitim čistopisom zakonov, o katerih ste se pogovarjali. Zato ni nič nenavadnega, da čistopis, za katerega ste trdil, da je usklajen tako z delodajalci, kot delojemalci, da ga kot tistega, ki je usklajen, niso prepoznali ne eni, ne drugi. Gospod Antauer je, recimo, rekel: "... material, ki smo ga sedaj dobili je neusklajen sam s seboj, obrazložitve niso v skladu s členi, navajajo se členi, ki jih v tem predlogu zakona v obrazložitvah sploh ni." In kaj je bilo pri vsem tem sporno? Diskusija o poškodbah izven dela, diskusija o poškodbah pod vplivom alkohola, pa poškodbe, pridobljene v tveganih športih in tako naprej. Ne bi vsega ponavljal, ampak gospod minister, vi ste v bistvu v maniri oblastnega ministra prenehali z razpravo, pustili te partnerje čakati in v nekem trenutku ponudili čistopis, s katerim ni bil nihče, razen Vlade zadovoljen. Seveda je bilo ključno vprašanje, od kje se bo del obveznosti, ki nastanejo v teh različnih postopkih plačal, ali iz državnega proračuna, ali iz zdravstvene blagajne. Gospod minister, vaša rešitev je šla proti temu, kar so zagovarjali delodajalci in je šla proti temu, kar so zagovarjali delojemalci in je šla proti temu, na kar je opozarjala politika in druga strokovna javnost, ki ji mimogrede jemljete kredibilnost, če se kdo podpiše še pod kakšno stranko. Nihče ne trdi, da ste vi, bom rekel, problematičen minister, zato, ker ste član SDS. Vi pa trdite, da so posamezni aktivisti problematični zato, ker so člani drugih strank, ki slučajno pač niso vaše. Tukaj gre za neka dvojna merila. Ni dolgo nazaj, ko smo v tej dvorani poslušali predsednika Vlade, ki je razrešitev ministra Drobniča razlagal s tem, da minister nima posluha za socialni dialog. Da ne najde jezika z ljudmi, s katerimi se pogovarja. Na to isto so opozarjali ljudje, o katerih sem prej govoril. Zakaj ima premier Janša dvojna merila? Zakaj mora minister Drobnič, če ni sposoben dogovarjanja odstopiti in je to argument, če pa vi tega ne zmorete, pa vam to ni potrebno? Ali morebiti zato, ker so zadaj neki tajni sestanki, ki jih je minister Drobnič tukaj navrgel, gospod Janša pa zamahnil z roko, češ gre za to, jaz o tem nič ne vem. Ampak minister Drobnič je bil znan po vsem drugem, ne pa potem, da bi lagal. Ravno tako so težave, bom rekel, ministrskega predsednika, ko se sooči s trditvami, da bo v naslednjih tednih, mesecih mogoče, ponudil Državnemu zboru še kakšno ime za rekonstrukcijo Vlade, o tem govori vsa poslanska skupina NSi, ministrski predsednik gospod Janša pa to zavrne. Komu verjeti? Da ne govorimo o drugih vaših kolegih, ki tudi mimogrede za, bom rekel, potrebe tega, da se ohranijo na oblasti pozabijo, kaj so rekli nekaj minut nazaj. Ampak, da se ne bi preveč oddaljili od problemov, ki so na vašem ministrstvu, čeravno so manire pri vas zelo podobne kot drugje, bi rekel, da ste nam pravzaprav včeraj ponudili neko temo, za katero lahko rečem, da je celo boljša od tega, kar nam je kolega Grims ponudil takrat, ko smo govorili o ministru Simonitiju in ga je pač postavil na laž. Če gre verjeti temu, so včeraj v Lekarniški zbornici dobili obvestilo o tem, da so od tega trenutka naprej z vašim dekretom, ukazom, z vašo voljo lekarne dolžne Vzajemni pošiljati podatke, o katerih se ves čas vodi spor, in to štirinajst podatkov. Ne glede na to, da je sodišče v nekih specifičnih sporih ugotovilo, da Vzajemna vseh teh podatkov ne potrebuje, ne glede na to, da so lekarnarji z dvema drugima zavarovalnicama uspeli skleniti dogovor in podpisati pogodbo ter dobiti zahtevano plačilo. Ampak to samo po sebi mogoče vam ne predstavlja težav, ker ne razumete, da za vas obstajajo omejitve v zakonih. Tisto, kar je problem pri tej odločitvi je, da ste prekršili zakon. Prekršili ste ga na več točkah. Prekršili ste ga tam, kjer ste pravzaprav določili ceno v korist Vzajemne, ko gre za podatke, ki jih mora podati Lekarniška zbornica oziroma pač lekarne Vzajemni. To je problematičen pristop. Prekršili ste ga pa tudi na nekih drugih področjih. Šli ste daleč čez svoja pooblastila, ki vam jih dajejo zakoni z vašega področja, in šli ste daleč čez omejitve, ki jih prinaša Zakon o varovanju osebnih podatkov. Gospod minister, zakaj ste to storili? Ali ste to storili v paniki, da bi pokazali, da čvrsto držite stvari v svojih rokah? Ampak te vrste poteze, gospod minister, razgrajujejo pravno državo. Tako kot je velik udarec zadal minister Mate v Ambrusu, ste s tem svojim podpisom vi povzročili kar precejšnje težave na tem področju. Da ne boste rekli, da citiram kakšne vam neprijetne ljudi. Lahko vam preberem mnene, ki ga je na ta vprašanja podal minister Lovro Šturm pred slabimi štirinajstimi dnevi, kjer pove, da take vrste odločitev, kot ste jo kasneje sprejeli, ni dopustna. Kjer pove, da ni mogoče mimo Zakona o zdravstveni dejavnosti zahtevati nobenih podatkov, ki niso opredeljeni z zakonom. Vi ste to storili. Zakaj ste to storili? Zato, ker ste samovoljni, zato ker vam je vseeno za pravno državo, zato ker pač pravite, da hočete dobro zavarovancem. Nočete jim dobro! Če kdo podira pravo, zares dela celo državo in družbo za bolno. To je neko stanje, o katerem bi znali družboslovci veliko povedati. Vi ste v bistvu prekršili Zakon o osebnih podatkih. Zavarovalnici ste dovolili vpogled v podatke, iz katerih se lahko sklepa na zelo občutljive osebne podatke. Sklepa se lahko na diagnozo, in to so podatki, ki jih ni mogoče nobenemu pustiti zbirati mimo zakona. Vi ste to naredili. Kako naj si to razlagamo? Zato, ker zmorete vse, zato ker nobenemu ni treba polagati računa. Gospod minister, pričakujem jasen odgovor. Če ga boste imeli, sicer vam lahko prinesem mnenje ministra Šturma, upam, da ste ga prebrali, kjer vam takšne stvari odsvetuje, kjer pove, da to ni možno ne po Zakonu o zdravstveni dejavnosti ne po Zakonu o varstvu osebnih podatkov. Vi ste to naredili, zato, ker ste šli v neko vojno z mogoče lekarnarji, zato, ker ste sklenili dogovor z zavarovalničarji. Ampak, vi ste oslabili pravno državo, gospod minister, in o tem se pogovarjamo v tem Državnem zboru. In če govorimo o tem, kdo je volonatarist in kdo je demokrat in kdo kaj spoštuje, potem poglejmo, kakšne posledice prinašajo vaše odločitve, ne pa to, da stokate o tem kaj vse, da se je zgodilo pred petimi, desetimi in ne vem koliko leti. Ministri, ki so vodili resor zdravja so bili tako rekoč vsi po vrsti iz vrst Demosa, ki ste ga edinega pohvalili v vašem nastopu, vsi po vrsti. Nihče jim ni, bom rekel, tega osporaval. Po najboljših močeh so jim v parlamentu poslanci vseh barv pritegnili, kadar je bilo to potrebno. In bila je na začetku dr. Katja Boh, bil je potem dolgo časa zeleni minister gospod Volč, bil je gospod Jereb iz SLS, bili ste vi in šele potem je prišel Keber, zaradi katerega vi mislite, da se vam vse krivice na tem svetu godijo. Ampak, kje je teh 12 Kebrovih let, če je pa nastopil v začetku 2001? Saj nismo zdaj 2012, gospod minister. On je nastopil 2001. Vi pa poskušate slovensko javnost prepričati, da je LDS kar počez, ne vem koliko let to počela. To so počeli vaši kolegi, o katerih upam, da ne boste tako grdo govoril kot govorite, o vašem predhodniku, to tudi ne bi nič koristilo interpelaciji niti vašemu zagovoru. Ampak, gospod minister, zagotovo ste po mnenju vašega ministrskega kolega gospoda Šturma prekršil najmanj dva zakona s to odločitvijo in to bi bilo zadosti, da se malo vzamete k sebi in premislite ali niste mogoče potrebni tudi ministrskega počitka. Hvala lepa.
Gospod Jazbec, replika.
Hvala lepa. Ker sem bil imenovan, mislim, da je prav, da odgovorim na zaskrbljenost kolega Školča, ki ga skrbi, kako je z mojimi kolegi župani, ki so nekoč bili tudi poslanci. Ker še redno držim stike z njimi, lahko samo povem, da veselo županujejo naprej, v Državni zbor niso bili izvoljeni. Kar se pa kolega Iva Hvalice tiče pa bi, če ne bi bilo nekaterih niti, ki mu preprečujejo, da bi v miru užival zasluženi pokoj, mu to ni dano. Ker sem pa ravno pri besedi bi odgovoril še nekaj. Sam sem se na svojem mnenju poslanske skupine SDS [[...]]
Jazbec, replika.
[[...]]tudi navezal na gibanje za ohranitev javnega zdravstva [[...]]
Gospod Jazbec, replika. Lepo prosim.
Potem pa na drugem delu, kjer je bilo omenjeno, da je minister dal dekret lekarnam. Povedati je treba, da je dal minister dekret, žal, eni lekarni, to je lekarni Celje, ki zakona oziroma sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstvenem zavarovanju in zdravstvenem varstvu ne spoštuje in seveda vseh podzakonskih aktov, zraven teh lekarn Celje pa se je pridružilo še nekaj manjših lekarnarjev v Sloveniji in ti so namreč omogočili skupaj, da se izravnalna shema v preteklih šestih mesecih ni mogla izvajati. Odgovor še kolegu Gabru, ki je od ministra zahteval [[...]]
To bo gospod minister odgovoril [[..]]
Dovolite.
Gospod Jazbec, lepo prosim.
Da naj vsaj 5 negativnih oziroma pozitivnih stvari, ki jih je naredil njegov predhodnik omeni. Jaz bi rekel takole, minister bi moral na začetku svojega mandata uporabiti možnost cunamija, ki je bil velikokrat omenjen, da ga ta Vlada izvaja, pa ga ni, zato pa uhajajo podatki iz ministrstva in imajo interpelatorji možnost interpelirati in v bistvu nekatere podatke bistveno prej kot poslanske skupine koalicije dobijo v roke, zaradi tega, ker cunami ni bil uporabljen.
Govorili ste, včasih so tako rekli, v glasu ministra, ne v vašem imenu. Gospod Gaber, zakaj ste dvignili? Prosim.
Najlepša hvala. Dovolite mi, da se zahvalim seveda razpravljavcu pred menoj, da je pojasnil, kaj je pravzaprav tisto, kar žene njega in njegove kolege pri razpravi o zdravstvu. Cunami, oni bi želeli menjati in malo jim je žal, ker niso kar pometli z vsemi. Hkrati bi se mu pa opravičil, ker je po nepotrebnem razlagal, kako je v SDS-u, nas to nič prav posebej ne zanima, ni pa opazil, da je njega preveč zanimalo, kako je v LDS-u.
Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi. Torej, jaz priznam, da jaz nisem tak strokovnjak za zdravstvo, da bi tudi detajle obvladal, zato o tem tukaj ne bom razpravljal, bi pa o tej interpelaciji želel spregovoriti tudi mogoče malo drugače, kar danes še nismo, pa verjetno bo še tudi kdo o tem govoril. Namreč, o odnosu do te interpelacije pa kako je prišlo pa kaj je namen te interpelacije, na kar kažejo indici. V zadnjem času, pa naj bo kakorkoli, je pri stranki, ki je bila iniciator za to interpelacijo, zelo moderno, da se pišejo pisma. In seveda njihov predsednik je na neko pismo v nekem intervjuju izjavil, da mu je hudo, da v stranki niso vložili interpelacije zoper ministra Drobniča. In še več, izjavil je, da ga je sram, da je niso vložili, in da bodo nadaljevali z interpelacijami. To je bilo v soboto. No, včeraj so pa lahko slišali od nekega pomembnega predstavnika te stranke, da je presenečen nad takim stališčem predsednika stranke, kajti jasno je, da če bi vložili interpelacijo zoper ministra Drobniča, bi Drobnič verjetno bil še minister, ker bi ga koalicija morala braniti. Torej, kaj hočem s tem povedati? Gre za odnos do te interpelacije, ki smo ji danes priče in o kateri danes razpravljamo in nizamo podatke. Očitno predlagatelji niso vložili interpelacije zato, ker bi imeli namen podati negativne strani ali plati dela tega ministra, da bi ga razrešili, temveč očitno zato, da minister ostane, kar je seveda dobro. To se je včeraj tudi potrdilo v tej izjavi. Torej, gre za naveden političen manever opozicije in podpisnikov interpelacije, da se pač strelja na Vlado. In dejal bi, da v tem primeru očitno ne streljajo niti s slepimi naboji, ampak s čisto navadno fračo, in da je ta interpelacija dimna zavesa, da se očitno prikrije stanje pri nekom drugem, mogoče pri predlagatelju. Pri tem pa je treba povedati, da gre v izrečenih besedah za zavajanje in ustvarjanje strahu do te Vlade, se pravi, do dela te Vlade in konkretno do tega ministra za zdravje, kajti govori se o korupciji, predvsem o razpadu sistema. Te besede so zelo nevarne. Govori se o klientelizmu, predvsem pa je bilo veliko kritik stvari, ki imajo že neke korenine, ki imajo že kar dolgo brado in niso nastale v dveh letih, odkar je ta minister. Konkretno bom navedel primer, da mi ne boste očitali, da govorim na pamet. Govorilo se je o Pravilniku o zdravilih in rečeno je bilo s strani prvopodpisane pod interpelacijo, zakaj se ta pravilnik spreminja šele sedaj in zakaj se ni spremenil takoj. Verjetno je tak Pravilnik o zdravilih malo komplicirana zadeva. In verjetno, ko prespiš, pa če imaš dobre sanje, potem verjetno ne predstaviš kar novega Pravilnika o zdravilih, tako da bi se to naredilo takoj. Poleg tega se govori tudi, da je zaradi tega pravilnika, ker ga minister ni spremenil, v teh dveh letih nastalo za 2 milijardi škode. Vendar bi vas vseeno rad spomnil, ker ta pravilnik ni od sedaj, iz tega mandata, od tega ministra, da ima že nekaj let preizkušanj v praksi, in bi se bilo dobro vprašati, koliko škode je pa naredil v celoti od takrat, ko je bil pred petimi ali šestimi leti sprejet, in se ve, kdo je bil takrat minister. Koliko škode je bilo pa od takrat do sedaj narejene, če jo je zdaj v teh dveh letih za 2 milijardi. In zdaj, recimo, veste za 2 milijardi škode, zakaj ste ga pa takrat podpirali, pa takrat niste zahtevali, da takega pravilnika minister sploh ne bi izdal. Zdaj ne vem, ali smo imeli tudi v parlamentu kaj pri tem, mislim, da ne, ker pri pravilniku nimamo, pa bi bili mogoče dve leti prej že zahtevali, da se spremeni pravilnik, pa teh dveh milijard ne bi bilo, pa še tistih, koliko je bilo milijard že narejene škode do takrat, ko je ta minister nastopil svoj mandat. In poleg tega še nekaj. Kot naglavni greh tega ministra, je bilo rečeno, to je sicer že bolj detajl, da za operacijo kolena je treba čakati 1100 pa še nekaj dni. Ja, spoštovane kolegice in kolegi, nisem slišal, da takrat, ko je nastopil funkcijo ta minister, da so se te operacija ustavile. To bi bilo šele dve leti. To se pravi, če je tri leta čakalna doba, se pravi, da je že eno leto poprej moralo nekaj biti, to se pravi, da so te čakalne dobre že od prej, če so tri leta. In ne vem zakaj bi sedaj ta minister moral odgovarjati, da so te čakalne dober kar tri leta. Kolikor jaz vem, so bile skrajšane. Ampak to je neka podedovana zadeva, o kateri se ne da sedaj kar na slepo mlatiti in streljati s slepimi naboji ali pa s fračo, kot sem prej dela, po tem ministru. Treba je videti od kod je cela zadeva takšna kot je. Po drugi strani bi pa želel povedati, da tista izjava, ki jo je včeraj dal eden od vaših eminentnih predstavnikov, zakaj niste vložili interpelacije za nekoga drugega, da si očitno od vstopa tega ministra ne želite, ker sem prepričan, da tudi sami ne veste, da ta minister dela dobro, tisto, kar mogoče nismo vsi zadovoljni z njegovim delom, boste povedali vi. Jaz bom mogoče navedel samo dve stvari, ki jih tudi vi poznate in zato vam verjetno tudi ni do tega, da bi odstopil in zato ste tudi vložili interpelacijo, ker veste, da ga bomo branili. Tako kot je povedal vaš predstavnik, bi vas spomnil mogoče na dve stvari. Prva je ta, da dolga leta so bili očitno problem obsevalni aparati za rakave bolnike in potem so kar na enkrat vsi ugotovili, da so stari 14 let. Kar na enkrat so bili stari 14 let, prej pa nihče ni vedel, pred desetimi leti ali pa pred štirimi leti, da bodo stari 14. let v določenem obdobju. In potem se je začela cela kalvarija z vsem kar je s tem povezano. Predvsem gre za bolnike. Seveda se je ponudila možnost, da bi bolnike vozili v tujino. Veste kaj to pomeni. To je bil eden od velikih problemov zdravstva. In potem, ko je nastopil funkcijo ta minister, se je kar na enkrat dalo kupiti, ne vem, eden, dva, ali tri te aparate, problem je bil rešen. Se ne govori več. Ampak očitno je moral priti ta minister pa ta Vlada, da so to lahko rešili, prej se pa to ni dalo. Zakaj ne? Ne bom se spuščal. Lahko je tisoč špekulacij. Drugi primer so pa tako opevane operacijske mize. Kaj vse se je tukaj dogajalo, to pa, že tudi tukaj vemo v parlamentu, ker smo imeli izredne seje, pa vse tisto, kar je s tem povezano. Zgrajeni so bili objekti, v katerih so bile predvidene te operacijske mize, objekti so čakali, kar na enkrat je bil to zelo velik problem, čeravno je treba priznati, da vse mize skupaj, ki smo jih kupili, so relativno majhen drobiž v vsoti vsega denarja, ki ga dajemo za zdravstvo. To se pravi, da verjetno tudi ni šlo vse samo za operacijske mize, ampak še kaj drugega. Razpisi so se morali ponavljati in v zvezi z razpisi, to je bila "never ending story" zadeva. Spremeniti smo morali zakonodajo, pritožbe zopet do onemoglosti. No, zadeva se je po čudežu kar naenkrat rešila zopet pri tem ministru, seveda, ne kar sama od sebe. In kolikor sem obveščen, nisem mogoče najbolje, verjetno so vse operacijske mize že v Sloveniji. Velika večina je že zmontiranih, druge bodo pa verjetno vsak čas, tako da bo v letošnjem letu praktično rešeno vse. Ampak to je bilo treba leta in leta, kup energije, ki je bila v to vložena, kup, bom rekel, slabe volje bolnikov, da ne rečem še kaj drugega, ampak kar naenkrat je pa ta minister to znal rešiti in se je dalo to rešiti. Edino kar bi pa tudi jaz dejal, da bi zameril temu ministru je pa to, da ni takoj zamenjal te razpisne komisije za javna naročila, ali v konkretnem primeru komisije, ki pripravlja razpise za te primere, ki sem jih jaz navajal, za operacijske mize in obsevalne aparate. To bi moral narediti takoj, v celoti. Ampak prepričan sem, da bi vi govorili o kadrovskem cunamiju, ampak vseh teh težav bolniki ne bi imeli. Ne bi jih imeli zato, ker bi bili razpisi bolje pripravljeni in to jaz temu ministru lahko zamerim, da ni zamenjal teh ljudi. Da zaključim, dejal bi, da mogoče bi lahko temu ministru zameril, ker ni čarovnik, da bi v dveh letih rešil vse težave, ki so se nabrale v vseh teh dolgih letih. To mu lahko zamerim, da ni čarovnik. Da bi odpravil vse te težave, ki so se nabrale tekom prejšnjih oblasti. Kdo je bil najdlje na oblasti, to verjetno vemo. Poleg tega pa tudi sedaj vi ne želite, da bi bile kakršnekoli spremembe. Želite, da bi ostalo vse po starem, razen tega, da bi sistem deloval brezhibno, idealno, da ne bi bilo čakalnih vrst, da ne bi bil doplačila, da ne bi bilo nobenih zamenjav. To bi pa mogoče tudi jaz lahko zameril ministru, da ni čarovnik. Kaj drugega bi pa težko in očitno zato, ker glede na izjavo, zakaj niste napisali interpelacije za nekoga drugega, ker potem bi ga branili, pa ne bi odstopil, to se pravi, da z interpelacijo tako ali tako ne mislite resno. Zaradi tega jaz ne bom podprl interpelacije zato, ker sem prepričan, da minister dela dobro. In s tem, ko ste vložili interpelacijo ste samo dokazali,da ste tudi vi tako prepričani. Ker menite, da je to vloga opozicije, da strelja kdaj tudi s slepimi naboji, pač, vaša legitimna pristojnost, zato seveda ne bom podprl interpelacije. Hvala.
Gospod Aleš Gulič, imate besedo v imenu predlagatelja.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Jaz moram spomniti vse, da vendarle danes teče interpelacija o ministru gospodu dr. Andreju Bručanu in da je mislim, da že kar zoprno, da poslušamo kar naprej interpelacijo interpelatorjev. Ni potrebe. Jaz bi pričakoval, seveda, od kolegov iz koalicije, da bodo pohvalili delo gospoda dr. Andreja Bručana, da se bodo lotili povleči iz vsega tistega, kar je pripravil tudi kaj dobrega, pa vendarle kar naprej poslušamo vse drugo: zgodbe o Liberalni demokraciji, o predvolilnih interpelacijah, o tem, kako je bilo prej vse narobe, čeprav so rezultati, ki jih tudi gospod Bručan pripoveduje, rezultati iz prejšnjih obdobij, tako da ni čudno, da ostane potem gospodu Bručanu samo to še, da se hvali. Jaz sem v tem času dobil po pošti tukaj neko pismo zdravnice in pravi, "tako iz dneva v dan narašča število zdravstvenih storitev, ki jih moramo jaz in moji najbližji plačevati iz žepa, minister za zdravje pa z novim zakonom, ki ureja obvezno zdravstveno zavarovanje načrtuje še nadaljnje zmanjšanje socialne in zdravstvene varnosti. Bolniki, ki to finančno zmorejo si za ovinkom, preko zasebnega zdravnika skrajšujejo čakalno dobo na nekatere preglede in posege. Nekateri zdravniki - koncesionarji bolnikov niti ne želijo vpisati na čakalno listo, po tistem, ko izpolnijo svoj program, ki ga plača Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije in tako dalje." O vrstah, gospod minister, bom povedal tako, seveda so bile takrat za kavo, pralni prašek in čokolado, ampak ravno tako se je govorilo, da jih ni in da so vsak dan krajše, tako kot danes. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospo podpredsednik. Spoštovani Zbor! V naši državi so po ustavi vsem državljankam in državljanom zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, med katerimi sta pravica do socialne varnosti in pravica do zdravstvenega varstva med najbolj pomembnimi. Ustava v 2. členu tudi določa, da je Slovenija pravna in socialna država. Žal pa so stvari v vsakdanjem življenju dosti drugačne. Že nekaj časa se soočamo z razgradnjo socialne države. Zanesljiva in spodobno plačana delovna mesta postajajo vse bolj redka dobrina, praktično jih skoraj ni več. Otroški vrtci so vse težje dostopni, zato ni čudno, da se je v parlamentarni proceduri pojavil Zakon o brezplačnem otroškem varstvu. Čeprav je osnovno šolstvo obvezno in se naj bi v celoti financiralo iz javnih sredstev, je čedalje večji strošek v družinskih proračunih. Da ne govorim o dragem študiju na visokošolski in univerzitetni ravni. Oblikujejo se elite, počasi in vztrajno, vedno bolj le iz premožnejšega družbenega sloja. Otrokom iz delavskih in kmečkih družin je vse težje priti na univerzo. Vse več mladih pravnikov in zdravnikov prihaja zgolj iz pravniških, advokatskih in zdravniških družin. Liberalizacija zdravstva, razgrajevanje zdravstvenih domov in bolnic, ter dvoumljivo podeljevanje koncesij v zdravstvu, nas tudi na tem, izjemno občutljivem področju vodijo v komercializacijo in profitno naravnanost zdravstva. To pa bo postopoma privedlo tudi do vse težjega in dražjega dostopa do zdravstvenih storitev in zdravja nasploh. V članku "Zdravstvo med javnim in zasebnim", objavljenim v časniku Delo, je mag. Julijana Bizjak Mlakar zapisala, da "divja privatizacija in komercializacija zdravstvu povzročata težko popravljivo škodo. Neprofitno javno zdravstvo se pospešeno razgrajuje. Zdravstvo pestijo tudi pomanjkanje ustreznih pravil in standardov, korupcija, previsoke marže farmacevtske industrije in dobaviteljev medicinskih tehničnih pripomočkov, slabo opravljanje, slab nadzor, plačna uravnilovka v javnih zavodih, zmanjševanje pravic ljudi iz javnih sredstev, zmanjševanje dostopnosti do zdravstvenih storitev in podobno. Oblast razgrajuje zdravstvene domove, čeprav nam jih mnogi v tujini zavidajo." Tako je zapisala mag. Julijana Bizjak Mlakar. Po mojem mnenju so med bolj spornimi tako imenovane mešane koncesijsko-profitne specialistične ambulante. Navajam primer: Če bi se danes kot samoplačnik najavil na pregled, bi prišel na vrsto prihodnji teden, morda celo prej, lahko tudi ta teden. Z napotnico splošnega zdravnika pa bi danes dobil odgovor, da naj ponovno pokličem 4. januarja med 14.00 in 16.00 uro in se dogovorim za pregled februarja ali marca. Taka je danes praksa. Zelo zaskrbljujoče je področje zobozdravstva. Številne zavarovane osebe ne morejo uveljaviti svoje zakonske pravice do zobozdravstvenih storitev iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja, iz preprostega razloga, ker zobozdravniki tako v javnih zavodih kot zasebniki ne sprejemajo novih zavarovanih oseb, ob dejstvu, da mnogi med njimi še niti približno niso dosegli povprečnega števila opredeljenih oseb pri zobozdravnikih. Čakalne liste so dolge, mnogim pacientom pa tako ne preostane drugega, kot da obiskujejo samoplačniške ordinacije. Ne oziraje se na to pa zobozdravniki prejemajo po pogodbi finančna sredstva, ki so dogovorjena o standardih za zobozdravstveno dejavnost za polni delovni čas za povprečno število opredeljenih oseb. Kdaj bodo Ministrstvo za zdravje in drugi podpisniki splošnega dogovora vrednost delovnih in finančnih programov v zobozdravstvenem varstvu določili v sorazmerju s številom in starostno strukturo zavarovanih oseb, opredeljenih pri določenem zobozdravniku. Podpisniki splošnega dogovora so ta cilj v preteklosti že zapisali v enega izmed splošnih dogovorov, vendar kolikor vem, do dokončnega dogovora še ni prišlo. Kot enega izmed ciljev ste si, gospod minister, zadali tudi nalogo, da boste uredili mrežo javnega zdravstva in zagotovili enako dostopnost do storitev. Zato vas na koncu sprašujem, ali ste že izdelali merilo, koliko prebivalcev naj bi imelo enega splošnega zdravnika, pediatra, zobozdravnika za otroke in mlade, zobozdravnika za odrasle, ginekologa, ortodonta in ostale specialistične dejavnosti. Sprašujem vas tudi, kakšna naj bi bila njihova razpršenost. In še eno področje, področje poklicnih bolezni. Na tem področju se v Sloveniji organizirano soočamo zgolj z azbestnimi boleznimi, pa še tu imamo vrsto težav. Deset let je minilo od zakonske prepovedi proizvodnje in uporabe azbesta, pa smo kljub temu pred nekaj leti odkrili novo žarišče azbestnih bolnikov pri Slovenskih železnicah. To je še nerešena problematika prebivalcev, ki so prebivali v okolici proizvodnih objektov in so zboleli za eno izmed azbestnih bolezni, zaradi okoljske izpostavljenosti škodljivim vplivom azbestnega prahu. Gospod minister, nista samo gospodarsko in danes Ministrstvo za delo, družino in socialne razmere odgovorna za to področje. V enaki meri se ta problematika dotika tudi vašega resorja, Ministrstva za zdravje, zato vas sprašujem, kaj boste v bodoče storili na področju poklicnih bolezni in obolenj zaradi škodljivih vplivov iz okolja. Zdravje je v veliki večini razvitih družb tudi v praksi sprejeto kot univerzalna vrednota in človekova pravica. V Splošni deklaraciji o človekovih pravicah je zapisano, navajam: "Vsakdo ima pravico do takšne življenjske ravni, ki zagotavlja njemu in njegovi družini zdravje in blaginjo vključno s hrano, obleko, stanovanjem, zdravstveno oskrbo in potrebnimi socialnimi storitvami, pravico do varstva v primeru nezaposlenosti, bolezni, delovne nezmožnosti, vdovstva ter starosti ali druge nezmožnosti pridobivanja življenjskih sredstev, zaradi okoliščin neodvisnih od njegove volje." Spoštovani, gospod minister, bojim se, da se z nekaterimi ukrepi ta Vlada oddaljuje od teh univerzalnih vrednot. Hvala lepa.
Gospod Germič, v imenu predlagatelja. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Seveda najprej bi želel dati nekaj pojasnil v zvezi s temi navedbami gospoda ministra, vezanih na porabo denarja v prejšnjem mandatu za pripravo Bele knjige in zraven je tudi gospod Marušič, ki bo definitivno lahko potrdil navedbe. Gre za to, da je bilo dokazano, da so stroški tiskanja Bele knjige znašali slabih 7 milijonov tolarjev v nakladi 2300 izvodov in da pisci in soavtorji tega dokumenta pravzaprav niso dobivali nobenih honorarjev razen za študijo dohodkovne učinkovitosti je bil izplačan strokovnjaku ekonomske fakultete, medtem ko sredstva, o katerih najverjetneje vi govorite, pa so vezana na študijo, ki je bila pa usmerjena v okviru projekta razvoja upravljanja sistema zdravstvenega varstva in seveda nima nobene povezave z Belo knjigo zdravstvene reforme. Zakaj to poudarjam? Zaradi tega, ker se mi zdi izjemno pomembno, kajti, ko vi govorite o vseh teh slabostih prejšnjega mandata se mi zdi zelo pomembno povedati, da je v prejšnjem mandatu bilo sprejetih 33 zakonov in čez 300 podzakonskih aktov, pri čemer je bilo pa sprejetih vrsto ukrepov, ki so prinesli prihranke v zdravstveno blagajno, ki je uspešno potem omogočala tudi to, da zdravstvena blagajna danes posluje pozitivno. Vi to veste, da je ravno za to študijo torej v okviru projekta razvoja upravnega sistema bil spremenjen sistem financiranja v bolnišnicah, ki je prinesel znatne prihranke. Da se je spremenila regulacija cen zdravil, ki so prav tako prinašali znatne milijarde prihranka in ravno ta pravnik omogoča tudi danes da lahko nadaljujemo to uspešno pot. Tukaj bi tudi gospodu Petanu želel pojasniti, kajti zdelo se mi je, da ni ravno na tekočem, kaj se je dogajalo. Že v prejšnjem mandatu, vi veste, gospod minister, se je z oblikovanjem pravilnika in s spremembami pravilnika v prejšnjem obdobju ravno sledilo temu, da se zagotavlja čim bolj sprotno prilagajanje pravilnika za to, da se zagotavlja čim ustreznejša cena pri strošku, torej pri zdravilih in na ta način zmanjšuje strošek v zdravstveni blagajni in seveda zato tudi danes lahko utemeljeno sprašujemo, zakaj seveda vi ne sledite tem trendom in glede na to, da sami navajate, da se cene zdravil zelo hitro spreminjajo, bi pričakovali tudi od vas, da boste temu trendu sledili in z ustrezno hitrostjo spreminjali tudi pravilnik v Republiki Sloveniji. Bi pa, gospod minister, sedaj želel povedati naslednje. Glede na navedbe v vašem odgovoru na interpelacijo in glede na navedbe, ki ste jih danes podal v uvodu in tudi kasneje, se moje prepričanje o tem, da nimate jasne strategije o tem kako voditi zdravstveni sistem in razvoj zdravstvenega sistema v Sloveniji, in da poteka divja privatizacija, torej ta dva očitka, ki gresta na vaš naslov po vseh teh vaših aktivnosti ostajata. Poskušal jih bom argumentirati. Najprej na eni strani ocenjujete oziroma je bila opravljena raziskava, ki Slovenijo in slovenski zdravstveni sistem uvršča zelo visoko. Torej zelo visoko. Po učinkovitosti porabljenih sredstev pa Slovenija prehiteva vse države EU in je bila celo na prvem mestu. In sedaj pa pogledamo, kaj je za vas prioriteta, torej med vrsto evropskimi držav smo tukaj na prvem mestu, in ko vi govorite o tem, kaj bo pa vaša prioriteta, govorite naslednje. O prevzemu funkcije smo si zadali nalogo, da zagotovimo nadaljnje izboljšanje v tem smislu stroškovne učinkovitosti. To pomeni, očitek je v interpelaciji, da seveda niste definiral prioritet, govori o tem, seveda, da nimate jasne strategije, kajti potem poskušate svojo utemeljitev nekako opravičevati s tem v nadaljevanju, da je ena največjih težav v javno zdravstvenih sistemih nizka raven ekonomske učinkovitosti. Na eni strani imamo javni zdravstveni sistem, ki ga cela Evropa po anketi, po raziskavi uvršča kot zgled, kako smo učinkoviti pri porabi sredstev, nato pa vi govorite, da je to ena izmed vaših prioritet, ker je pa to slabost javnega zdravstvenega sistema. Seveda tukaj neke konsistentnosti in logike v razlagah ni, hkrati pa seveda govori tudi o tem in postavlja dvom o prioritetah, ki si jih vi postavljate. In glede na to, da za vas ni prioriteta program plana zdravstvenega varstva, vsaj moč je sklepati na to, glede na to, da ga v dveh letih ni, govorite o nekem osnutku, ki ga ne poznamo, govorite o vrsti strokovnjakov, ki ga je pripravljalo, o katerih manj ali pa nič ne vemo in govorite o tem, da zanikate, da se izvaja divja privatizacija in zanikate, da prihaja do razgradnje zdravstvenih domov. Jaz bom poskušal utemeljiti to tudi na podoben način, kot je govoril kolega Školč. Na kakšen način spoštujete pravno državo in na kakšen način spoštujete zakone, katerim ste zavezani. Ko smo mi definirali plan zdravstvenega varstva je v planu zdravstvenega varstva jasno zapisano v točki, jaz bom, žal, citiral navedbe plana zdravstvenega varstva do leta 2004. Zakaj? Ker se mi zdi zelo pomembno, kajti do takrat smo v široki razpravi opredelili javni interes, kaj bo zdravstvena politika. In če citiram v okviru poglavja "Osnova zdravstvene dejavnosti" smo zapisali: "Zdravstveni dom mora zato ostati tudi v prihodnje osrednji izvajalec osnovne zdravstvene dejavnosti v mreži javne zdravstvene službe. Zdravstveni domovi ohranijo vsebino dela, ki jim jo nalaga zakon, Zakon o zdravstveni dejavnosti 9. člen." Tukaj pa je sedaj sporno to, kar se dogaja v okviru vodenja ministrstva, ko vodite to ministrstvo vi. Torej, zdravstveni domovi ohranijo vsebino dela, ki jim jo nalaga zakon. In govorimo o Zakonu o zdravstveni dejavnosti v 9. členu, torej ki omogoča uspešno poslovanje. Občine, kot ustanoviteljice zdravstvenih domov, Zakon o zdravstvenem zavarovanju 8. člen, se morajo zavedati, da s podeljevanjem koncesij ne smejo ogroziti obstoja zdravstvenega doma, kot je definiran v 7. členu Zakona o zdravstveni dejavnosti, v katerem je določen obseg osnovne zdravstvene dejavnosti. Torej, imamo zakone, imamo plan zdravstvenega varstva in seveda trdim, da jih vi ne spoštujete. Kajti, programa zdravstvenega varstva novega ni, imamo pa besedila členov v zakonih, ki govorijo o zakonskih ureditvah. Tukaj bi seveda še navedel določila, ki govorijo o mreži, v točki 5 in govori se naslednje: "Mreža javne zdravstvene službe se ločeno določeni za primarno in sekundarno raven izvajanja zdravstvene dejavnosti." V točki 5.1.1, ko govorimo o zdravstvenem domu, ne govorimo o temeljnem nosilcu, ampak govorimo o temelju organizacij in izvajanja osnovne zdravstvene dejavnosti na primarni ravni bo še nadalje predstavljal zdravstveni dom, ki bo v skladu z Zakonom o zdravstveni dejavnosti, torej v skladu z zakonom, zagotavlja najmanj, in potem imamo nujno medicinsko pomoč, ustrezne dispanzerske enote, službo medicino dela, službo splošne medicine, patronažo, zobozdravstvo, laboratorijske in druge diagnostične dejavnosti, reševalno službo in tako naprej. In če pogledam v Zakon o zdravstveni dejavnosti bova videla, da to v Zakonu o zdravstveni dejavnosti je navedeno v 9. členu, kjer opisujemo vlogo in pomen zdravstvenega doma. In v čem je teza divje privatizacije? Vi spreminjate vlogo zdravstvenega doma mimo zakona, mimo plana zdravstvenega varstva, ki ga ni. In zakaj trdim, da spreminjate vlogo zdravstvenega doma? Če boste sledili svojim odgovorom na interpelacijo jasno piše, to je preživeta organizacija, torej preživeta organizacijska oblika. In brez, da bi o tem seznanili širšo javnost, torej odhajajo zdravniki iz zdravstvenega doma. In navajate, da pravzaprav v zdravstvenemu domu ne ostaja urgenca, dežurstvo in preventiva. Kje so tiste naloge, ki jih za vas opredeljuje zakon? In še eno kršitev zakona, ki govori v 4. členu Zakona o zdravstveni dejavnosti "...merila za postavitev mreže javne zdravstvene službe se določijo s planom zdravstvenega varstva". In če nimate plana - kako postavljate potem merila za postavitev mreže javnega zdravstva mimo tega določila tega zakona? Ampak, vaša praska je znana. Saj vi ste z Zakonom o izvrševanju proračuna naredil isto potezo. Zakaj bi spoštovali zakone, recimo, Zakon o zdravstveni dejavnosti in Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju? In smo rekli, stroške pripravnikov in sekundarjev, dajmo jih vreči iz proračuna v zdravstveno blagajno. Torej, tipična dejanja značilna za vas, da ne spoštujete zakonov, kajti odgovor mora biti popolnoma enostaven. Če ni plana, kako potem opredeljuje merila za postavitev mreže - če plana ni! Če pa sledite planu, ki je bil veljaven do leta 2004, pa vam ta opisuje vlogo zdravstvenega doma, ki jo pa vi spreminjate. Vi jo spreminjate in jo pravzaprav postavljate kot preživelo organizacijsko obliko v dvom v slovenski prostor. Kje imate pooblastila Slovenk in Slovencev, da lahko to počnete? In zato se mi zdi upravičena kritika, da gre za divjo privatizacijo, kajti če bi sledili zakonu takšnih ukrepov in takšnih zadev ne bi mogli izvajati. In ko govorite, da je bilo vse že prej tako, kot je danes, bi vas spomnil na en dopis ministra Kebra v prejšnjem mandatu z datumom 20.2.2002, ki nosi naslov Podeljevanje koncesij na primarni ravni - priporočila. In me zanima, gospod minister, če ste vi takšna priporočila dali v času vašega mandata. In kaj je še zelo pomembno? Pomembno je, na kaj se sklicuje minister Keber. Minister Keber se sklicuje: "...zaradi številnih vprašanj pri podeljevanju koncesij minister za zdravje pripravi izhodišče za podeljevanje koncesij na primarni ravni, ki naj bi jih v postopkih upoštevale vse občine kot tudi drugi organi..." in tako naprej. Pri pripravi izhodišč je Ministrstvo za zdravje izhajalo - od kod, kje je pravna podlaga - iz Nacionalnega programa zdravstvenega varstva Republike Slovenije - zdravje za vse do leta 2004, Zakona o zdravstveni dejavnosti. Če bi vi napisal takšno navodilo, takšno priporočilo, na kateri pravni akt bi se sklicevali? Kajti zdravstveni domovi se pod vašim vodstvom Ministrstva za zdravje ne zaslužijo takšnega priporočila, ali jih postavljate brez jasne strategije v vlogo, ki jo potem tudi v odgovoru na interpelacijo opredeljujete kot, če bo pa šlo kaj narobe, imajo pa občine kot ustanoviteljice preko sveta zavodov vse nadzorne mehanizme. Mislim, da je zelo, zelo naivno in neodgovorno postaviti takšno trditev in postavljate vodstva zdravstvenih domov v nezavidljiv položaj. Tu bi se pa dotaknil samo še enega vprašanja, ko pravite, da mi ne moremo narediti Zakona o varstvu bolnikovih pravic zaradi tega, ker bi to prineslo določene stroške, zahteva določene finančne obremenitve. Ja, gospod minister, vaš proračun iz leta v leto pada. Obremenitve prenašate v zdravstveno blagajno. Če bi bili intenziven pogajalec, bi mogoče lahko uskladili znotraj Vlade in predlagali Državnemu zboru proračun, ki bi te stroške vključeval. Seveda, če te želje nimate, na te ideje niste pomislili, govorite o težavah, hkrati pa ne rešujete problemov. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo, prosim.
Hvala lepa za besedo. Odgovarjati bom začel kar pri zadnjem delu. Glede stroškov, jaz nisem govoril o tiskanju bele knjige, tudi približno ne, ampak sem govoril o stroških, ki so bili potrošeni za spremembo sistema zdravstva v Sloveniji in so bili plačani tujcem za neke izdelke, ki niso nikoli zaživeli oziroma niso nikoli imeli kakšnega resnega rezultata. Tu se strinjava, seveda, tu ne gre za tisk bele knjige, na vsak način; če sem to rekel, sem naredil lapsus, ampak to absolutno ni bilo mišljeno. Govorili ste o prihrankih v zdravstveni blagajni v prejšnjem mandatu. V prejšnjem mandatu je zdravstvena blagajna imela strahoten minus. Pridelala ga je v dveh letih 21 milijard! In teh 21 milijard smo morali s konvergenčnim programom letos oziroma leta 2005 prenesti na stroške države. Šele to je povzročilo, pripeljalo do tako imenovane ničle v poslovanju zdravstvene blagajne. Ne vem, kje ste našli tiste prihranke, o katerih ste prej govorili, z nekimi ukrepi, ki naj bi jih minister Keber uvedel. Pa bom o Kebru povedal kasneje še nekaj dobrega, ko ste že hoteli, ampak to nima nobene veze z njim. Skratka, takrat je prišlo do strahotnega porasta primanjkljaja v zdravstveni blagajni v tistih dveh letih, 2003 in 2004, ki smo ga morali potem na račun države, državnega proračuna sanirati. Plan zdravstvenega varstva je zame ravno tako prioriteta, kot je bila za vse ministre pred mano, pa so vsi s tem imeli hude težave. Plan zdravstvenega varstva za leta 2000-2004 je bil v pripravi štiri leta, mislim, od leta 1996 do 2000 oziroma tam od leta 1999 - tisti plan, ki naj bi potem bil zaključen konec leta 2004 in začel veljati leta 2000. Pri tistem planu leta 1999 sem sodeloval sam in vem, da je bilo marsikaj dobrega v tistem pripravljenem planu, ki pa je potem popolnoma zvodenel na različnih nivojih diskusije, od nekih sestankov na Brdu pa do sprejetja v tem parlamentu. In tak plan, kakršen je bil sprejet, je bilo seveda težko realizirati; če ga boste natančno prebrali, ni realiziranega praktično ničesar. Tak plan, kakršen je bil, je bil pač neizvedljiv in se ga enostavno ni dalo spraviti v realnost. Druge države, ki so nam zdaj za vzor in jih bomo imeli za vzor za pripravo in sprejetje tega plana, imajo to bistveno narejeno bolj koncizno, ne pa v obliki beletristike, ki seveda nikamor ne vodi pri pripravi planov. O vlogi in pomenu zdravstvenega doma smo že danes govorili. Jaz mislim, ponovno poudarjam, da mislim, da zdravstveni dom ima pomembno funkcijo, da sta njegova vsebina in oblika lahko spremenjena - upam, da mi boste tu pritrdili, upam, da ne mislite, da je zdravstveni dom, tak kakršen je bil 50 let, neka večnost. Ni, ker ga nikjer na svetu takega ni in tudi ta ni večen. Se bo spreminjal, bo dosegel nek večji razvoj, neko drugo stopnjo razvoja, za katero sem vedno bil pripravljen in vedno sem govoril, da zdravstveni dom nikoli ne bo odpovedan, nikoli ne bo propadel kot stavba, kot neka organizacijska enota. Vsebina tega zdravstvenega doma pa se bo spreminjala, bodite prepričani, pa če danes govorite to ali drugače, vsebina delovanja zdravstvenega doma bo spremenjena. Bo! Po, pa se lahko še tako upiramo, kdor hoče, eni več, eni manj. Bo spremenjena, ampak vedno v korist pacientov in tistih, ki delajo, saj tisti niso nič manj pomembni. Skratka, gre za to, da sem vedno priznal, da je zdravstveni dom lahko enota, v kateri se izvaja osnovno primarno zdravstvo, da pa se vsebina mora spremeniti in tako se tudi seveda dogaja. Glede dajanja koncesij, tako kot prej, mi spoštujemo zakon in tu ni nobene razlike. Koncesije so se dajale vseh 14 let, enako kot sedaj, torej so tudi prej po vašem kršili zakon, pa ga niso, tako kot ga mi ne kršimo. Skratka, koncesije se izvajajo na enak način. Ali mi lahko razložite, kako so prej podeljevali koncesijo v prejšnjih 14-ih letih in kako jih mi podeljujemo? Popolnoma na enaka način! Torej, boste pač morali ugotoviti, da je to ves čas nezakonito, pa seveda ni, pa seveda ni, to se da dokazati. Tisto priporočilo ministra Kebra o koncesijah je dvignilo veliko prahu in je bilo sprejeto izrazito negativno. Tisto pismo je pomenilo nekako indirektno prepoved podeljevanja koncesij zdravstvenim domovom oziroma občinam indirektno, ne čisto direktno, ampak posledica tudi v podeljevanju koncesij sorazmerno temu tudi bilo zavrto, prineslo je pa izrazito slabe posledice, med drugimi tudi 100 nepodeljenih ali pa neodgovorjenih prošenj za koncesije, ne samo nepodeljenih, če bi bile nepodeljene niti ne bi motileo, ampak so bile neodgovorjene te prošnje na koncesije, in to je posledica takega pravzaprav nepotrebnega pisma oziroma pisma slabe vsebine. Kar se tiče financ in pa Zakona o dolgotrajni oskrbi in financ. Jaz seveda moram povedati, da ob sprejemu proračuna ta zakon ni bil pripravljen še v tej obliki in še ni bil finančni izračun tako jasen, kot je sedaj. Jaz se bom potrudil v prihodnje, da bom ta zakon izpeljal v realizacijo, v življenje, in se bom potrudil seveda, da bo tudi finance ta zakon dobil. Vendar pa se moramo zavedati, da ni nič zastonj. Jaz sem prepričan, da je potrebno tudi prebivalce opozoriti na to, da če bodo nekaj dobili, da je treba nekaj dati. Bodimo prepričani in da je tako pravilno! Ne moremo vse samo čakati in ljudi navajati na to, da čakajo, od kje bo kaj priletelo; ne bo priletelo nič, od ničesar. Mi se moramo zavedati in ljudi tudi k temu pripravljati, da je treba kakšne stvari tudi plačati, dodatno plačati. In tako oskrbo je sicer možno plačati s strani proračuna, se odreči nečemu drugemu v pogajanjih za proračunska sredstva, ampak potem bomo pač nekje drugje manj dobili, ali pa se odločiti, da bomo neko malenkost plačali več, da bomo potem lahko vsi imeli dobro socialno oskrbo v primeru nesposobnosti, da si pač strežemo sami. Jaz mislim, da je to treba jasno vedeti in da če tega ne bomo s skupnimi močni ljudem povedali, da bomo gledali samo s političnimi očmi, da boste samo ovirali takšne možnosti, potem bo dogovor zelo zelo težak, bodite prepričani. Jaz rabim tukaj vašo pomoč vseh poslancev, ne samo pozicijskih. Kar se tiče drugih stvari, gospod Školč je govoril o tistih 80. letih, pa ZSMS, govoril je o tej zadevi, pa kako se oni prizadevali za zasebništvo ali nekaj takega. Mislim, da je bil to en izseček dveh, treh let v dobi 50-ih let, in mislim, da nima smisla govoriti o času dveh let v primerjavi s 50-imi leti. Kar se tiče mojih dogovarjanj s socialnimi partnerji, veste, če je kdo se pogovarjal s socialnimi partnerji o tem Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, sem bil to jaz. Nisem bil vedno prisoten na pogajanjih, včasih je dejansko ta ekipa opravila sama brez moje prisotnosti, ampak bil sem pogosto prisoten, in moram reči, da je to trajalo 9 mesecev in 21 pogajanj. Če to ni pripravljenost na pogajanja, ker so nekateri "s figo v žepu" sprejemali odločitve, in že na drugem sestanku ponovno začenjali iste probleme, brez vsake potrebe. Skratka, v juliju mesecu sem se odločil, da ta pogajanja na takšen način, "s figo v žepu", prekinem in sem na neki točki, ki je zelo blizu končnemu cilju in končni skupni uskladitvi, predlagal, da damo to na Ekonomsko-socialni svet in se tam o teh nekaj stvareh, ki so dejansko malenkostne, še pogovorimo. In, ko sem dal na Ekonomsko-socialni svet, nenadoma spet odgovor, da je cela vrsta nerešenih problemov, kot da se ničesar nismo govorili, po drugi strani pa na sestanku s sindikati jasno povedo, da smo dosegli izrazito velike rezultate pri teh do sedanjih pogovorih. Skratka, gre za neko diskrapanco, ki je očitna in ki ima velik cilj, čim kasneje sprejeti ta zakon, jaz druge variante tukaj ne vidim. Mi smo praktično tudi v marsikateri stvari popustili. Mi smo popustili pri pogajanjih pri bolniških. Zakaj? Ker smo ugotovili, da se bolniške znižujejo že po drugih zakonih in po drugih principih v tem času in ni potrebe, da še dodatno znižujemo boleznine, bolniške po 30-em dnevu. In če se taka stvar ugotovi in smo mi priznali, da pač ni potrebe, mislim, da se je treba tudi z druge strani o taki stvari dejansko pogovarjati na način, ki je "brez fige v žepu", ne samo težiti k temu, da se čimbolj zavleče zadeva. Seveda rezultati na teh pogajanjih, upam, da bodo uspešni čez en teden dni ali še niti ne toliko, naslednji teden, in da bomo lahko dejansko ta zakon dali na Vlado in v parlament. Kar se tiče lekarniške zbornice, pa bi moral prebrati oziroma povedati in prebrati neko daljšo zadevo. Poglejte, Zakon o izravnalnih shemah, bom govoril o njem kot o izravnalnih shemah, je jasno povedal, kaj so lekarne dolžne storiti za 0,75%, ki je predpisan v zakon. In s tem v zvezi je nastal hud problem, ker lekarne za to ceno Vzajemni niso hotele plačevati te provizije. Istočasno - ne lekarne, to Lekarniška zbornica ni želela plačevati, ne lekarne. 60% lekarn je vseh teh štirinajst podatkov ves čas ali pa vsaj v nekem obdobju in tudi na koncu sedaj pošiljalo Vzajemni kot nekaj običajnega. In teh 60% lekarn, brez sicer dogovora z Lekarniško zbornico, je popolnoma normalno dobivalo tudi za te svoje storitve plačila. Ta ukrep sem pa sprejel zaradi tega, kar bi sicer pacienti morali zaradi neizpolnjevanja zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstven zavarovanju oziroma o izravnalnih shemah, hoditi iz lekarne na Vzajemno - torej fundacijo stroškov. Samo predstavljajte si, kako bi me napadli takrat, če tega ne bi storil, kaj bi takrat vi govorili! To si predstavljam samo! Pa mi povejte, kaj bi vi govorili takrat, ko bi 40% ljudi hodilo iz lekarne na Vzajemno po refundacijo sredstev! Če mi odgovorite na to vprašanje seveda, pa bo dosti stvari bolj jasnih. Tako sem pa naredil nekaj dobrega za zavarovance in tudi nič nezakonitega. Prebral bom, glede tega komentarja o teh nezakonitostih, nek svoj komentar. Po določbi 7. točke drugega odstavka 62. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju morajo izvajalci zdravstvenih storitev, ki so vključeni v mrežo javne zdravstvene službe, poslovno sodelovati na področju dopolnilnega zavarovanja z vsemi zavarovalnicami, ki izvajajo takšno zavarovanje, in jim zagotavljati, praviloma v elektronski obliki, vse podatke, potrebne za delovanje izravnalne sheme dopolnilnega zavarovanja, in sicer specificirane po zavarovancih in storitvah. Lekarne so trdile, da to ni potrebno, da to ne sodi v izravnalne sheme. Pa lahko da je, lahko da ni. Ta trenutek tega niti ne moremo povedati. Po določbi 1. člena Zakona o lekarniški dejavnosti je lekarniška dejavnost del zdravstvene dejavnosti, ki zagotavlja preskrbo prebivalstva ter zdravstvenih zavodov in drugih organizacij z zdravili. Ob preučitvi navedenih določb je mogoče zaključiti, da navedba naziva izdanega zdravila pri lekarniški dejavnosti prestavlja nujen del po storitvah specificiranih podatkov v skladu z zahtevo, vsebovano v 7. točki drugega odstavka 62. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Gola navedba izdaja zdravila ali preskrba z zdravilom namreč ne vsebuje nikakršne specifikacije. Da je naziv izdanega zdravila nujno potreben podatek za delovanje izravnalne sheme dopolnilnega zavarovanja, izhaja dalje iz določbe tretjega odstavka 62.f člena zakona, po katerem so zavarovalnice za izračun izravnav razlik v stroških zdravstvenih storitev med zavarovalnice dolžne Ministrstvu za zdravje posredovati poročilo o izvajanju dopolnilnega zavarovanja v preteklem obdobju izravnave, v naslednjem odstavku pa zakon določa, da Ministrstvo za zdravje upošteva le tiste listinske dokaze, ki so priloženi k izjavi zavarovalnice v poročilih. Način dajanja podatkov zgolj o stroških izdanih zdravil ne omogoča dokazovanja, da so bile v izravnalno shemo prijavljene storitve in s tem nastali stroški tudi dejansko opravljeni, s tem pa ne omogoča dajanja točnih poročil Ministrstvu za zdravje in izjavljanja o poročilih drugih zavarovalnic, ne nazadnje pa takšen način dajanja podatkov onemogoča izpolnitev obveznosti, ki jih imajo zavarovalnice do agencije za zavarovalni nadzor. Iz drugega odstavka neobveznega pravnega mnenja Ministrstva za pravosodje je dalje razvidno, da se problem posredovanja podatkov zavarovalnicam pojavlja zlasti z vidika varstva osebnih podatkov. Podlaga za obdelavo podatkov je v 13. členu Zakona o obdelavi podatkov, ki določa, da se občutljivi osebni podatki lahko obdelujejo, če je posameznik za to podal izrecno osebno privolitev, zavarovanci dopolnilnega zavarovanja so takšno izrecno pisno privolitev podali s sklenitvijo zavarovalne pogodbe. V določbah splošnih pogojev dopolnilnega prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, ki so sestavni del zavarovalne pogodbe, je namreč praviloma podano pooblastilo zavarovalca in zavarovanca zavarovalnici, da v skladu z veljavno zakonodajo dovoljujeta zbiranje, hrambo, obdelavo, uporabo in posredovanje njunih osebnih podatkov v zvezi z vsemi postopki zavarovalnice, vključno s tem, da se v zvezi s poravnavo stroškov izvajalcem zdravstvenih storitev, pooblaščenemu zdravniku omogoči vpogled v zdravstveno dokumentacijo zavarovanca in preverjanje resničnosti in sprememb osebnih podatkov pri pristojnih organih. Določbe o varovanju osebnih podatkov zavarovancev vsebuje tudi pogodbe o izvajanju dopolnilnega prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, ki so jih zavarovalnice sklenile z lekarnami in drugimi izvajalci zdravstvenih storitev. To je odgovor na to famozno kršitev zakona. To se pravi, nisem prav nič samovoljen, upoštevam zakonodajo. Zdaj še opozorilo gospodu Školču, da Keber ni začel 2001, ampak 2000, ampak to samo tako spotoma. Je bil en mesec še v 2000, ampak vseeno je bil v 2000. Nekaj besed bi še povedal v zvezi z mislimi, ki jih je povedal gospod Bevk. O socialnem razslojevanju zaradi postopkov, ki potekajo v reorganizaciji zdravstva. Ne vem, to moram kar stalno ponavljati in zdaj moramo očitno še enkrat ponoviti, da ta način dela, kakršnega mi sedaj vodimo pri organizaciji zdravstva v Sloveniji, ne pomeni nikakršnega razslojevanja prebivalstva, saj omogoča enakopraven, enakomeren in enak dostop vsem zavarovancem, ki so zavarovani skozi obvezno zdravstveno zavarovanje ali dopolnilno zdravstveno zavarovanje, vendar vsem enak, ne glede na to, ali koristijo usluge pri državni javni ustanovi ali koristijo usluge pri koncesionarju. Tako da te skrbi, dragi moji, se ni treba prav nič bati, predvsem pa ne zavajajte ljudi s takimi floskulami. To, kar piše gospa Mlakarjeva nekje v neki tako imenovani raziskavi, kot piše. No, seveda tisto ni raziskava, tisto so neke osebne ugotovitve. In težave, ki jih danes tu omenjate, gospod Bevk, niso nastale včeraj. Vse to, o čemer govorite, je dolgotrajna posledica nekaterih večletnih problemov, ampak na vsak način, vsak zdravstveni sistem ima probleme, zato jih ni treba tu posebej omenjati. Tisto, kar pa je res problem in kar bomo morali verjetno obravnavati v prihodnje kot prioriteto, je po mojem to, kar je rekel gospod Bevk, ureditev načina predvsem zavarovalniškega sistema na področju zobozdravstva. Tu pa so določeni problemi, se strinjam, in jih bo treba v prihodnje reševati prioritetno. Veste, po svetu je zobozdravstvo redko vsebina obveznega zavarovanja, redko, redke države so. Mi smo eni tistih, ki to še kolikor toliko imamo, pa to držimo še vedno v tem mojem mandatu na isti višini, kot smo ob prevzemu mandatu. Moram pa reči, seveda, da je tu treba iskati nove rešitve, ki bodo podobne, kot so v drugih državah. Sam se bom pa ves čas trudil, v času, ki je pred mano, da bom vsaj ta nivo, ki je zdaj, obdržal. Ampak tako visok nivo plačevanja zobozdravstvenih storitev iz obveznega zavarovanja, kot je pri nas, je redkokje v Evropi. Čeprav tudi sam, moram reči, s sistemom, kakršen je, nisem zadovoljen in bi morali pripraviti boljši način. Tu se z gospodom Bevkom strinjam. Kar se tiče azbesta, ki je bil omenjen dvakrat - enkrat je gospod poslanec Prijatelj, enkrat pa gospod poslanec Bevk govoril o azbestu -, to je hud problem, ki se vleče že dalj časa. Azbestni zakon smo obravnavali že v prejšnji vladi, takrat, ko sem bil prvič na ministrstvu. Takrat je spadal še pod nas, kasneje se je to preneslo na Ministrstvo za delo. Vendar kdorkoli ga ima, vam povem, ima lahko hude probleme. Kamorkoli spada ta zakon, nastanejo lahko težave zaradi tega, ker je reševanje tega problema predvsem tudi z upoštevanjem celotne stroke, vseh strokovnih mnenj, ki so zelo različna, lahko zelo težavno. Zanimivo je dejstvo, da se v vseh dosedanjih razpravah ne pove, kdaj in kdo je odgovoren mogoče za stanje izpred 25 let, ko so se vse stvari dogajale in katerih posledice čutimo še danes. Ne želim se izogniti vprašanju, ki je pred nami, verjetno pa bi bilo treba odgovoriti tudi na ostalo vprašanje, zakaj se je še v nekem obdobju vedno, še vedno delalo z azbestom, pa čeprav se je že takrat vedelo, da je azbest škodljiv. Celo širila se je takrat proizvodnja. Mi moramo sedaj te stvari in napake rešiti, se strinjam, potrebno je stvari pravično urediti, prepričan pa sem, da te hude posledice, ki jih danes imamo, ne moremo rešiti na ta način, da bodo vsi, ki so karkoli, kdajkoli, kadarkoli prišli v kontakt z azbestom, imeli neke pravice, če ni izražene zaradi tega neke očitne in jasne posledice. Jaz se strinjam, da je treba stvari dejansko spremeniti, da jih je treba pripeljati do tega, da bodo res pravično odškodnino dobili tisti, ki so do nje tudi upravičeni. Glede očitka Školča glede pogajanj socialnih partnerjev sem že prej odgovoril. Pač pa bi rad odgovoril še na tiste stvari, ki mi jih je postavil v začetku svojega govora gospod Gaber. Najprej je vprašal, da povem 5 mojih napak pa 5 dobrih s strani ministra Kebra. Začel bi s kakšno mojo napako, recimo, ena je sigurno ta, da sem včasih prevelik optimist in da pričakujem od ljudi, da so toliko pošteni kot sem jaz in da to svojo poštenost tudi potem jasno pokažejo pri realizaciji nekih dogovorov. Če tega ni, potem sem lahko razočaran in moram reči, da to priznam kot napako in da je tudi to napovedovanje v zvezi s sprejemom zakonodaje bilo preoptimistično in prav na tem področju prav imam lahko kakšne težave, ampak veste kaj, moram reči, da sem se kar nekaj naučil in da so stvari že kar v bistveni izboljšavi, kar se tega tiče - mislim, prevelikega optimizma in da bi preveč verjel kakšnim posameznim sklepom. Zato pa v zadnjem času pač vedno predlagam, da zapišem. Druga stvar, ki bi jo rad tudi povedal, je to, da bi nekatere zadeve, predvsem pri mreži, verjetno v tem času bilo lahko storiti hitreje, če bi pravočasno spremenili mesto izvajanja te mreže, ampak tukaj se človek lahko dejansko zmoti. Še kakšno napako bi našli, ampak bi mogoče, ne bi vseh naštel, da me ne boste potem izkoriščali. Kar se tiče pa dobrih stvari ministra Kebra. Moram reči, da sem ga vedno cenil pri tem, ko sem gledal, kaj je on pripravil kot cilj neke zadeve. Žal, je ta cilj bil vedno težko ali nemogoče realizirati, je pa bil dober v principu, saj tudi bela knjiga je bila v svojem bistvu, v zasevku, v začetku, v tistem uvodnem letu dobra, ampak žal je realizacija šla v popolnoma napačno smer in to je ena od stvari, ki jih moram priznati kot dobro in pa tudi, da je sprejel tisti alkoholni zakon, veste, to mu štejem v zelo dobro. Tisti zakon o uporabi alkohola ni slaba stran. In pa zamenljiva zdravila, žal, mi sedaj niso pustili isti ljudje, ki so takrat zamenljiva zdravila pripeljali do realizacije, izpeljati primerljivih zdravil, ki bi pripeljali do enako dobrih rezultatov, ampak to je pač tako. Jaz mu to štejem v dobro. Nisem naštel tudi njemu vse dobre strani. Moram pa povedati, da sem se z njim sestal ob predaji službe na ministrstvu in da sem mu takrat predlagal eno, po mojem, eno zanimivo zadevo. To pa je, da bi se ministri, bivši ministri nekako sestajali in pogovarjali o problemih in možnosti rešitve. Pa moram reči, da zelo hitro ni bil pripravljen na tako sodelovanje. Jaz sem za tako sodelovanje vedno pripravljen in sem tudi še zmeraj. S te strani moram reči, da ne bi imel nobenih težav sprejeti kakršnokoli resno priporočilo za nadaljnje izboljšave v zdravstvu. Kar se tiče operacijskih miz, o katerih je govoril gospod Petan. Mize so vse montirane, teh 18 miz. Tiste, na katerih še ne operirajo, pa je posledica tega, da prostori niso opremljeni, kot je Onkološki inštitut. In zato seveda takratno govorjenje, kako bodo s temi mizami, če bodo pač montirane v tistem času, ko je bilo pač mišljeno v začetku, kako bodo tam operirali, seveda, na teh mizah še ni bilo operacij, ker ni to možno. In zato bomo čim hitreje pripeljali do realizacije opreme Onkološkega inštituta, preselitev iz stavbe stare konjušnice in začetek operacij na teh mizah. Marsikje pa že operirajo na teh mizah, kot je v Mariboru, pa mislim, da v Izoli. V Murski Soboti pa bodo tudi v kratkem. Mize so bile montirane na rok. Vse mize so bile montirane na tisti dan, praktično, ko smo zadali rok, potem ko je bila podpisana pogodba, in so tudi funkcionalno usposobljene.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, replika.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Hvala tudi gospodu ministru za te odgovore. Vendar bi glede azbestnega zakona rad še nekaj povedal. Upam, da se boste okoli tega vprašanja tudi sami angažirali, saj gre v tem zakonu tudi za problem ali predvsem problem zdravja. Namreč, zakon je sedaj doživel veto v Državnem svetu, najbrž bo spet potrjen tukaj in bo ta okoljski vidik tega zakona vključeval samo pljučni rak oziroma maligni mezoteliom. Vse druge azbesten bolezni pa se iz tega zakona bile izločene. Vaša bojazen, da bo prišlo do zelo velikih odškodnin, nima stvarne podlage. Kajti, kdo bo ugotavljal, kdo je upravičen do odškodnini zaradi ene izmed oblik azbestnih bolezni. To nalaga že 9. člen tega zakona, ki že velja? To je posebna interdisciplinarna skupina strokovnjakov, zdravnikov. Naj vam preberem; zdravnica ali zdravnik specialist medicine dela, zdravnik specialist internist, pulmolog, zdravnik specialist radiolog oziroma zdravnik specialist druge specialnosti glede na obravnavan primer. Se pravi, da ne drži to, da bo lahko upravičen do te odškodnine vsakdo, ki je prišel kakorkoli v stik z vlaknom azbesta, temveč bo šlo za zelo huda obolenja, ki jih bo ta interdisciplinarna skupina zdravnikov ugotovila. Zato predlagam, gospod minister, čeprav ne spada ta zakon pod vašo pristojnost, da ga vaši sodelavci in sodelavke preberejo in da v bodoče ta zakon novelirate. Glede zobozdravstva bi pa vam položil na srce in dušo, da koncesij ne bi več podeljevali za nedoločen čas. Namreč sedaj se koncesije podaljšujejo za nedoločen čas, se pravi, tako rekoč do upokojitve posameznega zobozdravnika in to se zlorablja. Celo primeri so, ko zobozdravnik ne sprejme bolečine, in to je nedopustno. Vendar župani in občinski sveti nimajo mehanizma, da bi ukrepali. Če bi bila koncesija podeljena za določen čas in da bi se dalo to sankcionirati, bi lahko imel župan v rokah neko orodje in odvzel koncesijo takemu zobozdravniku, ki ne dela po pogodbi oziroma po svoji zdravniški vesti. Da bo treba na področju zobozdravstva marsikaj narediti, povedo tudi statistični podatki, ko nekateri zdravniki imajo manj kot 1000 pacientov [[...]]
[[...]]gospod Bevk, replika, tri minute.
[[...]]nekateri pa več kot 3 500. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Kar se tiče, najprej začnem spet na zadnjem delu, kar se tiče podeljevanja koncesij za določen ali nedoločen čas. Predlog novega zakona predvideva podeljevanje koncesij za določen čas, od 15 do 50 let, odvisno od vložka, ki bi ga kdo dal v to koncesijo oziroma v samo stavbo, recimo. Kar se pa tiče zakona ali azbesta, moram pa povedati, da je - zdaj, kar se tiče te številke 15 do 50 let, ste se nasmehnili, ampak ta stvar, od koliko do koliko je stvar razprave, ki jo bomo še imeli v zvezi s tem zakonom. To je samo predlog, ki se nam je zdel ob pisanju priprave zakona najprimernejši. Lahko pa, da bo diskusiji, po nekih argumentih možno lahko to številko tudi spremeniti. To je samo predlog. Kar se tiče pa azbesta, je pa testiranje - zanimivo, da smo že takoj na začetku mandata izvedli in dali, zdaj ne vem točno koliko denarja, mislim, da okoli 10 milijonov, 11 milijonov za testiranje brez zveze s tem zakonom. Ampak samo zato, ker se mi je zdelo potrebno, da se opravi neko testiranje skupaj nekimi kanadskimi zdravniki, kolegi za prebivalce, ki so živeli ali pa delali v kontaktu z azbestom. Sedaj teh rezultatov, ki so bili narejeni na interni kliniki, še ni, ker še potekajo, ampak bodo v kratkem, v nekaj mesecih objavljeni, ker študija traja dlje časa, traja dve leti. Skratka, Ministrstvo za zdravje, ne glede na to, kaj se je dogajalo z zakonom, je sodelovalo ali pa je pripravljeno in bo še vedno še bolj pripravljeno kot sedaj pomagati tem bolnikom. Sedaj ta zakon, ki je bil sprejet, ga jaz poznam in ta zakon je dal seveda določene dodatne pravice bolnikom, tako imenovanim azbestnim bolnikom. Doživel je več popravkov in v zadnjem sprejetem zakonu so se dodatno uvedle pravice bolnikov, ki niso bili neposredno izpostavljeni pri svojem delu azbestu, ki pa so zboleli za mezoteliomom. To je samo mali del prebivalstva v kontaktu z azbestom. Je pa res, da vseh, ki so bili v kontaktu - ne, vseh prizadetih iz tega okolja pri delovanju z azbestom pa le ni mogoče kar a priori upoštevati. Potrebno je za to delati neke posebne študije. Mislim, da po teh študijah bi se dalo, tako sem že uvodoma povedal, potem tudi pravičneje razdeliti eventualno odškodnino. Vsem seveda želim, da imajo pravice, ki so upravičene, dejansko tudi realizirane. Tudi z azbestnim zakonom.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl.
Poslanke in poslanci, gospod minister, predsedujoči! Verjetno velja rek: "Kolikor denarja toliko zdravja." V svoji razpravi se bom usmeril predvsem v to, koliko denarja je za slovensko zdravstvo in kako učinkovito minister za zdravje ta denar porablja, predvsem pa, ali minister za zdravje skrbi za zdravje zavarovancev, Slovenk in Slovencev, ali ga bolj zanima finančno zdravje nekaterih izvajalcev. Moja teza je, da je gospod minister - in podatki bodo to potrdili - predvsem v svojem mandatu - in podatki, ki so bili posredovani v Državni zbor in to so podatki ob predložitvi slovenskih javnih financ - se izkazal kot zelo dober minister, ki skrbi predvsem za zdravje gospoda Bajuka. Pomagal mu je, da se bo delež javne porabe v Sloveniji zmanjšal, zmanjšal pa se bo predvsem zaradi zmanjšanja deleža javne porabe za področje zdravstva. Odhodki iz zdravstvene blagajne, ki so v prejšnjem mandatu znašali okoli 6,5% BDP, bodo ob koncu leta 2008 ob ministru za zdravje, ki skrbi za zdravje gospoda Bajuka, kar pol odstotka BDP-ja nižji. To je za 40 milijard tolarjev manj realnih virov. Gospod minister seveda pa ni poskrbel samo za to, da bodo odhodki iz zdravstvene blagajne nižji, poskrbel je tudi z znamenitim zakonom o izvrševanju proračuna in še nekaterimi drugimi zadevami, da se tudi odhodki državnega proračuna, ki se namenja za zdravstvo, zmanjšujejo. Če so v letu 2006 ti ocenjeni na 22,8 milijarde, bodo že za leto 2007 kar 8% točkah nižji, 21,2 milijarde in v letu 2008 še za dobrih 600 milijonov nižje. Minister za zdravje je, glede na sprejeti proračun, minister minus 8%. Nedvomno pa to ni edina plat zgodbe. Hujše je to, da minister za zdravje zmanjšuje učinkovitost porabe denarja. Najprej velja povedati nekaj o slovenskem zdravstvenem sistemu do nastopa gospoda ministra Bručana. Citiram zadnjo knjigo svetovne banke, ki govori o zdravstvenih sistemih v državah, ki so srednje razvite. In kot enega uspešnejših primerov učinkovitejšega sistema financiranja zdravstva omenja Slovenijo. In to zaradi aktivnosti, ki jih je Slovenija sprejela pred vstopom v Evropsko unijo. V povezavi z nekaterimi projekti, ki so bili začeti v času še gospoda ministra Jereba in dokončani v času gospoda ministra Kebra. Temeljna značilnost teh mehanizmov je, da zagotavljajo boljše kupovanje storitev od izvajalcev zdravstvenih storitev. In minister je danes rekel ja, že res, da je treba skrbeti za zdravje pacientov, ampak skrbeti je treba tudi za korist tistih, za zdravje tistih, ki delajo v zdravstvenem sistemu. In gospod minister, eden temeljnih očitkov v interpelaciji, ki smo vam jo predložili, je v tem, da vas manj kot skrb za zdravje 2 milijona Slovencev, državljanov Slovenije, državljank Slovenije, skrbi zdravje, predvsem finančno zdravje nekaj skupin, nekaj 100 predvsem tako imenovanih na novo oblikovanih koncesionarjev. Seveda je treba povedati, da reči, da se lahko kar tako nadaljuje izdajanje koncesij, kot je bilo v času predvsem gospoda Jereba, tudi sedaj v vašem času, je preprosto nepoznavanje osnovnih elementov fizike. Število zdravnikov je omejeno. In v kolikor vi nadaljujete z istim tempom, kot je začel gospod Jereb, ki je predvsem zaključil izdajanje koncesij, predvsem zobozdravnikom in še nekaterim, in to nadaljujete v tem mandatu, potem bomo kmalu imeli na strani izvajalcev javnih zdravstvenih storitev, storitev, ki jih plačujemo iz javno zbranih sredstev, samo zasebnike. To samo po sebi ni problem, če seveda zasebnike, ki izvajajo koncesije bodisi v zdravstvenih domovih ali pa na sekundarnem in terciarnem nivoju, ne bi gnal vendar nek drug interes. In, gospod minister, sprašujem vas, kako bodo zgledala partnerska dogovarjanja za leto 2009, ko bodo vsi izvajalci zdravstvenih storitev zasebniki. Gospod minister, ali si vi predstavljate, kaj se dogaja v državah, kjer porabljajo večji delež bruto domačega proizvoda za zdravstvo, kot to počnemo v Sloveniji? Ključna dilema je določitev cene storitve. In če vi kot minister za zdravje greste na konferenco o javno-zasebnem partnerstvu, kjer je za vas sprejemljivo - sprejemljivo, ker iz vaših ust nisem slišal drugačne pripombe na to, da se naj pač pri javno-zasebnem partnerstvu dovoli 15 do 20% stopnja profita, vas sprašujem, kako lahko dovolite razpravo o tem, da bomo naenkrat v Sloveniji cene zdravstvenih storitev povečali še za to stopnjo dobička. To, gospod minister, neposredno izhaja iz tega, če vi sedete s posameznimi potencialnimi investitorji, ki povedo, mi bomo investirali v zdravstvo, če že država ne more, vendar pričakujemo stopnjo donosa. In temeljno vprašanje, gospod minister, je, ali ste vi minister za zdravje, kot je bilo opredeljeno s spremembo zakona pred nekaj leti, ali ste predvsem minister, ki skrbi za finančno zdravje nekaterih izvajalcev zdravstvenih storitev. In v svojem mandatu ste najprej realno zmanjšali obseg sredstev, hkrati pa izdajate vedno več koncesij; in ti koncesionarji, ti zasebniki bodo ta račun izstavili zavarovancem. Vse to ne bi bilo problem, če ne bi v Sloveniji v Ustavo in nekaj zakonov zapisali, da smo socialna država, da prispevki zavarovancev financirajo storitve, ko jih potrebujejo, in da naj država kupuje storitve od izvajalcev zdravstvenih storitev na najbolj učinkovit način. In seveda status le-teh ni nepomemben. In vprašati se morate, kaj je za vas bolj pomembno. Ali je za vas bolj pomembno finančno stanje 4.671 zdravnikov, 2.800 specialistov ali 2 milijonov pacientk in pacientov, državljank in državljanov Republike Slovenije. Poznano je, kaj se zgodi, ko posamezniki vzamejo koncesijo - zanima jih rezultat pod črto. Ne zanima jih število izvedenih storitev, ne zanima jih zmanjševanje čakalnih dob, zanima jih optimizacija, optimizacija cene na enoto in minimiziranje stroškov. Seveda bomo imeli v Sloveniji v naslednjih letih veliko zanimivih primerov, ko se bo ugotavljalo kako posamezni zasebnik preprosto ni izvedel potrebne preiskave, laboratorijskega testa, rentgena, ker pač pri dani ceni na obisk preprosto ni bil pripravljen izvesti tega posega. In potem se bomo čudili, zakaj se v posameznih delih Slovenije spreminja stopnja smrtnosti. Čudili se bomo, ali smo res mi država, ki je do sedaj uspela relativno dobro ohranjati kvaliteto zdravstvenega sistema, naenkrat padli med tiste države, ki jim to ne uspeva, in to so države z veliko nižjim delom javne porabe. Gospod minister! V odgovoru na interpelacijo na to niste odgovorili. Dali ste, samo dve stvari vam bom citiral: dali ste neke podatke o javnih izdatkih, ki jih niste primerjali niti s tistim, kar je gospod minister za finance poslal v Državni zbor. Tukaj eksplicitno piše, zmanjšanje za 160 milijonov evrov, 40 milijard tolarjev manj denarja, kot je bilo v preteklosti. Rekli ste še hujše, glede področja lastnine zdravstvenih zavodov, izvajalcev pa ni bilo premikov, saj po zakonu o javnih financah to ni dovoljeno. Gospod minister, sedeli ste na Vladi Republike Slovenije, ki je sprejela zakon o javno-zasebnem partnerstvu, kjer je to prepoved, in zakona o javnih financah o prepovedi lastninjenja zdravstvenih zavodov in izvajalcev ukinila, in vaši poslanci vladajoče koalicije so to prepoved lastninjenja ukinili. In zgodba je zelo enostavna, ko bodo v posamezni zdravstveni domovih sedeli samo zasebniki koncesionarji, bodo na podlagi zakona o javnem zasebnem partnerstvu samo še izvedli privatizacijo tudi stavbe. In potem se bomo v Sloveniji čudili, kako smo naenkrat enega od pomembnejših instrumentov, ki omogoča ekonomijo obsega, ki omogoča nižjo ceno storitve, prenesli v zasebne roke. Gospod minister, to trenutno zakonodaja, kateri ste vi insistirali, omogoča. Zakon o javno-zasebnem partnerstvu je sprejet in Zakon o javnem zasebnem partnerstvu omogoča privatizacijo, če hočete tudi Kliničnega centra. Zberejo se zdravniki koncesionarji, gredo na nekaj bank, po možnosti tujih, in ponudijo gospodu Bajuku, celo ministra Bručana ne bodo nič več vprašali, privatizacijo Kliničnega centra. To omogoča zakonodaja, ki je bila sprejeta pod vaši ingerenco, ob vaši insistenci, absolutno Vlada Republike Slovenije, v kateri vi sedite, je ukinila to prepoved. Niti tega niste vedeli, gospod ministre, ko ste pisali ta zakon. Niti tega niste vedeli, pardon, tega odgovora. Niste vedeli, da ni več prepovedi privatizacije. In še nekaj o izdajanju koncesij. Veste, 1. maja 2004 smo vstopili v EU. In če mi do takrat nismo z javnimi razpisi vabili koncesionarjev, to ne pomeni, da to lahko počnemo tudi 1. maja 2004. In tukaj kršite neposredno evropske direktive; in pravite, saj nič hudega. Že je mogoče res, da na posameznih segmentih, kjer imamo potencialno samo enega ponudnika, ni potrebno javnega razpisa, vendar gospod minister od 1. maja 2004 so se razmere bistveno spremenile. Torej, predvsem gre ministru za finančno zdravje posameznih izvajalcev zdravstvenih storitev, ne gre pa mu za zdravje Slovenk in Slovencev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko smo nekje na polčasu tega zanimive interpelacije, vsekakor pričakujem, da bomo ob zaključku obravnave te interpelacije lahko vsi skupaj ugotovili, da je vendarle prinesla nekaj dobrega. Seveda ne toliko dobrega za nas politike kot potem dejansko za tiste državljanke in državljane, katere pravzaprav tukaj zastopamo in predstavljamo. Bi pa ob tej priložnosti izpostavil nekatere svoje poglede, ki sem jih v vsebini te interpelacije zasledil in ki me predvsem časovno spominjajo na neko prejšnjo obdobje ministrovanja od obdobja 2001 do 2004. Predvsem iz spisane vsebine interpelacije je to kaj hitro zaznati in zaslediti. In pravzaprav bi se pridružil tistim ugotovitvam ministra Bručana, ko je ugotavljal, da je vendarle prejšnji minister za zdravstvo imel mnogokrat zelo konkretne in dobre cilje za dosego izboljšanja stanja v zdravstvu, vendar so ti cilji bili toliko ambiciozni, da jih žal ni mogel doseči. Se pa seveda s časom spreminjajo tudi stvari na področju zdravstva. Ministrstvo, ki ga je, mislim da, ob primopredaji prevzel sedanji minister, proti kateremu teče ta interpelacija, za Miklavževo darilo leta 2004, nekje tam 8. decembra, če se prav spomnim. Takrat se spomnim, da je tudi pisalo,da je šlo za veliki primanjkljaj - 117 milijard, ali koliko, ali 17 milijard slovenskih tolarjev - in da se je to ministrstvo znašlo pred veliki izzivi, kako sanirati in izboljšati stanje na tem področju. Ker pa poslanke in poslanci nismo vsi toliko izobraženi, da bi se lahko vsi spoznali na posamezne specialnosti, vsaj zase upam to trditi, sem se v okviru vsebine te interpelacije poskušal seznaniti s strokovnega vidika o vsebin predlagane interpelacije. Zdravnik specialist, ki ima kar nekaj delovne dobe za sabo, ko sem ga povprašal, kako se naj pravzaprav lotim te debate in kaj on kot strokovnjak vidi na področju zdravstva pozitivnega. Dejal mi je tako: "Seznanjen sem z interpelacijo vsaj iz medijev z nekaterimi poudarki vsebine. Moram ti povedati, da so čakalne vrste dejansko skrajšane. Kdor ne verjame tega, si naj pridobi ustrezne podatke in naj ne naseda tistim podatkom, ki so dejansko zavajajoči." Ko sem ga povprašal, kako je z divjo privatizacijo, mi je dejal, da so druge evropske države že pred veliko časa pred nami postorile ta pomemben korak in da Slovenija to počenja z zamudo, da podpira ministrstvo, ministrsko ekipo, ki jo vodi minister Bručan v tem smislu, da se te stvari pospešijo, da je pa tu nekaj drugega pomembnega: spremeniti miselnost nekaterih ljudi, ki še vedno pričakujejo, da so tisti stari dobri časi, časi enakih želodcev še vedno danes v združeni Evropi. Da so ti procesi, ki danes tečejo na področju zdravstva, posledica nekaj povsem normalnega in da ti procesi tečejo, seveda se jih tudi Slovenija v tem odboju ne bo mogla izogniti, čeprav že kar veliko zamuja. Veliki strahovi okrog javne zdravstvene službe so odveč. Javna zdravstvena služba deluje. Jaz sem bil na vsaj treh obiskih prisoten, ko je minister Bručan s svojimi sodelavci obiskal bolnišnice ali zdravstvene domove. Vodstva bolnišnic, vsaj tam, ko sem bil zraven, in zdravstvenih domov so podpirali njegova prizadevanja v smislu sprememb v zdravstvu. In se danes sprašujem in ugotavljam, da vsi ti očitki, ki so v interpelaciji navedeni, niso upravičeni. Da pa je tako, kot so nekatere kolegice in kolegi pred mano in tudi sam minister Bručan dejal, da pa na nekaterih področjih ni zadovoljen. In prav je, da ta področja posebej izpostavimo, in sicer v zobozdravstvu, pa tudi tukaj izhajam iz konkretnega primera, ko me je pacientka pred nekaj dnevi opozorila, da je stopila do zobozdravnika, ki ima koncesijo, na vozičku pripeljala pacienta invalida, ga povprašala, za kdaj ga lahko naroči, ker je izgubila kartonček in ta ji je dejal, da v mesecu februarju. Tukaj se seveda sam vprašam, ali je res potrebno skoraj tri mesece časa, da prideš pri zobozdravniku na vrsto z ozirom na to, da poznam lokalno okolje, v katerem se je pač to zgodilo. To verjetno ni upravičeno in to ni dopustno. Kar zadeva pisce interpelacije, ko očitajo, da gre za nezakonito podeljevanje koncesij. Poglejte, jaz ne morem verjeti, da bi lahko posploševali te stvari. Vendarle smo pravna država, članica Evropske skupnosti, ki si ne more privoščiti, da bo počenjala tisto, kar ni v skladu z merili, ki jih razvita Evropa pozna že veliko pred nami, in da si nekaj svojega prav gotovo ne moremo privoščiti. Gre pa morda resnično v preteklosti za kakšno nezakonito podeljevanje koncesije, katere pa mislim, da je sam minister Bručan danes že izpostavil. Kar zadeva splošno stanje v slovenskem zdravstvu, bi se upal pridružiti tistim, ki ugotavljajo, da je na splošno dobro. Seveda pa ni toliko dobro, da bi ne moglo biti še boljše. S tem se pa tudi strinjam. Izhajajoč iz podatkov, da je stanje blagajne Zavoda za zdravstveno zavarovanje v ugodnih, poslovnih rezultatih pozitivno, pričakujem, da je tudi temu primerno stanje na področju zdravstva. Ministru Bručanu z njegovo ekipo želim, da nadaljuje, morda še bolj pospešeno kot do sedaj spremembe na področju zdravstva, ki so nujne in za slovensko zdravstvo neobhodne. Temu se ne bomo mogli izogniti in v skladu z veljavno zakonodajo, ki jo vendarle sprejemamo tukaj v Državnem zboru, naj sledi temu pomembnemu koraku, kajti zdravje je vrednota, ki jo začutiš šele takrat, ko si na vrsti. In takrat, verjetno, vsi upamo in želimo, da bi bili deležni takšne zdravstvene storitve, ki bi nam vrnila največjo dragocenost, zdravje. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Milan Petek.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! K ostalim očitkom danes pri večini govorcev že večkrat slišani dodajam, minister, še enkrat očitek, ki je bil pa danes manj slišan. To je očitek, da v dveh letih, od kar vodite ministrstvo, niste uspeli s svojo ministrsko ekipo in kljub javni razpravi, o kateri se večkrat pohvalite, o tej javni razpravi je javnost bolj malo vedela očitno. Očitno ste jo bolj zaprli v svoj krog razpravljavcev in prek spletne strani ustvarjali vtis, da teče javna razprava. Jaz imam bolj občutek, da ste preko te spletne strani nekako blefirali javnost, da ta razprave teče. Torej, kljub temu niste v postopek, v proceduro v Državni zbor uspeli vložiti zakona, ki bi celovito poskrbel za tako pomemben segment človekovega življenja. To so človekove pravice oziroma pacientove pravice. Res je, da ste v vašem današnjem nastopu povedali, da je zakon težak, da je potrebno sodelovanje več strok, posebej pravnikov in da ste pred dokončanjem zakona. Res je pa tudi, gospod minister, da ste minister že dve leti in zato tako opravičilo pravzaprav ni za sprejeti in jaz ga ne sprejemam. Gospod minister, ste zdravnik. Verjamem, da ste kot zdravnik tudi humanist. Pa ne samo to, ste tudi in samo državljan Slovenije in sedaj tudi EU. Prepričan sem, da se zavedate oziroma vsaj mislim, da se morate zavedati, kakšen pomen dobiva varstvo bolnikov oziroma pacientov tudi v tem dinamičnem slovenskem okolju. Minevata pa, kot že rečeno, dve leti, ko vi kot minister dokazujete, da pomena teh pravic ne spoštujete ali pa ga vsaj nam ali pa javnosti niste uspeli javno izkazati. Pred nastopom mandata v novembru, 29. novembra 2004, ste pred odborom izjavili: "Zagovarjali bomo ustanovitev in delovanje instituta varuha bolnikovih pravic." Citiram tudi druge izjave v zvezi z varstvom pacientovih pravic na tej seji. Citiram: "Mislim,da so v Sloveniji marsikje prepuščeni preveč sami sebi, drugje spet preveč neki zdravstveni, bom rekel, ustanovi ali pa zdravstveni organizaciji in da nimajo dovolj možnosti, da pač svoje pravice tudi uveljavijo v celoti. Ta varuh bolnikovih pravic je zaenkrat ocenjen kar dobro v Mariboru. Mislim, da bi bilo dobro to prakso razširiti na vso Slovenijo." In govorite dalje: "Pripravili bomo kodeks, bomo rekli bolnikovih pravic in tudi uredili pritožbene postopke. Nadaljevali bomo z začetnimi procesi uvajanja preglednosti in kakovosti zdravstvenih storitev," to se nekaj izvaja, "pripravi se te poti bolnišnice, vendar seveda iz nekih rezultatov, jaz tudi moram reči, da tega še ne vidim." To je konec citata. Vaša izjava takrat sicer zveni nekoliko zmedeno, vendar je le razbrati, da ste že takrat zagotavljali pripravo ustreznega zakona, o katerem danes govorim. To vaše zagotavljanje se nadaljuje na seji Odbora za zdravstvo, ko je na njegovi seji, 4. redni seji, 22.9., vaš državni sekretar na Ministrstvu za zdravje gospod Dorijan Marušič poudaril, citiram: " [[...]]da je Predlog zakona o pravicah bolnikov v programu Vlade in je pripravljen za javno razpravo ter ureja področje pritožbenega postopka. Predlog zakona uvaja profesionalne zastopnike bolnikovih pravic, ki bi naj bili organizirani na nivoju regij. Priprava samega zakona se je podaljšala zaradi usklajevanja z evropskimi direktivami oziroma usmeritvami na tem področju." [[Konec citata.]] Odbor je takrat sprejel tudi naslednje priporočilo [[citiram]] : "Vlada Republike Slovenije oziroma pristojno ministrstvo naj čimprej zagotovita zakonsko ureditev uresničevanja pravic pacientov." In kaj temu sledi? Na 10. redni seji Državnega zbora, dne, 27.10.2006, dobimo poslanci vašo sledečo obrazložitev: "Vlada Republike Slovenije je obravnavala priporočila Državnega zbora Republike Slovenije, sprejeta ob obravnavi 9. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic za leto 2003 in uresničila naslednje: Ministrstvo za zdravje pripravlja Zakon o pravicah bolnikov. Zakon bo predvidel upoštevanje načel pravic bolnikov, kot jih navaja Evropska listina o pravicah bolnikov." In opozarjam, kar ste vi izjavili, "zakon bo predvidoma sprejet konec letošnjega leta." Ta konec letošnjega leta je seveda leto 2005. Da, prav ste slišali, spoštovane maloštevilne poslanke in poslanci, predvsem pa gledalke in gledalci, ki ste večinoma že bili ali pa boste pacienti kakšnega od zdravnikov ali zdravstvenih institucij. Minister vam je na začetku mandata, nato pa ponovno pred 14-imi meseci zagotovil, da boste natančno vedeli, kakšne so vaše pravice, da boste imeli zagotovljeno tudi strokovno pomoč pri uveljavljanju vaših pravic, da bo vse to torej zagotovljeno z zakonom, ki bo sprejet do konca leta 2005. Danes smo seveda že ob koncu leta 2006. Mnogo teh pacientov je medtem iskalo informacijo ali pa varstvo svojih pravic, pa niso vedeli, kako in kje, saj niso imeli oziroma še vedno nimajo svojega zastopnika, zastopnika pacientovih pravic, ki bi jim pri tem pomagal. Naj vas, gospod minister, spomnim na vašo obveznost in obveznost Vlade, zapisano v koalicijski pogodbi v poglavju Organiziranost in delovanje zdravstvene službe. Tako ste zapisali: "Pripravili bomo kodeks bolnikovih pravic in uredili pritožbene postopke. Nadaljevali bomo z začetnimi procesi uvajanja preglednosti nad kakovostjo zdravstvenih storitev." Tako piše torej v koalicijski pogodbi. Očitno ste, gospod minister, v tem času nekoliko pozabili na to obvezo, čeprav ste danes govorili o tem, kako težaven zakon je to. Očitno, tako se vsaj meni ustvarja vtis, vas v tem primeru ali pa tako dolgo niso zanimali pacienti, njihove težave, njihova nemoč, njihovo nezadovoljstvo. Vas so očitno zanimali zadovoljni zdravniki, pa še to le tisti zdravniki, ki so vaši prijatelji ali so vam blizu in so v glavnem tudi dobitniki ali kandidati za dodelitev koncesije. Pa vam je Liberalna demokracija Slovenije ponudila roko, minister. Ponudili smo roko s Predlogom zakona o pacientovih pravicah oziroma pravicah pacientov. Na oktobrski seji, ki se je nadaljevala v novembru, je zakon v obravnavo vložila skupina poslancev s prvopodpisano Cveto Zalokar Oražem. Po našem mnenju je bil zakon dobra osnova za razpravo in dopolnitev v drugi obravnavi in z vašim aktivnim sodelovanjem, s sodelovanjem ministrstva ali in poslancev bi ga lahko napravili takšnega, da bi bil sprejemljiv, dober in da bi zadovoljil bi torej te interese, o katerih govorimo. Žal, očitno je zakon pripravila opozicija. Opozicija nima pravice vlagati, da bi bili sprejeti njeni zakoni in zato je bil zakon pač zavrnjen kot neprimeren. Zanimiva je tudi takrat izjava gospoda Marušiča, ki je govoril, da je predlagani zakon takšen, kot smo ga vložili. Torej eno izmed gradiv, ki je tudi v obravnavi na ministrstvu, da pač obstaja še boljši predlog, ki ga do sedaj še nismo videli. To vse kaže, gospod minister, da le nekdo ali vi kot minister ali vaši sodelavci ne čutijo tega, kar doživljajo mnogi bolniki v stiskah, ko ne vedo, kako naj rešujejo svoje zdravstvene težave, ko niso zadovoljni z odnosi zdravnikov do njih, ko predolgo čakajo na zdravljenje, ko so prizadeti s kvaliteto zdravljenja ali oskrbo, ko ne vedo natančno, kakšne so njihove pravice. Če bi čutili tako, kot pričakujejo državljani, predvsem pa bolni, da čuti njihov minister za zdravje, torej minister za zdravje vse državljanov Republike Slovenije, minister za zdravje koalicije, bi zakon posredovali prednostno v sprejemanju nam v Državnem zboru. Svetujem vam, gospod minister, da se še enkrat, rekli ste, da ste se, pogovorite z varuhinjo bolnikovih pravic v Mariboru, ki to delo opravlja dokaj ali pa skoraj volontersko. Postregla vam bom z mnogimi primeri. Verjamem, da ne boste več oklevali s posredovanjem zakona v obravnavo. Gospod minister, že v drugo poslanci v Državnem zboru in javnost preko televizijskega prenosa doživljamo arogantnost in nadutost nosilcev javnih funkcij v tem primeru dveh ministrov, ki doživljata interpelacijo, pa nista pripravljena sprejeti niti minimuma kritike ali pokazati vsaj malo samokritičnosti. Vsaj ta vrlina bi vaju naredila bolj človeška, bolj verodostojna in morda bi vam državljani celo verjeli. Tista vaša kritika, kot pravite, "da ste preveč optimistični" je seveda neustrezna temu, kar jaz mislim pod vašo samokritičnostjo. Da vam ljudje ne verjamejo, prav tako vam ne verjamemo mi v LDS-u in zato smo vložili interpelacijo. Verjamem, da se bodo gledalci ob gledanju današnje seje osvestili in ugotovili, kam peljete to zdravstvo, gospod minister. Ko so vam moje kolegice in kolegi očitali nekontrolirano oddajanje koncesij, se vsaj meni zadeva, da ne gre za nekontrolirane oddaje koncesij, ampak za zelo, zelo kontrolirano oddajanje s ciljem, kot prostodušno priznava tudi dr. Pegan v vlogi predsednika Zdravniške zbornice v današnji izdaji Dela, ko piše takole: "Ko bo presežena kritična masa zasebnikov v nekem okolju, bo zdravstveni dom izgubil svojo funkcijo, zato bo potrebno razmisliti o nekem drugem načinu organiziranosti zasebnikov." To je tisto, kar, gospod minister, bega. To je tisto, kar je razlog za interpelacijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Dober večer in hvala za besedo, gospod podpredsednik. V okviru svoje razprave bi želela predvsem zastaviti ministru nekatera vprašanja, ki se mi postavljajo tako v vlogi potencialne bolnice ali pacientke nekega zdravnika splošne prakse ali pa specialista, kot tudi vprašanja, ki se mi zastavljajo kot nekdanji županji, ki sem štela, da je osnovno zdravstveno varstvo in zagotavljanje delovanja mreže osnovnega zdravstvenega varstva v naši občini ena najpomembnejših nalog občine kot tudi vseh ostalih občin v Sloveniji. Zato vas bi najprej vprašala, gospod minister: "Kako si predstavljate, da bo zdravstvena zavarovalnica lahko pokrivala bistveno povečane stroške nujnih medicinskih prevozov s helikopterji, ko ste se odločili, da boste prenesli izvajanje medicinskih helikopterskih prevozov iz javnega sektorja, to je iz vojske in policije, na zasebnega koncesionarja?" Tako sem prebrala v časopisu. Zagotovo mi boste znali odgovoriti, da to ni res ali pa boste povedali, na kakšen način nameravate to kriti. Namreč, po izkušnjah, ki jih imamo z opravljanjem zdravstvenih storitev, recimo, v bolnišnicah, konkretno ravno v izolski bolnišnici, ko je presežen obseg zdravstvenih storitev, ki jih predvideva zdravstvena zavarovalnica za posamezno bolnišnico, konkretno tudi izolsko bolnišnico, enostavno neha plačevati te storitve. Ali bo zdravstvena zavarovalnica tudi prenehala plačevati helikopterske prevoze, ko bo zasebni izvajalec, ki bo zagotovo nekajkrat dražji, kot pa je vojska ali policija, ki svoje ure čakanja ne zaračunava, kar je tudi samo po sebi umevno, saj vendar ure, ki jih opravijo piloti helikopterjev, štejejo v ure praktičnega letenja, ki jih morajo vsi piloti helikopterjev narediti? Se pravi, da se lahko stroški pravzaprav tega letenja delijo med uporabnika, to se pravi zdravstva, in tega, ki potrebuje ure letenja, to je vojska ali policija, zaradi lastne prakse. Torej, bistvo tega vprašanja je - se pravi glede na to, da odkimavate. Ali drži, da ste podelili koncesijo za izvajanje medicinskih helikopterskih prevozov neki zasebni gospodarski družbi in če to drži, kako nameravate pokriti razliko v ceni storitev, ki se bo zagotovo nekajkrat povečala glede na dosedanje stroške? Drugo vprašanje, ki se mi zastavlja pa je sledeče, da ste takrat, ko smo sprejemali Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v zvezi z Vzajemno če se spomnite smo takrat tudi govorili o tem, kako je problem občin pokrivanje zelo visokih stroškov obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki ga občine plačujejo iz proračunov za zavarovanje brezposelnih oseb ali oseb brez lastnega vira preživljanja. Takrat ste povedali, da boste poskrbeli, da bo ali ta sredstva pokrivala država iz lastnega proračuna, ali pa, če to ne bo šlo, da boste zagotovili v sodelovanju s sektorjem za lokalno samoupravo v okviru Vlade Republike Slovenije, da bodo sredstva namenjena polnjenju oziroma financiranju občinskih proračunov iz državnega proračuna, toliko povečana, da bodo pokrila vse stroške tega obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ampak se to ni zgodilo. Občine še vedno plačujejo obvezno zdravstveno zavarovanje za te občane. Istočasno pa se sredstva namenjena pokrivanju teh stroškov iz državnega proračuna niso ne samo povečala, ampak sploh se niso pojavila. Da ne govorimo o tem, da Zakon o financiranju občin, ki obljublja večje zneske praktično vsem občinam na račun primerne porabe, in da so ti zneski povečani sicer zaradi sistema izračunavanja. Treba je pa vedeti, da predvsem zaradi tega, da se pokrije tiste povečane stroške, ki so že nastali v preteklosti, ne da bi država ob teh povečanih obveznostih tudi zagotovila dodatne vire. Se pravi, da v novem sistemu financiranja občin ni predvidenih sredstev za pokrivanje teh izdatkov. Nazadnje bi vas še vprašala glede tega krčevitega podpiranja koncesionirne zdravstvene dejavnosti, vendar tukaj samo na lokalni ravni, ker ne bi rada posegala v področje, ki ga sama ne poznam. Edino kolikor sem slišala, bom na koncu še zastavila. Imam eno zelo konkretno vprašanje. Namreč rada bi vam povedala, da so pritiski zdravnikov v konkretno našem zdravstvenem domu na to, da bi jim občina podelila koncesijo za zelo široko področje zdravstvene dejavnosti, od splošne medicine pa do otroške medicine, pediatrije, pa do ginekologije in tudi celo medicine dela in dela prometa in športa, kjer smo izredno v zdravstvenem domu odprli to dejavnost ob izgradnji novega zdravstvenega doma, ker je do takrat bila medicina dela prometa in športa locirana v Mestni občini Koper in je verjetno bilo pacientu dovolj in ne preveč za oziroma strank za to dejavnost. Kaj hočem povedati? Ta pritisk na podeljevanje koncesij se povečuje, odkar ste znova v bistvu na nek način s svojo podporo podeljevanju koncesij nekako legitimirali pritisk zdravnikov na to, da bi pridobili koncesijo. Ampak dejstvo je, da ne dobivam informacij o tem, da tisti koncesionarji, tisti zdravniki, ki že imajo koncesijo, delajo kaj dosti bolje kot zdravniki, ki delajo kot javni uslužbenci v javnem zavodu v zdravstvenem domu. Lahko vam povem, da naše izkušnje z zdravniki splošne medicine, ki so pridobili koncesijo že pred dobrimi osmimi leti, niso nič kaj preveč dobre. Takoj na začetku smo že imeli hude težave zaradi tega, ker niso bili pripravljeni opravljati dežurstva in smo morali zaradi tega imeti cele kolobocije pogajanja, prepričevanja, dokler nismo zagrozili, da se bomo obrnili na zdravstvene zavarovalnice in zahtevali, da se enostavno pogodba prekine, ker je v pogodbi zdravstvene zavarovalnice zelo jasno zapisano, da se mora vsak zdravnik splošne medicine, ki dela v mreži osnovnega zdravstvenega varstva, vključiti v sistem dežurstva v posamezni občini. Pozneje se je to uredilo. Moram povedati, da z težkimi mukami zaradi tega, ker enostavno nimamo nobene podpore na lokalni ravni od koderkoli drugod, da bi nam svetovali, kaj naj pravzaprav v takem primeru naredimo. Pozneje se je pojavil problem. Recimo, vendar to je trajalo samo leto dni, da je prišlo do te hude spremembe, da sta oba zdravnika bistveno zmanjšala število naročenih storitev v laboratoriju zdravstvenega doma, češ, da opravljata pač laboratorijske preiskave enostavnejše kar na nekem svojem priročnem laboratoriju, ki po mojem mnenju ne more dati A testa, ki ga mora vsak v laboratoriju imeti, zato da lahko normalno deluje. Nadalje se je pojavil problem - to mi je pisala ena pacientka, ena občanka pač - da že dva meseca eden od obeh zdravnikov nima medicinske sestre in da dela brez medicinske sestre in da zaradi tega so pacienti obsojeni na še daljše čakanje, kot so sicer bili. In sprašuje: Kdo je pravzaprav tisti, ki lahko zdravniku dovoli, da dela brez medicinske sestre? Nenazadnje bi se lahko zgodilo kaj podobnega, kot se je zgodilo recimo - pri Medicini dela v Kopru. Če se spomnite mogoče pred časom, ampak jaz ne bi rada na tak način namigovala, vendar tudi to je lahko problem. Sedaj bi pa rada vprašala: Zdravnik, ki dela kot javni uslužbenec v javnem zavodu zdravstveni dom ali v javnem zavodu regijska bolnišnica ali v javnem zavodu Klinični center ali karkoli že ima na razpolago vse potrebne prostore, opremo, vse, kaj je vsaj v našem zdravstvenem domu, ima tudi medicinsko opremo na vrhuncu, lahko trdim, zaradi tega, ker ima ob dokončanju zdravstvenega doma tudi zdravstveni dom vso svojo amortizacijo, ki jo je v preteklih 10-ih letih vložil v popolnoma novo najsodobnejšo opremo. Zakaj bi zdravnik splošne medicine, ki danes dela v zdravstvenem domu kot javni uslužbenec delal slabše oziroma zakaj bi delal boljše, če bi ta javni uslužbenec dobil koncesijo in bi delal kot zdravnik koncesionar? Delal bi v istih prostorih verjetno z isto medicinsko opremo, ker kaj bo sedaj zdravstveni dom iz tiste ambulante, kjer je on do sedaj delal vrgel opremo ven ali kaj, kaj je v koncesionirani dejavnosti takega zdravnika taka čarovnija, da bo ta isti človek delal, boljše kot koncesionar, da bo delal učinkoviteje, hitreje, da bodo pacienti bolj zadovoljni, da bodo čakalne vrste manjše, da ne bo pošiljal za drage storitve, ki bi jih sicer on moral naročiti, da jih ne bo on opravljal oziroma naročal kot zdravnik direktno, ampak bo lepo preusmeril pacienta k specialistu zato, da ne bo strošek padel njemu na rame, ampak bo padel raje javnemu zavodu, ki se ukvarja s specialistično dejavnostjo. Zakaj vlada takšno prepričanje, da v Sloveniji zdravniki, ki so javni uslužbenci, delajo slabše ali da kakor hitro bodo dobili koncesijo, bodo delali boljše, kot pa so delali, ko so bili javni uslužbenci? Jaz v to ne verjamem. Jaz sem tudi prepričana, da sicer je, ker je tako ali tako storitev, ki jo plača zdravstvena zavarovalnica, enako plačana zasebniku kot tudi javnemu zavodu. Vsaj sklepam tako, da je enaka višina. Vendar je nivo storitve, ki jo dobi pacient, lahko pri koncesionirni dejavnosti nižji kot pri javnem zavodu. Nekaznovano, brez kontrole. Pacient pojma nima, kaj pravzaprav v okviru te zdravstvene storitve lahko dobi, kaj lahko pričakuje in kaj dejansko dobi. On tega ne ve. In zaradi tega me zanima: "Od kod vam, tisti strani, ki pravite koncesionirana dejavnost ni zasebništvo, to ni privatizacija, to je samo druga oblika izvajanja zdravstvene dejavnosti? In še nekaj bi vas vprašala: "Kaj naj bi se vsebinsko spremenilo v zdravstvenem domu, če bi vseh 15 zdravnikov, kolikor jih je v nekem zdravstvenem domu, prevzelo koncesijo in bi delalo v tem istem zdravstvenem domu kot koncesionarji, kako bi se spremenila vsebina dejavnosti v zdravstvenem domu?" Jaz mislim, da bo v zdravstvenem domu še vedno potekala dejavnost mreže osnovnega zdravstvenega varstva. Ne vidim nobene razlike med tem, da delajo v zdravstvenem domu javni uslužbenci ali da delajo v zdravstvenem domu zasebniki. Ne vidim razlike. Razen v nečem, namreč, sedaj za zdravstveni dom in za njegovo vzdrževanje skrbi občina, medtem ko bodo potem zdravniki plačevali neko najemnino, ki jo pod pritiskom Zdravniške zbornice morajo občine določiti na neki neprofitni ravni, si dovoli zdravniška zbornica, da določa, kolikšna naj bi bila najemnina v javnih zdravstvenih domovih, kar pomeni, da bi moral potem za tekoče vzdrževanje prostorov skrbeti sam tim v tem zdravstvenem domu. Se pravi, zdravniki. Kaj si mislite, kako bodo zgledali po 15-ih letih prostori, ki jih bodo upravljali ti zdravniki? Jaz bi vas to rada vprašala: "Kako si vi predstavljate, kako bo delovala ena ekipa ljudi, ki se med sabo niti zdaj ne zna zmeniti, kaj šele, ko bodo enkrat vsak zase zasebniki in bodo imeli koncesijo vsak za svojo dejavnost?" In zato pravim, da govoriti o tem, da kako ima cela zahodna Evropa vso zdravstveno dejavnost že koncesionirano, da kako so vsi zdravniki v zahodni Evropi oziroma v Evropski uniji, razen nas, ki smo nekje za luno, ki imamo še vedno javne zdravstvene službe, pravi "lari-fari". Jaz bi rada opozorila svoje kolege, ki govorijo nepreverjene stvari, da je konkretno v posameznih državah Evropske unije, v starih članicah, v prevladi javno zdravstvo. Da je zasebnega zdravstva v Veliki Britaniji zelo veliko. To je res. Vendar to je tradicija, ki traja že 100 let in več. Medtem, ko pa, recimo, v Franciji še vedno prevladuje javno zdravstveno varstvo, na Švedskem prevladuje javno zdravstveno varstvo, pa še verjetno marsikje drugje. Samo jaz pač vseh teh podatkov ne poznam. In še eno, to je pa zelo konkretno vprašanje, gospod minister, pa ne v zvezi s tem, ali je bilo ob polnoči dodeljena koncesija, komu ali ob štirih zjutraj ali ob štirih popoldne. To me ne zanima - rada bi vas pa vprašala: "Kako je možno, da ste podelili koncesijo zdravnikom specialistom, ki nimajo ničesar na razpolago, s čimer bi lahko dokazali, da lahko dejavnost sploh opravljajo, nimajo ne prostorov, ne osebja, ne opreme, a istočasno od aprila meseca, pravna oseba, ki ima vso potrebno opremo, zaposlenih pet zdravnikov, zraven še cela vrsta medicinskih sester in drugih medicinskih sodelavcev, ki spadajo v to stroko, pa kljub vsemu niso dobili koncesije?" Se pravi, od aprila meseca je vložena vloga za podelitev koncesije instituciji, ki je profesionalna na tem področju, ki se ukvarja s specialistično zdravstveno dejavnostjo, ima pet zdravnikov specialistov ali specializantov, ki bodo ravnokar končali specializacijo, pa niso mogli dobiti koncesije. Vemo konkretno, da na obali je bila neka oseba 24 ur pred podelitvijo koncesije obveščena, da je možno to dobiti in je prinesla kupe, vse raznorazne papirje in dobila podeljeno koncesijo. Ta institucija pa te koncesije ni dobila. Me zanima, zakaj take razlike. Ne zaradi tega, kdaj je bilo podeljeno, ampak zakaj ni bilo podeljeno nekomu, ki je dejansko v celoti kvalificiran za to dejavnost. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Stane Pajk. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanka Majda Širca, izvolite.
Hotela sem mag. Bručan reči, da ste vesel človek zaradi tega, ker se med današnjo razpravo radi nasmihate in ne vem, kaj porečejo na ta cinizem tisti, ki so prizadeti znotraj zdravstvenega sistema ali pa, ki čakajo v vrstah. Ampak hkrati takoj rečem, da čisto vesel pa vendarle ne morete biti glede na to, da vaši poslanski strankarski kolegi in koalicijski partnerji pravzaprav ne dajo kaj dosti na vašo ubranitev. Vendar pa lahko rečem, da ste nekoliko cinični takrat, ko pri kakšnih zagovorih uporabljate prave besede, ki iščejo pravi pomen, recimo, "tisto gibanje", govorim o Gibanju za ohranitev javnega zdravstva, "tisto gibanje, neko, tako imenovano," kot da ne bi imelo 45.000 članov in članic. Ali pa, da rečete, kot sem brala v Primorskih novicah, da "dialog s tem gibanjem ves čas poteka, čeprav ga doslej s tem formalnim gibanjem še ni bilo," temu se reče "bushizem", kajne? Ali pa "tista ZSMS" in tako naprej. Ampak hkrati, mag. Bručan, poleg vseh teh pridevnikov, bi vam rekla, da ste tudi sami sebi zadostni, vsaj v dialogu s socialnimi partnerji. Naj vas spomnim še enkrat. Janez Janša je gospodu Drobniču odrekel gostoljubje v Vladi tudi zaradi tega, ker je bil nemočen ali ker ni znal voditi dialoga s socialnimi partnerji. Vi ste ga po sili nekako zaključili, potem se je ponovno odprl. Sedaj je prekinjen, mogoče tudi zaradi same interpelacije, ki poteka. Prekinjen je pa tudi zaradi ene zelo boleče in za Vlado zelo avtoritarne poteze. Tiste, ko med drugim uveljavlja sestavo skupščine in upravnega odbora Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Saj veste, minister Bručan, kako hočete urediti to skupščino, kako naj bi bila sestavljena. Prav nič drugače, kot je sestavljen Svet RTV, kjer je Vlada tako rekoč posilila in splonkirala svoje ljudi v sestavo. In veste tudi, da socialni partnerji s tem niso zadovoljni in da hočejo vplivati, da se ne bi dogajal tak vpliv Vlade in tako obvladovanje tega zelo pomembnega telesa, ki menda ima celo nor predlog, da bi lahko vladni predstavniki oziroma tisti tako imenovani vladni predstavniki uveljavljali veto. Hkrati ste, minister, gospod mag. Bručan, tudi sladek gospod. Zaradi tega, ker ste, ko ste postali minister, obljubljali mnogo, da se bosta cedila med in mleko. Zdaj, ko ni ne mleka in ne medu, ampak topla voda, iščete alibije v preteklosti, sedanjost pa odvračate z nadutostjo in lažmi, pa tudi z novimi obljubami. Kaj, recimo, slišimo? Slišimo, da boste v naslednjem letu sprejeli - sem preštela - skoraj 12 zakonov. Skratka, enega na mesec. Danes smo pa iz vaših ust slišali: "ha, zakonov ne moremo napisati v enem mesecu, ne gre to kar tako." Kar pomeni, da ponovno prekladate nekaj na prihodnost, tako kot ste naredili takrat, ko ste prišli v Vlado. Ampak hkrati pa ste naenkrat tudi brez odgovornosti in brez aktivne moči vpliva tam, kjer vam interpelacija nalaga vpliv ali opozarja na napačne odločitve. Dovolite, da se dotaknem nekega problema, ki danes ni bil še izpostavljen, se je pa v teh prostorih že odvijal in sprožil. Gre za vprašanje, ki je bilo postavljeno s strani mojih kolegov, in sicer: "Kakšno je vaše stališče do zdravja žensk, še posebej v kontekstu predvidenih plačljivih splavov oziroma kaj menite o zaščiti zdravja žensk, vprašanju rodnosti, vprašanju kontracepcije, vprašanju nosečnosti in umetne oploditve?" Ko se je govorilo o splavih, ste tukaj dali odgovor, ki je bil brez barve in okusa. Rekli ste, saj ni važno, kakšno je vaše mnenje. Seveda smo se čudili takemu odgovoru, ker vendarle ste minister za zdravje. Zaradi tega dovolite, da opozorim še na druge napake, ki se mi zdijo za ministra za zdravje v 21. stoletju in v času pridobljenih pravic nedopustne. Po eni strani kot sem že rekla je vaša Vlada razmišljala o plačljivih splavih, po drugi strani pa ni niti z besedico spregovorila o kontracepciji in tudi vi sam o tem ne spregovorite. Je sicer to razumljivo glede na to, da si tudi na vašem ministrstvu podajajo kljuke predstavniki Rimskokatoliške cerkve, a vendar. Minister, zakaj dopuščate, da so nekatera kontracepcijska sredstva v Sloveniji še vedno plačljiva? Zakaj dopuščate, čeprav vemo, da Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju jasno govori o tem, kaj so pravice iz obveznega zavarovanja in da se v celoti plača zdravstveno varstvo žensk v zvezi s svetovanjem pri načrtovanju družine, v zvezi s kontracepcijo, z nosečnostjo in s porodom? Tega ni. Določena kontracepcijska sredstva so plačljiva, maternični vložek, ki je zelo prijazen, zelo siguren in za ženske tudi zdravilen. Ta maternični vložek morajo ženske, če ga hočejo imeti, plačati same in to v višini 30.000 tolarjev. Dobro, tisti, ki so manj prijazni in ki niso toliko uporabni in zdravilni, poudarjam, in zdravilni seveda so dosegljivi. Ampak poudarjam, maternični vložki. Ta način kontracepcije je v svetu priznan kot eden najbolj varnih, najbolj zanesljivih in prijaznih načinov. Še posebej za kontracepcijo v določenih starostih ženskega obdobja. Zakaj - recimo - se minister za zdravje tudi ne odloči, da bi naredil red pri plačevanju in neplačevanju epiduralnih porodov? Zakaj tega ne naredi? Namreč, nekje so le-ti zastonj, drugje so plačljivi. Vemo pa, da so brezplačni v večini razvitih držav. V 21. stoletju se to že spodobi. Gospod minister, vi dopuščate, da so večinoma plačljivi. Gre za skoraj 30 do 50.000 tolarjev. Nekje so pa zastonj. Tam, kjer so zastonj, stroške pokriva bolnišnica in ne država oziroma zavod. Kar pomeni, da se stroški zajedajo v nek drug program, ki je namenjen drugim storitvam. Skratka, zakaj nimate tu nobenih pravil? Edino pravilo, ki ga dopuščate, je netransparentnost poslovanja in razlikovanje tistih žensk, ki lahko plačujejo, in tistih, ki ne morejo. Skratka, dopuščatehudo socialno človeško diferenciacijo. In še na eno nepravilnost, ker govorimo z glavnim projektom te Vlade, ki je rekla na samem začetku, da se bo spopadla s slabo demografsko strukturo in rastjo v Sloveniji. Se pravi zviševanjem rodnosti. Zakaj imate tako nepravične oziroma zakaj nimate urejenih razmer na področju umetnega oplojevanja? Neplodnost je tudi pri nas v porastu in zajema že 1% mladih ljudi. In kako vi ukrepate? Kako? Dobro. Vlada razmišlja o omejevanju splavov, ne olajšuje rojevanje tistim, ki si življenjsko želijo otrok, a jih težko zaplodijo. Postopki OBMP-ja so skrajno netransparentni. Cene za storitve so različne od bolnišnice do bolnišnice. Pravih evidenc ni, preciznega pravilnika pa tudi ni. V letno kvoto namreč se že več let enako planira približno 2 tisoč umetnih oploditev, toda opravi se manj posegov, kot jih zavarovalnica plača. In kaj se zgodi s tisto razliko? Ne vemo. Recimo, v Ljubljani opravimo 1229 posegov na leto, ampak jih je bilo planiranih, prijavljenih in plačanih, opravljenih je bilo pa 850. Kje pa so razlike? O.K. Tukaj nastane nek drug problem, gospod minister, nastane problem, da če se je pred meseci taka ženska, ki ji bije biološka ura, želela naročiti za poseg umetne oploditve, je bila naročena za naslednje leto, januar, februar itn. Skratka, govorim samo o tem, da tudi vi prispevate za manj rojstev in več dragih odhodov v tujino, manj veselja, manj otrok, več osebnih tragedij. In da povečujete čakalne dober pri umetnih oploditvah. Zagotovo se mi zdi, da bi se morali ukvarjati s temi vprašanji in ne jih skrivati pod, mogoče kakšen razmislek, da niso dovolj ekonomski, da ne prinašajo dovolj ekonomskih učinkov, češ da so predragi, in da se z umetno oploditvijo rodi premalo otrok. Ampak število nosečnosti z OBMP-jem v letu 2005 znaša 600. To je 3% od tistih, ki jih imamo od rojstev v Sloveniji. Naj ponovim, sredstva, kam gredo tista sredstva, ki so razdeljena za OBMP in niso porabljena oziroma ki so prijavljena za kvoto, izvedb je pa manj. In zakaj ne prisluhnite tistim, ki predlagajo, da bi se povečalo število brezplačnih posegov, se pravi s 4 na 6? Zakaj ne poskušate poenotiti plačevanja posegov in zakaj ne prisluhnite tistim, ki bi dobili povrnjene stroške tudi v primeru, ko morajo oditi na posege v tujino? Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Pavel Gantar. Izvolite!
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Očitno gre za dialog nas poslank in poslancev LDS-a z ministrom. Očitno nekatere druge kolege predvsem v koaliciji zadeve na zanimajo. Za njih so stvari končane in odločitve že sprejete. Ampak vseeno, jaz bi, gospod minister, vendarle začel z dilemo, ki je bila danes omenjena, namreč dilema, ki se vleče kot rdeča nit. To je dilema o javnem in zasebnem zdravstvu. Sam sem na to dilemo seveda prišel ob drugih temah. Recimo, vprašanju zagotavljanja javnih dobrin na področju okolja ali kjerkoli drugje. Tudi tu so dileme podobne, kot so v javnem zdravstvu. Ampak da ne bi bil dolg, da ne bi bil profesorski. Jasno je, da ima javno zdravstvo svoje velike prednosti in tudi svoje nekatere velike slabosti in da ima zasebno zdravstvo marsikatero prednost in marsikatero tudi veliko slabost. Če vidimo prizadevanja po izgradnji javnih zdravstvenih sistemov, sistemov zdravstvene oskrbe danes v modernih družbah, vidimo, da se zelo borijo za to, da bi vzpostavili neko ravnovesje, neko razmerje med enim in drugim. Pri tem tako ali drugače upoštevajo predvsem koristi pacientov, zavedajoč se, da so zdravstvene tehnike, metode zdravila čedalje dražje. Hkrati pa je zdravstveni sistem finančno seveda čedalje bolj obremenjen. V vseh sistemih poskušajo kombinirati prednosti javnega in prednosti zasebnega zdravstva. Razen pri nas, gospod minister, vi s svojim delom kombinirate slabosti javnega in slabosti zasebnega zdravstva. Ta razprava o koncesijah je bila tista, ki me je napeljala na to. Pravite, da ne gre za privatizacijo. Gre za zasebno delo v javnem zdravstvenem sistemu. Seveda, jasno, da gre za to. Ampak ravno zato, ker je, raje bi videl, bi rekel, pravo, normalno privatizacijo kot takšno zasebno delo ali pa privatno delo v javnem zdravstvenem sistemu kot je organizirano. Jaz in moji kolegi nimajo nič proti temu, da se za račun zdravstvene zavarovalnice, ki ji plačuje klient pač denar, da privatni zdravnik opravlja zdravstvene storitve v svojih prostorih s svojo opremo in s svojim medicinskim kadrom. Mimogrede, tudi jaz imam takšno oskrbo v takšnem zavodu. Ko pa se take storitve koncesionirajo v javnem zavodu, v javnih prostorih, občinskih v tem primeru z ne preveč dobro razdeljenimi sredstvi, z včasih sposojanjem - recimo - medicinskega osebja celo opreme. Celo - bi rekel - potrošnjo opreme, kar se dogaja v zdravstvenih zavodih. Mogoče to vi ne veste, jaz pa vem, da se takrat seveda razmerje med zasebnim in javnim zabriše. Takrat je vse narobe in takrat se začne prelivanje javnih sredstev v zasebne žepe. Minister pravi, da bo zgradba zdravstvenega doma vedno ostala, vendar se bo vsebina spreminjala. Se je in verjetno se bo tudi. Ali bo res ostala tudi zgradba, gospod minister? Jaz trdim, da ne. Tudi zgradba ne bo ostala. Zakaj ne? Zato, ker sem po manjšem raziskovanju ugotovil, da je cena najemnine za kvadratni meter prostorov v zdravstvenem domu približno na Gorenjskem tam recimo 8 evrov. Za 8 evrov na kvadratni meter, gospod minister, vi ne morete vzdrževati zdravstvenega doma in ga ne boste vzdrževali. In res je, danes ne bo propadel, jutri ne bo propadel, čez tri mesece ne bo propadel in leta. Čez 10 let boste imeli razvalino. To je problem, ki se ga danes ne zavedate in to je problem, ki bo pravzaprav prevalil te razvaline na pravega lastnika. To so občine. Tisti, ki so notri, bodo pač pa storili, kar bodo lahko storili, se preselili in tako naprej ali kaj podobnega. Ni mogoče zanikati. To je prav, da koncesionarji želijo maksimizirati svoje storitve, da se izogibajo določenih kompliciranih, dragih storitev. Če ni dobre koncesijske pogodbe, se zna zgoditi, da se to dogaja. Jasno, na račun pacientov. Gospod minister, verjemite mi, da nisem človek, ki bi si izmislil, niti, da nisem človek, ki bi navajal neke primere ki so bi rekel, bombastični sami po sebi. Toda na Gorenjskem se je zgodilo, da je zdravnik koncesionar poslal pacienta s sumom sladkorne bolezni, da si gre izmeriti dobesedno, citat: "... da si gre izmeriti cuker k Društvu sladkornih bolnikov ali pa v lekarno, če tam imajo tisto priročno napravo." Medtem ko zdravstveni dom pošilja te izsledke in te vzorce in druge zadeve celo na testiranje v laboratorij v London. Ne vem, če je to potrebno, vendar to bojda delajo. Ne gre za to, da je to samo en primer. Teh primerov je preveč. Ti primeri so vgrajeni v sistem. Razumel bi, da so neka odstopanja, malverzacije, da ima vsak sistem neke bi rekel prazne teke. Vendar tu je tega preveč, da bi lahko dvomili, da gre samo za slabo zadevo. Gre za slabe pogodbe. Gre za zadeve, ki se ne bi smele dogajati, pa se dogajajo prav zato, ker je zadeva namenjena temu, da se tudi dogaja. Ni res, da dežurstva niso problem. So, po mojih ocenah in informacijah, ki sem jih dobil, konstanten problem. Dokler je v zdravstvenih domovih vsaj polovica ali več zdravnikov v javnem zdravstvu z javno državno plačo če hočete se ta problem pokriva. Če jih ni, se problem zelo zaostri in se bo tam, kjer se to dogaja, zaostroval še naprej. Rekli ste, da niste revolucionar, da ste reformator. Jaz bi rekel, da ste, gospod minister, sodeč po teh zadevah, revolucionarni reformator, kar seveda ni nobena tolažba za vas. Dve, tri besede o čakalnih vrstah. Prvič, če sem ministra razumel, je bil tu dosežen zelo velik napredek. Od približno 70.000 čakajočih ste številko zmanjšali za dve tretjini. Jaz bi vam rad verjel, ampak sem šolan v tradiciji empirične teorije in empirične prakse, analize. Se pravi, empirije, preverjanja. Kako lahko to trdite, če sploh ni resne metodološke utemeljene definicije, kaj je to sploh čakalna vrsta? Edino resnično utemeljen pristop je "ex-post". Se pravi, koliko, na primer, danes operirani pacient recimo za kilo, čaka od trenutka, ko je bila dana diagnoza in je bil napoten z napotnico v zdravstveno ustanovo? To hočem vedeti, ne pa tega, koliko pravite, da bo še čakal za to ali drugo operacijo. Tega podatka nam niste dali in ga tudi nimate. Če ni nacionalne čakalne vrste za posamezne vrste zdravstvenih storitev, je to perfektna možnost manipulacije. Kajti res je, v Novem mestu mislim v privatni ordinaciji za operacijo mrene pridete na vrsto zelo hitro. Vendar v Ljubljani recimo morate čakati izjemno dolgo. Seštejte eno kratko in to dolgo vrsto v Ljubljani, pa boste dobili tisto, kar je pomembno. Če bi pa napotili vse v Novo mesto, ste pa v Novem mestu naredili ravno tako dolgo čakalno vrsto. Se pravi, če ni nacionalne čakalne liste za posamezne storitve, ni pravega preverjanja, kaj se dogaja in kaj se ne dogaja. Seveda, če zbirate podatke po telefonu od prestrašenih direktorjev zdravstvenih zavodov, verjamem, da podatki niso preveč dobri. Tudi tista zgodba, ki sem jo bral v časopisu, ko je Zavod za zdravstveno zavarovanje posredoval ene vrste podatkov, potem pa je moral dati neke druge, bolj prijazne vrste podatkov, je seveda sama po sebi zanimiva. In kaj je skrivnost čakalnih vrst? Gospod minister, vi veste enako dobro kot mi vsi, ni skrivnosti. S pomočjo dejstev - in to je najbolj jasno povedala strokovna direktorica Kliničnega centra, ki je rekla, da so čakalne dobe odvisne od količine denarja, ki pride v sistem. Če ga pride več, bodo čakalne vrste manjše, če ga pride manj, bodo čakalne vrste daljše. Če porabite preveč denarja za zdravila, preveč za helikopterje, bodo čakalne vrste zato tudi večje. Skrbi me tudi način, gospod minister, vaše reakcije na te očitke, pogosto s pomočjo politične diskvalifikacije. Med drugim tudi nekdanje ZSMS, katere član sam nisem nikoli bil, sem pač preprosto prestar. Sem pa z njo sodeloval in sem se ji tudi priključil, ko se je preoblikovala v LDS. Vendar jo moram vzeti v bran to isto ZSMS, kot tudi ljudi, kot so Školč, Janša, Bavčar, Anderlič in še nekateri drugi, ki so takrat ponujali neke nove koncepte, neke nove rešitve, medtem ko ste, gospod minister, tudi vi in vsi ostali še tičali v samoupravni latovščini združevanja dela in sredstev. Zato je treba imeti tudi nekih decentnosti in nekih bi rekel vljudnosti do stvari za katere ne morete soditi, da so točno takšne kot so. In to je za enkrat vse. Hvala lepa.
Hvala vam. V razpravo se vključuje minister. Izvolite, prosim!
Hvala lepa za besedo. Mogoče bi pa začel kar na koncu, še najboljše. Kdaj bo samo zasebno zdravstvo v Sloveniji, bi težko napovedali. Jaz mislim, da še dolgo časa ne. Zato je, na primarnem nivoju - govorim več razlogov. Prvič, očitno ni za to niti politične volje niti ni za to potrebe in niti izvajalci zdravniki za to niso pripravljeni. Moram reči, da po anketi zdravniške zbornice je samo polovica zdravnikov približno pripravljena iti v zasebništvo. Zakaj, vam bo verjetno jasno. Zaradi tega, ker je to zelo težak posel, ker je ta posel bistveno težji od nekega sigurnega posla v zdravstvenem domu, ker nisi odvisen samo od sebe, ampak tudi od drugih. Zato je ta način bolj varen, tudi boljši, mogoče malenkostno manj plačan, ampak na vsak način varnejši in lažji. To je razlog, da se zdravniki ne odločajo. To se pravi, da gre za prostovoljno prehajanje v zasebništvo, kar sem že v začetku ves čas omenjal in tudi približno ne mislim o tem spreminjati svojega mišljenja tako, kot so - recimo - naredili v Estoniji, kjer so naredili napako. Ampak so tako naredili tudi Hrvati, pa imajo sedaj po začetniških težavah stvari kar urejene na tem področju. In ko že govorimo o zasebnikih po Evropi, vam moram povedati, da je na primarnem nivoju v Evropi zelo različna situacija. Moram reči, da je to odvisno od sistema organizacije zdravstva in tam, kjer je socialni sistem zdravstvenega zavarovanja, je zanimivo delež samozaposlenih zdravnikov zelo visok. To so Avstrija, Belgija, Francija, Nemčija, Luksemburg. Praktično 100% primerno zdravstvo je v, to se pravi, ta družinski zdravnik oziroma splošni zdravnik je v privatnih rokah. Isto velja za nekatere druge države, ki nimajo tega sistema, kot je Danska, Irska, Italija, Nizozemska, Velika Britanija, Madžarska pa ne. Madžarska je pa šele v zadnjem času, po 2004 začela uvajati ta sistem. In seveda so ti sistemi. Madžarska je imela leta 1998 12%, sedaj ima 85%. Slovenija je imela, za primerjavo, leta 1998, majhen procent, sedaj je ta procent okoli 20%. So pa države, ki tega sistema nimajo v zasebnih rokah. To je v javnem sektorju seveda. In to so Finska, Portugalska, Španija in Švedska. V teh državah je razmeroma zelo nizek procent samozaposlenih splošnih zdravnikov. To govorim za primarno raven. In ko sem govoril s špansko ministrico pred kratkim, moram reči, da je Španija prav zanimiva na tem področju. Španija ima v procentu zelo relativno nizko številko teh samozaposlenih, privatnih, zasebnih zdravnikov v javnem zdravstvu samo 4% in še to na račun ene od pokrajin. Samo Katalonija se je odločila za tak sistem. Znotraj Španije obstajajo pokrajine in vsaka pokrajina si organizira ta sistem po svoje. Katalonija je ena od pokrajin, ki ima enak sistem - kot recimo - Nemci. Vse ostale pokrajine imajo praktično. Ni mogoče delati z zasebnim delom v javnem sektorju. In tako je tudi na Portugalskem, tako je tudi na Finskem in na Švedskem. Sedaj to glede sistemov, ki obstajajo v Evropi. Tukaj nisem upošteval držav, ki so se priključile Evropski uniji istočasno z nami, ker pa so šli na drug sistem - kot sem rekel - praktično. Vse so šle z nekim zakonom, nekim odlokom v to zasebništvo na osnovnem zdravstvu. Srečal sem se pred kratkim tudi z ministrom za zdravje, Nizozemske. On je bil kar malo presenečen nad tem našim sistemom, pa sem ga skušal razložiti, zakaj je tak. Ker ima svojo zgodovinsko osnovo in je nemogoče stvari v trenutku spreminjati v neko drugo smer, ker bi to pomenilo bistveno bistveno večje probleme, kot pa, da ostanemo in počasi zgrajujemo nek nov istem. Sedaj, ločitev koncesionarjev od državnih javnih zdravniških delavcev ali pa zdravnikov. To je bila ena od variant na začetku. Ni bilo jasno, ali je boljša variant iti v ta ločen sistem, popolnoma ločen sistem, ampak oboje v javnem sektorju, ker drugače čisti zasebnik brez javnega sektorja, brez tega javnega deleža v Sloveniji ne more obstajati. Ne poznam ali pa poznam pravzaprav zelo malo takih ustanov ali posameznikov, ki bi bili čisti zasebniki. So nekateri zobozdravniki prav zaradi tega, ker je doplačilo za zobozdravstvene storitve razmeroma majhno in zato ni velike razlike. In obstajajo zato ti zobozdravniki dejansko, ki delajo kot čisti zasebniki brez koncesije. Med splošnimi zdravniki, to se pravi družinskimi zdravniki, in na drugih področjih pa praktično ni prav nobene možnosti, da bi se to zgodilo. Ni, ker bi tak nemudoma propadel. Zato je tak sistem, kakršen je sedaj, po nekem razmisleku bil predlagan ali pa bil sprejet s strani ministrstva kot ena od možnih variant. Kar se tiče čakalnih dob, ste mi dali neko zadevo sedaj v usta, ki vam jo moram ponoviti. Namreč, jaz se strinjam z vami, da je pomembna tista čakalna doba, za mene, če sem pacient, pokličem po neki odločitvi splošnega zdravnika, da rabim nek specialistični pregled ali operacijo in da je odločilno za mene tisti čas, ko kličem, ko sem to odločitev sprejel, ko kličem in dobim datum, to je za mene prava čakalna doba, ne pa ta, kakršna je bila zdaj ves čas uporabljena v zadnjem času in jo tudi mi uporabljamo na nekaterih področjih, ker jo moramo uporabljati zaradi primerjave s prejšnjim obdobjem. Sicer pa je pravilna doba ta, o kateri zdaj govorim. In, če jaz danes kličem ali pa če vi pokličete na interno ali na kirurško kliniko v Ljubljani za operacijo na srcu, na interno kliniko za koronografijo, vam bodo povedali, da boste čakali kot neurgentni pacient na operacijo na srcu največ en mesec in pol. To pa je bistveno bistveno manjša čakalna doba, kot je bila pred časom. Ne bom govoril zdaj, kdaj. Isto velja za sivo mreno, isto velja za operacije kile, žolčnih kamnov, vse tisto, kar je našteto v našem odgovoru na interpelacijo. In mi smo tukaj, poleg čakalnih dob, izračunanih na star način, tako imenovane realizirane čakalne dobe, mi smo to upoštevali, predvsem te kriterije, ko se kliče za operacijo ali pa za pregled danes in koliko je do samega posega. So pa tudi daljše, seveda, ne rečem, da ne, ampak v Slovenji obstajajo za vsako področje zelo kratke čakalne dobe in je možno, ob prosti izbiri seveda, iti tudi na operacijo ali na pregled v drugi kraj. Glede čakalnih dob delamo anonimne ankete in ne direktorjev, direktorjev ne sprašujemo o tem, direktorja sprašujemo samo takrat, ne za čakalne dobe, ampak za programe, koliko dodatnega programa so sposobne bolnišnice opraviti za posamezno delo, če se pojavijo dodatna sredstva, ki jih lahko potem damo za skrajšanje čakalnih dob oziroma dodatne programe. Tam jih pa sprašujemo, za čakalne dobe pa ne sprašujemo direktorjev. Zdaj mogoče tistega niste prav razumeli o politični diskvalifikaciji ZSMS-ja, ker se nisem mogel spomniti kratice, samo to je bil problem, drugače pa nisem prav nič podcenjeval organizacije kot take. Govoril pa sem, da je to zelo kratek čas bil, ko se je ZSMS odločila za eventualno privatizacijo in da je to malo v primerjavi s tistimi prejšnjimi 50-imi leti, ki so minila. Toliko sem samo v razjasnitev situacije glede nekaterih stvari. Kar se tiče gospe Širce, moram reči, da se dogovarjam s socialnimi partnerji in ves čas sem se dogovarjal in tudi v bistvu ta moj dogovor glede tega zakona je tekel v tej smeri, sem pa že razložil enkrat prej, ne bi še enkrat razlagal, zakaj se je toliko časa vleklo. Osnovni razlog je, da so pogajalci prihajali na pogajanje "s figo v žepu", z ciljem čim bolj zavleči pogajanja. To pa seveda ni v interesu ne pacientov, ne mene, ne zdravstvene blagajne, skratka nikogar. In tak interes se čuti tudi danes. To, kar se sedaj dogaja v zvezi s ponovnimi pogovori, sem pač na njih pristal, ne zaradi interpelacije, brez skrbi, da ne, to ni razlog bil, ampak sem jim hotel dati še eno možnost da se dejansko pogovorimo brez "fige v žepu", o nekaterih stvareh. Glede na pogovore, ki sem jih imel s predstavniki sindikatov in s predstavniki delodajalcem, moram povedati, da sem optimist, upam, da tokrat ne neopravičeno. Tisto o podrejanju zdravstvene zavarovalnice na enak način, kot naj bi se zgodilo podrejanje RTV-ja. Če boste prebrali predlog sestave skupščine zdravstvene zavarovalnice, videli, da to ne pomeni, da bi mi v tem primeru lahko kakorkoli direktno imeli vpliv, država, na samo zavarovalnico. Tu je manjšinski delež države ampak sigurno pa je, da sindikati nimajo tako velike vloge, kot jo imajo sedaj, to pa je res, s tem se pa strinjam in mislim, da je tako tudi prav. Sindikati morajo imeti sebi primerno vlogo v upravljanju in skupščini same zavarovalnice. Mojih mnogih obljub in "med in mleko" - jaz mislim, da je nekaj medu, nekaj mleka, nekaj vode, ampak na vsak način je ogromno narejenega v primerjavi s tistim, kar sem takrat, ko sem prišel na ministrstvo, dobil. Tisto, kar sem obljubljal o zakonih, da jih ne bom mogel sprejeti v tem obdobju, ki je pred menoj, moram povedati, da bomo sprejeli te zakone, bomo jih predlagali, če bodo sprejeti, je to odvisno od vas; jih bomo predlagali, predlagali bomo take, kakršne mislim, da bi bili lahko sprejeti. Moram pa povedati, da teh predlogov ne pišemo danes - zakonov. Ti predlogi zakonov so pripravljeni in vsak od teh zakonov, ki še niso sprejeti in na dnevnem redu Vlade, imajo samo še posamezne problematične točke. Kot sem prej povedal, nekje je potrebno sprejeti dogovor s stroko, nekje je treba zagotoviti finance, to je velik problem, ampak na vsak način zakon je pripravljen in v tej obliki, kakršen je, tudi dober zakon, vendar ga je treba v nekaterih točkah še dograditi, ne gre brez tega. Da se srečujem, nisem čisto dobro razumel, s predstavniki Rimskokatoliške cerkve - ali ste tako rekli? Mislim, da ste nekaj v zvezi s tem govorili. Jaz se z njimi srečujem toliko kot z vsemi drugimi, še vsak, ki je hotel priti k meni na ministrstvo se pogovoriti o kakšni zadevi, sem ga sprejel, sedaj če je bilo to s strani Rimskokatoliške cerkve kdaj, pa mislim, da sploh nobenega ni bilo pri meni na ministrstvu, se pa srečujem, običajno, z vsemi, ki jih srečam, ki z menoj želijo govoriti in ki meni želijo kakšno stvar povedati ali razložiti. O plačljivosti kontracepcijskih sredstev je treba povedati samo to - ob tej priliki seveda, drugače je tu možna širša strokovna diskusija -, da so vsa zdravila, ki so plačljiva, plačljiva na podlagi sklepa zdravstvenega sveta. Zdravstveni svet je tisti, ki mi predlaga, na podlagi različnih kriterijev, plačljivost ali neplačljivost oziroma povrnitev stroškov za zdravila ali ne. Tu gre za neka sredstva, ki so novejšega datuma in kjer naj bi bili stranski učinki nekaj manjši. Tako da v bistvu tu ne vidim kakšnega problema. Če se bo stroka odločila za to spremembo, bomo morali izračunati, koliko to znese, in potem vkalkulirati v finančni sistem zdravstvene zavarovalnice. Epiduralni porodi - to pa je stvar zavodov zaenkrat. In sicer je problem samo tam, kjer je premalo anestezistov, da bi lahko te epiduralne porode izvajali v večjem številu primerov. Tu nekako sprejemam to možnost, da v prihodnje v tem smislu skušamo najti neka sredstva. Vendar je problem v tem, da ne gre samo za denar, gre tudi za kadre, problem kadrov je tu zelo pomemben. Namreč, epiduralni porod zahteva bistveno večje število kadra, ne samo denarja, kadra, kot ga je sicer pri običajnih porodih. Kar se tiče čakalnih dob pri umetnih oploditvah, pa smo v zadnjem času povečali odstotek sredstev za to, se pravi, prvič že leta 2005 za umetno oploditev. Moram reči, da zakon, ki je bil sprejet leta 2000 in še vedno velja, v celoti izvajamo. Da pa smo nekako v dogovoru, da povečamo možnosti za večje število primerov z zmanjšanjem teh poskusov s 6 na 4, vendar zaenkrat stroka še ni enotna in nima enotnega pristopa k realizaciji tega projekta. Kar se tiče nekaterih vprašanj v zvezi z mojim pogledom na kontracepcijo, umetno oploditev in splave, je to pri nas urejeno z veljavno zakonodajo in nimam tu kakšnih velikih zadržkov, da bi to kaj spreminjali v drugo smer, kot je trenutno urejeno. Tako da mislim, da tu ni nobenih možnosti za kakršnekoli insinuacije. Kar se tiče pacientovih pravic, gospod poslanec Petek, jaz vam rad verjamem, da ste zaskrbljeni za pacientove pravice, tako kot sem zaskrbljen jaz in kot bi morali biti zaskrbljeni za to tudi že vsi, ki so pred nami ta problem reševali in ga ne rešili. Ta zakon, ki ga je poslanska skupina LDS vložila kot predlog zakona v obravnavo v parlamentu je bil, kot sem že enkrat danes omenil, praktično isti zakon, kot ga je prejšnje ministrstvo pripravilo kot predlog zakona za obravnavo tudi v parlamentu. Ta zakon ni bil dodelan, ni šel skozi nobeno javno razpravo in ni omogočal sprejema nekega dobrega zakona. Zakon, ki ga mi predlagamo, je šel skozi javno obravnavo, javno razpravo, skozi številne razprave tudi znotraj stroke in mislim,da je ta zakon dejansko tisti, ki bo pripeljal do nekih sprememb. S tem zakonom bomo mi, seveda, marsikaj naredili. Večja prijaznost, varnost, kakovost zdravstvenih storitev, varstvo mladoletnih, duševno motenih in drugih oseb, občutljivih skupin pacientov. Postopki pritožbe bodo reševani na čim bolj enostaven način. Večina teh pritožb bo morala biti rešena v zdravstvenih zavodih neposredno pri posebej imenovanih osebah za reševanje pritožb ali v večjih zavodih na nivoju komisij, v katerih bodo sodelovali tudi predstavniki civilne družbe in laične javnosti. Na nivoju države bi bila po tem predlogu ustanovljena komisija za varstvo pravic pacientov. V regijah bodo delovali profesionalni zastopniki pri varstvu in uveljavljanju pacientovih pravic. To je predlog. Vendar še vedno obstaja možnost, da iz tega sistema, bom rekel, profesionalnih zastopnikov bolnikovih pravic, da damo možnost tudi varuha bolnikovih pravic na državni ravni. To piše tudi v koalicijski pogodbi, ki smo jo napisali ob prevzemu Vlade. Vendar je razprava trenutno možna v obeh smereh. Denar za delovanje tega sistema, enega ali drugega, pa že zagotovljen v proračunu. Zato je seveda preuranjeno sedaj govoriti, kateri sistem bo obvladal. Sedanji varuh človekovih pravic je bil v razgovoru, ki sem ga imel z njim s tem v zvezi, izrazito proti instituciji varuha bolnikovih pravic. In zato tudi v tej smeri, to je tudi eden razlogov, da do tega nismo pristopili na tako vehementen način, kot bi sicer lahko. Kar se tiče samokritičnosti in tega, kar ste govorili o zdravstvenih domovih in predsedniku zdravniške zbornice, to težko komentiram, ampak na ta način je predsednik zdravniške zbornice tu hotel povedati, da bodo seveda zdravstveni domovi bolj kot to, da bo njihova vloga propadla, bolj to, da se bo spreminjala s svojo vsebino. Gospa poslanka Pečanova je imela kar precej vprašanj in jaz bi se moral osredotočiti na nekatera od teh vprašanj. Kdo pokriva helikopterski transport, prevoz nujnih primerov, finančno? Finančno bo to pokrivala zdravstvena zavarovalnica v okviru zdravstvenih storitev. To tudi drugače biti ne more. To je obvezno zdravstveno zavarovanje in sredstva za to so v načrtu za leto 2007 - bodo zagotovljena. Kar se tiče dopolnilnega zavarovanja za siromašne, ki jih pokrivajo sedaj občine, je to deloma urejeno v predvidenem Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki pa še ni sprejet in je še v medsebojnem usklajevanju. Govorila je tudi o krčevitem podpiranju koncesij. Jaz prav nič krčevito ne podpiram nobenih koncesij. Jaz, kot sem že danes ne vem kolikokrat rekel, koncesij samo ne zavračam in jih ne preprečujem. In še enkrat povem, koncesionarji nočejo biti vsi. Tisti, ki želijo biti koncesionarji, jih je samo polovica. Kakšna je razlika sedaj med koncesionarjem kot javnim delavcem in državnim javnim delavcem, pa je odgovorov kar več. Sedaj ena stvar je, mi vsi vemo, da nam manjka zdravstvenih delavcev, in da imajo javni uslužbenci omejen delovni čas. In seveda želimo doseči večje število storitev na zdravnika in zato smo se zavedali, da ob zmanjšanju vseh zaposlenih v javnih službah v prihodnje uredimo tako, da bodo lahko zdravniki in sestre delali tudi več, kot jim pa zakonodaja, ki velja za javne uslužbence, dovoljuje. In to je velika prednost za kritje pomanjkanja zdravnikov. Je pa Vlada, na podlagi našega predloga sprejela sklep, da zmanjšanje javnih uslužbencev za zdravnike in medicinske sestre, diplomirane medicinske sestre ne velja. Velja pa zmanjšanje v bolnišnicah za vse tiste administrativne kadre, ki niso nujno potrebni za delo s pacienti. Tisti primer, ki ste ga povedali glede medicinske sestre, da nima nek koncesionar medicinske sestre, to je treba vedeti, da se to dogaja, konkreten primer, ne mislim sedaj na splošno. To, da vem sedaj, da je to nekje je premalo, moram vedeti jasno in v tem primeru se naredi tam upravni nadzor. Takoj bi ga naredil, če bi dobil tako možnost, ki jo pa s tako prijavo kot je ta, [[...]] [[nerazumljivo]] [[...]] Na vprašanja gospoda Cvikla pa bi rad imel kar malo daljši odgovor. To zasluži daljši odgovor. Jaz ne skrbim za finančno zdravje zdravnikov. To bodite prepričani, da ne, niti sester. Želim pa, da zdravniki, medicinske sestre in ostali zaposleni v zdravstvu, dobijo plačilo, kakršnega si za svoje težko delo zaslužijo. To pa ja, to pa na vsak način in temu bom vedno posvetil veliko svojega dela. To pa ne pomeni, da bom karkoli naredil v škodo zdravja bolnikov, tudi do sedaj nisem; vse, kar sem naredil v svojem življenju kot zdravnik in sedaj kot minister, sem naredil v dobro bolnikov, nič slabega. In zato je to podtikanje, da skrbim za - to je takšna lepa krilatica, dobro se sliši, časopisi pišejo, je pa to zelo malo pomembno in neresnično. Skrbim za finančno zdravje izvajalcev zdravstvenega varstva in skrbim za zdravje bolnikov zato, ker sem tudi imenovan in to bom tudi v prihodnje delal. Zdaj, padanje javnih sredstev za zdravstvo, vseh javnih sredstev, je sestavni del reformnih politik praktično večina razvitih držav, da bi bile te bolj konkurenčne na globalnih trgih. In bruto družbeni proizvod v Sloveniji raste udeležba sredstev javnih sredstev za zdravstvo pa zaostaja zaradi nacionalnega konsenza o zaostajanju realne rasti plač za rastjo bruto družbenega produkta, vendar kljub temu v realnem znesku oziroma stroški naraščajo. To pa pomeni, da se sredstva namenjena za zdravstvo, tudi dejansko ne zmanjšujejo, kljub temu pa imamo vtisk, da je manjša realna rast plač in pokojnin, ki predstavljajo najpomembnejši vir obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ministrstvo za zdravje je v okviru partnerskih pogajanj v letu 2005 nujnim širitvam programa namenilo 15,5 milijarde dodatnih sredstev, v letu 2006 pa več kot 21 milijard, kar popolnoma potrjuje navedbo o absolutnem povečanju sredstev, namenjenih širitvi programov in zdravstvu. Tisto, kar vi gledate v proračunu, da se v nekem obdobju v enem letu za 3% zmanjša številka od 21 milijard na, ne vem, mogoče 20,5 milijard, to je posledica neke politike, ki velja za vsa ministrstva in ne velja samo za Ministrstvo za zdravstvo, ampak za zdravstvo smo v teh letih porabili ali namenili toliko več sredstev, kot sem zdaj tu povedal. V letu 2005 je po podatkih zavarovalnice znašal delež 6,68 bruto družbenega proizvoda, od tega delež izdatkov iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja 6,30, v letu 2001, kar predstavlja prvo leto prejšnjega mandata pa je delež javnih izdatkov za zdravstvo znašalo 7,13%. Primerjava s širitvenim programom v obdobju prejšnjega mandata pokaže, da je bilo širitvenim programom navkljub manjšemu deležu izdatkov za zdravstvo iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja že v prvem letu sedanjega mandata, torej v letu 2005, izvajalcem namenjenih 2,4 krat več sredstev kot v povprečju na leto v prejšnjem mandatu. Podatkov o širitvi programa za obdobje 2001 - 2004 so pa razvidni v ene od tabel, ki smo jih priložili. In omenjene širitve v letu 2005 so samo v okviru programa akutnih obravnav omogočale povečanje tega programa za 10.000 primerov. Navkljub manjšemu deležu izdatkov za zdravstvo iz obveznega zavarovanja se ji planirani in plačani obseg programa povečal za bistveno več, tudi v prejšnjem mandatu. In zaključim lahko z ugotovitvijo, da je zdravstveni sistem v sedanjem mandatu z vidika relativnega obsega sredstev za zdravstvo učinkovitejši, kot je bil prej. Ob tem pa ne velja pozabiti dejstva, da je k višjemu deležu izdatkov za zdravstvo iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja v obdobju 2001-2004 prispevalo tudi financiranje izvajanja programov na osnovi negativnega poslovanja zavarovalnice. Velja ugotovitev, da v obdobju 2001-2004 sploh ne bi bilo dodatnih širitev programa, če bi zavarovalnica morala poslovati pozitivno. Vse širitve programov v prejšnjem mandatu so bile financirane na osnovi negativnega poslovanja zavarovalnice, to, kar se zdaj ne dogaja. Po predlogu Zavoda za zdravstveno zavarovanje bodo pogajalci za leto 2009 še vedno isti, to se pravi, Ministrstvo za zdravje, zavarovalnica, Zdravniška zbornica, Združenje zavodov, Skupnost zdravilišč, Skupnost socialnih zavodov in tako naprej. Torej, lahko ugotovimo, da se sredstva za zdravstvo v tem obdobju niso zmanjševala. Nasprotno, s konvergenčnim programom smo pokrili manjko zdravstvene blagajne iz prejšnjega obdobja in istočasno bistveno povečali sredstva za širitev programov in za skrajševanje čakalnih dob. Bojite se za kvaliteto. Kvaliteta raste, kvaliteta v zdravstvu narašča. Tako mislim, da je to ena zadeva, ki ni realna in ki je vi tudi niste nikjer do sedaj dokazali. Kar se tiče pa nekaterih pristopov in nekaterih dogovarjanj, moram reči, da včasih najdem somišljenike za nekatere spremembe v zdravstvenem sistemu in tudi v organizaciji zdravstva, kot posledica Zakona o javno-zasebnem partnerstvu. Ta zakon sicer ni moje področje, zajema pa tudi zdravstvo. In za vse spremembe tega zakona oziroma za ta zakon sem dobro vedel, v kateri točki lahko tudi sledimo. Moram reči, da prav s strani tudi nekaterih od Socialnih demokratov smo na nekem sestanku, na nekem predavanju, pred kratkim dosegli pravzaprav povsem enako mnenje. Jaz sem bil prav presenečen, prijetno presenečen, da je bil tako enoten pogled enega od predavateljev na sistem javno-zasebnega partnerstva s te strani, kot ga imam jaz. Mislim, da je to tudi dobra popotnica za naprej in nič ne škoduje nadaljnjemu razvoju zdravstva, nasprotno, prineslo bo marsikatero korist. In tisto, ker je še bolj pomembno od tega, prineslo bo tudi prihranek v zdravstveni blagajni.
Hvala. Proceduralno želi besedo kolega Anderlič. Izvolite. Videl sem več rok, odločite se, kdo bo prvi. Izvolite, kolega Rop.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Danes smo slišali kar nekaj diskusij na temo čakalnih dob, podeljevanja koncesij in tudi upravljanja zdravstvenega sistema. Znotraj tega smo slišali tudi zgodbo o upravljanju s helikopterskimi prevozi in tovrstnimi storitvami. Mi sami oziroma jaz se sam spomnim, da ko se je takrat leta 2001, 2002 Vlada odločala za nabavo vojaških helikopterjev in pa helikopterjev za potrebe Ministrstva za notranje zadeve, da so se takrat ti helikopterji nabavljali tudi z namenom, da bi zagotavljali določene storitve znotraj zdravstvenega sistema, zato so se kupili specifični helikopterji, zato se je porabilo več sredstev in o tem obstojijo tako dokumenti v smislu obrazložitve proračunov in pa tudi ustrezen sklep Vlade. Me seveda zanima, kdaj je sedanja Vlada se odločila, da se prejšnji sklepi, veljavni sklepi Vlad in pa Državnega zbora ukinejo, spremenijo. Želimo informacijo o tem, ker je seveda izjemnega pomena; zanima nas seveda tudi mnenje in stališče tako Ministrstva za notranje zadeve kot tudi Ministrstva za obrambo, kaj pravzaprav ta odločitev Ministrstva za zdravje pomeni v smislu racionalnega upravljanja s temi sredstvi, ki so bila takrat kupljena in za katere je bilo takrat namenjeno bistveno več sredstev, kot bi sicer bilo. Očitno je to sedaj to odločitev Vlade in tudi teh ministrstev takrat svojevoljno sedanji minister in mi želimo dokumente, podatke in pa seveda tudi mnenja in stališča pristojnih ministrov, ministra za obrambo in ministra za notranje zadeve. Zato za nadaljnjo diskusijo zahtevamo odgovore na to vprašanje, zahtevamo podatke in informacijo in predlagamo, da Državni zbor o tem sklepa in sprejme sklep, da se ti podatki pridobijo, da se ti sklepi in informacije pridobijo, da se hkrati zagotovi udeležba tudi obeh preostalih ministrov, nas seveda zanima, kako in na kakšen način bosta te dva ministra zagotavljala racionalnost uporabe teh sredstev, ki so bila takrat nabavljena. Torej, moj proceduralni predlog sklepa je, da damo to na glasovanje, da o tem glasujemo. Mi zahtevamo, da se takoj do tega opredelimo.
Hvala za vaš predlog. Kot veste so pogoji iz poslovnika in pa dosedanje prakse Državnega zbora za to točko izpolnjeni v celoti. Jaz verjamem, da bo na vaše odgovore tokom razprave oziroma na vaša vprašanja tokom razprave je minister odgovoril. Zdaj mu sicer ne bom dal besede, ker nima pravice na podlagi našega Poslovnika komentirati proceduralnega predloga. Drugače pa seje ne bom prekinil. Jaz kot predsedujoči, ki vodim sejo, seje ne bom prekinil, pogovarjali smo se tokom dopoldneva na kolegiju, vemo, da bo danes seja trajala do 22. ure. Kolega Anderlič, nov proceduralni predlog?
Gospod predsedujoči. Glede na vse, kar ste povedali in tudi okoliščine, ki jih poznamo, skladno s 73. členom, zadnjim odstavkom in zadnjim stavkom, morate dati Državnemu zboru na voljo oziroma v odločanje, da pridobimo podatke, kajti če Državni zbor po tem členu odloči, da želi določene podatke, jih mora pridobiti. In o tem odloča Državni zbor. In 73. člen v zaključku govori o tem, kadar odloči Državni zbor, da bo pridobil določene podatke, se seja prekine, če o tem odloči Državni zbor. Vi dajte na glasovanje in naj Državni zbor odloči, ali bo prekinil sejo ali ne. Tukaj nimate diskrecijske pravice, da kot predsedujoči sami odločite, kdaj bo seja prekinjena ali ne. Tukaj ni ministra za obrambo, ni ministra za notranje zadeve, mi pa želimo točno določene podatke. V tem času, ki je na voljo za razpravo še v nadaljevanju, bi bilo nujno dobiti te informacije in zato prosim, da daste na glasovanje proceduralni predlog, ki je bil podan.
Hvala za še en proceduralni predlog. Moj odgovor je enak. Seje Državnega zbora ne bom prekinil. Ne bom dal niti vašega predloga na glasovanje. Danes bomo opravili razpravo še uro in 30 minut. Ne bom dajal tudi več besede v povezavi s proceduralnimi predlogi. Verjamem, da gredo vsi v isto obliko. Nadaljevali bomo z razpravo. Kolega Cvikl, je proceduralno? Predlog iste vsebine ali druge vsebine? Druga vsebina, potem izvolite.
Gospod predsedujoči, dovolite, da najprej zato, da bom laže pojasnil vsebinsko drugi proceduralni predlog, vendarle vam preberem ta tretji odstavek 73. člena: "Predsedujoči prekine delo Državnega zbora, če se ugotovi," in tako naprej, "in v drugih primerih, kadar tako sklene Državni zbor." Torej, predsedujoči prekine delo, če v drugih primerih, kadar tako sklene Državni zbor. Sedaj bom pa pojasnil ta drugi primer. Poglejte, gospod predsedujoči. Helikopterji so en primer. Drug, še hujši primer je to, kar smo danes slišali, minister tukaj razlaga, da lekarne so dajale podatke o imenih zdravil za zavarovalnice, vendar celo minister za pravosodje pove, da je takšen primer bil sporen. Drugi primer, gospod minister je prej v odgovorih razlagal o tem, da si zdravniki zaslužijo dobre plače. Moje vprašanje je zelo enostavno, naj pripelje tukaj ministra za pravosodje in ga vprašajmo: Ali si zdravniki zaslužijo boljše plače kot sodniki? Gospod predsedujoči, glede na to, da ste zavrnili že dvakrat odločanje o proceduralnem predlogu, da v drugem primeru Državni zbor odloča o tem, ali bomo pridobili podatke ali ne, vas prosim, da v skladu s petim odstavkom 66. člena, kjer je na vas, da ocenite, da je potrebno razrešiti določeno pravno vprašanje, pozovete predstavnike Zakonodajno-pravne službe, da podajo mnenje, ali imamo poslanci Državnega zbora pravico sklepati o tem, da nam bo Vlada dostavila podatke, ki vsaj v navedenih treh primerih evidentno zahtevajo pojasnilo ne samo ministra Bručana, ampak vsaj še nekaj ministrov. Mislim, da tu presegate pooblastila, ki so bila dogovorjena na včerajšnji seji kolegija. Jasno je, kaj želite - želite, da pač, pod narekovaji, "razpravljamo v prazno". Mi pa tu želimo zagotoviti razpravo o teh vprašanjih. In za razpravo o teh vprašanjih potrebujemo dve stvari. Prvo, kar potrebujemo, so gradiva Vlade. Vi ne morete preprečiti, da teh gradiv Vlada ne dostavi, temveč lahko to prepreči samo Državni zbor, če bo tako sklenila večina v Državnem zboru. In drugič, predlagamo in predvsem želimo zagotoviti, da bo gospoda ministra Bručana vsaj iz koalicije kdo prišel ubraniti. Da bo vsaj kdo iz koalicije, ki je danes očitno zelo utrujena, prišel sem in pomagal braniti gospoda ministra ali pa vsaj dodatno pojasnjevati razloge v odgovoru Vlade. Tako mislim, da je nekaj vsebinskih razlogov. Poleg tega pa imamo tu pravico, da dobimo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ali ima Državni zbor pravico dobiti podatke. Hvala lepa.
Hvala. Prvega dela vašega proceduralnega predloga, ki se je navezoval na proceduralni predlog pred vami kolega Ropa in kolega Anderliča, ne bom upošteval. Poslovnik med sejo razlagam jaz. In določbe 73. člena, kot ste jih navajali, razumem drugače. Kar se tiče 66. člena in petega odstavka, vam povem, da lahko delno upoštevam, in Zakonodajno-pravna služba tekom naslednjih dvanajst ur, ko bo Državni zbor počival, pred jutrišnjim zasedanjem pripravi odgovore, če tako ocenjuje. Mi pa bomo zdaj nadaljevali sejo na podlagi prijav. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, ne, kdorkoli želi govoriti, sem mu hvaležen. [[Smeh.]]
Kolega Potrč, se odpovedujete?
Hvala lepa. Ne, dal sem samo priložnost za repliko, če bi jo seveda vi dovolili, ker vi vodite sejo.
Imate besedo, kolega Potrč.
Hotel sem vse skupaj malo na šalo obrniti, iz tega razloga, ker kolegice in kolegi, ki so predlagali prekinitev, imajo vsebinsko prav gotovo prav, in tudi formalno bi bilo mogoče, gospod podpredsednik, tako razlagati poslovnik, ampak vi ste odločili drugače. Vsebinsko imajo pa zagotovo prav zaradi tega, ker je morda ta moment delo bolj prijazno, nekaj časa, uro ali dve nazaj je bilo pa res nemogoče. Nihče ni poslušal ministra, minister je hotel poslušati, pa ni mogel, ker smo vsi ostali klepetali in ni slišal. Tako da je to bilo res neko nemogoče vzdušje in upam, da smo ga vsaj malo za tole zadnjo uro in pol, kolikor nam je ostalo, popravili. Gospod minister, če boste rekli, da ni res, bom pa tudi sprejel na znanje. Rad bi govoril o petih vprašanjih politike ministrstva in Vlade, zaradi katerih sam menim, da je interpelacija utemeljena. Prvo zadeva vprašanje socialnega dialoga s socialnimi partnerji, povezanega predvsem z Zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Ta polemika in usklajevanje ali bolje neusklajevanje ter neiskanje ali pa nenajdenje skupnih rešitev poteka zdaj že praktično od začetka dela ministrstva. Res je, da je v tem času k sreči ministrstvo sprejelo izhodišče, da se vprašanje izravnalnih shem ureja posebej in to vprašanje je pozitivno rešeno. Glede vsega ostalega je pa izhodišče ministrstva bilo, da je treba pač materialne pravice zavarovancem skrčiti. In na podlagi tega izhodišča so tekli vsi predlogi, ki jih je v teku usklajevanja ministrstvo dajalo. In mislim, da je to izhodišče slabo, da zaradi tega tudi ni moglo priti do sporazumov in ga še danes ni. In jaz bi pričakoval, da se bo razen želje po krčenju pravic razmišljalo še o čem, ker krčenje pravic ob siceršnjih ugotovitvah te Vlade, posebej tudi njenega predsednika, da tako dobro v tej državi še nikoli ni šlo, kot ji gre danes, ne more biti prav pot za urejanje pravic na področju zdravstva. Gospod minister namreč boljše od mene, kot poznavalec tega področja ve, da je zdravstveno področje tudi zaradi razvoja in novih bolezni in novih tehnologij in novih zdravil vsak dan dražje in da če želimo na tej točki kakorkoli držati korak z razvitim svetom, moramo povečevati delež zdravstva, tako v bruto družbenem proizvodu kot tudi sicer, ne pa razmišljati in iskati ukrepe samo v smeri zmanjševanja pravic. Drugo, v zvezi s socialnim partnerstvom je bilo že omenjeno in pomeni prizadevanja za drugačno sestavo skupščine Zavoda za zdravstveno zavarovanje z željo Vladi pridobiti zadostno število mest zato, da bi lahko imela vsebinsko pomembnejšo vlogo in besedo pri odločanju. To poznamo kot sistem dela te Vlade, na pokojninskem zavarovanju, v šolstvu, na področju znanosti, v RTV-ju, povsod iste težnje. Situacija se vrača v stari kolotek, ampak tudi jaz moram opraviti svojo nalogo. Mislim, da je to slabo in minister za zdravje, zdravstvo se je postavil v kolotek razmišljanja cele Vlade in tudi na področju zdravstva opravljal takšno nalogo. Tretje, ne razumem in zato tudi menim, da je odločitev bila napačna, da se minister za zdravstvo ni oglasil, ko je Vlada predlagala Zakon o usklajevanju socialnih transferjev tudi na področju nadomestil za boleznine. Ta zakon je namreč ob sedanjem gibanju inflacije boleznine tekom leta, ne glede na poskuse, ki jih je preko znižanja odstotka boleznin imel minister pri usklajevanju zakona, znižal nominalno za 5%. Za 5% letno so se nominalno znižale boleznine, ker prej so se mesečno usklajevale, sedaj se usklajujejo enkrat letno, ni stopenjskega usklajevanja in inflacija plus realno povečanje plač je približno 5%. To so podatki te Vlade. Jaz mislim, da je to veliko breme, ki so ga zavarovanci sprejeli na račun ali pa na oltar domovine in da sedaj to pristajati in se hkrati boriti še za znižanje prispevne stopnje ob hkratnem ugotavljanju, kako dobro nam gre, gospod minister, ni razumljivo. In jaz te politike in takšnega načina razmišljanja pač ne sprejemam, ker je to samo politika, ki godi razmeram v Vladi, ne razmišlja pa o tem, kako zagotoviti višjo stopnjo zdravstvenega varstva prebivalstva. In zadnje, ki pomeni tudi vaše strinjanje, vsaj tiho, s politiko Vlade, ki je mi v socialni demokraciji ne sprejemamo, je Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, vezan za javno-zasebno partnerstvo v bivših družbenih dejavnostih oziroma na področju javnega zdravstva, šolstva, otroškega varstva in še česa. Mi smo trdno prepričani, da bi na tem področju javno-zasebno partnerstvo bilo sprejemljivo in koristno samo, če se opravlja v institucijah, v organizacijah, ki temeljijo svoje delo na neprofitni podlagi. Čim je pa profit temeljno gonilo za uresničevanje tudi javno-zasebnega partnerstva na področju zdravstva ali šolstva ali otroškega varstva, je to napačno izhodišče. Je to izhodišče, ki ne uresničuje več temeljnega cilja zagotavljanja javnega interesa na teh področjih. Na teh področjih pa se mora javni interes zagotavljati. In minister je, po našem vedenju, v tem pogledu bil tiho in je soglašal s tem, da se Zakon o javno-zasebnem partnerstvu v škodo javnega interesa tudi na področju zdravstva sprejme. To so za mene zelo zelo pomembna napačna izhodišča tega ministrstva in to mi ob drugih stvareh, o katerih smo govorili, zadostuje za upravičenost interpelacije. Bom pa hvaležen, če bo minister rekel, da nimam prav in da on misli ob vseh teh stvareh, o katerih sem govoril, popolnoma drugače, pa je tudi drugače ravnal ali pa so mu v Vladi onemogočili drugačno ravnanje. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Alojz Posedel. Replika na koga? Na ministra? Izvolite. Kolega Cvikl, ali boste imeli repliko ali ne? Odločite se.
Hvala lepa. Gospod minister je rekel, da ni minister za finančno zdravje izvajalcev in da ni minister, ki skrbi za finančno zdravje gospoda ministra Bajuka. Gospod minister, povedati vam moram, da je ves prihranek, praktično ves prihranek v porabi javnofinančnih sredstev, ki ga bo naredila Vlada gospoda Janeza Janše, na zdravstveni blagajni. Samo v zdravstveni blagajni se delež v javni porabi zmanjšuje. In četudi, četudi - bom povedal, prekinjate gospod Sok, četudi je res, da imamo gibanje plač, kot jih imamo, in pokojnin, kot jih imamo, pa vendarle razložite, gospod minister, razložite slovenskim zavarovancem, zakaj ocenjujete, da je ustrezno, da se bodo boleznine zmanjšale za 1/5. Zakaj se bodo boleznine v deležu javne porabe zmanjšale za 1/5? Z 0,64% bruto domačega proizvoda na 0,52, za 1/5. Zakaj se bodo drugi transferji posameznikom, pogrebnine, prevozni stroški itd., zmanjšali za 1/5? Zakaj boste v primerjavi z letom 2005, ko se je namenjalo za zdravila, za blago in storitve zdravstvenim zavodom in zdravila, skupaj 2,5 - 2,6% bruto družbenega proizvoda v letu 2008, po sprejetih predlogih namenjalo tretjino odstotka bruto domačega proizvoda, manj ali skoraj realnih 20 milijard denarja manj. Zakaj, gospod minister, ste pristali kot minister za zdravje, da skrbite za zdravje gospoda Bajuka oziroma za zdravje slovenskih javnih financ in je edino zmanjšanje deleža javne porabe na plečih zdravstvene blagajne? Zakaj ste dovolili, gospod minister, da namesto da bi v državnem proračunu zagotavljali denar za sekundarije in zdravnike, zahtevate, da se bo zmanjšal dodatni program zdravstvene blagajne za polovico? Nekaj 10 tisoč storitev bo manj izvedenih. In gospod minister, rekli ste, da želite, da zaslužijo zdravniki več kot sodniki, da želite, da zaslužijo zdravniki več kot sodniki. Gospod prvi koncesionar izsekov iz terciarja je povedal, do sedaj sem zaslužil približno 2 tisoč evrov, sedaj pa zaslužim približno 3 tisoč evrov. In to je glavno vodilo, zakaj želite in zakaj ste dajali nekaterim koncesije. In če vi verjamete, da bo mogoče izvesti več storitev, če bo cena storitve višja, potem seveda različno razumeva matematiko. Zato, gospod minister, repliciram temu [[...]]
Kolega Cvikl, prosim, če zaključite.
[[...]]da pravite, da niste tisti, ki ga skrbi predvsem finančno zdravje zdravnikov. Hvala.
Hvala. Poslanka Širca, replika. Izvolite. 3 minute.
Gospod mag. Bručan, smešno je trditi, da nočete imeti prevladujočega vpliva v skupščini upravnega odbora Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Sestavljate ga povsem na podoben način kot programski svet RTV, tukaj v Državnem zboru bo tako imenovan civilna družba po volji Vlade prišla in vladala, jasno sindikati niso s tem zadovoljni, še več, tudi Zveza društev upokojencev bo poslej imela povsem drugačno vlogo. To nedvomno je in vam bo tudi uspelo, kot vam je uspelo pri RTV. Druga stvar. Rekli ste, da glede kontracepcij treba vprašati Zdravstveni svet, ampak, gospod mag. Bručan, Zdravstveni svet se je vprašalo pri dragih helikopterskih prevozih - se ni, ali se je vprašalo za vode - se ni, ali se je koga drugega vprašalo - se ni. Tam ni potrebno. In pravite, da pri porodih ne gre zgolj za denar, ampak da gre za kadre. Ampak, na Jesenicah je pa brezplačno. Ampak brezplačno na kakšen način, kdo to plača? In kadri so, če plačaš, seveda da so. Zato govorimo, da vaš zdravstveni sistem - uvajate ministrstvo za plačljivo zdravstvo ne pa za zdravstvo. In še ena napaka, ki se vam je zgodila, zavedno ali ne, ni res, da bi lahko danes se cepile ženske proti raku materničnega vratu, seveda lahko plačajo 350 evrov, ne morejo se cepiti zaradi tega, ker morate vi podpisati soglasje zaradi tega, ker mora biti objavljeno v Uradnem listu, to je preverjeno, morate povprašati, kako vam funkcionira ministrstvo, in šele potem se bo to lahko dogajalo. Ampak, še vedno plačljivo, še vedno za 350 evrov in še vedno bo bolezen, ki trenutno v Sloveniji najbolj ogroža zdravje žensk, ostala nevarna oziroma ostala varna samo pred tistimi, ki bodo imeli denar, kajti tudi tukaj Zdravstveni svet, ki pravite, da bi lahko dal mnenje, bo moral, kot pravite vi, odločati v primerih, za drage helikopterske prevoze pa mu ni bilo potrebno nič reči.
Hvala. K repliki na izvajanje ministra se je prijavil tudi kolega Gantar. Izvolite. Tri minute.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani gospod minister! Čakalne dobe. Dajmo zdaj operirati malo s podatki. Najbolj takšna vidna in pomembna zadeva je čakalna doba za operacije na odprtem srcu, s katerim se je pohvalil tudi minister, da se je število operacij povečalo, število čakajočih pa zmanjšalo. Dajmo gledati podatke. Leta 2001 je bilo število operacij 862, čakajočih 354. Leta 2002 operacij 985, čakajočih 598. Leta 2003 operacij 1092, čakajočih 535. Leta 2004 1553 operacij, čakajočih 156. Seveda, v naslednjem letu se je celo število nekoliko zmanjšalo operacij za nekaj deset ali deset operacij in ker je ta številka bila dosežena že prej, se je jasno rep na koncu zmanjšal. Tisto, kar je vaša zasluga, je, da ste število operacij na odprtem srcu držali na neki ravni in ker se je držalo na tej ravni približno, se je jasno ta vrsta zmanjšala.Zato je neumestno govoriti, da se je to število zmanjšalo. Jaz ne bi šel sedaj z vami rad v razpravo o javnem in privatnem zdravstvu, teoretske koncepte, ampak jaz sem vam jasno povedal, prav to, kar imamo sedaj s temi koncesijami v javnih zdravstvenih zavodih, je kombinacija slabih lastnosti in enega in drugega sistema. Hvala lepa.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Alojz Posedel. Ga ni. Besedo ima poslanec Vili Trofenik. Ga ni. Besedo ima poslanec Lahovnik. Ga ni. Besedo dajem poslancu mag. Janezu Drobniču. Ga ni. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Kako resna je intenca največje opozicijske stranke po interpelaciji, kaže tudi sedaj to, bom rekel, izvajanje predsedujočega. Marsikoga ni, zato ker enostavno ne ve, kaj bi naj povedal, zvijate se pa vsi tukaj zaradi tega, ker pač eno proceduralno ni bilo tako, kot ste si ga vi v glavi zamislili, spoštovani predlagatelji. Ampak ne nazadnje, tako kot je že bilo v uvodu predstavljeno stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, v zdravstvu ni vse tako, kot bi moralo biti, je pa seveda dokaj neresno se pripravljati na interpelacijo na način, kot se vi pripravljate; se pravi, sproti in z nekimi proceduralnimi, s katerimi bi želeli pač neki čas. Spoštovani gospod minister, nekaj stvari tudi mogoče z moje strani, ki mi niso všeč v vašem delovanju. Kar nekaj besed je bilo izrečenih v tem parlamentu glede čakalnih vrst. Vi trdite, da čakalne vrste, pa tudi statistiko navajate, so se v določenih segmentih zdravstva in pa za ljudi zmanjšale. Moram povedati, da statistiko, ki sem si jo sam ogledal, se pravi, zadnja zastopana statistika poslancem Državnega zbora, kaže na to, da je mogoče to res, kar vi navajate. Res je, v določenih segmentih, pri določenih boleznih so se čakalne vrste zmanjšale - ampak, kako so se zmanjšale! Recimo, čakalna vrsta pri kardiologu se je zmanjšala v času vašega ministrovanja s 670 na 650. Ali je to posledica vašega dela ali pa je to posledica zmanjšanja te bolezni, pač, ne bomo nikoli ugotovili, vi lahko govorite, da ste vi dobro delali, mi bomo pa rekli, da ta država oziroma ljudje v tej državi so se pa osvestili, pa imajo manj kardioloških težav. Ni rečeno, da je pač vaša politika tista oziroma jaz vem, da vaša politika ni tista, ki bi zmanjšala čakalne vrste. Operacijske mize, afera, ki vas je vzdignila v nebo in vas postavila kot ministra, ki se je spopadel z afero. Moram reči, da je bila vsa afera na koncu, ko je bila realizirana in ste dovolili, ampak zelo zanimivo, dovolili - da je Maribor bil prvi, ki je dobil operacijske mize, saj ne vem, ali naj vam rečem hvala za to, glede na to, da sem sam Mariborčan, ali naj vam rečem, oprostite, bilo je tako prozorno in tako očitno, da ste to naredili v času predvolilne kampanje, kjer vemo, kdo je kandidiral za župana Maribora. Ne vem, ali ste res imeli intenco pomagati mariborski bolnišnici ali je bilo vse to nastavljeno samo zaradi tega, ker so se dogajale lokalne volitve. Pa še ena stvar. Veste, pod vašim ministrovanjem se v zdravstvu ni zgodilo nič takšnega, za kar bi vam bilo treba čestitati. Rekel bom, tudi če ministra za zdravje v tem času ne bi bilo, bi bilo stanje takšno, kot je. Zdravje je v tem trenutku postalo privilegij in ne dobrina, za kar se zavzemamo v Slovenski nacionalni stranki. Zato moram povedati, da bom sam podprl to interpelacijo, ne glede na to, da jo predlagatelji zagovarjajo na nek svoj čuden način. Hvala.
Hvala vam. V razpravo se je ponovno vključil minister. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci! Kar se tiče dogovora glede delovanja helikopterske službe, bomo verjetno razpravljali še jutri, če sem pravilno razumel. Vendar moram vseeno nekaj stvari povedati gospodu Ropu. Namreč, dogovor vseh treh ministrstev je bil, da se to zgodi; ne samo dogovor, celo več od tega. Ministrstvo za obrambo, sem že enkrat povedal, pa naj še enkrat ponovim, je pred enim letom sklenilo, da pilotskega projekta reševanja z vojaškim helikopterjem ne bi več nadaljevali. To je bil osnovni razlog, da smo šli v pripravo projekta, ki se je vlekel, spet boste lahko rekli, predolgo časa, eno leto in ga zdaj pač realiziramo. Vojaškemu delu reševanja je ostalo še reševanje v gorah, ki ni vključeno v to reševanje, o katerem zdaj govorimo, tako imenovani primarni helikopterski let oziroma primarno helikoptersko reševanje. Vključuje pa ta del sekundarno helikoptersko reševanje, kar z drugimi besedami pomeni interhospitalni, medbolnišnični prevoz bolnikov s tem helikopterjem. V naslednjem letu nameravamo, če bo finančna situacija dovoljevala, razširiti to tudi na mariborsko območje in s tem ustvariti dva centra za helikoptersko reševanje, kar pomeni, da bi se približali avstrijskemu sistemu na 70%. Zaenkrat iz Ljubljane oziroma z Brnika krijemo krog 50 kilometrov, 70 kilometrov v tistem času, ki je optimalen, ostala reševanja so zaenkrat v nekem časovno daljšem obdobju, ampak še vedno sprejemljivem, vendar želimo tudi to v prihodnje izboljšati. To je, kot je bilo do sedaj, en sam center je tudi sedaj v nadaljevanju in drugo leto nameravamo to razširiti tudi na Maribor, je pa to stvar dogovora med ministrstvi in ni tukaj bilo nobene samovolje našega ministrstva, tudi približno ne, to vam garantiram. Precej razgovorov, pogovorov je bilo potrebno v tem smislu, da smo sprejeli ta sklep oziroma da smo sprejeli sklep, ki ga je ministrstvo za obrambo nekako predlagalo, da se pilotski projekt prekine. Je pa bistveno boljši sistem, je bistveno hitrejši dostop, je bistveno boljša opremljenost helikopterja in helikopter je ves čas na razpolago, medtem ko vojaški helikopter ni bil. Dajte si pustiti prosim dopovedati, da je to za paciente bistveno boljše in da je na ta način možno reševati paciente na hitrejši način. Do tega smo prišli vsi in tisti, ki se ukvarjamo s helikopterji pa s prevozom helikopterjev, ne morete verjeti, jaz sem helikoptersko službo še v bivši državi, še v Jugoslaviji ustanavljal za reševanje. Takrat so nam sicer rekli, da moramo iti s centrom v Beograd, pa potem od tam voziti paciente. To je bilo malo čudno, ampak na vsak način, štartali smo leta 1987 s to zadevo, tako da smo jo prekinili potem leta 1990 za eno leto. Prosim! Prekinili za eno leto in potem ponovno začeli z interhospitalnimi leti in z leti, ki so sedaj tudi prehosiptalnimi leti. To stvar zelo dobro poznam in morate vedeti, da sem nekako ves čas sodeloval pri organizaciji kot organizator urgentne medicine v Sloveniji. Lahko zagotovim, da je optimalna varianta sprejeta po dogovoru vseh pristojnih. Kar se tiče odgovora na vprašanje gospoda Potrča. Naše želje s krčenjem pravic, naša želja s krčenjem pravic je enaka pravzaprav ničli. Mi ne želimo krčiti pravice, mi smo želeli z novim Zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju samo prerazporediti nekatere pravice. Prerazporediti nekatere pravice. In med njimi je bil predlog tudi za zmanjšanje bolniške odsotnosti po 30. dnevu. Ugotovili smo, da je ta predlog bil takrat umesten, da pa danes ni več realen v taki obliki, smo ga zato po dogovoru s sindikati praktično v celoti spremenili na prvotno izhodišče. Tukaj bom še rekel, da nimam sposobnosti se dogovarjati s socialnimi partnerji. Očitno se znam, ker sem se to dogovoril, uvidel sem tudi v tem času, da so se dejansko bolniške za 5%, o katerih vi govorite, dejansko sedaj v zadnjem času zmanjšale. Mislim, da je to pravilen pristop, da pacientom in zavarovancev ne oškodujemo bolj, kot je potrebno za vzdrževanje sistema, da jih sploh ne oškodujemo in da jim omogočimo čim boljše zdravljenje. V bistvu znotraj zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pravzaprav ni prišlo do nobenega krčenja pravic, tudi prvotnega predloga ne. Ne, ne, niti prvotnega predloga ne. V prvotnem predlogu je bilo jasno napisano, če izračunate, je bilo jasno, da so pravice na nekaterih področjih večje, recimo na tistih področjih, kjer gre za plačevanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja tistim zavarovancem, ki tega ne morejo plačevati. In mi smo z prerazporeditvijo pravic iz bolniških želeli plačati ta del zavarovanja tem zavarovancem, ki ne morejo zavarovanja plačati. Gre samo za prerazporeditev pravic znotraj sistema, tukaj ni popolnoma nobenega krčenja pravic v tem smislu, da bo manj denarja pripravljeno za uporabo v zdravstvenem sistemu. To lahko vsi izračuni pokažejo. Je pa res, da smo na nekaterih področjih z zakonom želeli izenačiti nekatere slabosti iz prejšnjega sistema in na ta način nekaj privarčevati. Mi smo želeli kaj doseči? Želeli smo doseči to, da bodo vsi plačevali približno enake prispevke za zdravstveno zavarovanje. Mi danes vemo, da je tukaj dejansko velika razlika in da nekateri samozaposleni niso enako obremenjeni, kot so tisti, ki so zaposleni v nekih drugih službah. In to smo hoteli izenačiti. Tukaj smo dosegli nek sporazum v zadnjem času, tudi na tej točki, tako da bomo lahko to vnesli tudi v ta predlog zakona. Kar se tiče pa javno-zasebnega partnerstva, sem pa že povedal. Jaz mislim, da bomo dejansko težili k temu v prihodnje, da v zdravstvu javno-zasebno partnerstvo ne bo pomenilo profitarstva. In to, kar smo se pogovarjali, kot sem že enkrat omenil, na eni konferenci pred kratkim v zvezi s tem, zasebni zavodi bi morali biti seveda neprofitni. V tem smislu ustvarjanja profita, direktnega profita. In seveda bo tak zasebni zavod pa imel čisto drugačne poglede in možnosti delovanja kot nek javni zavod, jaz mislim, da je to jasno. Javni zavod je ukleščen v nek sistem nekih principov, pravil, ki mu dejansko še vedno onemogočajo, to je pač dediščina, ki mu onemogočajo tudi plačevanje po opravljenem delu na tak način, kakršnega lahko opravi zasebni zavod. In jaz vam še enkrat povem, to je odločilnega pomena za razvoj, za razvoja zdravstvenega sistema in za privarčevanje v zdravstvenem sistemu. Jaz osebno nisem za to, da bi v zdravstvenem sistemu bil pristaš profitarstva v tem. Ne, nasprotno. To je sistem, ki ga je uvedla Amerika, in jaz sem proti takemu sistemu, jaz nisem za to. Sem absolutno za to, da se uredi na način, ki je v Evropi običajen, ta sistem na zasebnem delu v javnem sektorju, vendar brez nekih absolutnih profitarskih možnosti, ki obstajajo recimo v sistemu Združenih držav Amerike. To je možno in to sva z vašim strankarskim kolegom na zadnji taki prireditvi, prišla skupaj v pogledu na to situacijo. Kar se tiče replik. Glede srčnožilnih bolnikov in števila operacij. Ne vem, koliko vi poznate sistem dela pri koronografijah in pri srčnih operacijah. Dejansko je število pacientov odvisno od obojega. Če se poveča število koronografij in dilatacij, se s tem že bistveno zmanjša priliv bolnikov na operacije. Včasih so bili ti pacienti vsi operirani. Danes pa večina teh pacientov bo sedaj pozdravljena brez operacije, boljše seveda z dilatacijo, s koronografijo in dilatacijo. In če to upoštevate, da smo številu koronografij in dilatacij bistveno povečali, to pomeni z drugimi besedami, da smo ob enakem ali malo večjem število pacientov lahko tudi obdržali, vsaj obdržali ali pa znižali število vseh operacij. In mislim, da je to prvič cenejši način, boljši način za pacienta in seveda tudi omogoča hitrejši pretok, krajše čakalne dobe. In to je sistemski način, ki je pripeljal do teh rezultatov. Jaz teh številk, ki so tukaj napisane, niti ne bi bral, lahko jih pa preberem. Število vseh obravnavanih srčnožilnih bolnikov s koronografijami, invazivnimi intervencijami in operacijami, vse troje skupaj, se je povečal iz 6.500 v letu 2004 na 9.000 bolnikov, kar pomeni za 2.400 bolnikov oziroma za 36% več obravnav. Letos - to sem že enkrat danes bral, ne bom še enkrat bral - letos bo skupno obravnavanih 11.000 bolnikov. Število čakajočih se je zmanjšalo iz 1.725 na 400. Sedaj govorim o skupni številki vseh pacientov, ki so iz tega Pula tako imenovanega srčnožilnih bolnikov vodeni. In ob tem v vseh treh kardiovaskularnih in dveh interventnih centrih, kot sem rekel, čakalna doba krajša od meseca dni. In vsi nujni primeri, še enkrat ponavljam, so obravnavani takoj. Torej podatki, ki jih tu pokažem, povedo, koliko smo povečali dejansko tudi opravljene storitve na tem področju, če jo vzamemo kot skupino, ki je povezana med seboj. Kar se tiče cepljenja proti humanim papiloma virusu, moram isto ponoviti isto skoraj, kar sem že rekel. Cepivo, ampak saj drugega ni, ker dejansko je to, kar sem rekel, je res. Trenutno je možno cepiti, zdravniki lahko cepijo na željo pacientke. Jasno, da morajo sedaj plačati. In razen tega mi morate tudi povedati, ker na svetu je to cepivo trenutno plačljivo iz obveznega zavarovanja. Tukaj bomo mi seveda morali pristopiti na enak način kot druge države, postopoma dobiti ta denar tudi za to, vemo pa seveda, da ta trenutek je pa to nemogoče. To nima povezave s tem, da se sedaj cepijo za plačilo, ampak lahko se sedaj ta trenutek, še enkrat povem, s tem cepivom lahko se cepi pri tistem zdravniku, ki je za to usposobljen, in seveda je to v programu cepljenja, pa bo to možno po začetku januarja v začetku prihodnjega leta. To je sedaj zaenkrat vse. Hvala lepa.
Prvi k repliki vabimo poslanca Antona Ropa. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Jaz imam repliko na to, kar je tukaj izvajal minister za zdravje. Moram povedati, da me zelo preseneča, kako z lahkoto pristopate k problemu, enostavno ugotovite, da je pač Ministrstvo za obrambo povedalo, da se tega ne bi več šlo, vi ste na to pristali in ste pristal na dodatnih 400 milijonov stroškov na nesmotrno porabo, na porabo, ki je v nasprotju s sklepi Vlade. Ne nazadnje tisti sklepi Vlade in tudi sama nabava in sklepi tega Državnega zbora ob sprejemanju proračuna so zavezovala Ministrstva za obrambo in Vlado k temu, da se za te namene uporabljajo tisti helikopterji, ki so bili takrat uporabljeni, in tako se uporabljajo tudi v drugih državah. Prebral vam bom, kaj vam je povedal oziroma napisal gospod Borut Miklavčič, ki govori - in to vas postavlja v čudno luč, namreč povedali ste, da bodo ti prevozi, ki bodo sedaj organizirani, bistveno boljši, primerni itd., ampak direktor zdravstvene zavarovalnice vam pravi, da so ti helikopterski prevozi potekali nemoteno in dobro in da se znova z rešitvijo, ki je bistveno dražja, nikakor ne morejo strinjati. Tisti, ki so plačevali te storitve, vam govorijo, da je to dobro, vi nam tukaj govorite, da je slabo, in s tem opravičujete seveda nesmotrne izdatke. Zlasti me pa seveda zanima in mislim, da tudi celotno slovensko javnost, zakaj za vraga je to Ministrstvo za obrambo vam povedalo, da vam pa kar naenkrat teh helikopterjev ne more več dajati? Me zanima tudi izračun, to je pa drugo vprašanje, iz strukture se vidi, da je 57 milijonov teh izdatkov v letu 2005 bilo za MORS, skratka za Ministrstvo za obrambo, 43 pa za Ministrstvo za notranje zadeve, torej bodo še vedno kljub vsemu prevozi helikopterjev Ministrstva za notranje zadeve organizirani? Še nekaj, minister. Tukaj nam govorite o javno zasebnem partnerstvu. Vsa literatura v svetu in tudi izkušnje kažejo, da javno zasebno partnerstvo je lahko včasih koristno, dobro, če je dobro zastavljeno in če so vse pogodbe tudi kar se tiče koncesij pravilno zastavljena in če nadzor funkcionira. Vi ste danes sami ugotovili in priznali tukaj, da nadzor ne funkcionira in da za to seveda tudi tovrstno partnerstvo ali pa zasebništvo, kot ga imenujete, ne funkcionira najbolje. Še nekaj iz literature, ki je dobro poznana. Kadar imate javno- zasebno partnerstvo, je normalno, da je v kalkulaciji, mi smo delali tovrstne izračune, tudi stopnja donosa oziroma profita in je to prvi dejavnik, zakaj se celotni strošek poveča. Drugi pa je, da običajno zasebni partnerji dobivajo kreditna sredstva po višji obrestni meri, tako da je daleč od resnice to, kar tukaj poskušate pripovedovati, da je javno zasebno partnerstvo samo po sebi lahko že bolj učinkovito, prav tako tudi nezasebništvo. In seveda po neki meji zasebništvo, koncesije in javno-zasebno partnerstvo lahko deluje v nasprotni smeri. In mi želimo danes vas in celotno slovensko javnost prepričati, da to, kar se greste, če se bo nadaljevalo s tem tempom, lahko ogrozi slovenski zdravstveni sistem, za katerega danes vsi skupaj ugotavljamo, da je dober, da relativno dobro učinkuje in, za boga, naj se nam ne zgodi, da bomo šli v smeri nekaterih drugih tranzicijskih držav, kjer so točno to napako naredili, ki jo vi delate. Verjetno dobro poznate primer Madžarske. Vrsto let sem poslušal, zakaj ta primer ni dober in kam je pripeljalo pretirano zasebništvo, pa tudi javno-zasebno partnerstvo. In če ste si vsaj malo tega vzeli k svoji duši in malo tega poslušali, potem je ta interpelacija dosegla svoj namen. Hvala.
Hvala lepa. Na seznamu je za repliko prijavljen [[...]]Gospod Potrč, ravnokar sem vas hotel povabiti k repliki, imam vse informacije, ki so potrebne, nato pa bom dal gospe Zalokar Oražem besedo v imenu predlagateljev. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Gospod minister, verjel bi vam, če bi kakorkoli v času usklajevanja zakona ali pa v teku razprave o njem v Državnem zboru kdorkoli iz vladnih vrst rekel, da je naš predlog, da naj se na področju javno-zasebnega partnerstva v javni sferi znanosti, kulture, zdravstva in podobno, opravlja samo s subjekti, ki poslujejo na principu neprofitnosti. Tega nihče ni rekel in ne morem predpostavljati nič drugega, kot da je bilo to sprejeto. Zdaj obljubljati, da bo to morda na podlagi nekaterih posvetov usmeritev, morda bo usmeritev, morda pa usmeritev tudi ne bo. In jasno je, če gre za zasebnike, ki sodelujejo, da imajo interes praviloma, so izjeme, ampak praviloma dosegati tudi profit in si ta profit deliti in ga ne samo in izključno vlagati potem v dejavnost, kar bi moral biti namen. Zato tudi mislimo, da na področju zdravstva to ni koristno. In vi ste nam vedno doslej očitali, da ne razumemo koncesij in da govorimo o privatizaciji, pa ne vemo, da ne gre za privatizacijo, ampak gre za javno zdravstvo. To, kar bo zdaj preko novega Zakona o javno-zasebnem partnerstvu uveljavljeno, bo čista privatizacija, če bo do nje prišlo, in to na škodo javnega interesa in na škodo javnega zdravstva. In, gospod minister, v teku sprejemanja zakona se temu pač niste uprli, tako da bi mi to slišali, videli, vedeli, kakorkoli. In zdaj glede odstotkov nadomestil. Vaš predlog iz junija 2005, ki je po letu dni spremenjen, ampak s trdimi bitkami spremenjen, je bil, da naj bi namesto 80% nadomestil za vse poškodbe izven dela bile poškodbe pri adrenalinskih športih 50%, poškodbe izven dela 70%, po letu 2007 celo 60%. Namesto 80% nadomestil za nego družinskega člana - 70%, enako tudi za čas bivanja v bolnišnici ali zdravilišču, po letu 2000 pa 60%. Gospod minister, najbrž vam naj ne berem naprej, hočem vam reči, da ni res, kar ste rekli, da so vse stvari usklajene in da nikoli niste predlagali bistveno znižanih stopenj. Ste, predlagali ste bistveno znižanje stopnje, zato tudi traja to usklajevanje leto dni, in upam, da morda zdaj, ko bo ponovno začeto, bo do kakšnih sprejemljivih rešitev prišlo.
Hvala lepa. Repliko ima poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej bi v imenu predlagatelja oziroma predlagateljev rada dala eno pojasnilo kolegu Zagorcu, vidim, da ga spet ni. Za trenutek je prej prišel v Državni zbor in ugotovil, da naj bi poslanci LDS ne sodelovali dovolj aktivno, očitno je bil danes res izjemno malo prisoten tu, pa ne ve, kako veliko smo pravzaprav diskutirali in bili prisotni, mislim, da skupaj šest ur prav poslanci Liberalne demokracije. Bi pa, gospod minister, želela vam postaviti tri ali dve kratki vprašanji. Najprej bi želela vprašati, niste pojasnili, pa smo vas že enkrat pobarali. V vašem odgovoru še vedno stoji, da je prejšnji minister za pripravo reforme in v lastni stranki zavrnjene Bele knjige porabil 750 milijonov tolarjev in pri tem naj bi še sodelovali svetovalci iz Avstralije. Mi smo vam nekaj pojasnil že dali, pa me zdaj zanima: Ali vi poznate program projekta razvoja upravljanja sistema zdravstvenega varstva, ki ga je Slovenija podpisala v letu 1999 pod predsedstvom oziroma pod ministrovanjem gospoda Jereba, in prav to je tisto, o čemer naj bi govorilo to? Zato želim, da vi poveste, ali ta program poznate, ali veste, koliko je bilo potrošenega denarja, kajti prav taista vsota, ki jo pripisujete Beli knjigi, je vsota, ki je bila potrošena za ta program. Pa me zanima, če ta program še teče in če poznate to vsebino? Glede na to, da tu govorimo o svetovalcih, pa je moje drugo vprašanje naslednje. Koliko je za svoje svetovanje dobil pri vas na ministrstvu zaposleni svetovalec nekdanji direktor zavoda za zdravstveno zavarovanje, gospod Franc Košir? Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. Besedo ima poslanec Jožef Školč. Ga ni. Besedo ima poslanec Černač. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. No, danes smo slišali marsikaj znanega, kar nekaj stvari je bilo povedanih že večkrat in ponavljanih, pa mislim, da ni nič narobe, če okrog katerih rečemo še kakšno besedo. Tako imenovane operacijske mize so bile na mizah tega parlamenta že neštetokrat, tudi danes in očitno se bomo tudi s tem problemom ukvarjali v okviru interpelacije na način, ki ne sodi v interpelacijo. Mislim, da je šlo za dolgoletni problem bivšega ministra, ki ga je ta minister rešil. Res, da ob velikem nasprotovanju vas, ki ste ob spremembi zakona trmasto vztrajali na določenih rešitvah, ampak konec koncev, važni so učinki, važni so rezultati. Ta minister je dosegel to, da se je večletni zaplet, ki ga prejšnji minister ni bil sposoben rešiti, uredil tako v dobro bolnikov kot v dobro davkoplačevalcev. Kajti končni neto efekt je bil, da smo te mize dobili bistveno ceneje, kot bi jih sicer in postopki so se zaključili. To je dejstvo in o tem ni kaj dosti debatirati. To, ali so bile mize na določeno lokacijo montirane v določenem predvolilnem obdobju, to so otročarije, za katere mislim, da ne sodijo v ta parlament. Kjerkoli bi bile inštalirane, bi šlo za predvolilno obdobje, kajti v Republiki Sloveniji smo imeli lokalne volitve povsod in povsod so nastopali kandidati iz različnih političnih opcij. Zelo veliko je bilo govora tudi o tem, da naj bi minister izvajal tako imenovano divjo privatizacijo v zdravstvu. Ampak dajmo se vprašati, kdo je iniciral zakonodajo s tega področja? Vlada pod predsedstvom Janeza Janše oziroma SDS-a ali Vlada pod predsedstvom LDS-a. Kdaj je bila zakonodaja, ki jo uresničuje ta minister, sprejeta, pod katero Vlado? In kaj počne ta minister na podlagi zakonodaje? Sprejema ukrepe, ki naj bi omogočile, da bi bilo zdravstvo čim bolj dostopno vsem prebivalcem te države. Kaj je meja med javnim in zasebnim v tem primeru? Meja je v tem, da ima enako pravico in enako dostopnost uporabnik pri tistem, ki opravlja dejavnost v nekem javnem zavodu, kot tisti, ki opravlja koncesionirano dejavnost. In za enkrat je ta pravica vsem nam zagotovljena. Enaka pravica. Vsakdo med nami mora imeti enako dostopnost pri tistemu, ki dela v javnem zavodu, v javni instituciji, kakor pri tistem, ki je od države dobil koncesijo. Mislim, da ne gre za privatizaciji v tem grobem smislu, ampak zato, da bi naj bil ta sistem maksimalno učinkovit. V tem pogledu se je mogoče strinjati samo v tem delu, da bi bilo dobro pojačati kontroling. Vsak sistem, ki se preoblikuje, ki se reformira, ima določene hibe in zdravstvo je nesporno velik sistem. A priori govoriti, da so tisti, ki jim je bila podeljena koncesija, slabši od tistih, ki delujejo v javnem zdravstvu, v javni sferi, v javnih zavodih, je narobe. Mislim, da je nepošteno in nepravično do njih, pa tudi do uporabnikov teh storitev. In z vidika uporabnika se je treba vprašati, ali je sistem, ki ste ga sprejeli v preteklih mandatih vaše vladavine, dober ali ne. Ta minister ga samo uresničuje tako, kot je bila zakonodaja sprejeta. Res, da ga malo bolj dosledno, kot ste ga vi, ampak še vedno uresničuje sistem, ki je bil že enkrat prej postavljen. Narobe bi bilo, v kolikor bi storitve ne bile enakopravne oziroma v kolikor ne bi bili koristniki enakopravno obravnavani, vendar mislim, da do tega ne prihaja in da tisto, kar čaka to ministrstvo, je predvsem to, da se okrepi ta kontrola, o kateri je bilo več govora že na današnjem zasedanju, ne samo v tej sferi, pač pa tudi v javni sferi. Pred leti smo imeli primer, mislim, da je bila ena izmed obalnih občin, kjer se je ugotovilo, da so v nekem javnem reševalnem zavodu za isti prevoz štirikrat zaračunali storitev, čeprav so se štirje pacienti peljali na isti relaciji, v istem reševalnem vozilu in verjetno se kaj takšnega dogaja še vedno, ne samo tam, ampak tudi kje drugje. To so primeri, ki jih je pač treba urediti, ampak tu mislim, da je stvar sistema, ki ga je potrebno dokončno izgraditi. Torej, če zaključim. Pri podeljevanju koncesij, mimogrede zanje ni pristojen minister, kar ste predlagatelji sami povedali. Kolegica, ki je dve uri govorila na začetku, je povedala, da je sama podelila, ko je bila še županja, ne vem, sedem, osem koncesij. Se pravi, ali je sedaj minister odgovoren za župane v občinah, ki so te koncesije podeljevali. Ali naj tudi to odgovornost prevzame na svoje pleče oziroma kako naj razumemo besede o tem, da naj bi on nekaterim županom ukazoval oziroma poveljeval, jim rekel, kaj naj naredijo. Mislim, da so to smešnice. Tega si noben minister ne dovoli in tudi ta si tega ni dovolil. Župani so pri tem suvereni, v občinah ste popolnoma suvereni in kot ste se odločali, tako ste se pač odločili. Sami priznavate, da ste se marsikdaj odločili narobe in da ste imeli težave s tistimi, katerim ste podelili koncesijo. Zna biti, da je res temu tako, ampak za to ne more biti odgovoren minister. Saj jim vendar on ni teh koncesij na tej primarni zdravstveni ravni podelil. Vsi pa ste izvajali neko zakonodajo, ki je bila sprejeta v prejšnjem obdobju. Mislim, da ni v tem problem in da s tem, kar je bilo na tem področju narejeno v preteklih letih v prejšnjih mandatih in v tem mandatu, ni nič narobe, ker je dostopnost do teh storitev vsem enakopravno omogočena. Moja ocena je, da je ministrstvo v času ministrovanja ministra Bručana naredilo marsikaj. Med drugim je tudi pospešilo investicijsko dejavnost, ki je bila takrat, ko je on prevzel mandat, dokaj zamrta. Če se boste spomnili, smo o tem v nekem zaključnem računu za leto 2003 videli, da je v nekem skladu ostalo ogromno denarja, ki ni bil porabljen, da so bili problemi pri financiranju pediatrične klinike in tako naprej. Mislim, da so se zadeve spremenile in da tečejo bolje in drugače, kot so tekle prej. Da se dogaja preoblikovanje celotnega sistema, da pa seveda postopek traja malo dlje, kot bi si vsi želeli in pričakovali, ker gre za zapleten, heterogen sistem, ki ga ni mogoče spremeniti in reformirati čez noč, nikakor pa ne v dveh letih. Mislim, da je pot prava in da je ministrstvo na tem področju uspešno. Hvala lepa.
Hvala. Preden damo besedo naslednjemu razpravljavcu kolegu Žnidaršiču, imamo tri replike, in sicer prvo repliko ima kolega Zagorac na predlagatelje, drugo repliko kolega Pavel Gantar na kolega Černača in pozneje še razprava predlagatelja. Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moram reči, da se zahvaljujem spoštovani kolegici Zalokar Oražem, da me je pogrešala. Resno. Tudi zdaj, če me išče, ji dajte, kolegi, povedati, da sem tukaj in da je tehnika šla tako naprej, da tudi v pisarnah lahko poslušamo, kaj kdo reče. Jaz nikoli nisem rekel, da se ta interpelacija ni delala aktivno. Delala se je aktivno, ampak na način LDS. To je tak poseben način, ki ne spada v neke učbenike, ki ne spada v neko, bom rekel, normalno delovno okolje, ampak to je način LDS. In to je to [[oglašanje iz ozadja]] , inovativen, tako - hvala! Na nek tak inovativen način je ta interpelacija nastala in na tak inovativen način, samo vaš in samo vam podoben, jo tudi zagovarjate. Se pa še enkrat zahvaljujem gospe Zalokar, da me je pogrešala, in, Cveta, sem v dvorani.
Kolega Pavel Gantar, izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Beseda da besedo, spoštovani! Najprej, spoštovani kolega Zagorac, v imenu Cvetke Zalokar Oražem, brez posvetovanja z njo, vam zagotavljam, da vas ni pogrešala. To je prva stvar. Druga stvar pa, gre za bolj resne stvari in, kolega Černač, mislim, da je dobro, da upoštevamo neko elementarno korektnost. Elementarna korektnost v zvezi z operacijskimi mizami je, gospod Černač, da se je nekdanji minister dr. Dušan Keber s temi mizami ukvarjal štiri mesece, potem je bila pač Vlada zamenjana, in sedanji minister Bručan tako rekoč dve leti. Elementarno dejstvo, ko pogledamo nazaj, je, da bi bila ta odločitev, s takšno ceno, ob vseh zapletih lahko najpozneje sprejeta v januarju 2005. Elementarna resnica in korektnost je, da ste morali spremeniti zakon, v katerem ste zaobšli klasične postopke javnega naročanja, s tem da se poseben postopek uveljavi takrat, kadar gre za življenje ljudi in tako naprej. In elementarna resnica je, gospod Černač, da se danes na teh mizah na Onkološkem inštitutu ne operira. In sprašujem vas, ali to pomeni, da življenja gredo? Da bolniki zaradi tega umirajo? Sprašujem vas, ali ste zato uporabili zakon, da bi pravzaprav zakrili stvari in nečednosti, ki so se v tem procesu izbire dogajale. Najmanj, kar pričakujem od vas, gospod Černač, in od drugih, je, da upoštevajo dejstva. Elementarna resnica, gospod Černač, je, da se danes na teh mizah še vedno ne operira. Hvala lepa.
Hvala vam. V imenu predlagatelja dajem besedo Ljubu Germiču. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se Pavletu zahvaljujem za to, da je povedal del elementarne resnice, ki jo je potrebno vedeti, gospod Černač. Jaz bi dodal še drugi del te elementarne resnice, ki jo je potrebno vedeti. Mize, ki bi jih minister Bručan lahko izbral, so bile pred odločitvijo že v začetku leta 2005, takrat je imel iste ponudnike, različne mize, kjer bi lahko izbral mize iste kvalitet za več kot pol nižjo ceno. Ni se odločil, ponovil je razpis, po katerem se je odločil za mize, najdražje mize z utemeljitvijo, da si Slovenci zaslužimo najboljše mize. Na podlagi pritožb enega izmed ponudnikov je bilo zanimivo to, da je v naslednjem postopku, torej z neposrednimi pogajanji izbral mize, ki jih je prej pravzaprav tehnološko zavrnil po uporabnosti; in danes je seveda komentar ta, zakaj do te odločitve ni prišlo že bistveno prej, kajti minister bi te odločitve lahko sprejel že prej. Druga zadeva, gospod Černač. Ne pozabiti, da ministrstvo daje soglasje pri vsaki podelitvi koncesije na lokalnem nivoju, ne pozabiti, ne mnenje - soglasje; in seveda v tem soglasju lahko zelo pomembno vpliva na to, ali se koncesija na koncu podeli ali ne. Dovolite mi pa, da bi zastavil gospodu ministru nekaj vprašanj. Glede na to, da imamo različna mnenja, jaz seveda še vedno vztrajam, da Ministrstvo za zdravje v postopku podeljevanja koncesij ni vodilo skladno z zakonodajo. Pri tem pa se sklicuje ministrstvo, da je upoštevalo potrebe prebivalstva po dodatnih storitvah, da je bil izdelan posnetek mreže za primerno raven, sekundarno raven in da si je v postopku glede na stanje v mreži minister za zdravje prizadeval za odpravljanje očitnih nesorazmerij v preskrbljenosti med posameznimi občinami, območji in specialnostmi. Prosim, glede na to, da se bo seja jutri nadaljevala, če mi minister lahko jutri predloži, prav gotovo ima pisne analize glede na navedeno argumentacijo, kako je podeljeval koncesije, če mi lahko jutri predloži oziroma vsem nam, kakšna je bila ocena, torej kakšna je bila analiza, da se je lahko glede na nesorazmere o preskrbljenosti med posameznimi občinami, območji in specialnostmi odločil za podeljevanje koncesij. Prepričan sem, da to za ministra ne bo težka naloga. Nadalje bi gospoda ministra prosil, če mi lahko do jutri, ker je danes malo časa, glede na njegovo navedbo, vezano na preračun cene zdravil, ker je danes izjavil, da so bile študije, preračuni pripravljeni za potrebe interpelacije na osnovi veljavnega pravilnika in veljavne metodologije; in te študije in te preračune so izvršile tri neodvisne institucije. Prosil bi gospoda ministra, da tudi jutri vsem poslancem in poslankam Državnega zbora predloži te študije, ki bodo govorile o teh računih. In še zadnje vprašanje. Glede na to, da vstopamo v naslednjo finančno perspektivo, so na razpolago evropska sredstva, pri katerih participira Slovenija v znatnem znesku. Zelo zanimiv podatek obstaja, da je vrsta novih članic ali pa večina novih članic že opredelila potrebe za črpanje sredstev iz tega sklada in bi prosil ministra glede na to, da podatkov za Slovenijo ni, katere so tiste usmeritve, kateri so tisti programi, s katerimi bo Slovenija participirala pri sredstvih evropskih skladov in v kakšnem znesku. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Černač, sprašujem vas, replika na koga? Na gospoda Germiča. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Torej popolnoma nepomembno je, koliko časa se je kdo s problemom ukvarjal, pomembno je, kdo ga je rešil. Kajti to šteje. Sedaj, kako bi ga rešil vaš minister, tega ne bomo nikoli izvedeli. Bi morali zmagati na volitvah, pa bi videli. Verjetno bi na koncu dobili operacijske mize pod vojaško opremo, če bi še vi vladali. Ampak pustimo to, mislim, da to ni bistveno. Bistvo je to, da vrsto let niste bili sposobni spremeniti eksotičnega zakona o javnih naročilih, ki ne samo v tem primeru, ampak v številnih drugih primerih onemogoča normalne postopke, ko lahko naročilo pade ali pa je izbran ponudnik, ki ni najbolj primeren zaradi tega, ker nekdo drug ni predložil v razpisni dokumentacijo nekega nepomembnega dokumenta, nekega "pildka", da temu tako rečemo, ki ne vpliva na vsebino javnega naročila. Sprememba, ki se je zgodila pri operacijskih mizah v tem Državnem zboru, se je zgodila samo zaradi tega, da take nemogoče perpetume, ko se lahko postopek venomer ponavlja, ob vsakokratnih pritožbah, prepreči. Ničesar drugega ni bilo v tem primeru narejenega, ob tem, da je bilo, kot veste, še vedno zagotovljeno pravno varstvo vsem ponudnikom; in tisti, ki z odločitvami niso zadovoljni, so se seveda za pravno varstvo obrnili na pristojna sodišča. Kljub temu, da je bilo mnogo slišati o tem, kako je ta zakon neustrezen zaradi tega, ker ne zagotavlja ustreznega in učinkovitega pravnega varstva. Očitati ministru, da se je za eno stvar odločil, je tudi nepošteno. Saj vendar veste, zelo dobro veste, še posebej pa vi, gospod Germič, ker ste na tem področju bolj doma, da je za ta postopek imenoval komisijo, ki mu je predlagala neko odločitev. Verjetno ni stvar ministra, da se podrobno spušča v vsako podrobnost pri vsakem javnem naročilu. Glede soglasja pri podeljevanju koncesij vam bo verjetno minister odgovoril. Soglasje je pač soglasje, odločitev pa se sprejema v tem primeru tako, kot je vaša kolegica povedala, na ravni lokalnih skupnosti oziroma županov. Ve se, kdo je podpisan pod te odločbe. Če smo pošteni, niti ne župani, pač pa nekdo v občinski upravni zaradi tega, ker je župan pritožbeni organ. In očitati ministru nekaj, za kar ne more biti pristojen, mislim, da ni pošteno in da se je treba omejiti na tisti nivo, kjer lahko nosi svojo odgovornost, in ne se spravljati tukaj name, ker sem v neki smeri razpravljal in povedal objektivna dejstva. Povedal sem, da pod tem ministrom je bila saga o operacijskih mizah zaključena. Kdaj pa bodo konkretno operirani pacienti na njih, verjetno ni več stvar ministra. Je pa ta postopek skupni produkt prejšnjega ministra, ne pa tega. Se zahvaljujem, gospod predsedujoči, hvala lepa.
Hvala vam. V imenu predlagatelja poslanec Ljubo Germič, izvolite.
Hvala za besedo. Gospod Černač, resnica je drugačna. Šlo je za to, da je bilo v okviru javnega interesa potrebno zaščititi neracionalno in negospodarno trošenje javnih sredstev. Namesto da bi se kupile za pol ceneje mize iste kvalitete, se je favoriziralo ponudnika z dvakrat dražjimi mizami. Tu je bil problem. Z izgovorom, da si Slovenci in Slovenke zaslužimo najboljše mize. Danes se montirajo mize, ki so bile takrat, za katere pa veljajo drugačni, vsaj tako je bilo rečeno, drugačni tehnični parametri in tukaj ne govorimo več. Gospod Černač, če ne želite slišati dejstev, je to vaš problem, kajti resnica boli in ko govorimo o resnici, ki je dokumentirana, je ta: mize Sordina so bile na mizi že v začetku letu 2005 in odločitve za to ni bilo. Bile so mize Trumf, ki so bile bistveno ceneje od miz Macquet, odločitev je bila za mize Macquet. In ravno v tem je bil ta problem in dolgotrajen postopek zavlačevanja leto in pol, da je prišlo do končne odločitve. In pod pritiskom javnosti se je kupilo mize za bistveno manjši denar. Tu je ta problem. Jaz pa razumem, da vi te resnice nočete sprejeti in jo razlagate na svoj način, da si perete obraz.
Hvala. V razpravo se vključuje minister. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Jaz imam nekaj stvari še mogoče za odgovoriti, saj prav veliko časa danes ni več, ampak vseeno bi vam rad povedal nekaj v zvezi s tem nesrečnim helikopterjem. Namreč, ta je zelo srečen drugače za tiste paciente, ki bodo zdaj bistveno hitrejše obravnavani. Poudariti je treba, da smo s tem novim načinom dela reševalcev in helikopterskih postaj pomembno izboljšali možnosti za bolnike. Vzletni čas reševanja helikopterja se je skrajšal na vsega tri minute, za razliko od prejšnjega sistema, ki je za vzlet potreboval najmanj 20 minut. Če to ni razlika, potem jaz ne vem, kaj naj še povem. In če se za to ne splača tudi nekaj več plačati, še posebej, če je prejšnja pogodba potekla in je ni več možno podaljšati, pa še boljša opremljenost je. Poleg tega je dostopnost za ponesrečenca s pomočjo tako imenovane vitle, ki jo ima ta helikopter praktično neomejena. Ta ima drugega. Omenjen je bil gospod Miklavčič, da je rekel, da je vse v redu. Veste kaj, Miklavčič ni [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] . Zdaj se ne moreva midva pogovarjati tako, greva ven, pa se bova zunaj pogovorila, ampak to ni olikano, da mi segate v besedo. Je pa res, da gospod Miklavčič nikoli ni letel s tem helikopterjem, jaz pa kar precejkrat. Morate verjeti, da situacijo zelo dobro poznam in da se težko gospod Anderlič z mano prepira o helikopterju, ker sem ga jaz velikokrat uporabil. Jaz se ne bi kregal na ta način. Helikopter je torej opremljen, poleg tega da je dober, je opremljen tudi z vso najnujnejšo helikoptersko opremo za medicinsko pomoč. Tudi denar, ki je potreben še dodatno za vojsko in policijo, pa je potreben za reševanje v gorah. In to je tisto, kar je ostalo vojaškemu helikopterju tudi naprej zaradi specifičnih razmer, ki potekajo pri reševanju v gorah. In ker pri reševanju v gorah potrebujemo drugo ekipo, ne zdravnike, sicer tiste, ki so navajeni običajnega, vsakodnevnega dela, ampak morajo biti tudi gorski reševalci. In zato je ta del ostal od tega odmaknjen. Gospodu Zagorcu bi rad samo to povedal, da v Mariboru operacijskih miz nismo namenoma postavili pred volitvami, ker so bile praktično vse postavljene pred volitvami. To ni tak problem, saj to sem mu že povedal, to že ve, tudi če ga zdaj ni tukaj. Ampak je bil ta vrstni red narejen na možnostih, ki so bile dane, da so se te mize potem tudi dejansko tam postavile. Kar se tiče funkcioniranja miz, pa moram reči, da te mize, ki so zdaj nabavljene, so dejansko, kot vsi vemo, [[...]] [[Nerazumljivo.]] pa na to vplival kakšen hud pritisk levo, desno, tega in onega. Na vsak način smo ves čas peljali postopek nabave, kot je pač po zakonu določeno, in se držali mnenja Državne revizijske komisije. Državna revizijska komisija pa je v zadnji odločitvi jasno povedala, da smo se odločili pravilno. In ker Državna revizijska komisija ni prizivna niti v tem niti v kakšnem drugem, njene odločitve je pač treba spoštovati. In Državna revizijska komisija nam je dala prav, da smo izbrali po vseh pravilih mize, ki so tudi po mojem mnenju primerne. Je pa tudi treba pri tem povedati, da so te operacijske mize sedaj takšne, kakršne so, pripravljene na vseh bolnišnicah za operacijo. Druga stvar je, če na nekaterih delih operacije na teh mizah še ne tečejo. To sem že večkrat povedal, to predvsem velja za Onkološki institut in ves čas smo vedeli, da zaradi samih miz ne bo prišlo do selitve pacientov in do večjega števila operacij na samem Onkološkem institutu. Seveda se pa pri številu operacij prav nič ne pozna. Vse te operacije so bile sicer pod slabšimi pogoji opravljene v Kliničnem centru. Operacije so bile opravljene v Kliničnem centru. Res pa je, da so bile hude težave za izvajalce programa, to se pravi za zdravnike, sestre, personal in za paciente. Ampak na vsak način število operacij zaradi tega ni bilo prav nič manjše. Zdaj gre samo za neka dokončanja glede opreme. Potem je bilo govora še, kako pošiljajo v laboratorij, gospod Gantar. Pošiljajo v laboratorij po moje po zdravniški ali po strokovni vesti. Jaz sem prepričan, da se nihče, ne zasebnik, ne državni javni uslužbenec ne upa, mislim zdravnik, ne upa, da ne bi dal v laboratorij nekega pacienta v pregled, če za to ni medicinske indikacije. Takšnega jaz ne poznam. Res pa je, da v masikakšnem državnem javnem zavodu, ker se ne gleda na to, koliko kaj stane, ampak se kar vrže neka laboratorijska, mi smo vedno temu rekli mreža, laboratorijska mreža in potem nekaj že uloviš iz tega ven, to je pa drago. To je pa hudo drago. Treba je zelo premisliti, katere preiskave so pri nekem pacientu potrebne za postavitev diagnoze in za terapijo. In tu je mogoče pri privatniku več rezoma, več razmišljanja kot pa v nekaterih kar tako pavšalnih pošiljanjih v laboratorijske preglede v državnih javnih zavodih, kjer se ne gleda na ceno, kjer je čisto vseeno, koliko kaj stane, tistemu, ki to pošlje. In to je narobe, to ni prav. Kar se tiče dežurstev, ta niso problem. Zasebniki, kot sem že povedal, na primarni ravni je to stvar občine in zdravstvenega doma. To še enkrat ponavljam. To je stvar občine in zdravstvenega doma. In tam, kot je rekla gospa Pečanova prej, da je v Izoli kot županja pač zahtevala nek ukrep v zvezi s tem, če nekdo ni hotel dežurati. Dejansko je pripeljalo do nečesa, da so res dežurali potem. Torej, vsak župan ima to možnost, zakaj je pa ne izkoristi. Zakaj je ne izkoristi? To v pogodbi piše, vsakdo mora dežurati od zasebnikov v javnem zavodu, tako kot drugi dežurajo. Vprašanje pa je, kakšne pogoje jim dajo. V Ljubljani so jim dali pogoje, pod katerimi niso želeli dežurati, so bili slabši od pogojev tistih, ki so bili v javnem sektorju zaposleni, in zakaj bi potem, pod slabšimi pogoji delali. Dali so jim slabše pogoje, dokazano slabše pogoje za to storitev. In potem so rekli, da nočejo dežurati. To je zelo enostavno, pa ni res, pa ni res tudi približno ne. Sedaj mogoče plača Koširja, koliko je dobil po pogodbi z Ministrstvom za zdravje v letu 2005, sedajle sem dobil te podatke, dva milijona tristo, od tega je plačal 30% dohodnine in od tega je bilo zaenkrat 25% že obračunano, tako da v bistvo za tisto delo, ki ga je on opravil na ministrstvu, je to zelo zelo majhen znesek. Še posebej majhen pa je v primerjavi s tistim, kar so plačali v prejšnjem mandatu Avstralcem, tako da tu ni nobene primerjave za delo, ki je bistveno boljše in predvsem več vredno, ima večje rezultate in večjo korist. Kar se tiče javno-zasebnega partnerstva in tega, kar je komentiral gospod Rop, pa seveda lahko rečem samo to, da v tem javno-zasebnem partnerstvu jaz vidim samo, ne samo, ampak večino dobrih stvari. Predvsem vidim to, da bo v primeru izvajanja tega partnerstva tudi v zdravstvu marsikaj lažje izvedljivo, predvsem pa da bodo nekatere stvari dejansko financirane s strani zasebnikov, in s tem razbremenilo državni sistem. To z drugimi besedami pomeni, da nam bo ostalo več denarja za izvajanje programov, ker bodo, vsaj po mojem mnenju, investicije s strani države bistveno manjše - to, kar se že dogaja na področju koncesionarjev na primarnem nivoju. Mislim, da zasebniki vsako leto dajo za investicije v osnovnem zdravstvu približno milijardo tolarjev. To se pravi, v vsem času do zdaj, če to pomnožimo z 12, je to 12 milijard tolarjev, kar je kar lep znesek v primerjavi s tem, kakšna je njihova številka oziroma kakšen je njihov odstotek.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Franca Žnidaršiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavcema, kolegice in kolegi! Minister v svoji obrambi proti interpelaciji govori o tem, da deluje v skladu s koalicijsko pogodbo. V njej ta dogovor sloni na naslednjih izhodiščih: da sodi zdravstveno varstvo med temeljne pravice, da se storitve iz obveznih pravic ne smejo zmanjšati, da naj bi obveljali principi popolne solidarnosti, nediskriminatornosti, univerzalna dostopnost pravic, da je treba te vrednote razvijati in zagotoviti socialno pravičnost in tako dalje. Da je zdravje in zdravstveno varstvo predvsem javna dobrina, ki se zagotavlja vsem, ne glede na zdravstveno, socialno in ekonomsko stanje ter sposobnost posameznika. Da naj izhodišča slonijo na potrebi po širitvi preventivnih programov. Da zaostrene razmere pospešene rasti izdatkov zdravstvenega varstva ter hitrega širjenja razvoja medicine in tako dalje povečujejo povpraševanje po zdravstvenih storitvah in da je treba zaradi tega zmanjšati čakalne dobe ter zagotoviti varstvo predvsem starejši populaciji. Da so za odpravljanje vseh slabosti in nadaljnji razvoj zdravstvenega varstva potrebni evropsko primerljivi reformni procesi ob zagotovitvi najširšega družbenega soglasja med prebivalstvom, strokovnimi in civilnimi združenji. Glede zagotavljanja pravic je bilo uresničeno, da smo sprejeli Zakon o izravnalnih shemah in na ta način vsaj začasno onemogočili nekritično in selektivno povečevanje premij za prostovoljno zdravstveno zavarovanje, kar je dobro, čeprav dolgoročno to prostovoljno zavarovanje postaja obvezno in s tega vidika nesprejemljivo v sedanji obliki, enake premije za vse, ne glede na njihovo materialno moč. Druga zadeva na tem področju zagotavljanja pravic pa še ni uresničena, gre namreč za ureditev neplačevanja zdravstvenih storitev najšibkejšim državljanom. Predlog je sicer pripravljen, tu naj bi imeli vsi tisti, ki so materialno nesposobni plačevati to dodatno zavarovanje, zastonj storitve, ampak na račun obstoječih sredstev zdravstvenega zavarovanja po tem predlogu, ki nam je znan, čeprav bi bilo treba zagotoviti dodatna sredstva, sicer bomo mi tisti, ki bomo morali plačati, ki vplačujemo prispevke, ne pa država, ki bi to darilo dala. Od tu naprej pa se stvari zapletajo. V Zakonu o zdravstveni dejavnosti bomo na novo uredili organizacijo javne zdravstvene službe in določili njeno mrežo. Za sprejetje novih zakonov bomo zagotovili najširše, spet družbeno soglasje med socialnimi partnerji itd. Na novo bomo opredelili pogoje, pod katerimi bo mogoče v prihodnje izdajati koncesije za zasebno delo, zagotovili bomo pogoj za učinkovitejše delo in rabo virov za izvajanje programov v zdravstvenih zavodih ter položaj in odgovornost menedžmenta za uspešno poslovanje. V letu 2005 bomo proučili pogojne okvire za zakonodajno rešitev dolgotrajne nege, lani. Izteka se 2006, iz tega še nič. Prizadevali si bomo za uvedbo stimulativnega nagrajevanja na področju zdravstvenega varstva in prenehali s prakso uravnilovke pri nagrajevanju medicinskega osebja. Koalicija bo zagotovila ustanovitev in delovanje instituta Varuha bolnikovih pravic. Razen izravnalnih shem, od vsega tega ni bilo storjeno domala nič, razen to, da nimamo Varuha bolnikovih pravic. Imamo, ob čemer govorimo v izhodiščih, o solidarnosti in pravičnosti in univerzalni dostopnosti itd., pa imamo na eni strani ministra, ki dela reveže, ki je sicer bil odstavljen, na drugi strani pa ministra, ki ne zagotavlja tega, zlasti ne na način, kot je bilo dogovorjeno, namreč da bomo na novo opredelili pogoje, pod katerimi bo mogoče v prihodnje izdajati koncesije za zasebno delo. In tukaj, vidite, pada ministrova razlaga prekinitve komisij za časa bivšega ministra. Bivši minister je prenehal podeljevati oziroma zaustavil podeljevanje koncesij zato, ker kot koncesionarji oziroma tisti, ki so šli v zasebne, govorim za osnovno zdravstvo, niso hoteli dežurati. To ni izgovor, da imajo nekateri to v pogodbi ali pa nimajo. Vsi bi morali imeti, brez izjeme in to ni stvar občine, pač pa zakona, ki tega na novo ni opredelil, v obstoječih pogojih pa to nikjer ne piše. Seveda nimajo enakih kadrov. Slišal sem celo, da celo frizerka lahko nadomešča medicinsko sestro, ne opravljajo preventive, o kateri smo prej govorili, kako je to izhodišče, delo je drugače kot prej. Tudi ta laboratorij seveda pošiljajo. Malokakšen zdravnik je, ki bi ga jaz poznal, ki ne bi poslal. Pošlje v laboratorij, kot samoplačnika pacienta in tukaj imam dokaz zavarovanca, ki mi je danes napisal naslednje, nesprejemljivo je, da je hkrati zdravnik zasebnik tisti, ki dela za koncesijo, zdravstveno zavarovalnico, in da je hkrati tudi zasebnik, ki ima odprto v istem delovnem času samoplačniško ordinacijo. Ko smo mi samoplačniki, seveda piše, vsi smo priča, da ko je prišel naročit se tisti s kartončkom zdravstvene zavarovalnice za plačano zavarovanje, so mu povedali čez pol leta. Ja seveda, čez pol leta, če bi povedal pojutrišnjem, bi se ta vpisal čez pol leta, pa se ne vpiše, pač pa vpraša, kdaj pa lahko za denar, in reče jutri. Ker piše, mi samoplačniki smo se naročili le pred nekaj dnevi. To je to javno-zasebno partnerstvo, ob katerem seveda minister meni, da ker občine podeljujejo koncesije na osnovni ravni, ni odgovoren. Gospod minister, ste odgovorni tudi za tiste koncesije, podeljene na lokalni ravni, ker ni z zakonom ali z nadzorom zagotovljeno, da do škodljiv anomalij ne bi prišlo. To je tisto, kar je zapisano, da bomo naredili pa nismo naredili. Naredili pa nismo zato, da ostajate arbiter pri tem, komu boste podelili koncesijo. Do kod bo to šlo, vi bi radi in ste povedali, da v osnovnem zdravstvu skoraj 100%, pri čemer deluje ta zadeva tako, da je 12 koncesionarjev zasebnikov v Slovenski Bistrici, ko so si zahoteli dopusta, so odšli na dopust, požvižgaje se na svoje paciente, požvižgaje se na to, da bi bilo potrebno kupiti defibrilator in uporabljajo tistega, ki ga je kupil zdravstveni dom, z enim zdravnikom od teh pa tečejo že leto in toliko časa tožba, da bo plačal svoje obveznosti za najem prostorov itd. To je delovanje tega javno-zasebnega partnerstva oziroma zasebništva kot takega. Moram povedati, da poznam nekaj sijajnih zdravnikov zasebnikov, ki delajo tako kot svoj čas, ko so bili še v zdravstvenem domu, za koncesijo, za kartonček zdravstvenega zavarovanja in najbrž, vsaj kolikor je meni znano, samo tu in tam kakšno stvar tudi zaračunajo, ki pa je najbrž zunaj programa, ki je zagotovljen s strani zdravstvenega zavarovanja. Tukaj se nihče ne sprašuje, kako bo teklo delo takrat, kadar nekdo zapre svojo ordinacijo in napiše, javi se v javnem zdravstvu, kolikor ga je še ostalo. To ni tisto, da bomo zagotovili dostopnost. To je daleč od tega. Meni je koncesionar, zdravnik, ko sem ga vprašal, poznam ga 35 let, kako ti več zaslužiš kot zasebnik, kot zaslužim jaz v javnem zavodu, pravi, stvar je preprosta, pol manjšo plačo sem prijavil za sebe in za sestro in pol manjše prispevke plačujem. To je eno, je rekel. Drugo. Vse tisto, kar ti delaš, šivaš, katetiriziraš, punktiraš, pošljem h kirurgu, ker to jemlje čas, pomeni stroške za material, itd. In če ne gre drugače, iz zavarovancev delam samoplačnike, kajti v zdravstvenem domu sem delal več, kot je bila norma, pa sem imel samo plačo, v zasebništvu pa delam normo, kar je čez imam čakalno listo ali izbiro samoplačništva. In krog je zaprt. To je, gospod minister, vaše zasebništvo, ki naj bi ga pospešeno izpeljali na področju osnovnega zdravstva, ki ga mnogo bolje poznam kot vi, ker sem delal v njem skoraj 35 let intenzivno ves čas za zdravstveno zavarovanje. Niti pomislil nisem, da bom umrl, če ne bom zaslužil ne vem koliko. In nehajte nas, prosim vas, pitati s podatkom o tem, kako je zaslužek šele na, ne vem, katerem mestu, pri motivih za to, da gredo zdravniki v zasebno delo. V Magu ali Mladini je pisalo črno na belem, da bo gospod Bitenc za uro zaslužil 18.000, medtem ko bodo njegovi kolegi, ki so ostali v javnem zavodu v UKC-ju, dobili na uro nekaj manj kot 3.000 tolarjev. In vi ste rekli, da je bil pripravljen delati še naprej v UKC-ju pod enakimi pogoji. To niso enaki pogoji. On je dobil koncesijo, ne da bi natančno ljudje vedeli, kje bo delal, kam naj se prijavijo, da bodo tam prišli na vrsto. In tudi zadnje koncesije so dobili nekateri, enega osebno poznam, koncesijo brez ambulante, brez opreme, vse bo rešeno nekoč v neki bližnji prihodnosti in tako dalje. Če odštejem, da se mi smili kirurg, ki gre za koncesionarja samo z ambulantnim delom, kajti operativna stroka in rutina mu bo propadla. Če pa naj bi to dobil kasneje, potem sam ne vidim razlogov, da ne bi v pogojih pisalo, da se naprej ve, kje bo delal, pod kakšnimi pogoji, s kakšno ekipo, za čigav denar, kdo bo plačeval amortizacijo, če bo pogodba z javnim zavodom. Vse to sedaj ni razčiščeno in ni mogoče mimo dejstva, da je šlo za številne napake pri odločitvah za podeljevanje teh koncesij, pa če vam je to všeč ali ne. In v tej zvezi moram reči, da se temna prihodnost piše našim ljudem, če bomo razumeli koalicijsko pogodbo kot šminko, s katero zvabite neko sicer majhno stranko v koalicijo, potem pa berete po svoje tisto, kar je v njej zapisano. Minister je za to, da brani javni interes, ne da brani tiste, ki želijo v zasebništvo. Zasebništvo je ena izmed oblik reševanja zagotavljanja zdravstvene dejavnosti pod izhodišči in pod kavtelami, ki smo jih dogovorili. Ni pa to edina oblika in ni nujno,da se na vrat na nos naredi, če vsi pogoji niso izpolnjeni. Ni v javnem interesu, da za zasebnike ne veljajo enaki kadrovski in prostorski normativi. Ni bilo mnogo storjeno za boljše delovanje javnih zavodov. Jaz bi jim dal magnetno kartico, vsem zdravnikom v UKC-ju, da bi hodili v službo, tako kot sem hodil jaz, da sem bil ob 7. uri tam in me nihče ni spravil ven, razen na nujno intervencijo, do 15. ure. Jaz ne rečem, da se delovni čas ne spoštuje, ampak krši se tako pogosto, da bi podobne oblike reševanja problema delovanja javnih zavodov prišle lahko na vrsto prej ali slej, in da bi se zagotovila kontrola. In zanimivo, zdaj, ko imamo peščico zdravstvenih zavodov, kontrola ni mogoča in natančen pregled tega, kaj se v rednem delovnem času dogaja, da mora biti tudi tam, kjer je normativna pokritost z zdravniki, čakalna doba. Ko bo pa 2, 3 tisoč zasebnikov, bo pa čudežno najbrž možno bolj natančno in sproti kontrolirati, kaj se dogaja, s tem, da tudi zdravniška zbornica stran gleda in s tem dela medvedjo uslugo vsem tistim zdravnikom, ki pa spoštujejo moralna etična načela in svoje obveznosti, ki so jih sprejeli kot koncesionarji. Tako nimamo dovolj nadzora in smo brez dodelane zakonodaje, ki je stvar koalicijske pogodbe, na katero se sklicujete. In v tem smislu bi rad še tole rekel, prej ste rekli, da zasebni zavod ima pač neke drugačne možnosti za nagrajevanje. Seveda ima, ampak tudi v javnih zavodih bi lahko imeli take možnosti, če bi vi storili kaj več kot to, da ste zagotovili denar za dopolnilno delo samo nekaterim, da to ni normalna rešitev, ki bi v zdravstvu veljala. Tudi na osnovnem zdravstvu imamo vrhunske zdravnike, ki delajo več kot za pol drugega zdravnika, zlasti pri odsotnostih porodniških, specializacijah, pa ni nobenega dodatnega denarja za povečan obseg dela. Tam je normalno, da se dela več. V UKC-ju, pa če bo kdo delal več, bomo dali dodatni denar, proti čemur nimam nič, ampak pod pogojem, da se najprej pogleda, kaj se dogaja v tistem delovnem času, v katerem nastajajo dolge vrste, ki potem upravičeno nekako pred ljudmi postavljajo nujnost po dodatnih sredstvih, ki naglo zginejo in vreča je v tem smislu brez dna, vedno znova in vedno znova, ne da bi se pogledalo, ali je to sploh potrebno in če je povsod. To govorim zato, ker sem delal tudi pri Zavodu za zdravstveno varstvo nekaj let. Ko so nadzorniki povedali, kako so ugotovili napisane storitve, da je bila norma izpolnjena, da je bila vrsta dolga in da se je potem iz tiste vrste lahko v svojih zasebnih ambulantah že kar isti dan ali zelo kmalu po tistem pobral denar od vseh tistih, ki so lahko plačevali v zasebni žep. In to je tista stvar, s katero se nikoli ne bom strinjal, ne glede na to, kaj bo rekla stranka in kaj mislijo moji kolegi. In v tem smislu, gospod minister, ste odgovorni. Sam bom podprl to interpelacijo, pa ne zato, da bi verjel, da vas lahko zamenjamo, pač pa iz načelnih razlogov, da se bo vedelo, da ni vse v redu, da ni mogoče sprejeti vaše trditve, da lahko zavrnete vse očitke. Seveda jih lahko zavrnete na način, kot ga prakticirate danes, ki pogosto nima čvrstih temeljev in sloni na vašem videnju stvari, tisto videnje pa marsikdaj ni čisto, je megleno in ne odgovarja tistemu, kar se na terenu dogaja. Tukaj imam cel šop pisem zavarovancev, lahko jih vzamete, če hočete, da boste videli, kaj si ljudje mislijo o tem, ali kaže podpreti to razpravo v tem smislu, da bi o tem razmislili bolj resno in da bi v naslednjem obdobju, ki prihaja - imeli boste še skoraj dve leti svojega mandata - bolj tankočutno prisluhnili in onim 47.000 podpisom, ki jih ta hip ignorirate, pa še komu, ki ima pripombe na vaše delo, kajti bojim se, če bo obveljalo, da je vse v redu, potem se ne bo nič spremenilo na bolje in potem bi kot zavarovanec in če bi bil sam brez družine najrajši odkorakal kam drugam iz te države, ker se bodo stvari zakomplicirale. Pri tem moram povedati, da imam po svoje srečo, da bi zmogel plačati tudi samoplačniške storitve, ampak jaz sem samo eden izmed maloštevilnih. Velika večina v naši državi si tega ne more privoščiti in v interesu tistih govorim, ne zaradi volilnih glasov, naša stranka jih ima malo, nekdo mi je rekel, da po pomoti, ker slabo vidijo stari ljudje in so nam dali tiste 4%. Ampak nič zato. Sam vseeno mislim, da je potrebno podpirati solidarnost, skupni dogovor o tem, kaj je dobro za našo prihodnost, da bi skupaj sprejeli nacionalni program, ki ga ni, pa bi moral biti podlaga za vsebino potrebnih ukrepov tako na zakonodajnem kot strokovnem področju, pa seveda gospod minister mislite, da vse to lahko počnete brez teh dokumentov, samo zato, ker imamo razmerje sil tako, da lahko preživite vsako interpelacijo. To je za vas sreča, za tiste zunaj pa malo manj. V imenu tistih sem tukaj govoril kot poslanec vsega ljudstva. Hvala. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Hvala vam, kolega Žnidaršič. V skladu z dogovorom prekinjam razpravo o interpelaciji. Nadaljevali jo bomo jutri ob 10. uri zjutraj. S tem pa tudi prekinjam 25. izredno sejo Državnega zbora. Srečno!