Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 39. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: mag. Janez Drobnič do 13.00 ure, dr. Marko Pavliha od 16.00 ure dalje in Matjaž Švagan. Prehajamo na nadaljevanje prekinjene 19. točke dnevnega reda - Predlog odloka za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga odloka. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Velika večina parlamentarnih strank podpira ustanovitev pokrajin. Tudi velika večina parlamentarnih strank je omogočila sprejem ustavne spremembe, ki daje podlago za pokrajine, in na osnovi tega je Vlada pripravila celoten paket pokrajinske zakonodaje, prvič v zgodovini. V prejšnjih mandatih, v katerih so igro vodili v Liberalni demokraciji in Socialnih demokratih, takega predloga ni bilo. Bilo je sicer veliko razprav, brezplodnih razprav, vendar konkretizacije na področju pokrajin ni bilo, kljub temu da smo imeli posebej ustanovljena ministrstva. Obstajal je sicer sklep bivše vlade, ki se je opredelila in podprla predlog ustanovitve 14 pokrajin, vendar na osnovi tega ni bilo storjenega potem ničesar. Ko je bil januarja zavrnjen zakon o ustanovitvi pokrajin, se je postavilo vprašanje, kako naprej. Proces regionalizacije je namreč potreben, če hočemo izkoristiti vsa orodja za zaustavitev naraščajočih regionalnih razlik. Ocenili smo, da je posvetovalni referendum možen korak ali pa najboljši možen korak, da se stvari premaknejo naprej, da tudi volivke in volivci neodločnim politikom povedo, ali se s predlogom pokrajin, takim, kot ga je pripravila Vlada, strinjajo ali ne. Tudi opozicija je pred tem že govorila o posvetovalnem referendumu, vendar je vse ostalo le pri besedah. Pisnega predloga na mizo nismo dobili in tako o njem tudi nismo mogli odločati. Pripravljen imamo predlog 13 referendumskih območij, s tem da je Ljubljana posebno referendumsko območje. Imamo predlog z imeni pokrajin, sestavo, se pravi, vsebino, z občinami, ki jih te pokrajine sestavljajo. In pa tam, kjer je bil interes v lokalnih okoljih, pokrajinskih okoljih, so predložene tudi alternative pri vprašanjih. Referendum bi se izvedel 22. junija v vsej državi istočasno, s tem da bi volivke in volivci odločali o svoji pokrajini, vsaki pokrajini posebej in s tem, da bi tudi omogočili, da se ugotavlja rezultat v pokrajini in vsaki občini posebej. Rezultat referenduma bo pomenil usmeritev za nadaljnje delo Vlade, za nadaljnje delo Državnega zbora in bo tudi poslancem zaveza za vse nadaljnje odločitve. Ocenjujem, da je škoda, da ni bilo zadostne podpore tudi za amandma, ki smo ga vložili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in Slovenske ljudske stranke, s čimer bi prisluhnili interesom lokalnih političnih okolij v osrednji slovenski pokrajini in civilni iniciativi na Primorskem. Kakorkoli že, apeliram na vas, da podprete odlok in s tem omogočite, da povprašamo volivke in volivce o predvideni členitvi Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Francu Jazbecu za predstavitev poročila odbora. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Spoštovani. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 19. nujni seji dne 20.5.2008 in v prvem nadaljevanju 19. nujne seje dne 21. in 22.5.2008 kot matično delovno telo obravnaval Predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem 17.4.2008 predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, Jožetom Horvatom, Jakobom Presečnikom in mag. Vasjo Klavora, ki je dne 6.5.2008 svoj podpis umaknil. Člani odbora so bili seznanjeni z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 22. 4. 2008, z dodatnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 21.5.2008, mnenjem Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj z dne 8.5.2008. Predstavnik predlagatelja je dodatno obrazložil predlog, predstavnik Vlade, minister dr. Ivan Žagar, pa je ponovno opozoril na razvojno funkcijo ustanavljanja pokrajin in potrebo po hitrejšem odpravljanju razlik v stopnji razvitosti posameznih območij v Sloveniji. Priprava pokrajinske zakonodaje je temeljila na predhodnem usklajevanju stališč parlamentarnih poslanskih skupin glede temeljnih sistemskih rešitev poslanskih skupin in na široki javni razpravi, zato bi se morala omogočiti izvedba projekta regionalizacije in sprejetja zakonodaje, s ciljem zagotovitve skladnejšega razvoja Slovenije kot celote. Poslanke in poslanci so v razpravi argumentirali svoja stališča. Odbor je v nadaljevanju na podlagi prvega odstavka 171. člena ob smiselni uporabi določb Poslovnika Državnega zbora, ki urejajo postopek druge obravnave predloga zakona, glasoval o vloženih predlogih sprememb in dopolnitev ter o amandmajih k predlogu odloka. Odbor je sprejel naslednje predloge sprememb in dopolnitev oziroma amandmaje: Predlog za spremembo predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka o razpisu posvetovalnega referenduma, ki ga je vložila skupina poslancev Jože Tanko, Jožef Horvat, Jakob Presečnik dne 25.4.2008. Odbor ni sprejel naslednjih predlogov sprememb in dopolnitev oziroma amandmaja: amandmaja k Predlogu odloka o razpisu posvetovalnega referenduma, ki ga je vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem, Jožefom Školčem in dr. Matejem Lahovnikom z dne 20. 5. 2008; amandmaja k Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka o razpisu posvetovalnega referenduma, ki ga je vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem, Jožefom Školčem, dr. Matejem Lahovnikom z dne 19.5.2008; predlog za spremembo in dopolnitev referendumskega vprašanja k Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma v območju pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka razpisa posvetovalnega referenduma, ki ga je vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem, Jožefom Školčem in dr. Matejem Lahovnikom z dne 24.4.2008. K predlogu je na seji odbora umaknil Miran Potrč svoj podpis. Na seji odbora sta predlagatelja, poslanca Jože Tanko, Jakob Presečnik, umaknila Predlog za spremembo predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka za razpis posvetovalnega referenduma z dne 20.5.2008. Odbor je sprejel naslednje svoje amandmaje. K prvemu razdelku: v prvem razdelku Odloka o razpisu posvetovalnega referenduma v območjih pokrajin v Sloveniji se v drugem odstavku številka 22 nadomesti s številko 23. K drugemu razdelku amandma na amandma v Predlogu za spremembo predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka za razpis posvetovalnega referenduma, ki ga je vložila skupina poslancev Jože Tanko, Jožef Horvat in Jakob Presečnik, se v drugi točki na strani 3, ki določa referendumsko vprašanje pod številko 8, dodata drugi in tretji odstavek, ki se glasita: "Glasovalec glasuje tako, da na glasovnico obkroži besedo "za" ali besedo "proti". Referendumski izid se ugotavlja za celotno referendumsko območje." Odbor je na podlagi prvega odstavka 171. člena ob smiselni uporabi določb Poslovnika Državnega zbora, ki urejajo postopek druge obravnave predloga zakona, glasoval še o vseh delih predloga odloka skupaj in jih sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno predstavitev mnenja. Dr. Ivan Žagar, minister, izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Danes bom v veliki meri ponovil to, kar sem že povedal ob prejšnji obravnavi tega vprašanja, in sicer ob obravnavi Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ter o pokrajinskem statusu Mestne občine Ljubljana, in izrazil nedvoumno podporo temu predlogu. Namreč, želim ponovno poudariti, da predlog za razpis posvetovalnega referenduma in predlog odloka o razpisu referenduma izvirata iz prepričanja in življenjskih dejstev, da Slovenija pokrajine nujno potrebuje. O tem vsekakor govorijo številni kazalci razvoja Slovenije po statističnih regijah in verjetno ni naključje, da so ti najbolj neugodni v tistih območjih, kjer so največji razvojni problemi. Sicer pa je predlagatelj posvetovalnega referenduma po obširni razpravi, ki je bila opravljena v preteklem obdobju, predvidel območja v prepričanju, da prebivalci na določenem območju povežejo lokalno skupnost, v tem primeru pokrajinsko skupnost, njihovo zavedanje o pripadnosti okolju in skupnosti. Vprašanja so bila oblikovana tako, da bodo odgovori za to območje predlagane pokrajine in za posamezno občino dajali ustrezne odgovore. In odgovori prebivalcev bodo pravi pokazatelj, kaj le-ti želijo. Iz same narave posvetovalnega referenduma pa izhaja odgovor za zakonodajalca, da ob dokončni odločitvi v kar največji meri spoštuje voljo prebivalstva. Predlagani predlog izvira iz prepričanja, da pokrajine potrebujemo, da pokrajine prinašajo dodano vrednost vsem prebivalkam in prebivalcem Slovenije. Predlog omogoča pripeljati projekt pokrajin do zaključka in s tem omogočiti hitrejši, predvsem pa enakomernejši razvoj Slovenije, in se tudi glede življenjskih pogojev postavi državljanke in državljane Slovenije v primerljiv položaj, ne glede na to, kje živijo, ali živijo na Koroškem ali živijo na Goriškem, Posočju ali pa živijo v osrednji Sloveniji. Zato je predvsem treba poudariti, da ko si prizadevamo za ustanovitev pokrajin, se odločamo za pospešitev razvoja Slovenije, za skladnejši regionalni in policentrični razvoj. Priprava na ustanovitev pokrajin, torej priprava zakonodaje, pa poteka že kar nekaj časa, vse od spremembe ustave. In takrat je v Državnem zboru bil dosežen konsenz, da pokrajine potrebujemo. In je bil tudi dosežen konsenz o pomembnih vprašanjih. Takrat je bila tudi postavljena zahteva, da se naj najprej pripravijo zakoni, ki bodo določali organizacijsko, funkcionalno in finančno decentralizacijo, temu pa naj sledi predlog reorganizacije. In ta zakonodaja je v celoti pripravljena. Vprašanja oziroma odgovori na vprašanja so znani, z nekaj manjšimi dilemami, ki jih je pa mogoče še zaključiti v nadaljnji razpravi. Ti zakoni ne prinašajo novih finančnih obveznosti in ne prinašajo nove administracije. Tudi o zakonu, na katerega se veže predlog posvetovalnega referenduma, torej zakon o ustanovitvi pokrajin, je bila opravljena široka razprava, in to v tem in prejšnjih mandatih. Predlagane rešitve temeljijo torej na dokumentih iz študij, ki so bile pripravljene. In stroka je pripravila variantne možnosti regionalizacije Slovenije. Pravica in odgovornost zakonodajalca pa je, da ob sodelovanju občin sprejme takšno regionalizacijo, ki bo vključevala temeljne elemente regionalne skupnosti s pravico do lokalne samouprave. Ti elementi pa so dvojni: skupni interesi in potrebe prebivalcev na določenem območju ter sposobnost za uresničevanje teh interesov in potreb. Skozi razpravo o ustanovitvi pokrajin pa so se oblikovale rešitve, ki so v tem trenutku pred vami in je o njih dosežen širok konsenz. Le v nekaterih delih so še določene dileme, zato je tudi smiselno vprašati ljudi na posvetovalnem referendumu o teh dilemah. In verjetno je tudi prav, da se tudi prebivalce glavnega mesta države povpraša za mnenje, ali naj Mestna občina Ljubljana tudi pridobi status pokrajine. Vprašanje vsebuje politično zavezo, da se Ljubljani kot glavnemu mestu države z zakonom uredi celovit status, primerljiv s statusi prestolnic evropskih držav. Za predlagani zakon ta status še ni posebej urejen, to pomeni, da bo ob ustanovitvi pokrajin treba z zakonom posebej urediti pokrajinski status Ljubljane, naloge, ki jih bo mestna občina oziroma njeni organi opravljali v okviru pokrajinskega statusa, položaj organov Mestne občine, volitve, rok prevzema nalog pokrajinskega statusa, financiranje nalog Mestne občine Ljubljana, prehod državnih uslužbencev v mestno pravo in drugo. Spoštovani! Predlagam, da podprete predlog odloka za posvetovalni referendum. Prepričan sem, da bodo odgovori na referendumu dober napotek k dokončni odločitvi tudi vas v Državnem zboru, ustanovitvi pokrajin, le-te pa v Sloveniji za razvoj njih čim prej potrebujemo. Najbolj jih verjetno potrebujejo območja z največjimi razvojnimi potrebami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares.
Dobro jutro, spoštovani kolegi in kolegice! Dobro jutro, spoštovani minister in predstavniki ministrstva! Dobro jutro Slovenija! Vsaj tisti, ki ste ostali dovolj zgodaj, že veste, da vam je vladajoča koalicija, in pri tem moram poudariti, da tudi ob izdatni in nedvoumni podpori DeSUS-a, ki je vse skozi zatrjeval, da referenduma ne bo potrjeval, danes ponoči pripravila vse potrebno za posvetovalni referendum o pokrajinah, ki bo 22. junija. S tem vam bodo, spoštovani državljani in državljanke, skušali dopovedati, da boste o nečem odločali. Skušali vam bodo poleg tega, bom rekla, da spremljamo Big Brotherja, ustvarjati tudi v politiki neko virtualno resničnost, ki naj bi vas prepričala, da ste pomembni in da sodelujete pri nečem pomembnem. Vendar pa po mnenju naše poslanske skupine to žal ni res. To je farsa, to je virtualna resničnost. Kajti, dejstvo je, da državljanke in državljani ne boste odločali prav o ničemer drugem, kot morda o tem, ali želite živeti v svojem kraju in ali želite živeti v svoji pokrajini, ki so vam jo določili in zarisali. Dejstvo je, da če bi mi, poslanci in poslanke v Državnem zboru dobro opravljali svoje delo, če bi vedeli, kakšne so naše dolžnosti in zakaj smo nenazadnje plačani, potem bi morali najti in iskati rešitve tukaj - tukaj, v politiki in v parlamentu - in se, predvsem je bila to dolžnost koalicije, vsaj delno uskladiti in najti ustrezno podporo morda v teh potrebnih 60-ih glasovih zato, da bi oblikovali primerne rešitve. In dejstvo je, da se koalicija ljudi ne upa vprašati vsega in ne upa se vprašati direktno, ali podpirajo pokrajine in ali podpirajo in kakšno število pokrajin podpirajo. Ne! To je tisto, česar jih ne bomo vprašali, pač pa jih bomo vprašali precej bolj detajlno o tem, kot sem že rekla, če seveda želijo živeti v svoji pokrajini. Vprašanja so zastavljena tako, da so nerazumljiva; tako, da omogočajo prosto presojo in interpretacijo rezultatov. In naj pri tem omenim tudi tisto, na kar nas opozarja že danes Zakonodajno-pravna služba, ko pravi v svojem dodatnem mnenju, da ob dejstvu, da zakon potrebne večine za sprejem posameznega referendumskega vprašanja ne ureja, bo presoja referendumskih rezultatov in izidov prepuščena interpretaciji Državnega zbora. Jasno je torej in danes smo v Poslanski skupini Zares prepričani, da bo interpretacija rezultatov in seveda legitimnost rezultatov povzročila dodatne konflikte, dodatne spore in vsak bo imel svoj pogled na to, kaj rezultati pomenijo. In zagotavljam vam, tudi državljankam in državljanom, da se bomo o rezultatih prepirali v tem prostoru in tudi v širni Sloveniji, ki bo močno razdeljena, še zelo zelo dolgo. Konflikt je v tem primeru že vgrajen, kajti prav gotovo posvetovalni referendum ni primeren način za to, da sprašujemo ljudi to, kar jih sprašujemo in jih bomo spraševali na tem referendumu. Referendum izhaja iz strokovno nedomišljene rešitve in kot pravim, je vsebinsko popolnoma neprimeren za posvetovalni referendum, kajti vprašanja korektno in nedvoumno sploh ni mogoče postaviti v obliki, kjer pravzaprav ljudje lahko odgovarjajo samo z "za" ali "proti", kar so ugotovili in priznali tudi predlagatelji. In dejstvo je, da na osnovi teh rešitev, ki bolj služijo predvolilni propagandi, predvolilno s strani Vlade oziroma države plačani kampanji, da te rešitve ne bodo in ne bodo mogle biti osnova za pripravo domišljene pokrajinske zakonodaje in tudi pokrajinskih zemljevidov, ki jih nekoč bo treba oblikovati in za katere bo nedvoumno treba v tem zboru zbrati 60 glasov podpore - bo prinesel ta referendum v Sloveniji in predvsem nam v politiki še več težav, še več novih vprašanja, ki se bodo odpirale, še več zadreg, medtem ko odgovorov, ki jih želite ne bo. In, če nekoliko cinično rečem, potem je referendum na nek način zastavljen tako, da bosta dobili odgovor, ki ga želite, in nekje bodo lahko tudi takšni odgovori, da 130% ljudi, ki bodo prišli na referendum, podpira kakšno konkretno pokrajino. Žalostno je, da nam, poslankam in poslancem v parlamentu po naši oceni koalicija ponovno jemlje ugled, ponovno bo Državni zbor deležen številnih, bom rekla, slabih ocen, in očitno je, da želi koalicija trasirati in izsiliti neko rešitev, ki bi jo potem morali nekoč v prihodnosti s polno dilem in problemov udejanjati. In to počne na mnogih področjih. Poleg tega bomo sprejemali, recimo, na zadnji seji tudi zdravstveno resolucijo, neko strategijo, ki naj bi na zadnji seji parlamenta zatrasirala politiko za naslednjih šest let. To, mislim, da je popolnoma nesprejemljivo ravnanje, in lahko - čeprav so to močne besede, tega se zavedam - popolnoma mirno rečem v imenu naše poslanske skupine: to je manipulacija, to je izsiljevanje rešitev za vsako ceno, ne nazadnje se s tem rešuje projekt, ki je po naši oceni že kar nekaj časa popolnoma napačno voden. Pri tem pa je treba tudi povedati, da se je prav pri odločitvah v zvezi s tem, dogajala politika v tistem najslabšem pomenu besede. Toliko spreminjanja mnenj, toliko umazanih zakulisnih političnih igric, toliko, bom rekla, razno raznih lobiranj, kupčkanj in kupčij, kot smo jih lahko opazovali v teh zadnjih dneh in o katerih se govori tudi po naših parlamentarnih hodnikih, toliko tega že kar dolgo ni bilo in se ni dogajalo. In če nek projekt, kar pokrajine so, temelji na tako moralno trhlih temeljih, kot temelji ta, potem mu nismo dali neke dobre in neke pozitivne popotnice za naprej. Prav gotovo je projekt ustanavljanja slovenskih pokrajin, žal, postal prav v svojem zaključnem dejanju našega tokratnega sklica žalostna farsa in prepričana sem, da za to v celoti nosi odgovornosti koalicija. Moram pa seveda reči, da je tisto, kar še posebej skrbi našo poslansko skupino, odnos in rešitve, ki ste jih pripravili v zvezi z osrednjo slovensko pokrajino. Na eni strani je Mestna občina Ljubljana, ki je izločena, in potem popolnoma neprimerna velika in interesno popolnoma neusklajena ali neživljenjska Osrednje slovenska regija, ki sega od Kamnika do Kostela na eni strani in ki združuje veliko število državljank in državljanov, ki tu ne bodo mogli uresničevati svojih interesov. To se mi zdi, da je še tista zadnja pika na i, ki jo obstoječa koalicija zadaja kot neko izjemno slabo popotnico tistemu najbolj vitalnemu delu Slovenije. In seveda, morda bo celo na ta način doseženo, če cinično rečem, tisto, kar vseskozi poudarjate - to je bolj enakomeren razvoj Slovenije; vendar to na tak način, da bomo tiste, ki v tem trenutku dobro delajo, ustavili in jih onemogočili, zato da bodo drugi lahko te dohiteli. To pa ni prava pot razvoja in tistega, kar obljubljate. In seveda, ker je prej minister govoril o tem, da zagotavlja, da ne bo novih dodatnih zaposlitev oziroma da ne bo višjih stroškov. Jaz mislim, da to enostavno ni resnica, da se bo v teh pokrajinah ustvarila nova birokracija, cela vrsta, ki gre v več sto novih funkcionarjev, in da je to enostavno organizacijska predimenzioniranost, ki je Slovenija v tem trenutku prav gotovo ne potrebuje. Tako velika, kot je, ne potrebuje tako velikega števila, kot ga načrtujete. Vendar pa z manipulacijo se seveda od ljudi lahko dobi rezultat, ki se ga želi, in jaz upam, da se bo morda pa ta zgodba obrnila tudi proti vam. Toliko negativnih temeljev, kot je vgrajenih v to rešitev, prav dobrih rezultatov ne more prinesti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa in lepo pozdrav vsem. Včasih, ko vzamemo kakšno novo knjigo v roke, je dovolj, da polistamo, pogledamo sinopsis in jo razočarani odložimo. Morebiti bi bilo danes za našo poslansko skupino najbolje, ko bi tudi naredili tako, ko ne bi nič govorili, tako nekateri želijo, ko bi se morebiti skrili, od sramu sklonili glavo in vse skupaj na hitro pozabili. Pa vendar je v poslanski skupini prevladalo stališče, da naj le mislimo vsak po svoji vesti, naj vsak svoje stališče sam zagovarja, obrazloži, meni pa preostane samo, da v kratkem predstavim, kakšna je bila geneza in kakšne so bile okoliščine, v katerih je poslanska skupina sprejela stališče, da ravna vsak po svoji vesti. Najprej naj povem ponovno, kaj piše v koalicijski pogodbi o pokrajinah. In poudarjam, da tam ni nobene koalicijske zaveze, da bomo pokrajine ustanovili; tam preprosto piše, da obstaja možnost, da se ustanovijo. Tam piše, da če se bodo ustanovile, bodo te pokrajine pomenile veliko obremenitev za javne finance. In tam piše tudi, da se prav zaradi tega nikamor ne mudi s pokrajinami. Druga okoliščina, ki jo je treba navesti, je okoliščina v zvezi z našimi stališči, DeSUS-ovimi stališči o pokrajinah. Ves čas smo ocenjevali, da so pokrajine potrebne. Ves čas smo menili, da je za te pokrajine treba doseči zelo široko soglasje ali pa jim, če tega soglasja ni, nasprotovati. S takšnim prepričanjem smo tudi glasovali za spremembe ustave, ki omogočajo ustanovitev pokrajin. Vmes se je samo tu in tam zgodila kakšna regresija v zvezi s tem stališčem, a ne znotraj Poslanske skupine DeSUS, kak posameznik si je občasno kaj premislil. Naslednja okoliščina, ki je pomembna za našo odločitev, je stališče DeSUS-a do referendumskih pobud. Ko je opozicija predlagala v januarju referendum, je bila Poslanska skupina DeSUS zoper referendum. Enako je ravnala celotna koalicija. In pri tem nas je zelo odločno podprl predsednik Vlade. Vmes se je ponovno zgodila takšna digresija, ampak to se pač dogaja. Nekateri menijo, da moramo biti dovolj prožni, da se prilagodimo novim okoliščinam. Ampak ker se okoliščine tako zelo hitro spreminjajo, nismo vsi dovolj gibčni; nekateri le ostajamo pri nekih trdnejših stališčih. Da bi ne bilo nobenega dvoma, v Poslanski skupini DeSUS smo tudi proti predlogu za referendum, ki ga je predlagal del koalicijskih strank. In edini smo ostali s to držo, drugo so vmes držo pač spremenili. Da bi lažje razumeli, zakaj takšna drža naj povem, da govorimo o pol ducata zakonov in enem umaknjenem, da govorimo o vrsti referendumskih predlogov, ki se spreminjajo s hitrostjo svetlobe skorajda, z dneva preko noči na novi dan, in da je pravzaprav to, kar je predlagano, predlagano brez podpore stroke in celo s nasprotovanjem stroke. Sedaj šteje samo še moč, politična volja in morebiti en glas večine. Dovolj dober bo tudi en glas večine tistih, ki teh pol ducata zakonov niso imeli v rokah, ki ne znajo našteti naslovov zakonov, ki jih niso prebrali, kaj šele, da bi jih razumeli. Za nekatere je bil dovolj zgolj en nočni klic, pa je bila stvar jasna. Ampak nekateri pa ne mislimo tako hitro in se moramo bolj poglobiti, bolj razmišljati, se bolj usklajevati in imamo pri tem pač težave, ker ne uspemo slediti tistim, ki zelo hite. Situacija v trenutku odločanja je po mnenju poslanske skupine "miksum kompozitum", po slovensko povedano zmešnjava, godlja. V tej godlji se ponovno vsi ne znajdemo enako dobro, nekateri bodo v talnih vodah znali izplavati, nekateri drugi nekoliko slabše, zlasti zavoljo tega, ker razlogi za odločitve niso bili strokovni, ampak so bili drugačne narave. Tudi za našo odločitev o tem, da bomo glasovali vsak po svoji vesti, razlogi niso bili avtonomni. Razlogi so prihajali mimo vsebine pokrajin, razlogi so prihajali od zunaj, razlogi so prihajali kot infekti in ta infekt se imenuje ultimat. Vsak sam bo moral s temi ultimati znati shajati, morebiti bo koga tudi povozilo. Za nas naslednja okoliščina, ki je pomembna za naše odločitve, je pomembno za nas, za medije in za koga drugega še, je potrebno poudariti, da ni predlogov vladnih strank - samo predlogi enega dela vladnih strank so na mizi. Za nas je pomembno, da se pove, da ni predlogov koalicije - samo deli koalicije se strinjajo s tem, kar imamo na mizi. In seveda ni predlogov koalicijskih poslanskih skupin. In v Poslanski skupini DeSUS ne razumemo kdo, kdaj ponoči bedi pri ugašajoči in trepetajoči sveči, riše črte čez slovenski zemljevid, brez da bi kogarkoli kaj vprašal in nam daje to potem na mizo "take it, or leave it". Tako mi v poslanski skupini ne znamo ravnati, vsaj precejšen del te skupine ne. Ko bodo sveče odbrlele, ko se ne bo nič več videlo, ko bo vse dovolj zamegljeno, bomo pa šli na referendum in tam bodo ponovno, menda, odločali ljudje, ki niso imeli nobenega izmed pol ducata zakonov v rokah, ki ne poznajo referendumskih predlogov, tudi tega zadnjega, ki je ostal kot prvi, ne poznajo. In bo treba ponovno razlagati, kakšna je os od severa proti jugu in kakšne neumnosti se vmes, ko potuješ od severa proti jugu Slovenije, lahko dogodi. Za nas in za medije, je treba povedati, da je minister v zmoti, ko misli, da nas bodo referendumske odločitve moralne zavezovale. Tistih, ki vemo, da je referendum manipulacija, ne. In se na ta način ne pustimo izsiljevati in postavljati za steno kot talci; češ, če boste še naprej mislili s svojo glavo, ste pa nemoralni. In minister se moti, ko govori, kako da bomo na referendumu dobili napotke. Ne vem, morebiti kdo res! Referendum pa je vendarle posvetovalne narave, dogajal se bo v okoliščinah, ki smo jih imenovali manipulacija, in v okoliščinah, za katere je jasno, da so bolj obremenjene s političnim trenutkom volitev kot pa z vsebinskimi vprašanji nadaljnje usode razvoja Slovenije. Vsaj za nekatere bo zelo zanimivo spremljati referendumske razprave in ugotavljati, do kod lahko seže ambicija manipulirati z ljudmi. Kakorkoli že, iz te godlje bo moral na koncu izplavati vsak sam. Včerajšnje ali pa današnje jutranje glasovanje je jasno pokazalo izredno razcepljenost Slovenije, parlamenta, odbora, koalicije, celo znotraj posamičnih koalicijskih strank. In pokazalo se je s tem glasovanjem, da je pravzaprav bog res en sam. Samo enemu bogu se še sledi. In ker mi v poslanski skupini ne verujemo vsi na enak način, smo se odločili glasovati vsak po svoji vesti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, minister, predstavniki Vlade! Z velikim veseljem povem, da danes lahko pred vami in pred vso javnostjo dokažem, da ima tudi Slovenska nacionalna stranka kdaj 100% prav. Zakaj? Slovenska nacionalna stranka je pri obravnavi ustavnih sprememb glede regionalizacije zahtevala, da postane število pokrajin ustavna kategorija. Ta cenjeni zbor je posmehljivo to zahtevo zvrnil in posledica te zavrnitve se odvija zadnje pol leta. In predvčerajšnja seja odbora matičnega delovnega telesa in včerajšnja seja in današnja seja in vse skupaj, kar se dogaja, je posledica nesprejema našega predloga. Referendumsko odločanje v 13-ih volilnih območjih, v območjih bodočih, še nedoločenih regij v državi Republiki Sloveniji, bo jako zanimivo. In ker vem, da so še vedno v Sloveniji ljudje, ki jih zanima, kaj mi počnemo v Državnem zboru, bom začel spet z enim dokazom, kako nejasna in nedodelana so vprašanja. Konkretiziral bom naslednje vprašanje - naj mi Primorci ne zamerijo oziroma izbral sem Primorsko. Ali ste za to, da se v skladu s 143. členom Ustave Republike Slovenije ustanovi Goriška - v oklepaju - [[Severnoprimorska pokrajina]] , ki bo obsegala naslednja območja: Ajdovščina, Bovec, Brdo, Cerkno, Idrija, Kanal, Kobarid, Miren, Kostanjevica, Nova Gorica, Renče, Vogrsko, Šempeter, Vrtojba, Tolmin, Vipava? Prvo vprašanje. Drugo vprašanje. Ali ste za to, da se pokrajina, ki bo obsegala naslednje občine - Ajdovščina, Bovec, Brdo, Cerkno, Idrija, Kanal, Kobarid in iste naštete - imenuje Goriška pokrajina? In tretje vprašanje. Ali ste za to, da se vse naštete občine imenujejo Severnoprimorska pokrajina? Jaz bi rekel da, sem za to, za prvo, za drugo in za tretje. Zdaj jaz ne razumem, razlaga tega, da bo nekdo za vse, da bo za Goriško, da se imenuje Goriška in da se imenuje Severnoprimorska. Drugič. 13 je podobnih vprašanj. Kaj se bo zgodilo, če bo v enem od teh volilnih območij - torej eni bodoči namišljeni pokrajini - izid tega posvetovalnega referenduma negativen? Kaj se bo zgodilo? Slovenska nacionalna stranka in verjetno tudi kolegi iz SD-ja, LDS-a in Zares bomo trdili: "Poglejte, vidite, ljudje se ne strinjajo s takšno obliko 13-ih pokrajin, referendum je neuspešen!" Kolegi iz pozicije bodo prišli za ta oder in bodo govorili: "Videli ste, velika večina podpira ta sistem, referendum je uspe!" Zakonodajno-pravna služba pa pravi, da arbitra ni in jasno je povedala, da kakršenkoli izid bo, ga bomo komentirali in sprejemali ter odločali o tem, ali je pozitiven ali negativen, mi, poslanci in se bomo spet prepirali. Kdo mi lahko danes pove, kdo nam lahko danes pove, kaj se bo zgodilo, če bo ena ali druga volilna enota, "versus" bodoča pokrajina, proti v poizvedovalnem, posvetovalnem referendumu? Jaz ne vem. In še naprej: posvetovalni referendum je nezavezujoč. Rezultate bomo komentirali vsak po svoje. Na koncu pa lahko, da bo tako, kot bodo ponekod odločali volivci na tem posvetovalnem referendumu, v Slovenski nacionalni stranki pa smo prepričani, da temu ne bo tako, ker nazadnje zakon o oblikovanju pokrajin spet ne bo sprejet. Sicer pa je resnica kje drugje. Slovenska nacionalna stranka od tistega trenutka dalje nasprotuje regionalizaciji, to dobro veste in to javno povemo, ko ste zavrnili našo zahtevo po številu pokrajin, ki naj bi bile ustavna kategorija. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je Slovenija s skoraj dvema milijonoma prebivalcev ena krasna, lepa regija z 12-imi statističnimi regijami in da krasno deluje. In da je nekaj let uveljavljen sistem delitve na upravno enoto in na lokalne skupnosti idealen sistem in da teče nemoteno. Bistvo vsega tega pa je skrito v ozadju, kolegice in kolegi, obiskovalci in tisti, ki nas poslušate in vas zanima. Ta trenutek se skoraj v 30, če ne več odstotkih občin že prepirajo, sam osebno sem bil temu priča, kje bo sedež pokrajine, kje bo upravni sedež. Se že prepirajo, pa še nimamo pokrajin sploh in zakonodajo. Mnogi si stiskajo roke pod "povšrtom" in že sanjajo, kako bodo šerifi tej pokrajini. Mnogi si že danes manejo roke, kako bodo prišli do zelo dobro plačane službe v upravi, birokraciji novih upravnih enot, kjer bodo opravljali birokratska dela in lepo fino uživali naprej. Mnogi že sanjajo, kako bodo obstoječe bolnice ponekod porušili, ukinili in zaprli in bodo postavili nove, sebi, tam, kjer si bodo naredili svojo pokrajino in svoj vrtiček. Mnogi sanjajo, kako bodo zaprli eno višjo ali visoko šolo tam, kjer je, in jo bodo zgradili pri sebi, ker bodo s tem bolj pomembni. To je resnica. In vse skupaj nam pokaže - kaj kolegice in kolegi? To, kar se dogaja pri občinah. S 56 smo prišli na 210 s ciljem atomizacije ali decentralizacije, cilj pa je bil enakomeren razvoj občin. Rad bi slišal tistega, ki mi bo upal tukaj javno zatrditi in vsem Slovencem, da se občine v Sloveniji enakomerno razvijajo. Seveda se, ene zelo enakomerno navzgor, druge pa zelo enakomerno v revščino. Razlika, morate priznati, če hočete ali ne, med občinami je čedalje večja. In to se bo zgodilo s pokrajinami. In kaj se bo še zgodilo s pokrajinami? Poglejte, tudi če bodo na tem referendumu vsi izrazili svoje strinjanje, pomeni, da bodo potrdili željo in hotenje, da bodo imeli v Sloveniji 13 regij. Toda tega jamstva, da bo 13 regij tudi ostalo, ne da nihče. To ni ustavna kategorija, veste pa, če bo to zakonska - če bo - se vsi zakoni spreminjajo; in spreminjajo se ponavadi z menjavo oblasti. Meni je vseeno, ne govorim zdaj, ali so rdeči, zeleni ali pa rumeni. In se bo spremenil zakon. Torej, ljudje bodo izrazili voljo, da hočejo imeti 13 regij, po menjavi oblasti čez 7 let ali pa čez 9, saj je čisto vseeno, si bomo izmislili še 3 nove ali pa bomo 4 združili. Dokaz temu je dogajanje na matičnem delovnem telesu, ko smo v istem trenutku predvčerajšnjim dobili na mizo odlok in spremembo odloka. Zaradi tiste spremembe odloka, torej istočasno, smo prestavili sejo na včeraj. In kaj se je zgodilo? Včeraj pa so tisto spremembo, ki je povzročila vso to kolobocijo, taisti predlagatelji umaknili. Mislim, to je zelo, zelo hecno, no! In zelo neresno. Najbolj žalostno pa je, kot je povedal že moj strankarski prvak, zato Koroška ne bo imela cest in povezave s Slovenijo, zato nobena pokrajina ne bo imela nove tovarne, bodo imeli pa nove šerife in nove zaposlene. Veste, v Slovenski nacionalni stranki se takšne [[...]]No, še to moram povedati, imeli bomo krasno komedijo zmešnjav, slovensko verzijo. Vse v redu in prav, ampak ta bo pa malo draga - 3 milijone. Tako da bomo v Slovenski nacionalni stranki raje obiskovali Mestno gledališče Ljubljansko. In ker ne bomo in nočemo in nismo hoteli sodelovati, Slovenska nacionalna stranka s tem trenutkom obstruira to točko dnevnega reda. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine Lipa.
Spoštovani prisotni! Besede, besede so ravno v politiki ali pa besede politikov včasih dajejo prav tistemu izreku, kako so besede malo vredne in da dejansko štejejo samo dejanja. Obstrukcija včasih zaleže, včasih pa da prav tistemu, zoper koga je napovedana. Kajti z obstrukcijo, če je narejena samostojno se seveda znižuje kvorum prisotnih in s tem se seveda da prav Vladi Republike Slovenije, ki išče svojo moč. Dovolite pa, da izpostavim zgodbo ali pogled Poslanske skupina Lipa do vprašanja, ki je danes pred nami in ki je pred nami že skoraj 10 let, zelo aktivno pa je pred nami zadnjih 6 mesecev. Po našem trdnem prepričanju je seveda zgodba zgrešena. Žal, napačno postavljena. Dejstvo je, da celotna slovenska politika ni našla ustrezne rešitve in razdelila Slovenijo na neko majhno število pokrajin. Poudarek je "na neko majhno, zaokroženo število, geografsko pokrajin". Predlagatelj, v imenu predlagatelja kolega Tanko, je povedal, da bo odločitev za nas, za naslednji državni zbor zavezujoča. Istočasno vemo, da danes govorimo o posvetovalnem referendumu. Torej, zavezujoče in posvetovalni referendum sta enostavno dva popolnoma nasprotna pojma. Vsak od nas 90-ih ve, kaj zanj pomeni "posvetovalno". Posvetovalno - žal, v slovenski politiki ne pomeni nič drugega, kot preoblikovati ali različno si razlagati referendumski izid. Temu smo bili nič kolikokrat, po moji oceni, v vseh primerih dosedanjih referendumov priča. Neka politična opcija si je rezultat posvetovalnega referenduma pač pripisovala ali pa ga razlagala čisto individualno, mimo tega, kaj je ta referendumski izid ugotavljal. 13 pokrajin, številka, kot jo zasleduje Vlada Republike Slovenije in seveda vladajoče stranke, po mojem ali po trdnem prepričanju Poslanske skupine Lipa pomeni izključno drobitev. Drobitev naše države, in to ne samo in pa le v geografskem pomenu, ampak predvsem tisto, kar je mogoče pomembneje ali vsaj enako pomembno - drobitev na področju pristojnosti nalog. Kaj je bil glavni argument, zakaj hočemo pokrajine v okviru naše države? Zaradi tega da naj bi pokrajine dobile nove naloge, tiste naloge, ki jih do sedaj niso opravljale ne lokalne skupnosti ne Vlada Republike Slovenije. Večje število pokrajin bo - manjše število nalog bo. Drugič. Kaj prav tako pomeni drobitev Slovenije na 13 pokrajin? Finančna sredstva. Manjše število pokrajin bi Slovenija imela, večja finančna sredstva bi manj število pokrajin imelo. Tako, če bo prišlo do 13-ih pokrajin, bo celotna malha ali pa zakladnica razdeljena na 13 delov, kar pomeni majhna finančna sredstva in s tem odvisnost od vsakokratne vlade ali pa aktualne vlade. In tretjič. Kaj vsebinsko pomeni 13 pokrajin ali drobitev Slovenije? Pomeni drobitev odgovornosti. Zopet bomo imeli 13 institucij, kjer nihče ne bo odgovoren za nič. Ljudje še zmeraj, tudi politiki, vsi skupaj ne bodo vedeli, kdaj se obrniti na urad krajevne skupnosti, mestne četrti, občinskega sveta, mestnega sveta, županovega kabineta, pokrajinskega sveta, šefa pokrajinske enote, državne uprave, občinske uprave, parlament, Vlado, Državni svet. Jaz sem že ob prejšnjih predlogih, ki so romali v Državni zbor, ničkolikokrat povedal, da Slovenija s cca. dva milijona prebivalcev ima že toliko svetnikov ali pa predstavnikov ljudstva v neki organizacijski obliki, da ima že skoraj vsaka družina svojega predstavnika na nekem nivoju. In kam je do sedaj to pripeljalo? Če pogledamo zgodbo lokalnih skupnosti, od leta 1994, torej ko so bile prve volitve v organe lokalne skupnosti, smo v Sloveniji imeli nekaj deset občin. Razdrobitev Slovenije oziroma se opravičujem, neenakomeren razvoj Slovenije je bil prisoten leta 1994 in je prisoten še danes. Potem so nam leta 1995, 1996, 1997 in vsako leto naprej govorili, da bolj bomo imeli razdrobljene občine, manjša bo razdelitev Slovenije na podlagi neenakomernega razvoja. Če pogledamo statistiko danes, vidimo, da je neenakomeren razvoj naše države, pa naj bo na podlagi števila zaposlenih v posamezni lokalni skupnosti, na podlagi BDP-ja, kakorkoli, še zmeraj prisoten. Vidimo, da drobitev slovenskega ozemlja na 210 občin ni v nobenem pogledu pripeljala do tistega želenega cilja ali tistega, s katerim se kitite in pa bahate danes zagovorniki drobitve naše države, torej ustanovitve trinajstih pokrajin. Kaj je dejansko pripeljalo oziroma k čemu je pripeljalo 210 občin v državi - k temu, da se je politična administracija razpasla, da so politični mikroveljaki, ki so danes največji zagovorniki velikega števila pokrajin, pridobili županske funkcije, se usedli v okviru različnih občin, ki ne dosegajo niti tisoč prebivalcev - nekatere, seveda. In kaj bi bil argument, zakaj bi Slovenija morala imeti pokrajine? Po prepričanju Poslanske skupine Lipa, bi moral v miselnosti vseh nas prevladovati samo en argument, to je dodana vrednost; dodana vrednost, ki bi jo občutili državljani in pa seveda državljanke. Pa če pogledamo, dodana vrednost skozi finančna sredstva, saj verjetno vsi skupaj ali pa vsaj mi, ki se nekateri med nami vsaj malo razumemo na materijo lokalne samouprave na prvem in drugem nivoju, seveda, pridobitev finančnih sredstev iz okvira EU. Ali lahko, je kakšna možnost, ali sploh izpolnjujemo pogoje za pridobivanje finančnih sredstev EU iz naslova pokrajin, če bomo imeli v Sloveniji trinajst pokrajin? Odgovor je: ne. Ne moremo dobiti! Slovenija bi tovrstna sredstva lahko pridobila, če bi bila naša draga ljubljena država razdeljena na dve, tri, to je pa maksimalno število pokrajin. Potem bi lahko govorili o neki novi dodani vrednosti, o nečem, kar je zgodba o uspehu. S 13-imi pokrajinami, gospe in gospodje, spoštovani predstavniki ljudstva, tisti, ki govorijo o dodani vrednosti na področju finančnih sredstev, seveda blefira. Zaveda se, da bo šlo iz istega denarja, kot je zdaj, namesto na en naslov, bo šlo na drug naslov. Namesto sedaj, ko o tem denarju odloča nekdo, neko število ljudi, se bo o tem denarju odločalo na več nivojih, s še več administracije in še z več politične motivacije. Torej, dodane vrednosti v primeru 13-ih pokrajin gledano s področja finančnih sredstev, gospodje in gospe, roko na srce, ni! Argumenti, ki sem jih zadnjih šest mesecev skorajda vsak mesec poslušal, pa najsibo preko različnih soočanj, najsibo v okviru razprav Državnega zbora, češ kaj vse bodo v trenutku pripeljale pokrajine, so za lase privlečene. Jaz iskreno upam, da v naši državi več ni zadostno število naivnih ljudi, ki bi tovrstno zgodbo kupili. Kako se bo zdravstveni sistem naenkrat, ko bodo pokrajine tukaj, izboljšal, kako se bo infrastruktura, pa naj bo to železniška ali cestna infrastruktura, naenkrat izboljšala?! Temu ni tako. Finančna sredstva za avtocestni križ, vsi vemo, so zagotovljena, zakreditirani smo, plačevati bomo morali ne vem koliko let tiste 3 milijarde evrov še. Zato govoriti, da v trenutku, ko bomo imeli X pokrajino, bo pa prišlo do "vau" rasti tiste pokrajine - temu ni tako. Nekdo pred menoj je rekel, da je število pokrajin odvisno od vsakokratne oblasti. Drži. Oblast, predvsem tista, ki je arogantna, posiljuje s svojimi odločitvami. Posiljuje in uveljavlja vedno svoj prav. Jaz osebno ne vem, zakaj aktualna vlada teži k drobitvi Slovenije, mogoče zaradi odgovora, da poskuša na tem sekundarnem nivoju lokalne samouprave uveljaviti svoj politični prav. Tovrstno zasledovanje ciljev je seveda napačno. Ugotovili smo vsi skupaj, verjetno, vsak pri sebi po tihem, da kaj novih cest, novih tirov železnic s pokrajinami dejansko ne bo. Da preden bodo pokrajine zaživele, bi morali, v kolikor bi nas vodil motiv modrosti, doreči - in to malo boljše kot ga doreka resorni minister - vprašanje jasnega financiranja, ne samo prenosa sredstev, ampak novih sredstev; bi morali doreči vprašanje vsebine nalog in predvsem vprašanje, kaj je tisto, kar bo novo za ljudi, kar jim bo olajšalo njihovo vsakodnevno življenje in opravila, s katerimi se srečujejo. Vlada Republike Slovenije tako, kot sem že rekel, prikazuje to kot zgodbo o uspehu 13 pokrajin. 13 referendumskih področij, vsako s svojim referendumskim vprašanjem. V skorajda polovici od teh področij Vlada Republike Slovenije ponuja dodatno vprašanje potencialnim volivcem, tistim, ki se bodo odločili, da bodo obiskali ta referendum, tudi vprašanje o imenu, torej o vprašanju forme, ne vsebine. Vlada Republike Slovenije zasleduje obliko pred vsebino. Ali je to značilnost modrosti, da vsebino zanemarjamo, da bistvo zanemarjamo, da imamo to še zmeraj opredeljeno kot deficitarno področje? Po drugi strani pa bo Vlada vsaj v okviru referendumskega vprašanja za območje pod številko 4 ljudi spraševala o Goriški ali Severnoprimorski pokrajini in s tem v teh 30 dneh, kolikor se bodo odvijala volilna opravila, preusmerila tisto debato, ki bi bila še kako nujna, torej vprašanje vsebine, izključno na vprašanje imena. Enako se bo zgodilo ob referendumskem vprašanju za območje Pomurske oziroma Prekmursko-Prleške, kjer bo Vlada prav tako v dilemo ljudem ali v odločanje ljudem dala izključno ime. Enako Obalno-Kraška, versus, ali drugače povedano, Južnoprimorska. In Vzhodnoštajerska ali Ptujsko-Ormoška in 12. referendumsko območje za vprašanje Osrednještajerska - Mariborska. Ničesar drugega se ne bo dalo v odločanje navkljub temu, da naj bi referendum predstavljal tisto najbolj demokratično obliko odločanja, in sicer: Ali ste za to, da imate 13 pokrajin, ali niste za to? Ampak ker je referendumsko vprašanje postavljeno zelo spretno za nepoznavalca, bo odgovor vedno isti na enako vprašanje. Človek, ki živi v Postojni, Ormožu, Mariboru, kjerkoli, bo dobil na referendumskem lističu samo vprašanje: Ali ste za to, da živite v pokrajini? Čisto o ničemer drugem se posameznik ne bo mogel odločati. In če se srečujemo z nonsensi, neumnostmi, potem lahko zagotovo izpostavim, da imamo navkljub jasno izraženi volji še zmeraj neposlušno Vlado, ki izhaja - pa bom začel na primorskem koncu -, ki hoče Primorsko deliti na dva dela, navkljub temu, da so se skupine, množice ali občine jasno opredelile, da hočejo imeti enotno Primorsko pokrajino. Enako je na štajerskem koncu, iz katerega prijaham jaz. Imeli bomo Osrednještajersko, imeli bomo Vzhodnoštajersko in imeli bomo Prekmursko pokrajino, zelo blizu je Celjska in skoraj je še bolj blizu je Koroška. Kaj se bo doseglo s to mikro delitvijo? Gospodje in gospe, čisto nič, razen nove administracije. In ko smo danes zjutraj pričakovali odgovor, kaj se bo zgodilo na omenjenem delovnem telesu, torej delovnem telesu, ki je pripravljal materijo za današnje odločanje, potem lahko z enako gotovostjo rečemo, da se ni zgodilo čisto nič, da je še zmeraj obveljal vladni predlog, ki bo po vsej verjetnosti nekatere izmed prisotnih poslancev vladajoče večine postavil za nosilce posameznih pokrajin. Ampak z drugimi besedami, ne sme biti cilj Državnega zbora, da posamezno pokrajino začrtamo brez finančnih sredstev, brez nalog, po meri nekega poslanca, zato da bo on lahko pokrajinski glavar. In to se dogaja v okviru SDS, predvsem na Štajerskem. Če je to smisel pokrajin, gospodje in gospe, potem si dajmo vsi skupaj roke in recimo, boljše, da danes prenehamo s svojim mandatom, prepustimo mesto modrejšim, manj egoističnim ljudem in gremo narazen. Kaj storiti? Po prepričanju Poslanske skupine Lipa je zgodovina zato med nami, da je ne zanemarimo, da se iz nje nekaj naučimo. Kdor je ne priznava, pomeni, da ta človek ne živi niti v poznavanju današnjega dne. Če smo ugotovili, kakšna je bila zgodba z lokalnimi skupnostmi, torej občinami, ki so pod isto pretvezo narasle iz nekaj 10 na 210, pa se spremenilo ni nič, razen tega, da med nami sedi nekaj županov poslancev, ki hočejo biti sedaj še pokrajinski glavarji, potem se bo enaka zgodba zgodila tudi s pokrajinami. V trenutku, ko bo vladajoča opcija videla, da nekega teritorija Slovenija več ne obvladuje, bo predlagala, da bo Destrnik svoja pokrajina in bomo imeli župana, poslanca in glavarja pokrajine še na tistem področju. Z drugimi besedami, trdno sem prepričan, da je Državni zbor imel enkratno priložnost, da bi tovrstno politično malverzacijo lahko prekinil, če bi nastopala politična modrost. Žal ni nastopala in žal ne nastopa tudi danes. In sicer, uzakonitev oziroma opredelitev števila pokrajin v najvišjem pravnem aktu naše države, to je ustavi. Dejstvo je, da se je Državni zbor z omenjenim predlogom že srečal in da je samo 5 poslancev Državnega zbora zagovarjalo vprašanje, da se število pokrajin zapiše v ustavi. In dejstvo je, da je samo ena poslanska skupina v celoti tovrstno vsebino pozdravljala, to je Poslanska skupina Lipa. Sam pa sem bil tudi prvopodpisani. Zakaj v ustavi? Zaradi tega, ker za ustavo veljajo drugačna pravila kot za zakone. Za ustavo velja tako imenovani ustavodajni postopek, mnogo težji postopek za spreminjati kot za spreminjati navaden zakon. In to bi bil tisti garant, da se v naši državi ne bi spreminjalo število pokrajin iz leta v leto. Rekli ste ne. V redu. V Poslanski skupini Lipa smo poskušali in vam ponudili v sprejem tudi zakon o ustanovitvi pokrajin, vanj opredelili manjše število pokrajin, začrtali zemljevid na podlagi želje ljudi. Toda tu ste rekli: "Ne, nočemo manjšega števila". In potem naj ima nekdo toliko poguma in reče: "Ponujali smo vam sodelovanje." Kot zdaj pravi Vlada Republike Slovenije. Toda, veste, sodelovanje Vlade Republike Slovenije ali ponudba Vlade Republike Slovenije pomeni, "sprejmi moje, tvojega ne sprejmemo", in to je enostransko sodelovanje, ki ne pripelje do napredka, izkazuje pa miselni proces ali miselni deficit s strani Vlade Republike Slovenije. V Poslanski skupini Lipa, kot sem že napovedal, bomo nasprotovali tovrstnemu norčevanju, referendumskemu norčevanju ne samo iz opozicije, česar smo navajeni in kar je praksa v Državnem zboru, ampak predvsem norčevanju iz državljank in državljanov. Če bi se danes srečali vsaj z vprašanjem, da bi Vlada Republike Slovenije prenesla toliko kredibilnosti in ljudi povprašali, ali si želijo 2, 3, 6, 9 ali 13 pokrajin, potem bi skozi referendum dobili nek odgovor. Toda Vlada Republike Slovenije ne upa priti s tovrstnim vprašanjem, ampak pride z vprašanjem, ali si Janez Novak želi živeti v pokrajini. In Janez Novak je v tem primeru oziroma Janezov Novakov je 2 milijona. V Poslanski skupini Lipa bomo nasprotovali omenjenemu predlogu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič v imenu Poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Lep pozdrav, spoštovane poslanke in poslanci, predsedujoči, minister z ekipo, tudi vam zgoraj na balkonu! Saj človek pravzaprav ne ve, kje bi začel, pa vendarle za začetek. Človek se vpraša, ali je mogoče celo, kdo glede na neumnosti, ki smo jih že danes tukaj poslušali, bil čisto pri sebi, ali je mogoče celo kdo bil pod vplivom kakšnih drog. Glede vpliva drog v našem parlamentu je že bilo govora. Poslanski kolega Jelinčič je pred časom o tem govoril in potrebno ga bo potegniti za jezik, da o tem spregovori do konca. Ampak pustimo to za kdaj drugič. Danes smo pri resnejšem delu, danes se bo Državni zbor odločil za to, da bo razpisal 22. junija posvetovalni referendum. Ta posvetovalni referendum bo seveda razpisal zato, ker ob glasovanju o ustanovitvi pokrajin 1. februarja 2008, tu v parlamentu ni bilo izglasovano s 60% prisotnih poslancev; za je glasovalo 50, proti 27 in 7 se jih je vzdržalo. Če ne bi glasovali proti takšni, ki velikokrat veliko vedo povedati o boljšem življenju, o skrbi za ljudi, o skrbi za delavce in ne vem o čem vse še, potem tega posvetovalnega referenduma ne bi imeli. Ali z drugimi besedami, če bi takrat zakon o ustanovitvi pokrajin podprli in verjeli tako Državnemu svetu, Združenju slovenskih občin, Skupnosti slovenskih občin, preko 85% izražene volje županov in občinskih svetov, čeprav jih tu danes nekateri resnično žalite, bili so na demokratičen način izvoljeni in veliko tudi naredili za razvoj posameznih okolij, tistih, v katerih živijo. Res je, da so razlike velike med občinami, seveda so. Leta 1998 je bil sprejet zakon o financiranju občin, ki je te razlike še povečal; nekateri ste pozabili. 5% dohodnine na prebivalca več je pomenilo v velikih urbanih naseljih, 5.000 slovenskih tolarjev, ker smo takrat govorili v tej valuti. Pri nekaterih drugih je pa to pomenilo 500 tolarjev. Razlike so se povečale s faktorjem 10. Tu, za to govornico, sem takrat govoril tri ure. Tisti, ki ste pozabili, si poglejte. Pa vendar, tudi to so slovenske občine preživele. Vendarle so dokazale in pokazale, da so v tem času, odkar so ustanovljene, v veliki večini, resnično veliki večini, 90, 95% ali pa celo več, zgradile šole, zgradile telovadnice, zdravstvene domove, knjižnice, kulturne domove. In ne samo, da se je to zgradilo, v veliki večini se je tako zdravstvena, zobozdravstvena služba, približala ljudem tam, kjer živijo. Konec je tistih časov, ko so nam zapovedovali, da moramo vsi iz vasi hoditi h gospodom v mesto. Danes so ti gospodje prišli na vas, med ljudi. Seveda so občine naredile pogoje. In ponosen sem, da sem eden izmed tistih slovenskih poslancev v Državnem zboru, ki je tudi že četrti mandat župan. Biti štiri mandate župan, verjetno ne pomeni veliko jezikati, ampak pomenijo dejanja, dela. Tam ljudje ocenjujejo po delu, ne po tem kateri politični stranki pripadaš. Nekateri seveda v tem parlamentu so zaradi tega tukaj, ker so prišli notri pod okriljem določenih političnih strank. To je res. Res pa je, da so se nekateri tega, ne naveličali, mislili so, da smejo stopiti z večjim korakom naprej in so se, tako kot otroci, včasih prehitro osamosvojili, potem pa pridejo nazaj pod starševsko okrilje. Vendar odločitev staršev je, kakšna bo. Običajno jih sprejmejo. V politiki verjamem, da je nekoliko drugače. Torej bili so in verjetno nikoli več ne bodo poslanci, ker ne bodo padali pod tisti dežnik politike, ki jih je pripeljala v slovenski parlament. Zakaj dejansko pokrajine potrebujemo? Kolegice in kolegi, da pokrajine potrebujemo, ni bila odločitev SDS, ni bila odločitev Nove Slovenije, ni bila odločitev Slovenske ljudske stranke, ni bila odločitev DeSUS-a. Odločitev za to, da je Vlada, da je minister pripravljal zakonodajo, je bila naša, parlamentarna odločitev. Mi tukaj smo spremenili ustavo. S spremembo ustave smo naredili temelj, pogoj, na katerem lahko zgradimo pokrajine. Če mene vprašate, bi bilo daleč najboljše, da bi leta 1994, takrat še nisem bil v slovenskem parlamentu, da bi takrat, ko ste ustanavljali občine, istočasno pripravili tudi pokrajinsko zakonodajo. Bilo bi sigurno najbolje. Osnovni elementarni pogoji kvalitete življenja po občinah, o vsem tistem, kar sem prej govoril, da ne govorim o vodovodih, cestah, že začetih gradnjah tudi na periferiji, kanalizacije, in seveda v nekaterih občinah, kjer imajo pač takšno vodstvo kakršnega si zaslužijo, tudi gradnji telekomunikacijske omrežja, optike itd., so se razlike med pokrajinami povečevale. Zakaj? Zato, ker občine nimamo po zakonu možnosti vplivati na ustvarjanje gospodarskih pogojev. Občine ne gospodarimo z zemljišči. Občine ne odločamo o gradbenih dovoljenih. Torej vsega tega nam pravzaprav leta 1994 z zakonodajo in dvanajst let oblasti Liberalne demokracije in takrat Združene liste niste privoščili, niste dali. Tega soglasja, kakor sem razumel tudi v tem mandatu, s strani opozicije, ne bi bilo. Bilo je edino soglasje ustanovitev pokrajin. In ko je minister Žagar hodil od poslanske skupine do poslanske skupine, sinoči je povedal, da je mislil, da so bila to takrat dogovarjanja, da so ti sestanki bili sestanki usklajevalne narave. Sinoči je spoznal, da so to bili le vljudnostni obiski, ker ste ga tako vzeli, ker ste mu zapičili nož v hrbet, kar je nepošteno in nekorektno. Ali drugače povedano - to je hinavsko. Pa ne do ministra, do slovenskega naroda, do volivk in volivcev. Vendar, verjemite, narod "pamti" in tudi to si bo zapolnil. Zakaj tokrat torej referendum? Zato, da še tiste, ki ste preračunavali neke politične igre, da vam povedo, da je naloga tega mandata tega parlamenta bila ustanovitev pokrajin. Če bi, spoštovane poslanke in poslanci, toliko časa presedeli za vsebino šestih zakonov, ki jih je minister prinesel v parlament; seveda sta glavna zakona - Zakon o financiranju pokrajin in Zakon o prenosu z ministrstev na pokrajine, kot smo presedeli v zadnjem času, ko se ukvarjamo s proceduro, kako vendarle ustanoviti pokrajine, kjer rabimo 60% prisotnih glasov in da za vas ni dovolj vse to, kar sem že omenjal, je pač še potrebno, da vam to povedo tisti, ki so vas izvolili v vaših okrajih, v vaših območjih. Pri vsebinskem sprejemanju zakonodaje ste zapuščali delovna telesa, ste zapuščali sejo Državnega zbora, ste obstruirali. Pač ni bilo prenosov. Pač ni bilo toliko atraktivno. Sedaj pa dejansko, če kaj, potem žalite slovenski narod, ko govorite, kako je "zafural" lokalno samoupravo. Lepo vas prosim! Do danes, po 12-ih letih še nobena od občin ni predlagala Državnemu zboru združitve s kakšno drugo občino. Pa verjamem, da bo do tega prišlo, vendar najprej je potrebno ustvariti elementarne pogoje. Veste, slovenska kmečka logika je še vedno boljša, kot pa neko velikoumje, ki je včasih bilo. Vsak kmet ima svojo kravo najrajši v svoji "štali" in zna kako in kaj. In verjemite mi, da boljše gospodari z njo, kot pa 10 sosedov z njegovo kravo. Tako verjemite, zaupajte - lepo vas prosim, zaupajte tistim, okrog katerih boste čez 2 meseca hodili in jih prosili za glasove! Vendarle jim zaupajte, da bodo znali z milijardo in pol evrov gospodariti. Spodje Podravje ali Vzhodna Štajerska - kakor se bomo odločili na referendumu, vam obljubimo, da bomo znali brez Pečeta, brez Petka gospodariti na svojem področju. Znali bomo zgraditi tiste ceste in nič se ne bojte za nas. Gospod Petek in gospod Peče, vi ste svoje pokazali, in vam bodo tudi volivke in volivci na to vaše delo odgovorili. Vam so že v Mariboru na lokalnih volitvah, vam, gospod Peče, ki se tako bojite za Destrnik, pa bodo tudi. Vprašanje je, če bi vas izvolili v bloku sploh za hišnika, ker moraš iti na volitve. Veste, župana ne dobiš tako, da bi iz Jelinčičevega okrilja odletel nekam, ampak volivke in volivci ti morajo tu zaupati.
Gospod Pukšič, nekaj bi vas prosil. Navajate imena, in vsi, ki jih navajate, nimajo možnosti, da bi se branili. Zato vas prosim, da se osredotočite na temo, o kateri pravzaprav predstavljate stališče poslanske skupine. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Se opravičujem, da me je nekoliko zaneslo. Res me je nekoliko zaneslo izven tistega okvira, ki ga predstavljam - predstavljam stališče poslanske skupine. Vendar v opravičilo toliko, zaneslo me je zato, ker sem pač bil tudi sam med predstavljanjem stališč poslanskih skupin imenovan. Še enkrat, se opravičujem in se bom držal tega. Verjamem celo, da bo opozicija do referenduma prisiljena priznati, da je z miniranjem pokrajinske zakonodaje skušala ljudem ukrasti boljšo prihodnost. In kaj sploh ustanovitev pokrajin pomeni za državljanke in državljane. Prvič, garancijo za resnično boljši in skladnejši regionalni razvoj Slovenije. Drugič, ustvarjanje več in boljših delovnih mest; tudi izven osrednje Slovenije se bodo o tem odločali ljudje v okoljih, kjer živijo, ne pa v ljubljanskih pisarnah birokrati. Tretjič, bistveno več sredstev iz evropskih strukturnih skladov. In končno, vendar ne najmanj pomembno, boljšo prihodnost za naše otroke in vnuke. In če opozicija tudi po uspešnem referendumu ne bo glasovala za ustanovitev pokrajin, za kar bo imela možnost še v mesecu juliju, torej na tako rekoč zadnji seji tega mandata, potem bo grobo izkoristila zaupanje svojih volivcev in s tem dala rdeči karton ne le sebi, temveč tudi vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije. V tem primeru pa bomo lahko govorili o pojavu kolateralne škode neodgovornega početja opozicije. Slovenska demokratska stranka bo odlok o razpisu referenduma podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč, v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes zgodaj zjutraj je vladajoča koalicija z enim glasom večine 8:7 izglasovala predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma o območju pokrajin, o katerem razpravljamo in bomo odločali danes. Prav je, da še pred odločanjem o predlogu na seji Državnega zbora povemo nekaj pomembnih dejstev in okoliščin o postopku in o vsebini odločanja o tem referendumu, da se vladajoča koalicija ne bi mogla izgovarjati, da o njih ni bila obveščena tudi z naše strani. Odločitev je omogočila in sprejela vsa vladajoča koalicija: SDS, Slovenska ljudska stranka, Nova Slovenija in DeSUS. To je prav poudariti zato, ker mnoge stranke v javnosti rade sprevrženo ljudem prikazujejo svoja stališča in svoja ravnanja, dejansko v Državnem zboru pa glasujejo drugače. Kadar pa preko svojih najodgovornejših članov, tudi predsednika stranke in poslancev enkrat sporočijo, da nasprotujejo pokrajinam in referendumu, drugič pa zagotavljajo s svojimi glasovi najprej odločitev, da se v referendum gre, kasneje pa sprejem odloka, potem je pač to prav povedati. Ne zato, ker vsaka stranka ne bi smela samostojno odločati o svoji politiki, lahko, vendar je prav, da je toliko načelna in toliko iskrena, da to politiko pove, da ravna tako, kot obljublja, in da svojih stališč ne spreminja vsak dan. Drugo. Pričakujemo lahko, da bomo v primeru sprejetega odloka in razpisa referenduma od glavnih govornikov in tudi znanih gromovnikov koalicijskih strank, pa tudi ministra dr. Žagarja, poslušali, kako je opozicija proti pokrajinam, koalicija pa s pokrajinami zagotavlja razvoj, jim dodeljuje pristojnosti in sredstva, omogoča decentralizacijo, kako bo gradila ceste, bolnice, srednje in visoke šole in podobno, kako je sedanja koalicija edina, ki je to omogočila in kako je opozicija prelomila svoje obljube in politiko ter kako deluje proti interesom in zahtevam ljudi. Resnica, gospe in gospodje, je ravno obratna. Opozicija je s spremembo ustave omogočila pripravo pokrajinske zakonodaje. Toda zahtevala je hkratno obravnavo vseh vprašanj, zahtevala je usklajeno odločanje posebej o območjih, pristojnostih in financiranju pokrajin. Koalicija je nekaj časa ustvarjala privid pripravljenosti za dogovore. Ko pa je začela izsiljevati vsebino in postopke odločanja, je opozicija morala uporabiti edino orožje, ki ga je imela, to je dvotretjinsko odločanje pri ustanavljanju območij pokrajin. In zato se sedaj zavestno in lažno ustvarja občutek, da se vse vrti le o številu pokrajin. To ni res. In to smo hoteli tudi pokazati danes. Dejansko se ne govori le o številu pokrajin, dejansko se govori o pokrajinski zakonodaji, o želji, da ustvarimo pokrajine, ki bodo razvojno sposobne, ki bodo evropsko primerljive, ne pa, da se bodo ustanavljale samo zaradi interesov nekaterih strankarskih veljakov. Vsaj kar zadeva Socialne demokrate smo svoje stališče zelo jasno povedati že skoraj pred letom dni. Rekli smo, da Socialni demokrati menimo, da so boljše nobene, kot pa so invalidne pokrajine. To smo rekli poleti lani in od takrat dalje predlagali in prosili koalicijo, da hkrati obravnavamo vse pomembne zakone, da gremo v smeri dogovora, ne pa v smeri izsiljevanja. Dogajalo pa se je ravno obratno. Poskusi koalicije so bili, da bi z izsiljenimi odločitvami, z nedogovorjenimi rešitvami, sicer z obljubami, saj bomo sprejeli nekaj vaših amandmajev, samo nihče ni vedel, katere, ker povedali niste nič, mi pa smo navajeni vašega ravnanja. Enkrat imate en predlog, drugič drugega, enkrat se z eno stranko dogovorite nekaj, drugič se dogovorite nekaj drugega. Kdo vam še lahko verjame? To vse se je dogajalo in zato smo morali pri določitvi območij, kjer je edino potrebna dvotretjinska večina, povedati svojo odločitev. In ker smo svojo odločitev povedali, ste v koaliciji pričeli z izsiljevanjem, pričeli ste z grožnjami in danes tudi s konkretnim predlogom, da se o tem odloča na referendumu. Seveda je pa res, da ni vseeno, kakšne bodo pokrajine, ampak da bi morali o pokrajinah odločati tudi v skladu s strokovnimi mnenji, v skladu z evropsko prakso in predvsem v skladu z razvojnimi cilji, ki jih naj s pokrajinami dosežejo. Tretje. Referendum o pokrajinah, kakršnega je izsilila koalicija, ni motiviran zaradi pokrajin, ampak je motiviran zaradi političnega cilja koalicije, ki želi na stroške davkoplačevalcev spraševati ljudi o vprašanjih, ali hočejo svojo pokrajino. Ne, ali hočejo, da se Slovenija razdeli na pokrajine. Ne, koliko naj bo teh pokrajin. Ne, kakšne naj bodo njihove pristojnosti. Ne, kako se bodo financirale. Ne, ali naj bo sedež pokrajine in sveta v istem kraju ali v različnih. Ne. Želijo jih vprašati samo, ali hočejo svojo pokrajino. To je čista manipulacija, vprašati Primorce, ali želijo Primorsko pokrajino, Štajerce, Prekmurce in Dolenjce in tako dalje, ali želijo svojo, pa nimajo nobene možnosti odločati o tem, kako naj bi pokrajine v Sloveniji zgledale. To je vprašanje, ki si ga je izmislila koalicija in s katerim želi iti na referendum. In za odgovor na to vprašanje bomo skupaj po odločitvi večine v Državnem zboru zapravili preko 3 milijone evrov davkoplačevalskega denarja, in to, gospe in gospodje, na isti seji, ko vsaj, tako doslej kaže, vladna večina in Vlada nasprotuje spremembi zakona o načinu usklajevanja socialnih dajatev gospodinjstvom in posameznikom. Tam se ji zdi nekaj milijonov evrov preveč za to, da bi pomagali reševati socialne probleme in dati nekaj sredstev tistim, ki dejansko težko živijo. Tu za svojo volilno propagando pa je 3 milijone evrov prava mera. Referendum o pokrajinah je v skladu z zakonodajo lahko le posvetovalen, tu nimamo izbire in to vemo vsi. Njegovi rezultati niso obvezujoči za nikogar, razen politično. Toda problem ni v tem. Problem je v tem, da so vprašanja in možni odgovori napisani tako, da je tudi Zakonodajno-pravna služba priznala, da odgovori ne bodo enoznačni in si bo vsak od nas lahko odgovore izmišljeval sam in jih sam razlagal. Jaz ne samo sebe, ampak tudi mnoge demagoge iz koalicije slišim, kako bodo govorili, kaj je edina možna razlaga, pa si bodo pri tem debelo izmišljali, ker bodo rezultati referenduma kazali nekaj drugega. Mogoče bo celo, da bodo rezultati objektivno tako protislovni, da bo v neki pokrajini glasovanje "za", v drugi "proti". V neki občini v okviru te pokrajine glasovanje za, v drugi proti. Kako boste, gospe in gospodje iz koalicije, govorili o korektnosti teh rezultatov? Tako, da jih boste prilagajali svojim političnim interesom. In to je treba povedati že vnaprej. Že zadnjič, ko smo odločali, ali se razpiše referendum ali ne, sem povedal, za nas bo korekten odgovor samo, če bo ustrezna volilna udeležba, če bodo enoznačni odgovori, ne pa, če bo odgovor peljal v popolnoma različne smeri. In tudi to je razlog, zaradi katerega smo v opoziciji predlagali drugačna alternativna vprašanja. Zakaj smo rekli, da naj bi morda volivke in volivci odločali, ali si želijo 6, 8 ali 13 oziroma 14 pokrajin? Če je koalicija že zahtevala referendum, smo predlagali smiselna vprašanja, da državljanke in državljani povedo, ali želijo pokrajine, ali naj bodo te razvojne in evropsko primerljive, ali pa naj gre le za drobitev Slovenije in za pokrajine, ki teh rezultatov ne bodo mogle doseči, ki bodo torej ustanovljene predvsem zato, ker je takšen interes nekaterih strankarskih veljakov. Petič. Predlagali smo še, da referendum naj ne bo 22. junija, temveč teden dni kasneje - 29. junija. Tudi ta predlog je brez ene besede obrazložitve, kar smo navajeni, ker argumenti za koalicijo veljajo pač relativno malo, če ima potrebno večino. In včeraj jo je, ob pomoči DeSUS-a, na matičnem delovnem telesu imela. Zakaj smo predlagali za teden dni? Da bi bila odločitev boljše pripravljena, ker je še vedno nekaj opozoril, da pripravljeni odlok ni v celoti skladen z Zakonom o referendumu. Da bi si dali čas za morebitni dogovor. Vi v koaliciji, ki toliko govorite o tem, kako ste za skupne rešitve, žal vam je bilo treh, štirih dni, da bi morda le sedli in poiskali kakšno skupno rešitev. Da ne bi bilo koaliciji treba izsiljevati, najprej nočne seje odbora, potem takoj zgodaj zjutraj seje Državnega zbora, in to vse zato, da lovi datum, da lovi 30 dni, da lovi izdajo Uradnega lista ali celo mogoče izsili, da bo Uradni list izdan točno takrat, ko bo odločitev v Državnem zboru sprejeta, da lahko 22. junija opravijo referendum. Nobenega argumenta, jaz verjamem, da ga res ne morete dati, da teden dni pomeni pomeni tako usoden rok, da zaradi tega ne bi mogel biti 29. namesto 22. junija referendum. Pa še ena stvar je morda pomembna. Opozicija je za 29. junij predlagala še možnost referenduma, prav tako posvetovalnega, o vprašanju ali državljanke in državljani Slovenije res žele, da se ukine protikorupcijska komisija. In razumem, da vas je strah tega vprašanja. Razumem, da ne upate dovolite, da bi tudi o tako pomembnem vprašanju, ki pomeni mnogo več kot pa vaše prazne zahteve o enodnevnem razpravljanju o tem, kdo je bolj ali manj v preteklosti pomagal k ustvarjanju tajkunov, da bi odločitev o tem, ali bomo imeli še naprej protikorupcijsko komisijo, bila za državljanke in državljane bolj pomembna. In ker veste, da je lažje to zavrniti s formalnim razlogom, ker ni možnosti spoštovanja rokov, da bi bilo istočasno, in ker veste, da opozicija ne bo šla in sklicevala referenduma teden dni ali 14 dni kasneje in tudi sama zapravljala denar, ste se odločili, da brez besed tak naš predlog enostavno zavrnete. In končno. Vedeti moramo, da izsiljeni referendum ne bo imel nobene vrednosti. Ne le, da bodo njegovi rezultati lahko nesmiselni, nejasni, da se bomo prepirali o tem, kaj zares pomenijo, tudi če bi po čudežu imeli veliko volilno udeležbo in rezultat, ki bi se ga dalo enako tolmačiti, je prav volivkam in volivcem povedati, da ta referendum za ustanovitev pokrajin ne bo imel nikakršne vrednosti. Pokrajine so lahko ustanovljene najbolj zgodaj čez dobro leto dni, zato sedaj sprejeta zakonodaja, če misli vladajoča koalicija, da jo bo izsilila, bo sprejemana ponovno po postopkih, ki so nespodobni za tako pomembne odločitve bo ponovno pomenila glasovanje z enim ali dvema glasovoma večine, ne pa tisti potreben dogovor, ki bi ga slovenska politika, pa tudi državljanke in državljani, potrebovali za to, da bi sprejeli pametno odločitev. In to so razlogi, zaradi katerih v Socialni demokraciji nasprotujemo predlaganemu odloku o razpisu referenduma. Naj torej sklenem, ne gre za pokrajine, ne gre za decentralizacijo, ne gre za razvoj, gre za poskus koalicije izsiliti nepotreben referendum, gre za poskus koalicije z državnim denarjem mesec dni voditi lažno in neobjektivno predvolilno kampanjo. Jaz verjamem, da bodo volivke in volivci to prevaro spoznali in da ne bo uspela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek, v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Pravzaprav ne veš, kaj še povedati tehtnega, novega, inovativnega, nekaj prepričljivega, da bi ob tej sagi, ki jo doživljamo sedaj že dolgo časa, izpadel kompetenten govornik, pa da ne bi ponavljal tega, kar je bilo v mnogih nagovorih že izrečeno. Kaj povedati po včerajšnjih šestnajstih urah, ki smo jih nekateri poslanci preživeli v Državnem zboru, seveda ob tem, da smo bili tukaj že dva dni prej in smo nekateri zaradi vsega tega dogajanja tudi noč preživeli oziroma bolj neprespali kot prespali. Ampak naša obveznost je, da slovenski javnosti povemo, kaj o tej zadevi mislimo. In sam bom povedal, kaj mislimo v LDS-u. Verjamem, da so si gledalci, poslušalci, bralci in s tem volivci že ustvarili svoje mnenje o tem, kaj počenjamo v Državnem zboru, ne glede na to, kaj danes mi govorimo. O tem sem prepričan. Vendar menim, da so si gledalci ob tem tudi že ustvarili mnenje, da je Državni zbor hiša, ki bi naj bila hiša modrosti, treznega razmisleka in ugleda. Tako je povzel te atribute tudi eden izmed novinarjev v slovenskih medijih. Ta hiša ob dogajanju v zvezi z odločitvijo o referendumu in predhodno zakonodaji o pokrajinah, ki je temelj za ta referendum, teh atributov nesporno ni uresničila oziroma teh atributov niso uresničili koalicijski poslanci, ki so te vrednote, ki bi naj krasile Državni zbor, razvrednotili. Zakaj govorim to? Za to obstajajo argumenti, za to obstajajo dokazi in jih bom nekaj opisal. Vsi se spomnimo, da je ta koalicija najprej v začetku leta nasprotovala referendumu kot obliki izražanja volje volivcev Slovenije. Torej najprej izraža nasprotovanje, zaradi potreb, ki so čez tri, štiri mesece drugačne, se kasneje torej ta ista koalicija odloči, da bo sama predlagala, da se izvede posvetovalni referendum in vloži predlog s podpisi štirih koalicijskih strank. Med tem se dogaja marsikaj, vloženi osnovni predlog, se dopolnjuje. Ta predlog doživlja tudi s strani te iste koalicije spremembe, različna vprašanja, različne teritorije območij bodočih pokrajin, različna imena. Odstopajo nekateri podpisniki. Tukaj mislim na gospoda Klavoro, ki je odstopil od predloga za podpis referenduma. Vrhunec vsega tega dogajanja se je zgodil včeraj na seji Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, trajala je od pol desetih zvečer do enih ponoči - ko ta isti poslanec, ki odtegne podpis odloku in predlogu za razpis, sodeluje na seji odbora, pa čeprav ga do zdaj na eni od sej nismo videli. In na mestu člana odbora iz iste stranke, DeSUS-a, gospoda poslanca Rezmana na tej seji sedi nekdo drug, ki do sedaj sploh ni sodeloval v teh razpravah. Kaj kaže to? Da je v tej stranki, ki je bila in ki je tudi danes izražala neke vrste samokritiko, ravnanj, ki je niso dostojna, ali pa kažejo, da stranka ni dostojna ugleda. Ta ravnanja so pripeljala do tega, da je poslanec, ki je ves čas javnosti zagotavljal, da ne bo podprl predloga za referendum, torej gospod Rezman, se je take seje izognil, nadomestil ga je poslanec, ki je umikal podpis s predloga za referendum. In včeraj je brez razprave, brez utemeljitev, brez kakršnegakoli svojega nastopa izglasoval to ali potrdil to, kar danes obravnavamo. Ko smo se spraševali, kaj je razlog, da se je takšen preobrat zgodil v DeSUS-u, ki tako prisega na načelnost, včeraj te načelnosti seveda ni bilo videti, te konsistentnosti ni bilo videti, je krožila po Državnem zboru informacija, da je bilo to storjeno zaradi tega, ker je bilo potrebno obraniti ministrski položaj gospoda Erjavca, da je bil postavljen ultimat, ali gospod Erjavec ne bo več minister, ali pa, če tega ne boste storili in podprli, gospod Erjavec ne bo minister, torej podprite pokrajinsko zakonodajo. In to se je zgodilo. In tukaj je zgodba DeSUS-a ključna, zato da danes mi o tej zadevi sploh govorimo. Pri vseh teh dogajanjih včeraj je pravzaprav v ozadju že vse to, kar se je dogajalo prej, predhodno, da razpravljamo o pokrajinski zakonodaji že toliko časa kot jara kača in da v teh razpravah in v teh predlogih sodeluje tudi minister Žagar, ki sem mu vsaj jaz včasih dal dodatek, spoštovani minister, danes mu tega dodatka ne dodajam. Za mene je samo še minister Žagar, ki izpolnjuje nalogo, ki jo je dobil. Pri meni je zgubil kredibilnost, ki jo je morda na začetku užival. In ta minister Žagar razlaga javnosti, kako je komuniciral s poslanci, kako je skušal poiskati rešitve, kako je bil na razpolago vsem, kako je upošteval mnenja, kako je upošteval predloge. Dejstvo je, kar se tiče LDS-a, vsega tega ni bilo. Mi smo mu na začetku povedali in pri tem smo vztrajali ves čas, da dokler ne bomo imeli na mizi kompletne zakonodaje, torej zakonodaje petih zakonov, ki napravijo paket celotne zakonodaje, je nesmiselno govoriti in sprejemati odločitve. Koalicija z ministrom Žagarjem se je na to požvižgala, opravila svojo nalogo kot valjar, sprejemala en zakon za drugim, dokler se ji ni zalomilo pri tistem ključnem zakonu, ki terja večino, ki je pa ni bilo. Pa ne glede na to, so nadaljevali s sprejemanjem druga zakonodaje, čeprav ta ključni zakon ni bil sprejet, tako da imamo danes situacijo, ki je na meji in na robu farse. Vse to smo slišali, vse to poznamo, nima smisla ponavljati. Dejstvo je, da je cilj, ki si ga je koalicija zastavila, dosežen. Prebivalci Slovenije bodo šli na referendum. Kaj bo iz tega referenduma, je že bilo povedano. Gre za zapravljanje davkoplačevalskih sredstev, gre za neobvezujoč referendum, gre za manipulacijo koalicije, ki očitno uspeva spravljati ljudi v položaj, dileme, ko ne bodo vedeli, kaj odločanje o referendumu prinaša. Vprašanja so namreč takšna, kot da bi vprašali prebivalce Slovenije, ali so za to, ali pa prebivalce posameznih pokrajin, da se jim dodeli več denarja. Vsak bi odgovoril "da". Ali bi ta denar v pravo pokrajino prišel, v pravo področje prišel, je že druga zgodba. Torej gre za manipulacijo in ta manipulacija bo pripeljala do tega, da bi naj interpretiral rezultate tega referenduma Državni zbor. Namesto da bi pripravili referendumsko vprašanje in odlok jasen, bomo prepustili interpretacijo o rezultatu Državnemu zboru. Kaj bo iz tega nastalo, bo pokazal čas. Mi približno vemo, za kaj gre. V tej zgodbi, ko smo nekateri imeli priliko spremljati to evalvacijo predlogov, ki so nastajala na zelniku koalicije, sva se s poslancem Trofenikom pridružila tej igri in včeraj vložila amandma, ker sva pač imela za to podlago, ker je bilo na naših mizah mnogo predlogov različnih oblik povezovanja pokrajin in mnogo predlogov o različnih imenih pokrajin. In zaradi tega sva z gospodom Trofenikom, in to želim povedati štajerski javnosti, če že hočete, in slovenski javnosti, predlagala, da se ob tem, kar nam predlaga koalicija, postavi tudi vprašanje, ali se želijo prebivalci sedaj v tem delovnem gradivu tako imenovane Ormoško-Ptujske pokrajine ali Spodnještajerske pokrajine in prebivalci, v sedaj predlaganem gradivu Mariborske pokrajine ali Osrednještajerske pokrajine, se le odločiti o vprašanju, da bi se ti dve predlagani pokrajini združili v enotno Štajersko pokrajino. Torej ocenjujeva, da je to interes večine prebivalcev tega okolja. In želela sva, da prebivalcem tega okolja, od Ormoža ali pa, če hočete, Središča ob Dravi preko Ptuja, Bistrice, Lenarta, Maribora do Šentilja, damo možnost, da se odločijo tudi o varianti, če želijo živeti, ustvarjati in se razvijati v takšni enotni Štajerski pokrajini. Naj mimogrede povem, da je mariborski mestni svet sklenil in poslal ministru Žagarju predlog, da se, kakršnakoli bo pokrajina, v kateri bo Maribor, imenuje Štajerska, ne Osrednještajerska, kot je napisano. Če že govorite o izpolnjevanju sklepov mestnih svetov, je Mestni svet Mestne občine Maribor sprejel samo ta sklep, pa še tega sklepa politika ni realizirala. In ta amandma, ki je bil podoben, kot so bili amandmaji koalicije, ni doživel podpore, seveda samo zato, ker je vložen iz opozicijskih logov, in tudi zato, ker se nekateri, ki si tako krčevito prizadevate za tako veliko število majhnih pokrajin, bojite, da boste v močnih pokrajinah izgubili svoj vpliv, svoje možnosti za zaposlitve, svoje možnosti za zapravljanje denarja v ozkih lokalnih okoljih. Tu mislim na SDS, ki to kaže brezkrupulozno, ki tudi v svojih izjavah to govori in si ne upa pogledati resnici v obraz. Vse to, kar je v teh besedah izrečeno, je izrečeno iskreno. Torej mislim, da je referendum neumnost. Mislimo v Liberalni demokraciji, da gre za zavajanje, da gre za manipulacijo, da ne gre za resen namen. Da gre za predvolilno aktivnost, ki jo bodo plačali davkoplačevalci. In zaradi tega v LDS seveda referenduma oziroma odloka o referendumu na tak način, s takšnimi vprašanji, s takšnimi utemeljitvami, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič, v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep dober dan vsem prisotnim! Moram povedati, da smo nekateri že pred 9.00 uro slišali dobro jutro, in sicer nekaj minut po polnoči, ko je še zasedal Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in odločal o tem, kako naprej z referendumom. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo v ponedeljek, večina poslank in poslancev, podprli predlog za referendum. Zakaj smo ga podprli? Podprli smo ga zaradi tega, ker je pač zakon o uvedbi pokrajin po prvi obravnavi ostal na mrtvi točki. In vsaj nekateri poslanci iz Poslanske skupine Nove Slovenije menimo, da je prav, da le vprašamo ljudi glede pokrajin. Da vprašamo ljudi na predlaganih območjih, ali so za pokrajine ali niso. Marsikdo izmed nas ima ali je imel v preteklosti tehtne pomisleke glede same uvedbe pokrajin. Nekako pa smo si le enotni, da je decentralizacijo v Sloveniji potrebno izvesti. In pomisleki glede tega, ali je pravilno vprašanje, da se na posameznem območju ljudje odločajo o tem, ali so za pokrajine ali ne, se nam ne zdi s strani opozicije umestno. Ni argumentov. Mi smo pravzaprav res na dveh bregovih. Eni razlagamo o tem, ali naj vprašamo ljudi o številu pokrajin, o konkretnih številkah, pa ne govorimo o pokrajinah, na drugi strani pa taisti resno opozarjajo, ampak sem pa mnenja, da brez argumentov, da ne bo nobene dodane vrednosti, glede na to, da bomo vsakega državljana in državljanko na tistem območju vprašali, ali je za pokrajino ali ni. Morda nekateri pozabljate na to, da je bivša vlada sprejela Zakon o skladnem regionalnem razvoju, da je v tistem zakonu, ki smo ga pa res v tem mandatu tudi dopolnili, marsikaj glede regionalizacije bilo definirano. Mi pravzaprav s finančnega vidika, med leti 2002 in 2004 takratna vlada tega zakona ni izvajala. Jasno je bilo v zakonu opredeljeno, kolikšno višino bruto družbenega proizvoda bo potrebno nameniti za odpravljanje razvojnih razlik. Tega bivša oblast ni naredila. Zakon se ni izvajal. Ampak že takrat je bilo opredeljeno, da bi naj v Sloveniji bilo 12 tako imenovanih razvojnih statističnih regij. To so pač na žalost danes dejstva. Okvir je bil takrat narejen. In če tega ne bi bilo, tudi mi v Poslanski skupini Nove Slovenije danes ne bi imeli še toliko pomislekov glede števila pokrajin. Bi tudi nam bilo veliko lažje s tega vidika, da smo vedno zagovarjali manjše število pokrajin. In se danes spraševati sedaj, ali je smisel izvesti referendum ali ne. Jaz sem trdno prepričan, da je osnova to, kar sem do zdaj povedal. Pa dajmo vprašati te ljudi, ali so za pokrajine ali ne. Bi pa rad kljub temu, da danes govorimo o referendumu, še nekaj povedal o ostali zakonodaji, ki je doživela veliko kritike v Državnem zboru, da je slabo pripravljena, da ne bo dobra. Ko smo pa resno zahtevali od tistih, ki so jo kritizirali, naj dajo boljše predloge, tega ni bilo. O teh zakonih ne bodo odločali ljudje, o teh zakonih bomo morali odločati v Državnem zboru. Moram še enkrat poudariti, da smo v Novi Sloveniji bili razočarani glede pristopa opozicije do teh zakonov. Mi nekateri že dolga leta sodelujemo v procesu izvajanja lokalne samouprave in tem njihovih trditvam odločno nasprotujemo. Le s takšnim pristopom, v mislih imam predvsem Zakon o financiranju pokrajin ter Zakon o prenosu nalog, bi lahko v prihodnje zmanjšali razvojne razlike. Spoštovane kolegice in kolegi, ni druge variante. Ni druge variante tako pri Zakonu o financiranju občin kot tudi pri Zakonu o financiranju pokrajin, da mora biti pomembna komponenta pri tem solidarnost. In takšen model je Ministrstvo za lokalno samoupravo tudi pripravilo. Mi bomo lahko o drugemu delu govorili šele takrat, ko bodo te razvojne razlike vsaj delno odpravljene. Popolnoma najbrž v prihodnosti ne bodo. In zanimivo je to, da opozicija, tisti, ki ste najbolj kritizirali, niste niti pripravili drugega modela. Zelo na lahek način lahko pripraviš ali pa bi rekel spremeniš posamezne faktorje, posamezne indekse v določeni pripravljeni formuli za izračun tako imenovane, če lahko rečem, primerne porabe. To zna vsak. Je pa presenetilo tiste, ki živimo danes na nerazvitih območjih, kako je cilj ravno tistim, ki ste te faktorje premetavali malo gor malo dol, kako bi še bolj osiromašili nerazvita območja Slovenije. To je bil namen tistih, ki ste vseskozi kritizirali, da ni dobro in da je treba nekaj na tem narediti. Prepričan sem, ne da se drugače, kot spremeniti model, model financiranja. Kot sem pa že prej omenil, to v tem trenutku ni sprejemljivo za Slovenijo. Ni sprejemljivo zaradi tega, da bi lahko odpravili večkratnik razlike med severovzhodno Slovenijo, južno Slovenijo in osrednjim slovenskim delom. Kot sem prej rekel, o tem ne bodo odločali volivci, vendar je prav, da pa volivci vedo, kje so bile težave, zakaj je vse skupaj ostalo na mrtvi točki, da vedo, kdo je kriv za to. In veste, ne boste govorili, da je že obrabljena plošča, ko mi govorimo, da niste za decentralizacijo. To je treba nenehno ponavljati. Ko osnovni zakon ni šel skozi prvo obravnavo, je to pomenilo, da nekateri niste za decentralizacijo Slovenije. In tako kot sem zadnjič povedal, bi danes razpravljali v drugi obravnavi o zakonu o ustanavljanju pokrajin in ne govorili o referendumu, ki bo res stal nekaj davkoplačevalskega denarja. Če bi takrat znali trezno razmišljati in bi bili podprli prvo obravnavo, bi lahko v fazi druge obravnave marsikaj dopolnili. Trdno sem prepričan, da bi se lahko našel kompromis. Tudi minister je bil vedno pripravljen na to, da se v fazi druge obravnave vnese vse tisto, kar bi bilo dobro za ustanavljanje pokrajin. Naj zaključim. Poslanci in poslanke, večji del njih, Poslanske skupine Nove Slovenije bomo predlog za izvedbo referenduma oziroma odlok podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik, v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister s sodelavci, poslanke, poslanci. Lep pozdrav. Pred nami je zadnji korak k razpisu posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji. Odločali bomo o odloku o razpisu posvetovalnega referenduma, ki omogoča volivkam in volivcem odločitev o ustanovitvi pokrajin. Ustanovitev pokrajin je ključni projekt te koalicije, zato bomo, tako kot smo podprli predlog za razpis posvetovalnega referenduma, podprli tudi predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma. Še enkrat bom ponovil, kar sem že večkrat povedal v predstavljanju stališč Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Trdno namreč verjamemo, da ko se pogovarjamo o pokrajinah, se pogovarjamo o razvoju Slovenije kot celote. Gre za optimalen ekonomski, socialni, kulturni in demokratični razvoj vsake posamezne pokrajine in vseh skupaj kot celote, kar bo seveda vplivalo na skladen regionalni razvoj države. Kljub majhnosti Slovenije nam statistični kazalci govorijo, da so razlike v statističnih regijah velike oziroma se povečujejo. Menimo, da so prevelike regionalne razlike krivične do državljank in državljanov, ki živijo v manj razvitih regijah. To je treba preseči in verjamemo, da bomo z ustanovitvijo pokrajin dosegli prav to. Brez širših pokrajinskih skupnosti bolj policentričen razvoj ne bo mogoč. V Slovenski ljudski stranki torej izhajajmo iz pozitivne izkušnje, da je bila vzpostavitev lokalne samouprave v obliki občin ena pomembnejših odločitev, ki je prispevala k bolj enakomernemu razvoju Slovenije. Tisto je bil le prvi korak, te dni pa smo pred naslednjim korakom. Podprli smo predlog za razpis posvetovalnega referenduma in pred nami je še odlok o razpisu posvetovalnega referenduma. Predlog odloka vrsto referenduma, ki se razpiše kot posvetovalni referendum, referendumska območja in besedila vprašanj, o katerih se odloča na referendumu na posameznem referendumskem območju, določa se dan razpisa referenduma in dan glasovanja na referendumu. Ker gre pri ustanovitvi pokrajin za vprašanje, ki je širšega pomena in zadeva vse prebivalce Republike Slovenije, posebej pa še prebivalce posameznih območij bodočih pokrajin, se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke strinjamo, da je s predlaganim odlokom o razpisu posvetovalnega referenduma določeno, da se posvetovanje opravi na območju cele države, razdeljenem na referendumska območja. Upoštevana mora biti prevladujoča razdelitev državne uprave in teritorialna razdelitev Slovenije na območja, kjer so se v več kot 30-ih letih izvajanja ukrepov regionalne razvojne politike oblikovali skupni interesi in potrebe regionalnega pomena. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je slednje temeljno izhodišče za oblikovanje območja širše samoupravne lokalne skupnosti. Odlok vsebuje vprašanja, ki so določena tako, da se odloča o območju predlagane pokrajine. Prav je, da se tam, kjer ni enotnega stališča v imenu pokrajine, tudi o tem odloča v sklopu referenduma. V Slovenski ljudski stranki skoraj ne moremo verjeti, s kakšno agresivnostjo se skuša onemogočiti normalen razvoj regionalizma. Še posebej zato, ker je izgledalo, da smo s spremembo ustave le dosegli konsenz o uvedbi drugega nivoja lokalne samouprave. Izgleda, da so strankarski analitiki opozicije ugotovili, da jim bo pred volitvami pomagalo demagoško poudarjanje, da bo uvedba regionalizma povečala administracijo, zmanjšala učinkovitost in podražila poslovanje države. Sam menim, da bi se sicer to lahko zgodilo, po drugi strani pa imam toliko zaupanja v to vlado ali pa tudi katerokoli, ki bo prišla za to vlado, da bo operativno izpeljala uvedbo pokrajin in izvedla tako, kot je s posameznimi zakoni predvideno. In da uvedba pokrajin ne bo povečala administracije, podražila poslovanja države, pač pa bo razgibala razvojne aktivnosti, približala odločanje in celo povečala racionalno porabo davkoplačevalskega denarja. Menim, da je realno, da še ta koalicija sprejme tudi vse potrebne zakone in se pokrajine uvedejo oziroma konstituirajo vsaj ob naslednjih lokalnih volitvah leta 2010. Če se to ne bo zgodilo, bo naslednja priložnost uvedbe pokrajin šele leta 2014 ali pa je sploh ne bo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bi bila to za enakomeren razvoj Slovenije katastrofa. Menimo, da so referendumska vprašaja dovolj konkretna, jasna, da bodo ljudje vedeli, o čem se odločajo, zato bomo ta odlok o razpisu posvetovalnega referenduma, kot sem že omenil, v Poslanski skupini SLS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu odloka. Gospod Džuban, želite?
Proceduralno.
Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem približno v isti fazi zadnjič na zasedanju ob tej točki dnevnega reda imel isti proceduralni predlog, o katerem bom govoril zdaj. Prvi del mojega proceduralnega predloga je ta, da nehamo s to razpravo, ki ne vodi nikamor in ne govori o tem, o čemer bomo odločali, to je o referendumu, pač pa govori pokrajinah in nesmiselnem zavajanju državljanov Slovenije, da bomo danes odločali o ustanovitvi pokrajin oziroma njim dali možnost, da bodo ustanovili pokrajine, kar ni nič res. Danes govorimo o razpisu referenduma: da ali ne. In o tem pač vsak po svoje argumentira. In ko so predstavila poslanske skupine svoja stališča, ocenjujem, da je tega zavajanja dovolj in da bi se Državni zbor odločal, da glasuje o razpisu referenduma. Vsaka nadaljnja razprava je popolna neumnost. Zakaj? Na osnovi tistega, kar sem zadnjič rekel, in tega dokumenta, ki ga imamo pred seboj, ljudje ne bodo odločali o ničemer. Jaz sem mislil zadnjič, da sem v zmoti, pa danes sem še zmeraj mislil, da sem v zmoti, da ne razumem dokumenta. Ampak sedaj, ko mi tukaj kolega Pukšič, katerega še zmeraj spoštujem, ne zna razložiti, o čem bodo ljudje glasovali, ko pravi, in mnogo drugih, da bo komisija odločila in da bo potem Državni zbor odločil, o čemer bodo odločili, pomeni, da se grdo norčujemo iz državljanov Republike Slovenije. Verjetno potrebujemo samo materijo, kako je kdo glasoval, da bo v naslednjih številkah slovenskega tednika, ki ga plačuje proračun Republike Slovenije za potrebe ene politične stranke, objavljeno, kako je kdo glasoval in kdo je za pokrajino in kdo proti. Na osnovi tega dokumenta, ki ga imamo pred seboj, ne bodo odločili ljudi o ničemer. In obljuba tukaj izza te govornice je bila, da bo delovno telo to prečistilo, da bomo dobili eno varianto na mizo. Tri variante so za eno predvideno pokrajino in bodo skupaj odločali, da so "za", ali "proti" in vsaka občina posebej. Kaj nakladate? Koga imate za bedaka? Na osnovi tega dokumenta ne bodo ljudje odločili nič in bo nekdo po svoji volji zmanipuliral rezultat, pričakajoč, da bo to večina v volilni komisiji ali v novem državnem zboru, ker v tem mandatu itak iz tega ne bo nič. Zato je moj proceduralni predlog, da nehajmo sto neumno razpravo, odločimo o tem referendumu, verjetno je večina zagotovljena, jaz nimam nič proti, če je pol ure pavze, ali uro, ali dve uri pavze, da se zmenite, pa da še preverite moč, in da nehamo s to eno največjih fars, kar se jih je zgodilo v tem Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, želite?
Repliko oziroma pojasnitev, ker sem bil imenovan.
Gospod Pukšič, imate proceduralni predlog?
Imenovan sem bil med proceduralnim predlogom, zato bi ga rad navedel [[...]]
Ni replike, vam ne morem dati besede. [[...]] [[Posvetovanje.]] [[....]] Glede na predlog gospoda Džubana, bi rad povedal naslednje. O tem proceduralnem predlogu, da se prekine razprava, lahko glasujemo. Vendar moramo vedeti, če bo še kdo vložil kakšen amandma. To je prvo. In drugič. O vloženem amandmaju mora biti razprava. Prosim, gospod dr. Gantar, proceduralno.
Na to sem hotel opozoriti proceduralno. Predlagam vendarle, da se zaradi tega sicer cenjeni predlog cenjenega kolega ne da na glasovanje. Mi razpravljamo o odloku in o amandmaju, ki je bil predložen k temu odloku. Takšna razprava v bistvu ne bi bila mogoča ob tem amandmaju, zato moramo razpravo opraviti. Ni mogoče preprečiti razprave, čeprav da bi nekateri radi, razumem pa racionalnost tega predloga. Mislim, da ni poslovniških razlogov in možnosti, da bi ta sklep dali v obravnavo in v odločanje, ker je popolnoma skregan s samo idejo parlamentarne razprave in razpravljanja o odloku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na podlagi tega bi rekel takole. Ne bi dal tega v odločanje, kdor ne želi razpravljati, naj se odpove razpravi. In še to bi rad povedal, da se do konca splošne razprave amandmaji lahko vlagajo. Zato prosim, tisti, ki so to predlagali, naj se odpovedo razpravi. Sledi razprava, tako kot so bili poslanci prijavljeni. Besedo ima gospod Miro Petek. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru s sodelavci, poslankam in poslancem! Za Koroško je ta referendum resnično nepotreben, ga ne potrebuje, kajti Korošci so plebiscitarno odločeni, da pokrajino rabijo, da pokrajino hočejo imeti. Nenazadnje se spomnite, da so bili koroški poslanci prvi, ki so v parlamentarno proceduro vložili predlog zakona o Koroški pokrajini. Mislim, da je to bilo pred kakim desetletjem. In bolj kot referendum bi Korošci potrebovali neko politično modrost, odgovornost poslancev Državnega zbora, da bi končno že odločili o pokrajinah in da bi tudi Koroška svojo pokrajino dobila. Tako pa imamo različne debate v tem zadnjem letu ali še več, ko iščejo nekateri s pobalinsko maniro, da tako rečem, z malomožganskimi idejami pokrajine v Sloveniji brez Koroške. Koroška pa je ena temeljnih in zgodovinskih pokrajin v Sloveniji nasploh. Strinjam se s tistimi, ki govorijo, da sama pokrajina ne bo rešila vseh razvojnih zaostankov. To drži. Lahko pa ustanovitev pokrajin zmanjša zaostanek, zmanjša razliko med razvitimi in nerazvitimi. Koroška je imela leta 2006 okrog 10.000 evrov bruto domačega proizvoda na prebivalca. Osrednja slovenska regija je v tem času imela 21.000 evrov bruto domačega proizvoda na prebivalca. In seveda razlika je očitna. Če bi Korošci, denimo, sami odločali zadnjih 10, 15 let o državnih cestah, potem se seveda ne bi vozili po takih razvalinah, skorajda makadamskih cestah. Še vedno imamo državne ceste, ki so bele, ki so makadamske. Ta vlada, ta Državni zbor je Koroški prvič namenil za državne ceste nekoliko več denarja, v letu 2006 6,5 milijona evrov, v 2007 10 milijonov evrov. Če bi bila pokrajina, sem prepričan, da bi bilo tega denarja bistveno več. Če bi imeli pokrajino, bi sami odločali o splošni bolnišnici, o regionalni bolnišnici v Slovenj Gradcu. Šele po 10, 15 letih je ta bolnišnica dobila denar iz državnega proračuna za obnovo, to je okrog 15 milijonov evrov. Prej deset, petnajst let nič. In če bi imeli pokrajino, bi Korošci lahko sami odločali in urejali bistvene ekološke probleme, kot je sanacija zgornje Mežiške doline. Tako smo na to sanacijo čakali na desetletja in šele ta vlada, ta državni zbor je namenil znatna sredstva za sanacijo zgornje Mežiške doline, ki je obremenjena s svincem, to je 15 milijonov evrov do leta 2022. Žal pa nisem prepričan, da bo tudi ta referendum, ki ga bodo Korošci sigurno izglasovali, pomenil, da bo Državni zbor, da bodo poslanci Državnega zbora potem ravnali modro in v tem parlamentu odločili tudi o pokrajinah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aurelio Juri.
Hvala, gospod podpredsednik. Naj uvodoma povem, da bom amandma, ki smo ga vložili skupaj z LDS in Zares podprl, ker skuša vsaj verodostojnost povečati pri predlogu za ta referendum, ki tak, kot je, zagotovo ne prepričuje nikogar. Pa če mi dovolite, ker je kolega Petek tudi o tem govoril, v povezavi s tem amandmajem ali pa ne, nekaj svojih misli, in bom kratek, v zvezi s samim referendumom povem. Glejte, na univerzi na Primorskem študenti imajo svoj radio. Ta radio se imenuje Radio Kažin. To povem zato, ker je neka ženica se takoj zgrozila, češ, kaj so si nadeli takšno ime, to ime pomeni javna hiša, pomeni bordel. Pomirili smo jo, da temu ni tako, kajti po domače "kažin" pomeni nered, trušč, pomeni zmeda, kraval ali, kot pravimo v Istri, tudi konfužijo. Vsekakor, če bi se naši primorski študentje ukvarjali z nami, mislim, da bi črpali iz te naše zgodbe, s tem našim referendumom in našimi pokrajinami toliko gradiva in toliko posnetkov, da bi lahko predvajali kar nekaj časa, morda teden. Referendum, ki nam ga vsiljujete, gospod minister, vam ni v čast. Ni v čast trudu, ki ste ga z vašimi kolegicami in kolegi vložili v projekt pokrajin in predvsem ruši vero mojo osebno, ki sem jo imel, da je bila vaša namera, da bi končno naredili korak naprej k regionalizaciji, iskrena. Ni res, poslušal sem vas po televiziji, ko prepričujete javnost, da bi po volitvah, ko bi to odložili za nekaj mesecev, v novem zakonodajnem mandatu začeli vse znova, začeli od začetka. Ni res, sami veste, da temu ni tako. Dosežen je bil dober dogovor v mnogo čem, v okviru paketa, ki ste nam ga predložili. In bi lahko prišli do jeseni 2010, ko bi skupaj z občinskimi sveti, skupaj z župani izvolili prvič tudi nove pokrajinske svete. Seveda če bi poklicali znova na pomoč in prisluhnili stroki. Ampak tisti stroki z referencami. In zlasti prisluhnili njihovim opozorilom, kaj se nam utegne zgoditi, če bomo šli in rinili tako naprej, v zvezi s finančno avtonomijo pokrajin, v zvezi z območjem pokrajin oziroma mejami in v zvezi s številom pokrajin. Včeraj smo slišali, zagotovo dve največji izmed največjih eminenc na področju lokalne samouprave - dr. Vlaja in dr. Pluta. Če njima ne prisluhnete, seveda rinete po napačni poti. Glede zavezanosti k izidu takšnega referenduma, kot nam ga vsiljujete, naj vam takoj povem, da mene osebno ne bo zavezoval. Pa ne zaradi tega, če bi rekel po študentsko, "izstopam iz tega kažina", preprosto zato, ker vem, da bi dobili enak izid, ko bi ljudi vprašali tudi drugače, ali so za pokrajino le med Koprom, Izolo in Piranom. Bi bil izid: "Da". Ali so za pokrajino med Piranom in Bovcem? Bi bil izid: "Da". Ali hočejo zraven še Postojno ali brez? V vsakem primeru bi bil izid: "Da". In nasprotni bi bil izid in enako zavezujoč, ko bi postavili eno samo vprašanje za vse državljanke in državljane in bi jih vprašali: Ali se strinjate s tem, da imamo 13 pokrajin? Če razumemo to, kar nam občasno detektiranje javnega mnenja pove, vemo, da bi bil izid: "Ne". Tega pa ne razumemo, se sprenevedamo. Mi bi morali vprašati tako ljudi in ne tako, kot nam predlagate. Prej sem slišal kolega iz vrst Slovenske demokratske stranke, ki opozicijo in nasprotnike takšnega "forsinga" z vaše strani obtožuje nas "noža v hrbet" vam, gospod minister. Če vam ga res kdo zariva, so tisti, ki so vas prepričali, da pridete s takšnim predlogom v Državni zbor. Pa brez zamere. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci. Spoštovani gospod minister s sodelavci. Čisto na kratko bom povedal, zakaj smo v Novi Sloveniji podprli in podpiram posvetovalni referendum o pokrajinah. Naj začnem s pozitivno ugotovitvijo, da je ta Državni zbor, in to je res pozitivno, dobro začel proces decentralizacije Slovenije in ustanavljanja pokrajin v Sloveniji, ustanavljanja drugega nivoja lokalne samouprave. Gre torej za lokalno samoupravo. Dokaj velik konsenz smo dosegli pri spreminjanju slovenske ustave, ki odpira vrata za ustanovitev pokrajin na Slovenskem. Čeprav nekateri še danes tudi v Državnem zboru, predvsem na moji desni strani, mislijo in so prepričani, da se tudi s tem, ko imamo samo statistične regije v Sloveniji, da zagotavljati skladen regionalni razvoj. Žal nam ne gre. Ne v tem mandatu, ne v prejšnjih mandatih. Po mnogih variantah zakonov, ki naj bi to omogočali, ampak nam ne gre. In jaz tavam po statistični pokrajini Pomurje in ne vem, koga naj vprašam, kdo je odgovoren za 34-letni zaostanek Pomurja napram centralni slovenski pokrajini. Ne vem, komu naj naslovim to vprašanje. Želim pa imeti na drugem nivoju lokalne samouprave inštitucijo, ki se bo imenovala pokrajina, in želim, da so v tej inštituciji organi, pokrajinski svet in tako dalje in tako dalje. In njim bom, vi, gospod Žnidaršič, boste rekli koliko, ker itak vse veste, ko boste imeli besedo, sedaj pa prosim upoštevajte eno poslansko etiko, takrat pa bom vprašal tiste organe pokrajine, ali smo še vedno in zakaj smo morda zaostali toliko in toliko za najbolj razvito osrednjo slovensko regijo. Se pravi, gre za vzpostavitev odgovornosti. Pokrajina, tudi Pomurska, bo morala vzeti usodo v svoje roke. Ne gre drugače. Gre za odgovornost. Mimo so časi, ko smo vsi z vsem upravljali. Vemo pa, kam so nas ti časi pripeljali. Referendum bo dal obrise, kako naj izgleda zemljevid in kako naj se posamezni deli Slovenije imenujejo. Gre torej za hardware. Ampak gospe in gospodje, ni toliko pomemben hardware. S tem referendumom bomo seveda spodbudili ljudi, da bodo še bolj intenzivno kot do sedaj razmišljali o drugem nivoju lokalne samouprave. Pomemben je software, pomembne so zakonske rešitve, kako bomo s pokrajinami upravljali, kako jih bomo financirali, kakšne pristojnosti bodo imele naloge. Da je pomemben software samo za intermezzo tistim, ki se temu režite, ampak gotovo ne veste, tuja tiskovna agencija je objavila za neko slovensko software-sko hišo, da je morda to nov ali evropski google, prav tako se imenuje naslov "novi evropski google". In omenja slovensko software-sko hišo, kjer je nekaj mladeničev, pa bom naredil greh, gospod podpredsednik, Zemanta se imenuje ta firma. Skupina mladeničev, ki je menda evropski google. Doma o tem ne beremo, ker je to preveč pozitivno. Tuja tiskovna agencija o tem poroča in software rešitve, kako naj pokrajina funkcionira, te rešitve so zapisane v pokrajinski zakonodaji, ki jo je pripravila Vlada, ki jo je pripravil minister dr. Ivan Žagar, ki je veliko truda vložil v te rešitve, v ta software. Ko pa se je zgodilo leto 2008, in s tem tudi iracionalnost ali pa prekletstvo volilnega leta, potem se je zgodil tudi v januarju mesecu črni petek, ko je opozicija jasno rekla "ne" pokrajinam. "Ne" iz principa. Govorili so, da se ne strinjajo s številom, pa niso imeli konkretnega predloga. Govorili so, da se ne strinjajo s financiranjem, pa niso imeli alternativne formule. Govorili so, da se ne strinjajo s pristojnostmi in nalogami pokrajine, pa niso imeli konkretnih predlogov. Zato je potrebno, da animiramo in angažiramo ljudi, da nam vsaj pri obrisih pokrajin na Slovenskem pomagajo ljudje na posvetovalnem referendumu. Sam bom ta odlok tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jazbec. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik, minister s sodelavci! Pred nami je dopolnjeni predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma po območjih pokrajin v Sloveniji. Ta Vlada in ta koalicija je na samem začetku zastavila to delo tako, da bi ga bilo mogoče v nekih normalnih razmerah tudi v tem mandatu končati. S spremembo ustave v letu 2006 so bili podani pogoji, da je Služba Vlade za regionalni razvoj in lokalno samoupravo pripravila tako imenovani paket pokrajinske zakonodaje in v lanskem letu smo začeli z obravnavo te pokrajinske zakonodaje. Na samem začetku je bilo slutiti, da bi ta zakonodaja lahko dobila tudi v Državnem zboru dovolj veliko podporo. Vendar so se nekatere opozicijske stranke, na koncu vse, premislile z eno samo pretvezo, da zakonodaja ni dobra. Jaz mislim, da je bilo vse skupaj in pa to je treba poudariti, da ste v opoziciji takrat izrazito poudarjali, da se s sprejemom te zakonodaje ne mudi, da je še dovolj časa in da naj nikar za božjo voljo ne hitimo in ne forsiramo te zakonodaje. Danes pa, samo nekaj mesecev po tem, trdite pa ravno obratno, da želite pač speljati tako, da bi vse delo, ki ga je Vlada in Služba za lokalno samoupravo vložila v pripravo pokrajinske zakonodaje, v usklajevanje pokrajinske zakonodaje, kajti ta krovni zakon, ki pokriva 49 oziroma 50 področnih zakonov, je bilo treba uskladiti tako rekoč z vsemi ministrstvi. In verjemite, da državni birokrati, ki jim tudi ni vseeno, da se pristojnosti iz države prenašajo s to zakonodajo stopnjo nižje, to je na pokrajine, na tem niso bili navdušeni in so se na veliko upirali vsakemu odvzemu pristojnosti. Minister je s svojimi službami uspel to zakonodajo uskladiti do te stopnje, da je potem bila celo v drugi obravnavi večina sprejeta v Državnem zboru. To, kar se je pa zataknilo, je tako imenovani dvotretjinski zakon, Zakon o ustanovitvi pokrajin, ki smo mu ali pa ste, žal, na ta črni petek, kot so ga nekateri imenovali že včeraj, na matičnem delovnem telesu, o katerem sem danes že tudi slušal v razpravi, zavrnili ta zakon. Vladni koaliciji in Vladi ter ministru za lokalno samoupravo dejansko ni preostalo nič drugega, kot ta zadnja možnost, da se pri tem, koliko podpore se je napovedovalo s strani lokalnih skupnosti sedaj pokrajinski zakonodaji, pokrajinskemu zemljevidu, dejansko povpraša še ljudi na referendumu. Danes smo v tej fazi, da bomo po tej razpravi odločili tudi o tem predlogu odloka o razpisu posvetovalnega referenduma. Jaz sem nekako danes med nekaterimi razpravljavci ugotovil, in to me nekako žalosti, da politik na državni ravni in hkrati tudi na lokalni ravni že naprej napove, da izida referenduma ne bo spoštoval in da je zanj neobvezujoč. Zdi se mi, da je to dejansko napenjanje mišic okoli tega, da ta funkcionar ni pripravljen upoštevati volje ljudi. Ta večna podtikanja, kako pri tej zakonodaji ni bila upoštevana stroka, omenjajo se celo nekatera imena. Pa bi rekel tako. Tista stroka, ki se omenja, je bil možakar štiri leta minister na podobnem delovnem mestu oziroma funkcijskem mestu, kot je zdaj dr. Žagar. In zakaj bi bila stroka dr. Žagarja manj vredna kot nekoga, ki je pred leti opravljal to funkcijo? Zakonodaja, ki je pred nami in jo je mogoče letos še oziroma v tem mandatu še sprejeti, in referendumski rezultat, za katerega vsaj v koaliciji pričakujemo, da bo v večini predvidenih bodočih pokrajin uspel oziroma bo uspešno izpeljan in bo dobil tudi ustrezno podporo, bodo dali možnost, da še v tem mandatu sprejmemo tudi ta krovni zakon, čeravno na zadnji seji Državnega zbora. Jaz apeliram na razum in na to, čeravno ob velikem trudu opozicije, da prepreči izvedbo tega referenduma, da ta referendum dejansko tudi izpeljemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Pavel Gantar. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom podprl predlog amandmaja, ker vsaj to omogoča, da se ob tem referendumu, če bo izglasovan, postavi še drugo bolj smiselno vprašanje, kot je to, pred katerega bodo postavljeni državljani z odlokom in amandmajem, o katerem razpravljamo. Odlok, ki ga imamo na mizi, postavlja državljane pred nemogočo izbiro in zahtevo, da se izrečejo dobesedno o norostih vladajoče politike, da poskušajo črni petek, ki se je zgodil z zavrnitvijo predloga o ustanovitvi pokrajin, zamenjati z veselim četrtkom, v katerem bodo ljudje razpravljali in odločali o nečem, rezultat česa sploh ni znan. Ni potrebno poudariti, da njihovo izrekanje v ničemer ne bo vplivalo na oblikovanje pokrajin, ker ne bo mogoče nedvoumno ugotoviti referendumskih izidov, hkrati pa je bilo tudi napovedano, da se bo referendum upošteval, če bo le mogoče. Zemljevid, ki ga dajete s tem odlokom v razpravo, je proti vsem zakonitostim oblikovanja pokrajin. Pokrajin je preprosto preveč in napačno, radikalno napačno so teritorialno oblikovane. Posebej primer je šesto referendumsko območje, če mi boste povedali, kaj imajo Bloke skupaj z Zagorjem ob Savi, Osilnico, z Dolom pri Ljubljani, se bomo lahko o tem pogovarjali. To območje niti nima enotnega gravitacijskega centra, ki je izločen v posebno pokrajino oziroma v mesto s statusom pokrajine. V Ljubljani se ne bo ustanavljala pokrajina, ampak bo mesto samo dobilo status pokrajine. To je ponovna degradacija mesta. Da ne bom preveč govoril in zapravljal časa svojih kolegov. Moram reči, da me je razočaral tudi sam politični proces. Nič ne bi zameril kolegom iz DeSUS-a, če bi zavzeli stališče, da gredo skupaj z Vlado v projekt in bi zagovarjali svoje konsistentno stališče. Takšno ali drugačno. Toda to, kar se je zgodilo, da je njihov predsednik Karl Erjavec vseskozi vehementno, tako rekoč s krjaveljsko odrezavostjo govoril, da je proti vsem referendumom, hkrati tudi proti pokrajinam, ki nimajo konsenza, se kar naenkrat spremeni. Očitno je ta nevihtna fronta, ki prihaja z bliskom in grmenjem s severa, severna fronta, bi rekel, hladno ozračje in precej hladne padavine, ta severna fronta je prisilila tega nesrečnega predsednika Erjavca, da se je zatekel pod streho vladajoče koalicije, da bo nemara ubranil sploh svoje druge pozicije in druge probleme, ki jih ima v tej državi. Slabo. Enostavno bi rekel tudi kolegom iz Nove Slovenije, katerih stališča sem cenil in tudi zelo blizu sem bil predlogu, njihovemu prvemu predlogu, ki so ga dali, ki je bil dobra osnova za razpravo. Poglejte, kje ste v anketah javnega mnenja! Vse v koaliciji je Janez Janša s svojo stranko počistil. Ni vas, in nobenega drugega ni. In, seveda, zakaj ne? Saj je jasno, saj tudi tam, kjer imate racionalni razlog in dobro osnovo za to, da rečete, mi pa mislimo tako, tudi tam ste bili prisiljeni spremeniti stališča. In zakaj bi se pravzaprav ljudje odločali v teh razmerah. Malo povprašajte po političnih konsekvencah svojega ravnanja in tudi po konsekvencah, ki jih to ima za ureditev države. Zato bi le rekel, no, da je to danes res veseli četrtek, veseli četrtek za vse tiste, ki mislijo, da je politika "show", da je politika rompompom in da se da ljudi neskončno vleči za lase in za njihova prepričanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jakob Presečnik, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, obiskovalci na balkonu, lep pozdrav tudi vam! Moram reči, da osebno, in mislim, da tudi v Slovenski ljudski stranki, menim, da referendum ni orodje, ki bi ga uporabljali vedno in povsod in za vsako ceno. Tudi rezultati referenduma so se mnogokrat do sedaj tudi izrabljali in zaradi tega, kot rečeno, nismo veliki pristaši tega, da bi kar naprej hodili na referendume. Pač pa je obveza in odgovornost predvsem Državnega zbora, da opravi svoj posel in da odloča o zadevah, za katere so nas volivke in volivci tudi imenovali oziroma poslali v ta hram demokracije. Vendar v primerih, ko je potrebno dobiti tudi mnenje iz baze in ko v tej hiši ne pridemo do primerne odločitve, tudi tak način pridobivanja mnenja državljank in državljanov podpiram. Strinjam se tudi s tem, da je, in to sem večkrat poudaril in žal nisem uspel, ker je pač zakon o referendumu in ljudski iniciativi, približno tako se imenuje, tako napisan, da ni možno, da bi referendumska vprašanja, ki jih imamo za posamezna referendumska področja tokratnega referenduma, zapisali na en glasovalni listič in bi se na tem lističu volivke in volivci odločali, kateri predlog podpirajo. Zato se strinjam s tem, da bodo ti rezultati težko berljivi, ko bomo vsa ta vprašanja na posameznih referendumskih območjih pisali na posamezne liste, na katerih se bomo z "za" ali "proti" odločali na referendumu. Strinjam se, da bo malo te rezultate tak način zameglil. To je zdaj ena pobuda zakonodajalcu, da v prihodnje poskuša to hibo, po moje je to hiba zakona, odpraviti, da bi v takšnih primerih lahko izvedli referendum na ta način, da bi resnično rezultati bili berljivi oziroma da bi se jasno videla želja posameznih volivcev, kaj želijo z referendumom povedati zakonodajalcu. Ampak tako pač je, takšen je zakon in tega se moramo seveda držati. Žal mi je seveda tudi to, da nismo izkoristili v posameznih poslanskih skupinah izrednega napora ministra Žagarja in njegove ekipe pri pripravi vseh zakonov, ki so potrebni za to, da ustanovimo ta drugi nivo lokalne samouprave. Mislim, da sta priprava in usklajevanje teh zakonov potekala dobro, dolgo, na strokovnem nivoju, da so bili izkoriščeni tudi, čeprav so očitki, da ne vsi, ampak da so bili izkoriščeni tudi strokovnjaki, ki dobro obvladajo in dobro poznajo to področje. Vendar je na koncu ta poglavitni zakon, za katerega je potrebna dvotretjinska večina prisotnih poslank in poslancev, žal, padel ravno zaradi očitka, da so ti zakoni kar naenkrat slabo pripravljeni. Kljub temu, da je bila možnost, da vse te zakone v proceduri, tudi sam sem menil, da nekatere rešitve, ki so bile največkrat kritizirane oziroma na katere so letele posamezne pripombe, pustimo v drugi obravnavi odprte in jih v tretji obravnavi popravimo. Vendar tega veselja ali pa te priložnosti žal nismo izkoristili. In je padel, to kar imenujete, jaz ne vidim sicer, da bi bil takšen črn petek, kakorkoli že, pač neki dan, niti ne vem, ali je bil petek, pa menda je že bil, ta Zakon o ustanovitvi pokrajin ni doživel sprejetja v Državnem zboru. In zaradi tega podpiram, da vprašamo volivke in volivce, ali si na posameznih področjih želijo pokrajino ali ne. In na tistih, kjer se mogoče v tej hiši ne moremo zediniti, kakšno naj bo ime pokrajine, da tudi o tem podajo svoje mnenje. Sam prihajam iz bodoče, če bo seveda, Savinjsko-Šaleške pokrajine, kjer se mi zdi pomembno in že več let podpiram to, da mnogo institucij, in dejansko jih je čedalje več, deluje za področje celotnega zgornjesavinskega, šaleškega območja. Vedno poudarjam na vseh javnih zadevah, da je to neke vrste priprava za ustanovitev bodoče pokrajine. Jaz vidim bodočo pokrajino samo kot neko uradno nadgradnjo vseh teh dogajanj, ki so že. Je pa res, seveda po drugi strani, ko hodimo med ljudmi, da pa niso vsi enakega mnenja. Nekateri podpirajo takšen način, takšne pokrajine, drugi so tudi drugačnega mnenja, da so za večjo, ne vem, Celjsko pokrajino, zato se mi zdi pomembno, da na referendumu ljudi povprašamo, ali si želijo konkretno to Savinjsko-Šaleško pokrajino ali si je ne želijo. To se mi zdi, ker danes mislim, da ni razprava o pokrajinah, o zakonu o pokrajinah, ampak zakonu o razpisu referenduma. Mislim, da je ta moj prispevek, kakršenkoli je že, da je šel v pravo smer, da sem razpravljal o razpisu referenduma. Ker pri tem nimam več kaj dodati, lahko rečem samo to, da podpiram ta referendum, ki bo, če ga bomo izglasovali, čez en mesec in tam bodo pač rezultati, kakršni bodo. Jaz sem prepričan, da se bodo ljudje vedno in povsod odločali pravilno, mi bomo pa morali pravilno tudi interpretirati te rezultate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Lep pozdrav tudi obiskovalcem, pravzaprav obiskovalkam na balkonu iz Upravne enote Slovenske Konjice! Jaz osebno podpiram ta zakon, ker tudi sam želim, da se ustanovi Celjska regija, katere del bi naj bile tudi občine Slovenske Konjice, Zreče in pa Vitanje. Veliko je bilo danes povedanega, seveda tudi v preteklem obdobju. Je pa nekaj zanimivo. Veliko se je ponavljalo, da vam nekaj v koaliciji vsiljujemo in da delamo škodo Sloveniji. Ampak poglejte, ali ni to že stara zgodba, ali niste podobno govorili tudi takrat na začetku mandata, ko se je ta Vlada odločila, da bo izboljšala stanje upokojencev, da se bo izračun za pokojnine izboljšal, popravil, da bodo upokojenci dobili nekoliko več. Poslanec iz SD-ja, gospod Cvikl, je celo napovedoval katastrofo slovenskih financ in tudi nekatere tuje inštitucije preko analitskega centra narodne banke pošiljajo zavajajoče podatke, da se bodo slovenske finance razsule. Ampak to ni bilo res. Poglejte, enake pomisleke ali pa podobne pomisleke ste imeli tudi o avtocestnem programu, o katerem bomo še danes govorili. Vedno so neki pomisleki. Podobno je bilo tudi o dijaški prehrani, imeli ste milijon pomislekov, zakaj to ne bi bilo dobro, zakaj tako hitro, zakaj tako hitro - bi še malo počakali, da bi še nekatere generacije dijakov lahko bile brez malice ali morale biti brez malice in tako naprej. Zgodba se ponavlja. Vendar pa vse, kar ste kritizirali in govorili, da ni v redu, ima za posledico najvišjo gospodarsko rast v območju evra. Slovenija je najvišje z gospodarsko rastjo, vi ste bili pa proti vsemu. Vse vam je šlo nekam proti, niste našli pravega kompasa, kaj je dobro za Slovenijo in kaj ni. Vprašanje, ki je bilo postavljeno malo prej, kaj imata skupnega Kamnik in Osilnica. Jaz mislim, da nekaj več, kot Ljubljana in Beograd, kjer smo včasih skupaj živeli, pa se niste nikoli vprašali, kaj imata skupnega Ljubljana in Beograd. Celo takšen problem je bil, ali se osamosvojimo ali ne. Tudi v zgodovino se je treba malo spustiti in vas spomniti na nekatere stvari, ker se kar naprej ponavljajo isti vzorci. Isti vzorci se ponavljajo. In decentralizacija je potrebna. To je potrebno tudi večkrat povedati. Res pa je, da sam zakon, sama zakonodaja, pa tudi sam referendum zadeve še ne bo premaknil, ampak premaknile jo bodo posledice tiste pozitivne, tisti efekti, ki bodo posledica tega, da se bo Slovenija decentralizirala na več enot. In jaz sem prepričan, da bo tudi območje, iz katerega prihajam, ki bo zajeto v celjski regiji, imelo nekaj več možnosti, ko bo lahko razpolagalo z denarjem, ki bo na razpolago. Sedaj je to izključno v enih rokah, v enem centru. Tudi to ima svoje dobre strani. Ampak tako kot se je pokazalo dobro, da smo ustanovili tudi manjše občine, in so nekateri manjši problemi, ki so v veliki občini nevidni, so v manjši postali celo ključni. In razvoj je šel naprej. Tisto, kar je osnovno in česa pa res ne razumem, je pa to, da se tako bojite referenduma, da se tako bojite vprašati ljudi, ali oni želijo decentralizacijo, ali želijo živeti v neki pokrajini. Ali se res tako bojite, da bi Slovenija še hitreje napredovala, da bi se tudi te razlike med posameznimi kraji, med posameznimi regijami zmanjšale? Tega enostavno ne razumem. In to mi je uganka, kajti vemo, če se ljudje za nekaj odločijo, potem je prav gotovo tam tudi rezultat. Kot sem že prej omenil, primer so manjše občine in uspehi so. Lahko, da v kateri občini razvoj ni šel tako hitro, kot so si ga zamislili. Ampak v večini občin je pa razvoj šel hitreje, zato ker lažje vidijo tiste majhne probleme, ki se v neki veliki občini skoraj ne dajo videti, se skoraj ne opazijo. V majhni je pa to vidno in se ti problemi tudi rešujejo. Jaz bom seveda podprl osnovni predlog tega zakona. Kakšnokoli zavlačevanje ali kakršnekoli amandmaje, ki bi zakomplicirali to zadevo, pa ne bom podprl. Seveda bom pa podprl, če bi bil kakšen amandma, ki bi reševal probleme tako, kot so si ga ljudje zamislili, ko smo dobivali tudi pisma podpore za pokrajinizacijo in pa pisma, kako bi se nekatere stvar lahko še lažje rešile in kam bi se nekatere občine lahko uvrstile. Zavlačevanja pa ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa. Mnogo kaj sem slišal sedaj v razpravi. Tudi ugotovitve, da so tisti, ki so sedaj proti pokrajinam, bili za Beograd in ne za Ljubljano, da so bili proti osamosvojitvi. Vse to se da lepo zapakirati, ampak to je ena grozno velika neumnost izrečene v Državnem zboru. Kar tako v paket spravljati ljudi, verjetno ne gre. Podprl bom amandma, ki je predlagan, zakaj prestavljamo referendum na 29. junij. To seveda omogoča, da hkrati povprašamo še kaj ljudi. Če imamo posvetovalni referendum, je dobro, da ga koristno izkoristimo. Da jih vprašamo tudi o protikorupcijski komisiji. Temu referendumu pa seveda koalicija ostro nasprotuje. Oni bi vprašali ljudi samo o tem, kar oni želijo slišati. Tistega, kar pa ne želijo slišati, je seveda odveč. In ta manever, ki se je zgodil danes ponoči in se bo nadaljeval danes, vodi ravno v to smer, da se onemogoči referendum 29. junija in da se onemogoči, da bi proceduralno prišli postopkovno do tega, da bi lahko izpeljali še ta dodaten referendum. Tako je skladno z napovedmi pričakovati, da drugega referenduma ne bo, ta vaš pa zanesljivo bo. Jaz sem imel pomisleke pri referendumu tudi meseca januarja, ko je referendum predlagala opozicija, takrat Poslanska skupina Zares, ker se mi je zdelo vprašanje takšno, ki ne bo dalo nekih pravih odgovorov, neke vrednosti pripravljavcu zakona in seveda zakonodajalcu kasneje pri sprejemanju zakonov. Kasneje se je to nekoliko spremenilo in smo dejansko ljudi želeli povprašati nekoliko natančneje tudi o številu pokrajin in v teh vprašanjih, ki so bila takrat zapisana. V uvodu, kot sem povedal, sem že takrat referendumu nasprotoval in mu nasprotujem za razliko od vladnih poslancev tudi danes. Referendum je po moji oceni povsem odveč. Ljudi sprašujemo, če želijo živeti v svoji pokrajini. Odgovori so morda pričakovani, morda pa tudi ne. Bomo videli, kako se bodo ljudje odločali, tisti, ki bodo na referendum sploh prišli. Naj pa pri tem povem, da nimam velikih težav s 14-imi pokrajinami. Vsem je znano, da sem bil dvakrat prvopodpisan pod predlog za Savinjsko-Šaleško pokrajino. Vsem je tudi že dobro znano, da sem v prvi obravnavi podprl vladni predlog, da je Predlog zakona o ustanovitvi pokrajin primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Seveda sem si želel znotraj tega še določene spremembe, ki bi se skozi proceduro morda lahko celo zgodile, ampak večina takrat za to ni bila dosežena in ta zakon je dejansko romal nazaj na vladne klopi oziroma v roke ministru, ki bo moral pripraviti novega. Jaz teh težav s 14-imi pokrajinami nimam, tudi zelo čudno bi bilo, če bi razpravljal proti pokrajini, ki sem jo predlagal sam in za katero menim, da bi lahko dobro opravljala svoje funkcije. Jaz teh težav nimam in tudi ne rabim prisile, ne rabim izsiljevanja z referendumom, kar je seveda cilj tega referenduma. Zanesljivo ni cilj pridobiti jasne odgovore ljudi oziroma pridobiti voljo ljudi. Kajti nelogično je pri tem referendumu pričakovati zelo jasne, enoznačne odgovore. In ko je gospod Presečnik govoril o Savinjsko-Šaleški pokrajini, naj še jaz uporabim ta primer. Ljudi bomo seveda vprašali znotraj Savinjsko-Šaleške pokrajine, ali so za Savinjsko-Šaleško pokrajino. In zdaj naj navedem primer. Velenje se odloči, da je za to pokrajino, nekaj ostalih manjših občin številčno sicer pomembnih, po številu prebivalcev pa manjših od Velenja, pa se odloči da ne. In imamo odgovor, ker jih bomo seštevali v vsaki občini posebej. Posebej jih bomo šteli in znotraj referendumskega območja. Kaj bomo potem s temi rezultati naredili? Kaj bomo naredili, če se, recimo, ljudje odločijo, da pa niso za to pokrajino? Enostavno te pokrajine potem, če upoštevamo voljo ljudi, ni. Kaj bomo potem imeli, Savinjsko pokrajino? Ali imamo odgovor na to, ali je to prava pokrajina? Saj preostalega dela Savinjske pokrajine ne bomo povprašali, ali je to pokrajina, v kateri želijo živeti. Torej, odgovorov na ta vprašanja zanesljivo ne bomo dobili v takšni obliki, da bi lahko povsem enoznačno ugotovili voljo ljudi. In tu seveda pride potem različna interpretacija rezultatov. Za to smo pa spretni v tem Državnem zboru. To se je pokazalo že nekajkrat. In zopet se bo zaobšla volja ljudi. No, imeli bomo torej posvetovalni referendum, kakor vse kaže, in se bomo posvetovali. Posvetovali se bomo s tistimi, ki imajo pravico iti na volitve. Se pravi, z volivkami in volivci. In posvetovali se bomo en cel dan, seveda na njihove stroške. Jih bomo povprašali, kaj menijo. Pri tem bodo pa seveda to morali plačati iz davkoplačevalskega denarja. In ko bodo ta račun poravnali, jim bomo sporočili, da je njihova volja zaželena, da je pa povsem natančno ne moremo preliti v zakonodajo, kot se je zgodilo pri ustanavljanju občin. Zgodba se bo ponovila. Vajeti nam bodo ušle iz rok in šlo bo vse na vse strani in brez pravega cilja. Torej, zelo težko bomo s tem referendumom karkoli uspeli. In kot sem dejal. Bil sem proti referendumu v mesecu januarju in sem proti referendumu tudi v mesecu maju oziroma mesecu juniju, ko bi ga naj izvedli. Ampak še s to razliko, če bi ga izvedli meseca februarja, torej takrat, ko je bil predlog dan, bi dobili neke odgovore, ki bi jih do volitev septembra lahko morda celo prelili v zakonodajo. Zdaj, mesec dni pred zadnjo sejo parlamenta, pa seveda to nima posebne vrednosti, če upoštevamo še to, da bomo zelo težko ugotovili rezultate, s katerimi bomo lahko ugotovili, kaj si dejansko ljudje tudi želijo. Torej, razlogov za to, da referenduma ne bi bilo, je več kot dovolj. Verjetno bo treba kaj več narediti še pri tem, da se pri sprejemanju pokrajinske zakonodaje in ustanavljanju pokrajin dobi več zaveznikov, kot se jih je uspelo dobiti v preteklem času. Ampak ne na način, kot to počnete vi. Na način, kot to počnete vi, boste počasi tudi mene prepričali, da nisem ravnal prav meseca januarja. Namesto da bi dobili še koga zraven, ki bi pokrajinsko zakonodajo podpiral. In ko govorimo o razvojnih razlikah, samo to še želim povedati, seveda ob vsej hvali, ki jo namenjamo aktualni politični oblasti, pozabimo, da je tudi za to odgovorna ta politična oblast. Govorimo, da je vse dobro. Hkrati pa ugotavljamo, da razlike razvojne še naprej naraščajo. Tudi v zadnjih letih naraščajo te razlike, ki bi jih bilo potrebno odpraviti. Pa smo spreminjali Zakon o skladnejšem regionalnem razvoju. Tam smo želeli dodati dve razvojni regiji zraven, pa koalicija temu ni pritrdila. Ostalo jih je 12 statističnih in jih nismo spremenili v 14. In še ena zanimivost. Govoriti o občinah kot nosilcih razvoja je vsekakor upravičeno. Občine so upravičile svoj obstoj. Morda ne v takšnem obsegu oziroma številu kot smo jih ustanovili. Morda je realnejše manjše število, morda bo do tega nekoč tudi prišlo pri združevanju, ko bomo ocenili, da so razvojni potenciali znotraj posameznih lokalnih skupnosti izkoriščeni in da je potrebno združevati moči v prihodnje. Ampak, to vam želim povedati. To je bistvo tega, ko govorimo o razvojnih razlikah in vlogah občine pri tem razvoju bi vas želel opozoriti, da so največje razvojne razlike oziroma največji razvojni zaostanki tam, kjer je Slovenija najbolj razdrobljena na občine. Če pogledate slovenski zemljevid občin in če pogledate, kje je razdrobljenost največja, in če jo primerjate z razvitostjo teh regij - lahko jih imenujete tudi statističnih, boste ugotovili, da je razvojni zaostanek največji tam, kjer je največ občin. Torej, argumenti ne zdržijo ene resne presoje. Kot pa sem v uvodu dejal, podprl bom amandma, da se z 22. prestavi na 29., v upanju, da je mogoče doseči še kakšen dogovor. Res je, da upanje umira zadnje. Ampak tudi upanje umre. Morda ne bo danes. Mislim pa si, da glede na izkušnje, ki jih imam s to vladno koalicijo, se bo to zanesljivo tudi zgodilo tako ali drugače. V bistvu pa sem želel povedati predvsem to, da referendumu nasprotujem in to ni nič novega.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. No, tudi jaz bom najprej nekaj besed o referendumu in o amandmaju k temu vprašanju povedal, in sicer v tem smislu, da ocenjujem, da je najboljše, kar v okviru te točke dnevnega reda lahko naredimo, podpora amandmaju. To govorim v svojem imenu. Povem to posebej in eksplicitno zato, ker nekateri še kar naprej mešajo posameznike s poslansko skupino in s strankami. Jaz sem danes pa tudi včeraj pa poprej že kakšenkrat povedal, da poslanci iz Poslanske skupine DeSUS govorimo in se odločamo po lastni vesti in tisti, ki kar naprej vztrajno ponavljajo, da je ponoči koalicija glasovala osem, sedem govorijo neresnične trditve. Stranke DeSUS ponoči ni bilo v parlamentu in ni glasovala. Poslanske skupine DeSUS ni bilo v parlamentu in ni glasovala. Glasoval je en poslanec, ki je imel pravico glasovati po svoji volji. Če bi sedel v tej dvorani takrat pač jaz, bi glasoval drugače, kot ta poslanec, ki je tam sedel. In če bi tam sedel gospod Žnidaršič, bi tudi glasoval drugače kot je glasoval ta poslanec, ki je imel pravico glasovati pač po svoji vesti. Zato pač prosimo, da nas, vsaj mene in gospoda Žnidaršiča ne bi poskušali utapljati v tej koalicijski referendumski godlji. Midva želiva biti izven tega. Druga pripomba, ki bi jo rad omenil, je pripomba v zvezi oziroma niti ni bila pripomba, ampak je bilo zmerjanje stranke DeSUS in poslanske skupine s strani predstavnika LDS. Ne vem, zakaj mu je to bilo potrebno. Ne vem, zakaj je moral zmerjati. Pri nas pač res drži tako, da smemo misliti vsak po svoji glavi. Tako smemo tudi glasovati. Zaradi tega mi ne razpademo. Kakšna druga stranka, ravno ta, ki je zmerjala, je razpadala z velikim truščem in na koncu se je celo razkrojila. Še malo je dišalo zraven, ko se je razkrajala. Tako, da bi jih prosili, naj pač pustijo tiste, ki se ne vtikajo vanje po nepotrebnem, na miru. Tretja moja pripomba nad diskusijo, ki je tekla tukaj, je, da so nekateri pa res pripeljali stvari do absurda. Tako, da so govorili - govorim zdaj malo bolj plastično - o pokrajini Socialistična federativna Republika Jugoslavija. Tako daleč so pomešali stvari. Kako bodo ljudje, volivci na referendumu verjeli takšnim ljudem? Kako jim bodo verjeli? Kako, da jih ne bodo spregledali, da zavajajo? Jaz mislim, da je Slovenk in Slovencev dovolj, ki znajo trezno razmišljati, in da bodo tiste, ki mešajo pojme, kot je, recimo, Republika Nemčija pa Baden Württenberg pa ne vem, pa Bavarska pa Helsinška pokrajina. In to se vse pomešajo v eni godlji. Tako kot Ljubljano, Beograd, Črno goro in še kaj, da bodo ljudje le spregledali, da se jim te stvari mešajo zato, ker ne znajo racionalno razmišljati. Tistim, ki ne znajo racionalno razmišljati, menim, da slovenski volivci in volivke ne bodo verjeli.
Hvala. Besedo ima gospod Posedel.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Zares odklonilno stališče do predlaganega referenduma sta v imenu Poslanske skupine Zares že predstavila kolegica Cveta in pa kolega Pavle. Sam bi dodal moje videnje v luči tega, kar smo doživljali in opazovali tudi slovenski župani. Namreč na začetku tega mandata smo bili povabljeni slovenski župani v Ljubljano. Tam nam je v začetnem nagovoru predsednik Vlade gospod Janez Janša dejal, da smo lahko ponosni, ker smo župani v mandatu, v katerem se bo v Sloveniji zgodila regionalizacija. To bi naj bila velika čast in to je bila tudi njegova odločitev in očitno to, kar predsednik Vlade gospod Janez Janša reče, tudi naredi. Tako ali drugače. Vsi pravi vojaki poznajo pot samo naprej. Nikoli koraka nazaj. In to je bilo čutiti tudi na sestanku vseh županov, ko smo bili pred glasovanjem v Državnem zboru zopet povabljeni vsi slovenski župani v Ljubljano in so nam tako s strani ministrstva in s strani predsednika Vlade dopovedovali, kako pomembno je, da župani pritisnemo na poslance iz svojih sredin, da bodo pritisnili za regionalno zakonodajo. In da je v tem žaru kako prikazati, kako veliko in pomembno delo je bilo opravljeno pri oblikovanju pokrajinske zakonodaje, je gospod predsednik dejal, da so bili kar štirje krogi, da so ministrstva prestavila pristojnosti z državne ravni na regijski nivo. Celo štirje krogi in kljub temu njegove besede, je nekaj pristojnosti na koncu prestavil sam predsednik in minister. In to verjetno kaže, da ni čudno, da je toliko pripomb na strokovnost tega predloga in da je toliko očitkov, da se ne upoštevajo dobri predlogi in predvsem nasvet, da se s to zakonodajo in uvajanjem ne hiti. Ker zagotovo ne bo korak naprej. In v tem času smo po drugi strani doživljali toliko delitev, toliko etiketiranja in toliko označevanja, kako smo tisti, ki smo glasovali proti razvoju, proti uravnoteženemu razvoju, proti decentralizaciji, praktično skoraj kot narodni izdajalci za naše državljanke in državljane. Pa vendar je treba jasno povedati, da vsi, ki smo v tem Državnem zboru imeli možnost glasovati, in vsi, ki smo danes še tukaj, smo za pokrajine. Pa vendar nas je veliko takšnih, ki nismo za takšne pokrajine, kot so predlagane in v tem trenutku. In v tem je ta razlika, da se želi med državljankami in državljani ustvariti ta delitev, da, kdor je za razvoj, bo potrdil regije. Kdor pa ni, bo pa proti. Zato je bilo v tem obdobju tudi toliko različnih primerjav. In zagotovo je tista zelo primerna, da je ta pokrajinska zakonodaja in ta postopek podoben tisti zgodbi o cesarjevih novih oblačilih. In jaz sem prepričan, da bo ta poizvedovalni referendum, kjer se bo po nepotrebnem zapravilo toliko denarja, pokazal, da bo marsikateri le na glas zavpil in povedal, da je v tem trenutku cesar pač nag. In da takšna zakonodaja ni dobra. In enako sem prepričan, da tudi spraševati ljudi, ali želijo živeti v svoji pokrajini, je neprimerna. Je celo žaljiva za naše prebivalce in prebivalke. Kot je celo, sem prepričan, lahko označeno kot sprevrženo vprašanje, ki ga je danes dal minister, da je prav, da vprašamo Ljubljano, ali želi biti glavno mesto ali želi biti prestolnica evropska primerljiva. Ko je ravno ta vlada, ravno v Ljubljani na začetku mandata vzela toliko denarja, da bi res lahko še hitreje postala prava evropska prestolnica. Zato bom tudi sam glasoval proti referendumu. Bom pa podprl amandma za prestavitev z 21. na 29. junij.
Hvala. Besedo ima gospod Pajk.
Hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! Sam podpiram vse postopke, ki vodijo k ustanovitvi pokrajin. Zakaj? Zato, ker je pokrajine potrebno ustanoviti. Ker se razvojne razlike med deli v Sloveniji zelo povečujejo in se čedalje bolj povečujejo. Zato, ker take pokrajine kot so zamišljene sedaj, je vsebinski projekt. To pomeni, da je prenos pooblastil, sredstev in tudi kadra, tistih pooblastil, ki prihajajo iz države na pokrajinski nivo, in seveda to je zame vsebina. Sam sem videl ta projekt kot vsebinski projekt. Bistveno manj politični, čeprav ustanovi ga politika. To je pa res. Ampak zato ga srčno podpiram. Ker vem, da je ta projekt vsebinski. Zakaj ne bi o tem povprašali ljudi? Jaz se volje ljudi ne bojim. Pa če bo pozitivna jo bom poskušal spoštovati, če bo negativna, pa tudi. Če malce potegnemo vzporednice med ustanovitvijo neke občine in neke pokrajine. Ali se ne zdi tistim, ki nasprotujete takemu referendumskemu vprašanju nespametno, da bi povpraševali, recimo, za ustanovitev občine nekje na Štajerskem center v Ljubljani in bomo spraševali, če so za eno občino na Štajerskem? To ni logično. Vprašati je potrebno tiste ljudi, ki spadajo v tisto občino. Vzporednost s pokrajino je ravno taka. Jaz prihajam iz Posavja. Zakaj ne bi Posavce vprašali, ali so za ustanovitev Posavja? In naj se odločijo, ali so za ali so proti. Če so za, potem je tudi naša moralna dolžnost v tem Državnem zboru ali pa naslednjega sklica, da se ta volja uresniči. In res ne vidim na tej točki nič spornega, če vprašamo ljudi in jih vprašamo o njihovi volji. Seveda, če pa to še podkrepimo, da izza tega ni politike, ampak da je vsebinski projekt, pa ima to še večjo težo. In mislim, da se bodo ljudje pravilno odločili, pa se naj odločijo tako ali tako. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Koren. Prosim.
Lep praznični pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Danes je namreč velik zapovedan cerkveni praznik. Za tiste, ki morda tega ne vedo. Drugače pa obžalujem, da nismo uspeli priti do dogovora in ustrezne rešitve glede pokrajin tu, v Državnem zboru. Menim, da ni dobro in ni prav, da to odločitev prelagamo na državljanke in državljane. To pa predvsem zaradi slabe izkušnje, ki smo jo doživeli, ko je Državni zbor tako lahkotno, skoraj soglasno povozil referendumsko odločitev glede nedeljskega dela trgovin. Samo Nova Slovenija je takrat spoštovala voljo volivcev. Za Slovenijo je pomemben skladnejši regionalni razvoj. Tudi Koroške, tudi Savinjsko-Šaleške regije in to s pokrajinami ali brez njih. Želel sem pa reči še gospodu Gantarju, ki ga ni tukaj, naj ga ne skrbi glede Nove Slovenije. Toševe in Damijanovićeve ankete so vedno Novi Sloveniji napovedovale zelo slab rezultat, ki pa je bil v resnici potem drugačen. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Generalno je o referendumih moje stališče popolnoma jasno: nisem jim naklonjen in sem proti njim. Preprosto zato, ker smo imeli volitve leta 2004 in dobili 90 poslancev v Državni zbor, da odločajo za njih o njih o stvareh, za kar so bili pač poslani v ta Državni zbor. Tako sem govoril januarja. Tako govorim tudi zdaj in bom še naprej, in se mi zdi to moje osebno stališče popolnoma na mestu. Pa vendar, prav ta referendum je pogojevala opozicija januarja. Zahtevala je referendum, da povprašamo državljane o tem in onem. Zahtevala je manj pokrajin. Zahtevala je glavno mesto. Vse to je tisto, kar na nek način želi koalicija približati tudi opoziciji, da bi vendarle ta pomemben projekt stekel. In ko pridemo do te točke, ponovno vračamo nazaj in rečemo, ne, zdaj pa ne referenduma, ni dobro, ker to ni potrebno, ker zapravljamo davkoplačevalski denar, ker je to in to in to. Pa kako naj državljan razume, kaj mi sploh hočemo s temi nesrečnimi pokrajinami v Sloveniji?! Žal ne vemo. Mnogi ne veste in toliko sprenevedanja. Toliko nekega nerazumevanja te pokrajinske stvari, o kateri je bil nekoč nekdo za, pa je danes proti in ne ve ali nekdo govori: "Ja, pa ne bom spoštoval volje ljudi." Saj to je tvoja odločitev. Jaz vem, da je ne boste nekateri spoštovali. Ampak ena temeljna stvar demokracije pa je, da tudi voljo ljudi spoštujemo. Jaz poskušam tako delati pri vsaki vrsti predlaganih zakonov v Državnem zboru. Tudi povprašam takšne in drugačne državljane, občane: Kaj pa vi mislite o tem? In verjemite mi, veliko dobrih in koristnih napotkov dobim vsak dan od teh naših ljudi, kaj pa je tisto dobro, kar bi bilo sprejemljivejše za to. Ampak žal. Jaz mislim, da koalicija nosi odgovornost v tem mandatu. Zagotovo. In ta vlada poskuša narediti vse, čeprav nekateri govorite: "Prepozno, ni ta pravi čas, pred volitvami." Saj mi smo hoteli to že bistveno prej, kolegice in kolegi. Bistveno prej! A žal se je zataknilo. Spomnimo se tistih 14 dni pred odločanjem v Državnem zboru, ko so nekateri sklenili pakt - Ne! Pokrajin ne bomo imeli! Pa ne zakaj ne, ne vsebina, ne financiranje, ne ono ali drugo, ampak predvsem - NE! In zdaj pač govorimo o tem ali onem. In ko se je pač koalicija odločila, da pa še povprašamo na pobudo, bom rekel, januarske, referendum opozicije, državljane pa zopet ne - kaj bodo državljani o tem odločali?! Ja, ne vem, kaj si v končni fazi želite. Jaz na takšne stvari res, preprosto ne najdem odgovorov na vaše pobude. In toliko čudnih nasprotij med enim in drugim, da človek preprosto to težko prebavi. Res težko prebavi. Mislim pa, da zopet ta današnja razprava tu kaže, ponovno ta razplet o pokrajinah, kako smo si preveč razdeljeni. In to mene blazno moti. V tako pomembnih temah, kot je ta zakon, tisti, včerajšnji, predvčerajšnji, če hočete jutrišnji, predvsem pa pokrajinski tako velike delitve. To me blazno boli, da so v letu 2008 še vedno tako velike razlike med blokovsko delitvijo, če hočete, med tistimi, ki želimo, ki hočejo, ki vam tudi ne pomeni nič 210 županov. Nič vam ne pomeni občinski svet. Nič vam ne pomeni Združenje slovenskih občin, Skupnost občin. Nič ne pomeni Državni svet, nič ne pomenijo te inštitucije, ki po mojem prepričanju zelo dobro vemo, kaj prinašajo pokrajine. Zelo dobro vedo. Se pa strinjam s tistimi, da verjetno toliko neposredno ne tangira državljanov, kaj to prinaša. Oni se s tem res kaj dosti ne ukvarjajo. Pa tudi moramo jih razumeti. Saj niso oni postavljeni, da razmišljajo, kaj bo z razvojem njihove občine, njihove krajevne skupnosti, njihove bodoče pokrajine. To je zagotovo stvar županov, občinskih svetov, regijskih razvojnih agencij in nenazadnje Državnega zbora. In zato, da ta stvar. Prepričan pa sem, da pa ljudje bodo verjetno znali se odločiti. Ker se znajo vedno odločiti, kaj je za njihov razvoj dobro. Prepričan sem, da v Posavju vemo, kaj je za nas dobro. Mi vemo, da potrebujemo samostojno pokrajino, da v biti že imamo turistično regijo, ki jo dobro predvidevamo definiramo med petimi občinami, ki preko regijske razvojne agencije svoje interese lahko uveljavljamo. Imamo možnosti. Se znamo hitro poenotiti kaj je naša prioriteta, in nimamo nobenih težav. Enako vidimo jutri z bistveno večjo odgovornostjo in večjo močjo odločanja, kaj bodo naše priložnosti. In tukaj vidimo mi v Posavju zagotovo. Prepričan sem, da tudi druge regije imajo podobna razmišljanja. In podobno razmišljajo tamkajšnji oblastniki na lokalni ravni, svetniki in podobno kaj bi lahko bilo več, kot je danes. Preprosto to, ker danes ni pošteno do državljanov, ki živimo izven mesta Ljubljane. Ni pošteno do tistih, ki se borimo bistveno bolj za vsak kos evra državnega v tisti prostor, ki si ga moramo pridobiti, in želimo bolj pravično, bolj uravnoteženo, skladnejšo Slovenijo. To je glavni in osnovni cilj in zagotovo tudi odgovorno za bodoči razvoj. Danes se bolj ali manj vsi izgovarjamo na Ljubljano, na Vlado, na Državni zbor, na politiko, ki ima še tako in tako slab rating. Jutri, če imamo pokrajine, boste morali pa sami gospodje o pokrajinah odločati in tudi polagati račune tamkajšnjim prebivalcem o tem ali onem razvoju. In mislim, da je to tisto temeljno sporočilo in kako naj se ta zgodba razvije. Policentričnost - kar govorimo o tem vsi skupaj - ampak na koncu je še centralizem izjemno močan v tej državi, izjemno je močan. Ker stopite skupaj takrat, kadar vam ne paše tisto, da bi vam karkoli pravice, pristojnosti, denar vzeli malce nižje dol, malce od Ljubljane proti Beli krajini, Posavju, Koroški in tako naprej. In žal, jaz mislim, da tu resnično obžalujem te velike razlike v pogledih, razmišljanjih o tem, da je Slovenija samo osrednja Slovenija. Pa ni, gospodje. Še kaj drugega obstaja v tej državi in tudi nas, spoštujete voljo ljudi na tem referendumu, kakorkoli se bodo odločili. Odločitev bo zagotovo takšna, ki je po volji ljudi. Mislim, da tudi ta ni zavezujoč. Je posvetovalen in vsak resen in odgovorni politik kjerkoli ali v opoziciji ali poziciji po mojem globokem prepričanju bi moral spoštovati to voljo referenduma teh ljudi, ki bodo rekli: "Hočem imeti Posavje ali ga pa nočemo imeti. Če boste pa vi Štajerci in Primorci govorili o našem Posavju, bomo odločali mi." In tudi mi ne bomo odločali o Štajerski, Gorenjski, Primorski ne, ker ne poznamo tamkajšnjih razmer, tamkajšnjih vaših ciljev in želja. Zato mislim, da takšno protestiranje proti temu, toliko nategovanja, toliko enih nepotrebnih poti do tega cilja, me resnično, generalno za prihodnost Slovenije kar malo žalosti. Vem, da s tem ne bomo dosegli tistega cilja, ki ga ima ta Slovenija, ki si ga želimo vsi skupaj. Jaz mislim, da, kolegice in kolegi, še vedno je priložnost za popravne izpite. Danes je prva, na junijskem referendumu bo druga in kasneje v Državnem zboru tretja priložnost, da to zgodbo strnemo v najboljšo možno varianto, da ustanovimo pokrajine skupaj v tem Državnem zboru. Skupaj z vami v opoziciji, ki še vedno dvomite, ki nasprotujete tej stvari. Potem ne bo več priložnost, potem bo nov mandat. Verjetno bo zopet nek ciklus, ki se bo lahko vlekel zopet en mandat, dva mandata, in ta Slovenija ne bo prišla do pokrajin. Dobro pa vemo vsi skupaj v Državnem zboru, da 210 občin, toliko županov in občinskih svetov. Ne obstaja zemljevid, ki bi bil vsem po godu. Ne obstaja, ga ni. Ne obstaja, ga ne morete postaviti tako, da bi bil vsakemu županu in občini po najboljši meri. Ampak želimo iskati neke kompromise tudi s tem predlogom 12 plus 1, ki bi se približal tistim glavnim pripombam, ki so bile ves čas opozicije na prvem mestu, število, Ljubljana in tudi referendum. In tudi ponovno ločite, ne, to ni to. To se izgovarjamo, ni pravi čas, so volitve, to bo preveč stalo. Ti argumenti ne gredo skupaj. Mislim, da ni korektno, da se tako pogovarjamo. Jaz bom zagotovo spoštoval voljo ljudi. Mislim, da je to tista pomembna stvar. Verjamem, da boste tudi vi tako, če se bodo tako odločili. Če bodo pa državljani rekli, da pokrajin ne želijo. Potem pa, recimo, spoštovani, zaključimo stvar, končajmo zgodbo in ne omenjajmo več pokrajin v tem mandatu, pa verjetno tudi v prihodnjem mandatu ne. Upam, da bo ta rezultat veljal tudi za prihodnji mandat Vlade in Državnega zbora. Nekaj bo veljalo verjetno. Mogoče za strokovnjake, take in drugačne, ki vidite pokrajine drugače, kot jih vidimo nekateri. Tega amandmaja ne bom podprl, ker ni nobenih posebnih težav s tem, da bi ga prestavili. Kajti, že tako smo preveč prestavljali te dogodke v čas, v katerem smo sedaj. To bi lahko rešili že predčasno z nekim razumevanjem enih in drugih, kar je bila velika želja ministrstva. Ne nazadnje toliko usklajevanj, pogovarjanj vseh raven te države o nobenem zakonu do sedaj ni bilo. Pa tudi to ni bilo dovolj. Očitno ni dovolj, ker se pač nekdo odloči, da pač tega ne bo sprejel, ker mu to iz takšnih in drugačnih razlogov ne paše, da bi se zgodila decentralizacija Slovenije. To je glavni, ključni problem. In to moramo priznati na glas. Tisti, že veste, ki ste proti temu zakaj tako trdite. Ker imate verjetno svoje argumente, ker mogoče tudi to ne gre po godu državni upravi, ki bo imela spremembe. Ne gre po godu nekaterim politikom, ki pač krojijo vrh osrednje Slovenije in tako naprej. Spoštovane kolegice in kolegi! Še je čas, še so možnosti, da popravni izpit naredimo. Naredimo ga tako, da bo tisto najboljše za bolj prijazno, uravnoteženo in skladnejšo Slovenijo in vseh državljanov, ki tukaj živijo, ne samo ideja privilegiranih, ki so razlike v zadnjih letih postale neverjetne. O tem smo že govorili v tem Državnem zboru. Jaz jih ne želim še povečevati, ampak želim, da jih zmanjšamo. Želim pa vse dobro mestu Ljubljani, mojemu glavnemu mestu, da se še naprej uspešno razvija. Ampak dopustite, da se razvija tudi Koroška, Posavje, Bela krajina in še drugi.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Čez štiri mesece bodo državnozborske volitve. Ker naj bi bile pokrajine tudi ene izmed politično najbolj izpostavljenih tem v predvolilni kampanji ne morem reči drugega kot to, da si je aktualna oblast s tem v zvez umislila tudi poseben referendum in si bo tako s sredstvi državnega proračuna zagotovila brezplačno politično agitiranje. Ko je ta isti predlog v januarju predlagala opozicija, je predsednik Vlade Janez Janša temu odločno nasprotoval. Ni važno, ali je predlog dober ali slab. Važno je, kdo ga predlaga. Saj se še spomnite slovitega reka enega izmed prvakov Demosa, ko je dejal: "Ni važno kaj zna, važno, da je naš." Poleg tega je referendum zgolj posvetovalne narave in za zakonodajalca ni zavezujoč. Ima zgolj politično zavezo, kar je seveda tudi zelo pomembno. Pa se je v preteklosti že velikokrat zgodilo, da se volja ljudi ni spoštovala. Posebej v povezavi z ustanavljanjem občin v 90-ih letih. Tako je na primer Državni zbor kar po tekočem traku ustanavljal občine, četudi so ljudje na predhodnih referendumih glasovali proti. Prav lahko se zgodi, da bomo stroške za referendum v višini treh milijonov evrov dobesedno vrgli skozi okno. Še bolj pa so nejasna referendumska vprašanja in po končanem referendumu zelo možni zapleti z interpretacijo rezultatov, na kar je opozorila tudi državnozborska Zakonodajno-pravna služba. Zelo zanimiva bi bila tudi analiza vseh koalicijskih politikantskih poskusov in različnih variant referendumskega vprašanja ter obnašanja posameznih koalicijskih strank in njihovih predsednikov, ki so dobesedno iz dneva v dan spreminjali svoja stališča. Če parafraziram dr. Igorja Lukšiča, potem lahko rečem, da koalicija iz Slovenije dela bojišče pritlehnih bojev za drobtinice, za državne službe, delitev proračunskega plena in medstrankarske razprtije. Če bo 13 novih pokrajin zgolj 13 novih birokratskih centrov v pokrajinah brez lastnih finančnih virov in finančno povsem odvisnih od vsakokratne vladajoče koalicije, potem takih pokrajin v Sloveniji ne potrebujemo. Mi rabimo policentrični razvoj. Ne zgolj še en dodatni center moči, kamor bomo, recimo, iz Idrije hodili moledovat in prepričevat Vlado na pokrajinski ravni v Novi Gorici, da na primer nujno rabimo nov dom upokojencev ali pa sredstva za varno zaprtje rudnika in sanacijo okolja, obremenjenega z živim srebrom in radonom. Mi rabimo dobro in premišljeno pokrajinsko zakonodajo, avtonomne pokrajinske finančne vire in predvsem enakopravno obravnavo manjših središč oziroma subregij znotraj posameznih pokrajin. Zato pa potrebujemo več časa, kot ga imamo na razpolago danes. Predvsem pa potrebujemo temeljito razpravo in soočenje različnih pogledov, ki ne bodo obremenjeni z bližajočimi se državnozborskimi volitvami. Če je res, kar je pred časom dejal predsednik Vlade, da ustanovitev pokrajin ni projekt te Vlade, temveč je to skupni projekt celotne Slovenije, kako naj si potem razlagamo obnašanje koalicije, da je s pičlo nastrgano večino izsilila pozitivno odločitev na matični komisiji in je nič več ne zanima širše soglasje v Državnem zboru. Če bi šlo res za projekt celotne Slovenije in ne samo Vlade, potem ne bi v predvolilni vročici izsiljevali z referendumom. Če bi imeli iskreno željo vprašati ljudi za to, ali v Sloveniji ustanovimo pokrajine ali ne, potem bi referendum lahko predlagali že bistveno prej. Tudi pokrajinsko zakonodajo bi lahko v miru in s premislekom obravnavali, ne pa ob obstrukciji opozicije. In na koncu, to ni projekt celotne Slovenije, niti vseh poslancev koalicije ne, temveč projekt pičlo nastrgane večine v Državnem zboru.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani minister, kolegice, kolegi! Dovolite mi, da najprej pozovem vodstvo Državnega zbora, da preveri kaj se dogaja v tej dvorani, saj že nekaj dni slutimo neprijeten vonj. Verjetno ni ta vonj posledica, da bi pregorevala inštalacija. Namreč tak vonj zaslutiš, ko prideš v dvorano. Verjetno ni ta vonj posledica naše obravnave o pokrajinah v Republiki Sloveniji, ki je več kot, bom rekel, pretirana v nekaterih delih. Verjemite mi, spoštovane in spoštovani, tudi vaši in naši volivci bodo nam zamerili. Koliko kateremu, je pa seveda odvisno od rezultatov, ki jih bomo prebirali in seštevali v letošnji jeseni. Kakorkoli že, zavedati se moramo, da je ustanovitev pokrajin naš skupni projekt. To ni projekt koalicije. To je projekt Državnega zbora, tako koalicije kot opozicije. Ko sem pogledal nekatere volilne programe iz leta 2004 in predvsem v tistem delu, ko smo mnogi napovedovali ustanovitev pokrajin tako v koaliciji kot v opoziciji, bomo verjetno iz teh programov morali ali pa mogli preplonkati vsaj v tistem delu, kjer smo zapisali leta 2004, tudi v letu 2008, da bomo ustanovili pokrajine. Pokrajine Slovenija potrebuje. Pokrajine Slovenija mora imeti. In tega se zavedamo tako v koaliciji kot v opoziciji. Meni je iskreno žal, da v teh mnogih razpravah nismo uspeli najti skupnega jezika in zbližati nekaterih vsebinskih sprememb v zakonih, kar bi olajšalo delo, predvsem pa skrajšalo čas obravnave. In seveda smo z nagajanjem prišli v časovno stisko, in če samo začeli z ustanovitvijo pokrajin, s spremembo Ustave Republike Slovenije in tam dobili velik konsenz, da smo tako Vladi Republike Slovenije dali možnost, da pripravi vsebinsko ustrezno zakonodajo, potem žal, pa morda tudi zaradi trme in nagajanja, moramo zaključiti ta naš projekt v tem mandatu na osnovi Ustave Republike Slovenije. Kaj pravzaprav želimo? Želimo državljanke in državljane povprašati, da nam pomagajo, kot je bilo danes tukaj že velikokrat povedano, iz te godlje ali iz te farse ali kakorkoli že. Ampak to so demokratični procesi, demokratični postopki. Jaz ne vem, zakaj jih tako imenujete, da nam tukaj pomagajo, da jih povprašamo, kaj in kako mislijo glede pokrajin. In tisto, kar smo v poznih nočnih urah sinoči ali pa ranih jutranjih obravnavali in prišli do zaključka, dopolnjen Predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ter statusu Mestne občine Ljubljana. To bomo vprašali volivke in volivce 22. junija in to zaradi tega, ker nismo bili toliko modri. Nismo se znali uskladiti. Nismo se znali dogovoriti in gremo povprašati sedaj njih, ali so za to ali niso. Morda pa nas bo kasneje, ko bomo videli rezultate, poenotilo tisto, kar bodo rekle državljanke in državljani, ali želijo ustanovitev pokrajin v Republiki Sloveniji ali ne. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Hvauc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ko smo poslušali obrazložitve kolegov iz opozicije, zakaj so proti, smo slišali tudi nekaj okoli občin. Da smo že na občinskem nivoju preveč razdrobljeni, da so občine premajhne, da niso sposobne opravljati svojih funkcij in podobne stvari. Moram reči, da je naša poslanska skupina v letošnjem letu opravila obisk v vsaj 150-ih občinah in videli smo marsikaj. Tudi v malih občinah, ki so prej živele nekje na obrobju, se je po tistem, ko so bile ustanovljene, zgodilo marsikaj pozitivnega. Marsikaj se da videti. Tudi manjše občine se zelo razvijajo, dohitevajo zaostanek za nekaterimi centri, ki so prej bili. Ampak takrat, ko niso sami mogli odločati o svoji usodi, o svojem razvoju, takrat so bili pač na obrobju. Seveda nekateri poslanci, ki se gredo visoko politiko, mogoče teh stvari ne vidijo zato, ker pač gledajo iz tega prostora, ne vem, na kakšen način po celi Sloveniji. Mi, ki smo šli na teren, smo si to lahko ogledali. Je pa res, da nekatere občine ali pa precej občin ali velika večina občin nekaterim nalogam pa vseeno ni kos. To so večji projekti, ki so vezani na infrastrukturo, na gospodarjenje z odpadki, čiščenje odpadnih voda, oskrbo s pitno vodo in podobne stvari. To so pa večji projekti, dolgoročni projekti, ki jih nekatere občine res ne zmorejo. Zato tudi ne morejo črpati evropskih sredstev, ki so na voljo za te namene. In mi tudi zaradi tega ponujamo rešitev pokrajine, s katerimi bi te občine na nek način povezali. Jih združili zato, da bi lahko izkoristili vse te resurse, ki se ponujajo, pa jih mogoče kot občina niso uspeli ali financirati ali organizirati. Drugo, kar bi rad povedal, je to, da je en moj spoštovani poslanski kolega s Štajerske omenjal, da se na Štajerskem dogajajo neki čudni procesi, da nekateri štajerski poslanci zagovarjamo Štajersko zato, da si bomo zagotovili mesto predsednika pokrajine in podobne neumnosti. In moram povedati nekaj. Bilo bi dobro, da bi si spoštovani kolega prebral predlog zakona o pokrajinah, kjer govori o nezdružljivosti nekaterih funkcij. Tam je jasno zapisano, da poslanec ne more biti predsednik pokrajinskega sveta oziroma pokrajine. Torej, nikakor ne gre za to, da štajerski poslanci navijamo za štajersko pokrajino zato, da bi si zagotovili neke funkcije. Navijamo zato, ker želimo da bi se tudi Štajerska razvijala, da bi se zmanjšal ta zaostanek za Osrednje-slovensko pokrajino ali še za kom. Ker pač kazalci niso tako ugodni, da bi lahko bili zadovoljni. Mogoče je pa res to, da tisti poslanec, ki kaže na to možnost, računa na to, da na naslednjih volitvah ne bo več izvoljen in si bo pač potrebno zagotoviti neko drugo mesto seveda v čim večji pokrajini, da bo tudi to pomembna funkcija in po verjetnosti ali po možnosti naj bi bila to neka "mega štajerska pokrajina", kjer bi mogoče priključili še Pomurje, Koroško seveda s sedežem v Mariboru in potem bi bili vsi zadovoljni. Jaz bom seveda še naprej podpiral to regionalizacijo Slovenije in z veliko pozornostjo prisluhnil tudi mnenju državljanov in državljank, ki bodo svoje mnenje izražali na referendumu.
Hvala. Besedo ima gospa Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Priznati moram, da v tej dvorani ni čutiti zmagoslavja. Prej lahko čutimo določeno olajšanje vsaj dela poslancev, zaradi tega, da smo prešli po dolgotrajnih pregovarjanjih do točke, ko lahko sprejmemo določeno odločitev. Čas ni bil naš zaveznik, interesi so bili zelo različni. Variant je bilo preveč. Danes bomo odločali o Odloku o razpisu posvetovalnega referenduma. Sama bom podprla odlok, ker menim, da je bilo doseženo soglasje. Čeprav bi si želela veliko širšega, ki daje možnost za naslednji korak. Bi pa želela povedati, da vidim to točko, ki smo jo dosegli, za nadaljnje izhodišče za razprave in pogajanja. Zaradi tega, da bi dosegli večje soglasje in da bi upoštevali dva elementa, in sicer, Ljubljano kot samostojno pokrajino in pa Osrednjeslovensko regijo, ki ji marsikdo nasprotuje, da bi postala model ostalim regijam. Tako bi lahko dosegli manjše število regij, za kar smo si v Novi Sloveniji že prizadevali. Notranjska, Notranjci ne bomo dobili svoje regije. Premalo nas je. Nihče nam nikoli ni nič obljubljal. Zavedamo se, da bomo morali s svojim delom, svojim znanjem in s pogoji, ki jih država lahko in mora ustvarjati, skupaj z drugimi v Osrednjeslovenski regiji, si prizadevati za zmanjšanje razvojnih razlik. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Sama absolutno podpiram posvetovalni referendum o pokrajinah, ki naj bi bil, kot kaže, 22. junija. Menim namreč, da gre za izjemno pomembno problematiko, v katero je pravzaprav vpet vsak državljan Republike Slovenije. Ne glede na to, kako intenzivno se s to problematiko ukvarja. Glede na to, da nam zaradi tistih iz opozicijskih vrst , ki so sicer na začetku podpirali ta projekt, potem so se čudežno iz tega projekta umaknili, glede na to, da so se umaknili, nam po rednem postopku tega ni uspelo izpeljati v Državnem zboru, je seveda edino pravilno, da o tem pomembnem vprašanju vprašamo državljanke in državljane Republike Slovenije. Moram pa reči, da me zelo skrbi, ko se ob takih vprašanjih ne najde nekega konsenza znotraj opozicije in koalicije. Ampak tega smo pač že vajeni. Socialni demokrati so sicer podprli spremembo ustave. Tako da smo lahko začeli s temi postopki glede pokrajin. Ampak zdaj so se pa nekako umaknili. Verjetno nanje vpliva malce tudi predvolilni čas. kdo bi jim zameril! Podobno je tudi pri še enem izjemno pomembnem vprašanju. Tega smo vajeni, na primer, pri Evrosredozemski univerzi. Vsi vemo, da ta projekt, recimo, podpira 39 držav. Je izjemno pomemben za Slovenijo, za njeno nacionalnost, za vse, kar pač sodi k visokošolskim vprašanjem. Ampak Socialni demokrati so prej, recimo, to z veliko vnemo podpirali. Danes temu projektu pravzaprav nasprotujejo s tem, ko ne želijo dati neke pravne podlage, da bi to lahko izpeljali. Naj se vrnem k referendumu o pokrajinah. Sama sem prepričana, da verjetno ni prebivalca te države, ki si ne bi želel boljšega razvoja znotraj regije, v kateri živi. In temu pač nekateri skušate oporekati in pravzaprav ne želite, da bi se nekatera vprašanja, ki bi izboljševala življenjski standard ljudi, dejansko lahko izvršila. Jaz sem prepričana, da bi decentralizacija, predvsem pa uvedba pokrajin lahko bistveno pripomogla vsaj v nekaterih segmentih k izboljšanju nekega, tudi finančnega stanja ljudi, ki se nahajajo v določenih pokrajinah. Moram se namreč zavedati, da niso vse pokrajine tako bogate ali pa tako dobro stoječe, kot je na primer ljubljanska in tako naprej. Sama bi se naslonila mogoče predvsem na referendumsko vprašanje, ki se navezuje na področje Primorske. Veliko je bilo polemike v medijih prav glede tega, ali je enotna Primorska ali dve regiji. Se pravi Severna Primorska, Južna Primorska oziroma Goriška, ampak še večje vprašanje se je pa postavljajo, kakšno ime, če bi bili dve regiji. Se pravi, da bi ostala Južna Primorska, potem pa ali Goriška ali Severna Primorska. Jaz sem mnenja, da težko mi sami odločamo o tem vprašanju. Zato je prav, da posvetovalni referendum omogoča, da se ljudje lahko odločijo o imenu. Pravzaprav so oni tisti, ki na tistem območju živijo in natančno vedo, kako dihajo in kaj jim neko ime predstavlja. Tudi v zgodovinskem smislu ali pa kulturnem. Me pa moti, če se namensko plasira v javnost nek kulturni ideološki boj. Vedno znova pod pretvezo, da gre za neko skupno Primorsko tako kot že v zgodovini. Vsi se zavedamo, Primorci smo bili od nekdaj zelo zavedni in zelo poenoteni, ko je šlo za vprašanja. Jaz sem prepričana, da se bodo znali tudi v tem primeru pravilno in modro, dobro odločiti. Seveda pa jim moramo dati to možnost. Že prej sem rekla, da je res, da ni vsaka regija tako dobro razvita, nima takšnih pogojev za Goriško oziroma za Severno Primorsko. Kako se bodo ljudje odločili, bomo videli 22. junija, za kakšno ime. Je vsekakor značilno, da ima dobre gospodarske kazalce, da ima boljšo izobrazbeno strukturo prebivalcev kot Slovenija v povprečju. Tudi stopnja registriranja brezposelnosti v tej regiji je podpovprečna. Vendar pa sem sama prepričana in k temu bi morali vsi strmeti, tudi v opoziciji, da bi ta regija, tako kot tudi ostale, če bi postala samostojna pokrajina, čez leta lahko pokazala še bistveno boljše in višje rezultate. Zato jaz sama absolutno podpiram ta referendum in prepričana sem, da se bodo tisti, ki bodo odšli na referendum, znali pravilno odločiti. Kajti sama sem prepričana, da si teh pokrajin še kako želijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Ko se pogovarjamo o pokrajinah, se pogovarjamo predvsem o tem, da poskušamo razgraditi obstoječi državni sistem in delovanje države kot take. In to počnemo na tak način, da se pravzaprav preglasujejo tisti zakoni, ki opredeljujejo posamezna področja, kako naj bi funkcionirali, zgolj z večino, ki jo zagotavlja koalicija. Ne spoštuje se pa vseh tistih opozoril, ki jih dajemo po Ustavi, da bi bilo potrebno zelo dobro premisliti prav vsako področje, preden se dokončno odločimo, kako ga bomo razgradili in kako bo to v praksi sploh lahko delovalo. Še posebej neodgovorno se mi pa zdi, da se o pokrajinah pogovarjamo ob zaključku nekega mandata. In še posebej ob dejstvu, da se pravzaprav v tem mandatu srečujemoz vse večjo zadolženostjo države in da se srečujemo z zelo velikim problemom inflacije. Jutri, ko naj bi pokrajine zaživele, se bo zgodilo naslednje, da kar naenkrat ne bo več Ljubljane, kjer se je, recimo, vzel denar, da se je prerazporedil tudi na druge kraje. Kar naenkrat ne bo več sredstev iz avtocest, ki se je prerazporejal tudi za druge potrebe. Pa ne samo za ceste, ampak tudi za druge potrebe, ki jih je vlada opredelila. In ne nazadnje se je vzelo tudi obrambi. Če se spomnimo, proračun, ki smo ga sprejemali, se je zelo veliko posegalo na to področje kljub temu, da se je vedno zagotavljalo, da moramo spoštovati izhodišča in obveznosti, ki smo si jih pravzaprav začrtali z vstopom v zvezo Nato. Jutri, ko se razdeli država na pokrajine, teh možnosti ne bo več. Vemo pa, da je javnofinančni okvir za delovanje pokrajin in za državo, povsem enak, kot je danes. Ni novih finančnih virov, s katerimi bi lahko utemeljevali dejstvo, da bomo zmanjševali razvojne razlike, če bodo pokrajine ustanovljene. Sredstev je praktično toliko na razpolago, kot jih imamo danes. To je to ključno vprašanje, ko se pogovarjamo o pokrajinah, ali resnično prinašajo razvoj ali prinašajo dodatno javno porabo ob takšnem načinu, ob takšni vsebini zakona, kot so ta hip oblikovani in v proceduri v Državnem zboru. Tako, da to so ta ključna vprašanja na katera vedno sam pa tudi moji kolegi iz vrst Socialnih demokratov vedno znova opozarjamo, ali in na kakšen način pristopiti in kdaj pristopiti k ustanavljanju pokrajin. Želim pa izpostaviti tudi še eno posebno vprašanje. Kakšne pristojnosti pa te pokrajine naj bi sploh imele? Če vemo, da je po tem predlogu, ko se pogovarjamo o tem referendumskem vprašanju, v eni pokrajini 37 občin, v drugi, recimo, jih je samo 5. Kako bomo definirali pristojnosti in naloge, ki jih bodo imele pokrajine, da bodo lahko enakopravno in enakomerno zagotavljale razvoj prav na vseh področjih, ki jih naj bi pokrajine tudi izvajale? Jaz zaenkrat nisem dobil odgovora kako bo neka pokrajina s petimi občinami lahko uspešno oblikovala univerzo in organizirala prav vse, kar naj bi pokrajina po teh nalogah, ki se prenašajo na njih, dejansko tudi zagotavljala. In če izpostavim mogoče samo eno dejstvo, ki se nanaša tudi na izgradnjo hidroelektrarn in na sredstva, ki se namenjajo v hidroelektrarne iz vodnega sklada. Vodni sklad oziroma vodna povračila naj bi bila po novem tudi vir pokrajin. Torej, bo potrebno odpreti to zelo pomembno vprašanje, kako bomo dokončali izgradnjo verige hidroelektrarn na Savi, če se prenesejo sredstva vodnega sklada na pokrajine. Ali bo, recimo, kolega Janc, Posavje svoj del vodnega sklada namenilo še vedno za izgradnjo hidroelektrarn? Mislim, da se lahko zgodi, da se vam bo še kako kolcalo po državi, ki financira ta pomemben projekt, in ni nobenih težav tudi pri razvoju tega dela Slovenije. Tako, da je cela vrsta vprašanj resnično odprtih, nedorečenih in tako na vrat na nos sprejemanje tako zahtevne zakonodaje, ki razgradi državo in jo postavlja na povsem nova izhodišča, je neresno. Še posebej neresno pa, da se poslužujemo pravzaprav tega vprašanja skozi oblikovanje referendumskih vprašanj v posameznih pokrajinah, ki naj bi jih koalicija predlagala, da so to tiste pokrajine, ki so po meri ljudi. Daleč od tega. Prav zanima me kako bomo lahko opredelili skupen interes in dosegli soglasje v Osrednjeslovenski pokrajini, ki sega od južne meje pa do severne meje. In vedno znova se mi postavlja vprašanje, kako in kaj bo s pokrajinami, če v osrednji Sloveniji referendum ne uspe oziroma kaj v tistem trenutku, če sploh v katerikoli pokrajini referendum ne uspe? Ali bomo ustanovili pokrajine potem samo tam, kjer so referendumi uspeli, tam kjer niso, pokrajin ne bo? Žal to ni mogoče v praksi. Je pa to zelo pomembno in odprto vprašanje, ki pa se bo po mojem mnenju zgodilo ravno na območju osrednje Slovenije. Če že se pogovarjamo o tem, da zmanjšujemo razlike, potem bi Vlada morala izračunati, kje so tiste razvojne potrebe, kje so tiste razvojne razlike, ki nastajajo dejansko v praksi in na terenu. In na podlagi tega poskušati oblikovati potem in število pokrajin in pristojnosti in mehanizme, da se te razlike zmanjšujejo. Žal te pokrajine tega ne odražajo. Daleč od tega. Kako bo ena osrednja Slovenija, tako kot je sedaj predlagana, zmanjševala razlike v južnem delu Slovenije? Vedno znova izpostavljam to vprašanje. Zakaj južni del Slovenije ne more imeti svoje pokrajine? Ker bi lahko zelo jasno izračunali, da so največje razvojne razlike med vsemi pokrajinami, ki so predlagane, prav med južno Slovenijo in med vsemi ostalimi. Ampak Vlada niti noče izračunati indeksa razvoja v tem območju, ker ve, da bi pravzaprav morala sprejeti odločne mehanizme, da se te razvojne razlike v južnem delu Slovenije zmanjšujejo. Ampak žal tega noče narediti. Išče rešitve v osrednji Sloveniji. Išče rešitve v, recimo, veliki jugovzhodni Sloveniji ali pa v Dolenjski regiji. Žal pa južni del Slovenije vedno izostane kot tisti del, ki to državo očitno ne zanima. Ali pa meni, da je tako razvit, da te pomoči razvoja ne potrebuje. In to je ključno vprašanje, ki ga tudi ta referendum ne razrešuje in prav ne vidim nobenega, razloga zakaj bi se, recimo, v Kočevju odločili za to, da smo za to pokrajino, za osrednjeslovensko pokrajino. Prav nobenega razloga. Prinašala bo več težav. Danes se lahko pogovarjaš z ministrstvi, se pogovarjaš z državo kot tako. Jutri s pokrajino, ki, ne veš, koliko denarja bo sploh imela za to, da bo lahko izvajala svoje razvojne naloge. In poudarjam, v Ljubljani ne bo možno več jemati avtocestam. Ne bo možno več jemati. Potrebno bo pa odplačevati kredite. To pa bo. Teh novih virov, s katerimi bi lahko obvladovali vse te razmere, pač v tej pokrajinski zakonodaji ni. In eno od pomembnih vprašanj, ki sem ga vedno izpostavljal je: Kako bomo v pokrajinah vzdrževali in gradili glavne državne ceste? Vse razen avtocest in hitrih cest postane pristojnost pokrajin. Kje je vir za to, da bomo lahko uspešno posodobili in zgradili cestno omrežje, ki nas bo izenačilo s tistimi, ki imajo, recimo, hitre in avtoceste. Tretja razvojna os, tretja razvojna os, četrta razvojna os. To so osi, ki nimajo virov. Že danes nimajo virov. Jutri jih bodo imeli pa še manj. Vendar država bo ta problem prenesla na pokrajine in bo rekla: "Oprostite. Potem ste pa vi odgovorni za svoj razvoj in si zgradite svoje razvojne osi." Od kod, vas sprašujem. In to je ključni problem. Ker ta zakonodaja pač ne daje konkretnih virov, konkretnih rešitev za tista območja, ki so daleč najbolj razvita, nerazvita. Te razvojne osi se nanašajo ravno na ta območja. Če bi dobil odgovor, da imamo skozi pokrajinsko zakonodajo zagotovljena sredstva za tretjo razvojno os, četrto razvojno os, tretjo razvojno os, potem bi verjel, da zmanjšujemo razvojne razlike v Sloveniji. Vendar ta hip, vsaj kolikor jaz vem, tega odgovora v parlamentu ni bilo. In dokler ga ni, se je neresno pogovarjati o tem, da ustanavljamo pokrajine v takšnem številu, kot jih ustanavljamo. In glede na število oziroma velikost pokrajin. Če je lahko ena pokrajina sestavljena iz petih občin, potem ne vidim razloga, zakaj ne bi v Sloveniji imeli 25 pokrajin. To je primerljivost. Potem pristojnosti v teh pokrajinah in naloge, ki jih lahko pokrajine dejansko izvajajo. Če pa se pogovarjamo o pokrajini, ki ima 37 občin. Ena jih ima 5, pa ni mogoče oblikovati tudi osrednje zakonodaje, s katero bomo rekli, kaj pa naj bi pokrajina sploh imela v svoji pristojnosti in kaj naj bi bila tista njena izvirna naloga, da bo izvajanje nalog primerljivo z vsemi ostalimi pokrajinami. Že tako se pri nekaterih ključnih odločitvah, ko se pogovarjamo, recimo, o uvajanju redarjev in nadzoru v cestnem prometu, ne znamo dogovoriti, ali je to dobra rešitev ali ni, da se bo nekje prepletalo to vprašanje. Drugje pa sploh ne bo rešeno. Gre za neenotne rešitve, nekonsistentne rešitve. In seveda ni mogoče podpirati tudi takšne pokrajinske zakonodaje in takih vprašanj, ki so danes na dnevnem redu. Zato ne bom podprl tega referendumskega vprašanja oziroma odloka. Hvala.
Hvala. Preden dam naprej besedo, dovolite, da obrazložim, zakaj se je v ozadju dvorane pojavil nek vonj. Namreč, gre za vonj po rezanju pločevine, ki se je širil po zračnih kanalih iz kleti. Dela so se pa končala že pred tremi urami in sedaj pač čakamo, da se bo takorekoč prezračilo. Besedo ima gospod Školč.
Hvala lepa. Gospod predsednik, najprej bi imel nek proceduralni predlog. Zato sem prej dvignil roko. In sicer bi rad, da mogoče za 10 minut prekinete sejo iz preprostega razloga, ker od gospoda Jazbeca in služb komisije ne moremo pridobiti nekega pomembnega dokumenta. Iz nastopa gospoda Rezmana smo sklepali, da član, ki je včeraj sedel na sedežu DeSUS-a, ni zastopal DeSUS-a. Vi pa veste, da so te komisije oziroma odbori narejeni tako, da posamezna mesta pripadajo poslanskim skupinam. Poslanske skupine predlagajo imena in ti potem v imenu poslanskih skupin tam zastopajo svoja ali stališča poslanskih skupin. Najprej je kazalo, da bi to pooblastilo, ki bi ga gospod Klavora moral imeti, zlahka dobili. Ampak vpogled v to pooblastilo ne moremo dobiti in iz nastopa gospoda Rezmana sklepamo, da mogoče gospod Klavora ni imel veljavnega pooblastila. Radi bi vedeli, gospod Janc, kaj je s tem pooblastilom. Kajti od tega je odvisna tudi nadaljnja diskusija. Gospod Jazbec je pač rekel, da nam tega noče dati. Mislim, da smo do vpogleda v to pooblastilo upravičeni. In od tega je res odvisna regularnost glasovanja na včerajšnji seji. Prosim za 10 minut odmora in za pomoč za vpogled v to listinsko dokumentacijo.
Hvala. Mislim, da so vaši pomisleki - morda ali niso na mestu. Ne vem. Pogovorite se s predsednikom odbora. Poročilo, ki smo ga prejeli, zadošča za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Imate pa besedo tudi na temo, ki jo obravnavamo. Ali želite razpravljati?
Hvala lepa. Seveda želim tudi razpravljati. Vendar bi rad rekel, da obstaja teza, da, če gospod Klavora ni imel ustreznega pooblastila, ni mogel glasovati. S tega vidika je tudi vprašljivo poročilo, ki smo ga dobili. Tako, da to prvič, da ne moremo pogledati v javne papirje neke komisije ali odbora in bolj kot se bo to zavlačevalo, večji bo dvom, da je kdo drug namesto gospoda Žnidaršiča, ki je včeraj sicer bil tukaj, to pooblastilo lahko podpisal ali pa kako drugače spravil v obtok. Ampak, kakorkoli. Dopolnilo, o katerem razpravljamo, govori o tem, da bi datum premaknili za teden dni. To dopolnilo podpiramo. Podpiramo ga zaradi tega, ker bi teden dni kasneje lahko odprli pred državljani in državljankami tudi drugo vprašanje: Kaj storiti s to znamenito Kosovo protikorupcijsko komisijo? To je ozadje tega predloga. Zato bom govoril malenkost tudi o teh vprašanjih, da bodo stvari bistveno jasnejše. Tudi razprava o teh protikorupcijskih telesih je razprava, ki bremeni Državni zbor cel ta mandat. Pogledi so različni. In več kot primerno bi bilo, da bi lahko tudi ljudi povprašali, ali soglašajo s tem - poenostavljam - da se ta Kosova protikorupcijska komisija, tako kot je zamišljena, ukine in nadomesti z vsemi temi drugimi čarovnijami, ki jih predlaga koalicija. Zakaj je to pomembno, gospod predsednik. Mi smo danes meddrugim brali, da je ta protikorupcijska komisija res trn v peti tej koaliciji. V časopisu lahko preberete, da so po njihovih poročilih visoki policijski uradniki preprečili preiskavo o morebitnih zlorabah soproge ministra Rupla glede rabe sredstev, ki jih ima na razpolago minister. Spomnili se boste, da ste svoj čas tudi sami preprečili, da bi Državni zbor na katerikoli komisiji ali odboru o tem razpravljal, in ste me prepustili pač drugim oficirjem vaše stranke, da sem se z njimi boril za umestitev te točke na dnevni red. Vendar nikoli ni bila uvrščena na dnevni red Odbora za zunanjo politiko, čeravno je šlo za dejavnosti na zunanjem ministrstvu, čeravno je šlo za uporabo službenih vozil zunanjega ministrstva in čeravno je šlo za metle, imate prav - in šoferje zunanjega ministrstva, ki so stregli ne zunanjemu ministru, ampak njegovi soprogi. To je bilo v Ljubljani, če ne veste, kje je zunanje ministrstvo. Kajti govorimo o tem, da imamo predlog za spremembo datuma, ki bi odprl tudi to za vas očitno boleče vprašanje. Te stvari so bile očitno pod neko policijsko preiskavo. Bile so pod drobnogledom te komisije. Sedaj smo dobili poročilo, da so visoki policijski uradniki preprečili zaradi tega, ker naj bi šlo za bagatelno oškodovanje, ta postopek razčiščevanja, za kaj je res šlo. Zakaj to govorim? Zato, ker obstaja še niz drugih situacij, kjer se izkaže, da so neodvisni organi precej v napoto vaši koaliciji. In zato, ker si ne želite na referendumu slišati, da ljudje podpirajo neodvisne organe, ki bi preučevali sume korupcije državnih uradnikov. S tega vidika je smiselno podpreti ta datum. S tega vidika je to tudi korak, ki bi tudi opozicijo zavezal k temu, da iščete tudi večje soglasje glede vprašanj o pokrajinah. Kar se tiče teh pokrajin dvomim, da bo to sprejeto. Glede na to, kar smo poslušali ponoči. In bom rekel, zgodaj zjutraj. Ampak dejansko se je pa potrebno vprašati, kakšen bo efekt tega referenduma. Sam bi si upal sklepati, da ne bistveno večji kot tisti, ki je povpraševal po smotrnosti ali upravičenosti nedeljskega dela. Tudi tam smo izvedeli za voljo ljudi. In tam koalicija štiri leta ni naredila nič, da bi se zmanjšalo nedeljsko delo. Sindikati pravijo, da je nedeljskega dela danes še več, da stvari nekatere pač niso urejene in da ta referendum žal v ničemer ni izboljšal položaja delavk in delavcev. Niti jih ni pripeljal bolj k družinam in očitno ne tudi k maši, kar je bil eden od takratnih argumentov. Zato se bojim, da referendum lahko pripravi niz odgovorov, ki znajo biti med seboj kontradiktorni. Ampak časa za sprejem zakonov, ki bi uzakonili to pokrajinsko zakonodajo, pa ne bo več. Tisto, kar je že v tem trenutku popolnoma jasno, je, da je to referendum, ki se ne bo končal s sprejemom zakona, ampak z neko potratno in niti ne strokovno dobro pripravljeno anketo. Kajti, če bi hoteli izvedeti, kaj si ljudje o čem mislijo, glede na status in možnosti, ki jih imamo kasneje, bi bilo bistveno bolj smiselno, da bi izvedli resne terenske raziskave in ankete. Lahko tudi v aranžmaju služb, ki jim bolj zaupate od teh, ki so, ki javno mnenje raziskujejo desetletja. Prihranili bi veliko denarja in političnega prepira bi bilo bistveno manj. Ob teh zadevah, koliko členitev Slovenije vpliva na razvoj, bi kazalo tudi v tem trenutku povedati, da ni prepričljivih dokazov, da bi členitev na pokrajine pomenila večje razvojne možnosti. Danes je bilo že mimogrede rečeno, da tam, kjer je bila členitev na občine najbolj izdatna, kjer so občine najmanjše, se pravi, kjer se je po vašem lokalna samouprava najbolj približala ljudem, se izkazuje, da je tudi razvoj najmanjši. In tisto drugo, kar velja povedati, da tudi ustanovitev občin, če boste gledali, ni prispevala k zmanjševanju razlik, teh razvojnih razlik v Sloveniji. Zato je to precej demagoški in za lase privlečen argument. Res pa je, da členitev občin in očitno tako zamišljena regionalizacija pomeni možnost dodatnega prerazdeljevanja denarja po političnih kriterijih. To pa je zagotovo sporno. Kajti če se je sedaj špekuliralo med velikimi in malimi občinami, med bogatimi in revnimi, kjer se je zmeraj iznašlo kriterije, da se je lahko favoriziralo določen tip občin, bo sedaj kriterij prerazdeljevanja še, bom rekel, dodatno zamegljen in bo politika imela še bistveno več manevra. Da bi to prispevalo k razvoju, pa ne verjamem. Zato v primeru, da ne bo podprt ta amandma, ki seli referendum teden kasneje, tudi tega nepotrebnega referenduma, ki ne bo pripeljal do regij, ne bomo podprli. Gospod predsednik, vseeno pa vas prosim, ker je gospod Jazbec slišal sedaj tudi na ta javen način, da nam zagotovite vpogled v to pooblastilo.
Hvala. Besedo ima gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem med tistimi, ki vedno in znova ponavljajo, da sem za pokrajine. In mi je čisto vseeno, ali jih osem, deset, dvanajst, trinajst ali štirinajst. Tudi upam reči na glas, da je gospod minister vložil veliko truda v to, da se je tukaj nekaj zgodilo. Vendar se žal ne strinjam z njegovo predstavitvijo v zvezi z današnjim odlokom, ki je odlok v zvezi z razpisom referenduma, kjer vedno in znova govorimo, da potrebujemo pokrajine, da je to razlog za ta odlok, da ni finančnih posledic, kar sploh ni res. Velike so že pred tem referendumu in da bo tako, kot bodo ljudje odločali. Sedaj bom to tretjič rekel v tem parlamentu oziroma na tej razpravi na to temo. In do sedaj mi še nihče ni uspel odgovoriti, kako bo potem, ko bodo ljudje odločali. Z ozirom na čas, se bom omejil na pomurski del, kjer imamo tri vprašanja; Pomurska, v oklepaju [[Prleško-Prekmurska]] in potem tretja varianta [[Prekmursko-Prleška]] . In potem seveda, ko se govori o izidu, ki se ugotavlja za celotno območje in posebej za območja posameznih občin. Kaj bo potem, ko bodo ljudje za vse tri variante rekli za ali proti? Katera bo izbrana oziroma kaj bo s tistimi, kjer bodo posamezne občine odločile, da so za ali proti. Recimo, v celoti pomurski prostor, ki je nekje primeren terminus, ker drugače je še notri Prlekija pa en del Štajerske, ki ni Prekmurje niti Prlekija. Ampak to naj ostane za razmislek komu drugemu. Da se prleški del odloči, da je v tej varianti, kjer je navedeno Prekmurje, Prlekija. Vsi drugi so odločili za Pomurje. Kaj bomo z odločitvijo te občine? Jaz bom rekel, da si jih lahko zataknejo za klobuk, ker se nič ne bo zgodilo na osnovi tega, da se bodo vsi Prleki odločili za varianto Prekmurje-Prlekija, ostali Pomurci pa bodo rekli Pomurje. Že danes govorimo o tem, da bo komisija odločila ponovno o spremembi tega odloka, ki bo drugače zapisana na glasovnici referendumski in da bo Državni zbor potem na koncu spet sprejel odločitev, ki bo na referendumu. In sem jaz pričakoval, da bo ta slavna komisija, ki je ponoči zasedala, to vsaj prečistila tako daleč, da bi imeli samo eno varianto in bi morali imeti toliko poguma, da, ne rečem, kaj drugega, da bi rekli, ali je to osrednja Štajerska ali Mariborska regija in ne da imamo ljudi za bedake in jim ponujamo tri variante ob eni odločitvi skupaj. In interpretacija rezultata bo čista politična manipulacija in je možno spreminjati formulo, metodologijo za interpretacijo političnega rezultata spet z neko večino, ki je danes tukaj prisotna na čuden način. In ne razumem kolegov, ki so proti temu, da se razpiše referendum, glasujejo pa vedno in znova za. In to je razen pri SDS-u, kjer so načelni. Vsi drugi so nekaj proti, ampak glasujejo za. Poleg zapletov, ki jih imamo z DeSUS-om, situacija, ki je tukaj pri tej točki prisotna, mi je malo grozljiva. Kaj bom jaz jutri rekel ljudem, o čem bodo odločali? Silite me v to, da bom rekel, da bodo odločali o bedarijah. Gospod minister, vzemite si besedo pa me prepričajte, da nimam prav, lahko.
Hvala. Gospod Prevc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Pravzaprav sem se nameraval odreči današnji razpravi ampak vendarle bi rad nekaj stvari povedal. Pred dvema urama pa pred tremi je kolega Džuban predlagal, da naj da predsedujoči na glasovanje, da vendarle prekinimo z razpravo in čim prej glasujmo o odloku, o referendumu. No in med tem časom sem dobil tudi kar nekaj klicev državljanov, katerih vsebina je bila približno takšna: "Spoštovane poslanke in poslanci, če skupaj koalicija in opozicija, če niste v stanju vi odločiti o pokrajinah, če niste v stanju vi zaključiti s projektom, ki je tako pomemben za državo Slovenijo, ki prinaša nov zagon, nov razvoj pokrajinam, ki prinaša decentralizacijo, potem vas prosim, da nehate razpravljati, da nehate govoriti in vendarle pustite nam, da mi o tem odločimo, da mi državljanom Republike Slovenije povemo, kaj si mislimo o pokrajinah." Zato sem se oglasil in želel to povedati. Saj je bila sama razprava danes tista, ki se je sukala okrog odloka o referendumu, na mestu. Vendar žal smo se vračali nazaj na razpravo o nalogah pokrajin, o vlogi pokrajin, o pristojnosti pokrajin. Poglejte, nekateri ste obravnavo teh tako pomembnih vsebin obstruirali. In mislim, da ni dobro in tudi ni na mestu, da se pravzaprav danes vračamo nazaj in o teh zadevah razpravljamo. O pokrajinah smo že toliko razpravljali. In toliko truda, kot ga je Ministrstvo za lokalno samoupravo na čelu z ministrom Ivanom Žagarjem vložilo v te pokrajine. Resnično mislim, da nam dejansko ni pomoči. In tako kot pravijo državljani, nehajte govoriti, nehajte razpravljati, če niste sposobni izpeljati najpomembnejšega projekta tega mandata. Potem pustite, da o tem odločamo mi. In zato bom seveda odlok o referendumu podprl. In prav je, da ga podpremo vsi, da ga večinsko podpremo in pustimo ljudem, da povedo. V končni fazi, saj ko govorimo o tem, ali je referendumsko vprašanje pravo ali ne, seveda je pravo, sem prepričan, da je pravo. Nekoga na Gorenjskem, na Jesenicah, pravzaprav nič ne zanima, koliko pokrajin imamo v Sloveniji. Predvsem ga zanima, ali bo nova pokrajina, v tem primeru Gorenjska temu državljanu prinesla večjo kvaliteto življenja, kar pa lahko prinese večji in pospešeni razvoj pokrajin. In prepričan sem, saj imamo nenazadnje zelo dobro izkušnjo z ustanavljanjem občin. V malih občinah se je pokazal velik razvoj. In male občine so prinesle razvoj in tudi delno decentralizacijo. In prepričan sem, da se to lahko zgodi tudi v pokrajinah. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Naj na začetku samo rečem. Glede na to, da je gospod Prevc omenjal Jesenice, če že govorite o Jesenicah in Jeseničanih, oni bi raje imeli Zgornjegorenjsko regijo. In na Jesenicah so že ves čas, odkar smo šli v reformo lokalne samouprave, navijali zato, da bi Jesenice bila mestna občina. Pa tudi tega niso dosegli. Tako, da bi se lahko o tem pogovarjali. Danes je bilo velikokrat slišati in se strinjam s tem, da gre pri tem referendumu in takšnem referendumu in pri takšnih referendumskih vprašanjih za manipulacijo z ljudmi. Dodala bi, res je. Gre pravzaprav tudi za norčevanje iz ljudi. Kajti vprašanja so zastavljena tako, da ljudje v bistvu na koncu ne bodo odločali o ničemer. Ta vladna koalicija jim daje samo možnost, da blagohotno potrdijo tisto, kar si je trenutna še nekaj mesecev vladajoča koalicija zamislila. Zamislila pa si je vse to tako, da spet ni upoštevala stališč stroke, da ni slišala argumentov o neracionalnih stroških, da ne sliši ugovorov o pretirani novi birokratizaciji in tako naprej. Vladajoča koalicija govori, da bodo prav takšne pokrajine in prav toliko pokrajin omogočili nadaljnji, hitrejši in enakomernejši razvoj Slovenije. V resnici pa za takšne trditve doslej ni predočila nobenega trdnega zagotovila. Vladajoča koalicija tudi zatrjuje, da bo tolikšno število pokrajin še v večji meri prispevalo k decentralizaciji Slovenije. Ali res? V resnici gre za uresničitev politikantskega rekla: "Deli in vladaj!" S šibkjšimi razdrobljenimi pokrajinami bo lažje manipulirati. Še toliko lažje bo manipulirati s 500 in več novimi pokrajinskimi funkcionarji, ki jih bo tudi lažje naščuvati druge proti drugim. Ne gre namreč prezreti, da se bo politično strankarsko prerivanje naselilo tudi v pokrajinskih forumih. Tako kot je danes jasno, da se občinam, na čelu katerih so v večini politično kompatibilni ljudje, primakne več. Se asfaltira cesta več, se obnovi šola več, se zgradi več stanovanj in tako dalje. Tako je tudi že danes jasno, da se bodo hitreje in enakomerneje razvijale tiste pokrajine, ki bodo na čelu imele naše ljudi. Torej politično kompatibilne in ustrezno politično lojalne. Ali govorim na pamet? Ne. Naj vas spomnim, da je aktualna Vlada Ljubljani odtegnila 60 milijonov evrov takoj potem, ko je bila za župana izvoljena politična nekompatibilna oseba in seveda tudi prav takšen mestni svet. Zanimivo je, da je tako rekoč čez noč prišlo v predlog Vlade in tudi med ta referendumska vprašanja vprašanje namenjeno prebivalcem Mestne občine Ljubljana: Ali ste za to, da Mestna občina Ljubljana dobi tudi status pokrajine in to brez primestnih občin? Denimo, kar bi edino bilo smiselno. Jaz si tega ne morem drugače razlagati, da ne govorim o tem, da je to vprašanje povsem drugačno, kot so vsa ostala vprašanja referendumska. Da gre tukaj dejansko za znižati nivo avtonomnosti in samostojnosti Mestne občine Ljubljana pri odločitvah. Ali si lahko predstavljate, Mestna občina Ljubljana oziroma mestni svet se bo odločil za nek projekt v Ljubljani, pokrajinski svet pa se bo odločil za nek drug projekt, ki bo v nasprotju s tem prvim? Tako, da, najmanj kar je vidimo tukaj eno veliko zmešnjavo. In se mi zdi, da ravno to dejstvo, da je to vprašanje prišlo in ta ideja o samo mestu Ljubljani kot pokrajini čez noč. V tem vidim tudi eno veliko manipulacijo. In menda ja ne mislite, kolegice in kolegi, da je zgolj slučaj, da ta Vlada ne pristaja na to, da bi nove pokrajine vendarle imele tudi svoje znatne originarne, finančne vire? Saj to je seveda jasno tudi. Ampak upam, da ne računate še vedno na to, da boste vi formirali naslednjo vlado. Ampak, če jo žal boste, potem ste si tukaj vgradili neko sistemsko napako, da bodo pokrajinski funkcionarji hodili spet na to Vlado moledovat za denar in za projekte. Jaz seveda ne morem pristajati na takšno reformo te pokrajinske zakonodaje oziroma tisti, ki smo bili med prvopodpisanimi - roko na srce - pri pobudi za spremembo Ustave in smo za to, da se izvede ta regionalizacija Slovenije, nismo imeli v mislih takšnih pokrajin, kjer bi se spet politikansko uveljavljalo načelo: "Deli in vladaj!" Ampak smo v resnici mislili, da gre tukaj za drugo raven lokalne samouprave, ki jo je treba uveljaviti tako kot je uveljavljena tudi v vsej Evropi kamor venomer govorimo in zaprisegamo, da smo tudi sami namenjeni. Torej, na vsa ta vprašanja ta referendum zagotovo ne bo dal odgovora. In zato sem prepričana, da je ta referendum nesmiseln. Ko se pa že tako ogrevate za to, češ, vprašajmo ljudi, naj nam oni povedo, kako in kaj. Potem se ne boste izogibali tudi onemu drugemu referendumu, ki ga mi predlagamo. Namreč, ali so ljudje za to, da se ukine protikorupcijska komisija. In menda ja ne boste zatrjevali, da vam en teden časa, v katerem bi na podlagi našega amandmaja preložili to referendumsko odločanje, pomeni takšno veliko oviro, da nanjo ne morete pristati. Torej, povprašajmo ljudi tudi o tistem drugem. Naj povedo, glede na to, da kako prisegate na referendume, naj povedo tudi o tistem drugem, kaj mislijo. Mislim pa, da dogodki v zadnjem času, prav v zadnjih dneh bodo bistveno pripomogli k temu, da se bodo ljudje znali tudi o tistem drugem vprašanju prav odločiti. Kakor vi seveda ne dvomite o tem, da se ne bi znali o tem prvem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bručan.
Gospod predsednik, gospod minister z ekipo, kolegice in kolegi! Današnja razprava se mi zdi zelo pomembna. Namreč, sam mislim, da je treba Predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma sprejeti, ga podpreti iz več razlogov. Najbolj se mi v začetku te moje razprave zdi nenavadno ali mogoče čisto običajno po drugi strani - kdo nasprotuje temu referendumu in kdo nasprotuje pokrajinam. Gre za isti model nasprotovanja, ki se ponavlja že kar nekaj časa ali že večkrat. Zdaj najmanj tretjič. Prvič. To so isti ljudje, ki so nasprotovali osamosvojitvi Slovenije in so se potem v zadnjem trenutku vklopili na primeren vlak. In seveda isti ljudje, ki so takrat govorili, da bomo jedli travo, kako hudo nam bo - danes pa je Slovenija razmeroma bogata država v Evropski uniji, v Natu. Celo predseduje Evropski uniji. Isti ljudje, ista skupina je bila hud nasprotnik številnejših občin v Sloveniji. Kasneje se je izkazalo, da so te občine, ki so se takrat formirale postale zelo uspešne. Hitro napredovale in da je prav to število občin tudi eden od razlogov, da je tako stanje po občinah. Mi sedaj kot poslanska skupina obiskujemo občine po Sloveniji. Moram reči, da lahko ugotovimo, da je napredek v zadnjih letih enormen v teh občinah prav na račun njihove samostojnosti in možnosti odločanja. In danes ko govorimo o pokrajinah - spet isti model, spet isto nasprotovanje brez jasnih razlogov, kar tako na pamet, kar tako brez repa in glave samo za to, da se cilj, ki je bil zastavljen v začetku tega mandata te Vlade in te koalicije, ne bi realiziral. To je, da se ne bi realiziral cilj, da se za Slovenijo omogoči hitrejši razvoj na račun regionalizacije. Seveda je to pravzaprav malo nenavadno. Saj to navsezadnje ljudje, ki nas opazujejo in ki vedo, kaj se dogaja na področju organizacije, vidijo. To nekako na noben način ne sodi v korist tistim, ki so proti regionalizaciji. Pa me to ne skrbi. Skrbi me bolj to, da ta skupina, ki nasprotuje regionalizaciji, razvoju pokrajin v Sloveniji, nekako ne deluje v korist prebivalcev. To pa je tisto, kar je zaskrbljujoče. In to bo zaskrbelo tudi volivce in prebivalce. Očitate nam, da gre samo za neko predvolilno potezo. Da izkoriščamo ta referendum za predvolilno propagando, kampanjo. Saj ta kampanja, če bi že to bilo res, je tudi vam omogočena v tem času. Izkoristite jo tudi vi, če jo bomo mi. Ampak sem prepričan, da to ni predvolilna kampanja. Da gre za realno situacijo, da gre za pomoč Sloveniji pri hitrejšem razvoju. Dalo bi se govoriti še o Ljubljani. Seveda o tem, kako smo odtegnili v času mandata te Vlade Ljubljani neko ogromno vsoto denarja samo zato, ker je bil izvoljen župan Janković. Seveda je to popolna izmišljotina. To je bilo odločeno že bistveno prej, še preden so se volitve v Ljubljani sploh izvedle. Za zaključek samo še dva stavka v zvezi z zdravstvom v okviru regionalizacije. Prepričan sem, da bo regionalizacija pomenila za Slovenijo na področju zdravstva velik napredek. Predvidene so regionalne bolnišnice v vsej svoji veličini. Tudi Ljubljano bo prisililo, da bo v končni fazi dobila regionalno bolnišnico, kot se spodobi. To, kar se zadnjih 15 let v glavnem govori, pa je zelo težko izvesti v sistemu, kakršen trenutno v Sloveniji obstaja na področju sekundarnega zdravstva. Osebno sem prepričan, da je tudi primarno zdravstvo področje, ki bi ga morala urejati v prihodnje pokrajina. Žal, na tej točki ni bilo mogoče doseči v pripravi zakonodaje konsenza. Ampak slej ali prej bo prišlo tudi do takega zaključka in do takega spregledanja, ki sedaj v tej fazi, žal, še ni bil mogoč. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Torej tisto, kar se meni v tej razpravi zdi zelo zanimivo, je pravzaprav to, da če se prav spomnim, je prvi v tej državi o pokrajinah začel razpravljati dr. Ciril Ribičič. Od takrat naprej se vrsti v slovenski javnosti ta razprava o pokrajinizaciji. Danes, ko pa dejansko prihajamo do tega, pa tisti iste stranke, katere ali pa ki jim on pripada, tako vehementno temu nasprotujejo. Sicer se pa tudi sam strinjam, da bi ta problem rešili tukaj v tem Državnem zboru. In tudi sam nisem najbolj naklonjen, da bomo o tem spraševali ljudi na referendumu. Ne vem, kako si ljudje to predstavljajo. Verjetno tako kot mi. Eni tako, drugi drugače. Tisti, ki pač podpirajo leve politične opcije, tako kot jim govori levica. Tisti, ki desne, pa tako kot jim govori desnica. Se pravi, neko zmedo smo vnesli v ta naš slovenski politični prostor. In takšen bo tudi rezultat tega. Ne more biti drugačen. Edino, kar se mi zdi, kar lahko pričakujemo in podatek, ki ga bomo dobili, je ta, koliko ljudi se bo tega referenduma udeležilo. Koliko so ljudje praktično zainteresirani, da o tem sami odločijo? To bo edina se mi zdi, največja dodana vrednost tega referenduma. Mi bi morali tukaj v tem Državnem zboru o tem odločati. In vse je izgledalo od tam naprej, ko se je spremenilo Ustavo, da temu tudi bo tako. Saj je tisti prejšnji predlog 14-ih pokrajin v bistvu sledil predlogom, ki se je oblikoval že v prejšnji koaliciji. Jaz sem bil takrat v opoziciji in vem, da je takrat prišel ta predlog. Sedaj, ko je pa ustvarjena vsa zakonodaja, ki je potrebna, sedaj pa to silno nasprotovanje z vsem mogočim, samo z nekimi pravimi argumenti, moram reči, ne. Jaz si tudi ne delam utvare, da bodo naenkrat vse pokrajine enako razvite. Saj ne morejo biti. Zjutraj nas je gospa Cvetka Zalokar Oražem pozdravila. 9.20 je bilo, ko je pogledala na uro in je rekla: "Dobro jutro Slovenke in Slovenci, če ste že vstali." Sem si mislil: "Ali ti gospa veš, koliko jih pri nas vstaja ob 6.00, pa ob 5.00, da pridejo do 7.00 v Maribor ali pa še dalje, sem v Ljubljano na delovno mesto?" Vendar, ker živi tukaj v bližini Ljubljane, pa res verjetno rabi zelo malo. Naši ljudje pa se vozijo zelo daleč. Zakaj se vozijo? Zato, ker ni pri nas delovnih mest. Tista, ki so, so slabo plačana. Tisti, ki hočejo neko boljšo delo, tisti morajo iti dalje za delom. Tudi, ko smo delali Cankarjev dom, je cela Slovenija zbirala denar. So rekli: "Vsi boste hodili na različne prireditve." Seveda, saj lahko hodimo. Samo če se pripeljemo iz severovzhodnega dela države, rabiš dve uri sem, pa dve uri nazaj. To je štiri ure. Pa da ne povem, s kakšnimi stroški je to potem povezano. In s tem bom zaključil. Je pa še tudi to res zanimivo, kar pa je pred menoj gospod Bručan povedal. Tisti, ki so nasprotovali manjšim občinam, ki so lokalni samoupravi nasprotovali, tudi danes temu najbolj nasprotujejo. Sam pa lahko rečem, da se te male slovenske občine intenzivno razvijajo. In ena med zadnjimi, ki je nastala v naši prej veliki občini Ormož, to je občina Sv. Tomaž. Sedaj po enem letu so odprli prve kilometre asfaltnih cest po petnajstih letih. In kar me je presenetilo, na to njihovo otvoritev - ki so se je ljudje izredno razveselili, govorili, da jim je bila v preteklosti narejena velika krivica, ker že niso občine dobili pred osmimi leti ali še več - ni bilo niti enega novinarja, ki bi poročal o njihovem velikem dosežku. Kljub temu, da so ljudje velika sredstva sami dali, da so potem z občinskimi sredstvi prišli do prepotrebne ceste. Ja, to pa je žalostno, dragi kolegi, to pa je žalostno. Če se tukaj v Ljubljani kaj zgodi, je RTV takoj zraven. Če pa se kje v takšni mali občini kaj zgodi, pa jih niti slučajno tam ni. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Najprej se bom izrekla ob predlaganem amandmaju, ki ga podpiram zato, da bi današnje razpravljanje in odločanje o razpisu referenduma sploh imelo kakršenkoli smisel. Namreč grobo zavajanje je, da bo Odlok o -tako, ko se reče - razpisu posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji omogočil ljudem o čemerkoli odločiti. Prvo zavajanje je torej, da bodo ljudje odločali. Drugo zavajanje je bilo, ko je minister Žagar skupaj s predsednikom Vlade in še s kom iz koalicije obljubljal po zavrnitvi zakona, da se bo skušal dokopati do take pokrajinske zakonodaje, ki bo dobila podporo. Takoj je prišel s predlogom o štirinajstih pokrajinah. Potem sedaj govorimo o dvanajstih plus eni, kot da ste vraževerni in ne upate reči, da je to trinajst pokrajin. Potem je izbruhnilo spet štirinajst pokrajin. Sedaj imamo pred seboj Odlok o razpisu referenduma, ki je pa res krasen primer, kako so odgovori odvisni od zastavljenih vprašanj in kako si z odgovori na ta vprašanja nihče pameten ne bo mogel pomagati. To bom skušala dokazati na primeru dvanajste statistične regije. Kajti tukaj je verjetno razlog, da ste operirali s podatkom dvanajst plus ena, da bi zavajali, da gre za razpis območij v velikosti nekdanjih statističnih regij. In podravska statistična regija bo po predlogu tega referenduma razpadla na dve pokrajini. Tole, kar imate pod 10. referendumskim območjem in pod 12., namreč razbija nekdanjih 7 velikih občin, kjer so iz njih nastale druge manjše enote. 41. In ne bom razpravljala o tem, kaj je teh 41 majhnih občin prineslo pomembnega za razvoj, ker potem bi morala celotna regija v razvoju napredovati. In obiski vladnih ekip so govorili, kako je ta Vlada pospešila razvoj. Ampak, poglejte, kaj se je zgodilo. 41 občin mi je potrebnih zato, da bi povedala, kako bo 10. referendumsko območje zaobjelo območje 19, 12. referendumsko območje pa 22 občin. In kaj se bo zdaj zgodilo? V obeh referendumskih območjih bomo razpravljali oziroma bomo vprašani, kakšno ime med drugim želimo. Ker tri vprašanja so samo zaradi imena. Območje je vedno enako. Eno ime, ki je ponujeno, je Vzhodnoštajerska [[Ptujsko-ormoška]] pokrajina. Kakšne pravopisne probleme bo to povzročalo, če bo to ime ohranjeno, podobno kot tisto, ki je ponujeno kot Mariborska [[Osrednještajerska]] pokrajina, je drugo vprašanje. Potem pa, kakšen smisel bo imelo ime Osrednještajerska, če se bodo Ptujčani odločili, da hočejo imeti Ptujsko pokrajino? Kakšen smisel bo imelo ime Ptujsko-ormoška pokrajina, ko so mi visoki funkcionarji Janševe stranke v Mariboru razlagali, da je delitev 12. statistične regije na dve pokrajini potrebna zato, ker Ptujčani nočejo biti z Mariborčani, Ormožani pa nočejo biti s Ptujčani? Pa se ne ve, kam bi se Ormož vtaknilo. No, saj je zelo zanimivo, da so, recimo, v 10. referendumsko območje vključene ravno te občine tudi, Sveti Andraž, Kidričevo, Majšperk in Ormož, ki so po gradivu, ki mi je bilo na voljo, se izrekle tako, da niso pritrdile posebni Vzhodnoštajerski [[Ptujsko-ormoški]] pokrajini ali kakorkoli se bo že imenovala. Gre torej za veliko sprenevedanje, ker če katerokoli od teh imen Štajerska ostane. Če ostane samo Osrednještajerska, ja, zakaj Osrednještajerska, če bo pa druga pokrajina, ki je tudi Štajerska, Celjska? In če bo ona druga morebiti Ptujsko-ormoška ali ne vem, kakšna še. Sprašujemo pa po neumnih rečeh, po marginalnih rečeh, po tistih, o katerih bi bilo pa treba ljudi vprašati. To so pa pristojnosti. So viri financiranja in marsikaj drugega, čemur smo v postopku sprejemanja pokrajinske zakonodaje nasprotovali. In zdaj me hočejo ljudje, poslanci iz tistih občin, ki ne bodo v Mariborski ali kako se bo že imenovala, prepričevati in klicati na odgovornost, ker želim živeti v močni pokrajini, ki bo kompetenten sogovornik čezmejni Štajerski pokrajini. Isti ljudje, ki so še v prejšnjem mandatu govorili tri regije, tri univerze, tri škofije, so morali marsikaj od števila tri opustiti. Bili so zagovorniki velikih, močnih pokrajin. Sedaj pa skušajo poslanke in poslanke, ki mislimo, da je treba ravno to zagotoviti, kličejo na odgovornost in celo govorijo, da moramo odstopiti zato, ker delujemo politično škodljivo. Naj vsi tisti, ki se tako sprenevedajo, ki se tako vrtijo v svojih stališčih kot tisti petelin na strehi, tja kamor veter piha, razmislijo o tem, kaj pravzaprav hočejo, in vsaj v eni stvari si bodimo na jasnem. Na tem referendumu, ki bo tako, kot bo večina odločila po vsej verjetnosti 22. in ne 29., skupaj s tistim o protikorupcijski komisiji. Vsaj to jim povejte, da njihov volja ne bo upoštevana, ker se nekateri o nekaterih rečeh sploh ne bodo mogli odločiti. Če so ti ljudje iz Majšperka, če se niso izrekli za Ptujsko-Ormoško pokrajino, sedaj drugega kot to,da se vključijo v ono sploh ne morejo odločati. In to so preprosto rečeno limanice, na katere lovite svoje volilne privržence. Ampak zakaj? Dajte malo potrpeti! Saj od junija do septembra ni tako dolg čas, da ne bi mogli zdržati in počakati na volilni rezultat. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Vsem lep pozdrav! Moram reči, da je izredno zanimivo, ko govori o sprenevedanju predstavnica točno tiste stranke, ki je nekoč zahtevala 14 pokrajin. Ko pa je Vlada hotela iti nasproti in je koalicija ponudila predlog za 14 pokrajin, je pa sprožila direktno in preko satelita rafal o tem, kako je to preveč in kaj vse bo napačnega pomenilo. Vsekakor je referendum, tak kot je, zelo dobro predlagan. Namreč iz enega preprostega razloga. Odločitve bodo jasne. Tisti, ki se bodo odločili za neko pokrajino, jo bodo zagotovo tudi dobili. Tisti, ki se bodo odločili proti, pa bodo imeli priložnost, da se hkrati ali pa kasneje izrečejo, kam želijo. In se bo pač tiste občine razdelilo. Na ta način bo slika jasna, kje ljudje dejansko želijo imeti pokrajino in kje ne. In s tem bo določeno in število pokrajin in tudi točno, katere ja, katere ne. Kajti, te stalne manipulacije s številkami so seveda čisto sprenevedanje. Zaradi tega, ker tisti, ki govorijo o nekih številkah, praviloma ne povedo hkrati tudi točno katerih pokrajin pa nočejo. Zato, ker se seveda potem bojijo stopiti pred svoje župane in volivce v tistih pokrajinah, ki jih ne želijo. Na ta način bo torej možno dobiti zelo jasno sliko in vsaj za SDS in tudi v lastnem imenu lahko rečem, da bomo temu izidu zavezani in ga bomo spoštovali. Čeprav gre samo za posvetovalni referendum. Kajti tukaj je situacija jasna. Če bo Ljubljana rekla, da želi biti samostojna s položajem pokrajine, bomo to odločitev spoštovali. Če bodo ljudje šli na referendum v Ljubljani, glasovali proti, potem pač Ljubljana ne bo pokrajina. Konec. Zelo enostavna logika. Kar se tiče preostale zgodbe, pa je pravzaprav demokratičnega vidika ta razprava, ki jo vodi danes opozicija, prava srhljivka. Kajti, kaj je rdeča nit te njihove razprave? Kakršenkoli bo že izid referenduma, oni tega ne bodo spoštovali. To so nekateri rekli direktno, tudi preko različnih retoričnih bravoroz. Nekateri so pa to povedali drugače. "Ja, saj ne bo nič sprejeto, volitve so blizu." Tudi to smo ravnokar slišali. Toliko, da bo jasno, da je v resnici edini problem, ki je v igri, to, da se pač bližajo volitve in da opozicija ne želi, da bi temu izjemnemu uspehu pri uvajanju pokrajin, kot je bila sprememba Ustave ta koalicija, ki ji je to uspelo, ker nobeni prejšnji ni, dodala še sprejem ustrezne zakonodaje. To je edini problem. Vse drugo je seveda čisto sprenevedanje. To pa, da se vnaprej reče, da se izida ne bo spoštovalo, ali pa kot je bilo prej rečeno: "Saj ljudje ne bodo o ničemer odločali." To pa je seveda nekaj, kar bi moralo vse skrbeti, ker to odraža izjemno nizek nivo politične kulture. Kdo pa ima oblast po Ustavi? Kdo ima oblast po nekih temeljnih načelih demokracije? Ljudstvo. In v tem primeru vprašamo njih, ki smo jim mi v resnici moralno, politično in etično zavezani, da oni odločijo, kaj želijo in kaj ne. In ker gre za pomemben skupen projekt, za uvedbo pokrajin, za nekaj, kar bo začrtalo oris te države tudi za naslednje obdobje, je tako vprašanje še kako upravičeno. To je vendar nekaj, kar je skladno s temeljnimi načeli demokracije. Vaše izjave, da tega ne boste spoštovali, da na tej osnovi ne boste hoteli nič sprejeti, so pa v nasprotju s temeljnimi načeli demokracije. Še več. Kažejo na zaničevanje in sprenevedanje prav do volivcev. Zaničevanje s tega vidika, da vnaprej poveste, da njihove volje ne boste upoštevali. Sprenevedanje pa zato, ker v isti sapi vi sami predlagate pa še en referendum o zadevi, ki v resnici ni taka, da bi jo bilo potrebno odločati na referendumu. Jo je pa seveda možno dati tja. To je vprašanje Kosove komisije. Ampak, če vi trdite, da tega, kar bo na referendumu ne boste spoštovali, ja, zakaj pa v isti sapi predlagate še en referendum? To je čisto sprenevedanje. Zdaj naj za konec samo še dodam veliko razumevanje za kolega, ki se je prej na dolgo in široko zavzemal za to, da bi v resnici morala biti navodila organom pregona o zadevi nakupa ene metle ravno nasprotna. Kajti jaz ga globoko razumem. Če bi se vse slovenske preiskovalne zmogljivosti, vsa policija, kriminalisti ukvarjali z nakupom ene metle, ki je usodnega pomena za to Slovenijo, potem bi seveda vsi bogataši iz Foruma 21 mirno še naprej prekladali svojo milijardo pa pol evrov na kakšen "kaselc firmi". Potem seveda bi lahko tudi kakšen stolp zgradili, čeprav se pri temu ne bi ugotovilo kakršnega suma korupcije. Skratka vladala bi splošna idila. V razpravah, ki bi se verjetno vrtele o tem, ali je bil nacionalni interes v zadevi ene metle spoštovan pri tem ali je bila zraven kupljena tista pola toaletnega papirja od Palome ali kakšne druge firme, pa bi ostalo čisto ob strani in neopaženo dejstvo, da te naše vrle opozicije, tranzicijske opozicije, torej SD, Zares in LDS, ni združil noben pozitivni projekt za Slovenijo, ampak so stopili skupaj takrat, ko je bilo treba nasprotovati pokrajinam. Torej jih je združilo samo sovraštvo do obstoječe vlade in bitka za centralizacijo, za centralno oblast. In zato imajo, to sem pa trdno prepričan, milijardo in pol razlogov, kajti milijardo in pol evrov iz centralne blagajne bi se preneslo na pokrajine in ljudje bi tam preko pokrajinskih organov sami odločali o milijardi in pol evrov. Če pa to ostane v centralni blagajni, pa seveda opozicija napačno pričakuje, da bo prevzela naslednjo oblast in bo ona še naprej centralno s polnim mošnjičkom vodila Slovenijo, kajti ljudje jih bodo poštudirali in ko boste v drugem mandatu vlade Janeza Janše v opoziciji razmišljali, kje ste ga polomili, vam povem ključno zgodbo: prejšnje volitve ste izgubili zaradi napuha, te boste pa zaradi lastnega sprenevedanja.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala. Jaz moram povedati da se v marsičem strinjam z gospodom Grimsom ko je rekel, da je naša moralno-etična zaveza, da spoštujemo možnost, da državljani odločajo o stvareh, denimo na referendumu. Težava je v tem, da ima ta zaveza pri njih napako, ker pušča takšno možnost samo za vprašanja, ki naj bi jih obravnavali državljani, o katerih odloči njihov šef. Pri nas je nekoliko drugače in zaradi tega, gospod Gantar, se je pri nas zgodilo da nismo vsi enakega mnenja, čeprav je to vaše pričakovanje bilo ali pa želja in bi stvar videli v idili; v idili, ki jo obljubljamo o pokrajinah na kredit. Namreč, pravljica o razdelitvi milijardo tristo milijonov evrov, s katero naj bi pokrajine razpolagale, to ni denar na kupu, ki ga komaj čakamo razdeliti, pa bo lahko šel za karkoli, ampak je v glavnem vnaprej razdeljen denar. In tisti, ki bodo glasovali pod tem vtisom tega denarja, so pač v zmoti in bodo kupili mačka v žaklju, ki je zapakiran v pravljico o njihovi pravici, da o pokrajinah odločajo. V tem smislu nikakor ne trdim, da pokrajine niso nekaj dobrega. Tudi sam sem ves čas podpiral ustanavljanje pokrajin, do tedaj, ko je še izgledalo, da bo to doseglo širši konsenz, čeprav sem že prvi dan in potem ves čas stal na stališču, da je 14 preveč, da je moč pokrajin ena proti deset prevelika razlika in da bo birokracija dodatno breme, s čimer se je na nekem usklajevanju strinjal tudi minister, ki vso stvar predlaga, pa danes misli, da ni tako, ampak to je njegov problem. Jaz sem mu verjel in še danes sem prepričan, da bo stvar dražja, kajti z nekega znanega kupa denarja bo treba plačati kakšnih 500 funkcionarjev pokrajin, da fikusov, tajnic in prostorov sploh ne štejem k temu zraven. In zaradi tega nasprotujem referendumu. Mi smo se dolžni tu dogovoriti in doseči širše soglasje, ki je potrebno tudi zaradi tega, ker ne vemo, kakšna bo prihodnja oblast. Če bo prihodnja oblast enaka, priporočam, da bi imela 58 poslancev, potem bi z manjšinci imeli vedno možnost storiti v tej državi vse po vaši želji. Potem bo seveda po mojem trdnem prepričanju, če bi se to zgodilo, hudo vprašljivo še tisto, kar piše v preambuli ustave, da smo demokratična država, ampak to je že nekaj hipotez, ki so najbrž meglene. Na vsak način je res, kar ste govorili, da so se občine z drobljenjem razvijale hitreje, ampak ste pozabili povedati, vedno za dodaten denar. Ni se isti denar za občine delil na več občin, ampak tisti "plus dodatni". Na primer, tudi tisti, ki smo ga vzeli iz avtocestnega programa in se tam krvavo zadolžili, kar je bila podlaga za to, da lahko govorimo o hitrem razvoju občin, ki naj bi imele svoj izvor samo v drobitvi - seveda, kar ni res, in v številnih županih, ki jih moramo plačati. Mislim, da je zunanji dolg nastal tudi zaradi tega in je zato višji, ker smo na ta način neko podmeno, ki ni resnična, hoteli dokazati. Smo jo dokazali tako, med drugim, da je ta oblast naredila zunanji dolg v obsegu, ki je tak, kot prejšnja oblast v treh mandatih - to sem prebral v Financah oziroma časopisu, ne vem točno, katerem, in zato tukaj povem. Skratka, mi smo za pokrajine, ki rabijo širše soglasje, zaradi tega, ker če se menja oblast, utegne škripati sam model, s katerim se, recimo, obstoječa opozicija ne strinja. In zaradi tega je pomembno, da bi dosegli širše soglasje, da bi bilo tako rekoč s tega vidika vseeno, kdo bo zmagal na naslednjih volitvah, da bi stvar lahko kasneje uspevala v skladu z dogovorom, ki je. Ampak resnično me boli vaše popolno odklanjanje spraševati ljudi tudi tisto, kar vam trenutno ne odgovarja. Vi lahko z večino sprejmete to zadevo in je zaradi tega problematizirati moj glas brez potrebe. Jaz s svojim nasprotovanjem sledim tudi svojemu ministru, ki je izjavil, pa kolikor vem, v javnosti še ni demantiral, da pokrajine sploh niso potrebne. Jaz se s tem čisto ne strinjam, ampak v kontekst dejstva, da bomo zapravili denar za referendum, namesto za to da bi podprli Zakon o transferjih, kjer boste prihranili za to, da bodo pokrajine funkcionirale, denimo - mislim, zardi tega se ne strinjam. Z referendumi, ki naj bi nadomestili našo nesposobnost doseči dogovor, zapravljamo denar davkoplačevalcev in to je glavni razlog moj, da nasprotujem. Pri širšem soglasju pa bom vedno podprl razvoj pokrajin ob zavesti, da bo to nekaj dražje, da ni tako enoznačno to samo lepa slika, ima tudi svoje posledice in tako naprej, česar pa nekateri nočete priznati. In tukaj je težava obravnave posameznih vprašanj v naši skupni koaliciji, zaenkrat še. Hvala.
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala, gospod predsednik. Ne razumem nekaterih kolegov razpravljavcev predvsem iz opozicije, ki so se danes spraševali vmes vse kaj drugo, kot to, kar je predmet razprave današnje točke dnevnega reda, zaradi tega, ker jih, kadar se je poskušalo odgovarjati na vprašanja, ki so jih danes postavljali, obravnavali na nekaterih drugih točkah dnevnega reda in takrat so oni obstruirali. Drugo, če me spomin ne vara, leta 1994 je bilo razpisanih 310 referendumov za ustanovitev občin in ustanovilo se jih je 147, pri čemer ne tako malo število tam, kjer je bil ta poizvedovalni referendum negativen, ustanovile so se pa občine tam, kjer je bil negativen, in niso se pa ustanovila tam, kjer so bili pozitivni. In zaradi tega je poizvedovalni, ali posvetovalni, ali imenujmo ga, kakor hočemo, referendum. In zdaj se izgovarjati, ne vem, zakaj pa takrat ni bilo problematično ali se gre na referendum. In potem nekateri pravijo: "Ja, kaj boste pa naredili?" Jaz zase lahko rečem: težko bi rekel, če bo, recimo, od 13-ih razpisanih referendumskih območjih v 11-ih, recimo, da so se ljudje večinsko odločili, da hočejo imeti takšne pokrajine kot so, ponekod smo dali pa tudi eventualno varianto, čeprav bi se jaz drugače mogoče odločil, če bi mi bilo prej dano, da ne bi bilo treba tega povpraševati, naj nam sugerirajo ljudje, saj nekateri ste danes rekli, da ste ne vem kako super pametni, nekateri pa, da ne bi bili niti ne vem za koga. Skratka, veliko žalitev je bilo, manj vsebinske razprave. In še enkrat bi ponovil. Imamo posvetovalni referendum, Ustava o njemu govori, zakoni govorijo. Zakaj ne na tak način dobiti informacijo? In še enkrat, da vam ponovim to, kar sem pa pri enem drugem zakonu povedal, in takrat je - mislim, da kolega Potrč se obrnil nazaj in od kolega Samota Bevka dobil informacijo: leta 2004 je neka druga koalicija usklajevala 14 pokrajin in zaradi nasprotovanja Slovenske ljudske stranke in to samo zaradi enega razloga, da bi soglasje poprej dale lokalne skupnosti, da se ustanavljajo te pokrajine, zadeva ni bila sprejeta. Se pravi, govorilo se je ne v tem mandatu, govorilo se je že v prejšnjem mandatu, v neki drugi koaliciji o 14-ih pokrajinah, danes pa tako problematiziramo število pokrajin. Če pa še malo v svoj lonček: jaz bi pričakoval in upam, da bomo na Primorskem, glede na to, da je referendum bil v eni od občin, upoštevalo se je ta predlog ljudi oziroma referendum, ki je bil izpeljan v Ilirski Bistrici in zaradi tega, tako imenovane notranjsko-kraške pokrajine ni, da se odločimo za Primorsko, in mislim, da bomo imeli severno in južno Primorsko. Ampak! Ponovno bom rekel, v Državnem zboru imamo nekaj tisoč predlogov, naj bo Goriška, imamo skoraj 10 tisoč, naj bo enotna Primorska in imamo tudi nekaj predlogov, da je južna Primorska. Dajmo povprašati ljudi, jaz mislim, da je to največja demokracija, in s tem ne bomo te svoje odgovornosti prenesli na nekoga drugega, ampak nam bo to lahko pomoč za našo eventualno meritorno odločitev po tem, ko bomo dobili referendumske rezultate. Zaradi tega bom jaz ta zakon podprl.
Hvala. Besedo ima gospod Grill.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik, minister s sodelavci. Jaz bi verjel, pa tudi želel, da bi bil projekt pokrajinizacije Slovenije projekt vseh nas in ne samo projekt koalicije, kot nam nekateri želite to tudi tako predstavljati. Ko se je spreminjalo ustavo, je bila potrebna dvotretjinska podpora, takrat ste tudi s strani opozicije izrekli, vendar danes je vidno, da s figo v žepu, ker niste verjeli, da bo ta koalicija oziroma ta vlada sposobna pripraviti tako zahtevno zakonodajo, o kateri smo lahko pravočasno tudi odločali. To je danes več kot očitno. Če bi bil predlog osem pokrajin, bi se izmislili nek drug razlog, da ne bi tega podprli. Pravite, da se zdaj s temi regijami praktično nič ne pridobi. Jaz pravim, z regijami nič ne izgubi; kvečjemu lahko vsak pridobi. Vsaka pokrajina bo pridobila, res pa je, nekatera nekoliko več, nekatera nekoliko manj; in prav je tako. Zakaj je danes lahko osrednja ljubljanska regija tako močno razvita, zagotovo se ni razvila sama od sebe. Razvila se je zato, ker je celotna Slovenija prispevala, vsaka na svoj način, da se je ta regija razvijala hitreje. Zato je sedaj tudi prav, da se ostale regije razvijejo sedaj nekoliko hitreje, s tem, da se pa tudi osrednja še vedno razvija naprej, vendar mogoče z nekoliko nižjo dinamiko. Pravite, da ni Ljubljani ne bo možno nič vzeti. Zakaj? Saj nam ni potrebno nič vzeti, prav pa je, da dobijo tiste regije, ki prispevajo več v proračun Slovenije, dobijo nazaj več denarja, kot so ga v preteklosti. Govorim za dolenjsko regijo oziroma Dolenjsko-Belokranjsko regijo. Glede na moč gospodarstva je regija v samem vrhu Slovenije, bistveno več daje v proračun kot dobi, in to nam večkrat politikom zatrjujejo, gospodarstveniki. Zakaj je temu tako? Zaradi vseh teh napak v preteklosti. Če bi ta regija dobila nazaj to, kar tudi prispeva v državni proračun, ne bi imeli kar nekaj desetin kilometrov makedamskih državnih cest, danes imamo tudi še območja brez pitne vode, ker se ne more najti denarja, bi imeli univerzo že zdavnaj v Novem mestu in še številne projekte, ki so regijskega pomena. Da ne govorim o ostalih regijah, ki so ravno tako potrebne hitrejšega razvoja in sem prepričan, da bi ga tudi razvile in ga bodo razvile, ko bodo tudi regije. Zato bom z veseljem podprl ta predlog za referendum, in prav je, da ga potem tudi vsi spoštujemo, ne glede na to, kdo bo takrat v Sloveniji bil v vlogi, da o teh zadevah odloča. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Za začetek bom povedal, da tega odloka ne bom podprl, ker menim, tako kot sem povedal pri prejšnji razpravi, gre za odlok o referendumu, ki je neke vrste kolateralna škoda slabo pripravljene pokrajinske zakonodaje in drugič; totalnega kaosa znotraj vladajoče koalicije. To smo lahko imeli priložnost videti tudi v zadnjem mesecu dni, ko je vsake tri ure prišla iz koalicijskih vrst nova varianta, kako bi naj te pokrajine izgledale. Zato bom seveda sam povedal, o čem bodo samo na eni točki ljudje pa res sedajle odločali na tem referendumu. In sicer bodo odločali o dodatni koncentraciji politične moči v Sloveniji, v tako imenovane trojne funkcionarje. Če danes imate in politike, če danes imate poslanci, ki sedimo, nekateri opravljajo funkcijo v občinah svetniki, ste tudi župani, in mislim, da isti ljudje, ki ste to, boste imeli sedaj možnost na naslednjih volitvah pokrajinskih biti tudi v pokrajinskih svetih in pokrajinski funkcionarji in tako dalje. Se pravi, uvajamo neke vrste trojni funkcionarski politični sistem, jaz ga preprosto imenujem, gre za zavod za zaposlovanje politikov z občinske in državne ravni na pokrajinski ravni. In za to, spoštovane kolegice in kolegi, je potreben denar. In tisti, ki se sprašujete, o čem bodo glasovali volivci na tem referendumu in ali bomo kaj pridobili ali izgubili - najmanj, kar bomo izgubili, bomo iz malhe proračunske izgubili najmanj tega denarja za sejnine, za plače, za kilometrine in ne vem še kaj, za teh nekaj manj kot tisoč novih političnih funkcionarjev. In o tem bomo odločali meseca junija na referendumu. Vse ostalo je zgodba za druge časa in druge namene. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kovačič.
Hvala lepa. Ja, ta razprava me res preseneča. Preseneča me zato, ker se tako omalovažuje s strani nekaterih poslancev pokrajine, se tako omalovažuje regionalizacija, ki smo jo vendarle leta in leta nazaj vsi nekako postavili v ospredje v svojih programih. In tisti, ki so se sami zavzemali ravno za 14 pokrajin, so že v Državnem zboru, ko bi lahko Državni zbor sam sprejel zakon o tem, s figo v žepu to svojo prvotno odločitev, ko so se zavzemali za 14 pokrajin, zavrnili. In zdaj ko Državni zbor ni mogel doseči dovolj velike dvotretjinske večine za to - ja, a ni najbolj naravno, da v tem primeru povprašamo ljudi, kaj oni menijo o tem predlogu, ki je zdaj tukaj zastavljen. In govorjenje o tem, da je to farsa, da ljudje ne bodo vedeli, o čem govorijo, je veliko veliko podcenjevanje ljudi. Ne vem, zakaj? Ali bi bilo bolj pošteno do ljudi, da bi jih vprašali, tako kot so nekateri predlagali, da naj se odločajo ali o 4 ali o 6 ali o 9 pokrajinah? Kako? Kako pa naj bi ljudje o tem odločali? Da odločajo samo o številu, ne da bi vedeli, kaj to konkretno na zemljevidu predstavlja? Ali naj bi potem Slovenijo po nekih koordinatah razdelili na 4, 6 ,9 enakih delov? Ali naj bi bilo to po vašem mnenju regionalizacija in pokrajina? Ne! Takšno vprašanje pa bi dejansko pomenilo sprenevedanje in odločanje o ničemer. Ljudje lahko odločajo samo o konkretnih stvareh in konkretna stvar je tukaj pripravljena in o tem se lahko ljudje odločajo - ali želijo tako ali ne. In seveda odločajo se lahko samo o tistem delu Slovenije, kjer živijo. Zakaj bi se odločali o nekem drugem; in odločajo se lahko za ali proti. In govorimo o tem, kar je predvideno v sami ustavi. Državni zbor je bil pred časom doseči zadostno dvotretjinsko večino, da je spremenil ustavo in zapisal, da se v Sloveniji uvedejo pokrajine, da se v Sloveniji uvede regionalizacija. In sedaj, ko to imamo, ko imamo pravno podlago, v opoziciji brez kakršnihkoli argumentov temu nasprotujete. Nasprotujete samo zato, da ne bi bilo to izpeljano v tem mandatu. Kajti drugih argumentov dejansko niste navajali. In to je nepošteno. To je v nasprotju s tem, kar ste sami leta in leta govorili in zato lahko ugotovim samo to, da odlok, ki je zdaj na dnevnem redu, zasluži podporo in zasluži, da se referendum v predlaganem času tudi izvede. Hvala.
Hvala. Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Družina je osnovna celica naše družbe, s tem se verjetno lahko strinjamo prav vsi. Sestavljajo jo oče, mati in otroci. Pa poglejmo, kako ta družina funkcionira. Običajno ima vsak svoje zadolžitve, svoje dolžnosti in tudi svoje obveznosti. Ko pa najstarejša hči dobi vozniško dovoljenje in hoče imeti tudi svoj avto, se družina usede za skupno mizo in sprejme za družino veliko odločitev. Mi smo pred to veliko odločitvijo. Pred odločitvijo, ali želimo pred to odločitvijo vprašati naše volivce, kaj si oni želijo - ali si želijo regije. In mi smo njihovi predstavniki in prepričan sem, da je naša moralna obveza, da jim sledimo, da v primeru njihove odločitve, to njihovo odločitev tudi upoštevamo. Zelo mi je žal, spoštovani kolegi z druge strani, da ne greste na teren, ne greste po občinah, ne prisluhnete njihovim tudi težavam in tudi pohvalam, ki vsekakor jih doživljamo mi, ki spremljamo utrip naših občin. In trdim, da večina občin, predvsem pa tiste, ki so bile nekoč privesek neke velike občine, sedaj so samostojne občine, napredujejo izredno hitro, izredno kvalitetno in nikomur niti na misel ne pride, da bi to občino združili z neko drugo. Njihov razvoj je viden, njihov razvoj je konkreten. In dovolite, spoštovane kolegice in kolegi, da vprašamo naše volivke in volivce, kaj si želimo in končno že: upoštevamo njihovo mnenje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cvikl. Izvolite.
Zelo na kratko, ampak ker je bila primerjava z družino dana, naj tudi jaz uporabim to primerjavo. Najprej seveda, gospodje in gospe, pri pokrajinah ni jasno, vsaj ne z 2/3 večino tega državnega zbora jasno, kaj bodo res delale, kako jih bomo financirali, katere občine naj bi v njih bile in koliko jih naj bo? In z referendumskim vprašanjem imamo naslednjo situacijo: Imate pet otrok. Denarja imate za dva avtomobila. In sedaj vi vsakega od teh otrok vprašate: "Ali želiš imeti avto?" Kaj bo odgovor? "Seveda ga želim imeti." In naenkrat potrebujete pet avtomobilov, imate pa denarja samo za dva. In za to tukaj gre, gospod Rudi Veršnik, član komisije za nadzor javnih financ. Za to tukaj gre, da se mi odgovorno kot Državni zbor odločimo, ali imamo res denarja za pet avtomobilov in ali res lahko pet otrok vprašamo, ali vsak želi si imeti svoj avto. Seveda ga želi imeti. In če vi postavite, seveda, posvetovalno vprašanje, ali občine A, B, C, D, E želijo imeti pokrajino X, odgovor bo - da. Če vi sedaj postavite v 210-ih občinah vprašanje, ali želite, da bi se občina Braslovče preimenovala in bila Braslovska pokrajina, boste dobili odgovor - da. Absolutno! In zato je to spraševati ljudi enako neodgovorno, kot če bi pet otrok, vsakega od njih, spraševali, ali želi imeti avto. Odgovor je: pet avtomobilov, denarja imaš pa za dva. Zato, dragi moj kolega Veršnik in poslanci vladajoče koalicije, vprašajte se najprej, koliko denarja imamo za koliko delujočih avtomobilov, kako si bo teh pet otrok dva avtomobila, ki ju imamo, med seboj delilo, potem jih pa sprašujete. Hvala lepa.
Ja, izvolite. Replika.
Spoštovanemu gospodu Cviklu bi samo povedal, da je pozabiti povedati tisto, kar sem jaz prej povedal. Družina se usede za skupno mizo.
Hvala. Gospa Jeraj.
Hvala za besedo. Nekateri kolegi vnaprej napovedujete, da referendum o pokrajinah ne bo prinesel nič, da ljudje ne bodo o ničemer odločali, da nič ne vedo, ker zakonov niso brali. Res jih niso brali, vendar pa vedo, po kakšnih cestah se vozijo, vedo, da vsako jutro eno uro stojijo v koloni, preden pridejo v mesto, in da na obnovo svoje ceste, po kateri se boste pripeljali nekaj deset kilometrov, čakajo že deset, dvajset let. In to samo zato, ker ne živijo v centru, ampak živijo nekje drugje izven centra. Sprašujete, zakaj določamo območja pokrajin. Tudi ko smo uvajali občine, ste vprašali oziroma smo na referendumu odločali o tem, ali želimo svojo občino ali ne. In v marsikateri občini je bil odgovor - ne, pa smo jih kljub temu imeli oziroma ste jih uvedli. In če bi danes te ljudi vprašali, kaj danes mislijo o tem, bi se najbrž v večini odločili za svojo občino, kajti občine so s svojim denarjem, torej s svojimi sredstvi, dejansko dobile ves potreben zagon, da se danes zelo hitro razvijajo in se v občinah odpravljajo vse tiste pomanjkljivosti, ki jih v preteklosti nismo naredili, ko so bile komunalno prikrajšane, ko se je cel kup stvari na obrobju ni dogajalo, ampak se je dogajalo samo v centrih. Zgodba s pokrajinami ima dolgo brado. Minister Bohinc je že pripravil predlog za 14 pokrajin, takrat ste ga v Združeni listi podprli. 18.10.2003 je Delo objavilo članek: "Združena lista socialnih demokratov je za 14 pokrajin. 'Združena lista se zavzema za to, da bi imeli v Sloveniji 14 pokrajin, in sicer poleg sedanjih 12 tako imenovanih statističnih regij še Savinjsko-Šaleško in Ptujsko regijo,' je včeraj na tiskovni konferenci Poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov povedal poslanec Bojan Kontič. Sicer pa so poleg njega še Majda Potrata, Silva Črnugelj, Aurelio Juri in vodja poslanske skupine pojasnili, kako se bo poslanska skupina opredeljevala do predlogov..." in tako naprej. Danes moja kolegica iz Socialne demokracije oziroma Socialnih demokratov razmišlja o veliki Štajerski, očitno ne podpira več tega, kar je podpirala leta 2003, kar je v redu, pač, razsvetljenje pride slej ko prej do vsakogar. In je sedaj ugotovila, da je pokrajin preveč. Prav tako je kolega Kontič ugotovil, da nismo odpravili razlik med območji, kljub temu da smo spremenili zakon o skladnem regionalnem razvoju, kljub mnogim finančnim spodbudam. In tu ugotavljamo vsi, da kljub vsem tem ukrepom dejansko nismo uspeli zaustaviti zaostankov in omogočiti vsem občinam, vsem pokrajinam oziroma regijam podobno hiter razvoj. Zato ne razumem, da danes niste za referendum. Z obema rokama bi morali podpreti to, da bomo nekaj več naredili za to, da se bodo območja razvijala enako hitro. Veseli me tudi, da je kolega Kontič ugotovil, da ko so ustanavljali občine, je teh nastalo očitno preveč in so Socialnim demokratom občine ušle z vajeti. Dobro, da je vajeti prevzel nekdo drug, ki jih malo bolj trdno drži. Zato je ta koalicija pripravila pokrajinsko zakonodajo; zato je prav, da smo pripravili vse do tistega trenutka, ko ste imeli možnost za to glasovati, pa ste se odločili drugače, in zato je najbrž naša skupna zaveza in pravi predlog, da o tem povprašamo ljudi. Zato bom sama odlok podprla in sem prepričana, da bo referendum uspel, ker se ljudje zavedajo, zakaj potrebujemo pokrajine in zakaj na svojem območju želijo pokrajino.
Hvala. Želeli ste repliko? Izvolite, gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospa Jerajeva, tako kot leta 2003 razmišljam tudi danes. In nič novega niste povedali, nič takega, kar bi lahko presenetilo. Takrat sem govoril o 14 pokrajinah in danes govorim o 14 pokrajinah. Januarja [[...]] [[Smeh v dvorani.]]
Izvolite gospod Kontič, imate besedo.
Bi jo imel, ampak glede na smeh se verjetno dogaja kakšna komedija zmešnjav v največji poslanskih skupini, ampak dobro. Nisem spreminjal mnenja in enako menim tudi danes. Gospod Jerovšek, vi se kar smejte, smeh je pol zdravja, morda vam bo pa zaleglo. Takrat sem govoril o 14 pokrajinah in januarja sem edini opozicijski poslanec potrdil, da je predlog zakona primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Edini poslanec opozicije! Govorilo se je o 14 pokrajinah. Jaz sem sicer že prej povedal, da sem upal, da se bo ta zakonodaja v naslednjih korakih spremenila. Upanje, kot sem že povedal prej, umira zadnje, ampak tudi to je že izginilo iz teh naših klopi. Ko govorimo o zaostankih pri regionalnem razvoju, je pravilno ugotovljeno. Štiri leta tega mandata so minila, zaostanki naraščajo, zaostanki so se povečali, skladnejši regionalni razvoj ni bil izpeljan tako, kot ste načrtovali. Da imamo pa v Sloveniji preveč občin in da so nekatere premajhne, to pa trdim tudi sedajle.
Hvala. Besedo ima gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! V principu gre za to, da na nek način povežemo občine, to je en pristop, drugo pa, da tisto, kar je preveč oddaljeno od tako povezanih občin, prenesemo na ta nivo, imenovan pokrajine, regionalni nivo. In ravno ta del v Sloveniji manjka in je pravzaprav odločilen za to, da se te odgovornosti, ki so skupne od spodaj, in tiste odgovornosti, ki so skupne in pripadajo temu območju občin, pokrajinam, povežejo in se te odgovornosti prenesejo na ta vmestni nivo. To je bistvo. In konec koncev, te pokrajine potem pridobivajo ne samo s tem, da jim pripada 20% dohodnine, ob 35% dohodnini, ki sedaj pripada občinam. Njim pripada tudi del trošarin od alkohola in tobačnih izdelkov. In v te pokrajine gre 1.300 milijonov evrov, 1,3 milijarde evrov v pokrajine. Bistveno je pa to, da se tudi vsa ta upravljavska struktura na nek način iz centra, iz vseh teh agencij in ministrstev prenese na nivo teh pokrajin. In če tukaj ni prednosti tako v upravljanju kot v odgovornosti, potem "naj me koklja brcne". Nič se pa ne spremeni v številu teh uradnikov, se pravi strokovnjakov administracije. Seveda spremeni se število upravnih enot. S 53 upravnih enot pridemo na 13 ali 14 pokrajin in samo na trinajst, štirinajst fikusov, namesto sedaj 40 in več teh fikusov in načelnikov. In ne samo načelnikov, tudi vodij posameznih oddelkov v teh upravnih enotah. Pa ne govorim samo o upravnih enotah, ampak o vseh tistih strukturah, ki obvladujejo naloge, ki se sedaj prenašajo na pokrajine. In če že vzamemo sedaj primerjavo s temi avtomobili, namesto da se prevaža po Sloveniji 53 avtomobilov in da se prevažajo nekateri avtomobili iz agencij in ministrstev na vse konce Slovenije, se ti avtomobili prenesejo tja. Vzdrževanj teh avtomobilov je samo 14 ali trinajst ali dvanajst, kolikor bo pač teh pokrajin. In govoriti o večjih stroških in govoriti o več uradništvu, je popolnoma deplasiran in brez osnove. Edino kar je res, da se bo ob vsem povečal samo ta demokratični del, to se pravi, občinski oziroma pokrajinski svetniki, ki bodo delovali, in tista minimalna administracija za delovanje teh pokrajinskih svetov. To je tudi vse, kar se pravzaprav povečuje na račun prihrankov, ki se ustvarjajo in sem jih navedel že prej. Avtomobili pa se bodo vzdrževali na štirinajst nivojih, trinajst nivojih, ne pa sedaj na, ne vem, 53 nivojih in ne vem kolikih še teh agencijskih nivojih. In tukaj pravzaprav ni kaj debatirati. Če se pa ozrem samo na odlok o referendumu; če je bil prej referendum pogoj za nadaljevanje oziroma za soglašanje s spremembo ali sprejemanjem pokrajinske zakonodaje, bi moral biti sedaj svetovalni referendum, ko ljudi konkretno sprašujemo, popolnoma sprejemljiv za opozicijo. Mi smo temu sledili. In najbolj demokratično je ljudi vprašati. Žal jih sprašujemo na nek ne dovolj usklajen način. Meni je žal, da ni tudi referendumskega vprašanja o tem, da se formira, ne vem, Bistriško-Savska regija ali Kamniško-Litijska, Medvoška itn. Žal vsi župani na tem področju nimajo enotnega stališča. Upam, da bo do česa takega še prišlo. Pokrajine so nujne za Slovenijo in fiasko iz leta 1994 se ne bi smel ponoviti! Enostavno se ne bi smel ponoviti. Velikost pokrajin pa sploh ni vprašljiva. V 160 milijonski Braziliji, imate državo, ki ima 30 tisoč prebivalcev, zvezno državo, in tista, ki ima 40 milijonov prebivalcev - vse funkcionira, če seveda socialno, ekonomsko, geografsko, zgodovinsko in ne vem kako še nekako funkcionirajo kot okvir. Jaz bom podprl tak odlok. Hvala.
Hvala. Gospod Janc. Je že govoril. Gospa Pečan. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da današnja razprava sploh ne gre v pravo smer, zaradi tega, ker se znova dela reklamo za to, da naj pokrajine bodo, kar sploh ni vprašanje razprave o referendumu, ampak je vprašanje o tem, ali naj državljani in državljanke odgovarjajo na taka zmedena vprašanja, kakršna so tukaj bila pripravljena. Moram reči, da sem prepričana, da na južnem Primorskem in severnem Primorskem bomo dobili odgovore, za katere ne bomo vedeli, s čim nam državljani odgovarjajo. In zaradi tega mislim, da naštevati, kako bodo pokrajine ceste "rihtale", kako bodo povezovale občine, pri tem pa pozabljamo, da v nobenem od zakonov, ki so bili predlagani, niti ena občinska pristojnost ni bila prenesena na nivo pokrajine, ker ste se bali občin, ko ste pripravljali zakon. To pa zamolčite. Hvala.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Spoštovane kolegice in kolegi, predsednik. Danes imamo zelo zanimivo razpravo in priča smo tudi zelo zanimivim obratom ali pa tudi s strani opozicije nekaterim izrazitim nesmislom in nelogičnosti. Jaz nimam nič proti, vi ste poudarili, da ne boste spoštovali izidov referenduma. To le poudarjajte v predreferendumski kampanji, da bodo zelo transparentno vedeli, s kakšnimi strankam imajo opraviti. Prav tako je bilo rečeno, da je referendum na moralno trhlih temeljih. Ja kako je lahko referendum, povpraševanje ljudstva moralno trhlo, moralno sporno? Seveda pa je bolj logično zakaj tako hromite. Česa se bojite? Slovencev se bojite! Njihove volje se bojite! In bojite se zaradi tega, ker ste želeli ukrasti ljudem v regijah možnosti za skladen, enakomeren, bolj učinkovit, hitrejši razvoj. Sedaj vas je strah, ker se vam izmika to, da bi zadržali centralizacijo, to silno centralizacijo. Da bi vaše oligarhe, ki jih imate tukaj v Ljubljani, polnili v levi in desni žep. To se vam nekako izmuzne iz rok. Zaradi tega seveda takšno nasprotovanje. Slišal sem tudi nadaljnje nesmisle v zvezi z regijo iz katere sam prihajam, bodočo, Osrednjoštajersko - jaz mislim, da se bo tako imenovala. Možnost je pa ali Mariborska ali Osrednještajerska. Kolegica Potrata ne razume, zakaj Osrednjaštajerska. Pravi, če bi se tudi Ptujska ne odločila za Vzhodnoštajersko, da je to nesmisel. To je globoko nerazumevanje in nepoznavanje Štajerske. Maribor in ta regija je v osrčju Štajerske in ta zgodovinski izraz in ta zgodovinski pomen se mora obdržati. Vedno bo osrednja Štajerska. Štajerska je po tej zaznavi sicer razdeljena na pet regij. Na pet regij! Zaradi tega je treba poudariti, da gre za center Štajerske, da se ohrani duha Slomška in Maistra tam, ki so si tudi tako zamišljali Štajersko. Vendar bolj zaskrbljujoče in nesprejemljivo pa je, da je kolegica Potrata rekla: "Želim živeti v močni Štajerski, v čezmejni Štajerski." To pa je žalitev za slovensko Štajersko. Gospa se lahko izseli v čezmejno Štajersko, avstrijsko Štajersko, če ne želi živeti tukaj v naši Štajerski. Tako je rekla! Ampak to je negacija tega, da je Štajerska lahko močna. Vi ste hoteli preprečiti hitrejši razvoj Štajerske, ne želite si močne Štajerske. Ne želite si tega, da Štajerska deluje in se razvija. Vse to prihaja iz neživljenjske, nemogoče teze, žaljive za Štajersko. Prihaja iz stranke, ki je nekoč razdelila Slovenijo po delegatskem sistemu, kjer smo, recimo, Rušani, Bistričani in Ptujčani bili v eni delegaciji, v eni statistični regiji. Cestne povezave med Rušami in Slovensko Bistrico sploh bilo ni. In od takrat je nastal relikt, da imamo še sedaj državnega svetnika za tako regijo. Sedaj pa imamo prvič neko življenjsko stvar, neke življenjske regije - in tu takšno silno nasprotovanje in zavajanje ljudi! Prepričan sem, da je Slovenija poskusila že marsikaj za bolj enakomeren, bolj skladen razvoj. Ni se posrečilo, razlike so se povečevale. In že po zakonu verjetnosti je naslednji ukrep - regionalizacija. Tu smo pa imeli prizor reševanja vojaka Kontiča iz te godlje, ki so si jo zakuhali. On je res glasoval nazadnje za 4 regije, vendar je v celotni razpravi prej prepričeval, da je to nesmisel, neumnost. Jaz verjamem, da šiba in gajžla volivcev deluje, k sreči deluje. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite repliko.
Težava je, če ljudje ne razumejo slovensko: želim močno Štajersko, zaradi tega, da bo lahko sodelovala s čezmejno avstrijsko Štajersko. Gospod Jerovšek pa ne razume, da je ime Štajerska veljalo tudi za tisto, kar bo zdaj Celjska pokrajina, in tudi za tisto, kar bo Ptuj. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod [[...]]Ja, je že čas porabljen. Gospod Hrovat. [[Se odpoveduje.]] Gospod Rugelj, izvolite.
Hvala lepa. No, tole, kar danes že dolgo poslušamo, bi vse skupaj strnil v to, da opozicija govori o predvolilnih potezah te vlade. Poglejte, ne vem, če je to predvolilna poteza, če se dobri dve leti trudiš, nekaj delaš, delali smo celo skupaj na začetku, zdaj, tik pred ciljem te pa nekdo spotakne. Jaz ne vem, kaj je predvolilna poteza! Če ni predvolilna poteza opozicije, da onemogoča sprejetje takega zakona, na katerem smo pač vsi delali in je bilo toliko truda vloženega v to. Se pravi, čisto politično sprenevedanje, brez kakršnegakoli resnega argumenta. In ničesar ne vidim, zakaj ne bi zdaj tega projekta - nobenega vzroka ni, zakaj ga ne bi dokončali. Kar se tiče samega referendumskega vprašanja, odloka. Sam sem iz Sevnice, iz bodoče pokrajine Posavje. Vprašanje bo takole, ga bom prebral: "Vprašanje, o katerem se odloča na referendumu, se glasi: 'Ali ste za to, da se v skladu s 143. členom Ustave Republike Slovenije ustanovi Posavska pokrajina, ki bo obsegala naslednje občine: Brežice, Kostanjevica na Krki, Krško, Radeče, Sevnica? Glasovalec glasuje tako, da na glasovnici obkroži besedo "za", ali besedo "proti". Kaj je narobe s takšnim vprašanjem? Ali ni to najbolj pravilno vprašanje za tiste ljudi, ki tam živijo, ali se bodo odločili pa to podprli ali ne, ali jih bomo spraševali, če želijo živeti, ne vem, na Bledu. Tudi če je kdo proti številu pokrajin, bo lahko tukaj še vedno obkrožil "proti". Ali bo sedaj rekel, ne vem, jaz sem proti številu pokrajin, tukaj sem pa za. To je nelogično. Ne morejo se ljudje, ki živijo nekje drugod, odločati o pokrajinah spet nekje drugod. Mislim, da je to referendumsko vprašanje najbolj na mestu, kolikor je lahko, in najbolj jasno. Vsak bo točno vedel, kaj bo obkrožil in zakaj bo obkrožil. Pustimo enkrat ljudem, naj se odločijo! Kar se tiče, mogoče je bilo tudi nekaj pomislekov okoli stroškov referenduma. Ne vem,govora je o 2, 3 milijonih evrov. Ta strošek referenduma je zanemarljiv strošek. To sem že zadnjič povedal, da je to najboljša investicija za decentralizacijo Slovenije. Vse te male revne občine bodo imele možnost boljše in hitreje napredovati in se izenačiti s centrom Ljubljane. To je to, spoštovana opozicija! Da ne govorim o dodatnem sprenevedanju, ko nekateri vaši poslanci, ki so tudi župani, v svojem lokalnem okolju, seveda zagovarjajo ustanovitve pokrajine: mi smo za to, ja - tukaj v parlamentu pa glasujejo drugače. Jaz tega ne razumem. Sedaj se bo pokazalo na referendumu, kdo in kaj in kako dela. In enkrat bomo prišli na čisto in prav je, da ljudje to vidijo, jaz sem za to. Ampak vi rečete temu predvolilne poteze. Ne vem, čigava je predvolilna poteza. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kramberger.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Vidim, da so mi kolegi pustili slabi dve minuti časa. Čisto na kratko vam želim sporočiti, da bom seveda glasoval za ta odlok in tudi nekako pozval ljudi, da se na tem referendumu odločijo. Namreč, tukaj že prejšnji mandat in ta mandat nekako ne moremo priti do neke pametne solucije in ta poizvedovalni referendum bo zagotovo obveza ne samo za ta Državni zbor, ampak tudi za naslednjega. Sedaj pa še morda malo za šalo ali pa tudi zares. Ko sem se s kolegi pogovarjal in spraševal, zakaj nista Zasavje in Posavje skupaj v eni pokrajini in so me poučili, da to pa nikakor ne gre, da za Zasavje je že prav, da je nekako pri osrednji slovenski pokrajini, ker so še tehnološko tako daleč zadaj - naj mi kolegi ne zamerijo -, da tam še kopljejo premog, v Posavju pa se že ukvarjajo z atomsko energijo. Tako, da tukaj je lahko tudi nekaj šale v tej resni zgodbi, ampak zagotovo si pa Slovenija zasluži, da dobi regije, in to v najkrajšem času, da se bodo te razlike, ki so prisotne, vsaj nekoliko izravnale. Za to delo, ki sta ga vložila Vlada in minister za lokalno samoupravo, bi bilo škoda, da se to delo ne bi končalo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Tanko. Ne. Gospod Pukšič. Ne, ga ni. Želi Vlada besedo? Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bi vseeno, čeprav se že vnaprej opravičujem, ker bom verjetno marsikaj od tega, kar sem že večkrat v Državnem zboru povedal, ponovil. Ampak, ker se tudi sicer nekatere navedbe ves čas ponavljajo in ne ustrezajo temu, kar se je dogajalo, mislim, da je potrebno te stvari tudi ponoviti. Zdaj, kar zadeva samega posvetovalnega referenduma, sem že večkrat rekel, da ga podpiramo zato, ker v tem trenutku, potem ko so stvari se dolgo usklajevale in ko je ne nazadnje bil dosežen dogovor, takrat o spremembi Ustave o ustanovitvi pokrajin, in ne samo o tem, takrat je bil dosežen dogovor tudi, recimo, o številu otrok oziroma o številu pokrajin, ker sicer ne verjamem, da kdo v Sloveniji verjame, da bi predlagali nek zemljevid oziroma neko rešitev, ki ni bila dogovorjena, ob zavedanju, da je za to potrebna dvotretjinska večina. Torej, z večino pozicije je bil ta dogovor dosežen in verjamem, da bo tudi rezultat tega referenduma dober napotek tistim, ki so in pa ki še danes zagovarjajo to zgornjo število 14-ih pokrajin, da bodo potem, ko bo treba o tem odločati, se tudi lažje odločili. Zdaj kar zadeva tudi sicer oblikovanje tega zemljevida, mi smo že napovedali takrat, ko se je pričel ta proces, in želeli smo tudi v maksimalni meri preden bi prišel tudi ta dvotretjinski zakon v parlamentarno proceduro, v Državni zbor, uskladiti pred tem. Vendar takrat več očitno ni bilo te volje, nihče ni želel predlagati kontrapredloga, no, ampak vseeno, popolnoma jasno je in tudi iz ustavnega zakona sledi, da je potrebno vsaj povprašati mnenje občin kot zastopnikov svojih prebivalcev - občank in občanov. In ker smo povprašali vse občine, torej iz celotnega območja Slovenije in smo zelo jasno povedali, da v tistih primerih, kjer so te dileme in nekatere so še vedno prisotne, bo prišlo do sprememb in oblikovanja nekega končnega predloga in ta se je tudi že izkristaliziral skozi to razpravo. Vendar to ne pomeni, da je bil vsak dan nov zemljevid in če pogledate te rešitve, lahko vidite, da v veliki večini ali v večjem delu Slovenije se praktično niso spreminjale. Tudi v teh delih, ki so bili zdaj najbolj izpostavljeni, ker je tudi o teh dveh subregijah kot o bodočih pokrajinah bilo dogovorjeno že kar nekaj časa nazaj. In to sta se pravzaprav dogovorili v prejšnjem mandatu prejšnji dve glavni vladni stranki. In verjetno s tem tudi ni nič narobe. Narobe je to, da se sedaj pozablja na ta dogovor. In nenazadnje tudi v tem mandatu so bili vloženi ustrezni zakoni, ki so to podpirali. Če se samo spomnimo posebnega zakona o Savinjsko-Šaleški in amandmajev opozicije ob sprejemanju Zakona o skladnem regionalnem razvoju, ki je povečeval takrat razvojnih statističnih regij s 12 na 14. Takrat seveda to ni bilo mogoče sprejeti, ker smo mi bili v neki drugi fazi pogajanj z Evropsko unijo, ki je bila izjemno pomembna, kar se tiče nove finančne perspektive. Je pa dejstvo, in to se vidi iz tega, da je tudi naša regionalizacija oziroma uvedba pokrajin na tem nivoju primerljiva z vsemi državami. Namreč, ustreza tudi uredbam Evropske unije, ki pokrivajo to področje in ki govorijo, da ima država na tem nivoju v povprečju 150 tisoč prebivalcev, to pomeni, recimo, 13 do 14 pokrajin v Sloveniji in Slovenija v tem delu v celoti s temi predlogi tudi ustreza. In še drugo je treba poudariti. Zelo močno je izraženo, tudi v Evropski uniji, načelo subsidiarnosti. Na te stvari se velikokrat opozarja. Torej - selitev nalog, pristojnosti navzdol zaradi tega, ker se te stvari bistveno bolj učinkovito izvajajo na tem nivoju. Seveda, ta zemljevid je nastal praktično kot neka končna rešitev po vseh teh usklajevanjih. In še enkrat ponavljam: po mojem vedenju je bil stvar dogovora. In še to bi poudaril, da teh pokrajin ni mogoče primerjati z zveznimi deželami v sosednjih državah, ker to ni isti in ni primerljiv nivo. Zdaj pa še kar zadeva nekatera druga vprašanja. Tudi potrebe po pokrajinah. Seveda, v tem trenutku potrebo po pokrajinah, govorim tudi iz lastnih izkušenj, čutijo najbolj tisti, ki jih najbolj pogrešajo. Zato so tudi občine izrazile tako veliko podporo, zato je Državni svet izrazil to veliko podporo, zato tudi v posameznih okoljih gospodarstveniki izražajo zelo veliko podporo, ker je dejstvo, kljub vsem naporom, da se nekateri projekti, ki presegajo območja občin, ki pa niso državni projekti, karakteristični, ampak so v bistvu regionalni projekti, ne izvajajo tako hitro, kot bi se sicer lahko izvajali, če bi imeli pokrajine, ki bi jih v tem primeru tudi posvojile. In tukaj je skrito tudi vprašanje o razvojnih oseh, je skrito vprašanje o gospodarskih središčih. Dejstvo je, da je bil v tem času narejen velik napor, kar se tiče skladnejšega regionalnega razvoja, ampak skozi možne mehanizme, ki so na voljo. Tukaj imam v mislih sistem financiranja občin, ki delno pokriva ta del. Tukaj imam rešitve, ki prihajajo skozi zakon o skladnem regionalnem razvoju - bistveno povečan obseg neposrednih pobud, vendar če želimo narediti ta bistveni korak naprej, ki se pa odraža na številnih drugih področjih, ga pa ni mogoče narediti brez sistemskega koraka, brez sistemskega premika, torej z ustanovitvijo pokrajin. Jaz vidim tukaj v tem pravzaprav to edino rešitev in sem prepričan, da tudi v prihodnje ne bo mogoče tega koraka narediti, če ne bo prišlo do ustanovitve pokrajin. In pokrajine seveda pomenijo dodano vrednost tudi na številnih drugih vprašanjih, tudi na vprašanju sociale, ki je bila v tem času tudi v Državnem zboru velikokrat predmet številnih debat. To ne pomeni, da bodo pokrajine rešile socialna vprašanja, pomeni pa, da bodo te na tem segmentu omogočile tistim pokrajinam, ki imajo največje tovrstne probleme, vstopnico v sistem reševanja bistveno hitrejšega. In zato so tudi potrebne in so potrebne na številnih drugih področjih. Še mogoče kar zadeva zakonodaje, pristojnosti, financiranja. Moram reči, da te rešitve so tako v zakonih, to je v tistih osnovnih štirih zakonih, ki so pripravljeni, kot v sklepu Vlade na projekciji proračuna za 2009 narejene in napisane. Rešitve so znane. Jaz se lahko strinjam, da je mogoče te rešitve ustrezno dopolniti, vendar v teh ustreznih dopolnitvah so potrebni konkretni predlogi. Cenim delo strokovnjakov na različnih področjih, opravili so tudi na tem področju lokalne samouprave o ustanavljanju pokrajin pomembno delo v preteklem obdobju. Mi zardi tega nismo prav tega dela še enkrat ponavljali, ker so vse te študije na voljo, so vsem na vpogled, vendar je bilo treba tudi skozi konkretno zakonodajo pripeljati konkretne rešitve. Te pa mora tudi nekdo ustrezno pripraviti. In alternativa tem rešitvam je tudi skozi usklajevanja, ki so potekala, vsaj dokler so potekala, dokler je bila ta volja, in to s tistimi, ki so bili pripravljeni se o tem pogovarjati - nekateri se pravzaprav niso bili oziroma niso ničesar predlagali, in sedaj iščejo neke druge izgovore - rodila tudi to, da smo mi tudi tisto osnovno zakonodajo, ki smo jo pripravili ustrezno, še dopolnili in bi jo bilo mogoče skozi nadaljevanje tega dialoga v vsakem primeru tudi dokončati. Tukaj jaz ne vidim teh težav, če je politična volja, je vse mogoče. Seveda se je pa treba zavedati, da o tem se bo odločalo vedno tukaj, v Državnem zboru, tudi po tem posvetovalnem referendumu, in ta zakon se bo določal vedno z 2/3 večino in vedno je potreben ta dogovor tudi v osnovnih zakonih. Kar zadeva te rešitve, pa se je treba zavedati tudi tega, da te rešitve pomenijo okvire, ki so bili dogovorjeni, od katerih ni možno odstopiti, torej ni možno uvesti nekih novih davkov, in od tega nismo odstopali. Jaz trdim popolnoma odgovorno, da v osnovi, v izhodišču pokrajine ne pomenijo nove administracije, ker je ta, ki se prenaša navzdol, zadostna za to, da lahko pričnejo pokrajine izvajati naloge. Jaz trdim celo to, da je mogoče skozi bolj učinkovito izvajanje tudi to administracijo postopno še zreducirati. Absolutno je povezano z učinkovitostjo izvajanja tega dela in tudi zaradi tega, recimo, so pokrajine potrebne. No, in kar zadeva še financiranje. Tudi številke so bile na modelih predstavljene. Seveda ni mogoče do zadnjega evra danes izračunati vseh rešitev, to je jasna stvar. Nenazadnje pokrajine pomenijo v svojem delu tudi avtonomijo odločanja in bodo same odločale o svojih programih, same o projektih, v tistem delu, kjer niso zakonsko obvezne. Vendar vseeno od teh 1,3 milijarde, kar pomeni ustanovitev pokrajin in prenos navzdol, skupaj s temi 4.200 delovnimi mesti kot potencialnimi kadri, je v tem osnovnem okviru od teh 1,3 milijarde približno 200 milijonov evropskih sredstev izključno za projekte, in od ostale milijarde in 100, po ocenah, ki so bile narejene, je približno 50% teh sredstev potrebnih za izvajanje tekočih nalog, ki jih nalaga zakonodaja. Tudi tam je možno iskati racionalizacijo, boljše rešitve, sem prepričan, tudi usklajevanje politik se bo tam izvajalo. In 50% sredstev je na voljo izključno za razvojno-investicijske naloge, ki jih bodo pokrajine izvajale. In struktura pokrajinskega proračuna, tako kot je na prihodkovni strani in tudi na odhodkovni strani predvidena, je bistveno bolj ugodna kot struktura državnega proračuna v tem razvojno-investicijskem smislu. Kar pomeni, da praktično večino teh razvojno-investicijskih sredstev prenašamo navzdol. Mogoče to komu tudi ni všeč, ker, seveda, potem o tem več ne bodo odločali ne poslanci in tudi ne ministri, ampak se bo odločalo o tem tam, kjer se o tem mora dejansko tudi odločati. Tako da te stvari so poznane in jih, kdorkoli hoče, lahko tudi pogleda. Ponavljam pa še enkrat, da jih je treba še dopolniti v tej zaključni fazi. Mi smo bili ves čas odprti za vse rešitve, ki so bile strokovno utemeljene in ki se jih je dalo tudi vključiti v to zakonodajo, saj nihče ni, vsaj kar mene zadeva, tisti, ki vse pozna, nekateri mogoče so, jaz se ne štejem v ta del. In smo te stvari tudi upoštevali, kar se vidi tudi skozi sam segment sprejemanja amandmajev. Tudi amandmaji so bili upoštevani. In verjetno bi lahko bil še kateri upoštevan, če bi bile v tej fazi, v bistvu v diskusiji pač stvari pojasnjene z obeh strani. Ker brez diskusije, brez dialoga ni mogoče zakonodaje ustrezno nadgraditi. Jaz bi na tej točki zaključil. Bi pa še enkrat pozval tudi Državni zbor, da najde politični napor, da najde ta konsenz in da se postori vse, da dejansko do pokrajin tudi pride. Kar zadeva tudi nujnosti izvedbe tega projekta, bi opozoril še na eno stvar, ki se v tem trenutku dogaja - govorim o stopnji decentralizacije. Ta stopnja decentralizacije se v tem trenutku izraža skozi to 1,3 milijarde na letni ravni, vendar posamezne rešitve, ki se prenašajo tudi v Državni zbor in se celo tukaj sprejemajo gredo v smer, da se ta stopnja decentralizacije zmanjšuje. In če se potem ti trendi nadaljujejo, potem v nekem naslednjem obdobju se lahko zgodi, da ostanejo pokrajine brez vsebine. Tudi zato menim, da je treba čim prej vse postoriti, da do pokrajin čim prej pridemo, tudi s tega razvojnega vidika, ker skozi tempo razvoja, ki v tem trenutku poteka v Evropi in tudi širše po svetu, dobro vemo, da odlašanje pri nekaterih odločitvah leto, dve ali tri pomeni, da so lahko te odločitve pravzaprav za trajno izgubljene razvojne priložnosti. Lahko bi našteval še več številnih utemeljitev, ki narekujejo to, da do pokrajin pridemo, če želimo bistveno in sistemsko pospešiti razvoj Slovenije. To ne pomeni, da bomo imeli v prihodnje že vse bodoče pokrajine, torej bodo območja enako razvita. Pomeni pa to, da bomo tudi tem okoljem dali priložnost, da se lahko ti trendi, ki so negativi in bi bili verjetno še slabši, če ne bi bilo teh naporov narejenih v tem mandatu, pač obrnejo v pozitivno smer. Hvala lepa.
Hvala. Želi še predlagatelj besedo? Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa. Morda sedaj ob zaključku te dolge razprave samo še nekaj argumentov, ki govorijo v prid podpore referendumu. V rokah imam rubriko "Pro et contra", objavljeno v Večeru 10. novembra 2003. Tam je kolega, vodja Poslanske skupine takratne Združene liste socialnih demokratov, zapisal naslednje: "Slovenija je ena redkih evropskih držav, ki ima le enostopenjsko lokalno samoupravo občine." To drži še sedaj. "Slovenija postaja med upravno in politično najbolj centraliziranimi državami v Evropi, to otežuje večsrediščni razvoj, to povečuje nasprotja med centrom in regionalnimi središči, to otežuje enakomernejši razvoj Slovenije." Tudi ta trditev še danes velja. In ugotavljamo, da prav na tem segmentu se te regionalne razlike, prav zaradi centralizacije, ki je še sedaj, v Sloveniji izredno povečujejo. Zapisal je še eno misel, da "proces decentralizacije težko merimo in vrednotimo samo s stroški". Tudi to drži. In problem, ki se nam je zgodil je pa naslednji, da kljub vsem tem trdnim ugotovitvam, ki še danes držijo, ni bilo v obdobjih vlad in koalicij, v katerih ste bili, niste uspeli pripraviti ničesar - ne vsebinskega ne nikakršnega drugega projekta, ki bi te probleme razreševal. Ostalo je več ali manj pri vsem zapisanem. Ta koalicija je pravzaprav prva, ki je pripravila projekt regionalizacije, projekt pokrajin; ta koalicija je prva, ki je za ta projekt dobila tudi izredno visoko lokalno soglasje, lokalno soglasje - to se pravi soglasje: županov, občinskih svetov, obeh združenj občin, Državnega sveta. Zanimivo, da ta projekt izrazito podpirajo tudi župani nekaterih mestnih občin, recimo iz Slovenj Gradca, Nove Gorice, Ptuja, Velenja, to so izraziti podporniki projekta decentralizacije in ustanovitve pokrajin. Skratka, na tem področju je očitno treba narediti korak naprej in sedaj, ko smo zavrnili oziroma ko ste zavrnili predlog koalicije za ustanovitev 14 pokrajin, imamo pred sabo novo pobudo, se pravi, za razpis posvetovalnega referenduma, da dejansko potem povprašamo še ljudi. Da se s projektom ne ukvarjajo samo politiki na državni ravni in politiki na lokalni ravni, ampak da se za ta projekt povpraša tudi ljudi in preveri, ali stojijo za projektom, dajo projektu podporo ali ne. Jaz mislim, da je to nekaj, kar je potrebno za to državo, kajti kot ste ugotovili že sami leta 2003, se razlike med centrom in ostalimi perifernimi predeli države izrazito povečujejo. Za nekajkrat so se povečale razlike med osrednjo Slovenijo in katerimkoli drugim delom Slovenije. To je neverjetno, ampak za nekajkrat so se te razlike povečale. In zanimivo, da kljub tem ugotovitvam, kljub tako poraznim razvojnim rezultatom, razvojnim trendom, v politiki na nacionalni ravni nismo sposobni sprejeti odločitve in omogočiti, da se poskusi te negativne razvojne trende, te razlike na nek način zaustaviti. Pokrajine so zaenkrat edina znana možnost. Žal mi je pri tem projektu, pri tem referendumu samo to, da nekako nismo uspeli pridobiti zadostnega soglasja, da bi povprašali ljudi še za nekatere druge zadeve. To se pravi, glede Osrednjeslovenske pokrajine in morda tudi glede Primorske. To je škoda, in mislim, da je to zamujena priložnost. Vendar prepričan sem, da boste na osnovi teh argumentov, ki sem jih prebral, tudi sami prisluhnili pobudi in podprli razpis referenduma. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo splošno razpravo. Ker pa je čas izkoriščen, ne morem dati v razpravo amandmaja, ki je vložen, zato bomo [[...]] [[Medsebojni pogovor.]] Ne, samo ena minuta, SDS. Ali želite razpravljati o amandmaju? [[Ne.]] Drugo je vse porabljeno. Zaradi tega prehajamo na odločanje, in sicer, najprej na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LDS in Zares k 1. razdelku odloka. Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospod Potrč, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Predlog amandmaja daje priložnost Državnemu zboru, predvsem koaliciji, da omogoči, da se isti dan, kot bo, najverjetneje, opravljen referendum o območjih pokrajin, opravi še posvetovalni referendum o tem, ali naj se ukine samostojna in neodvisna Komisija za preprečevanje korupcije. Mi smo takšen predlog dali zato, da bi opravljeni referendumski dan, kar zakonodaja omogoča, izkoristili še za eno pomembno vprašanje, za vprašanje, ki se politizira dobre tri leta oziroma ves mandat tega Državnega zbora in ki po prepričanju podpisnikov tega amandmaja pomeni resno obveznost Slovenije tako glede na podpisano konvencijo Združenih narodov o boju proti korupciji kot tudi prizadevanja države, da se organizira preventivno delovanje v boju proti korupciji, ker samo kurativa oziroma izvajanje preko policije, tožilstva, sodišča in nekaterih nadzornih organizmov doslej, po našem prepričanju, ni dalo zadostnih rezultatov. Mi pričakujemo, da bo ta amandma sprejet in tako kot so koalicijski poslanci izražali nerazumevanje, da ni sporazuma - ve se, kdo odloča, ve se kdo ima večino - na tej točki je zelo enostavno mogoč sporazum, ki ne stane koalicijo nič drugega, kot da se referendum o ustanovitvi pokrajin za teden dni preloži, istočasno pa opravi še referendum o enako pomembnem vprašanju, ki bo omogočal Državnemu zboru odločanje, ali naj se predlagani zakon, ki je sedaj v tretji obravnavi, sprejme ali ne. Hvala.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Liberalne demokracije bomo amandma podprli. Razlogi so tudi takšni, kot jih je navajal še naš predhodnik, vendar bi pri tem opozoril, da gre tudi za vendarle sledenje neki rdeči niti, želji ki je bila včasih pogosteje, včasih redkeje izražena v tem Državnem zboru, da bi imeli nek referendumski dan, na katerem bi združevali letne referendumske pobude in potem na ta način odločali o vseh tistih vprašanjih, pri katerih se nam zdi, da bi bila treba povprašati volivke in volivce. Danes govorimo o vprašanju, ki je vezano na Komisijo za boj proti korupciji oziroma za preprečevanje korupcije, in seveda o referendumskem vprašanju o pokrajinah. Ob vprašanji sta pravzaprav odprti že del mandat. Zelo težko govorimo, katero je bilo kdaj bolj v ospredju, katero manj, ampak kar naprej se ti dve zadevi prepletata in prav gotovo bi imelo smisel podpreti ta naš predlog oziroma pobudo, da se to opravi oboje na isti dan, če že gremo v referendum. V končni fazi bi bilo bolje ta denar dati za draginjski dodatek, že zaradi tega, ker gre v tem primeru za poizvedovalni referendum, katerega usoda je potem zelo negotova. Jaz ne govorim o tem, da naj se ne zaupa komu, ampak izkušnje kažejo, da ti poizvedovalni referendumi, in tudi kakšen prejšnji, pravzaprav niso dali kakšnega pravega odgovora, pravega rezultata - odgovori so že bili. No, pri tem referendumu bo tudi odgovor bolj piškav in se ne bo dalo ugotoviti, za kaj gre. Skratka. Ta predlog, da se referendum opravi 29. junija, ima sol, ima tudi racio, ima premislek in seveda plediram, da vsi poslanke in poslanci podprete ta amandma. Tako bi rešili marsikatero zagato, konec koncev pa bi pokazali tudi tisto, na kar ste opozarjali; se pravi, da je treba sesti za skupno mizo in se dogovoriti. Bomo videli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala lepa. Predlagatelji predlagajo 7-dnevni zamik, ki bi proračunski blagajni "prišparal" preko 500 milijonov nekdanje denarne enote. Torej, amandma zasleduje samo, da se za 7-dni, za en teden premakne izvedba referenduma za to, da bi se na isti dan lahko srečala dva referenduma. S tem bi se razpolovili stroški, s tem bi se razpolovila opravila in vse tiste storitve, ki spremljajo referendumsko obdobje. V okviru Poslanske skupine Lipa smo tako, pa bom kar uporabil, v imenu Boštjana Zagorca kot poslanke Barbare Žgajner Tavš, ne nazadnje tudi v mojem že pred časom predlagali, da bi imeli v Sloveniji tako imenovani "referendumski dan". Torej, samo en dan, na katerega bi se odvili vsi potencialni referendumi tistega leta, ravno iz zasledovanja tako imenovane racionalizacije, seveda s tem bi prihranili finančna sredstva. Po mojem trdnem prepričanju ali bolje rečeno po prepričanju Poslanske skupine Lipa bi s sprejemom tega amandmaja: prvič - pokazali, da nam je nekaj do državnega proračuna, in drugič - da ni referendum o pokrajinah, kakor tudi drugi predviden referendum izključno plod političnega zasledovanja volilnega izida. Po našem prepričanju apeliramo na vse prisotne poslance, da podprejo tovrstno zamisel, posebej v spremljanju oziroma zasledovanju tistega cilja, da gre izključno za 7 dni, en teden v primerjavi s preko 500 milijoni nekdanje denarne enote. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje teče. Prekinjam [[...]]Oprostite, sem gledal naokoli, pa nisem videl nobene roke. Tudi strokovna služba, ki mi pomaga, je ni videla. Prosim, da drugič jasno dvignete roko, da se bo videlo, da želite besedo. Odpiram prijavo. Gospod Gulič, izvolite, imate besedo.
Spoštovani in cenjeni! No, že prej sem povedal, kako bo odločala poslanska skupina. Tudi sam bom ta predlog o zamiku podprl. Seveda to voljo in željo, ki jo koalicija ali pa vsaj del koalicije tokrat kaže do tega, da bi spraševali volivke in volivce, na nek način podpiram, čeprav ne vidim v tem kakšne pametne rešitve. Ampak to ne zaradi tega, ker bi bil proti referendumu, ampak predvsem zaradi tega, ker so vprašanja oblikovana tako, da pač ne bodo dala ustreznih odgovorov. Vprašanje, ki bi bilo vezano na drugi referendum, za katerega tudi predlagamo ta zamik, pa prinaša dvoje rešitev. Gre za to, da se stroški na nek način zmanjšajo. Mislim, da ne gre za polovico, gre pa za bistveno zmanjšanje stroškov obeh referendumov, konec koncev. Gre tudi za to, da bi bila udeležba najbrž, če bi bila dva referenduma na isti dan, boljša, ljudje bi vendarle opravili z dvema vprašanjema, ki ju postavljamo, naenkrat. In tretja zadeva, ki se mi zdi pa tudi pomembna, je ta, da je, če že govorimo o tem, kakšna je volja ljudi, in kakor ste jo, kot pravite poslanci koalicije, videli na terenu, se je dala videti volja ljudi tudi že pri vprašanju o obstoju protikorupcijske komisije. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Tudi tam je vrsta sondaž pokazala, da so za to, da obstaja. In zdaj, če ste tako prepričani v to, da ima ljudstvo vedno prav, potem mu dajte prav, vprašajte oboje. In to bi se rešilo [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jasno, da bom amandma podprl, kajti nobenega dvoma ni, da bo izglasovan referendum, ki je predlagan. In razumem nepodporo amandmaju tako, da: prvič, državljani ne smejo odločati o ničemer, česar si ne izmisli predsednik Vlade; in drugič, da želi ta večinski del koalicije povzročiti še en strošek za referendum, ko je že ta prvi brez potrebe. Zaradi tega mislim, da je prav, da bi vsi razmislili, preden glasujete, in podprete ta amandma, da bi za en strošek imeli državljani možnost odgovoriti na dvoje vprašanj, če že mora biti, čeprav, še enkrat ponavljam, mislim, da je v svojem izvoru nepotreben. Hvala lepa.
Hvala. Oprostite, moram podati neko informacijo. Verjetno še niste prejeli, ampak predlog za razpis referenduma o protikorupcijski komisiji je že umaknjen s strani predlagatelja. Gospa Zalokar Oražem, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Zares smo se v preteklih dneh, predvsem pa danes ponoči močno trudili, da bi vendarle prišli do tega dogovora, da glede na to, da sta v zraku dva referenduma in da za enega prav gotovo kaže, da bo izglasovan, bi bilo smiselno, da ju izvedemo ob istem terminu. Žal do tega dogovora ni prišlo in zanj tudi kaže, da ne bo moč ga izpolniti, zato enostavno mislimo, da bi bilo smiselno, da bi tudi v tem trenutku, ko vsi ugotavljamo, da korupcija in klientelizem v Sloveniji je problem in da se ob istem trenutku koalicija je odločila, da ukine Kosovo protikorupcijsko komisijo, da bi tudi o tem povprašali državljane. Dejstvo pa je, da so predlagatelji, med katerimi smo tudi iz stranke Zares, da smo povedali javnosti, da če tega dogovora ne bo doseženega, potem ne bomo vztrajali pri zahtevi za referendum, kjer bi lahko državljani povedali, kaj menijo o nameri koalicije, da se protikorupcijska komisija ukine. Da protikorupcijska komisija je potrebna, nam kažejo zadnji dogodki. Nenazadnje, največja stranka SDS je celo predlagala izredno sejo, kjer naj bi o tem govorili. V zraku je neprestano tudi cela vrsta odprtih tem, ki kažejo na to, da to je problem od nakupa patrij dalje, kjer seveda Finska še kako dela in nam je lahko vzor pri tem, medtem ko mi temu ne znamo reči tako, kot je treba. [[....]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]In v tem smislu bomo mi poskušali še vedno, da se tudi 29. junija opravita oba referenduma, čeprav vemo, da tega upanja [[...]] [[Izklop.]] [[...]]
Hvala. Gospod Milan Petek.
Včeraj sem bil na seji Odbora za lokalno samoupravo. In tisti, ki ne veste, smo na včerajšnji seji obravnavali tudi en amandma koalicije, ki je premik o pričetku aktivnosti priprave na referendum za en dan, od 22. na 23. Vsi smo se spraševali, kaj je razlog, da nekdo premika datum pričetka priprave za en dan. Potem smo izvedeli, nekateri so se sprenevedali, da tega ne vedo, pa so vedeli: premikala je koalicija ta datum zaradi tega, da je lahko - s predpostavko, da se danes ta odlok sprejme - v Uradnem listu objavljen odlok tako, da bi začel veljati drugi dan, torej 23. In tukaj je koalicija sama sebe, pod narekovaji, "razumela", zakaj naj datum premika. Ko smo mi prihajali s predlogom ali pa predlagali torej amandma, da se to premakne in te aktivnosti naredijo takšne, da bi se referendum izvedel 29., ni bilo govora, ni bilo zaslišati ali poslušati in rezultat je danes tukaj, trmasto vztrajanje pri nečem, kar nima, če gledaš primerljivo, res nobene podlage. Če so tako se zaklinjali poslanci koalicije, kako je potrebno, da vprašamo državljane Slovenije, kaj mislijo o pokrajinah, da se odločijo, kakšne pokrajine se želijo, da se odločijo, kakšen teritorij pokrajin. Torej, to zaklinjanje na voljo in željo in potrebo, da se prebivalci Slovenije potem izjasnijo, ker je to usodno za Slovenijo, so pozabili na to, da je usodno tudi za Slovenijo ukiniti protikorupcijsko komisijo. Da je usodno za Slovenijo preprečiti torej organu, ki skrbi za preprečevanje in preventivo pri obravnavi korupcijskih vprašanj, ki so celo pomembnejša od tega, kar morda v nekaterih glavah koalicijskih je v zvezi s pomenom pokrajin, in torej ta analogija je v tem primeru seveda "pogrnila". Zaradi tega bi bilo takšen amandma za podpreti.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala lepa, gospod predsednik. Torej, gospod predsednik, tudi glede na to, kar ste vi sedaj povedali, torej da je drugi predlog umaknjen, moram povedati, da se bom jaz, kar se tiče tega amandmaja, vzdržal. To pa zaradi tega, ker je popolnoma vseeno, ali vržemo skozi okno 3 milijone evrov 22. junija ali pa 29. junija. Tudi zaradi tega, naj se navežem na vodjo Poslanske skupine SDS, ki je ugotovil, da je ta koalicija prva, ki je predlagala regionalizacijo, in vse, kar je rekel, da je Slovenija preveč centralizirala, se podpišem pod njegovo ugotovitev. Ampak prva je ta koalicija zaradi tega, zato ker ta koalicija je bila prej opozicija in je blokirala spremembo Ustave. Ni imela toliko modrosti, kot jo je imela potem opozicija, da bi omogočila spremembo Ustave, da bi sploh katera koli koalicija začela razmišljati o regionalizaciji. In ker je popolnoma vseeno, ali bo 29. ali 22. junija odločali o takih nebuloznih pokrajinah, kot je bilo že v prvem predlogu štirinajstih pokrajin, ko smo imeli Kamniško-Zasavsko, sedaj imamo, recimo, Osrednjeslovensko. Ker nihče ne ve, kje bo sedež, ker se bodo o tem še sprli in tako naprej in tako naprej. In ker se tudi v tem predlogu mešetari s Primorsko in bi bilo dobro, da bi ta Primorska še kdaj razmišljala o vstajenju, glede na to, kako se z njo počne, ji ni bilo omogočeno, da bi lahko volivci odločali o tistem, kar si v resnici v največji meri želijo. Torej o enotni primorski pokrajini. Zaradi vsega tega je popolnoma vseeno, kdaj bomo te 3 milijone evrov vrgli skozi okno za predvolilne kampanje, in zato odločite sami. Sami ste si spisali vprašanje, postavili ste out-out: ali vzemi trinajst ali pa štirinajst pokrajin ali pokrajin ni, in če nisi za to, si proti. To je vaš odgovor. Imejte ga in pojdite z njim na referendum! Hvala.
Hvala. Gospod Slavinec.
Hvala lepa. Jaz bom ta amandma vseeno podprl, čeprav se strinjam s predhodnim govornikom. Ampak slabe stvari ljudje želimo čim bolj odriniti in če ta amandma podprem, potem eno slabo stvar odrinem vsaj za teden dni. Katera ja ta slaba stvar, vemo - torej, referendum. Izguba toliko in toliko denarja, popolnoma nepotreben referendum, ki ga je pozicija izsilila kot politični pritisk na vse, ki se nismo strinjali s predlagano zakonodajo o pokrajinah. To ne pomeni, da se ne strinjamo s pokrajinami. To ne pomeni, da nismo za pokrajine. Mi nismo za takšne pokrajine. Jaz osebno ne podpiram pokrajine za vsako ceno. Želim si takšne pokrajine, ki bodo zagotavljale možnosti manj razvitim okoljem, da bodo začela dohitevati razvitejša okolja. Ta zakonodaja tega ne omogoča in tudi referendumsko vprašanje ne sprašuje po tem, referendumsko vprašanje sprašuje po tem, kako naj bo kateri pokrajini ime v nekaterih primerih in kaj vse naj bo v njih. Za Pomurje konkretno nikoli ni bilo sporno, katere občine spadajo v Pomurje, ime je pa sekundarnega pomena, kajti pomembnejša je vsebina. O vsebini pa ljudje ne bodo odločali na referendumu nič. Popolnoma izgubljen denar, popolnoma skozi okno vržena sredstva. In kaj se bo potem zgodilo, zakaj ste rekli, da je to politični pritisk? Zaradi tega, ker ko bodo ljudje podprli to, ker se v Pomurju tako vsi strinjamo, katere občine "pašejo" v Pomurje, potem boste pa vi rekli, poglejte saj so vsi za to, podprite ta zakon. Nihče ne sprašuje v referendumu o tem, ali je predlagani zakon v redu - ne, tega nihče ne sprašuje! Meni se zdi sporna vsebina predlaganega zakona, jaz govorim o vsebini, ne pa o formni, obliki in kako je to zapakirano, ne o tem, ali bo ime tako ali drugače. In zaradi tega še enkrat pravim, referendum je potrata [[...]]
Hvala. Bom vprašal - še kdo? Ne. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 26, proti 44. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in prehajamo na odločanje o Predlogu odloka za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin Sloveniji. Obveščam vas, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil predlog odloka neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanskih, prijava teče. Najprej proceduralni predlog s strani gospoda Guliča, lista prijavljenih seveda velja.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi. Zaradi vsega, kar se dogaja ob tem glasovanju, tudi zaradi razprav, ki pravzaprav niso prinesle nič novega, zaradi tega, ker smo vseskozi nasprotovali temu, da se tako vleče za nos in poslancev in pa slovensko javnost, za to glasovanje, za to točko napovedujem obstrukcijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Zalokar Oražem tudi proceduralni predlog, kot sem razumel.
Hvala lepa. Kot je danes v tej dolgi razpravi bilo že jasno in večkrat povedano s strani naše poslanske skupine, ne gre pri tem poizvedovalnem referendumu za vprašanje, ali smo za ali proti pokrajinam, pač pa se moramo spraševati predvsem, ali je takšen referendum ustrezna rešitev za to, kar pričakujemo, ali izhaja iz primerne in strokovno domišljene členitve, ki jo ponujamo, ali je tisto, kar pričakujemo in kar bo rezultat odgovorov nekaj, kar nam lahko pomaga pri tem, da lahko kasneje oblikujemo premišljene in primerne rešitve pri regionalizaciji. Ker v naši poslanski skupini menimo, da temu ni tako in da gre za manipulacijo z državljankami in državljani, ki naj bi jih na lažno demokratičen način privabili, da o tem odločajo, v resnici pa ne bodo odločali o ničemer in tudi mi ne bomo dobili nikakršne podlage za kvalitetne odločitve v prihodnosti, tudi v imenu naše poslanske skupine napovedujem obstrukcijo.
Hvala. Gospod Potrč, izvolite. Verjetno gre za proceduralni predlog?
Ja. Hvala lepa. Socialni demokrati pri končnem odločanju o razpisu posvetovalnega referenduma o ustanovitvi območij pokrajin ne bomo sodelovali. V zadnjih nekaj dneh smo se trudili, da bi prikazali vladajoči koaliciji, da vsebina predlaganega referenduma ni smotrna in ne bo omogočila svobodnega izražanja volje državljank in državljanov, še bolj bo otežila razlago, kaj si dejansko pod mnogimi vprašanji in odgovori, ki so predvideni, predstavljajo in želijo. Predlagali smo alternativne predloge, ki bi bili po našem prepričanju sprejemljivejši, predlagali smo alternativne roke in dopolnilna vprašanja - vse to je bilo zavrnjeno. Tudi po vsebinski razpravi smo ugotovili, da se ne želimo slišati. Govorili ste, da bi želeli sodelovanje. Od koga je odvisno sodelovanje - vi imate, gospodje, večino! Če vi odločate in greste na izredne seje, če vi sprejemate odločitve, tudi kadar vas opozarjamo, da vsebina ni dogovorjena, potem je sodelovanje v vaših rokah. Doslej je vedno tako bilo. Vi pravite in razlagate, da nimamo argumentov, ves čas, ko o argumentih govorimo, pa sedite na ušesih in jih nočete slišati. Trdite samo eno in isto, da ne želimo regionalizacije Slovenije, kar je neresnica. Mi želimo regionalizacijo, vendar v celoti, in takšno vprašanje na referendumu, če ta mora biti in če se ne znamo dogovoriti, ki bo res omogočalo odgovore in jasna stališča. Povem vam še enkrat, gospe in gospodje, če je mogoče v bodoči pokrajini, ki ima 5 ali pa 30 občin, najti enoznačne odgovore za vsako občino, in če boste znali enoznačno tudi odgovarjati, kaj odločitev in volja volivcev pomeni, potem vam vsaka čast! Služba za zakonodajo in pravne zadeve je jasno povedala, da vprašanja, tako kot ste jih zastavili, in odgovori, tako kot ste jih dali, ne omogočajo enoznačnega odgovora. In opozorila je, da se bomo o tem pogovarjali, da ne rečem prepirali, ali pa imeli različna mnenja po opravljenem referendumu. To je tisto, kar ste s temi vprašanji dosegli. In manipulirali boste tudi po opravljenem referendumu, tako kot ste manipulirali zdaj. To ni dobra popotnica za ustanovitev pokrajin in mi pri tem odločanju ne bomo sodelovali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče. Izvolite.
Hvala lepa. Predviden akt, ki je v fazi zaključka, torej pred glasovanjem, bo državljankam in državljanom omogočil samo eno odločitev: ali ste za 13 pokrajin ali niste za 13 pokrajin. Dejstvo pa je, da je tudi samo vprašanje zelo zvito in ljudi samih ne sprašuje po 13 pokrajinah, ampak sprašuje izključno skozi dikcijo, ali ste za to, da živite v tej pokrajini. V Poslanski skupini Lipa smo vam pred časom ponudili ustavne spremembe, s katerimi bi zapisali število pokrajin v Ustavo. Verjamem osebno in pa v okviru poslanske skupine v manjše število pokrajin, v pokrajine, ki bi bile sposobne tako finančno preživeti kot preživeti skozi opravljene naloge v smislu zadovoljevanja interesov svojih občanov. 13 pokrajin, kolikor jih ponujate, pomeni drobitev, drobitev v finančnem, odgovornostnem in v smislu opredeljevanja posameznih nalog. Prav tako smo vam v Poslanski skupini Lipa še v letošnjem letu ponudili zakona o ustanoviti pokrajin z manjšim številom pokrajin. Ampak vse je vedno doživelo odgovor: ne. Tokrat bomo v Poslanski skupini Lipa vam rekli: "Ne.", in nočemo sodelovati pri razpisu oziroma sprejemu omenjenega odloka, ki Slovenijo drobi. Zato v imenu poslanske skupine tudi jaz napovedujem obstrukcijo poslanke in poslancev. Hvala.
Hvala. Obstrukcijo točke oziroma glasovanja so napovedale poslanske skupine SNS, LDS, Zares, SD in Lipa. Prehajamo na glasovanje o odloku v celoti. Še enkrat sprašujem v imenu poslanskih skupin - prijava za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Klavora, izvolite, imate besedo.
Rad bi obrazložil svoj glas v lastnem imenu in povedal to. Včeraj sem bil prisoten oziroma danes ponoči na odboru, ki je o tem razpravljal. Na nekorektne pripombe nekaterih, da nisem imel pooblastila, povem to, da si kot podpredsednik Državnega zbora tega ne bi nikdar privoščil. To je prvo. Drugo. Sem poslanec v Državnem zboru, izvoljen od stranke DeSUS in tej stranki tudi pripadam. Čeprav sem podpisal in pozneje umaknil svoj podpis, sem ga umaknil, ko sem prebral predvčerajšnjim končno predlog tega odloka, obenem pa tudi včeraj ob 12. uri, ko je bil sestanek vodstva stranke DeSUS, poslušal njihovo mnenje, ki je bilo enotno in to mnenje sem spoštoval in ga tudi posredoval naprej. Tudi s svojim glasovanjem. In tretjič. Sem poslanec iz Posočja, živim na Goriškem in dobro poznam utrip te pokrajine. Če so moji volivci in večina volivcev prebivalcev v tej pokrajini za eno pokrajino - bom temu prisluhnil. Zelo sem bil zadovoljen, ker je v vprašalniku tudi to, kaj naj bo: Goriška ali Severnoprimorska? Naj se ljudje o tem sami odločijo, ne posiljujemo jih ne z enim in z drugim. To je moje mnenje in mislim, da sem ravnal po svoji vesti v korist tudi tistih, ki bodo pozneje odločali v vsebini. To je vse kar sem želel povedati, spoštujem pa tudi mnenje svojih kolegov, ki je drugačno.
Hvala. No, tudi to mnenje je bilo v lastnem imenu. Sprašujem, ali želi še kdo. Vidim dve roki. Gospod Žnidaršič, izvolite.
Lepa hvala. Jaz bom skladno s svojim že izraženim mnenjem glasoval proti iz dveh razlogov. Prvič zato, ker mislim, da bomo brez potrebe zapravili denar, ki bi ga lahko namenili revnim, ampak žal mnogi mislijo, da se lahko razmetava tudi takrat, kadar nimaš. Drugič zaradi tega, ker moja odsotnost ne bi nič pomagala oziroma ne bi imela nobenega učinka. Zaradi tega bom nasprotoval. Če bi lahko onemogočil sprejem tega odloka, pa bi pač manjkal na seji, tako pa ne bom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kokalj.
Moje stališče do ustanavljanja pokrajin se iz prejšnjega mandata ni spremenilo, ko je projekt peljala še Socialna demokracije. Mene argumenti ne prepričajo, da bo projekt ustanovitve pokrajin dejansko pomenil skladnejši regionalni razvoj. Podatki, ki kažejo na veliko neskladnost pri razvoju, trenutno pa nobene študije ne kažejo, kako bo na podlagi sedaj relativno dobro usklajene zakonodaje potekal skladnejši regionalni razvoj v naslednjih 10 letih - to študijo bi seveda bilo dobro imeti pred seboj. Mislim, da so investicijska sredstva, ki bodo ostala pokrajinam, bistveno premajhna. Gre za infrastrukturo, ki je izrazito podhranjena, ki bo prešla na pokrajine. In sam še vedno mislim, da bi bil najboljši način, se držati vsebine koalicijske pogodbe, ki je po moje poskušala na pravi način reševati te regionalne razlike. Drugi vidik pa je po moji oceni proceduralni in vsebinski. Jaz mislim, da ta trenutek Slovenija potrebuje izčistitev lokalne samouprave. Ta trenutek nam zadeva nekoliko uhaja iz rok. Občine postajajo na nek način samosvoje enote, ki jih vodijo župani ponekje samovoljno, nadzora nad zakonitostjo ni, tudi finančna transparentnost se povečuje, in mislim, da je to treba najprej storiti in stabilizirati delo lokalne samouprave, potem vsaj paralelno bi moralo to potekati s procesom ustanavljanja pokrajin. Tretji razlog pa je proceduralne narave. Mislim, da je bila napaka sprememba ustave. Če smo želeli vprašati ljudi, bi jih morali vprašati že takrat, ali se strinjajo s spremembo ustave in ali se strinjajo z vsebino zakonodaje, ki bo določala pristojnost pokrajin, in sedaj, ali se strinjajo z območji in imeni pokrajin. Zato na žalost tega predloga ne morem podpreti. Vsekakor pa upam, da se motim in da bo čas pokazal vseeno boljšo situacijo, kot jo sedaj sam ocenjujem.
Hvala. Še kdo? Ne. Glasujemo. Glasovanje, o odloku v celoti teče. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 46, proti 3. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In vabim poslanke in poslance opozicijskih strank, da se nam pridružijo, kajti prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K LETNEMU PLANU RAZVOJA IN OBNAVLJANJA AVTOCEST ZA LETO 2008. Letni plan je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev letnega plana. Gospod minister, mag. Radovan Žerjav, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008, katerega skupna vrednost znaša 832 milijonov evrov, kar v primerjavi z letnim planom za lansko leto predstavlja 13% povečanje. Za razvoj in obnavljanje avtocest je skupaj namenjenih 666 milijonov evrov, kar je v primerjavi z letom poprej 11,5% povečanje. Gre torej za največji obseg gradnje v zgodovini izvajanja avtocestnega programa. V letošnjem letu bo tako v skladu s tem letnim planom v promet predanih 80 kilometrov štiripasovnih avtocest, 11 kilometrov hitrih cest, ter 3 kilometre navezovalnih cest. Letos bo prometu predan tudi 7,8 kilometra dolg avtocestni odsek Maribor-Lenart, ki je bil v skladu z letnim planom za leto 2007 predviden za predajo prometu decembra lani. Skupaj bo torej v letošnjem letu v skladu s tem letnim planom prometu predanih 101,9 kilometra avtocest in drugih cest iz nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. V skladu z letnim planom bodo tako v letošnjem letu prometu predani naslednji odseki na pomurskem kraku, avtocestni odseki v skupni dolžini 68 kilometrov, in sicer Lenart-Spodnja Senarska, Spodnja Senarska-Cogetinci, Cogetinci-Vučja vas, Beltinci-Lendava in Lendava-Pince. Na štajerskem kraku: avtocestni odsek Pesnica-Slivnica in del pododseka Pesnica-Zrkovska cesta. Na gorenjskem kraku: avtocestna odseka Vrba-Peračica in Šentvid-Koseze. Na primorskem kraku: navezava na luko Koper, prva faza. Na dolenjskem kraku: avtocestni odsek Lešnica-Kronovo. Na vipavskem kraku: odsek preko Rebernic. Na podravskem kraku: pododsek mednarodni mejni prehod Gruškovje, državna meja. Poleg tega se bo v letu 2008 gradnja nadaljevala na 46 kilometrih štiripasovnih avtocest, na 5 kilometrih hitrih cest in na dveh kilometrih navezovalnih cest. Nadaljevanje gradnje bo potekalo na naslednjih avtocestnih oziroma na naslednjih odsekih: na štajerskem kraku na avtocestnem odseku Pesnica-Slivnica, pododsek Pesnica-Zrkovska cesta, pododsek Zrkovska cesta-Ptujska cesta in pododsek Nova Zrkovska cesta, v določeni dolžini seveda; na podravskem kraku avtocestni odsek Slivnica-Gruškovje, pododsek Slivnica-Draženci, na primorskem kraku odsek hitre ceste Koper-Izola; na gorenjskem kraku avtocestni osek Peračica-Podtabor in na dolenjskem kraku avtocestna odseka Pluska-Ponikve in Ponikve-Hrastje. Finančni viri za realizacijo Letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 bodo: proračunska sredstva, evropska sredstva, sredstva koncesijske dajatve, krediti mednarodnih finančnih inštitucij in tuji krediti, obveznice ter povračilo davka na dodano vrednost. Pri zagotavljanju finančnih sredstev iz investicijskih transferjev so na podlagi Zakona o zagotovitvi namenskih sredstev za gradnjo avtocest v proračunu Republike Slovenije za leto 2008 zagotovljena sredstva za izgradnjo avtocest v višini 15,5 milijona evrov. Evropska sredstva iz kohezijskega sklada bodo po najbolj optimistični varianti predvidoma zagotovljena v višini 131 milijonov evrov. V sklopu sredstev pridobljenih s krediti mednarodnih finančnih inštitucij in tujih kreditov je v letu 2008 predvideno črpanje posojil mednarodnih finančnih inštitucij v skupni višini 176 milijonov evrov. Obveznice oziroma krediti so odvisni od razmer na finančnih trgih predvideni v višini 413 milijonov evrov. Sredstva koncesijske dajatve bodo v letu 2008 znašala 125 milijonov evrov ter povračilo DDV-ja v višini 85 milijonov evrov. Skupno znašajo predvideni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 natanko 948,2 milijona evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Letni plan je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, kolega Josipa Bajca, da predstavi poročilo. Izvolite.
Gospod podpredsednik hvala lepa. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor za promet je na svoji 27. seji, dne 8. 5. letošnjega leta, opravil obravnavo letnega plana razvoja in obnove avtocest za leto 2008, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo posredovala Vlada Republike Slovenije skladno s 3. členom Zakona o Družbi za avtoceste Republike Slovenije. V uvodni obrazložitvi je minister mag. Radovan Žerjav predstavil glavne poudarke iz letnega plana, katerega skupna vrednost znaša 832 milijonov evrov, kar v primerjavi z letnim planom za lansko leto predstavlja 13% povečanje. Za razvoj in obnavljanje avtocest je skupno namenjenih 666 milijonov evrov, kar pomeni v primerjavi z letom poprej povečanje za 11,5%. Finančni viri za realizacijo Letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 bodo proračunska sredstva, sredstva Evropske skupnosti, sredstva koncesijskih dajatev, krediti mednarodno finančnih inštitucij in tuji krediti ter obveznice in povračila davka na dodano vrednost. K predlogu letnega plana je podal mnenje tudi Državni svet, ki podpira predlog letnega plana, pri čemer pa pripominja, da uvedba vinjet verjetno ne bo zagotavljala načela pravičnosti, kot tudi na trend povečanja deleža najetih kreditov. In, da je potrebna natančna analiza o dolgoročnih učinkih dodatnega zadolževanja za potrebe izgradnje kot tudi vzdrževanja avtocest. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v svojem mnenju ugotavlja, da je predloženi letni plan tekočega leta zasnovan enako kot predhodno leto. Pripombe, ki so upoštevane pa Zakonodajno-pravna služba ponavlja. S pravno sistemskega vidika bi bilo po mnenju Zakonodajno-pravne službe potrebno ločeno sprejeti zakon o zagotavljanju namenskih sredstev za gradnjo državnih cest, kot tudi rebalans programa izgradnje avtocest. V razpravi so člani odbora menili, da Letni plan razvoja in obnove avtocest za leto 2008 predstavlja velik projekt, ki bo skoraj v celoti zagotovil dokončanje avtocestnega križa v Sloveniji. Posamezna vprašanja članov odbora so se nanašala na dokončanje posameznih odsekov avtocestnega programa. Največ razprave pa so člani odbora namenili načinu financiranja avtocestnega programa, ki se vedno bolj naslanja na kreditna sredstva. Ravno tako so menili, da bi bilo potrebno ob obravnavi predloženega akta pripraviti tudi spremembe Nacionalnega razvojnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Po končani razpravi je Odbor za promet sprejel sklep: Odbor Državnega zbora za promet po opravljeni razpravi na podlagi 112. in 171. člena Poslovnika Državnega zbora predlaga Državnemu zboru, da na svoji seji obravnava in sprejme naslednji sklep: "Na podlagi 3.a člena Zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji in 112. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije je Državni zbor na svoji seji sprejel sklep o soglasju k Letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest v letu 2008. Državni zbor daje soglasje k letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008, ki ga je sprejela in v obravnavo Državnemu zboru posredovala Vlada 25. 4. 2008." Hvala.
Hvala lepa tudi vam, kolega Bajc. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Pridružila se nam bo kolegica Maria Pozsonec s predstavitvijo stališča narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav vsem prisotnim! No, končno je govor tudi o prekmurski avtocesti. Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 predstavlja velik projekt, ki bo zagotovil dokončanje avtocestnega križa v Sloveniji skoraj v celoti. Tako naj bi bila izgradnja avtocestnega križa skoraj v celoti zaključena v letu 2008. Ob izgradnji avtocestnega omrežja pa se še vedno premalo pozornosti posveča posodabljanju in obnovi drugih državnih cest, kajti kljub dolgoletnim opozorilom o nujnosti priprave stacionarnega programa izgradnje in obnavljanja drugih državnih cest tega dokumenta Državni zbor še ni prejel v obravnavo. Odsek Beltinci-Pince v dolžini 17,4 kilometra bo predvidoma predan prometu avgusta 2008. Do takrat se bodo nadaljevala in zaključila dela na trasi avtoceste, priključek Turnišče in Gančani ter počivališče Dolinsko. Izvedena bo obrambna plast na vseh voznih površinah, zaključena bo ekološka ureditev trase, izvedena bo prometna signalizacija in oprema. Izvedeni bodo ukrepi za povečanje varnosti zaradi odvijanja gradbiščnega transporta na državnih in lokalnih cestah. Prav tako bo odsek Lendava-Pince v dolžini 16,7 kilometra predvidoma predan v promet avgusta 2008. Do takrat se bodo nadaljevala in zaključila gradbena dela na trasi avtoceste, viadukta in nadvozov. Izvedena bo javna razsvetljava ter ukrepi za povečanje varnosti pešcev na državnih cestah. Vendar ne moremo mimo brez, da bi ob tej priliki ne bi povedali, da bo sicer z desetletno zamudo, a končana avtocesta v Prekmurju. To nas veseli. Škoda je bila narejena do sedaj, ker smo to tako dolgo vlekli. Lahko bi rekla, načrtne zamude so neprecenljive in se odražajo na zdravju ljudi, škoda se kaže na zgradbah, v desetinah življenj, ki so ugasnila na pomurskih cestah in škodi, ki jo je utrpelo pomursko gospodarstvo. Minister Božič in minister Žerjav, sta naredila vse, da bi rešila G1-3 nevzdržnih razmer in zato se jima zahvaljujemo za trud. Ta trud znamo ceniti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Robert Hrovat pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Predlog letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 temelji na resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest v naši državi. Skupna vrednost tega projekta pomeni 13% povečanje v primerjavi s planom za leto 2007. Povečana je tudi postavka za razvoj in obnavljanje avtocest in res gre za pravzaprav največji obseg gradnje v zgodovini izvajanja avtocestnega programa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlog tega plana, saj se zavedamo, da je urejena avtocestna povezava ter v zvezi s tem potrebna izgradnja infrastrukture pomemben faktor za razvoj naše države. V letošnjem letu bo tako v skladu s tem letnim planom v promet predanih 80 kilometrov štiripasovnih avtocest, 11 kilometrov hitrih cest ter 3 kilometre navezovalnih cest. Skupaj bo torej v letošnjem letu v skladu z letnim planom prometu predanih preko 100 kilometrov avtocest in drugih cest iz nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Na podlagi gradiva lahko vidimo, da bodo finančni viri za realizacijo letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest, za leto 2008, proračunska sredstva, evropska sredstva, sredstva koncesijske dajatve, krediti mednarodnih finančnih inštitucij, obveznice ter povračila davka na dodano vrednost. Pri zagotavljanju finančnih sredstev iz investicijskih transferjev so na podlagi Zakona o zagotoviti namenskih sredstev za gradnjo avtocest v Proračunu Republike Slovenije za leto 2008 zagotovljena sredstva za izgradnjo avtocest v višini 15,5 milijona evrov, skupaj z ostalimi viri pa je realizacija letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 pokrita. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozitivno ocenjujemo namero, da bo v letu 2008 potekala priprava projektno-tehnične in druge dokumentacije za vse odseke iz nacionalnega programa, za katere še niso sprejete uredbe o državnih lokacijskih načrtih oziroma državnih prostorskih načrtih in za vse odseke za katere je začetek gradnje predviden po letu 2008. Podobno velja tudi za gradnjo nekaterih državnih navezovalnih cest, ki omogočajo boljše navezovanje širših urbanih območij na avtocestno omrežje. Pohvalimo lahko tudi plan investicijskega obnavljanja vozišč ter infrastrukturnih objektov, saj se zavedamo, da je to nujni sestavni del letnega plana, ki ga danes sprejemamo. V gradivu je nekaj besed namenjenih tudi uvedbi novega načina cestninjenja preko vinjet, kar prinaša nekatere spremembe ter aktivnosti v zvezi s preureditvijo obstoječih cestninskih postaj, na kar je Vlada ustrezno odreagirala ter se sedaj pravzaprav urejajo še zadnje podrobnosti v zvezi s tem. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo Predlog letnega plana izgradnje avtocest za leto 2008. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Janko Veber pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog sklepa o soglasju k letnemu planu razvoja obnavljanju avtocest za leto 2008, ki ga mora sprejeti Državni zbor, je eden od zelo pomembnih sklepov, ki pa mora temeljiti na aktu na podlagi katerega bi lahko Državni zbor ugotovil ali lahko sprejme ta sklep ali ne. Namreč, osnova za to, da lahko sprejemamo letne programe je Resolucija o Nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji in samo resolucija je tista, ki da vpogled Državnemu zboru v to ali je posamezni letni program skladen z resolucijo ali odstopa. Žal, ugotavljamo, da je značilnost tega letnega programa poleg izjemno pozne obravnave v Državnem zboru tudi daleč največji znesek zadolževanja v zgodovini izvajanja avtocest. Moramo vedeti da že trenutni dolg Darsa znaša 3,5 milijarde evrov. V tem letnem programu pa se dodatno zadolžujemo še za 589 milijonov evrov. In tudi če pogledamo vire odstopajo od Resolucije nacionalnega programa v višini 155,4%. Skratka, gre za izjemno odstopanje že pri virih financiranja - 155,4%, kar nas resnično mora skrbeti v Državnem zboru ali sploh lahko obravnavamo dokument, ki dejansko nima podlage v osnovnem aktu, to je Resolucija o Nacionalnem programu o izgradnji avtocest. Če k temu dodamo tudi dejstvo, da je vsega 15,5 milijonov evrov v tem letnem programu namenjenih iz naslova namenskih sredstev za izgradnjo državnih cest, ravno tako lahko ugotovimo, da nimamo nikjer pojasnil, zakaj takšno odstopanje, saj je bilo prvotno v resoluciji predvideno 130 milijonov evrov za letošnje leto iz naslova namenskih sredstev za izgradnjo državnih cest. Državni zbor nima nikjer pojasnjeno, zakaj se ta sredstva ne zagotavljajo v takšni višini tudi v tem letu. Sicer je večji znesek, kot je predviden v resoluciji, iz naslova kohezijskega sklada oziroma iz evropskih sredstev, v višini 131 milijonov evrov. V obstoječi resoluciji ni bilo predvideno črpanje teh sredstev, pa vendarle se lahko vprašamo ali je resnično obseg kohezijskih sredstev optimalen ali se ne bi dalo še več sredstev dobiti iz Evrope in s tem zmanjševati zadolževanja Darsa in tudi pozneje sprejemanje poroštev Republike Slovenije za ta dolg, če ga Dars seveda ne bo uspel odplačevati. Vse to so zelo pomembna vprašanja, na katera pa Državni zbor skozi ves ta mandat ne dobiva odgovorov. In tudi ni odgovora, kdaj bodo poplačane obveznosti iz naslova najetih kreditov. Po veljavni resoluciji je leto odplačila 2020. V nekem vmesnem obdobju smo se srečali s podatkom, da je to leto 2040. Danes se lahko zelo resno sprašujemo ali ta letnica drži, kajti zagotovo se bliža letnica 2070, kot tista, ki naj bi bila letnica, ko bodo poplačani dolgovi za izgradnjo avtocest. Skratka, gre za resnično izjemno pomembne odločitve za katere pa Državni zbor nima ustreznih aktov in podlag, da bi se lahko kompetentno odločal. Če k temu dodamo tudi menjavanje cestninskega sistema brez resnih analiz, se lahko zelo veliko vprašanje postavlja, ali bo dejansko lahko Dars odplačal vse te kredite, kajti nov sistem, ne vemo, kako bo zaživel, ali bo dejansko tako uspešen, kot se ga predstavlja, in ali ne bo nastalo pri tem še več stroškov, kot bi sicer, če bi lahko, recimo, nadgradili obstoječi cestninski sistem. Ampak okoli teh vprašanj se seveda Vlada niti slučajno ne želi pogovarjati in nam ravno tako predočiti ustrezne argumente. Torej, gre za resnično zelo nedorečene odločitve, ki bodo imele posledice v naslednjih letih, predvsem pa po izteku mandata te vlade. Še večje vprašanje se nam postavlja, pri Socialnih demokratih, kaj se je pravzaprav zgodilo z 1,98 milijarde evrov, ki jih je namenila že prejšnja vlada za to, da se zagotovijo ta sredstva iz državnega proračuna, ne pa da črpamo sredstva izobraževanja. Namreč, poleg avtocest imamo v Sloveniji tudi ostale državne ceste, in lepo in prav bi bilo, če bi tudi za ostale državne ceste imeli sprejet nacionalni program, na podlagi katerega bi lahko ugotavljali, kdaj bodo posodobljene tudi glavne ceste prvega reda, drugega reda, regionalne ceste, kdaj bodo lahko vsa tista naselja in mesta, ki so izven avtocestnega križa, povezana z avtocestnim križem, s sodobno cestno povezavo. Žal, takšnega nacionalnega programa Vlada ni predložila, čeprav je bila ocena stroškov za posodobitev ostalih državnih cest 3 milijarde evrov in če spomnim, da sta bili v resoluciji predvideni 2 milijardi iz državnega proračuna, bi zagotovo tak dokument Državni zbor lahko v tem mandatu sprejel. Skratka, dejstvo in občutek, da se bo v letošnjem letu zgradilo zelo veliko avtocest in da je to zelo velik uspeh, je varljiv in predvsem zavajajoč, kajti posledice se bodo poznale predvsem na drugih državnih cestah in predvsem pri razvojnih oseh, kjer vedno znova ugotavljamo, da ni zagotovljenih virov za izgradnjo razvojnih osi, ki bi povezale najbolj nerazvite dele Slovenije z avtocestnim križem in s tem tudi s petim in desetim evropskim koridorjem. Tako da, nikakor ne moremo biti zadovoljni s takšnim načinom dela. Zavedamo se, da je letni program osnova za izgradnjo in dokončanje avtocestnega križa in da ga je težko zavrniti, vendar opozarjamo na to, da način in postopek, po kakršnem pač obravnavamo ta letni program, resnično nista primerna. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Geza Džuban bo predstavil stališče Poslanske skupine klub Liberalna demokracija Slovenije.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije bomo predlog sklepa k soglasju k letnemu programu plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 podprli. Temu morda zelo kratek komentar, in sicer v prvem delu imamo manjšo kritiko. Z ozirom na to, da je že 22. maja in šele sedaj obravnavamo letni plan razvoja in obnavljanja cest, ko bi pravzaprav lahko že čez slab mesec poslušali poročilo o realizaciji za prvo polovico leta. Za drugi del realizacije tega programa, ki ga imamo pred seboj, nimamo velikih pomislekov tudi zaradi tega, ker smo v volilnem letu in je na vseh koncih storjen napor, da se odseki avtocest odpirajo v tem času, kar je verjetno običajno pred vsakimi volitvami. Imamo pa resne pomisleke k tistemu delu, ki govori o financiranju samega programa za letos in v bodoče, kar je tudi naslednja točka dnevnega reda. Opozorila, ki so že prisotna tako s strani Darsa, kakor s strani Zakonodajno-pravne službe in še od marsikaterega finančnika, da Dars že dosedanjih kreditov, ki so najeti, ne bo v stanju poplačati. Iščejo se rešitve kako prenesti dolgove Darsa oziroma gradnje avtocest kam drugam na državne proračune ali kaj podobnega. Namreč, napovedana je varianta, kako bi ene dele dolga Darsa prenesli na državni proračun iz razloga, da nekatere ceste, ki so bile grajene v sklopu tega programa, vanj ne spadajo in jih je treba izločiti in reševati finančno kje drugje. Sprašujemo se, kako to, da se o tem ni vedelo že takrat, ko se je to dogajalo in se sedaj išče druga rešitev. Strinjamo se z Zakonodajno-pravno službo, ki govori tudi o tem, da bi tovrstne drugačne rešitve morali sistemsko reševati v drugih aktih in da preprost prenos tako velikih finančnih bremen na proračun ali kam drugam ni možen. O tem je potrebno temeljito razmisliti.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Lepo pozdravljam v imenu poslanske skupine kolegice in kolege in ministra mag. Žerjava s sodelavci! Obravnavamo izjemno pomemben dokument, Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008. Potem, ko se je leta 2002 gradnja avtocest v Republiki Sloveniji skoraj ustavila, razen na Dolenjskem, se v zadnjih treh letih soočamo s kombinacijo aktivnosti na področju izgradnje avtocestnega sistema na Slovenskem. Rekordno ambiciozen načrt za leto 2008 je finančno težak 832 milijonov evrov, to zelo približno pomeni 10% slovenskega proračuna, čeprav bo proračun Republike Slovenije v letu 2008 prispeval samo 15,5 milijona evrov. Posebej pa pozdravljamo na tem mestu napore Vlade, da načrtuje iz evropskega kohezijskega sklada pridobiti dobrih 130 milijonov evrov sredstev za izgradnjo avtocestnega sistema. Kot vidimo, tudi sam to želim izpostaviti, gre za največji obseg gradnje v zgodovini izgradnje avtocestnega sistema v Sloveniji. V letošnjem letu bodo tako v skladu s tem letnim planom prometu predani tudi tisti avtocestni odseki, ki bodo omogočali, da se bomo končno lahko peljali po avtocesti od vzhodnih slovenskih vrat vse tja do Jadranskega morja. To bo tudi konec kalvarije za prebivalce Pomurja, moje rojake, ki že štiri leta, od vstopa Republike Slovenije v Evropsko unijo, potrpežljivo prenašajo neznosne vplive, neznosne obremenitve pet tisočih tovornjakov dnevno plus vplive notranjega prometa. Gre za resnično neznosne probleme. Treba pa je poudariti, da sta Ministrstvo za promet in Vlada Republike Slovenije v tem obdobju naredila vse, kar je bilo racionalno in v danem trenutku možno, da bi te probleme tudi omilila. Naj povem, da je za sanacijo in za umiritev prometa na cesti G1-3 bilo vloženih v treh letih približno 17 milijonov evrov. Naslednje leto bo minilo 90 let odkar je bilo Prekmurje pridruženo matični Sloveniji. Letos pa bo Prekmurje kot zadnja regija končno v avtocestnem smislu priključno Sloveniji oziroma slovenski avtocestni diagonali. Ni druge možnosti, kot da s tem načinom gradnje in s to dinamiko Slovenija nadaljuje z izgradnjo avtocestnega sistema do njegove dograditve. Seveda le dokler bo sistem financiranja vzdržen. Ko bo le-ta izkazoval prevelika tveganja, bo potrebno poiskati druge rešitve. Rad bi na tem mestu, če dovolite, spoštovane gospe in gospodje, še nekaj poudaril. Ljudje na eni strani doživljajo strahotne strese ob naraščajočem prometu na državnih cestah, doživljajo pa tudi stresne situacije ob gradbiščih avtocest in ob vsem, kar je z gradbiščem povezano. Večina te gradnje se razume kot naš skupni projekt, ki mu je treba dati podporo, čeprav največkrat samo moralno in ga nikakor ne blokirati. Žal se v zadnjem času spet soočamo z raznimi izsiljevanji, ko se na primer ministru za promet in Vladi Republike Slovenije postavljajo zahteve, da naredi preprosto čudeže. Saj drugače ne morem interpretirati zahtev po nerealnem skrajšanju rokov, po polovičnem odprtju avtocestnih odsekov, kar bi mimogrede spremljale neslutene nevarnosti v cestnem prometu. Pa menda ja ne gre tudi v tem primeru za iracionalnost predvolilnega časa. Zato iz tega mesta pozivam vse k strpnosti in podpori avtocestnim projektom v želji, da bi avtocestni sistem na slovenskem čim prej izgradili, s tem pa bomo prav vsi pridobili, predvsem na področju varnosti. Prometna varnost oziroma varnost v najširšem smislu besed, pa je vrednota, za katero se splača biti strpen, tudi politično strpen. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala za soglasje Letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Josip Bajc. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister s sodelavci! Pred nami je Letni plan razvoja in obnove avtocest za leto 2008. Njegova vrednost, kot sem že prej v stališču odbora povedal, znaša 832 milijonov evrov in predstavlja znatno povišanje glede na preteklo leto. Skupno bo v letošnjem letu predano, vsaj upamo lahko, 102 kilometra avtocest in drugih cest iz nacionalnega programa. V Slovenski ljudski stranki smo veseli in ponosni, da se izgradnja avtocestnega križa počasi bliža koncu. Pri njeni izgradnji smo kot odgovorni člani koalicije prej in danes ves čas aktivno sodelovali. Letošnja sredstva namenjena izgradnji so rekordna, kar kaže na to, da se gradnja res pospešeno bliža koncu. Vsi kraki križa se počasi dokončujejo, ob tem se že porajajo nova vprašanja in potrebe. Vsi ugotavljamo, da bi nekateri odseki že potrebovali tretji pas. Konsenz glede tretje osi je že dosežen, hkrati pa se močno povečuje tudi tovorni promet na slovenskih avtocestah, ki že v velikem delu le-te obremenjuje oziroma preobremenjuje. Kako se bomo spopadli s temi novimi izzivi in temi novimi nalogami, je novo vprašanje. Izgradnja slovenskega avtocestnega križa je bila in je še vedno velikanski finančni zalogaj. Z mandatom te vlade pa smo prvič velikanska sredstva namenili tudi izgradnji in obnovi državnih cest, ki so tega močno potrebne, in s tem se večinoma strinjamo. Sredstva za izgradnjo le-teh smo prekategorizirali iz sredstev, ki so bila v preteklih letih namenjena za izgradnjo avtocest, in se tako posledično odločili za drugačen način financiranja avtocest, kot je bil v preteklosti uporabljen. Največ pomislekov, vprašanj in strahu je bilo izraženo v dosedanjih razpravah ravno na to temo, temo financiranja izgradnje avtocest in finančne vzdržnosti Direkcije za državne ceste. Nekateri tej rešitvi očitajo, da s stroški gradnje in dokončanja avtocestnega križa nalagamo obveznosti prihodnjim generacijam, kot da bi to prvič delali in kot da bi to prvič delali s tem zakonom. In kot je kolega prej pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Nove Slovenije rekel, na nekem drugem nivoju pa strankarski kolegi grozijo z zaporami avtocest, če se ne bodo končale tri, štiri mesece pred pogodbeno dogovorjenimi roki. V Slovenski ljudski stranki se s temi očitki ne strinjamo. Pravičnejši se nam zdi sistem, da naj izgradnjo avtocest plačujejo uporabniki in ne vsi davkoplačevalci. In pričakujemo, da bomo čim prej prešli na plačilo po prevoženih kilometrih po avtocesti. Odločitev, da se izgradnja in obnova cest financira iz pobrane cestnine, je pravilna in jo podpiramo. Kot rečeno, poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo Predlog plana izgradnje in obnove avtocest za leto 2008 podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares naj bi predstavil Alojz Posedel, je pa zadnji trenutek prišlo do spremembe. Kolega Terčon, beseda je vaša.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, predstavniki Darsa, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares bomo letni plan razvoja in obnove avtocest podprli. Moram pa reči, da imamo tudi sami veliko pomislekov in pripomb, ki so bile izrečene s od strani različnih poslanskih skupin v dosedanji razpravi. Rad bi se nekaterim pridružil in nekatere posebej poudaril. Torej, če se je naš avtocestni program in projekt izgradnje avtocest začel pred mnogimi leti in bil zelo ambiciozen in je bilo napovedano, da bo zelo kmalu zaključen, je resnica, da se je vse to zelo zelo zavleklo. Prvo vprašanje, ki si ga postavljamo je: Koliko so vsi ti letni plani, ki so bili v različnih koalicijah pod različnimi ministri in različnimi vodstvi Darsa, realni? In sprašujemo se: Ali niso realni toliko kot predračunske vrednosti teh avtocest in pogodbene vrednosti avtocest, ki pa ponavadi z različnimi aneksi ob končni situaciji močno močno narastejo? Ravno tako kot se premo sorazmerno tudi podaljšuje rok izgradnje avtocest. Mogoče je prepozno za spraševanje, ali smo sploh izbrali pravi sistem izgradnje tovrstne infrastrukture, glede na to, da kakorkoli vzamemo, se naravnost strinjam, da smo tik pred koncem, ampak smo pa v neki zaključni fazi. Mislim, da bo trajalo sicer še nekaj let, da bomo ključne avtocestne odseke na ključnih evropskih koridorjih tudi zgradili, vendar je dejstvo, da naj bi v kratkem naslednjem obdobju imeli avtocestni križ, kot je zamišljen, pri koncu. Pri tem bi opozoril tudi na nujnost izgradnje nekaterih avtocest kot je Phyrnska, o tem, da niso niti stekle priprave o avtocestni povezavi med Italijo oziroma med Trstom in Kvarnerjem, ki je ne glede na vse mogoče, manj s slovenskega vidika, vsekakor pa z evropskega vidika zelo pomemben. Kot sem rekel, mogoče ni ravno pravi čas, da bi sedaj govorili o nekem novem sistemu in sistem se je na nek način tudi spreminjal. Od prvotnih namer, da se bo to financiralo iz bencinskega tolarja, do tistih famoznih tretjin: bencinski tolar, lastna sredstva in zadolževanje, smo prišli v sistem, ki se napaja predvsem z zadolževanjem in ki se vrača predvsem s pobrano cestnino. Dejstvo pa je, da smo z izgradnjo avtocest v zamudi, da se nam približujejo nove težave. Strinjam se, da bomo vseeno na odseku vzhod-zahod v zelo bližnji prihodnosti potrebovali dodatne pasove, tako kot je tudi v Evropi to primer, ker postaja promet nevzdržen, verjetno tudi kakšno drugačno prometno regulativo, da se bodo tovornjaki lažje umikali in ne prehitevali na teh naših kratkih odsekih. Posebej bi pa rad poudaril, da smo kot država primerljivo zelo vztrajni pri teh obnovitvenih delih, ki so vsekakor potrebna. Vendar, če se vi vozite po Sloveniji na 100 kilometrskih odsekih, boste videli par vzdrževalnih območjih, kjer se promet zoži in tako naprej. Mislim, da bi se lahko nekaj naučili tudi pri ostalih državah, kjer imajo to, ne glede na to da so vzdrževalna dela potrebna, ampak veste, če bi pa tam, pri tistem prometu, ki ga imajo - če gledam sosednjo Italijo ali Nemčijo, na 100 kilometrih naredili 5 zastojev, ne vem kako bi šlo. Jaz sem se pred kratkim vozil 600 kilometrov do Torina, na cesti sta bili dve vzdrževalni deli, pa še ti sta bili elegantno speljani. Tako da, vsekakor bo treba še nekaj razmislekov, posebej pa bi rad poudaril, da je izredno zanemarjeno ostalo omrežje državnih cest in seveda, da namenjamo več kreditnih aranžmajev, bistveno več, v avtoceste, čeprav so ravno pri avtocestah možnosti tudi drugje - mogoče so nekatere tudi zamujene - kot pa bomo imeli možnosti tovrstnega aranžmaja pri železniški infrastrukturi, da ne govorim še o kakšni drugi. Vsekakor je letošnji plan ambiciozno zastavljen, temu primerno bodo sledili tudi finančni aranžmaji, v smislu obremenitve. Ne glede na to - mi ta avtocestni program podpiramo, opozarjamo pa na te pomanjkljivosti. Postavlja pa se nam tudi veliko vprašanje: Ali bo s postavitvijo vinjetnega sistema in tovrstno ureditvijo, tudi višine in cene, omogočena naša operativna finančna zmožnost rednega vračanja teh kreditov? Čas bo pokazal, ampak, mislimo, da bo v nadaljevanju potreben še kakšen razmislek tudi o tem. Sicer pa program podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Ivan Jelen pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslanke in poslanci, gospod minister z ekipo. Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest je najpomembnejši planski akt, ki za tekoče leto določa gradnjo in obnavljanje cestnih odsekov, ki so vključeni v Nacionalni program izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji in sklep Vlade o soglasju k temu aktu v Poslanski skupini DeSUS seveda podpiramo. V skladu z letnim planom bo tako v letošnjem letu predanih več odsekov na območju celotne Republike Slovenije, in sicer 101,9 kilometra avtocest in drugih cest iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest. Pregledno so v letnem planu razčlenjeni tudi finančni viri za realizacijo tega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008, ki zajemajo proračunska sredstva, evropska sredstva, sredstva koncesijske dajatve, kredite mednarodnih finančnih institucij in tuje kredite, obveznice in povračilo DDV-ja. Skupna vrednost torej znaša 832 milijonov evrov, kar glede na prejšnjo leto predstavlja 13% povečanje. Kot že rečeno bo naša poslanska skupina ta akt podprla, saj temelji na Resoluciji o Nacionalnem programu izgradnje avtocest, ki smo jo sprejeli, temelji na Zakonu o Družbi za avtoceste in drugi veljavni zakonodaji. Kljub temu pa poslanci DeSUS-a ocenjujemo, da je ob tem primerno in potrebno izraziti kritiko na delo Ministrstva za promet oziroma Vlade, namreč danes je 22. maj, ko obravnavamo predlog sklepa o soglasju k temu aktu. Vlada ga je v zakonodajno proceduro poslala 12. marca 2008. Letni plan pa naj bi se pripravil in sprejel konec leta za naslednjo leto, torej naj bi bil sprejet že konec leta 2007, ne pa da smo že skoraj prestopili v drugo polovico leta 2008, ko šele sprejemamo letni plan razvoja za leto 2008. Takšno ravnanje je sicer že praksa stalnica, zgolj v letu 2003 je bil časovni okvir dosežen. Ta pripomba zgolj kot opozorilo, da se z večjo odgovornostjo, predvsem kar se tiče pravočasnosti, pristopi k pripravi strokovnih podlag in osnutkov letnega plana. Glede na to, da na slovenskih cestah trenutno vlada anarhija, ki terja svoj krvni davek, poslanci DeSUS-a razumemo ta plan tudi kot element k prispevanju večje varnosti v cestnem prometu in tudi kot prispevek k dvigu kvalitete bivanja, zlasti tistih, ki živijo na območjih slabo urejenega prometa. Zato bomo prispevali svoj glas k sprejemu sklepa o soglasju k Letnemu planu razvoja in obnavljanju avtocest za leto 2008.
Hvala lepa. Kolega Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovani predstavniki Darsa, kolegice in kolegi! V Sloveniji, verjetno vemo že vsi, ni problem graditi in zgraditi cestno infrastrukturo, to zmoremo in znamo kvalitetno, vprašanje je kdaj in kako. Vemo pa, da je težko nekako tudi nasprotovati predlogu, ki ga danes ponujajo, to je Predlog sklepa o soglasju k Letnem planu razvoja avtocest za leto 2008 in dejstvo je, da Slovenija res potrebuje avtoceste, vendar pa ob tem, ko temu ne nasprotujemo, želimo povedati tudi svoja razmišljanja, ki pa jih je verjetno nujno upoštevati tudi kot resno odgovornost s strani predstavnikov ministrstva. Na prvem mestu bi rad izpostavil kvaliteto gradnje. Skoraj vsaka pogodba ima aneks k pogodbi, in to seveda ministra ne zanima prav nič. Kvaliteta izgradnje sama po sebi je lahko vidna pri sanacijah. Recimo, skozi tunele smo se do nedavnega vozili 60 kilometrov na uro. In tudi zaščita te dobrine, za katero vsi tako stežka pričakujemo, da bo končana in zaokrožena, bo kaj hitro izginila, ker so avtoceste preobremenjene. Preobremenjene so s težjim tranzitnim tovorom, ki po naši oceni, po oceni Slovenske nacionalne stranke, neupravičeno za tako nizko ceno "tranzitira" Slovenijo. Seveda, to so "kamionski" prevozi, ki ne samo, da uničujejo avtoceste, tudi ekološko in drugače ogrožajo Slovenijo. In večkrat smo že na ministra, sedanjega in prejšnjega, naslovili zahtevo, zelo jasno zahtevo, da se tovrstni promet preusmeri na železnice. V sestavi ministrstva deluje tudi gospod dr. Peter Verlič, moj kolega, in on bo z gotovostjo trdil, da to sploh ne bi bil problem, recimo, če že nimamo take vagonske tehnike sami, se te vagone da najeti in jutri lahko za polovico zmanjšamo obremenitev na avtocestah. Ampak oprtni vlaki nekako ne zanimajo Vlade in verjetno te zadeve še dolgo časa ne bomo rešili. In vprašanje je, do kdaj bomo imeli kvalitetne ceste, kajti vemo, da se na avtocestnih površinah že pojavljajo tako imenovane udarne kolesne jame, ki ob prvem dežju lahko postanejo zelo nevarne, kajti povzročajo neko turbulentnost, ki lahko ob veliki hitrosti botruje temu, da se dogajajo nepredvidene nesreče; zato tudi toliko popravil. In nenazadnje, 12% povečanje te porabe. V tem smislu želim opozoriti oziroma vprašati predstavnike ministrstva, ali bo ob novem načinu cestninjenja dana tudi garancija, da bodo lahko vsi dolgovi, ki so že sedaj milijardni, poplačani s tako imenovanim novim cestninjenjem. In upoštevati je treba tudi nove stroške, ki bodo nastali s kontrolo. Uvajamo novo avtocestno kontrolo, kar 60 novih vozil bo. Pa seveda glede na to, kdo nam bo tiskal tako imenovane cestne vinjete, je vprašanje, če imamo zadostno korektno zaščito pred zlorabo tega novodobnega načina cestninjenja, kajti vemo, da tiskali jih bodo, kot je moč zaslediti na internetu, češki podjetniki. Skratka, kar nekaj vprašanj v tem kontekstu naslavljam na ministra. Verjamem pa, da zaradi tega, ker ne bo mogel nekaj storiti pravočasno, mu ni treba odstopiti, ker denar za izgradnjo avtocest je zagotovljen v poroštvenih zakonih. To so zgolj procedure, ki so nujne in mislim, da bi bilo predvsem v tem izvedbenem smislu možno videti dosti bolj kvalitetne izdelke. In še enkrat apeliram na ministra, da malo pogleda v tiste pogodbe, in da se povpraša, zakaj je skoraj k vsaki pogodbi pridan tudi aneks, ki pa močno zvišuje vrednost avtocestnih programov in zato me niti ne čudi povečanje porabe pri gradnji zadnjih odsekov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Lipa, bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Velika večina mojih predhodnikov je govorila o pomembnosti tega akta za gradnjo slovenskih avtocest. Na nekaterih se lomijo kopija in pa tudi eksistenca tako prejšnjega kot tudi sedanjega ministra, zato mi verjemite, da res sprejemamo pomemben akt. Je pa res, da gre za takšen akt, ki po vsebini enostavno pomeni načrt. Načrt, ki je narejen, zelo suvereno, ambiciozno in predvideva številne gradnje in pa vzdrževanja avtocestnega programa v naši državi, in enostavno, kdorkoli bo nasprotoval takšnemu planu, bo potem hitro dobil očitek po hrbtu, ti pa nisi za avtoceste pri nas, v naši državi. Zato je takemu planu skoraj nemogoče nasprotovati. Drugo vprašanje pa je, ali je takšen načrt dejansko izvedljiv in ali ga je naša država sposobna sfinancirati takšnega, kot je predlagan. Mogoče bi bilo smiselno, če bi lahko združili razpravo o tej točki in razpravo o naslednji točki, mogoče bi bilo to smiselno. Kajti ena z drugo sta zelo tesno povezani. Če se hočemo samo osredotočiti na plan, se mi zdi, da kaj dosti za povedati ni, kot to, da so zajete izgradnje in vzdrževanja skoraj vseh avtocest, ki so v nacionalnem programu izgradnje avtocest. Drugo vprašanje pa je in ga bom vprašal, kolikor se le da razumljivo: Kdo bo vse to plačal? Koga mi obremenjujemo za realizacijo takih suverenih stvari? Če skušam malo orisati situacijo, do 31. 12. 2007 je bilo dejansko stanje Darsa, se pravi glavnice brez obresti, govorim pa o dolgu dve milijardi 377 milijonov 983 tisoč 952 evrov, stanje dolga z obrestmi na dan, na ta dan pa znaša 3,77 milijarde evrov. V letu 2008 se že oziroma se bo začel še postopek za najem novega kredita za financiranje določenih avtocestnih odsekov Lendava-Pince, navezava na luko Koper, Koper-Izola, Vrba-Peračica, Lešnica-Krovno, Hajdina-Ptuj v višini 145,70 milijona evrov. En nov kredit v višini 70,40 milijona evrov na račun Darsa in za izgradnjo avtocest bomo še tudi po planu najeli v letošnjem letu. Nekako skupno poroštvo države oziroma zadolženost Darsa do leta 2013, kot veleva nacionalni program, bi naj znašalo 5,459 milijarde evrov. Na koga mi to nalagamo? Vse to skupaj nalagamo na državo, državo pa sestavljajo državljanke in državljani Republike Slovenije. Darsa, moram reči, da razen nas politikov ali pa njegovega dela, do obisti ne pozna noben državljan in državljanka te države. Pa vas sprašujem kolegice in kolegi: Ali bi vi nekomu, ki ga ne poznate šli za poroka, pa ne za ta denar, za nek drug denar, mogoče malo manjši? Ne veste, če bo uspel to realizirati. Večji del dolga je Dars izplačeval na podlagi, po mojem prepričanju in prepričanju Poslanske skupine Lipa, niti ne tako uspešne nove oblike uvajanja cestninskih postaj, se pravi odprte oblike cestninjenja. Jaz moram čestitati tej vladi za izredno politično ali predvolilno potezo, ki se ji reče vinjete, ni ji bilo moč nasprotovati, kajti po takšni ceni, po kakršni se bomo sedaj vozili po naših avtocestah, se ne vozijo nikjer. Res se bomo vozili dobesedno pol leta ali eno leto dobesedno zastonj in gre za krasno predvolilno potezo, ki pa bo imela za posledice, na kar smo v Poslanski skupini Lipa opozarjali, tudi določeno zmanjšanje sredstev za Dars, kljub temu, da smo ga pooblastili, da bo izvajal kazensko zakonodajo na področju kršitev tega zakona. Vemo pa že, da so mogli nabaviti toliko in toliko novih vozil in vse te stvari, kar je tudi nekaj stalo. In s tem, ko smo jim zmanjšali možnost odplačevanja določenih kreditov smo vedno bolj na tem, da bo država enkrat pa mogoče res morala jamčiti, se pravi, bo to poroštvo uveljavljeno. Mogoče takrat v tej hiši ne bo več mene, mogoče takrat minister ne bo več gospod Žerjave, mogoče tudi koga od vas ne bo več v tej hiši, ampak plačevali bomo pa vseeno, ne glede na to, ali smo mi v tej hiši. Tudi državljanke in državljani bodo potem morali plačevati, ker oni so tisti, ki polnijo naš državni proračun. V bistvu smo sedaj naredili to, da smo omogočili oziroma smo privedli to poroštvo za izgradnjo avtoceste tako daleč, da se bo mogoče nekoč Dars celo oglasil in rekel: država ti so porok, prosim poravnaj obveznosti, ker jih jaz več nisem sposoben poravnati. Zelo podobna zgodba kot z železnicami, "futramo" jo od osamosvojitve naprej vsako leto najmanj dvakrat, pa še vedno slišimo, da nimamo dovolj velikega osnega pritiska, da bi tovornjake spravili na železnice. To je potem tako "futranje" skoraj kot "futranje" v prazno, če se v 12 letih take stvari ne morejo narediti. Ta zadolževanja so zelo rizična zadeva in bomo, v kolikor bo čas dopuščal, pri naslednji točki, ko bo šlo za poroštva, kaj več povedali o teh zadolževanjih. Kar se tiče vzdrževanja oziroma obnavljanja avtocest, jaz moram reči, minister par besed sva včeraj na to temo izmenjala, jaz vas prosim, da jih ne vzamete kot kritiko, ampak kot pobudo, kot zadevo v razmislek. Od Maribora do Slovenske Bistrice je danes zjutraj voznik porabil, pa je šel iz Maribora, 55 minut. Povprečna hitrost je bila 12,4 kilometra na uro. Ko sem prišel na cestninsko postajo v Tepanje, pa sem plačal cestnino, obračunali so mi celo. Zakaj? Kakšna je omejitev na avtocesti?! 130? Ne, 12,7. Nepopisna kolona vozil se je nabrala na tej kratki relaciji. Potem je bilo pa še nekaj delovišč oziroma vzdrževanj do Ljubljane, in tudi na vseh ostalih cestninskih postajah so z veseljem vzeli celo cestnino. Meni se zdi, da to ni prav, minister, in da bi nekaj stvari v tej smeri bilo potrebno narediti takrat, ko se izvajajo takšna vzdrževalna dela na avtocestah. Jaz razumem, da so nujna. Verjemite mi, da nisem jaz ali tudi ne večina ljudi, ki vozijo osebne avtomobile, največji krivec za to, da se morajo dogajati, ampak se mi zdi, da je nepravično, da plačujemo celo cestnino za "komfort", ki ga nimamo. Tega ni nikjer. To se pojavlja samo pri nas. Verjamem, da Dars rabi denar, ravno zaradi številk o katerih sem vam govoril prej, jaz verjamem, da ga rabi. Ampak mi smo tisti oziroma ta koalicija je tista, ki je ta dohodek Darsa tudi s posameznimi oblikami in vodenjem ministrstva še pred ministrom Žagarjem spravila tako daleč, da bodo enkrat ta poroštva; Pardon, Žerjavom, se opravičujem. "Lapsus." Prej smo imeli 6 ur enega, drugega, pa podoben priimek; privedla tako daleč, da bodo enkrat ta poroštva prišla v poštev in jih bo resnično morala ta država pokriti. Ampak ni pravično do ljudi, da jim poberemo celo cestnino za 55 minut vožnje na relaciji 20 kilometrov. Mogoče kot en razmislek. In kot drugi razmislek s strani Poslanske skupine Lipa, da se res ta nujna vzdrževalna dela ali vzdrževalna dela ne bi opravljala v času turistične sezone. In mogoče samo še par besed na temo prekmurskega odbora, na podlagi katerega se lahko s strani medijev sliši, da visi vaše ministrovanje na nitki zaradi njihovih zahtev. Veste, če poskušate razumeti njih. Oni samo uporabljajo inštrumente, ki so se jih ljudje navadili pod okriljem Vlade Janeza Janše. vlada Janeza Janše je tista, ki ne sprejema ničesar in takrat ko vidi, da nečesa ne bo mogla doseči, se odloči za izsiljevanje. In ti ljudje so se enostavno navlekli te navade in zdaj enako počnejo, minister, z vami. Kljub temu, da je rok za izgradnjo avtoceste mesec december, oni pač to želijo v avgustu. Kljub temu, da je referendum o pokrajinah popolnoma "brezvezen", si je nekdo v tej vladi zamislil, da pa mora biti in je zato izsiljeval še koga drugega iz vladne koalicije, da je danes tukaj noter obsedel, kljub temu nasprotovanju. Ali pa koga poslal iz te dvorane za to, da ne bi bilo preveč ljudi proti referendumu. Zato ne zamerite tem ljudem. Ti ljudje si želijo čim prej avtocesto, čim prej tovornjake s cest. Izbrali so pa prijem, ki ga uvaja ta vlada. Saj jih je ta vlada tega naučila. Lepo vas prosim! V Poslanski skupini Lipa bomo ta, bom rekel, zelo, zelo ambiciozen načrt, kaj vse bi se naj zgradilo v tej državi, z veseljem podprli. Vi boste pa tisti, ki boste povedali, s katerim denarjem in na kakšen način. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo predstavitvijo smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin, kar pomeni, da na podlagi ustaljene prakse in našega poslovnika lahko preidemo na razpravo o letnem planu. Besedo ima poslanec Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani minister s sodelavci! Kar zadeva Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008, je bilo veliko koristnih vsebinskih razprav v samih predstavitvah poslanskih skupin. No, zanimivo je tudi to, da večina ali skoraj vse poslanske skupine praktično podpirajo Plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008. Iz vsega tega izhaja, da je resnično dober, dovolj ambiciozen, dovolj konkreten, da se pravzaprav celotna Republika Slovenija, državljanke in državljani, v tem planu vidijo ali vidimo. Zanimiv je podatek iz plana, iz katerega izhaja, da bo v letu 2008 predanih prometu 80 kilometrov širokopasovnih avtocest, 11 kilometrov hitrih cest in 3,1 kilometer navezovalnih cest. V letu 2008 se bo gradnja nadaljevala na 46,5 kilometra širokopasovnih cest, na 5,2 kilometra hitrih cest in na 1,9 kilometra navezovalnih cest. Skratka, to je delček vsega tega v dolžinah, v kilometrih in metrih, je pa tam seveda za vsem veliko pomembnih številk, ki se odražajo v tisoče evrih in je tudi Vlada tista, ki bo morala poskrbeti za ustrezno pokrivanje, tako ali drugače. Ampak o tem pokrivanju teh gradenj v nadaljevanju pri naslednji točki, ko bo obravnavan poroštveni zakon. No, če pogledamo malo ta plan, lahko ugotovimo, da se pravzaprav ta avtocestni križ, ki izhaja iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji praktično zaključuje, nekako se izteka. Danes je bila tudi ugotovitev posameznih predstavnikov poslanskih skupin, ki so predstavljali svoja stališča, veliko govora o tako imenovanem učinkovitem ali manj učinkovitem delu tako imenovanih civilnih iniciativ. Kar nekaj izkušenj. Verjetno ni poslanke ali poslanca, ki ne bi imel ali dobrih ali slabih ali pa nekih povprečnih izkušenj s sodelovanjem predstavnikov civilne iniciative. Veste, moti pa tam, kjer je civilna iniciativa, pa v bistvu to ni. Predvsem moti tam, kjer so v tej civilni iniciativi glavni akterji ljudje, ki so aktivni politiki. Denimo v Gornji Radgoni, kjer se župan občine Gornja Radgona aktivno vključuje v delo civilne iniciative v primerjavi z neko drugo civilno iniciativo, ki se zavzema za gradnjo avtoceste od Slivnice do Dražencev in od Dražencev do Gruškovja, kjer je pa res civilna iniciativa in kjer je njihovo delo pa bom rekel tudi povezano z vključevanjem po različnih strokah in to je tisto, kar prava civilna iniciativa je. To je moje razmišljanje, morda drugi razmišljate drugače, ampak, ker vemo vsi, predvsem posamezna ministrstva, predvsem pa Ministrstvo za promet ima veliko, veliko opravka s temi civilnimi iniciativami, kjer praktično jemljejo dragoceni čas vsem, ki morajo nemudoma tja priti, ker drugače so napovedi o zaporah in tako dalje. Tisto kar se mi pa resnično žalostno, zdi pa se mi zdi to, da prav minister za promet, ki prihaja iz tistega konca, pa mu civilna iniciativa v neposredni bližini grozi, da bo moral odstopiti, če ne bo pred časom, kot je v planu določen za predajo prometu avtoceste v Prekmurju, ampak iz samega letnega plana izhaja, da bo prav ta pomurski, prekmurski del končno dobil prepotrebno cestno infrastrukturo. Tukaj želim izpostaviti tudi prepotrebno cesto od Slivnice do Dražencev, ki je v razcvetu gradnje. Veliko se gradi in pričakujem, da bo tako kot je v planu tudi pri obravnavi s strani ministra bilo obljubljeno, da bo državni lokacijski načrt za odsek od Dražencev do Gruškovja izdan tekom letošnjega leta. To seveda obvezuje tako nas, ki delujemo v politiki, od ministra, do poslancev in vseh, ki pač želimo, da bi se ta zamašek čim prej nehal, oziroma da bi se vzpostavil normalni promet. Kajti vemo, ko se začne poletna turistična sezona, je odsek od Maribora oziroma od Šentilja do Gruškovja ena sama kolona in seveda, če ne bo izgrajen celoten odsek, bo seveda na tistem delu, ki na gradnjo še čaka, veliko mašilo, zato nam tudi ostali odseki kaj prida ne bodo pomagali. Ob tem mi dovolite, da izpostavim še odseke hitrih cest. Predvsem želim izpostaviti tukaj odsek hitre ceste od Slovenske Bistrice do Ormoža. Gre za pododseke, ki so že bili predani prometu. Gre za hitro cesto Hajdina-Ptuj, za izgradnjo in predaje namenu Puhovega mostu. Zatika in zapleta se pa pri nadaljevanju gradnje od Ptuja do Markovcev, kjer je seveda v ta odsek posegla Natura 2000. Tukaj je potrebno izpostaviti, da smo poslanci iz tega območja prav na našo pobudo na Odboru za promet že v letu 2007, 13. 4., zahtevali, da smo na Odboru za promet sprejeli dva dodatna sklepa, in sicer, da se do konca leta 2007 razreši problematika poteka ceste Slovenska Bistrica-Ormož na odseku Ptuj-Markovci v zvezi z upoštevanjem pogojev, ki izhajajo in Nature 2000. Zato je seveda iskanje kasnejših možnosti, da bi iz sedanje južne variante prešli na severno varianto seveda toliko bolj nerazumljiva. Kajti nedvomno je bilo takrat jasno definirano, in tudi lokalne skupnosti, ki so organizirale ali okrogle mize ali seznanjenja svojih občanov na različne načine, povsem jasno. Se pravi želijo, da se umeščanje južne variante na odseku od Ptuja do Markovcev začne čim prej, z upoštevanjem, ki izhaja iz pogojev Nature 2000. Tukaj ni nobene dileme in to bi se moralo že začeti in razrešiti do zaključka leta 2007. Zato bo seveda izražanje nejevolje in pa hude krvi s strani ljudi, ki tukaj živijo, seveda zelo upravičeno. No, kar zadeva odsek Markovci - Gorišnica ta je v postopku in teče in tisto, kar je posebej pohvalno je, tudi na, bom rekel pobudo poslancev, ki prihajamo iz tega dela v sodelovanju tako z ministrstvom za promet kot z ministrstvom za finance, da je praktično v planu za leto 2008 in pa z poroštvenim zakonom, ki ga bomo kasneje obravnavali, praktično finančno pokrit odsek od Gorišnice do Ormoža. To je seveda dodaten napredek v tem delu Slovenije. Če nam kasneje še uspe kasneje povezava iz Zavrč na Gorišnico, na hitro cesto, bo seveda ta del Slovenije, ki mu rečemo haloški predel, bistveno bližje Ljubljani kot je sedaj. Skratka ocenjujem, da je letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2007 zelo ambiciozen, želim si, da ga izpolnimo, da ne bi v naslednjem letnem planu obravnavali nekaterih povsem identičnih ali istih vsebin samo da bodo letnice drugačne. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Aloj Sok, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nekaj tega kar sem sam mislil omeniti je sedaj že povedal poslanski kolega Marinič, tako da ne bom ponavljal za njim, bi pa vseeno želel k temu nekaj dodati; da danes poslušam to debato in jo primerjam z tisto iz leta 2004 v Državnem zboru, moram reči, da je takratna razprava o letnem programu, ravno tako so se bližale volitve, bila izredno vroča. Celo ponavljali smo nekatera glasovanja o nekaterih vloženih amandmajih pod predpostavko tožb, češ da nekaterih poslancev ni bilo v dvorani in da so drugi namesto njih glasovali in tako naprej. Torej bilo je eno zelo naelektreno ozračje. Vsak se seveda najbolj spozna na tisti del iz katerega prihaja. In vsak poslanec je hotel v videti v letnem programu, če že prej ne pa vsaj tisto leto, nekaj zapisano. Torej zdaj ocenjujem tudi glede na to prisotnost poslancev, da je resnično zadeva takšna, da se ta avtocestni program počasi bliža svojemu koncu, da pa seveda za naprej ostaja veliko drugih nalog in da seveda še kar lep čas ne bo zmanjkalo dela na tem področju. Res je sicer, da smo v preteklosti velikokrat tudi kritizirali način, na katerega se je Slovenija lotila gradnje slovenskih avtocest, ampak je bila zadeva seveda od vsega začetka tako postavljena, da se ni šlo na kakšno izgradnjo iz koncesijskega razmerja, kot so to naredile nekatere druge države, ampak, da se bo v začetku vse investiralo iz tega bencinskega tolarja, pozneje pa s kreditiranjem oziroma z najemanjem kreditov s strani Darsa in s poroštvi, ki jih pač mora dati država oziroma Državni zbor. Prej je kolega Veber izračunal, ne vem sicer s kakšnimi podatki, da bi naj te kredite, ki se najemajo, vračali do leta 2070, ne vem od kje to. Potem tudi dejansko večkrat lahko slišimo, češ, da se Slovenija preveč zadolžuje in tako naprej. Na podlagi študije Ekonomskega inštituta, ki je bila narejena takrat, ko se je prešlo na drugačen način financiranja in najemanja kreditov, se je seveda pokazalo, da je takšen sistem edini možen in da Slovenija edino na takšen način lahko pride do prepotrebnih avtocest. In če se ocenjuje, da na letni ravni iz naslova cestnin pridobimo tam okoli 190 milijonov evrov, ob predpostavki, da je ta dolg Darsa v tem trenutku 2,4 milijarde, potem se seveda te letnice 2070 nekako, kolega, ne ujemajo. To boste težko takšno računico postavilo. Torej, ni druge možnosti, to hočem povedati. Če hoče Slovenija priti čim prej do prepotrebnih avtocest mora ta Državni zbor dati Darsu poroštvo za najetje kredita. Res pa je, da bi lahko v preteklosti nekatere cestne odseke gradili ceneje. Eden takšnih je zagotovo avtocesta preko Trojan, kjer si je takratna garnitura, ki je odločala, tako na ravni politike kot stroke, zamislila eno od najdražjih in eno nemogočih tras s številnimi viadukti, s številnimi tuneli, da je potem pač bila cena toliko in toliko višja. Jaz mislim, da se pač to pozna in da je to dejansko zatrasiralo odločitve na tem segmentu tudi v naprej, ki se poznajo še v tem trenutku. Sam sem, ko sem letos pogledal ta letni plan, prav tako lahko z zadovoljstvom ugotovil,da se konec koncev izpolnjuje ta obljuba gradnje prepotrebne avtoceste do madžarske meje, da bo Pomurje letos ogromno pridobilo in tudi sam ne razumem teh groženj, ki se pojavljajo s strani župana iz Gornje Radgone, bolj se mi zdi, da imajo te volitve vpliv na to, kot pa neka realna pozicija in da gospodu ministru niti približno, zaradi takšnih in podobnih izsiljevanj, ni potreba razmišljati o odstopu, ker bi to bilo nepotrebno, netaktno. Dejansko mislim, da je šlo za neko prenagljeno izjavo in dejansko dajete še samo večjo moč, da še bolj lahko zahtevajo nekaj, kar je nemogoče. Torej, če so tako dolgo čakali in bi pod neko drugo vlado bili pripravljeni še dalj časa čakati, potem bodo počakali še tista dva ali pa tri mesece, kolikor je pač potrebnih, da se bo ta problem razrešil. Zelo sem vesel, da se razrešuje problem avtoceste, del Phyrnske avtoceste med Draženci in Slivnico, ker tukaj je dejansko promet v poletnih mesecih, pa ne samo poletnih mesecih, vseskozi izredno zgoščen in zelo obremenjujoč za prebivalstvo, ki tukaj živi. Ampak ko ljudje vidijo, da so stroji na cestah, da se dela, so pripravljeni potrpeti in "siguren" sem, da bodo tudi dočakali odprtje te prepotrebne avtoceste, ki bo veliko pomenila tudi za vse tiste, ki se iz našega konca, iz področja Prlekije, vsak dan vozijo v Maribor. Jaz sem zadovoljen, da je v tem letnem programu našel nadaljevanje tudi, finančno podporo, odsek med Slovensko Bistrico in Ormožem. Tukaj smo si leta dolgo prizadevali, da bi se na tem delu v nacionalnem programu zapisanega dela hitre ceste nekaj zgodilo. V letnem programu je nekaj manj kot 5 milijonov letos zagotovljenih. Mislim, da je to za ta začetek dovolj. Predvideno je, da bo potem v naslednjem letu in pol tudi prvi odsek na tej trasi v dolžini več kot deset kilometrov končan, ker je tudi s poroštvenim kreditom potem zagotovljeno v tistem naslednjem zakonu, ki ga bomo sprejeli danes na tej seji Državnega zbora, denar, da bi dejansko dobili finančno pokritje za ta odsek. In prepričan sem, da se bo, če se bo gradnja začela, potem našla tudi rešitev v zvezi z Naturo 2000 v bližini naselja Markovci ali pa če hočete med Ptujem in med Markovci. Torej, za nas je pomembno, da do rešitve, kakršnakoli že bo, čim prej pride. Da čim prej pride do te rešitve, kajti ta cesta bo, še zlasti, če bo tudi mejni prehod Zavrč enkrat v prihodnje navezan na to cesto. Potem bo ta cesta ob vstopu Hrvaške v Evropsko unijo, ko dejansko ne bo več meje, spet postala mnogo bolj obremenjena, kot je že v tem trenutku. Zaključil bi pa samo še z eno zadevo. Ob zaključku gradnje avtocest v našem, severovzhodnem, delu Slovenije, je prišlo zaradi prevoza na tisoče ton gramoza, do dodatnih poškodb na cestiščih. Takšne poškodbe so v okolici Ormoža, kjer je šlo za prevoze gramoza iz naše gramoznice, potem vem, da tudi iz ptujske gramoznice, tudi iz ljutomerske, vendar so se tam določena vzdrževalna dela na cestah vršila. Torej, predlagal bi, in smo tudi imeli nek sestanek z Direkcijo za ceste, kjer pa so nam povedali, da se pač dogovarjajo z Darsom - torej, eni in drugi bi se morali usesti skupaj in se dogovoriti, da bi tisto najnujnejše, kar se tiče teh, kako se temu reče, kolovozov na cestah ali kaj so to, pač teh pasov, zaradi obrabe, da bi se to nekako na najbolj kritičnih odsekih saniralo - kolesnice, me tu opozarjajo. Da bi se te kolesnice sanirale, ker dejansko predstavljajo nevarnost za voznike, zlasti ko pride do nalivov in ko se na takih cestiščih znajdejo neizkušeni vozniki, ki jih v takšni situaciji nekoliko zaniha, se ustrašijo in potem se lahko zgodi marsikaj. Vršilcu dolžnosti direktorja Direkcije za ceste sem predlagal, da si to ogleda, pa me je potolažil, da zadeve pozna in da so že v dogovoru, da bodo te najbolj kritične odseke poskušali na nek način skupaj z zaključki gradnje tudi sanirati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Mirko Zamernik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Na začetku moram priznati, da sem na nek način zapadel pod vplive medijev, ki so si takrat, na začetku mandata, ministra Žerjava kar precej grdo izposojali, mu rekli, da s svojimi izkušnjami ne bo kos poslu, ki se ga je lotil. In priznam, da sem takrat zapadel pod ta vpliv. Ko pa sem imel priložnost spoznati način dela ministra Žerjava, pa v to ne verjamem več oziroma nasprotno, prepričan sem - oziroma ne verjamem več navedbam s strani medijev. Verjamem, da še zna še kako opravljati svoj posel. V levjem brlogu ste, gospod minister, kajti cestno mafijski gradbeni lobi, ki vas obdaja, sem imel čast spoznati tudi sam in vam seveda funkcije, ki jo opravljate, čisto nič ne zavidam. In se vam s tega mesta zahvaljujem za to, kar ste pred dvema dnevoma oziroma pred dnevom storili, kajti rezultati so bili vidni takoj. In upam, da bodo vaša opozorila zalegla. Da se bo zgodilo to, kar je bilo obljubljeno, da te osti, ki je bila namenjena vam, seveda dokaj neupravičeno bi bila na vas, ne bo potrebno izpostaviti v kakšnem poslanskem vprašanju v nadaljevanju. Bi pa vseeno želel opozoriti na ali položiti na srce, če hočete, par zadev. Jaz, dokaj vizualen tip človeka, si težko predstavljam tisoč milijonov evrov, kolikor približno znaša ta letni program vzdrževanja in razvoja avtocest za leto 2008. Tisoč milijonov. Izračunal sem si tako, da en visoko ali višje cenovni razred avtomobila, ne vem Volkswagen Touareg mi je prišel na misel, stane cca 50 tisoč evrov in za en milijon evrov dobimo 20 takšnih avtomobilov. Se pravi, 20 tisoč jih pa dobimo za tisoč milijonov. In če vzamemo, da zavzame dolžino 5 metrov ob tem, da je potem med njimi samo toliko prostora je to 100 kilometrska kača, ki bi se vila od Ljubljane do Metlike, Brežic, Osilnice, Kopra, Nove Gorice ali če gremo proti Štajerski tam nekje do Slovenske Bistrice. Če pa gremo gor proti meji, bi pa šli že preko meje države, preko Pavličevega že proti Železni Kapli. Na tak način si znam predstavljati koliko je to. 100 kilometrov dolg park visoko cenovnih avtomobilov. In ko opozarjam akterje, s katerimi sem se sam srečeval, na to, da ni čisto vseeno, kako se s tem denarjem dela, dobivam dokaj vehementne in takšne "pišmeuhovske" odgovore. Zakaj sem naredil to primerjavo z avtomobili? Zato ker pač cesta in avto "pašeta" skupaj in si potem to lažje predstavljam. In še en razlog je. Če gre kdorkoli izmed nas kupiti en sam samcat avtomobil izmed teh 20 tisočih, se bo najbrž že prepričal kako izgleda tak avtomobil - ali ti nudi to kar boš plačal in ti ne pade na misel, da bi ga kupil, če je slabe kvalitete. Delali smo eno cestno v višini ene tisočinke tega programa, ki ga danes sprejemamo. Se pravi cca milijon evrov - osnovna pogodba. Potem pa še dodatnih del za 5 takšnih avtomobilov, kot sem jih prej omenjal. Se pravi še dodatnih 250 tisoč evrov dodatnih del. In izvajalci dobijo podizvajalca, podizvajalec dobi podizvajalce ponavadi v lokalnem okolju in potem morajo tisti čakati, da se plača dodatna dela. Dodatna dela. Šele potem bo dobil plačano tisto, kar je naredil on, ta podizvajalec podizvajalca iz osnovne pogodbe. Jaz se bojim, da se s spodobnimi problemi, kajti akterji, kot sem rekel, so vedno isti, na ta razpis, ki sem ga omenjal so se javili SCT, CMC, pa Vegrad, pa še kakšna CP Ljubljana, potem pa že zaključimo, če delamo štajersko-ljubljanski del, kakšno Primorje še pride od kod kdaj. To je vse, kar je "na cestariji" v Sloveniji. In ti se vedno dogovarjajo med seboj. Imeli smo priložnost slišati na kakšen način in jaz trdno upam, da se bo kakšna "čista lopata" zaključila do konca. Opažam, da že s tem, kar se je storilo s to tako imenovano "čisto lopato", se je pa komu vendarle malce zatresla roka in da se zdaj vsaj preventivno malce bolje obnaša. In zakaj o tem spet govorim? Ker mi tukaj notri manjka pomembna postavka, za katero smo pred leti, kolegi, ki ste bili tukaj, večkrat opozarjal - tako imenovana postavka inženir oziroma nadzor. Tukaj ga ne vidim oziroma v minimalnem deležu, v tistem delu, ko gre za nek super nadzor. Ampak pri cesti, ki sem jo prej omenjal smo imeli tak nadzor, kvaliteten lahko rečem, izvedba se je bojda naredila tako kot je treba, kot je zahteval projektant. Projektant je dejal, da je naredil tako kot je treba. Cesta je pa po nekaj mesecih razpokana in neuporabna. Kot da bi rekel, operacija je uspela, pacient je pa tik pred tem, da bo umrl. In kaj me je najbolj spodbodlo, ko mi je nek vaš uradnik, gospod minister, dejal, veste kaj, jaz se vozim po raznih cestah po Sloveniji in vse povsod se te razpoke pojavljajo, mimo tega, brez tega se ne da. Za božjo voljo, to bi vam želel, kot sem prej rekel, položiti na srce, tovrstni način miselnosti moramo v osnovi izkoreniniti, vsaj iz tistih, ki bi naj bili plačniki oziroma nadzor izvajalcem, če so izvajalci upravljavci mafijskih poslov. Saj s strani tistih, ki bi naj nadzirali in plačevali izkoreninimo tovrstno sprijaznjenje s tem, da se pač ne da pomagati, če se slabo naredi. Potem pa naj gre ta isti in kupi slab avto. To smo imeli včasih, ko smo lahko kupili samo Yuga in stoenko in fiča. Samo ta izbira je bila in zato si pač bil lahko zadovoljen, da si avto sploh dobil. In očitno se je ta socialistična miselnost od takrat še malce obdržala, vsaj kar se "cestarije" tiče, da se moramo kar sprijazniti s tem, da se slabo naredi. Minister, kot sem že dejal na začetku, izkazali ste se do sedaj in vso mojo podporo imate. Še večjo pa boste imeli, če se boste znali, tako kot ste že pokazali, posvetiti tudi tem problemom, ki sem jih navedel. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Feri Horvat.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovana kolegica in kolegi! Jaz bom brez pomisleka podprl sklep o soglasju k Planu za izgradnjo in obnavljanje avtocest za leto 2008. In to iz preprostega razloga, ker menim, da je nujno čim prej zgraditi celoten avtocestni križ, če se hočemo izogniti še več žrtvam, prometni izolaciji Slovenije in še večjim stroškom izgradnje. Kot poslanec iz Pomurja pa sem se dolžan zavzeti za to, da ne samo minister za promet, ampak Vlada, minister, Dars, izvajalci in vsi, ki vplivajo na potek izgradnje, storijo vse, da bo pomurski del avtoceste čim prej zgrajen in dan v promet. To, kar bom rekel, ni predvolilno govorjenje, ker ne bom kandidiral na državnozborskih volitvah. Dejstvo je, da je dragocen ne samo vsak mesec in vsak teden dokončanja izgradnje avtoceste in preusmeritve predvsem tranzitnega tovornega prometa na avtocesto, ampak je dragocen vsak dan. Laže je govoriti, razumem kolege, ki imajo že avtocesto ali so na nekih lokacijah, kjer ni take situacije, kot je v Pomurju ob tej cesti G1-3. Vsak dan je dragocen. Neprestano narašča zlasti tranzitni promet in tudi drugi promet in stanje na tej cesti od Maribora do madžarske meje je vse bolj nevzdržno. Aprila je bil dosežen doslej absoluten mesečni rekord, blizu 120 tisoč vozil. Ko smo vstopili v Evropsko unijo, jih je bilo mesečno tam okrog 30 tisoč. Realno je pričakovati nadaljnje naraščanje prometa, čeprav so še ne tako dolgo nazaj mnogi napovedovali, da naraščanja ne bo. Posledice so za Pomurje, še posebej za prebivalce ob cesti G1-3, več kot nevzdržne. Vse več je nesreč s smrtnim izidom, življenje ob tej cesti je neznosno, vse večja je materialna škoda na stanovanjskih objektih, na infrastrukturi in na drugih objektih. Vse hujše so ekološke posledice in okolje bo dejansko za daljše obdobje degradirano. Pomurska regija doživlja vse večjo posredno gospodarsko škodo, saj se je vse bolj izogibljejo poslovneži, posebno še potencialni vlagatelji. Tisti, ki se kdaj zapeljete v Pomurje, boste verjeli tem besedam. Minister, tako kot poslanka in mi poslanci, ki se vsak teden vsaj enkrat peljemo v eno in drugo smer, včasih tudi večkrat, doživljamo to na lastni koži oziroma na lastnih avtomobilih. Mnogi ubirajo stranske poti, tisti, ki lahko, lokalne in druge ceste, mnogi, predvsem iz Prekmurja, se vozijo preko Avstrije. Vsi tega ne moremo. In dejstvo je, da je prav preusmerjanje prometa, ne samo osebnega, ampak tudi tovornega, na lokalne in regionalne ceste, povzročilo uničenje tudi teh cest. Ne mislim in nima nobenega smisla vračati se v preteklost in ugotavljati vzroke in tudi napake in odgovornost in krivdo pristojnih in odgovornih tako v Ljubljani kot tudi doma v pomurski regiji. Preprosto nihče ni predvideval takšnega porasta zlasti tovornega prometa, in zato se je tudi kasnilo z načrtovanjem, s pripravami in izgradnjo pomurskega dela avtoceste. Tudi v tem parlamentu so še pred leti, v prejšnjem mandatu mnogi trdili, da ni utemeljeno ali pa da ni nujna pospešena izgradnja avtoceste. Da ne govorim o tem, da so bili mnogi mnenja, da pomurska avtocesta sploh ni potrebna. Porast prometa močno prehiteva nacionalni program izgradnje avtocest. To je dejstvo. To dokazujejo podatki. Spoznanja, da je treba nekaj narediti bolj radikalno in skrajšati rok izgradnje pomurskega kraka avtoceste, do tega spoznanja je prišlo leta 2004; to leto je bilo že omenjeno; in to poleti, ko je tudi na predlog in zahtevo nas Pomurcev Vlada na podlagi analiz in podatkov, ki so bili že takrat očitni, sklenila, da je potrebno pospešiti izgradnjo in skrajšati roke dokončanja izgradnje pomurskega kraka avtoceste. In zelo sem zadovoljen, da je ta vlada to tudi sprejela in to politiko in ta program tudi pospešeno nadaljevala. Zahteve Pomurcev po čimprejšnjem dokončanju izgradnje avtoceste, glede na to, da je edini izhod čimprejšnja preusmeritev, zlasti tovornega prometa na avtocesto, ne pomenijo pritiska na ministra za promet. Na vse nas, vključno s poslanci, pritiska neznosno in vse slabše stanje, vključno s človeškimi žrtvami v prometnih nesrečah, ki so vse pogostejše. Glede na to, da ste nekateri kolegi, in o tem nisem mislil govoriti, razpravljali o neke vrste, v narekovaju, sporu ali zaostritev odnosa med Odborom za spremljanje izgradnje avtoceste in ministrom za promet, minister je tu in bo lahko to negiral ali potrdil. Želel bi reči naslednje. Najprej se zahvaljujem kolegu Mariniču in kolegu Soku za skrb za stanje in dogajanje v Pomurju. Vendar očitno nista dobro, ali v celoti, ali pravilno informirana o tem, kaj se je res dogajalo, kaj se dogaja. Ker če bi bila dobro informirana, potem ne bi dajala nekih sodb, ki niso utemeljene. Napadati župana Gornje Radgone, ki je koordinator Odbora za spremljanje izgradnje avtocest, ta odbor je že bil ustanovljen pred sedanjim ministrom za promet, on je koordinator tega odbora. V tem odboru smo poslanka Maria, poslanec kolega Jože in jaz in nekateri pomurski župani in predstavniki civilne iniciative. Na zadnji seji tega odbora, na katerem smo bili prisotni skupaj z ministrom tudi poslanci, je bila razprava o rokih. In dejansko je bila sprejeta soglasno odločitev, kot predlog, ali pa če hočete tudi zahteva, da je potrebno roke čim bolj skrajšati, kolikor je možno, in po možnosti cel tras avtoceste od Maribora do Lendave dati sočasno ali s kratkim časovnim razmakom v promet, kajti kot je predvideno, da bo en del od Beltincev do Lendave dal v promet prej, drugi del pa pozneje bo povzročil dodatne probleme, kajti promet se bo še bolj povečal in bodo še večji zamaški in naselja in mesta od Lenarta, Radgone, Radencev, od zdraviliškega kraja bodo še bolj prizadeta. Debata je bila odprta, polemična, s čimer mislim, da ni nič narobe. Minister je povedal argumente, da to najbrž ne bo izvedljivo. Napovedal je tudi odgovor v roku enega tedna in tega je tudi korektno dal in na osnovi tega je tudi stekel, po moji oceni, strpen in normale dialog, ki se bo nadaljeval v naslednjih dneh. Normalno in legitimno je zahtevati in predlagati, da se dejansko čim prej konča z gradnjo in da se da ta dela avtoceste v promet. Lažje je razpravljati tistim, pravim, ki niste ob avtocesti, ki niste pod pritiskom ljudi in stanja kot je, kot smo mi vsi skupaj, skupaj z ministrom. Ni res, da je kdorkoli zahteval odstop ministra, ampak je bilo zahtevano skrajšanje roka. In minister je sam potem na to odreagiral, če boste zahtevali nekaj kar ni možno, bom pa odstopil. In to so potem pobrali mediji, tudi po svoje interpretirali in tako je nastala ta zgodba. Obratno, mnenja smo, jaz osebno tudi, in zelo cenim prizadevanje ministra, in sem prepričan, da bo naredil vse, da bo v čim krajšem možnem roku dokončan celotni del avtoceste v Pomurju. Za zaključek bi rekel samo še to, da smo v preteklosti in zlasti zadnjem obdobju tudi poslanka in poslanci in drugi doživljali očitke prav v nasprotni smeri, da smo Pomurci preveč potrpežljivi, preveč pohlevni, premalo zahtevni in so nas primerjali z recimo, predstavniki, poslanci in predstavniki lokalnih skupnosti drugih slovenskih regij. Končal bi s tem, ni potrebno politizirati, ni potrebno dušebrižništvo. Pomurci se bomo že znali skupaj z ministrom sami strpno in razumno pogovoriti in dogovoriti. In bi sklenil samo s ponovnim apelom na vse odgovorne in vplivne, ki sodelujejo pri tem projektu, da dejansko vložijo maksimalni napor, da bo celotni del avtoceste od Maribora oziroma Pesnice do madžarske meje čim prej zgrajen in dan v promet. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V razpravo se bo vključil minister, pred ministrom pa še kolega Alojz Sok z repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi rad repliciral gospodu Feriju Horvatu, in bi mu povedal, da sem sam seznanjen s tistim, kar preberem v medijih. Seveda, saj drugega ne morem vedeti. To, kaj se vi dogovarjate v vašem odboru, to je vaša zadeva. Rad pa bi vam povedal nekaj, kar mogoče niti vi ne veste in kar morebiti tudi radgonski župan ne ve; da dobršen del gramoza za to pomursko avtocesto prihaja iz gramoznice Jurkovec, in da ves ta gramoz vozijo skozi mesto Ormož. In da gre skozi mesto Ormož v nekaterih dneh tovornjak za tovornjakom. Se pravi, niste samo vi tisti, ki bi trpeli zaradi gradnje ali pa prometa, tudi mi v Ormožu vam na nek način, skozi to, da to prenašamo, pomagamo, pa nimamo nobenega odbora, ki bi to spremljal, pa tudi nobenih dodatnih zahtev ne, ampak potrpežljivo čakamo, da se bo tudi enkrat začela gradnja na tej hitri cesti med Slovensko Bistrico in Ormožem in sem zelo vesel, da pa je sedaj v tem letnem programu pa le odsek med Gorišnico in pa Ormožem, malo več kot 10 kilometrov, vključen. Hvala lepa.
In kot rečeno, besedo ima minister Radovan Žerjav. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. V tem trenutku bi se želel samo odzvati, pokomentirati, ker vidim, da se vedno znova vračamo na to našo, na katero sem tudi jaz osebno zelo navezan, torej, govorim o Pomurki. Mislim, da je gospod Feri Horvat zelo dobro povzel tisto, kar se je pravzaprav dogajalo. Morda razumem samo to, kar ste dodali, tudi na nek način, kako bi rekel, odprtje dialoga. Vi ste danes govorili, da bi se po možnosti zadeve odprle čim prej. Tudi jaz sem to ves čas trdil in trdo delal na tem in tudi delam na tem, da bi bila ta avtocesta proti Pomurju čim prej končana. Glede na to da, tako kot ste tudi sami omenjali, mi Prekmurci najbolje vemo kakšne težave imamo in nam ni treba poslušati vseh ostalih, kako pravzaprav trpimo. Se sam zelo zelo dobro zavedam, da je potrebno to narediti čim prej in vsak dan, tako kot ste rekli, je pri tem seveda pomemben. Dejstvo je pač, to pa moram povedati, da so pogodbe, ki so bile podpisane, bile podpisane, ko so bile podpisane, in da je to danes dejstvo in da ima Dars z izvajalci poslovni odnos. In kakršnokoli skrajšanje, meni ni treba zdaj tu na glas razlagati, kaj to pomeni. V ozadju je, spoštovane poslanke in poslanci, denar. In jaz sem se od vsega začetka, ko sem prišel na to funkcijo zavzemal za to, da tisto kar je enkrat dogovorjeno, da se tistega poskušamo 100% držati, kakršnokoli spreminjanje projektov med samo realizacijo, med samo izvedbo, je ena velika kalna voda, kjer lahko izvajalci lovijo velike ribe. Lep primer je predor Šentvid, kjer se je dogajalo, kar se je dogajalo. Vmes med projektom se je spreminjalo eno, se je spreminjalo drugo in jaz seveda tudi tokrat, pa čeprav gre zdaj za Pomurko, ne bi želel, da bi na ta način izvajalci tukaj dobili velike oči in veliko denarja in ne vem kaj vse skupaj, da bi to zapeljali v nepravo smer. Jaz hočem biti tukaj strikten tako kot pri vseh ostalih projektih. Ponavljam pa, naredili bomo vse, ker imamo tudi mi argumente za pogajalsko pozicijo v rokah, da bomo poskušali tudi brez denarja doseči to, da bomo zagotovili tisto, kar je bilo obljubljeno. Obljubljeno je bilo: avgust - spodnji del, oktober - zgornji del. Jaz mislim, da je to realno možno doseči in 100-krat sem obljubil, pa zdaj stoprvič, da bom naredil vse, da bomo to dosegli. In razumel sem tudi vas, da je to po možnosti, to je možno, kar pa ni možno pa za božjo voljo ni možno. Skratka, lahko rečemo tudi tako, možno je pripeljati vse, Američane pa še 100 milijonov evrov, pa bo končano v juliju. Jaz mislim, da namen ni tako in da se bomo mi doma, v Pomurju, znali dogovoriti, da bomo to končali in da se ne bomo sami med sabo, da ne bom rekel, poklali ali skregali. Toliko. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Minister, ni vam lahko. Vaši poslanci vas prej in potem lepo pohvalijo, vmes pa pošteno zgrajajo. To je res, v bistvu, zanimivo poslušati. Ampak, jaz, kot že rečeno v predstavitvi stališča, soglasje k temu letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest z lahkoto dam. Slovenija potrebuje, kot že rečeno, avtocestne povezave in prav je, da se te tudi zaključijo in da nekako tudi preidemo z razvojnimi usmeritvami tudi na druga transportna področja. Konec koncev imate na ministrstvu že kar leto dni odobrena poroštva za najem kreditov za temeljito obnovo železniške infrastrukture. Že kar leto dni imate tudi sklep, da lahko zasedete oziroma ustanovite direkcijo, ki naj bi skrbela za razvoj železniške infrastrukture in za izvedbo prioritetnih projektov. Na tem področju se ni še nič zgodilo. O tem sva že govorila na ustnih vprašanjih, pa ne bi zdaj o tem. Verjamem, da se boste slej kot prej lotili tudi tega vprašanja. Bi pa še nekaj dodal k temu kar je sedaj na dnevnem redu. Avtoceste bodo zgrajene, kot rečeno, mene pa zanima in za to si bom v prihodnosti ogledal tudi eno od pogodb, ali imajo te pogodbe ustrezne garancijske klavzule, spoštovani minister. To bi seveda želel izvedeti. In koliko teh garancij smo mi uveljavljali? Kajti nenavadno hitro vrag jemlje to kvaliteto na avtocestah. Ne strinjam se s sogovorniki pred mano, da je rešitev, da se težji tranzitni tovor v popolnosti preusmeri samo na avtoceste. O tem sem tudi že prej govoril in tudi moji predhodniki so bili mnenja, da bi bilo potrebno predvsem težji tranzitni tovor preusmeriti na železnice in tudi o tem iz vaših ust ne slišimo nič, čeprav je prejšnji minister dal jasne obljube, da bo to storil. Po vzoru, recimo nekaterih evropskih držav, recimo Avstrije - bi lahko to storili takoj. Torej, zanimajo me garancije, zanimajo me tudi cene in transparentnost javnih financ, kajti nenazadnje govorimo ne o majhnih denarjih, kot sami pravite, malo prej ste to rekli, ampak o velikih denarjih, o milijone evrov javnega denarja. In ti aneksi, ki se pišejo k pogodbam, so tudi milijonski. Drugo. Všečne vinjete, ki bodo na nek način morale biti zadostne, in zanima me če bodo zadostni vir financiranja za pokritje vseh teh anuitet kreditov, ki se najemajo in kako se bo ta vrzel, če bo nastala, v proračunu zapolnila. In, če bo tega denarja premalo - kdo bo odgovoren za negospodarsko planiranje pokrivanja finančnih obveznosti? In še nekaj bi rad povedal, kar tudi sicer zelo pogostokrat ponavljam. V tem mandatu so se zgodila čudna dejstva in čudne stvari. V Zakonu o varnosti cestnega prometa smo kar dvakrat zmanjšali kazni za tovornjake. Enkrat pred vašim prihodom in sedaj še enkrat. In zanimivo. Tovornjakom smo dovolili povečano osno obremenitev, ta pa botruje tudi večji smrtnosti na cestah. Govorim o državnih cestah, o katerih se neradi pogovarjamo v Državnem zboru, prav bi bilo, da enkrat ob koncu tega mandata, verjamem, da vam zmanjkuje časa, začnemo govori tudi o tem, kako bomo te državne ceste vsaj primerno spravili na nivo, da bodo varne. Na teh cestah nam na leto umre za en razred otrok in na teh cestah je največji krvni davek. Torej, zanima me, čeprav to ni povsem v kontekstu tega: Kdaj se boste lotili državnih cest? Sicer pa to niti ni potrebno, če upoštevamo dejstvo, da ste danes sprejeli ustrezen zakon o pokrajinah in te ceste boste prenesli na pokrajine, denarja pa verjetno iz proračuna ne boste namenili tem pokrajinam za obnovo državnih cest, tako da si boste zopet na prefinjen način pilatsko umili roke in prenesli problem nekam drugam. Problematika je sicer zelo resna, ampak se je ne zna pogledati s prave strani. In bom, to vam kar napovedujem, v tem mandatu vložil na omenjeni zakon tudi amandma, s katerim bom zahteval ostrejšo kaznovalno politiko za kamionske prevoze in tisto osno obremenitev na cestah, ki ste jo povečali za kamione, bomo vzpostavili v prvotno stanje, ker mislim, da na ta način bomo tudi razredčili promet, ki je zlasti tranzitni skozi Slovenijo, in kaj dosti v smislu tega ne ostane državni blagajni, ker vemo, kako se plačujejo cestnine s strani tujih uporabnikov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. In ponovno ima besedo minister Žerjav. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Eno zadevo bi želel, gospod Prijatelj, z vami razčistiti. Tudi meni je zelo pri srcu železnica, in to sem zdaj že nekajkrat dokazal. Pa vam bom samo en preprost izračun oprtnih vlakov prikazal, da bova razumela celoten problem, srž cele zadeve. Oprtni vlak, ki danes vozi med Ljubljano in Münchnom, ima 20 vagonov, je 550 metrov dolg in na vsak vagon gre po en šleper. 120 tisoč tovornjakov imamo na mesec, vzhod-zahod. Če bi jih 10% želeli dati na vlak, bi to pomenilo 600 oprtnih vlakov. Najbrž veste, gospod Prijatelj, da je kapaciteta enotirne proge med 60 in 80 vlaki ter dvotirne proge nekje 220 vlakov. Pa če bomo šli za 5%, je to 300 oprtnih vlakov. Ne gre. V tem trenutku, ob tej infrastrukturi, kakršno imamo sedaj, žal to ni možno. Mogoče boste v naslednjem mandatu minister za promet, pa boste potem lahko to zadevo rešili. Kar se pa tiče direkcije, direkcija je pa že dolgo ustanovljena. Ima fikus, ima tajnico, pa zdaj bo dobila direktorja, tako da [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Imela je vmes direktorico. Kar se pa tiče državnih cest, sem tudi v Državnem zboru že najmanj trikrat povedal: od leta 2005 so se sredstva povečala za 123% in končali smo pri 254 milijonih evrov. In, gospod Prijatelj, ne govorite, da se na področju državnih cest nič ne dogaja. Več kot 700 projektov je v tem trenutku v teku, v realizaciji. 700 projektov po celotni državi!
Kolega Srečko Prijatelj replike na repliko vam ne morem dati. Lahko bomo na koncu čas razdelili na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora. Za vse veljajo enaka pravila. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Zelo na kratko, glede na čas, ki mi je še ostal. Kot sem že dejal v uvodni predstavitvi, spoštovani gospod minister, ne jemati pripomb, ki vam jih dajemo v Poslanski skupini Lipa kot zlonamerne ali pa osebne, ampak predvsem v razmislek. Želel bi poudariti, da me zelo skrbi, kar prej nisem uspel uvodoma, odnos do nekaterih posameznih cest, ki bi povečale pretočnost ali zmanjšale zamaške znotraj mest. Pa ne gre nujno za obvoznice. En primer imamo v tem programu razvoja cest, ki se mu reče Nova Zrkovska v Mariboru. V njen namen se tudi zadolžuje ta država. To je ena izmed cest, za katero bo porabljen ta denar. Pred letom dni pri sprejemanju proračuna je moj poslanski kolega gospod Peče predlagal Državnemu zboru v sprejem amandma, ki bi takrat omogočil začetek razvoja te ceste. Šlo je za minimalni znesek. Danes bi mogoče že cesto lahko vsaj v 90% končali, ampak poslušnosti s strani poslancev vladajoče koalicije, predvsem me skrbijo tisti, ki prihajajo iz Maribora, s štajerskega konca, je bila takšna, da so stisnili proti. Danes se pa zadolžimo za mnogo mnogo več, pa bodo z lahkoto pritisnili "za", pa še danes vam bodo oni razlagali, kako potrebna je ta cesta za Maribor, ker ste jo vi vnesli oziroma Vlada vnesla v program. Ta dvoličnost, to me skrbi, ko se pogovarjamo o cestah. Poleg vse te enormne zadolžitve in obremenjevanja. Kar pa se tiče teh vlakovnih kompozicij, ki bi prevažale tovornjake in enega konca Slovenije na drug konec, moram reči, da tudi vašemu predhodniku sem sam zastavil kar nekaj vprašanj na to temo in sem dobival približno enake odgovore, kot jih dajete tudi vi sedaj, da enostavno ni te kapacitete in te možnosti, da bi se v Sloveniji to trenutno izvajalo, v tem trenutku, se razumemo. Jaz verjamem, ko se bo enkrat železniška infrastruktura spremenila, ko bodo dani pogoji, se bo to dalo narediti. In takrat verjamem, da tista Vlada, ki bo, bo to z veseljem naredila. Ampak še enkrat bi rad poudaril, iz železničarskih krogov so prihajale te insinuacije, da se to da narediti. In komu verjeti, če ne tistim, ki se na to spoznajo? Ne morem jaz reči, da sem jaz sedaj najbolj pameten, ko gre za tire na železnicah. Se mi zdi, da predstavniki Slovenskih železnic, ki so takrat tudi neke vrste lobirali v tej smeri, so pa že tisti, ki se na to spoznajo. In zato mogoče takšno nezaupanje v te odgovore. Jaz sem ga sprejel, meni je jasno. Ko pogledam te kompozicije in te železniške prehode, vam verjamem, da ta trenutek ni izvedljivo. Ampak še enkrat bi rad dal v razmislek, mogoče za naslednje obdobje, letos več takšna sestava v parlamentu tega ne bo možna. Ko gre za ceste, prosim vas, zaupajte tudi tistim, ki v tistih krajih živimo, poznamo določene ceste in mogoče še pred planom takšne ceste damo v proračun, pa bo tudi plan malo lažji, pa zadolžitev lažje za podpreti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Anton Kokalj. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister. Letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 je že dolga zgodba, pravzaprav zgodba gradnje avtocest se vleče predolgo. To ni očitek, ampak zgolj ugotovitev. Sam mislim, da je to eden od dveh najpomembnejših projektov po osamosvojitvi naše države, ki sta imela največji vpliv oziroma imata največji vpliv na življenje te države, ena je bila reforma lokalne samouprave, druga pa gradnja avtocest. Na žalost je situacija takšna, da se je zadeva tako zavlekla in so se prometni tokovi tako povečali, da bi že sedaj morali začeti projektirati nove trase, nove pasove. Včasih sem sam rekel, ko bomo zgradili to, kar je bilo planirano, bo treba takoj začeti graditi širitev oziroma nove pasove. Sprašujem, kako vidite strategijo za naprej, čeprav ni neposredno povezano z letošnjim letom, vendar zanima me vaša ocena, kako se soočiti z vsemi temi ogromnimi prometnimi tokovi. Zavedam se, da ste pravzaprav podedovali način gradnje, ki ga ni možno več spreminjati, ki ga je treba čim prej končati, čim prej, ne za vsako ceno, ampak prej bo končan, cenejši bo in prej se bomo lahko lotili kakšne druge zadeve. Je pa tudi res, in vsi se tega zavedamo, da so tudi prejšnje vlade mnogo pripomogle k temu, da se je zadeva tako podražila. Pri tem pa je treba povedati, da ima tukaj Slovenija po mojem v zvezi z zakonodajo, ki omogoča gradnjo avtocest, eno najbolj kompliciranih situacij, od umeščanja v prostor, do vseh soglasij in vsega. Tukaj mislim, da na tak način enostavno gradnje javne infrastrukture ne bomo mogli več uspešno peljati, glede na trende, ki se pojavljajo. Zato se mi zdi, da ste vi tako kot en voznik v formuli 1, konstruktor avtomobila in pista je bila zgrajena pred 10-imi leti, dirko je treba končati, avto se pa neprestano kvari. Kako s posadko ukrepati, da se zadeva konča? Sprašujem, kaj narediti s šentviškim predorom oziroma kakšna je sedaj prognoza. Sami ste že omenili, vežejo vas pogodbe, vežejo vas komplicirani postopki za kakršnekoli spremembe. Pridružujem se tistim, ki se vozimo z Gorenjske na Celovško cesto, vemo, da je to resnično velik problem, tudi sedaj v času predsedovanja nam ta zadeva ravno ne dela najboljše usluge, čeprav moram priznati, da se relativno uspešno, kljub temu, zadeve odvijajo. Ampak v zadnjem mesecu se te kolone samo podaljšujejo. Ne vem, kje je vzrok. Sprašujem: Ali bo šentviški predor končan v roku ali ne? Sicer pa moram reči, da pozdravljam, da se na Gorenjskem le zanesljivo končuje gradnja celotnega kraka. Upam res, da bo vse ostalo končano, razen sanacije viadukta in predora na Peračici, starega dela. Tudi v času predsedovanja vemo, da povezava med Bledom in Brdom, če bi bila avtocesta, bi nam tudi to preneslo neke dodatne točke za promocijo Slovenije. Vendar moram tudi tukaj reči, da glede na izkušnje, ki sem jih imel pri konferenci, kjer sem bil prisoten, je bilo s pomočjo policije poskrbljeno, da so bile prometne razmere tekoče urejene za goste, kljub temu da avtocesta še ni zgrajena, vendar še bolje bi pa bilo, če bi se ta zadeva končala v rokih, ki so bili najprej predvideni. Zanima me pa še eno vprašanje. Gradnja avtocestnega odseka mimo Radovljice, kjer smo se še v mandatu prejšnjega ministra, vašega predhodnika, dogovorili, da se postavi pod vprašaj oziroma se ustavi gradnja bencinskih servisov, ker resnično je vprašanje, ali potrebujemo v Sloveniji tako pogosto bencinske servise. Hkrati s tem se glede na izredno hitro povečevanje tovornega prometa pojavlja vse večja potreba, da bi se mogoče v tem delu raje uredilo postajališče za tovorna vozila. Kolikor sem seznanjen, pa tudi policija potrebuje nekje na gorenjski avtocesti svoje mesto za kontrolo tega tovornega prometa, za tehtanje in druge zadeve. Zato bi dal pobudo, da se še enkrat prisluhne civilni iniciativi, tudi v času vašega mandata, in se poskuša tukaj doseči nek konsenz. Vem, kot sem že prej poudaril, problem je, ko je lokacijski načrt sprejet, je težko oziroma je nemogoče izven tega lokacijskega načrta posegati. Vendar v okviru uredbe se pa določene zadeve le dajo ali upočasniti ali pa prilagajati tudi lokalnemu prebivalstvu, ki ni bilo mogoče takrat, ko se je trasa določala, pravočasno vključeno v samo razpravo. Zato bi vas k temu pozval. Samo še eno pobudo, ki sicer ni zajeta v letošnji plan, vendar je vezana na gorenjsko avtocesto. Vemo, da se v okolici Kranja razmišlja o neki severni obvoznici. Ena od idej je, če bi se z enim dodatnim priključkom na avtocesto ta zadeva dala enostavno rešiti. Na to vprašanje mi ni treba odgovarjati, ampak dajem zgolj pobudo. Mislim, da je to mogoče pametna rešitev, če standardi priključkov glede na razdalje to omogočajo. Vsekakor upam, da bo program sprejet in tudi naslednja točka, ker gre za finančno plat. Še eno zadevo pa tudi moram pozdraviti pri tem programu. Mislim, da vinjete rešujejo tudi eno zagato, ki se je pojavljala pri prvotnem planu izgradnje avtoceste na Gorenjskem, kjer je bila planirana cestninska postaja pri Brezjah. Ta lokacija bi bila zelo nerodna predvsem v turistični sezoni. In, hvala bogu, lahko rečem, da sedaj predlog vinjet to situacijo tudi rešuje in se ta cestninska postaja ne bo gradila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Tomaž Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Morda bi začel najprej s tem, da sem že malo starejši in sem se v 70. letih vozil v Belgijo, ko Avstrija še ni imela zgrajenih vseh avtocest, drugje pa so bile zgrajene. V 90. letih sem sodeloval pri umeščanju avtocest v Črni graben oziroma v povezavi od Trojan do Ljubljane. Sedaj v teh časih pa sem bil tudi dovolj angažiran pri ostalih zadevah, predvsem pri sistemih cestninjenja. In moram reči, da je pravzaprav Slovenija še vedno v situaciji, ko ima eno staro stavbo, v njej pa prebivalce z aparati, ki daleč presegajo ta objekt, ki še ni v celoti zgrajen. Drugi v bistvu že gradijo infrastrukturo druge, tretje generacije, mi pa nismo zgradili niti še prve generacije infrastrukture, recimo, avtocestnega omrežja. Da ne govorim o stari infrastrukturi. Glede na to, da je bil sprejet tak pristop izgradnje avtocest v Sloveniji, bi bila potrebna po mojem mnenju temeljita in poštena analiza ter primerjava pristopov, ki so jih uporabljali v Nemčiji, Avstriji, na Hrvaškem ter v Sloveniji. Ta zadeva je nujno potrebna. Nihče ni temeljito tega analiziral in v bistvu potegnil zaključkov, kako delati, kako ne delati oziroma ali je bil pristop primeren in optimalen. V to se ne spušča nobena revizija in nobeno računsko sodišče. Glede na to, da pa tu so nezdrave povezave, ki, prvič, dražijo to infrastrukturo, hkrati pa je narejena nekvalitetno, mislim, da bi taka analiza pa potem tudi ustrezna katarza bila potrebna. Čista lopata je samo tisto, bi rekel, že čiščenje res ekstremov. Mislim, da je tu največja napaka v tej nepovezanosti odgovornosti in garancij projektant-izvajalec. Ne vem, zakaj v Sloveniji ni možno zahtevati daljših garancijskih rokov in res krutih garancij. Mislim, da se dajo avtoceste graditi tudi na ključ. Pa naj tisti ponudniki vkalkulirajo vse nepredvidenosti, namesto da potem lovijo dobiček in stroške z aneksi k pogodbam. Dvomim, koliko je bilo resničnih reklamacij. Verjetno pa tudi naročnik ne postavlja ustreznih zahtev. Jaz mislim, da bi lahko z novim cestninskim sistemom prišli na podoben način, kot ga uporabljajo nekatere države in se je izkazal za uspešnega, da izvajalec sistema cestninjenja in potem tudi izvajanje cestninjenja, se pravi, ne samo, da ga namesti, ampak da ga tudi uporablja, garantira za pobrano cestnino. Država se s tem reši poroštev, zmanjša svoje razmerje dolga, ki je vgrajeno v BDP, in pravzaprav ta poroštva prevzemajo banke takšnega koncesionarja. Te razprave v Državnem zboru bi tudi morale imeti neke zaključke in potem tudi neke učinke, ker se po mojem mnenju iz leta v leto ponavljajo. In brez takšnih učinkov tudi minister, ki pride izven okolja, kot so bili ministri, vsaj večina iz preteklih let, pravzaprav v tako kratkem obdobju lahko naredi veliko. In minister Žerjav je tukaj v resnici veliko naredil. Jaz mislim, da odločilne premike, ki pa so drobni premiki v smeri tistih pravih korakov. Upam, da bo minister tudi v naslednjem mandatu. Vsi strahovi, ki se porajajo s strani nekaterih v opoziciji, da zaradi teh premikov, ki so bili narejeni, ne bo dovolj pobranih cestnin, vas lahko pomirijo podatki iz sosednjih držav in njihove projekcije. Avstrija pobere 8-krat več cestnin, ko je uvedla cestninjenje za tovorna vozila na prevoženo razdaljo, pravzaprav z neustreznim sistemom. Slovaška predvideva, da se bodo pobrane cestnine, v primerjavi s cestninami, ki so pobrane za osebna vozila, povečale od 5-krat v letu 2009 do 7-krat v roku 4-ih, 5-ih let, glede na to, koliko je pobranih cestnin za osebna vozila. In mislim, da je to pravilen pristop, da se poberejo cestnine za tovorna vozila v skladu s prevoženo razdaljo in da se ta neuravnoteženost med tem, koliko nekdo ima koristi in povzroči stroškov na infrastrukturi med osebnimi vozili in tovornimi vozili, nekako počasi in postopoma usklajuje. In glede na povečanje prometa, jaz sem presenečen. 120 tisoč tovornjakov samo v smeri vzhod - zahod. Več kot milijon na leto. To pravzaprav omogoča še bolj pospešeno izgradnjo avtocest. In zaključek izgradnje avtocest, morda, ne vem, z bencinskim centom, seveda v okviru celotne Evrope začeti financirati javni potniški promet in na nek način okoljsko bolj primerno infrastrukturo, se pravi železnico. Ni problem samo Prekmurje, ki čaka že desetletja na avtocestno rešitev za težak tovorni promet, ampak je problem tudi somestje Ljubljane, kjer dnevno izgubljamo čas in denar zaradi neurejenega in netekočega prometa, ki pa je povzročen predvsem zato, ker ni javnega potniškega prometa. Ta železniško-tramvajski javni potniški promet je tisto, kar je nujno potrebno in ne zopet čakati in potem gasiti zapleteno situacijo. Tako je princip, da se financira izgradnja avtocest iz cestnin, pošten princip in je zelo ne krivično to, kar je bilo v preteklosti, da smo vsi davkoplačevalci plačevali izgradnjo avtocest, ker ni nujno, da smo vsi uporabniki. Jaz mislim, da uvedba vinjet je tisti osnovni in bistveni korak v nov cestninski sistem. Pričakujemo v tem mesecu in v naslednjem mesecu pravzaprav drugi korak, vinjete so samo uvod v ta drugi pravi korak, da pride do razpisa in tudi pogodbe še za časa te vlade za tistega, ki bo dobavil, pa morda tudi upravljal s sodobnim cestninskim sistemom za tovorna vozila. Vsako razmišljanje o nadgradnji obstoječega sistema po principu majhnih korakov in velikih stroškov brez efektov je popolnoma deplasirano. To se je pokazalo s poskusi, ki so bili narejeni in so bili predvsem strokovno popolnoma neustrezni. Jaz mislim, da morda kakšne zadeve bi bile lahko usmerjene tudi v to, da bi se te vinjete na nek način, vsaj za določen segment kategorij vozil, morda motorna vozila, izvedle v smislu teh virtualnih vinjet, elektronskih vinjet ali na način, da enostavno ni treba nalepk za tovrstna motorna vozila. Jaz bi se na koncu zahvalil tudi predstavnikom ministrstva in pravzaprav tudi uprave Darsa, da je v letnem programu Darsa za leto 2008 tudi postavka za obvoznici v Mengšu in v Mostah kot dela navezovalne hitre ali glavne ceste, ne vem, kako se že imenuje, med štajerskim in gorenjskim krakom avtoceste, ki bo na nek način ne povezal ta dva kraka, kajti to bi povzročilo, pravzaprav bi peljalo v nenamensko uporabo tega kraka, ampak predvsem je ta krak predviden za to, da razbremeni dotočni in odtočni promet v tem regionu in med tema dvema avtocestnima krakom. Ves tranzitni avtocestni medregionalni promet pa bo moral iti po avtocesti in mislim, da takrat tudi to ne bo noben problem in tudi ne bo problem nadzirati tovornih vozil, da uporabljajo avtocesto v sistemu okoli Ljubljane za tranzitne prevoze v vseh smereh okoli Ljubljane. Upam ne samo postavka v letnem planu, ampak tudi vse priprave, ki tečejo ali so v teku, bodo pripeljale tudi do tega, da bo dejansko prišlo do izvedbe teh najbolj kritičnih odsekov na tej navezovalni cesti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Josip Bajc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem skupaj lep pozdrav! Najprej bi malo komentiral samo eno izjavo kolega Štebeta, ko je govoril, kdo so odgovorni oziroma soodgovorni za kvalitetno izvedbo izgradnje in vzdrževanja oziroma obnove avtocest - rekel je, projektanti, izvajalci, jaz bi tu dodal še najmanj nadzor. Toliko glede tega. Mislim, da je tudi nadzor soodgovoren, kaj je prevzel, kaj je podpisal. Na podlagi tega je bilo verjetno tudi izvršeno s strani naročnika plačilo. Drugo, kar bi rad ugotovil. Vesel sem dejansko tako velike podpore večine kolegic in kolegov, ki ste se vključili v dosedanjo razpravo v zvezi s predlogom sklepa o soglasju k letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest. Glede na razpravo, ki smo jo bili deležni na matičnem odboru, ko je vsaj eden od kolegov, mislim, da uro in pol približno nam razlagal, kako in kaj je vse narobe pri izgradnji avtocest in kako je z realizacijo. Tretje, kar bi rad rekel. Država, pa tudi mi, poslanci, smo se, nekateri pred časom, nekateri v tem mandatu, odločili o takem načinu izgradnje avtocest in o takem načinu plačevanja. Jaz samo upam in pričakujem, da bo čim prej prišlo tisto, kar je kolega Štebe rekel, da bo dejansko plačal vsak uporabnik avtoceste bodisi z osebnim avtomobilom ali tovornim vozilom po prevoženem kilometru. In če je temu namenjena tudi začasna uvedba vinjet, da prispeva k temu, podpiram tudi ta način. Pričakujem pa enako podporo vseh tistih, ki ste rekli, da v tem trenutku podpirate ta letni plan razvoja in obnove avtocest, z utemeljitvami, da se je marsikakšen od odsekov ali celih tras gradil v krajih, iz katerih prihajate oziroma prihajamo, da bomo enako razpravljali potem tudi pri eni naslednjih točk, ko bo treba izreči enako podporo, kot prej rečeno, da smo se odločili za tak način financiranja, tudi garancijam za najetje kreditov, da bomo to financirali. In informacije, da se bodo poplačali ti krediti leta 2040 oziroma 2070, so verjetno iz trte izvite. Naslednje, tu bi pa imel konkretno vprašanje za gospoda ministra, lahko bi ga tudi kje drugje vprašal, pa mislim, da ni nič narobe, če vprašam tukaj, kako je s priključkom Luke Koper in ankaranskega tega križišča, glede na to, da v tem programu ni najbolje dorečeno, in vem, da se nekateri problemi pojavljajo na tistem koncu. Žal tu kolega Ferija Horvata ni, bi ga pa rad vprašal, mogoče bo slišal, pa mi bo lahko naknadno tudi osebno odgovoril. Strinjam se z njegovim pomirjajočim stališčem v zvezi z zahtevo civilne iniciative za dokončanje oziroma vključitev v promet pomurskega kraka avtoceste do konca avgusta. Ampak kot sem, tako kot je kolega Sok rekel, iz medijev slišal, pa tudi izjave predsednika tega iniciativnega odbora, mislim, da po tem razgovoru, ko je tudi minister predstavil to poročilo in odgovor, ali je možno ali ni možno, ko je imel ta sedemdnevni odlog, je ta predsednik rekel: "Ne, mi bomo vztrajali in konec avgusta bomo zaprli avtocesto." Jaz upam, da so poslušali danes razpravo kolega Horvata in da do te zapore, z utemeljitvami, ki so jih verjetno predstavili izvajalci in izhajajo tudi iz sklenjenih pogodb, kot je minister rekel, in spoštovanja teh pogodbenih določb, ne bo prišlo. Za konec, tako kot smo se zavzemali in govorimo, da bomo zaključili avtocestni križ, jaz sem že prej pri predstavitvi stališča poslanske skupine rekel, da imamo mi še polno križev, ki jih bo potrebno v prihodnje urediti oziroma zgraditi, ne samo to, kot ugotavljamo vsi skupaj, da na nekaterih odsekih bo v najkrajšem možnem času potrebno zgraditi še tretji pas, kakšne odstavne pasove in podobno. Omenil sem tretjo razvojno os, lahko govorimo o četrti razvojni osi. Mislim, da bo kolega Bevk kaj o njej več povedal. Eden od kolegov je rekel, ni povezave med Kvarnerjem oziroma jonsko, tako imenovano, traso. Verjetno v tem trenutku niti ni umeščena v prostor, delajo se šele študije. Se pravi, dajmo čim prej zaključiti to, kar je že v postopkih, ne, bom rekel, z nategovanjem mišic na tak način, da dva tri meseca eden od kandidatov govori en mesec pred zaključkom avtoceste, kako jo bo zaprl za promet. Ampak napnimo vse sile, da dejansko pride do te realizacije, tako kot kolegi, ki so govorili o preusmeritvah in ne vem kaj vse, da ob tem zaključku, vzporedno tudi s temi dodatnimi trasami, ki sem jih omenjal, začnemo dejansko tudi na izgradnji petega in desetega železniškega koridorja, ki bo verjetno tudi prispeval k vsaj delni sprostitvi tega prekomernega prometa, ki se odvija sedaj na naših cestah. Upam,da je kdo danes poslušal radio, kaj se je dogajalo. Danes je v večini evropskih držav cerkveni praznik in mislim, da so 10, 15-kilometrske kolone bile na primorski avtocesti. Kaj bi se nam zgodilo, če ne bi eventualno z julijem mesecem uvedli vinjete? Recimo, konkretno od Loga baje da je kolona bila do konca Ljubljane in še na tisti konec, skoraj onkraj Logatca. Potrudimo se vsi skupaj na tistem področju, kjer to zmoremo in znamo, da pride do realizacije čim prej in tudi podpore pri vsaj enemu zakonu, ki ga bomo morali danes še obravnavati, ki bo omogočil, da bomo realizirali to, kar smo danes rekli oziroma kar ima v tem trenutku, vsaj mislim, širšo podporo članov tega parlamenta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Ko smo pred 10 leti v Državnem zboru razpravljali o nekem podobnem dokumentu, sem takrat v diskusiji izpostavil, da bi morali začeti bolj pospešeno graditi ali pa sploh začeti avtocestni križ graditi tam, kjer so najbolj zahtevni projekti, in sicer morali bi začeti s trojanskimi predori, morali bi začeti s črnokalskim viaduktom in morali bi začeti graditi čez Rebrnice. Dejansko pa smo vse najtežje odseke pustili za konec gradnje avtocestnega križa. Gradilo pa se je povsod nekaj, tako da so bili zadovoljeni lokalni interesi. Tako je bil črnokalski viadukt odprt šele leta 2004, trojanski predori 2005 in Rebrnice bodo mogoče letos oziroma vsaj tak načrt je tukaj. Se pravi, da smo se tega projekta lotili na napačnem koncu. Jaz mislim, če bi ga zastavili prav, bi bil najbrž že dokončan. Kolega Feri Horvat je prej v svoji diskusiji rekel "da je lažje razpravljati tistim, ki niste ob avtocesti". To sicer lahko drži in je deloma res. Po drugi strani pa nam ljudje, nam, ki ne živimo direktno ob avtocesti, pravijo, zakaj ne bi del sredstev iz avtocestnega križa prenesli na državno cestno mrežo, danes rečemo na tako imenovane razvojne osi, na tretjo razvojno os, na četrto razvojno os in tako dalje. Poglejte, samo iz naslova mednarodnih posojil finančnih ustanov in drugih tujih posojil ter novih kreditov, ki jih bomo najeli za letošnjo gradnjo državnih avtocest, bo šlo 589 milijonov evrov. Za celoten projekt v letu 2008, se pravi skupaj vsi viri za gradnjo, obnove in servisiranje dolga pa 948 milijonov evrov, skoraj milijardo evrov. Ko sem gledal sedaj rebalans Direkcije Republike Slovenije za cesto, pa vidim, da je njihov proračun za leto 2008 192 milijonov evrov. Se pravi 5-krat manj, kot je denarja na avtocestnem križu. In stanje je temu primerno. Res smo nezadovoljni s počasno gradnjo avtocestnega križa v Sloveniji, še bolj pa smo nezadovoljni s počasno rekonstrukcijo druge državne cestne mreže v naši državi. Na to opozarjam že ves čas, od kar sem poslanec v Državnem zboru, od leta 1996, pa ne zaleže prav zelo veliko. In še danes čakamo na nacionalni program izgradnje državnih cest v Sloveniji, pa ga ni nikjer oziroma imamo to znamenito resolucijo do leta 2023, kjer pa sta zapisani samo dve razvojni osi. Sedaj pa bom povedal še primerjavo hitrosti gradnje, in sicer na enem odseku državne ceste in na enem odseku avtoceste, in boste videli, da je ta faktor, ki je v financah 5-krat manj za državnega ceste, da je gradnja državnih cest ali rekonstrukcija ali obnova je bistveno počasnejša, kot je gradnja avtocest. Poglejte na primeru odseka ceste R1-210 med Želinom in Cerknim. To je na četrti razvojni osi. V dolžini 800 metrov se je rekonstrukcija izvajala od oktobra leta 2006 do maja 2008. Se pravi 20 mesecev. In na mesec se je zgradilo 40 metrov državne ceste. Se pravi, tempo je res neverjeten. Poglejte, pogledal sem en odsek na avtocestnem križu in sem vzel ne prav zelo zahtevno cesto, Vipava-Selo, ki se je gradila od leta 1997 do konca oktobra 1999. Se pravi, da je bilo tukaj 22 mesecev gradnje. Zgradilo se je 522 metrov avtoceste. Se pravi, zgradimo 522 metrov neke avtoceste in 40 metrov neke državne ceste. To je tempo, s katerim se v naši državi rekonstruirajo državne ceste, se pravi vse tiste ceste, ki se navezujejo na avtocestni križ, se pravi Kočevska, Koroška, severno Posočje in tako dalje. Se pravi, če bo šlo po takem tempu, ne bodo te državne ceste nikoli prav dobro obnovljene in nikoli prav dobro povezane z avtocestnim križem. In za konec bi dejal še to. Imamo afero s temi osemkolesniki, s patrio. Minister za obrambo je rekel, da če se potrdi sum korupcije, da bo razveljavil to pogodbo. Jaz v bistvu zdaj upam, da bo sum korupcije dokazan in da bo ta pogodba padla v vodo. In ta denar, ki naj bi šel za oborožitev, predlagam, da gre za obnovo bolnišnic, šol in državnih cest. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Martin Mikolič, prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Jaz moram povedati, da bom z zadovoljstvom podprl ta letni plan razvoja in obnavljanja avtocest za letošnje leto. Vsekakor tudi sam sem mnenja, da je potrebno tako imenovani avtocestni križ čim prej zaključiti, se pravi v nekem razumnem roku, ki je pa tudi povezan vsekakor z racionalnim pristopom. Menim, da je tako Ministrstvo za promet na eni strani, na čelu z ministrom, kot na drugi strani Dars tudi tako pristopil k temu zaključku. Seveda je bilo potrebno oziroma bomo še morali zagotoviti pač določena finančna sredstva, ki res niso majhna, ampak če hočemo ta velik projekt zaključiti, bo pač treba zagotoviti tudi ta finančna sredstva. Med razpravo je bilo velikokrat slišati od posameznika, da se je v razpravi lotil predvsem svojega območja, tistega, od koder prihaja. Moram pa povedati, nekateri pač imamo to nesrečo, da se lahko ozrem levo desno 50 kilometrov, avtoceste nikjer. In najbrž je v bližnji prihodnosti tudi ne bo. S tem pa nočem reči tega, da programa ne podpiram. Z veseljem ga podpiram in pravzaprav tudi pričakujem, da bo v prihodnje, kajti tudi ob sprejemanju tega programa mi vedno potarnamo, da bo treba več finančnih sredstev nameniti za državne ceste, to, kar je bilo danes s strani marsikaterega razpravljavca tudi povedano. Ko sem govoril o razdalji do avtoceste, sem imel v mislih tako imenovano območje Obsotelja in Kozjanskega, ki je pravzaprav z vidika prometnih povezav, mislim, da eden najslabših v Sloveniji. In si seveda vsi prizadevamo, da bi v prihodnje ne govorili samo o avtocestah, o tretji razvojni osi, o četrti razvojni osi, ampak vsaka od teh dveh razvojnih osi ima tudi priključke. In priključek na tretjo razvojno os je tudi 3A, ki nekako bi naj bila navezava na avtocesto Ljubljana-Maribor. Vsekakor bi rad še enkrat pohvalil dobro delo ali pa, bi rekel, dober pristop. Veliko je bilo razprav glede samih postopkov razpisa, bilo je veliko razprav glede izvajalcev, glede nadzora, kako so velikokrat problemi, velikokrat nastopajo težave, velikokrat je davkoplačevalski denar šel tudi mimo tistega, za kar je bil namenjen. Hočem povedati, da se je velikokrat dogajalo, da so nekateri projekti pa res bili predragi. Ampak tukaj je zakonodaja in zakonodajo je potrebno spoštovati. Res imamo oziroma smo v preteklosti imeli težave, predvsem zadnje dve leti, glede na to, da se je ogromno delalo, da je dobesedno gradbeno področje oziroma izvajalci so bili 100% izkoriščeni. Se pravi, da je bilo povpraševanje po izvedbi del veliko večja, kot je dejansko tudi bila domača ponudba. In zaradi tega je marsikateri del ceste tudi bil kar dosti dražji, kot bi ob večji konkurenci lahko bil. Ampak to so dejstva. Jaz pričakujem, da bo v prihodnje na tem segmentu veliko več pozitivnega in v tem kontekstu bom tudi zaključil, da bom z zadovoljstvom tudi ta letni program podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi, ostali prisotni! Vsako leto se po nekem ustaljenem scenariju, kot smo ga očitno podedovali iz prejšnjega mandata, soočamo nekje sredi leta z letnim avtocestnim programom. Verjetno bi bilo prav, da bi v bodoče ta ustaljeni scenarij spremenili. Gre za projekte, ki se izvajajo več let in mislim, da je prav, da se načrtujejo na daljše obdobje, da se sprejmejo v smislu nekega večletnega programa, ki se ga v smislu korekcij, ki se zgodijo, potem vsakoletno lahko tudi korigira. Mislim, da bi to moral biti način v prihodnje, za naše naslednike. Mislim, da bi se s tem povečala tudi učinkovitost in tudi lažje delo tistih, ki so izvajalci tega, kar je v tem vsakoletnem programu zapisano. Zelo težko je namreč nekaj delati, če še ni formalno potrjeno. Vemo pa, da stvari ne morejo stati do sredine leta, ampak morajo biti že prej začete. Mislim, da v letošnjem letu pa je ena bistvena razlika glede na predhodna leta, razlika, ki je strateškega pomena in glede katere je bilo ogromno debate in tudi v javnosti različnih, moram reči, da s strani opozicije, zelo čudnih mnenj. To je uvedba vinjet. Gre za prehodni sistem, kot smo slišali. Perspektivno naj bi prišli na sistem cestninjenja v prostem prometnem toku. To je ena izmed faz, s katero se moramo soočiti. Ampak kot taka je pravilna, odločitev je pravilna. Zdi se, da so ji še najbolj nasprotovali tisti, ki bi jo morali najbolj podpirati. Ta stroka, ki se je nekako zasedela na prometnem ministrstvu v preteklih desetih letih, ki ni dojela, da se je tempo Slovenije kot tranzitne države v zadnjih letih bistveno spremenil. Bistveno spremenil. In da so morali tisti, ki so v praksi doživljali kolaps sistema, avtoprevozniki, in tisti, ki so se vsakodnevno soočali s temi težavami, o katerih smo danes že poslušali, pritiskati, da je do te odločitve končno le prišlo. Poslušali smo vse mogoče utemeljitve glede tega, kako bomo bolj ekološko obremenjevali okolje zaradi uvedbe tega sistema, kako je sistem nepravičen. Poglejte, koliko let že imamo letna povračila za uporabo cest, pa se je kdo vprašal, da je to letno povračilo nepravično. Kajti enako plača tisti, ki prevozi 1.000 kilometrov letno, kot tisti, ki jih prevozi 150.000. Pa verjetno tisti bistveno bolj obremenjuje ceste, kot tisti s 1.000 kilometri. Ne glede na to, gre za prehoden sistem in kot tak, uveden na območju Slovenije kot izrazito tranzitne države, je po moji oceni prijazen do domačih uporabnikov, do tistih, ki vsakodnevno uporabljajo ceste in nepretirano obremenjujoč do tistih, ki jih uporabljajo samo v tranzitu. To je bistveno. Gledano z vidika pravičnosti je ta model dober, kajti zadovoljuje oba kriterija. In tisto, kar je verjetno najbolj pomembno, z bistveno manj stroški bo dosežen bistveno večji neto efekt iz naslova pobranih cestnin. V teh planih, s katerimi smo se soočali v preteklih letih, smo tudi brali, koliko sredstev bomo vsako leto namenili za gradnjo cestninskih postaj. Kljub temu, da smo v tem istem programu brali, kako se pripravljamo na uvedbo cestninjenja v prostem prometnem toku, za katerega razen nekih tekstov v raznih dokumentih ni bilo kaj več storjenega. Na eni strani so se zdaj ta sredstva sprostila, ni jih več potrebno zagotavljati. Zato bi bilo prav, da se usmerijo na tisto področje, kjer ne zadostujemo še vsem standardom, ki jih zahtevajo novi okoljski predpisi. Gre za protihrupne bariere, ki so neka obveza. Ne samo zaradi tega, ker je prav, da damo poudarek zdravemu življenjskemu okolju, pač pa tudi zaradi tega, ker na mestih, kjer je avtocesta sekala območja, kjer so ljudje živeli, je prav, da se jim te protihrupne bariere zgodijo. Nedopustno je, da 15 let ali pa še več, 25 let ljudje prosijo za protihrupno bariero, kjer so živeli, preden je bila avtocesta, prva avtocesta v Sloveniji, govorim na območju Postojne, in te protihrupne bariere, ki naj bi bila dolga 250 metrov, še danes ni in tudi v tem programu ni omenjena. To je nedopustno. In prav je, da se take stvari uredijo. Glede državnih cest, ki jih je treba nekako tudi upoštevati v sklopu urejanja celotne te cestne problematike o kateri je bilo danes dosti govora. Ne držijo te trditve, da so državne ceste zaradi intenzivnejšega poudarka gradnji avtocest zapostavljene. Ne držijo. In tisti, ki to govorite, to dobro veste, kajti pritiskate na tipke in sodelujete na odborih, kjer se sprejemajo proračuni, kjer ste se lahko soočili, da je v tem mandatu najmanj dvainpolkrat več sredstev namenjenih za gradnjo, obnovo in vzdrževanje državnih cest. Če tega ne vidimo skozi številke, lahko vidimo skozi gola dejstva, ko se peljemo po Sloveniji. Če se kaj vozite, vidite, da je res tako. Minister je govoril o 700 projektih, ki se trenutno izvajajo. Res pa je, da bi se dalo ta del bistveno bolj intenzivno opravljati, če bi dosegli regionalizacijo Sloveniji, ki ji nasprotujete. Bistveno bolj, ker je normalno, da okolje, v katerem se določene stvari dogajajo, in tisti, ki v njem živijo, mnogo bolj subtilno zaznavajo probleme, ki se tam dogajajo, in mnogo bolj učinkovito lahko razpolagajo potem z resursi, ki so jim namenjeni za ta del. Mnogo bolj učinkovito. To je dokaz na mikronivoju lokalne samouprave na področju občin. Glede avtocestne povezave do hrvaške meje. Hrvatje so je pripeljali do meje, Italijani jo imajo pripeljano do meje, vmes imamo pa Evropo. Prazen prostor. Razen tega, da iz leta v leto v letnem programu ponavljamo ene in iste stavke o tem, da se bo ta povezava do Jelšan zgodila, ni bilo storjeno kaj drugega kot nekih primerjalnih študij, pa kontraprimerjalnih študij, še nič kaj posebnega. Zaradi tega je velika naloga, da se ti postopki pospešijo v bodoče, da se poleg umestitve tega odseka v te plane zagotovijo tudi ustrezni mehanizmi, da bo do te realizacije tudi prišlo. Sprejeti je treba odločitev, kako, na kakšen način in nadaljevati z operativno izvedbo. Mislim, da gre za enega izmed pomembnih odsekov, kjer se bo v naslednjih desetih letih povečala prometna frekventnost in bojim se, da bomo po desetih letih deležni podobnih situacij, kot jih sedaj zaznavamo v Prekmurju. Zaradi tega menim, da je prav, da se v letošnjem letu maksimirajo napori, ki govorijo o tem, da bi se ta trasa umestila v prostor in da se omogoči čim prejšnja priprava za nadaljnjo izvedbo. Zakaj se tudi stvari ne dogajajo malo bolj hitro? Tudi zaradi papirologije. Tudi zaradi papirologije. Še vedno imamo tudi na tem infrastrukturnem delu ogromno papirologije, ki je ni potrebno imeti. Zakaj rabimo recimo nek invest program za neko cesto, za neko rekonstrukcijo ceste? Ga ne rabimo. Cesta je razdrapana, treba jo je popraviti, rabimo finančno konstrukcijo, postavko v proračunu, nadzor, izvedbo. To rabimo. Ne pa celo vrsto procedur, ki otežujejo in odlagajo možnost izvedbe takega projekta zaradi internih zadev na posameznem resorju. In predlog ministru, ki mislim, da je v tem kratkem obdobju, kar je prevzel resor, na tem področju marsikaj postoril, da s tem načinom dela, ki ga je obral, nadaljuje. Ocenjujem, da gre za neko ustalino iz preteklosti, ki se je na ministrstvu zasedla, ki ji stroka nekako pritrjuje, da je prav, da tako teče. Mislim, da je potrebno tukaj narediti spremembo. Glede kamionskega prometa, je prvo fazo naredil prejšnji minister, ko je predpisal pravilnik, s katerim je kamione z državnih cest, kjer so, prestavil na avtoceste. S tem mislim, da je bil narejen en velik premik. In druga faza, ki mora slediti, je pa prestavitev tega kamionskega tranzitnega prometa na tire. Vendar jih je nemogoče prestaviti brez ustreznega poudarka na sanaciji železniškega omrežja. In tukaj smo spet v nekih čudnih okoliščinah, ko nekdo, ki želi priti do tega, da bi se projekt hitreje odvijal, se ga takoj javno razgradi, da prodaja železniško infrastrukturo, ne vem, Nemcem ali Francozom ali Japoncem ali Kitajcem. Sploh ni pomembno. Bistven je cilj, bistveno je, da se ta infrastruktura usposobi, da se bodo lahko na njej vozili tovornjaki, ker nas bodo drugače v roku desetih let zadušili. Mislim, da je prav, da se te stvari na takšen način obravnavajo, ne pa skozi druge oči, skozi takšne, kot smo jih prej slišali od spoštovanega kolega, ki nima nobene zveze s tem področjem, nobena patria se po avtocestah ne bo vozila, in mislim, da so to popolnoma deplasirane izjave in odvračajo debato od bistva problemov. Če mi dovolite, bi za zaključek povedal še glede Darsa. Dars je v zadnjem obdobju doživel nekatere tudi organizacijske spremembe. Mislim, da je prav, da po tej poti nadaljuje. Dars se mora obnašati podjetniško, biti mora podjetje, ki zagotavlja primarno seveda tisto, čemur je namenjen, vendar pa njegove kapacitete, kadrovske in materialne, pa tudi v tehnološkem parku, ki ni popolnoma izkoriščen, omogočajo, da se lahko sooča tudi izven samega ozkega programa delovanja in s tem tudi prispeva, ko konkurira na nekih drugih razpisih za posamezne posle na področju vzdrževanja, k temu, da se razbijejo obstoječi monopoli. Mislim, da je to mogoče doseči in prepričan sem, da bo lahko Dars v prihodnje na takšen način svoje poslanstvo in svojo vizijo tudi uresničil. Ljudi ima sposobne, strokovne in tudi vse resurse, da bi lahko do tega prišel. Jaz ta program seveda podpiram, želim da gre ta zgodba po tej poti naprej in prepričan sem, da bo tako, kot je zastavljen, v bodoče omogočal realizacijo programa hitreje, kot je bilo na začetku načrtovano, in nikakor ne na račun posodobitve in obnove ostalega cestnega omrežja, kajti vemo, da smo v tem mandatu ta sredstva bistveno povečali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Geza Džuban.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Na delovnem telesu je tudi poslanski klub podprl letni program in isto bom jaz storil ob glasovanju, ki je pred nami. Ob tem pa morda samo naslednje. Takšen čas je, da je dobro, da smo čim krajši. Tisti, ki reče, da bi že pred desetimi leti lahko imeli avtoceste, imeli bi veliko cestnine, manj problemov in tako dalje, smejmo se mu. Tisti, ki pozna zgodovino nastanka nacionalnega programa gradnje avtocest, problemov, ki so bili v zvezi s tem, politika se je učila, gradbeniki so se učili, financerji so se učili, vmes je bilo velik špekulacij, veliko se je zgodilo na tem področju. Ministri so se menjali. In resna stvar se je začela morda tudi po obsegu izgradnje avtocest v prejšnjem mandatu, mislim, da je takrat bil kolega Presečnik minister, kjer smo se tudi lahko resno pogovarjali o nadaljnjih programih, letnih in daljših, o izgradnji avtocest. Neke politične stranke, ki se danes na veliko hvalijo, kaj je storjeno, so takrat nasprotovale. Prekmurci so tukaj prednjačili, ko so eni rekli, nikoli ne bomo dovolili gradnje avtocest po lepih prekmurskih njivah. In zdaj imamo, kar imamo. Zamudili smo na račun teh štosov, če jih tako imenujemo, dve leti, tri leta. In hvala bogu, gre letos program izgradnje avtocest tako daleč, da tudi dobimo pomurko v Prekmurje. Jaz sicer nisem imel problemov s prejšnjim ministrom Božičem. Zakaj so ga zamenjali, me niti ne zanima. Lahko pa rečem, ne zato, ker je naš, da je sedanji minister naredil vetra morda tam, kjer je to bilo potrebno in da morda to prispeva k temu, da letošnji program v tem volilnem letu gre z nekoliko čvrstejšimi koraki proti koncu, tega programa, ki ga imamo danes pred seboj. Letos se bo odpiralo in slikalo. Mnogi se bodo slikali, tudi tisti, ki prav ničesar niso prispevali k tej izgradnji avtocest. Ampak to je pač tako. Posebej v politiki je to tako. S tem tudi jaz problemov nimam. Morda bi samo rekel, ker je veliko bilo govora o teh raznih pobudah, kaj storiti in pospešiti. Mi v Prekmurju smo zaradi problemov, ki so nastali ob vstopu v Evropsko unijo, ob nenormalnem porastu prometa dobili odbor, ki je skrbel za nadzor nad izgradnjo avtoceste. Zadnji nastopi predstavnikov tega odbora, jaz jih razumem tako, mislim, da je to Feri že povedal, da je pobuda ali želja, da se pospeši, kolikor se da, da ni to želja za nekaj nenormalnega. Jaz ne bi pristajal na zahteve gradbenikov, da oni sicer lahko naredijo zelo hitro, ampak rabijo toliko milijonov evrov, če bi se to zgodilo. Na to varianto jaz ne bi pristajal. Podpiram stališče kogarkoli, ki je tukaj zraven, tudi ministra, da se to ne zgodi. Tudi ni razlogov za recimo odstop ministra ali karkoli podobnega. To je pač nek trenutek slabosti bil na eni ali drugi strani in mislim, da zadeva lahko gre normalno naprej. Če se je ta zgodba odvijala na tej pomurki deset let, da dva meseca prej ali pozneje ne sme biti tako dramatično, kakor zgleda. Ker je tak čas, to vsak po svoje interpretira pa zlorablja, če hočete, v eni in drugi smeri. Tu sem slišal, ko so kolegi rekli, ja, naša civilna iniciativa je v redu, ker se zavzema za to, vaša civilna iniciativa je pa pokvarjena, ker pa misli drugače. Civilne iniciative so pač takšne, kot so. Verjetno prispevajo kaj pozitivnega, vmes se pa komu tudi kaj zareče in to pač politiki moramo sprejeti. Na koncu samo morda neka misel glede teh zgodb financiranja. Dobro je, da imajo državne ceste več denarja, kot so ga imele. Imajo ga pa na račun tega, ker je avtocestam iz proračunov pobran ves denar in se gradijo iz kreditov. V glavnem iz kreditov in na način, kot smo ga tudi danes videli, ko je gospod minister predstavil zadevo. Spomnim se, ko je takrat še minister Božič dobil proračun, takšnega kot je bil, ko je bil izredno presenečen, ko so mu pobrali ves denar za avtoceste, in je rekel, kako bom gradil, saj nimam nobenega denarja. Seveda se je potem zgodilo, ker je bila špekulacija, kako prenesti gradnjo avtocest na kredite, pa potem graditi državne ceste na način, kot se gradijo, kar morda niti ni narobe. Narobe je v tem avtocestnem delu, kjer smo tudi kot poslanska skupina predstavili zadevo, tu bodo pa v bodočnosti problemi. Vendar v letošnjem letu verjetno to nikogar ne zanima. In čisto na koncu samo še glede vinjete. UMAR te vlade je rekel, vinjeta ne. Dr. Šuštaršič, mislim, da se je tako pisal, je takrat rekel, naše analize kažejo, da se to ne splača, da ni izvedljivo in tako dalje. In zaradi tega smo do vinjet imeli pomisleke, v enem delu jih imamo še zmeraj, čeprav smo tisti, ki se daleč vozimo pa malo več, tudi vinjete oziroma spremembo zakona podprli, tako kot sem danes jaz med tistimi, ki bomo podprli tudi letni program. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Gospod minister s svojo ekipo, kolegice in kolegi! Zgodovino gradnje avtocest zagotovo kolega Džuban dobro pozna, da je bila verjetno zanimiva, pestra, in da to umeščanje ni bilo preprosto in enostavno, tudi v Pomurju ne. Ker danes ministru postavljajo nekateri kandidati za te volitve nemogoče pogoje, ki jih sam ne more s svojo ekipo izpolniti, in to bi kandidat, ki se spušča v volilni prostor Državnega zbora, moral vedeti. Jaz verjamem, da se te predvolilne zgodbe ne bodo končale slabo za ministra, ki je odlično začel svoje poslanstvo v tem ministrstvu. In tudi, kot je rekel kolega Džuban, ga celo opozicija pozitivno sprejema, da ga pa ne bo nek kandidat, ki se bori za volitve, poskušal celo zrušiti. Jaz upam, da mu to ne bo uspelo in da bo minister do konca opravil svoje poslanstvo v tej vladi in tudi spremljal ta zgodovinski ali največji projekt Darsa, po finančni plati, ki je tako prepotreben za Slovenijo, da tudi na matičnem delovnem telesu ni bilo neke razprave proti - vsi to podpiramo, kajti vsi se zavedamo, od kjerkoli prihajamo, da je ta koridor izjemnega pomena za razvoj tako gospodarstva kot prebivalstva in ga uporabljamo tako ali drugače. Jaz bi samo čestital ekipi in ministru za ta ambiciozen načrt, za te številke, ki so impozantne, ki bodo dale en poseben zagon, ko bomo ta plan sprejeli, da bodo lahko uresničili ta dolgoletna pričakovanja Slovenk in Slovencev okrog tega avtocestnega križa. In ta velika podpora daje samo še dodatno podporo ministrstvu, Darsu in tudi izvajalcem nadzora, da opravijo to svoje poslanstvo čimbolj kvalitetno. Kot sem rekel že na odboru, upam, da ne bo kakšnih prevelikih pritožb, ki lahko zadevo zopet zavlečejo in omejujejo ta letni plan, da se potem na koncu ne bo realiziral v pričakovanju vseh nas poslancev, Vlade, predvsem pa uporabnikov. Slovensko gospodarstvo zelo težko pričakuje to dokončanje. Ker prihajam s posavskega prostora in od Obrežja do Ljubljane bo kar nekaj časa minilo, preden bo. In glejte, Dolenjska ima izjemno močno industrijo, na čelu s Krko, kako je to problem danes, ko še ni te normalne prehodnosti, vedo gospodarstveniki, ki se ukvarjajo s temi zadevami in tudi oni zelo podpirajo čimprejšnje dokončanje. Upam, da ta glas seže tudi do vseh tistih odgovornih, ki boste po tem sprejetju plana izpeljali to zadano nalogo. Avtoceste so v Sloveniji že naredile velik razvojni prometni korak - to definitivno drži, definitivno pa je, da pač to ne pokriva cele Slovenije. Dobro vemo, da pokriva ta koridor, ki pač je, da pa tudi del Slovenije čaka na tako imenovano tretjo razvojno os, ki je seveda v času te priprave variant, tako na osrednjem delu od Celja, Sevnice do Novega mesta in v smeri Trebnjega kot tudi na južnem delu v pripravi. Jaz mislim, da je izjemnega pomena ali vsaj enako pomembna kot dokončanje tudi priprava vseh ustreznih dokumentov, soglasij in sprejetje državnega lokacijskega načrta, da se tudi ta priprava dokumentacije, ki je izjemno počasna, dolgotrajna, kajti danes vsako umeščanje v prostor zahteva bistveno več energije, kot je bilo to pred leti. Pa naj bo to cesta ali pa kakšen drug objekt tovrstnega posega v prostor. Zato je tudi zakonodaja izjemno zahtevna. Vmes se pojavljajo še civilne iniciative, da rečem, posamezne občine in vse to traja bistveno več časa, da prideš do končnega dokumenta, ki je primeren, ki je spravljiv in ki je tudi potem sprejemljiv za lokalna okolja, kjer koli bo potekala ta tretja razvojna os. O državnih cestah je bilo veliko govora tudi v tem mandatu Državnega zbora, na Odborih za promet zagotovo. Res je. Bilo je tudi precej več sredstev, namenjenih za te državne ceste, ki so tudi izjemnega pomena po celi Sloveniji. Da pa seveda tudi moramo priznati, da se tudi [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]veliko dela po Sloveniji, obnavljajo se te državne ceste. Seveda se vsak kilometer pa zagotovo tudi v tem mandatu se ne bo končal. Niti v naslednjem mandatu se ne bo mogel dokončati. Ampak ta intenzivnost je precejšnja, to lahko povem in mislim, da to gre zahvala morda tudi deloma ugotovitvi, da pač nekoliko več financiramo za avtoceste iz naslova kredita. In tu je ostalo nekaj več možnosti za financiranje preko Direkcije za vzdrževanje in obnovo državnih cest, ki jih vsi, verjetno poslanci z vseh koncev Slovenije, nujno pričakujejo za večjo varnost in pretočnost, od koder prihajajo. Jaz sem prepričan, da to današnje, upam, da čim bolj polno soglasje k temu planu, in še kasneje poroštvu, da je tisto, da je Državni zbor in Vlada in ter Ministrstvo na istem mestu, da želimo eno in isto, da se to čim prej zgodi, s čim manj težav okoli pritožb. Kar se pa tiče tudi tega današnjega zelo aktualnega dogodka, ki se bo zgodil zelo kmalu, 1. julija, vinjete, o tem smo tudi že skoraj doktorirali v Državnem zboru, predvsem na matičnem Odboru za promet. Jaz sem prepričan, da je to korak k pravičnejšemu plačilu uporabnikov državnih cest. Ne bom pa rekel, da je optimalno pošten. Definitivno. Ampak zagotovo bistveno bolj pošten, kot je tisti, ki ga uporabljamo danes na slovenskih cestah. O tem verjetno tudi niso mnenja tako deljena, ampak smo dosti skupaj. Da pa to ni optimalno, pa tudi vsi vemo. Saj nismo to trdili, da je to pač zadnji korak. Jaz samo upam, da se bo scenarij ali pa ključ financiranja zgodil tako uspešno, da bo pobranega toliko ali pa več denarja, kot ga pričakuje ministrstvo oziroma Dars na tem področju prodaje vinjet. Čas bo kar kmalu pokazal, ali smo na pravi poti in ali so izkupički po pričakovanih izračunih, da bomo lahko za uporabo in za odplačevanje avtocestnega križa dobili dovolj lastnih virov iz pobranih cest. Sem pa zelo zadovoljen, da se bo to porazdelilo na vse uporabnike. Ne samo nekatere, ki smo danes plačevali veliko, nekateri, ki bi pa lažje plačevali, pa nič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bojan Kontič, prosim.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Ostala mi je zgolj minuta, zato zelo na kratko. Na strani 29 imate pod zaporedno številko 7 nadomestilo za opravljanje naročila, za kar povsem natančno ne vem, kaj to pomeni, v višini 34,66 milijona evrov. Kar nekajkrat sem v tej dvorani že opozarjal na izvoz z avtoceste v Arji vasi za povezavo na Velenje in Koroško, kjer si želimo, in to povsem upravičeno, priključek v obliki deteljice, ne v obliki diamanta, kot imamo sedaj. Tretja razvojna os se namreč po vseh informacijah, ki jih imamo, odmika. To je mogoče zaznati tudi v tem dokumentu, čeprav je gospod predsednik Vlade napovedal, da bomo leta 2008 že zasadili lopato, pa te lopate ni. Mogoče je končala kje drugje. Zato vas posebej opozarjam, da je ta priključek v Arji vasi zelo sporen, zelo nevaren, zelo frekventen, se pravi, zelo prometen in bi bilo treba na tem področju narediti kaj več. Žal, do sedaj posluha ni bilo, zato izkoriščam to priložnost, gospod minister, da vas še enkrat nagovorim, da razmišljate v tej smeri, da glede na odmik izgradnje tretje razvojne osi poskrbite vsaj za varnost na tem edinem pravem izvozu, ki ga Velenje in Koroška pokrajina imata, in to je v Arji vasi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Mitja Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam bom predlog podprl. Pa ne samo zaradi tega, kajti, kot smo že slišali, se po tem programu predvideva rešitev agonije, v kateri je Pomurje že nekaj časa, že več kot štiri leta. Ne samo, da je, ampak se iz dneva v dan poslabšuje in so razmere res nevzdržne. Prej smo že slišali več različnih očitkov, ampak po drugi strani pa lahko še enkrat zatrdim, in s tem se vsak, ki razmere pozna, lahko strinja, da tega ni mogla predvideti niti prejšnja vlada niti sedanja vlada, še manj pa katerakoli tretja vlada, da bo po vstopu [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Hvala lepa za pozornost! Da bo po vstopu Slovenije v Evropsko unijo obseg prometa porasel za faktor 5, ob konicah tudi do 10. In zaradi tega izpostavljam, ne gre za to, da Pomurje sedaj nekaj dobiva, gre za to, da se gasi požar, da se razmere vzpostavijo nazaj takšne, kot si jih ljudje v Pomurju nenazadnje zaslužijo in kot je drugod po Sloveniji običajno in normalno. Mogoče si je težko predstavljati, ampak ravno zaradi tega bom še enkrat ponovil, preko milijon 200 kamionov vozi letno skozi Pomurje samo s tranzitom. Veliko je še tistih, ki se vozijo po Sloveniji, ki ne prečkajo meje. Tistih v tej statistiki seveda ni. To pomeni vsaj dva na minuto povprečno, dve minuti pomeni, da je štirikrat kamion peljal mimo hiše. Težko si je to predstavljati, še toliko bolj, če ljudje tam me živijo, še toliko bolj, če se po teh cestah ne vozijo. In zakaj to izpostavljam? Zaredi tega, ker je seveda toliko pomembneje, da se ta avtocesta čim prej izgradi, da se čim prej preda svojemu namenu in da se čim prej vzpostavijo normalne razmere v Pomurju. Zaradi tega podpiram, in podobno je tudi stališče vseh pomurskih poslancev, sprejeto na pravkaršnji seji. Podpiramo in tudi sam osebno podpiram prizadevanje ministra za čim prejšnjo izgradnjo, hkrati pa seveda pozivamo vse akterje, vključno z izvajalci, ali pa predvsem njih, da res naredijo vse, da izkoristijo milo zimo, ki je že bila, dobre vremenske razmere, ki omogočajo pospešeno gradnjo,da se cesta čim prej preda svojemu namenu. V tem času pa je treba res storiti vse, da se olajšajo življenjske razmere tistim, ki ob cesti živijo. Da se nadaljuje z ukrepi, kratkoročnimi ukrepi, ki omogočajo varno in človeka vredno življenje ob tej cesti. Pozivam, da se ob tem programu zaradi tega toliko bolj ne zanemarjajo vse tiste spremljajoče aktivnosti, bodisi zamenjave oken oziroma zvočne zatesnitve, bodisi obnove poškodovanih cest, tudi o tem smo že veliko slišali, zaradi gradnje in izgradnje avtoceste. Tukaj je seveda zelo veliko sprenevedanja s strani izvajalcev, tudi zavajanja in prav temu namenjam razpravo, da je treba k temu pristopiti pravočasno. Nesprejemljivo je na koncu izsiljevanje, kajti občine imajo legitimno pravico ne dati soglasja in potem tudi ministrstvo ne izplačati del, dokler razmere niso sanirane, dokler niso zgrajeni tisti objekti ali pa popravljeni poškodovani objekti, predvsem ceste, kar se je zgodilo zaradi izgradnje avtocest. Opozarjam na to, kajti mnogi, ki bi morali to zadevo že sedaj popravljati, se sprenevedajo. Naslednji zelo pomemben vidik pa je seveda gospodarski. O tem smo že slišali. Kolega Feri je izpostavil, da se investitorji izogibajo Pomurja. Dodal bom še dve pomembni zadevi. Prvi vidik je prav gotovo turizem. Pomurje, kjer slovimo po nepremagljivi gostoljubnosti, bo na račun izgradnje avtoceste prav gotovo pridobilo tudi v turističnem smislu. Še pomembnejše od tega samega približanja pa je navidezno, psihološko približanje, ko se regija ne bo zdela nekomu na koncu sveta ravno zaradi tega, ker se do Maribora pripelje v eni uri, potem pa potrebuje še dobro uro ali pa več za preostanek, manj kot tretjino poti. Napovedana zapora, ki jo je odbor, katerega član žal nisem, ampak sem pa sodeloval na tisti seji, s katero jo je odbor napovedal. Jaz bi glede zapore cest najprej opozoril na eno dejstvo in ministra na tem mestu izpostavil, pohvalil za zaporo ceste v soboto in nedeljo, kar je velika stvar, saj ljudem v Pomurju, še posebej tistim, ki živijo neposredno ob cesti, omogoča vsaj normalen vikend. In če bo ta zapora izglasovana - jaz osebno prav gotovo ne bom imel veliko pomislekov proti zapori ceste, izpostavljam pa, da je ne bom razumel proti ministru, je ne bom razumel na sploh proti aktualni politiki, ampak jo bom razumel kot še eno dodatno aktivnost prej izpostavljenim aktivnostim, prej izpostavljenim zadevam, ki naj olajšajo življenje ljudi ob tej cesti v prehodnem obdobju. Če je cesta zaprta, potem bi bila logična pot, da uberejo druge poti, da se peljejo preko Avstrije. Zakaj sedaj vozijo čez Pomurje? Zaradi tega, ker je to zastonj. Tam pa je treba plačati cestnino. Če peljejo čez Avstrijo, morajo plačati avtocesto, cestnino. In če bo prišlo do zapore, jaz bi si želel takšno, da ne bo dodatno obremenila lokalnega prebivalstva, da ne bo lokalno prebivalstvo zaradi tega trpelo, ampak takšno, ki bo, kot sem rekel, tudi sam ne bom imel pomislekov, ki bo povzročila to, da se bo promet v tem prehodnem obdobju do odprtja avtoceste v večji meri preusmeril iz Pomurja na druge ceste, tudi prej omenjene poti, kjer so že zgrajene avtoceste. Vendar iz ekonomskih razlogov vozniki raje uberejo to pot, o kateri govorimo. Bilo je tudi prej nekaj špekulacij glede regionalizacije. Pokrajine, ki smo jih dopoldne obravnavali, s tem prav gotovo nimajo nič. Izgradnja avtocest nikakor ne sodi v pokrajinsko zakonodajo. Res pa je, da pokrajinska zakonodaja predvideva nekaj pristojnosti pokrajinam tudi na področju državnih cest. Vendar še en dodatni razlog, zakaj moramo biti toliko bolj pazljivi in toliko bolj skeptični, v bistvu potrjuje nepotrditev pokrajinske zakonodaje. Spet se obveznosti prenašajo na pokrajino, in to v bistveno večjem deležu, kot se pa za to zagotovijo sredstva, kot se za to zagotovi denar, se bo spet pokrajina morala pobrigati za državne ceste, za katere pa ne bo dobila toliko denarja, kot je treba. Tukaj, poudarjam, ne kaže se na to sklicevati, sploh pa ne v smislu hitrejšega ali enakomernejšega gospodarskega razvoja, kar bi naj bilo za Pomurje tolikokrat opevana pridobitev. Žal je ravno obratno. Z manj razvitimi okolji tudi velja, da je korelativno infrastruktura, še posebej cestna, manj razvita. To vidimo tudi na primeru avtocest. Če zaključim. Podprl bom, seveda bom glasoval za in želim si, da bi bila prizadevanja vseh, kot sem prej napovedal, čim bolj uspešna in bo avtocesta čim prej odprta. Ta in enako povsod po Sloveniji. Ampak še enkrat izpostavljam, tukaj, prav v Pomurju so sedaj razmere najbolj kritične. Ker je prišlo do takšnih izjemnih razmer, je tudi prav, da to zadevo vsi podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Lep dober večer še na vedno praznični dan, gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Še kar praznujemo, ja, ampak danes kar pridno delamo. In naj za začetek tudi jaz povem, da sem vesel tega letnega programa in da lahko rečem, da je ta vlada, to ministrstvo v tem mandatu resnično storila veliko, upam si reči največ, kar je bilo možno pri izgradnji avtocestnega programa. Kljub temu moram reči še to, da pa očitno ta hitrost izgradnje avtocest prehiteva naraščajoči promet na naših cestah. To lahko vsako jutro opažam, ko se približujem Ljubljani. Lahko rečem, v pol leta se je ta promet nenormalno povečal. Zdaj se že ustavimo na uvozu Domžal in stojimo nekaj časa in se potem začnemo počasi pomikati naprej. To me skrbi zato, ker dejansko to kaže na to, da temu naraščanju prometa dejansko tudi s tako hitro gradnjo nismo kos. Glede tega programa sem pa žalosten, kar je rekel že gospod Kontič, obljuba je bila dana tudi s strani predsednika Vlade, da bomo letošnjo jesen zasadili lopato na tretji razvojni osi. Vedeli smo že takrat, da to verjetno ne bo šlo. Vendar bi vas resnično rad ob tej priliki prosil in pozval, da napnete vse možne sile, da se na tej tretji razvojni osi, predvsem na delu do Velenja in Šoštanja, resnično pokrenejo stvari. V SA-ŠA regiji smo ustanovili odbor za razvoj regije s strani gospodarstvenikov, županov in poslancev, ki ima prvo prioriteto izgradnjo te ceste. In prejšnji ponedeljek smo pozvali tudi obe ministrstvi, naj takoj pristopita k etapnemu umeščanju in s tem omogočita pričetek najnujnejšega odseka te hitre ceste. Prepričan sem, da bo tu posluh in da boste resnično tako na Ministrstvu za okolje in prostor kot na vašem ministrstvu storili vse, da bomo lahko čim prej ta najnujnejši del, se pravi do Velenja, odprli to hitro cesto. Ker tudi s tem delom bo na nek način Koroška že bolj odprta proti Sloveniji. Zavedam se tega, da je umeščanje avtocest zahteven posel, ampak dajte vse tiste stvari, kar je možno, sočasno delati ali pa dajte določene stvari prehitevati po drugi strani in s tem pospešite gradnjo. S tem bom tudi končal, da pustim še malo časa drugim. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Hvauc.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Ko smo danes zjutraj ob enih končali sejo Odbora za lokalno samoupravo, sem se odpravil proti domu in za pot sem, ob tem, da sem upošteval prometne predpise, posebej poudarjam, kar vedno delam, porabil eno uro in mogoče kako minuto več. Zjutraj ob sedmih, ko sem se vračal v Ljubljano, pa sem porabil za to pot več kot dve uri. Imam to srečo, da sem se priključil na priključku Fram in sem se izognil tam nekemu zamašku, ki je mojemu kolegu Boštjanu Zagorcu vzel še 55 minut. Se pravi, če bi šel en priključek prej na avtocesto, bi to trajalo tri ure. Tri ure za 100 in nekaj kilometrov. To kaže na to, da so naše ceste, avtoceste, preobremenjene že danes, kaj šele, da govorimo o tistih področjih, kjer avtocest sploh ni. To je eno. Drugo. Če pogledamo stanje na cestninskih postajah. To, kar je danes, pa v dveh, treh letih se je to stanje dejansko katastrofalno poslabšalo, je nemogoče. Nemogoče. Parkirišča polna tovornjakov, vozijo po zelenicah, po otokih, kjerkoli pač, tudi na odstavnih pasih že parkirajo. Včasih se zgodi celo, da ne moreš priti do bencinske črpalke, ker je enostavno preveč teh tovornjakov, kar kaže na to, da je naše trenutno zgrajeno avtocestno omrežje že preobremenjeno, da bo potrebno v zelo kratkem času ali pa že takoj razmišljati o tem, da ga bomo še razširili. Če pogledamo, kakšno je stanje na naših regionalnih cestah. Sam poznam razmere na cesti Maribor - Klavž, Starše, naprej proti Ptuju oziroma Gruškovju. V trenutkih, ne, to niso trenutki, to so kar obdobja, ko je povečan promet, je potrebno pol ure čakati, da lahko prečkaš cesto. In še naslednje, kar je. To, da nimamo ustrezno dograjene prometne infrastrukture, že ovira nekatere zelo pomembne, tudi državne ali pa gospodarske zelo pomembne projekte, razne logistične, proizvodne, industrijske centre. Tam na mojem koncu v Pesnici, na letališču v Mariboru, v Slovenski Bistrici itn. In vse to kaže na to, da ni druge izbire, kot da gradimo te avtoceste, enostavno nimamo. To je nujno potrebno, da se bo Slovenija lahko razvijala. Nekaj gneče bo rešila ta vinjeta, ampak dokončna rešitev teh naših težav, problemov, je pa izgradnja celotnega omrežja avtocest in tudi državnih cest in pa cestninjenje v prostem prometnem toku. Tisti, ki špekulirajo s tem, kdo bo to plačeval, kdaj bo to odplačano itn. Lepo vas prosim! Mi brez te prometne infrastrukture enostavno več ne moremo funkcionirati. In dejstvo je, da avtoceste, če govorimo o programu izgradnje avtocest, moramo zgraditi. In dejstvo je, da bomo to morali tudi sfinancirati, tudi plačati. Sedaj je samo odločitev kdaj. Ali bomo z nekim počasnim tempom počasi gradili te avtoceste in bomo čez 30 let dogradili ta avtocestni križ in ostale veje, ki so potrebne, ali pa se bomo poslužili nekega normalnega inštrumenta, to je, da se zadolžimo in zgradimo ceste čim prej, ko je pač mogoče. Jaz mislim, da je to za Slovenijo edina možna rešitev in ne vidim tu nekega posebnega problema. Sploh zato, ker gre za neke dolgoročne projekte, ki so seveda stvar več generacij. Zaradi tega mislim, da je bila odločitev te vladne koalicije na začetku mandata, da pospešeno začne graditi avtoceste, da sprejme nek ambiciozen program, program, ki je terminsko sicer zelo nabit, tudi investicijsko zelo težak, ampak to je bila edina možna rešitev. Veseli me pa tudi to še posebej, ne samo, da imamo sprejete programe, ampak da se tudi dejansko avtoceste gradijo. Da se gradijo, pospešeno gradijo in da lahko rečemo, da bomo vsakih nekaj mesecev odprli kakšen pomemben odsek avtoceste, na katere smo čakali mogoče več desetletij. Če gledam recimo področje, kjer sem sam blizu. Avtocesta Slivnica - Draženci se gradi in naslednje leto bo ta odsek odprt. Rešili bomo veliko problemov, ki jih trpijo tam prebivalci tistega območja. In ne samo tisti, ampak ostali, ki iščejo ustrezno prometno povezavo. Povezujemo Maribor s Pomurjem. Mislim, da bo to tudi zelo velika pridobitev za celotno severovzhodno Slovenijo. Program je v izvajanju. Mislim, da je v okviru naših zmožnosti, zato ga bom tudi podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci. Vsako leto podpiram, glasujem za letni plan razvoja in obnavljanja avtocest. Tudi zato, ker se je vsako leto tudi nekaj dodalo na Dolenjskem. Predvsem pa veliko obljubljalo, da bo avtocesta zgrajena v tem mandatu. To je zagotovo obljubljal minister Božič. Sedaj je v programu leta 2009. Ne očitamo ničesar. Predvsem pa smo zadovoljni, da se dejansko gradi na tem odseku in moram reči, da se hitreje gradi, kot pa se je umeščala trasa v ta odsek. Kot rečeno, letni plan je izredno natempiran, bogat, tako finančno, kot po planu, po odsekih. Praktično ena četrtina avtocestne infrastrukture naj bi se predala v letošnjem letu v uporabo po kilometrih. Pa tudi kot smo slišali, 700 projektov je na državnih cestah. To vsekakor ni zanemarljivo, kot je bilo rečeno iz nekaterih krogov opozicije. Vseeno pa vas sprašujem, minister, kako je s priključkom Mirenske doline na avtocesto v Trebnjem. Kako je s tistimi deli, ki še niso oddana izvajalcem del na avtocestnem kraku na Dolenjskem? To je praktično zadnji krak oziroma zadnji odsek, ki je v bistvu na začetku gradnje in če želimo, da bo to drugo leto predano prometu, bo potrebno najbrž kar pohiteti. Zahvaljujem se vam za odgovor.
Hvala lepa. Gospod Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, gospod državni sekretar s sodelavci! Tudi sam z veseljem podpiram ta ambiciozni plan vzdrževanja in gradnje avtocest, kajti tak plan Slovenija potrebuje in bi ga tako ambicioznega potrebovala že mnogo let nazaj, in to vsako leto, da bi imeli avtocestni križ zgrajen in bi imela od tega celotna Slovenija bistveno več v preteklosti in bi tudi s tem prispevali k decentralizaciji. Iz regije kjer prihajam, Dolenjsko-Belokranjska, smo žal zadnja regija, ki bo očitno deležna, da bo ta avtocestni krak povezan vse do Ljubljane. Vendar kljub temu je sedaj moč videti luč na koncu tega tunela, zato smo vam vsi, ki prihajamo s tega dela, tej vladi, temu ministrstvu tudi hvaležni, kajti ta avtocesta bo zelo veliko pomenila pri hitrejšemu razvoju te regije. V tem letu je v planu oziroma že naslednji mesec odprtje 5,5 kilometrov avtoceste, ki bo povezala vse od Kronovega do Hrastja, kar pomeni, da bomo imeli od Novega mesta pa vse do Krškega oziroma Brežic avtocestni del povezan, pomeni, da do Ljubljane manjka še 14 kilometrov, kar je po planu predvideno, da se dokonča v naslednjem letu. Res je, da je bilo načrtovano v letu 2005 oziroma tudi v letu 2006, da obstajajo realne možnosti, da bi imeli celotno avtocestno povezavo dokončano do konca leta 2008. Tudi to mimo Trebnjega. Vendar krivda, da se je ta stvar zavlekla, ni možno pripisovati Vladi oziroma ministrstvu, saj je bilo s strani države narejeno vse, kar je bilo v njeni moči. Pomeni, bila je sprejeta odločitev o trasi, bil je izdelan lokacijski načrt, državni lokacijski načrt, bila so zagotovljena sredstva. Žal pa tako kot v številnih primerih se je zatikalo pri odkupih zemljišč, kjer so posamezniki izsiljevali z nerealnimi zahtevami o višini cene in pa tudi z razpisi, ki so vedno posledica, da se zaradi neupravičenih pritožb ti postopki zavlečejo. In temu smo bili priča tudi v tem delu Slovenije. Vendar kakor koli. Te stvari so zdaj nekje v fazi izgradnje in v naslednjem letu, mislim, da se upravičeno lahko pričakuje, da bo ta cesta tudi končana. Pa tudi zdaj, ko se vsakodnevno vozim v Ljubljano, je moč zaznati, da se zemeljska dela intenzivno izvajajo in je nekje tudi realno možno pričakovati, da bo to dejansko realizirano. V tem planu je za ta del namenjenih okoli 90 milijonov evrov, kar je 20% vsega denarja, ki je predviden v Sloveniji za izgradnjo in obnovo avtocest. To je kar velik del te pogače in mislim, da so ta sredstva dejansko tudi garancija, da se bo lahko to realiziralo. Danes je bilo moč zaznati večkrat s strani nekaterih razpravljavcev večna zavajanja, dileme o "kao" spornem načinu financiranja, da se Dars kot podjetje s poroštvom države zadolžuje za izgradnjo avtocest. Mislim oziroma prepričan sem, in to se da tudi dokazati, tudi vsi ekonomisti bodo lahko to potrdili, da je takšen način financiranja lahko najbolj optimalen pa seveda tudi realen. Res je, da država daje poroštvo. Vendar jaz sem trdno prepričan, da bo to poroštvo sicer črka na papirju, vendar s cestninami bomo lahko te kredite tudi odplačevali. In kar se mi zdi najbolj pomembno, odplačevali jih bodo tisti, ki avtoceste uporabljajo. Ne bodo odplačevali, tako kot pravijo, davkoplačevalci, da bo vsak to prispeval. Ni res. Tisti, ki avtoceste uporabljamo oziroma uporabljajo. Predvsem pa tudi tujci. Prav je, da bodo tujci plačevali, in prav bi bilo, da bi celo večji delež, kajti v preteklosti, ko smo gradili s proračunskim denarjem, pomeni, da smo resnično gradili z davkoplačevalskim denarjem. In to je seveda tudi prav. In tukaj o tistih številkah do leta 2070, to je čisto zavajanje, demagogija. Glede na povečan obseg prometa, glede na to, da bomo v letošnjem letu imeli v prometu, če se prav spomnim, okoli 90 kilometrov avtocest, pomeni, da se bo promet še povečeval. Prilivi iz tega naslova bodo iz meseca v mesec večji, pomeni, da se bo tudi doba odplačevanja kreditov, tudi tistih, ki jih bo potrebno še najeti, bistveno krajša, kot je bilo načrtovano. Da pa ne govorimo o tako imenovanih oportunitetnih stroških, ki so v Sloveniji zagotovo nastajali, ker nismo imeli prej dokončane avtocestne povezave. Jaz lahko to zagotovo trdim za ta del Slovenije, za Novo mesto oziroma za Dolenjsko, kjer imamo zelo veliko uspešnih podjetij, katerim bi cestna povezava naredila bistveno več, lahko rečemo tudi dobička, boljši razvoj, če bi bila avtocesta končana, predvsem zaradi kadrovskih potreb, ki bi jo lahko zagotavljala predvsem osrednja Slovenija, kjer je takega kadra s področja farmacije, s področja avtomobilske industrije več, glede na to, da jo na Dolenjskem primanjkuje. Ob zadnjem obisku Vlade Republike Slovenije v Novem mestu oziroma na Dolenjskem je bilo moč zaznati oziroma izjave uglednih gospodarstvenikov so bile naslednje. Od vas kot Vlade Republike Slovenije oziroma od države pričakujemo in želimo, da nam zgradite avtocesto. To mi potrebujemo, vse drugo bomo lahko naredili sami. Dajmo temu apelu prisluhniti in mislim, da bomo naredili največ, kar oni potrebujejo. In s tem bomo dobili vsi: Slovenija, regija kot taka in pa seveda tudi prebivalci. Zato mislim, da je prav, da s takšnim načinom delamo tudi v prihodnje in avtocesta bo dokončana. Moramo pa se podobne metodologije verjetno lotiti oziroma posluževati, ko se bodo začele graditi tretja razvojna os, pa tudi četrta in vse naslednje. To je pravi način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen.
Hvala lepa. Jaz bom postavil samo dve kratki vprašanji, glede na to, da je časa malo. Zanima me Razdrto-Vipava, hitra cesta. Predvidena je po planu predaja v septembru, nekateri glasovi se pa slišijo, da bo to šele decembra. Glede na to, da se je to velikokrat prelagalo, me zanima vaš odgovor. In druga stvar. Če bodo pokrajine, kaj to pomeni za četrto razvojno os. Ali je to cesta, ki pride pod državno ingerenco? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. [[Se odpoveduje.]] Gospod mag. Kramberger, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci, lepo pozdravljeni! Ob tej točki, ko govorimo o letnem planu Darsa, želim na nek način izraziti zadovoljstvo, da bomo končno dočakali čas, da bomo tudi v Slovenskih goricah dobili avtocesto. In upam, da bo to tako, kot je po planu, v tem letu promet lahko stekel mimo teh krajev, ki so sedaj zelo obremenjeni s prometom. Omeniti želim mesto oziroma občino v osrednjih Slovenskih goricah, to je Lenart, kjer se dnevno srečujemo s tako velikim prometom, predvsem tranzitnim in tovornim, ter obremenitvami, ki so na tej cesti G-1/3, in poškodbe, ki se dogajajo na teh cestiščih, tako da občanke in občani in vsi dejansko komaj čakamo, da bo ta stvar končana in dana v promet. O podobnih primerih so sicer tudi moji predhodniki že govorili, jaz bi pa, spoštovani gospod minister, želel ob tej priložnosti postaviti vprašanje oziroma ponovno opozoriti na eno dejstvo. Z državnim lokacijskim načrtom, ki je bil sprejet v letu 2004 oziroma uredba, na osnovi katere je bil sprejet državni lokacijski načrt, je predvidevala, da bo mesto Lenart dobila tudi tako imenovano navezovalno cesto v dolžini slabih 3 kilometrov. In ves ta čas so bile neke prepreke, zapreke. Namreč na osi te trase je bil zaščiten nek kulturnozgodovinski objekt. Nato so ljudje, ki živijo ob tej trasi, tudi povprašali Ustavno sodišče o umestitvi te navezovalne ceste v prostor. In zaradi tega, zaradi teh preprek do sedaj ta navezovalna cesta ni prišla v plan Darsa. V uredbi je zapisano, da bo to cesto gradila Republika Slovenije, seveda tisti del, kar pripada, ostalo pa bo pač morala prispevati tudi občina. Jaz zdaj ugotavljam, da so pravzaprav te prepreke, pred kratkim je Ustavno sodišče zelo jasno odgovorilo in zavrglo to njihovo pobudo, in pričakujemo, tudi včeraj je bila ena izredna seja na naši občini in krajani pričakujejo oziroma pričakujemo, da bo ta cesta dana v letni plan. Torej pričakujem, da bo to v naslednjem letnem planu. Zdaj se to ni dalo narediti, ker so bile te prepreke, o katerih sem govoril, pričakujemo pa, da bo to v naslednjem letu. Promet, ki narašča skoraj za 10% letno ali pa tam nekje okoli 7, tako kot povedo tisti, ki se s tem štetjem ukvarjajo, bo, ne glede na to, da bo ta avtocesta odprta mimo Lenarta in da bo tranzitni promet stekel mimo, bo ta navezovalna cesta potrebna. Ta cesta namreč pomeni tudi razvoj, ne samo za ta kraj, ampak tudi za dobršen del Slovenskih Goric in vse do avstrijske meje. Ta državni lokacijski načrt in ta južna trasa od mesta Lenart in navezovalna cesta, to je bil predlog strokovnjakov prometnikov in občina je pravzaprav potrdila in akceptirala ta predlog in sedaj pričakujemo, da bo tudi Ministrstvo za promet to navezovalno cesto dalo v program v naslednjem letu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister z ekipo! Jaz podpiram ta letni program izgradnje avtocest, bi pa spomnil na eno zadevo, kajti v razpravi je bilo rečeno malo posmehovalno, da bo letos veliko slikanja na avtocestah. Jaz bi pa dejal, da sem vesel, če bo slikanja veliko, kajti to pomeni, da bo zgrajenih veliko novih kilometrov avtocest. Vesel pa sem tudi, ker je letos, ne bom rekel, da je prvič, ampak po navadi iz prejšnjih let smo otvarjali bolj kratke avtocestne odseke, je pač tako naneslo, ampak letos bodo tudi odprti dolgi avtocestni odseki. In to nas lahko še posebej veseli. Po drugi strani pa bi želel omeniti, da jaz upam in želim, da minister ne bo sprejel politične igre te civilne iniciative, ki ji rečemo Odbor za spremljanje izgradnje avtocest v Pomurju, in da ne bo odstopil, in to en mesec pred rokom izgradnje desetletnega projekta. To bi bilo v nasprotju z vsako logiko in tudi z zdravim razmišljanjem. In si ne znam predstavljati, kaj bi bilo, če bi bilo več takšnih ministrov, ki bi tako resno vzeli takšno politično igro, ker to ne gre več za izgradnje avtoceste pred nekim rokom, ampak za navadno igrico. Jaz seveda razumem tiste ljudi, ki tam živijo, ampak na koncu vam bom povedal še nekaj drugega. Niso samo tisti, ampak je še drug kje drugje, ki bi imel enake pravice, pa se tega ne posluži, ker ve, da to ni resno. Bi pa spomnil na nekaj, na kar sem opozarjal že skoraj deset let v tem parlamentu, in sicer gre za problem cestninjenja. In to od takrat, ko se je zaprt sistem nekako začel umikati in ko je bil sprejet odprti sistem cestninjenja na slovenskih avtocestah. Sam sem namreč s področja zelo blizu cestninske postaje v Tepanju, ki je ena prvih, ki je bila zgrajena po tem novem odprtem sistemu. In v čem je problem? Če odvzamem vse ostale zadeve, moram reči to, da tisti, ki smo navezani na ta avtocestni priključek v Tepanju, moramo vsak kilometer ali vsak meter, ki ga prevozimo po avtocesti, plačati, drugi se pa lepo vozijo tudi dvajset, trideset kilometrov zastonj. V Slovenskih Konjicah, to se pravi v Tepanju, je posebna cestninska postaja poleg te čelne za lokalni priključek. In tam je potrebno tudi plačati za prvi naslednji odcep v Dramljah, ki je pet kilometrov naprej in seveda za vse ostale naslednje. Ampak ne želim govoriti o plačilu. To je še poseben problem. Dejal bi, da na našem koncu smo veseli te rešitve z vinjetami, ker bo ta problem in še kup drugih, na katere bom tudi na kratko opozoril, rešenih. Odpravljene bodo težave, odpravljeni bodo problemi, še posebej sedaj, ko se približuje turistična sezona. Gre pa za prebivalce ob teh postajah, ki tu živijo. Ta postaja je namreč praktično na robu naselja, kjer je zelo veliko hiš. Tam praktično ni zaščitne ograje. In vsi tisti kamioni, ki se valijo čez Prekmurje, pridejo do te cestninske postaje in morajo vsi ustaviti, po domače rečem, je treba "zabremzati". Kaj se takrat dogaja, vsi vemo. In potem je treba "jovo na novo" pospeševati pet metrov naprej, ko preide tisto cestninsko postajo. In kaj se dogaja ob pospeševanju, pa tudi vemo. In vsi tisti tovornjaki to počenjajo, plus še kamioni, ki pridejo s severa, se pravi, iz Avstrije. Se pravi, onesnaževanje okolja, ustavljanje in pospeševanje, zaščitne ograje. In pa še naslednje, tam je priključek na avtocesto z regionalne ceste Celje-Maribor in so nastajali zamaški zaradi tega, ker je na vhodu v cestninsko postajo, kjer je samo en vstop, ena vstopna proga, se je nabrala kolona čez celo regionalno cesto. Potem verjetno ni treba posebej govoriti, kako bo zadeva sedaj potekala, ko ne bo te cestninske postaje, ko bodo vinjete, ko boš lahko praktično prosto zapeljal na avtocesto in direktno peljal skozi. Tako so vsi ti problemi rešeni. In jaz sem tu mogoče vesel, da se problem izgradnje druge vstopne poti na avtocestni priključek ni zgradil, kajti sedaj bi bil čisto nepotreben. Dobro, včasih je tudi kakšna počasnost dobra in pozitivna in ni prišlo do zapravljanja denarja. Vsi ti problemi bodo z uvedbo vinjet rešeni. Tu bi čestital ministru in ekipi, pa tudi Vladi navsezadnje, da je pogumno sprejela to odločitev, da si je sploh upala to narediti in preiti na vinjete. Vemo, kaj vse je zadaj, kakšni lobiji so zadaj in do sedaj enostavno to ni bilo mogoče. In na naše prigovarjanje, zakaj je pa v Avstriji to mogoče, da imajo vinjete in nimajo takšnega sistema cestninjenja, je bil odgovor, da so se Avstrijci dogovorili ob vstopu v Evropsko unijo. Pa sedaj ugotavljamo, da to ni bilo res. Zato sem tudi takrat podpiral uvedbo vinjet. Sedaj pa sem želel opozoriti, kaj vse bodo te vinjete rešile. Seveda bodo tu bistveno ugodnejše razmere ob teh čelnih cestninskih postajah. Jaz sem omenil samo Tepanje, ki je praktično sredi gostega naselje, tam živi veliko ljudi in vsi ti kamioni, ki so prihajali z vzhoda in s severa, so se tam ustavljali. Vsi so se morali ustaviti. In da se kamion, ki ima nekaj 10 ton, ustavi, je potrebna energija in zavore, potem pa pospeševanje in se zopet troši energija. In če govorimo samo o okoljskem problemu, vidimo, kaj smo rešili z vinjetami za prebivalce teh okoliških krajev okrog cestninskih postaj. Gleda na to, da se bo letos veliko naredilo, kar je seveda dobra osnova za naprej, jaz seveda podpiram ta program izgradnje avtocest in upam, da bodo tudi naslednji tako ambiciozen in da bo ta slavni avtocestni križ zgrajen čim hitreje in potem še ostali deli, tri in štiri in še kaj drugega, kar je bilo danes že omenjeno s strani drugih kolegov. Jaz bom glasoval za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, želite še besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi morda za uvod nekaj povedal o samem sistemu. Veliko je bilo danes govorjenja o tem. Sistem izgradnje avtocest [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]
Oprostite, nekaj narobe kaže. Izvolite, 3 minute imate.
O sistemu, ki se je gradil, od kar se je začela izgradnja avtocest in se je zgradil zelo dobro. Več ali manj se je govorilo vedno samo o ministrstvu in o Darsu in se pozabljalo na tretji pomemben element, DDC. Jaz sem zelo jasno opozoril tudi na ta segment in veliko razlogov je za to, da so se avtoceste gradile tako, kot so se gradile, in glede na to, da toliko očitkov leti na vse to skupaj, tudi o tem, da je bil ta sistem zgrajen tako, kot je bil zgrajen, in vse te šablone, ki se ponavljajo, od aneksov do dodatnih del in tako naprej, so seveda posledica samo tega. Še močneje bi bilo potrebno po moji oceni zarezati v ta sistem, da bi ga uspeli na nek način spraviti v neke okvire. Sicer bi komentiral nekaj zadev. Kar se tiče kreditov. Malo kasneje bomo govorili o 25-letnem financiranju, ker je bila omenjena cela letnica. Kar se tiče vzdrževanja, je bilo veliko govorjeno, in velikih kolon, ki s tem nastajajo. Jasno sem povedal, da sem zahteval od Darsa, da v tej poletni sezoni naj vzdrževanja in zapor na avtocestah ne bi bilo. Ker ne razumem tudi sam te razlage, da bi naj bilo v poletnih mesecih najugodneje delati ta opravila, ko pa vedno in znova se vsi nekako bojimo turističnih sezon, ker bo pač takrat največji problem in največje težave. Stroka pa razlaga ravno obratno, da je poleti najugodneje delati ta opravila. Tudi zaradi tega smo rekli, ne, letos pa ne bomo tega delali in bomo zadevo prestavili na jesen. Omenjen je bil nadzor. O nadzoru sem sam veliko govoril v tem mojem kratkem mandatu in mislim, da je eden od ključnih elementov tega, da bi se izgradnja avtocest gradila najbolj racionalno.
Hvala lepa, gospod minister. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Milan Petek. Vsak ima tri minute.
Hvala, predsedujoči. Meni je minister dal iztočnico, da kratek čas ali pa po tem mojem pasivnem spremljanju res sodelujem v tej razpravi. Gospod minister jaz verjamem v vaša prizadevanja, da nekaj stvari na cestnem področju spremenite. Vendar to, kar ste nazadnje rekli, da ste se odločili, da ne boste v tem poletnem času obnavljali avtocest, se mi pa zdi malo trhlo. In ne vem, ali je res tako nezaupanje in tak razkorak med tem, kar delajo vaši strokovnjaki v Darsu, in v DDC-ju, in med tem, kar vi pravzaprav tako pavšalno in kar tako enostavno pometete z nekimi dejstvi. Dejstvo je, če bi nam rekli, smo se odločili, da bomo nekoliko sredstev prihranili, pa bomo malo priškrnili ta proračun za obnovo in izgradnjo avtocest, ste pa rekli, to bomo počenjali v jeseni, ker je poleti večji promet na avtocestah. Koliko je pa nas v vsej tej stroki, ki smo se tega naslišali v prejšnjem mandatu, kjer so nam z natančnimi analizami in predstavami povedali, da je ravno v tem času, pa čeprav imamo mi vsi občutek, da je takrat največja gneča na cestah, tega prometa resnično manj. Promet se v tem času zmanjša. In če je zdaj odločitev, da ste zaradi tega, ker ste pač sami po občutku ugotovili, da je to bolje delati jeseni, predlagam, da vseeno razmislite o tem vašem občutku, se posvetujte s svojimi strokovnjaki, ki jih nič ne zagovarjam, da ne bi mislili kar tako in zaradi tega, ker jih je treba kot strokovnjake zagovarjati. Potem pa vsaj nekdo naj pove, kdo je v tej zgodbi verodostojen. Mi smo do zdaj verjeli številkam, ki so nam bile dane iz te iste hiše, z drugimi ljudmi sicer, ki tukaj ob vas sedijo, sedaj pa nas prepričujete o drugem. Jaz osebno o tem dvomim. Jaz mislim, da smo mi v tistem času nekoliko bolj občutljivi na to, ker mislimo, da se moramo zelo zelo hitro odpeljati po cesti na dopust in tako dalje, pa imamo manj živcev za to, kar pa zdaj doživljamo, ko moramo stati zaradi obnove nekaterih odsek in cest. Torej moj napotek in moj predlog je samo, pretehtajte to vašo misel, povejte nam enkrat ob kakršnikoli priliki ali na Odboru za promet, ali še po tem pogovoru vedno tako mislite, vendar ne na pamet, ampak s številkami, lepo prosim.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Žal sem prišel v dvorano, ko je minister ravno omenjal 70. leta in predvidevam, da gre za odplačilo kreditov. Hkrati se je pa tudi kolega Sok v svoji razpravi se spraševal, od kod mi podatek, da govorim o letu 2070 kot tistem letu, ko bodo obveznosti, ki nastajajo zaradi najetih kreditov poplačane. Če pogledamo primerjavo plana 2008 z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest lahko ugotovimo, da se namenja namenskih sredstev zgolj 8,7% v letu 2008, v primerjavi s sprejeto resolucijo o nacionalnem programu. Torej 178,3 milijona namenskih sredstev bi v letošnjem letu morali imeti na razpolago kot najkvalitetnejši vir, namenjamo jih pa samo 15,5 milijona evrov. Če pogledamo potem še preglednico, ki govori o tem, da bodo obveznosti iz zadolževanja, vračilo glavnice in plačilo obresti v višini 126,37 milijona evrov v letu 2008, hkrati pa ugotovimo, da znašajo sredstva koncesijske dajatve 124,63 milijona evrov. Torej se že v letu 2008 s koncesijsko dajatvijo ne poravnavajo obveznosti iz najetih kreditov. Ker nimamo rebalansa resolucije o nacionalnem programu, Državni zbor ne ve, kdaj bodo poplačani krediti, kajti resolucija je edini dokument, v katerem je potrebno zelo natančno opredeliti obveznosti iz naslova najetih kreditov. In tega dokumenta Državni zbor nima. Do danes mi še nihče ni odgovoril, ali je to leto 2070 tisto, o katerem res tako govorimo, da bodo te obveznosti poplačane, če bodo razmere takšne, da bo cestninski sistem zagotavljal dovolj sredstev seveda iz cestnin, zna pa se zgoditi, da bo treba posegati tudi po proračunskih sredstvih in zagotavljati denar iz proračuna, ker bo pač Dars prezadolžen. Torej ob tem pojasnilu kolegu Soku, ki ga ta hip sicer ni v dvorani, pa vendarle še enkrat vprašanje, mogoče ministru: Zakaj že v letu 2008 ne servisiramo v celoti dolga iz sredstev koncesij, saj vemo, da se jih pravzaprav zbere 177 milijonov evrov, namenjamo jih pa v bistvu samo 124, kljub temu da je obveznost do kreditov 126 milijonov evrov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl.
Temeljna diskusija pri tem zadnjem letnem planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 je enaka kot v vseh preteklih letih tega mandata - in to je ta, da gre za finančno nevzdržne projekte. To pa se v letošnjem letu še posebej potrjuje z dejstvom, da uvajamo s 1. julijem 2008 vinjete. Izpadi prihodkov so tako veliki, še posebej, ko bomo imeli pritožbe raznih že napovedanih AMD društev in tega severno od nas, da bo treba narediti isto kot na Madžarskem, in to je, prevzeti Darsov dolg v slovenske javne finance. In tedaj, gospod minister, bo dejstvo zelo enostavno. Državni proračun ne bo v presežku 1%, ampak bo v minusu 2% bruto domačega proizvoda, ker je treba 948 virov za realizacijo letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 vključiti med odhodke državnega proračuna. To so matematično dokazljiva dejstva. Bivši raziskovalec, sedanji član uprave Darsa, je to izračunal leta 2005, ponovljeno je bilo v letu 2007 s strani gospoda Križaniča na Ekonomskem institutu Pravne fakultete. Zaradi tega, ker v tem mandatu niste uspeli zagotoviti iz državnega proračuna toliko sredstev, kot smo jih zagotavljali v vseh preteklih mandatih, se bodo ti krediti vračali do leta 2050, 2070. Ali bo to leto 2050 ali 2070, je pa predvsem odvisno od tega, kako globoka bo finančna kriza na evropskem in na svetovnem trgu posegla tudi v sposobnost Darsa, da si na novo sposoja sredstva. To so dejstva. In mimo teh dejstev se ne da. In pohvaliti se, da gre v letošnjem letu za povečanje glede na lansko leto v nominalnih številkah, pomeni samo to, da se bodo za približno 13% povečale cene na enoto. Gradbene kapacitete v Sloveniji se niso povečale za 13%, tuji potencialni dobavitelji tunelov in tako naprej so na razpisih zavrnjeni, torej imamo dvojno situacijo; imamo povečevanje denarja, ki ga bo treba vračati do leta 2050, 2070, in imamo na enoto česarkoli - mostu, avtoceste, tunela v letu 2008 za okvirno 13% [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]To so dejstva, gospod minister, tukaj delujete enako neodgovorno kot vaš predhodnik iz preteklega dela tega mandata te vlade.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Gantar. Zaključujem razpravo. Odločanje o predlogu sklepa o soglasju k [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]Ne vem, kdo ima besedo. Odločanje o predlogu sklepa o soglasju k Letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes. O uri glasovanja boste obveščeni. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SOGLASJU IN POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI DARS, D.D. IZ NASLOVA KREDITOV IN IZDAJE DOLŽNIŠKIH VREDNOSTNIH PAPIRJEV ZA REALIZACIJO GRADNJE AVTOCESTNIH ODSEKOV IZ NACIONALNEGA PROGRAMA IZGRADNJE AVTOCEST V REPUBLIKI SLOVENIJI V VIŠINI 544,22 MILIJONOV EVROV, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister, mag. Radovan Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! S predloženim zakonom o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Dars iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji v višini 544,22 milijona evrov se zagotavljajo finančna sredstva za realizacijo letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest v letu 2008, ki je v postopku izdaje soglasja Državnega zbora oziroma kar smo pravzaprav ravnokar obravnavali. Zaradi nujnosti zagotovitve virov finančnih sredstev za cestne odseke in ostale postavke iz letošnjega plana razvoja in obnavljanja avtocest in tudi za naslednja leta predlagamo, da Državni zbor predloženi zakon sprejme po nujnem postopku za sprejem zakona. Zakon bo omogočil sklenitev pogodb za najetje kreditov in izdajo dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz nacionalnega programa v višini 544,22 milijona evrov, pod osnovnimi pogoji, ki so razvidni iz samega predloga zakona. Sredstva kreditov oziroma dolžniških vrednostnih papirjev bodo namenjena za financiranje gradnje avtocestnih odsekov in ostalih postavk iz nacionalnega programa in letošnjega plana razvoja in obnavljanja avtocest. Kvote zadolževanja po dosedanjih zakonih o soglasju in poroštvu so pa naslednje. Prvič, zakon iz leta 2005 za 360 milijonov evrov. Konec leta 2007 je bila še prosta kvota po tem zakonu v višini 145 milijonov evrov. Konec marca 2008 se je Dars zadolžil za 145 milijonov evrov, s čimer je kvota po tem zakonu porabljena. Drugič, zakon iz leta 2006 za 1,030 milijarde evrov. Konec leta 2007 je bila še prosta kvota po tem zakonu v višini 390 milijonov evrov. V primeru prejetih sredstev iz kohezijskih skladov na odseku Beltinci-Lendava in Slivnica-Draženci se v ustrezni višini zmanjša kvota zadolževanja po tem zakonu, kar posledično pomeni, da bo del kvote po tem zakonu ostal neporabljen. V letu 2008 se Dars namerava po tem zakonu zadolžiti v predvideni višini 70,4 milijona evrov. Ter tretjič, predloženi zakon za 544 milijonov evrov. V letu 2008 se Dars namerava po tem zakonu zadolžiti v predvideni višini 197,1 milijona evrov. Izdaja soglasja in poroštva je združena v enoten zakon, kot je bilo že predlagano in potrjeno v primeru soglasja in poroštva za obveznosti iz kredita, ki ga je Dars najel pri Evropski investicijski banki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku, gospodu Josipu Bajcu, za predstavitev poročila odbora.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani kolegici in kolega, spoštovani gospod minister. Odbor za promet je na svoji 23. nujni seji 15.5. opravil obravnavo Predloga zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Darsa, delniške družbe, iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji v višini 544,22 milijonov evrov. V uvodni predstavitvi je minister gospod mag. Radovan Žerjav predstavil cilje predlaganega zakona, ki omogočajo pravočasno zagotovitev vseh potrebnih virov sredstev, ki so predpogoj za oddajo del, začetek ali zaključek gradnje avtocestnih odsekov. Skupna investicijska vrednost teh avtocestnih odsekov znaša 2 milijona 791 tisoč - 2 tisoč 791,51 milijona evrov. Sredstva za financiranje teh odsekov bodo zagotovljena iz lastnih virov v višini 616,17 milijonov evrov, že zagotovljeni viri v višini 1631,11 milijonov evrov in predvideni finančni krediti ali z izdajo dolžniških vrednostnih papirjev v skupni višini 544,22 milijonov evrov. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju opozorila na določbe 6.a člena Zakona o družbi za avtoceste Republike Slovenije, ki v prvem odstavku tega člena pogojuje najetje posojil in izdajanje dolžniških vrednostnih papirjev Darsa, d.d. za financiranje obveznosti prvega in drugega odstavka 3. člena istega zakona s predhodnih soglasjem Državnega zbora Republike Slovenije s posebnim zakonom. K predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zato je Odbor za promet v skladu s 126. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo o vseh členih predloga zakona. V razpravi so posamezni člani odbora menili, da je predlog zakona treba dopolniti v skladu z ugotovitvami Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. V razpravi je večina članov odbora menila, da je predlog zakona pripravljen v enakem besedilu kot podoben zakon, ki ga je Državni zbor obravnaval in sprejel v letu 2006, in zato ni razloga za dopolnitev besedila, saj tak predloga zakona ni predstavljal precedansa. Odbor za promet Državnega zbora zato predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Darsa delniške družbe iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji v višini 544,22 milijona evrov sprejeme v predloženemu besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Branko Marinič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovane in spoštovani! Če smo danes obravnavali in veliko povedali o planu izgradnje avtocest za leto 2008, je seveda prav, da s predlogom zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Darsa damo tudi zeleno luč predlogu zakona. Da bi bila kot vir financiranja pravočasno zagotovljena sredstva v višini 544,22 milijona evrov, ki bi skupaj z lastnimi sredstvi in skladno z zakonom o javnih naročilih omogočila javne razpise za oddajo del na omenjenih avtocestnih odsekih, je treba čim prej sprejeti zakon o omenjenem soglasju in poroštvu. Sprejem zakona je nujen tudi zaradi nemotenega izvajanja letnega plana obnavljanja in razvoja avtocest za leto 2008. Če omenjeni zakon ne bo sprejet, tudi ni podlage za izvajanje letnega plana obnavljanja in razvoja avtocest za leto 2008. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nam torej preostane samo še to, da potrdimo tudi ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Pri predlogu zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Darsa iz naslovov kreditov, je treba poudariti, da bi morali v skladu s sprejeto in veljavno zakonodajo, predvsem zakona o Darsu, danes obravnavati zgolj in samo predlog zakona o soglasju za najetje kreditov. To je zakonska določba, ki je zelo jasna, vendar jo predlagatelj zavestno ne upošteva in danes obravnavamo soglasje in poroštvo, kar je v nasprotju z zakonom o Darsu. Namreč, poroštvo bi morali sprejemati zgolj za obveznosti, ki nastajajo iz zadolževanja, in tako je tudi predvideno v našem pravnem redu. Vendar to ni edini način oziroma edini primer, ko se poskuša izogniti zakonodajnim normam. Naj povem, da se ne izvaja tudi zakon o zagotavljanju sredstev za izgradnjo državnih cest. Po resoluciji bi v letošnjem letu morali nameniti iz tega naslova 178 milijonov evrov, namenja jih Vlada samo 15 milijonov in zato je treba, seveda, najemati kredite. Tudi če pogledamo primerjavo s črpanjem evropskih sredstev, lahko ugotovimo, da je Slovenija v prvih štirih mesecih tega leta plačala 90 milijonov evrov več v evropski proračun, kot je črpala iz evropskega proračuna. Pomeni, da tudi iz tega naslova, ker smo neuspešni pri črpanju sredstev, zagotovo pa imamo projekte, imamo programe na področju izgradnje avtocest, vendar se ne realizira v tem obsegu, da bi lahko črpali toliko, vsaj toliko, kolikor vplačujemo v evropski proračun. Zato seveda ne čudi, da se danes srečujemo s soglasjem in poroštvom za kredit v višini 544,22 milijona evrov. V zakonu pa se pojavlja tudi postavka, ki govori o nadomestilu za izvajanje naročila in tudi tukaj je zelo jasno povedano, da se Dars ne more zadolžiti za nadomestilo za izvajanje naročila, ker nima podlage v zakonu o Darsu. Pa vendar, gre za 35 milijonov evrov, za katere se bo očitno najel kredit, pa za to ni podlage v zakonu o Darsu. To nas preseneča, da se srečujemo s tako nedorečenim pristopom pri tako velikih obveznostih, in ne nazadnje, ko se bodo ti krediti odplačevali, saj niti Državni zbor, ne nihče v tej državi pravzaprav ne bo vedel, ali se odplačujejo krediti zaradi izgradnje avtocest ali zaradi nadomestil za izvajanje naročil in tako naprej. Menimo, da je resnično skrajni čas, da se naredi resna analiza o tem, kdaj se bodo in na kakšen način se bodo lahko najeti krediti vračali, predvsem zaradi razloga, da bomo lahko posodobili in gradili tudi ostale državne ceste. Ne nazadnje ne smemo pozabiti, da nas čakajo tudi Slovenske železnice in ves sistem železniške infrastrukture, ki je izjemno nazadoval v zadnjem obdobju in se vedno znova utaplja v veliki izgubi. In verjamem, da gre del teh sredstev iz naslova sredstev za vzdrževanje državnih cest na podlagi zakona, tudi za poplačilo izgube pri Slovenskih železnicah, kar pomeni, da pokrivamo vse, ne pa tisto, kar bi bilo najbolj potrebno - to pa je cestna infrastruktura iz namenskih sredstev, ki jih za to zbiramo na podlagi veljavnega zakona. Tako o vseh teh resnih pomislekih ne moremo biti zadovoljni s tem, da se ponovno ob zakonu za milijon evrov srečujemo še z zakonom za 544 milijonov evrov, pred tem še za 360 milijonov evrov. Skratka za 1,9 milijona evrov je samo v tem zadnjem obdobju bilo najetih kreditov, vse skupaj pa znaša nekje že danes okoli 3 milijarde in pol evrov. Upam, da tudi trezno opozorilo za Vlado, da preneha s takšnim načinom gradnje, brez resne konstrukcije za poplačilo teh kreditov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Milan Petek, poslansko stališče v imenu Poslanske skupine LDS.
Lep pozdrav! Gospoda ministra žal ni, ker sem ga hotel opozoriti na nekaj, kar mislim, da se mu lahko dogaja v prihodnosti. Sicer smo prebrali v medijih, da nekako nima posebej volje kandidirati in biti morda poslanec. Prepričan sem, da če bi kandidiral, bi bil zgolj poslanec, ne pa minister. In takrat bi verjetno z drugimi očmi gledal na stanje, ki ga imamo na tem področju, o katerem danes govorimo. Ker bi bil v opoziciji, bi se zavedal tega, kako nevarno drvi Dars, s tem seveda tudi Republika Slovenija in njegov proračun, v situacijo, ko ne bo zmožen izpolnjevati vseh ambicij, ki bi jih moral, ali pa nalog, ki bi jih moral opravljati, ker je tudi v njegovem času in v času njegovega predhodnika prešlo do tako spremenjene strukture delov sredstev za izgradnjo avtocestnega programa, ki dejansko ogroža dolgoročno vzdržnost! Kaj dolgoročno, kratkoročno vzdržnost. In takrat bi verjetno tudi sam pritrjeval tistim, ki menijo, da pri najemanju oziroma dajanju soglasij in kreditov za subkredite in za ostale vire je treba predvsem spoštovati zakonodajo. V tem primeru je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora že drugo leto oziroma tretje leto zapored opozorila, da je način obravnave in sprejemanja tega zakona neustrezen, da ne ustreza zakonu o Darsu, da postopki niso ustrezni, "ta pravi", da združujemo soglasja in pa odobritve z enim zakonom in da torej ravnamo proti zakonodaji, ki smo jo sami sprejeli. Gospod minister morda res ni pravnik, vendar mislim, da ima okrog sebe mnogo kolegov, ki mu lahko povedo, da bi tako morali ravnati. Sedaj pač, kot minister hoče izpeljati program in pa daje zakonske obveznosti oziroma zakonite obveznosti na stran. Tako pač je. Prihodnost bo pokazala, kdo je imel prav. Soglasje na predlagane zadolžitve Darsa pomeni tudi dejanje, ki je zelo pogumno in odgovorno. 544 milijonov evrov je visok znesek, posebej ker bo skupni znesek dolga Darsa s tem krepko presegel štiri milijarde evrov. O tem kako dolgo bo trajalo, da ga bomo ali pa da bomo plačali te obveznosti, je znana zgodba. Sistem financiranja mora zagotavljati finančno vzdržnost Darsa, katerega zadolženost, vemo, je danes približno dve pa pol milijardi. In s tem, kar danes počenjamo, bo krepko naraslo in skupna obveznost z obrestmi in ostalimi obveznostmi bo prišla blizu štirih milijard. To je tista številka, ki je vprašljiva oziroma je vprašanje, če bo omogočala redno odplačevanje anuitet, predvsem pa izvedba novih projektov, kot so nujno potrebni dodatni avtocestni programi na projektu tretje in četrte razvojne osi, vsi pa vemo, da bi bilo treba intenzivno delati in pripravljati aktivnosti in morda že začeti aktivnosti na razširitvi avtocest, ki v nekaterih okoljih pomenijo že krepko oviranje prometa in vse posledice, ki jih s tem nosi - seveda mislim na štajerko, v enem delu na dolenjko in na primorski del. Zato je posebej dobro, da ponovno in stalno opozarjamo, da je do tega prišlo, pravzaprav da se je spremenil način financiranja Darsa, kriva Vlada, ki je v proračunu naredila odklon od tega, kar smo se tudi z zakonom oziroma nacionalnim programom zavezali, da bomo vsako leto v proračunu približno 150, 154 milijonov evrov namenili iz proračuna za financiranje Darsovih projektov. Današnjih 15 milijonov je 10% tega, kar bi morali. Posledice se v tem trenutku morda res ne čutijo, slej ko prej se bodo čutile. To je sistemski problem; problem, ki presega obveznosti in odgovornost ministra za promet, in se tiče Vlade kot celote. Vlada je to utemeljevala s tem, da bi pospešila gradnjo državnih cest. Temu pritrjujemo, vendar je pač treba biti selektiven. Če pa vemo, in to je bilo že rečeno, da nas čaka obnova in sanacija železniškega sistema, o katerem mi v tem parlamentu kaj dosti nismo slišali in, kot izgleda, tudi minister Žerjav ne bo prišel pred nas z nacionalnim programom razvoja železniškega sistema, je ta skrb in ta paket tako zaskrbljujoč, da se resnično lahko bojimo prihodnosti. Represivnost, ki veje iz sredstev, ki jih namenjamo za oklepnike, za vojsko, za policijo in tako dalje, ne bo dovolj za to, da bomo razreševali oziroma ti organi ne bodo dovolj, da bomo reševali probleme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavcem! Najprej bi si želel, čeprav pri tej točki žal minister nima poslovniške možnosti, da bi pojasnil, kakšna je pravzaprav višina kreditov, ki bremenijo Dars. Tu slišim zelo različne, vsak dan drugačne številke, nobeni ne zaupam, zaupam ministru, saj jih je tudi na odboru povedal, ampak bilo bi dobro, da slovenska javnost ve in dobi informacijo, in to objektivno informacijo. Verjetno pa žal te možnosti pri tej točki ne bo. Ja, minila so štiri leta, odkar je Republika Slovenija postala polnopravna članica Evropske unije in danes celo kot predsedujoča država Svetu Evropske unije. Razpolagamo s kar nekaj izkušnjami na različnih področjih, tudi na prometnem področju. Ugotavljamo, da se je frekvenca prometa, predvsem tovornega, na nekaterih mejnih prehodih in posledično tudi v notranjosti z vstopom Slovenije v Evropsko unijo drastično povečala. Na primer, na mednarodnem mejnem prehodu Dolga vas za več kot 300%, kar je presenetilo celo avtorje nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. To lahko pomeni le eno, in sicer da ima vpetost slovenskega avtocestnega križa v evropsko avtocestno mrežo za Republiko Slovenijo in države Evropske unije strateški povezovalni pomen. Nadalje ugotavljamo, da Republika Slovenija mora nujno pospešiti izgradnjo in dograditev avtocestnega omrežja, s čimer bi se zagotovila ustrezna notranja, zlasti pa medregijska povezanost države ter njeno ustrezno vključevanje v mednarodne cestnoprometne tokove. Temu seveda logično sledi zagotavljanje ustreznih finančnih sredstev. S predlaganim zakonom o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Družbe za avtoceste Republike Slovenije je iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz nacionalnega programa izgradnje avtoceste v Republiki Sloveniji v višini 544,22 milijonov evrov se zagotavljajo finančna sredstva za realizacijo letnega plana razvoja in obnavljanja avtocest za letošnje leto, ki je v parlamentu v parlamentarnem postopku sprejemanja soglasja Državnega zbora. Zaradi nujnosti zagotavljanja finančnih virov sredstev za cestne odseke in ostale postavke iz letošnjega plana razvoja in obnavljanja avtocest in tudi za naslednja leta je nujno, da Državni zbor predloženi zakon sprejme po nujnem postopku. Zakon bo omogočil sklenitev pogodb za najetje kreditov in izdajo dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz nacionalnega programa v višini 544,22 milijona evrov pod pogoji, ki so določeni v predlogu zakona. Poslanska skupina Nove Slovenije podpira ta poroštveni zakon, pozivamo pa Družbo za avtoceste Republike Slovenije, Dars, delniško družbo, da pri pridobivanju sredstev iz naslova tega zakona upošteva optimalne pogoje na finančnih trgih in da ravna s temi sredstvi kot dober gospodar v dobro slovenskih davkoplačevalcev, ne pa v neupravičeno korist izvajalcev, pa tudi če so slovenski. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Josip Bajc - stališče Poslanske skupine SLS. Prosim.
Še enkrat vsem skupaj lep pozdrav! Glede na obseg predvidenih del v skladu z resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji ter letnim planom razvoja in obnove avtocest za leto 2007 in predlaganim letnim planom razvoja in obnove avtocest za leto 2008 je za pravočasno realizacijo investicijskih projektov treba zagotoviti tudi dodatne vire iz kreditov oziroma izdaje dolžniških vrednostnih papirjev, saj zagotovljeni viri za gradnjo avtocestnih odsekov, ki smo jih prej obravnavali pri prejšnji točki dnevnega reda, ne bi zadoščali. Skupna investicijska vrednost teh avtocestnih odsekov znaša namreč 2 milijardi 791,51 milijona evrov, del sredstev za financiranje teh odsekov bo zagotovljen iz lastnih virov Darsa, in sicer v višini 616,17 milijona evrov, del pa iz že zagotovljenih virov v višini 1 milijarda 631,11 milijona evrov. In če se boste kolegi spomnili, do sedaj je Državni zbor dal poroštvo za milijardo pa mislim, da tri milijone in nekaj in danes dajemo poroštvo za 544,22 milijonov in to so vsa poroštva, ki jih je sprejel ta državni zbor za potrebe najetja kreditov Darsa, delniške družbe. Ker ti viri za zagotovitev izgradnje avtocestnih odsekov ne zadoščajo, je s sprejetjem tega zakona treba omogočiti zadolževanje višini do 544,22 milijona evrov, in sicer v obliki najetih kreditov oziroma izdaje dolžniških vrednostnih papirjev. Finančne posledice po tem zakonu bi prizadele proračun Republike Slovenije le v primeru, da bi prišlo do vnovčitve po zakonu o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za omenjene kredite oziroma izdane dolžniške vrednostne papirje, če Dars ne bi mogel z lastnimi sredstvi zagotavljati plačila najetih kreditov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke verjamemo, da to ne bo potrebno, saj zaupamo izračunom in finančnim konstrukcijam, ki zagotavljajo, da se bodo finančne obveznosti Darsa lahko pokrivale tako s pobranimi cestninami kot tudi drugih izvirnih virov Darsa, ki jih ima. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej predlagani zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci, gospod minister! Poslanska skupina DeSUS bo podprla ta predlog zakona, ki zagotavlja poroštvo Darsu iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostnih papirjev. Zavedamo se, da je gradnja avtocest nujno podvržena tudi financiranju s pomočjo kreditov in izdaje vrednosti dolžniških papirjev, zato je racionalno in ekonomično upravičeno, da se najamejo najugodnejši krediti. Tudi takšno financiranje poslanci DeSUS-a podpiramo predvsem zavoljo tega, ker se s tem omogoča nemotena gradnja in obnova naših avtocest, torej omogočeni bodo javni razpisi za oddajo del na nekaterih avtocestnih odsekih. Sprejem tega zakona je tudi nujen zaradi nemotenega izvajanja letnega plana obnavljanja in razvoja avtocest za leto 2008, katerega vsebino smo obravnavali v prejšnji točki dnevnega reda in katerega sklep o soglasju smo poslanci DeSUS-a tudi podprli. S sprejemom tega zakona bo zagotovljeno tudi nemoteno izpolnjevanje nacionalnega programa izgradnje avtocest v Sloveniji, kar je dandanes ena izmed prednostnih nalog države. Poslanska skupina DeSUS bo prispevala svoje glasove k sprejemu tega zakona.
Hvala lepa. Gospod Srečko Prijatelj, stališče Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Torej 544 milijonov evrov, 25 let od dneva sklenitve pogodbe bo vračilo. Mislim, da je to zadnje poroštvo in zadnje soglasje, ki ga potrebujete. Avtocestni program gre h koncu in na koncu se ponavadi dela tudi inventura. Verjame, da se bo kdo našel, da bo naredil tudi inventuro oziroma pregled vsega narejenega, da se tudi Državni zbor seznani s tem, če je res transparentno in zakonito porabljeno. Jaz verjamem, da so avtoceste potrebne. Kot že rečeno, če smo prejšnjo točko dnevnega reda soglasno podprli, potem ni ovire, da ne bi dali soglasja tudi k tej točki, ki je nekako povezana s prejšnjo. In kamor je šel bik, naj gre še štrik, pravijo. In na koncu želim ministru, da čim prej konča to avtocestno gradnjo in da potem to mašinerijo pripelje, upam, da še v tem mandatu, tudi malo na železnico.
Hvala lepa. Še gospod Boštjan Zagorac v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Dve osnovni vprašanji v mojem imenu. Prvo vprašanje, ali imamo dovolj denarja, da se lahko tak plan, na katerega se nanašajo krediti, tudi privoščimo. In drugo vprašanje vsem vam, kolegice in kolegi [[....]]
Gospod Zagorac, na vrsti niso vprašanja, ampak stališče poslanske skupine.
Bom obrazložil vprašanja, tako da bo na koncu izgledalo kot stališče [[...]]
Odgovora ne boste dobili, ker gospod minister ne more odgovarjati.
Aha, potem se sprašujem sam pri sebi v imenu stališča, brez da bi zahteval odgovore od vas, spoštovane kolegice in kolegi, čeprav mi jih na hodniku lahko daste, ali imamo mi vsi skupaj, nas 90 mandat za to, da se zadolžimo v imenu ljudi, ki so nam dali mandat, za 544,22 milijonov evrov. Imamo ta mandat? Ste vprašali doma, če lahko glasujete o tem v imenu ljudi, da se lahko zadolžijo? Mi jih namreč predstavljamo v tej hiši, ne sami sebe, njih. Številke Darsa, nekdo pred menoj je dejal, še dobro, da je minister to povedal na odboru. Jaz bi bil vesel, da tisti, ki je bil na odboru, pa sprašuje ministra, meni je bilo ravnokar povedano, da ga ne smem, pove, koliko so te številke dejanske, če mi vsi razpolagamo z nekimi drugimi. Dejstvo je,da bo namreč končni dolg, če sprejmemo še to, 5,459 milijarde evrov. To je številka, za katero se zadolžujemo. Ampak nič nismo naredili za to, da bi omogočili, če se že zadolžujemo oziroma dajemo poroštvo Darsu, da bi Dars to tudi lahko sam izplačal. Ne! Mi mu celo jemljemo neke vire. Nekdo pred menoj je dejal, da smo v Evropski uniji in celo predsedujemo Svetu Evropske unije, frekvenca se je povečala na cestah in ne vem, kaj še vse. Zato je potrebno pospešeno graditi avtoceste. Jaz se strinjam, da to velja za države, ki so že trideset let članice Evropske unije in nimajo težav s socialno politiko, tako kot ima to država Republika Slovenija. Pa se strinjam v vseh delih, razen tam, kjer je nekdo rekel, da zaradi tega, ker predsedujemo Evropski uniji, moramo pospešeno graditi avtoceste. Ne. Avtoceste moramo graditi pospešeno zato, da bo pretok boljši, ampak samo takrat, če si jih lahko "špogamo". Ne zaradi tega, ker predsedujemo Evropski uniji! Meni je malo mar, če se bo šest mesecev predsedovanja nek veliki funkcionar Evropske unije vozil po ne vem kakšni cesti. Naj vidi, kakšna je realno Evropske unije, če smo mi del te Evropske unije! Nujno potrebno bi bilo zagotoviti socialno varnost v tej državi, ne pa avtoceste. Dajte razmišljati v tej smeri. Moj predhodnik je dejal: "Če je šel bik, naj gre še štrik." Strinjam se v tej smeri, spoštovani gospodje in gospe. Ampak ko bo šel "štrik", se zavedajmo tudi naše odgovornosti za to zgodbo. Za vse tistih 500.000, 2.000, 3.000, 5.000 glasov, ki ste jih dobili, da lahko tu sedite. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, ni možna razprav o členih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes. O uri glasovanja boste obveščeni. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. točko dnevnega reda - to je na drugo obravnavo Predloga zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister mag. Radovan Žerjav, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Dovolite mi, da na kratko predstavim namen predlaganega zakona. Torej, letna dajatev za uporabo vozil v prometu nadomešča letno povračilo za uporabo cest, ki se, kot veste, plača vsako leto ob podaljšanju prometnega dovoljenja. Zato torej ne gre za uvedbo nove dajatve, temveč zgolj za preobrazbo veljavne. To pomeni, da zakon ne prinaša nobenih novih obveznosti. Prav tako niso predvidene drugačne finančne posledice. Kriteriji za določanje višine dajatve bodo natančneje predpisani z vladno uredbo, ki je že v pripravi na našem ministrstvu. Že sedaj pa lahko zatrdim, da bo višina dajatve ostala za osebna vozila nespremenjena. Kar zadeva tovorna vozila, bo višina odvisna tudi od ekološke ustreznosti vozila, tako da bo za vozilo z manj emisijami višina dajatve nižja, za vozila, ki bolj obremenjujejo okolje, pa dajatev višja. Pri tem bo treba upoštevati še direktivo Evropske unije, ki predpisuje najnižje možne zneske, ki se lahko zaračunajo za uporabo težkih tovornih vozil. Upoštevanje vpliva posameznih vozil na okolje je gotovo nujno v dobi, ko se vsakodnevno soočamo z negativnimi posledicami obremenjevanja okolja. Promet tovornih vozil pa vsekakor prispeva pomemben delež k onesnaževanju. Prav je, da država z ukrepi, ki jih ima na razpolago, stimulira voznike k uporabi takšnih vozil, ki so okolju prijaznejši, tako da bomo lahko zapustili našim zanamcem še kolikor toliko vzdržen življenjski prostor. Ob izjemno naglih klimatskih spremembah gotovo ni več samoumevno, da bo lahko vsak prosto obremenjeval okolje. Zato se za vstop v promet zahteva določeno nadomestilo v višini, odvisno od ekološke ustreznosti vozila. Naj pa poudarim, da takšno politiko od nas pričakujejo tudi prevozniki sami, ki želijo, da se njihove večje investicije v ekološko prijaznejša vozila tudi primerno upoštevajo. Sama dajatev, ki je trenutno urejena z vladno uredbo, je uporabnikom že dobro poznana, ker predstavlja sestavni del registracijskega postopka, poleg tehničnega pregleda in obveznega avtomobilskega zavarovanja je postopek enostaven in voznikom že dobro znan. V tem smislu nismo bistveno spreminjali ničesar, saj se je v vseh teh letih že razvila tudi dobra praksa plačil, vračil in uveljavljanja oprostitev. Z nekaterimi manjšimi ukrepi, ki bodo dodatno poenostavili veljavne procedure, pa bomo postopek še bolj približali uporabnikom. Spoštovani poslanci in poslanke! Predlagani zakon bo nedvomno prinesel marsikateri pozitivni učinek. Po moji oceni gre za enega tistih ukrepov, ki na prvi pogled morda res ne pomenijo veliko, na daljši rok pa bomo učinke vendarle čutili vsi. Upam in verjamem, da gre za enega tistih kamenčkov v mozaiku okolju prijaznih ukrepov, ki bodo našim zanamcem omogočila prijaznejši življenjski prostor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval kot matično delovno telo Odbor za premet in prosim gospoda Josipa Bajca, predsednika tega odbora, za predstavitev poročila odbora.
Še enkrat vsem skupaj lep pozdrav, kolegice in kolegi! Odbor za promet je na svoji 27. seji dne 8.5. letošnjega leta opravil drugo obravnavo Predloga zakona o letnih dajatvah za uporabo motornih vozil, ki ga je Državnemu zboru v zakonodajni postopek predložila Vlada Republike Slovenije. V uvodni predstavitvi na seji odbora je minister mag. Radovan Žerjav predstavil poglavitne rešitve predloga zakona, ki se nanašajo na ureditev dajatev z zakonom, ki je edini predpis, s katerim je dopustno določati pravice in obveznosti posameznikov za plačilo letnih dajatev. Kriterije za določitev višine dajatev, pogoje, pod katerimi je mogoče uveljavljati znižanje ali oprostitve plačil ter vprašanje postopka določitve naziva dajatve, ki ustreza njeni naravi in namenu ter ki je tudi v skladu z opredelitvami v pristopni pogodbi uskladitve z direktivo Evropske skupnosti glede višine dajatev, ki se plačujejo za težka tovorna vozila in omogočajo poenostavitev postopkov v zvezi s plačilom dajatev, vračilom sorazmernega dela oziroma odločanje o oprostitvi plačila. Novi zakon omogoča tudi kasnejše poenostavitve samega postopka odmere dajatve. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju podala konkretne pripombe k 1., 2., 3., 4., 7., 8., 10., 12. in 16. členu predloga zakona, posebej pa opozarjala na nedorečenost vrste in namena dajatve. Odbor za promet je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o členih predloga zakona in o vloženih amandmajih, ob tem je sprejel tudi dva svoja amandmaja. V razpravi so posamezni člani odbora problematizirali veliko število vloženih amandmajev. Ravno tako ob posameznih členih predloga zakona so člani odbora poudarili, da predlagana letna dajatev ne pomeni uvajanja nove dajatve, temveč nadomestilo dosedanjega povračila za uporabo cest, ki smo ga plačevali oziroma ki ga plačujemo ob registraciji oziroma podaljšanju prometnega dovoljenja. V razpravi se je postavilo tudi vprašanje olajšav za starodobna vozila, ki so redki uporabniki cest. Odbor za promet je sprejel vse vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije in svoja amandmaja k 3. in 4. členu. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Poslanske skupine SD.
Še enkrat lepo pozdravljeni. Predlog zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil je v obravnavi zato, ker se pravzaprav podvaja dajatev za uporabo cest z dajatvijo za uporabo cest, ki jo plačujemo skozi cestnino oziroma po novem z vinjetami. In seveda, Evropska unija ne dovoljuje plačila dveh enakih dajatev za isti namen in seveda se je Vlada odločila, da poskuša to urediti s predlaganim zakonom. Torej, sprememba imena dajatve je po besedah ministra namenjena temu, da bomo imeli v prometu bolj ekološka vozila. Seveda je to mogoče eden od tistih ukrepov, ki bo pripomogel k temu. Pa vendar, gre za letno dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu in ta cestni promet se odvija tako po lokalnih cestah kot tudi po državnih. Tako smo pri temeljiti analizi tega zakona ugotovili, da bi bila potrebna tudi delitev dajatve tako na državo kot tudi na lokalne skupnosti oziroma občine, ki so ravno tako odgovorne za vzdrževanje in urejanje lokalnega cestnega prometa. Tako smo tudi vložili amandma k temu zakonu, s katerim namenjamo lokalnim skupnostim 40% sredstev iz te dajatve, 60% pa ostaja državi. Problem pri tem zakonu je, ker se ta dajatev ne namenja več za uporabo cest in v zakonu tudi ni natančno opredeljeno, za kaj se naj uporabljajo sredstva iz te dajatve. Zato v našem amandmaju tudi predlagamo, da se dajatev namenja za urejanje in nadzor cestnega prometa ter za izvajanje programov preventive in vzgoje v cestnem prometu. Gre za zelo pomembne naloge, ki jih dejansko moramo spodbujati in izvajati, da ne bomo v Sloveniji urejali tega vprašanja zgolj in samo na represiven način. Še kako pomembno je, da imamo urejeno in varno infrastrukturo in nenazadnje, da del stroškov, ki se pojavljajo tako pri lokalni skupnosti kot pri državi za nadzor cestnega prometa, financiramo tudi iz te dajatve. S tem se seveda reši problem, na katerega smo opozarjali tudi na matičnem delovnem telesu, ko smo ugotovili, da pravzaprav za to dajatev ne vemo, čemu bo namenjena. Tako da upamo, da bodo amandmaji sprejeti in s tem rešen problem tako pokrivanja stroškov v lokalnih skupnostih kot tudi rešen pravzaprav jasen namen te dajatve, ki se je do včeraj ali pa še do danes uporablja za vzdrževanje cest. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Za začetek se opravičujem za kršitev poslovnika. Bi pa rad dal informacijo za kolege iz zadnje vrste. Na dan 30.4.2008, se pravi, približno 22 dni nazaj, znaša stanje zadolženosti družbe Dars 2 milijardi 378 milijonov evrov. Se opravičujem še enkrat. Zdaj pa k Predlogu zakona o letnih dajatvah za uporabo motornih vozil. V naši državi trenutno plačujemo tako imenovano letno povračilo za uporabo cest. Navedena dajatev je urejena z uredbo o določitvi letnih povračil za uporabo cest, ki jih plačujejo uporabniki cest za cestna motorna vozila in priklopna vozila. Zakonsko podlago tej dajatvi daje Zakon o javnih cestah. Določba 11. člena Zakona o javnih cestah je bila v letu 2004 predmet presoje Ustavnega sodišča v zvezi s predpisovanjem kriterijev za določitev višine cestnine v Republiki Sloveniji. Ustavno sodišče je ugotovilo, da mora biti zakon vsebinska podlaga za izdajanje podzakonskih predpisov in posamičnih aktov izvršilne oblasti. Za kaj gre v tem zakonu? Dosedanjo letno povračilo za uporabo cest v zakonu nadomešča letna dajatev za uporabo motornih vozil. Naj poudarim, da ne gre za uvedbo nove dajatve, temveč zgolj za preobrazbo veljavne. To pomeni, da zakon ne prinaša nobenih novih obveznosti za državljane, prav tako niso predvidene druge finančne posledice. Kriteriji za določanje višine letne dajatve bodo definirane z vladno uredbo, ki se po obljubi ministra že finalizira. Pomembno sporočilo za državljane je, da bo višina letne dajatve za osebna vozila ostala nespremenjena. Glede tovornih vozil pa je treba poudariti dober pristop, ki ga v Novi Sloveniji pozdravljamo, ki bo za določitev letne dajatve upošteval tudi ekološko ustreznost vozila, tako da bo za vozilo z manj emisijami določen večji popust, za vozila, ki pa bolj obremenjujejo okolje, pa bodo dajatve seveda višje. Čas je za praktične odzive zakonodajne veje oblasti na negativne učinke emisij izpušnih plinov, pri tem pa bo treba upoštevati še direktivo Evropske unije, ki predpisuje nižje možne zneske, ki se lahko zaračunajo za uporabo težkih tovornih vozil. Upoštevanje vpliva posameznih vozil na okolje je gotovo nujno v dobi, ko se vsakodnevno soočamo z negativnimi posledicami obremenjevanja okolja. Promet tovornih vozil pa vsekakor prispeva pomemben delež k onesnaževanju. Prav je, da država z ukrepi, ki jih ima na razpolago, stimulira voznike k uporabi takšnih vozil, ki so okolju prijaznejša, tako da bomo lahko zapustili našim zanamcem še kolikor toliko zdrav življenjski prostor. Zato se za vstop v promet zahteva določeno nadomestilo, ki mora biti močno odvisno od ekološke ustreznosti vozila. Treba je poudariti, da v številnih evropskih državah takšen sistem že poznajo in z raznimi stimulacijami kreirajo politiko voznega parka tako imenovanih čistih vozil. Ker je letna dajatev sestavni del registracijskega postopka, poleg tehničnega pregleda in obveznega avtomobilskega zavarovanja, je postopek enostaven in voznikom že dobro znan. V tem smislu ni nobenih spremembe, saj se je v vseh teh letih razvila tudi dobra praksa plačil, vračil in uveljavljanja oprostitev, kar bi bilo škoda spreminjati. Zakonska ureditev tudi omogoča podelitev javnega pooblastila registracijskim organizacijam, ki opravljajo tehnične preglede, da bodo lahko izvajale še nekatere dodatne postopke, kar pa bo postopek še bolj približalo uporabnikom. Poslanska skupina Nove Slovenije podpira Predlog zakona o letnih dajatvah za uporabo motornih vozil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Veber. Proceduralno vprašanje.
Hvala, predsedujoči za [[...]]
Proceduralno vprašanje?
Ja, proceduralno vprašanje bi imel. In sicer sprašujem. Zakaj Vlada Republike Slovenije ne posreduje podatkov o zadolženosti Darsa v uradnem dokumentu v Državni zbor, da ne bo takih dilem, ko jih je gospod Horvat predstavil v izvajanju poslanske skupine. To je tisto, na kar ves čas opozarjamo. Državni zbor ne razpolaga s točnim podatkom, mi pa kar sprejemamo nove in nove obveznosti, in za to gre. Rebalans resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest potrebujemo, da rešimo ta problem. In moj proceduralni predlog je, da Vlada nemudoma predloži rebalans nacionalnega programa izgradnje avtocest, da dobimo natančne podatke o trenutni zadolženosti Darsa in tudi o dobi odplačevanja najetih kreditov. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da predstavniki Vlade so bili obveščeni. Prav tako pa bi rekel res tudi to, da poskušamo izraziti stališče poslanske skupine brez polemike in brez navajanja tistega, kar bi morali storiti drugi. Besedo ima gospod Josip Bajc v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa. Posebej za poudarek, gospod podpredsednik. Ustavno sodišče je pri presoji zakonitosti uredbe o cestnini za uporabo cest odločilo, da morajo v zakonu biti določeni oziroma iz njega razvidni vsebinski okviri za podzakonsko urejanje tega področja. Ker zakon o javnih cestah vsebinskega okvira, na podlagi katerega bi Vlada lahko predpisala kriterije za obveznosti plačila cestnine, je Ustavno sodišče odločilo, da se uredba razveljavi. To je prvi razlog za novelacijo obravnavane dajatve na zakonski ravni. Naslednji razlog je sprememba njenega naziva, saj se le-ta ne nanaša na uporabo cestne infrastrukture, temveč na uporabo vozil v prometu, ki uporabljajo to cestno infrastrukturo. V vsebinskem pogledu zakon ne odstopa bistveno od že uveljavljenih rešitev v uredbi, ki glede uvedbe sistema ni bila deležna kritike, zato ne gre za uvedbo nove dajatve, ampak zgolj za preobrazbo veljavne dajatve izhajajoče iz uredbe. Po zagotovilih ministra gospoda Žerjava bo višina dajatev za osebna vozila ostala nespremenjena, pri tovornih vozilih pa bo višina odvisna tudi od ekološke ustreznosti vozila. Takšen pristop v Slovenski ljudski stranki podpiramo in pozdravljamo, saj vse vidne klimatske spremembe zaradi onesnaževanja okolja ne morejo biti samoumevne in na nek način nesankcionirano - prekomerno obremenjevanje okolja. Kot rečeno, dajatev že poznamo, njena umestitev v pravni sistem pa bo pripomogla k izogibanju nevšečnosti pri njeni realizaciji, kakor k tudi bolj poenostavljenim načinom izračunavanja oziroma zaračunavanja. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo torej omenjeni zakon brez zadržkov podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Še enkrat hvala za besedo. Predlog zakona bo s strani Poslanske skupine DeSUS dobil podporo. Letno dajatev za uporabo motornih vozil, ki je pri nas urejena s podzakonskim aktom, je vsekakor treba urediti na zakonski ravni. Tako je bilo presojeno s strani Ustavnega sodišča, ki se je v svoji odločitvi oprlo na spoštovanje legalitetnega načela o razmerju med zakonodajno in izvršno oblastjo. Po naši pravni ureditvi je namreč zakon tista utemeljena in ustavno vzdržna podlaga, s katero se lahko določajo pravice in obveznosti posameznikov, torej, da se v tem konkretnem primeru določajo pravice in obveznosti posameznikov za dajatev iz naslova uporabe motornih vozil, določi vsebinski okvir za določanje zavezancev za plačilo letne dajatve, kriterijev za določitev višine dajatve, pogoje, pod katerimi je mogoče uveljavljati znižanje ali oprostitev plačila, ter vprašanja postopka. V konkretnejše detajle ureditve sistema te dajatve bodo morali poseči še podzakonski predpisi. V vsebinskem smislu zakon prevzema in ohranja že obstoječo strukturo in sistem te vrste dajatve, kar torej pomeni, da zakon glede na uvedbo ne prinaša novih obveznosti. Prav tako naj bi po zagotovilu predlagatelja in ministra za promet višina dajatve za osebna vozila ostala nespremenjena. Prav pa je, da so tista vozila, ki bolj prispevajo k obremenjevanju okolja, tudi finančno bolj obremenjena, saj naj bi se tako spodbujala nabava in uporaba tovornih vozil, ki so okolju prijaznejša. Zakon v svojih rešitvah primerno sledi že uveljavljeni nacionalni pravni ureditvi in praksi, prav tako se spoštuje evropski pravni red, zagotovo pa je tudi izbor in zamenjava naziva te vrste dajatve ustreznejša v smislu pravilnega razumevanja javnosti in skladnejše terminološke opredelitve glede na namembnost take dajatve. V zakonodajnem postopku je bila preoblikovana večina členov, in sicer v skladu s pripombami Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, v naši poslanski skupini pa smo pretehtali možnosti izboljšave besedila zakona tudi v zvezi s predlogi amandmajev, ki so danes še vedno na voljo za vključitev v predlog zakona. Poslanci DeSUS-a bomo Predlog zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Uvodni del smo pravzaprav že slišali tako od gospoda ministra kot od vseh razpravljavcev do sedaj, tako da ne bi rad ponavljal že povedanega o tem, da to ni nova dajatev in tako naprej. V Slovenski nacionalni stranki smo proučili še nekatere druge člene, o katerih je vredno spregovoriti. Najprej naj povem, da je Predlog zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil po naši presoji in oceni nekoliko več, kot samo popravek ali zamenjava nekega zakona. To povemo iskreno in z veseljem, ko smo ga prebirali. Med prvimi pomembnimi vsebinami oziroma elementi, ki potrjujejo naše besede, da je v tem zakonu nekaj več, je bilo poudarjeno, in je prav, da je večkrat poudarjeno, in sicer razmislek o višini teh dajatev glede na vpliv okolja. To je zelo spodbudno. Ob tem pa naj povemo, da ne gre samo za vpliv okolja z onesnaževanjem. Vpliv na okolje pomeni tudi teža vozil, ki vozijo in uničevanje okolja, tal in tudi ta element - zato sem Vladi hvaležen, ki ga je uvrstila v vsebino zakona in v člene - je upoštevan. Konkretno v 5. členu, kjer hvala bogu začenjamo prebirati, pravzaprav se opravičujem, v 4. členu, kjer začnemo enkrat prebirati, da se pri določanju višine dajatve pri osebnih vozilih upošteva prostornina motorja, pri avtobusih in pri tovornih vozilih pa največja dovoljena masa. Upam, da bo izračun tak, da bo na veliko, največjo maso, tudi dosti dosti večja dajatev. Tudi 5. člen je po mnenju Slovenske nacionalne stranke zelo pomemben. Govori o v celoti oproščeni letni dajatvi. Ob tem bi jaz opozoril Vlado in prosim, če posluša in poskuša pomagati pri tem delu, da je v povezavi s 6. členom, vendarle se mi zdi, potreben en popravek. Namreč, jaz nimam nič proti in podpiram, da so določena vozila v celoti oproščena letne dajatve in potem so našteta vsa ta vozila, med njimi tudi policijska, gasilska, vozila nujne medicinske pomoči itn. No, našteta so vozila diplomatskih in konzularnih predstavništev, misij tujih držav itn. Ampak če to primerjamo z vsebino 6. člena, kjer govorimo o oprostitvah pri invalidih, invalidnih voznikih, bi pa vprašal tako kot sem prej, kjer smo naredili en napredek, kakšno zvezo vendarle ima prostornina motorja nekega vozila z invalidnostjo. Recimo, mene osebno in tudi moje kolege v Slovenski nacionalni stranki moti, da je v 6. členu določena oprostitev invalidom za osebna vozila z motorjem prostornine bencinskega motorja do 1800, dizelskega do 1900, avtomatski menjalnik do 2000 kubičnih centimetrov prostornine in še enega do 2200. Mislim, da bi bilo pošteno in prav, da bi se raje opredelili glede na stopnjo in obliko invalidnosti in ne bi omejevali - invalidnost povezovali s prostornino motorja. Mislim, da je to malo in neetično in nepraktično in nepošteno v primerjavi, recimo, s popolno oprostitvijo - še enkrat pa pravim, da nimam nič proti - diplomatskih avtomobilov. Pa še nekaj bi dejal v zvezi s tem zakonom in s sporočilom, ki ga daje. Še enkrat pravim, prav je, da se upošteva ekološki vpliv vozil in da so te dajatve nižje, bolj je čisto, manj onesnažuje okolje. In to je, mislim, da tudi dobra spodbuda še za en element, ki ga bomo ali pa bodo kolegi iz Vlade upoštevali. Ni dovolj samo to, da znižamo dajatve ali dajemo oprostitev dajatev za tiste, ki skrbijo za čisto okolje, upam, da bo to vplivalo tudi na prodajalce vozil in da bodo vozila, ki omogočajo čistejše okolje, cenejša kot pa druga vozila. Tudi na tem področju bo mogoče storjen en korak, ki bo posledica dobrih odločitev. Samo povem, da bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli zakon. Hvala vam.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Zagorac v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V bistvu uzakonjamo uredbo in jaz bom zakon podprl. Za razmislek samo mogoče eno dejstvo, pa ga bom povedal zelo po domače, "kdor bolj dimi, naj tudi več plača", ne glede na obliko vozila, bodisi da gre za tovorna vozila bodisi da gre za osebna vozila. Nekatere evropske države so se tega principa že lotile in moram reči, da jim uspeva. Nekatere države so šle, ko gre za emisijo, celo tako daleč, da so v centru mesta prepovedale vožnjo določenim motornim vozilom za določeno obliko motorja. Moram pa reči, da se popolnoma strinjam z mojim predhodnikom, ko je omenjal invalide. Tudi tam mislim, da bi bilo treba narediti eno zelo manjšo korekcijo, kjer se ne bi stopnja invalidnosti enačila z motorjem oziroma kapaciteto motorja, ki ga ta invalid vozi. Drugače pa, kar se mene tiče, zakon podpiram. Hvala.
Hvala. Gospod Robert Hrovatbo predstavil stališče Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira predlog tega zakona ne samo zaradi odprav neskladij, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče, temveč tudi zato, ker bo ta zakon tudi precej bolj jasno opredeljeval vrsto pojmov, ki so ljudi prej begali. Ob tem bi kot eno takšnih zadev navedel samo dosedanje mnenje številnih ljudi, ki so menili, da s tem pri podaljšanju registracije plačajo dajatev, ki je v prejšnjem zakonu pravzaprav v zdajšnjem zakonu označena kot cestnina, za njih to pomenilo, da plačujejo cestnino za uporabo avtocest, kar pa ne drži. Novi zakon za to striktno uvaja novo ime za to dajatev, in sicer takšno, ki je zelo jasna, letna dajatev za uporabo motornih vozil. Nov zakon omogoča tudi kasnejše poenostavitve postopka, zato pozitivno pozdravljamo načela zakonitosti pri urejanju dajatev, pri katerih bi izpostavil odmero dajatve glede na tehnične značilnosti vozil, spodbujanje uporabo ekološko ustreznejših vozil, spodbujanje mobilnosti invalidnih oseb, odpravo administrativnih ovir ter poenostavitev samih postopkov. V vsebinskem pogledu zakon bistveno ne odstopa od že veljavnih rešitev v uredbi o določitvi letnih povračil za uporabo cest. To je razlog za ohranitev že obstoječe strukture in sistema, kar je razvidno tudi iz samega predloga zakona. Iz gradiva, ki nam ga je predložila Vlada, je tudi jasno, da bo ostala načeloma nespremenjena višina letne dajatve, ki jo bo Vlada podrobneje določila s podzakonskim aktom. Višina dajatve se za osebna vozila ne bo spreminjala. Pri določanju dajatve za tovorna vozila pa se bodo upoštevale ekološke značilnosti tako, da bo za vozilo z manj emisijami določen večji popust. To bo vodilo k politiki stimulacij za nabavo vozil z manj emisijami, kar je nedvomno izjemno splošno družbeno pozitivno. Zakon določa, da se letna dajatev na uporabo motornih vozil plačuje enkrat letno od cestnih motornih vozil in priklopnih vozil, ki so registrirana v Republiki Sloveniji. Njena višina je odvisna od z zakonom določenih tehničnih značilnosti konkretnega vozila, v odvisnosti od kategorije. Tako je za osebna motorna vozila ključna prostornina motorja,za tovorna vozila pa, kot smo že slišali, največja dovoljenja masa. Z zakonom so določena tudi vozila, za katera se letna dajatev ne plačuje. Mednje sodijo enostavnejša vozila z manjšo zmogljivostjo motorja, kot so: traktorji, vozila interventnih služb ter vozila predstavništev drugih držav oziroma mednarodnih organizacij v Republiki Slovenije. V skladu z zakonom je mogoče uveljaviti oprostitev plačila letne dajatve. To možnost imajo določene kategorije invalidnih oseb, pod pogojem seveda, da vozilo izpolnjuje z zakonom predpisane pogoje glede tehničnih značilnosti. Ob zaključku bi še enkrat opozoril na dejstvo, da se dajatev že pobira kot letno povračilo za uporabo cest ter da se njena odmera in način pobiranja ne spreminjata. Zato sprejem zakona neposredno pravzaprav ne bo imel nobenih finančnih posledic za državni proračun. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Preden pa preidemo na razpravo o amandmajih, naj vas obvestim, da smo včeraj zvečer oziroma ob 17-ih na posvetu z vodji poslanskih skupin sklenili, da v kolikor bo točka o predlogu za referendum trajala predolgo in bi se današnje razprave o ostalih točkah predolgo zavlekle, bomo okrog 10. ure prekinili z razpravami, glasovali o tistih točkah, ki bodo končale razpravo, ostale pa prenesli na naslednji dan, ki je sedaj tudi bolj sproščen, ker je odpovedana izredna seja. Tako napovedujem, da bom razprave končal ob zaključku te točke. O tej točki bomo razpravljali, in o teh amandmajih, do konca, potem pa bomo prešli na glasovanje, ostale točke, ki so bile za danes napovedane, bomo pa jutri obravnavali. Predlagam še, da glede na to, da so sedaj lahko obveščene vse poslanske skupine in poslanci, da po zaključku razprave o tej točki ne čakamo pol ure do glasovanja, ampak, recimo, deset minut po zaključku razprave pod 12. točko, preidemo na glasovanja. Sprašujem, ali je kdo proti, ima kakšen pomislek? [[Ne.]] Potem torej to točko končamo z razpravo, nato po desetih minutah preidemo na glasovanja o včerajšnjih točkah in današnjih končanih točkah. 15., 16., 5., 9. in 3. točko pa prenesemo na jutri in jih bomo obravnavali po 4. točki, jutrišnji. Torej, prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21.5.2008. V razpravo dajem 2. člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Odpiram prijave. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Lokalne skupnosti so dobile na podlagi zakona o varnosti v cestnem prometu zelo velike in pomembne pristojnosti pri urejanju nadzora prometa v naseljih. Namreč, ta zakon je naložil lokalnim skupnostim, da nadzirajo promet tudi na državnih cestah, ki potekajo skozi naselja. In ker gre za izjemno veliko količino državnih cest, 40% le-teh poteka skozi naselja, je za lokalne skupnosti to izjemno velika obremenitev, ki je povezana tudi s stroški. In s tem amandmajem predlagamo, da se letna dajatev deli v višini 60% v državni proračun in v višini 40% v proračune občin. S tem, menimo, da bi nekako sledili temu, kar je predlagatelj želel uveljaviti z zakonom o varnosti v cestnem prometu. Hkrati pa s tem tudi, mislim, da res omogočimo učinkovito izvajanje nadzora in vseh tistih nalog in organiziranje služb ter nabavo opreme, ki je potrebna za to, da se lahko ta zakon tudi dejansko v praksi izvaja. Naj spomnim, da iz državnega proračuna, dokler ni bila sprejeta ta razdelitev pristojnosti med občine in državo, država iz svojega proračuna nikoli ni uspela zagotoviti dovolj sredstev, da bi lahko učinkovito nadzirala promet na državnih cestah v naseljih. In podobno je pričakovati, da to ne bo uspelo tudi občinam, če pa s tem zakonom zagotovimo namenski vir za to, pa bo do tega zagotovo tudi prišlo. Tako predlagam, da se ta amandma podpre in resnično omogočimo občinam, da izvajajo zakonske naloge, ki jim jih je predlagatelj naložil z zakonom o varnosti v cestnem prometu. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite mi, da se tokrat oglasim in potem se ne bom več, vas gospod predsednik, pa tudi prosim, da bi jaz smel nekaj stavkov povedati tudi k 2.a in 3. členu, ker ocenjujem, da so si vendarle amandmaji podobni in da so predvsem vezani. Prvič, dobro je, da so pri obravnavi, prvi obravnavi tega zakona, vsi, ki so ga obravnavali, ugotovili, da je bila prvotno zapisana točka 2 oziroma 2. člen preuranjen. In tudi dobro je, da je že v dopolnjenem predlogu pojavil 2. člen, ki govori o tem, da prihodki od letnih dajatev pripadajo do vzpostavitve pokrajin Republiki Sloveniji in proračunu Republike Slovenije. Pa vendarle, če zdaj razmišljamo - ne v političnem dvoboju, v smislu političnega dvoboja, je amandma, ki je pred nami, dober in realen in pošten. Ne nazadnje sami veste, da smo mi tisti, ki smo spreminjali določene zakone, ki prenašajo pristojnosti v prometnem režimu z države tudi na občine. Obe ustanovi, obe instituciji sta pomembni. Mislim, da je fer in pošteno, da se te prihodke dejansko deli v 60 proračunu Republike Slovenije in 40% proračunih lokalnih skupnosti. Zakaj govorim, da so si amandmaji povezani? Jaz bi to trditev navezal še na 3. člen, ki tudi natančno določa namembnost, če bi se - in upam, da se bomo - uskladili in sprejeli današnji amandma k 2. členu k dopolnjenemu predlogu zakona, imamo v 3. členu oziroma v amandmaju k 3. členu tudi kritje, da to ni kar nekaj zato, da si bodo nekateri župani privoščili. Ne! Zelo natančno amandma določa, kam naj bi šel, čemu naj bi bil namenjen tisti denar, ki bi se delil, če bomo amandma k 2. členu sprejeli. Amandma k 2.a členu pa je vsekakor nujnost, ker mi, kolikor se spomnim, smo se dogovorili in sprejeli tudi tako za mene bolj etično in moralno načelo, pa če hočete tudi zakonsko, da se pač v izrazju uporabljata oba spola. Zato bi v imenu Slovenske nacionalne stranke dejansko predlagal, da potisnemo v tem primeru politiko nekoliko nazaj, ker nenazadnje ta delitev 60:40 bo prišla prav slehernemu med nami, kajti vsak med nami, ne glede, kateri politični opciji pripada, živi v neki lokalni skupnosti, ki bo so s tem denarjem storila - če ji ga boste seveda dodelili, danes s sprejemom amandmaja - storila tisto, kar piše v amandmaju k 3. členu. In dejansko, da ne bom potem predolgo govoril, če mi dovolite, ker je malo amandmajev, tudi amandma k 5. členu bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli. To pa predvsem zaradi tega, ker s tem dvigujemo visoko tehnično kulturo ljudi in ljubiteljev avtomobilizma, ki naj se prenaša na mlade rodove in ki naj rodi številne sadove. Ljudje, tudi med nami je na primer gospod Geza Džuban, ogromno truda, časa in dela vlagajo v obnovo starih vozil, v nostalgijo in s tem pribavljajo tudi mlade, da se zaljubijo tako v tehnične službe, in da začnejo spoštovati red in disciplino tudi na področju, v katerega sega današnja tema - torej, na področju prometa. Mislim, da bi ta cenjeni zbor s sprejetjem vseh predloženih amandmajev storil samo še dobro, samo še kanček boljšega k že tako, vsaj po našem mnenju, mnenju Slovenske nacionalne stranke, dobro pripravljenega zakona o letni dajatvi za porabo motornih vozil. Hvala, ker ste me poslušali.
Hvala. Še kdo? Ja, gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Torej jaz bi poskušal vsaj komentirati ta predlog oziroma ta amandma, kar se tiče delitve te dajatve na državo in lokalne skupnosti, kot je bilo rečeno. Skratka, v prvotni verziji tega zakona je bilo predvideno, da gre takrat, ko bodo pokrajine, kompleten znesek ali pa celotno dajatev na pokrajine, in smo zaradi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora morali to spremeniti. Sicer pa moramo sedaj jasno povedati, da ta dajatev pravzaprav nima več nobene povezave s cestami. Ta dajatev je pravzaprav vstopnica, da lahko vozilo pride v promet. In s tem zakonom in s pripadajočo uredbo bomo pravzaprav tudi na nek način začeli izvajati, da temu tako rečem, prometno politiko, evropsko prometno politiko, ki jo bodo tisti, ki bodo imeli takšna vozila, ki obremenjujejo bolj okolje, morali plačati več, in obratno. Tisti, ki bodo imeli takšna vozila, ki obremenjujejo bolj okolje, bodo morali plačati več in obratno, tisti, ki bodo imeli vozila, ki manj onesnažujejo, pač manj. Za začetek začenjamo s tovornimi vozili, v prihodnosti bo pa prav gotovo to tema tudi za vsa ostala vozila, osebna vozila. In pravim, to bo prav gotovo eden od inštrumentov prihodnje prometne politike, ne edini zveličavni, ampak zagotovo pa en kamenček. Hvala.
Hvala. Še kdo? Gospod Veber, izvolite.
Hvala. No, če sem prav razumel, je minister pravzaprav podprl tudi to rešitev, kajti dejansko ne posegamo v ukrep ekološke prometne politike, če lahko tako rečem. Ta dajatev bo še vedno ostala tako oblikovana in se bo tudi pobirala, tako kot bo z uredbo ministrstvo določilo. Od tistega trenutka, ko pač to dajatev nekdo plača, pa se seveda dajatev razdeli tako na državo kot tudi na občine in se izvajajo ukrepi, ki so namenjeni predvsem varnosti v cestnem prometu. Mislim, da je tudi varnost v cestnem prometu še kako krepko zapisana v evropski prometni politiki, tako da tukaj dejansko poskušamo biti še bolj konkretni, še bolj jasni in še bolj učinkoviti mogoče kot celo evropska prometna politika. Hvala.
Hvala. Še kdo? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 2.a člen in na amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 3. člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Veber, izvolite.
Hvala. O tem 3. členu resnično zelo natančno opredeljujemo, za kaj naj bo namenjena dajatev, in dejstvo je, kljub temu da te dajatve poskušamo zaračunati na podlagi ekoloških kriterijev oziroma karakteristik vozil, pa sam namen te dajatve, ko pride v integralni proračun, seveda ni opredeljen v tem zakonu, ki ga je Vlada predložila. Tako se bo ta ekološka dajatev izgubila v integralnem proračunu in pravzaprav ne bo tistega želenega učinka, da neka dajatev, ki je ustvarjena na podlagi prometa, ki se odvija, ne bo vrnjena nazaj v to področje v takšni obliki, kot je tudi najbrž pričakovati ali je pa tudi v dosedanjem obdobju bila, kajti taksa za uporabo cest se je namenjala tudi za vzdrževanje cest. Zaradi tega, ker imamo pač sistem cestninjenja, ni mogoče še enkrat teh taks oziroma dajatev namenjati v ta namen. Zato predlagamo, da se dajatev namenja za urejanje in nadzor cestnega prometa ter izvajanje programov preventive in vzgoje v cestnem prometu. Mislim, da smo si enotni v tem, da potrebujemo zelo učinkovito vzgojo v cestnem prometu in nenazadnje tudi učinkovito urejanje in nadzor prometa. Veliko ukrepov je takih, ki jih je treba dejansko izvesti tako na državnih kot na lokalnih cestah, da se promet odvija varno, naj bo to ustrezna signalizacija, hodniki za pešce, kolesarske steze, skratka, varnost, preglednost. Tudi izobraževanje udeležencev v prometu je izjemnega pomena in prav je, da temu področju namenimo zelo konkretno pozornost tudi skozi ta zakon, ko zagotavljamo za izvajanje teh aktivnosti zelo konkretna sredstva. In mislim, da tudi vsak udeleženec v prometu, ko, kot pravi minister, plača vstopnico, da lahko vstopi z vozilom na cesto, bo zadovoljen, če bo vedel, da bo šla ta dajatev v sistem varnosti v cestnem prometu, in zaradi tega bo tudi sam imel mogoče manj, ne bom rekel stroškov ali pa kakšnih kritičnih trenutkov, ki bi ga lahko pripeljali do tega, da poškoduje premoženje, sebe, sopotnika ali pa druge udeležence v prometu. Tako so ta preventiva in ukrepi na tem področju izjemnega pomena in mislim, da je resnično zelo modro in potrebno, da ta sredstva namenjamo tako v državnem proračunu kot tudi v proračunu občin za ta namen.
Hvala. Še kdo? Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 5. člen in amandma Poslanske skupine Liberalne demokracije. Vidim samo eno roko, gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Imamo opravka z amandmajem, ki govori o ohranjanju oziroma o podpiranju tehnične kulture. Kolega je že omenil, da gre za starodobna vozila. Torej, imamo opravka z vozili, ki so starejša od 25 let, ampak to niso vozila, ki bi kar tako bila v skupini starodobnih vozil, pač pa so to vozila, ki morajo obvezno imeti certifikat pristojnih strokovnih služb, da so to res starodobna vozila, certifikat originalnosti. Ker je gospod minister opozoril zbor, da imamo opravka z zakonom, ki govori o dajatvi, ki omogoči, da vozilo lahko gre v promet, so to vozila, ki kljub vsemu morajo imeti tudi tehnični pregled in izpolnjevati vse pogoje, ki so pač potrebni, da je lahko vozilo v prometu. Torej, da so lahko registrirana. To so vozila, ki so v povprečju manj kot 5-krat v enem letu na cesti. To niso tovorna vozila, da se popravim - morda je v državi 15 ali 20 vozil, to so starodobna vojaška vozila, ki se občasno pojavijo v celotni državi. Za izvajanje neke gospodarske dejavnosti pa vemo, da 25, 30 let stara vozila niso uporabna in ne pridejo v poštev. Za primerjavo, zavarovalnice v Republiki Sloveniji zaračunavajo za tovrstna vozila samo 10% dajatve, ki pač je tukaj prisotna. Odbor se je lotil tudi tega amandmaja, ampak Zakonodajno-pravna služba je sugerirala, ker takrat smo bili pri šestem amandmaju, za katerega so rekli, da morda ni najbolj primeren. Zaradi tega smo kot poslanski klub vložili amandma k 5. členu, ki je bil takrat že plasiran na odboru in ni bila več možna obravnava pri tistem členu in zaradi tega smo skozi proceduro v Državnem zboru na plenarni seji vložili amandma k temu 5. členu in ocenjujemo, da bi upravičeno ta amandma lahko dobil podporo. Z ozirom na število vozil, ki jih je v državi Sloveniji, ocenjujemo, da nekih finančnih posledic ta amandma nima oziroma nekega izpada, ker 20% dajatev, ki je neka stimulacija, da se večje število vozil iz tega razloga tudi registrira, ki so malokrat na cesti, in da na ta račun pride toliko več prispevka iz naslova tega zakona, kot bi bilo sicer. Jaz računam, da ta amandma lahko doživi podporo in tudi ocenjujem, da se ministrstvo na osnovi konzultacij lahko odloči za podporo k temu amandmaju. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo o 5. členu? Gospod Veber.
Hvala. Tudi v naši poslanski skupini bomo podprli amandma k 5. členu, kajti starodobna vozila ne samo da ohranjajo tehnično dediščino in lastniki teh vozil, ampak je dejansko čudovita promocija neke tehnične kulture tako znotraj Slovenije kot tudi na vseh tistih prireditvah, kjer se ta vozila pojavljajo. Mislim, da je izjemno lepo, ko srečaš ali na domačih cestah ali tudi v drugih državah, vozila, ki vozijo v koloni in predstavljajo neko generacijo, nek tip vozil, ki je zagotovo izjemno častitljiv, ko ga pač srečaš v tej sodobni tehnologiji in pravzaprav v nekih trenutkih, ko nismo niti pozorni, kaj se dogaja v prometu, če pa se promet nekako kombinira tudi s temi starodobnimi vozili, je vse skupaj še bolj prijetno, bolj zanimivo. In prav je, da se pri teh vozilih upoštevajo te olajšave, kajti s tem dejansko veliko pripomoremo tudi k ohranjanju naše tehnične dediščine. Hvala.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister! Prav gotov bi bila olajšava za ta vozila dobrodošla. Gre kot je kolega Veber povedal, za ohranjanje kulturne, predvsem pa tehnične dediščine, ki sicer zna odtekati iz Slovenije v tujino. Marsikaj od tega se je že izgubilo. Tako nas opozarjajo predvsem zbiratelji iz različnih klubov, tudi obe organizaciji, ki izdajata te certifikate, se pravi, SVAMZ in pa SVS opozarjata na to. Res da je bilo veliko storjenega pred dvema letoma, ko so se prve zavarovalnice začele odločati za to, da znižujejo zavarovalne premije, do danes, ko so pravzaprav vse ugotovile, da je že zaradi tega kar veliko teh vozil v resnici registriranih, in mislim, da bi tudi država lahko pokazala tukaj gesto dobre volje. Finančni učinki prav gotovo bi bili pozitivni, tako, čez prst pogledano. To pomeni, da bi vsi tisti, ki imajo sedaj registrirano eno vozilo za tisto parado enkrat na leto ali dve, registrirali tudi druga vozila. S tem bi se tudi ta podoba skrbi za tehniško kulturo v Sloveniji izboljšala, obenem pa tudi še koga pridobila. Sicer se res da zgoditi, da bo to začelo pospešeno odtekati v tujino. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Že na matičnem delovnem telesu, Odboru za promet, smo o tem amandmaju se res pogovarjali in tudi iskali neke kompromisne rešitve, tudi predstavnik ministra ni dal odgovor negativen in tudi sam menim kot predlagatelj tega amandmaja, da ta kulturna dediščina oziroma ta tehnična dediščina v Sloveniji ni tako številčno velika in da je ta aktivnost, v Sloveniji kar cenjena in za take in drugačne namene bi bilo dobro, da bi vsaj neka spodbuda s te strani prišla, s strani države v korist tistih, ki ohranjajo to dediščino, ki ohranjajo ta vozila, ki tudi promovirajo in Slovenijo in tekmujemo in delajo razne stvari v dobrobit tako vozil kot društev itn. In ta prispevek bi bil minimalen za državo, za te, ki pa so lastniki teh vozil, ki jih imajo, pa je po mojem ena dobrodošlica, da to država tudi podpira. Zato jaz osebno podpiram ta amandma in upam, da ga bodo tudi ostali podprli v dobrobit te dediščine v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala lepa. Bi nadaljeval tu, kjer je kolega Janc končal. Dejansko smo poskušali na odboru za promet najti usklajen amandma. Vendar glede na to, da smo bili v obravnavi, mislim da, pri 8. členu in je bilo opozorilo s strani Zakonodajno-pravne službe, da to ne more se tam amandmirati, prešli pa smo že 5. člen, v katerem naj bi se to uredilo. Jaz sicer razumem odgovor s strani ministrstva, da s tem zakonom poskušamo slediti cilju zakona k stimulacijo ekološko ustreznih teh vozil in zaradi tega pri tistih vozilih, ki bolj obremenjujejo okolje, naj bi bile te dajatve večje, pri tistih, ki manj obremenjujejo, pa manjše. Glede na to, da ta vozila, tako kot je kolega Džuban rekel, morda petkrat, šestkrat zapeljejo v enem letu na cesto, in glede na to, da se predlaga v amandmaju, da plačajo 20% te višine nadomestila za uporabo vozila, in kot z vsemi ostalimi utemeljitvami, kaj pomenijo nekateri, mislim, pa, da tudi, kaj pomenijo za tehnično kulturo tudi naše države, bom tudi osebno podprl ta amandma k 5. členu.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi rekel takole, glede na to, da sem pravkar gospoda poslanca vprašal, da je teh vozil 500, mislim, da bi bilo dobro, da to zadevo podpremo.
Hvala. Še kdo? Ne, potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali čez 10 minut, to je ob 21.40 z glasovanjem, seveda.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljujemo sejo zbora, in sicer prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave. Hvala, da ste preverili delovanje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k Letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Državni zbor daje soglasje k Letnemu planu razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2008 z dne 25. 4. 2008." Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti DARS, d.d. iz naslova kreditov in izdaje dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji v višini 544,22 milijonov evrov. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaje v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo Predloga zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 44. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 2.a členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 13. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 22, proti 45. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 5. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske, gospod [[...]]V svojem imenu, gospod Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Samo za kolege, ki niso bili prej pri razpravi v dvorani, Vlada ta amandma podpira. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bajc, izvolite. V lastnem imenu.
Hvala lepa. Jaz bi nadaljeval tam, kjer je kolega Džuban končal. Tudi minister se je opredelil, da Vlada podpira ta amandma.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Besedo dajem predlagatelju predloga zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave še na tej seji. Prosim. Imate besedo, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na tej seji. Hvala lepa.
Hvala. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v sredo, 28. maja 2008, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o duševnem zdravju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o duševnem zdravju je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembi zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 37. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o upravljanju premoženja, pridobljenega s prodajo državnih deležev. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o upravljanju premoženja pridobljenega s prodajo državnih deležev je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 21, proti 44. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi z zaščito Slovencev, živečih na Kosovu." Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 13, proti 48. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Školča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Školča v zvezi z ukrepi za zmanjšanje socialnih razlik." Obrazložitev glasu; gospod Školč, v imenu poslanske.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zelo kratek bom. Te dni je Poslanska skupina SDS vložila zahtevo za izredno sejo, kjer se škandalizira glede določenih privatizacij v Republiki Sloveniji. Moje poslansko vprašanje se je nanašalo na obljubo vašega predsednika stranke in predsednika Vlade, da bo vse svoje moči posvetil zmanjšanju socialnih razlik in zmanjšanju revščine v Republiki Sloveniji. Podatki, ki jih je dal Umar, govorijo drugače. Moj vtis je, da predsednik Vlade teh analiz ne bere, če jih pa bere, jih ne razume. Zato bi predlagal, da podprete to razpravo, ki bo zagotovo dopolnila vašo idejo glede situacije v Republiki Sloveniji.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti glas? Ne. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 46. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Franca Žnidaršiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje mag. Franca Žnidaršiča v zvezi z usklajevanjem transferjev." Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 40. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Dušana Kumra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje gospoda Dušana Kumra v zvezi z odprodajo državnega premoženja." Obrazložitev glasu v imenu poslanske [[...]], dva sta dvignila roko - v svojem imenu. Gospod Germič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Gospod minister je včeraj na to vprašanje odgovoril, da je prodaja TDR-Metalurgija bil gospodarsko dober posel, ki ga je opravila država. Pokazalo se je, da je država premoženje prodala za 229.000 evrov, že v nekaj mesecih potem je novi lastnik prodajal samo dele te tovarne v milijonskih vrednostih evrov. Gospod minister ne želi posredovati podatkov ocenitve tega podjetja, ko govori o tem, da država ni želela prodati premoženja po delih, da ne bi prišlo do stečaja - je danes brez dela že več kot 200 ljudi. Mi bi želeli, glede na to, da je Slovenska demokratska stranka želela diskusijo o tem, da se razčistijo določeni načini prodaje državnega premoženja, bi želeli, da se opravi razprav o odgovoru gospoda ministra predvsem v luči, kako se bo poskrbelo za ljudi, ki so danes ostali brez dela, kajti zelo cinično je zvenela njegova izjava, da izguba delovnih mest se ne bo dosti poznala. Kako naj vladajoča stranka in gospod minister, ki prihaja iz te stranke, odgovori tem delavcem, ki so danes brez dela. Odprtih je še vrsto vprašanj. Na kakšen način se je prelilo več milijonov evrov, za katere danes pravzaprav ne vemo, kje so, od prodaje neposlovnega premoženja, ki so se zgodili s soglasjem Holdinga Slovenskih elektrarn, ki je v 100% lasti države. Če seveda želimo imeti transparentnost in čisto vest do ljudi, ki so izgubili službo v dobrem letu, ko je bilo to premoženje prodano, potem sem prepričan, da boste podprli, da opravimo razpravo o odgovoru gospoda ministra na to vprašanje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Tudi to je eno od tistih vprašanj, če bi omogočili razpravo o njem, bi se izognili tej posebni seji, ki jo SDS zahteva. Če bi SDS zares želel razčistiti stvari, o katerih ljudje v Sloveniji govorijo, potem bi to sejo podprl. Te seje zagotovo poslanci SDS ne bodo podprli, ravno zato, da bi pozornost preusmerili na druge stvari. Kadar poslanci opozicije, pa tudi drugi, ki niso blizu predsedniku Vlade, sprašujejo o stvareh, kjer se kažejo, bom rekel, prstni odtisi vladajoče stranke, takrat se glasuje proti razpravi. Kadar se kaže, da bi kdo moral polagati račune, takrat se sklicuje izredna seja. Če imate voljo polagati račune pred državljankami in državljani, potem pač to razpravo podprite. Gospod Pukšič, tudi za vas bi bilo to dobro, ne nazadnje je to v eni od [[...]]Gospod predsednik, mislim, da z oporo, ki jo dajete tem svojim kolegom, ste, bom rekel, skrajno žaljivi do instituta poslanskih vprašanj in do odločanja o proceduralnih predlogih. Nekako sram me je, da sem sedel svoj čas na stolu, na katerem vi sedite. To se nikoli ni dogajalo, tako kot se dogaja danes.
Gospod Školč. Mislim, da ste dobili to, kar ste želeli s svojo provokacijo pri gospodu Pukšiču. želi še kdo? Gospod Kumer.
Hvala lepa. Bom izredno kratek. Spoštovane kolegice in kolegi! Predvsem bi na nek način apeliral na vas, da če zares mislite v mesecu juniju, da v Državnem zboru opravimo neko razpravo o državnem premoženju, ki je na tak ali drugačen način odšlo v nepooblaščene roke, da podprete razpravo o teh malih "tajkunčičih". In tukaj gre za ene od malih "tajkunčičev" kot uverturo v to razpravo. Če tega predloga ne boste podprli, potem sem lahko vnaprej prepričan, da ne menite in ne mislite o tej problematiki resno razpravljati.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala. Pričakujem, da bodo vsi poslanci in poslanke podprli predlog za razpravo o odgovoru ministra Viranta na to vprašanje, zaradi tega, ker so ministri pred Državnim zborom prisegli, da bodo delovali v skladu z zahtevami za blaginjo vseh. In podpisali so etični kodeks. To, kar se zadnje čase dogaja v Državnem zboru, kjer ministri nespoštljivo odgovarjajo na vprašanja poslank in poslancev, kjer ob tem nespoštljivem ravnanju niti predsednik Državnega zbora ne zaščiti integritete poslank in poslancev, bi bilo dobro opraviti neko razpravo o tem, kaj pa dejansko ta Vlada naredi za konkretne ljudi, ki ostajajo brez zaposlitve ob tem, da je država svetila zraven, mislim pa na Vlado v tem primeru seveda, ko se je podpisovala pogodba in ko bi morala biti Vlada skrbnica dobrega gospodarjenja. Slabo izkaznico si pišemo in ne čudite se, če ima Državni zbor zmeraj manjši ugled med ljudmi. Zdaj je priložnost, da razpravljamo o tem, kaj se je dogajalo, ker je to vzorec, ki se ponavlja. Minister Vizjak ne ve nič o Palomi, ne ve nič o Metalurgiji v Rušah, ve pa, 13% v Muri, pa še tam nič konkretnega ne naredi. Dajmo se pogovarjati o tem, ne o 81-ih podjetjih, za katere ste ugotovili, da je vse v redu. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 29, proti 35. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Pavla Gantarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje dr. Pavla Gantarja v zvezi z dodelitvijo radijskih frekvenc." Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 45. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Germiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Germiča v zvezi z učinki prodaje delnic v državnih podjetjih." Gospod Germič, v lastnem imenu. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik še enkrat za besedo. Gre za isto vsebinsko vprašanje. Gospod minister, še enkrat poudarjam, je poudaril, da gre za zelo transparenten postopek. Jaz se, spoštovane kolegice in kolegi, res čudim, če vam gospod minister da takšno izjavo, da niste pripravljeni podpreti razprave o njegovem odgovoru, kjer bi seveda lahko ta postopek tudi vsebinsko razložil. Še enkrat poudarjam, na dve pisni vprašanji, ki sem mu jih naslovil, prvo - novembra lani in drugo - februarja letos, ne želi podati poročila o cenitvi tega podjetja. Ne želi. Ko govori o tem, da ni prišlo do prodaje po delih, tega podjetja, s strani HSE-ja, je zelo hitro HSE dalo soglasje za prodajo delov tega podjetja, čeprav je bilo s pogodbo zapisano, da se v teh delih pričakuje ohranitev delovnih mest, razširitev proizvodnih kapacitet in razširitev in posodobitev programov. Tega ni. In danes so ljudje ostali brez dela. Hkrati minister govori, da bo poskrbel za zaposlene in da bo HSE skrbno ravnal v odnosu do zaposlenih. Potem se jaz sprašujem ali ni pošteno do teh ljudi, da bi za neizpolnjene obveznosti iz te pogodbe, ki bi morali imeli po tej pogodbi zaposlitev do konca leta 2009, da to obveznost prevzame HSE. Povejte tudi, da ste proti takšnim rešitvam, proti ljudem, ki so več kot 80 let ustvarjali premoženje tega podjetja. In želimo, da opravimo razpravo o teh vprašanjih. O vprašanjih, na katere do danes ni bilo jasnih odgovorov. In če boste res cenili socialno državo, ki je zapisana v ustavi, sem prepričan da boste z glasovanjem pokazali tudi odnos do vaših razumevanj socialnih vprašanj. Jaz upam, da boste tokrat napako prejšnjega glasovanja popravili.
Hvala. Še kdo? Očitno je več rok. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz nikogar več ne bom prosil in samo nekaj bi vam povedal na to temo. Jaz bom seveda ob tej razpravi, o tajkunizaciji, vse te podatke in dokumente imel tukaj na mizi, da ne bo kdo rekel, da se sprenevedam in da sem govoril na pamet. Povem vam pa danes, poslanci iz vladajoče koalicije, 2006 je bila s strani Vlade in holdinga podpisana obvezujoča pogodba, ki se je čez mesec dni začela kršiti s pomočjo in vednostjo tega holdinga in te vlade. In človek, ki je kupil tovarno za 200.000 evrov je v slabem letu dni zaslužil 35-kratnik tega svojega vložka. In o tem denarju se zaenkrat ne ve, kje je. Ob tem pa še velike vsote nekaterih drugih stvari. Še enkrat pravim, to je neka uvertura, če hočete zares razpravljati o teh zadevah. To ni bila podpisana pogodba, to se ni dogajalo v letu 1992, pa 1995, pa 2000, ampak 2006. In leto in pol je danes minilo. Nekdo je pobral denar v žep, 200 delavcev pa je prejšnji teden dobilo delavske knjižice. Tako to izgleda. In vi o tem očitno nočete nič spregovoriti.
Hvala. Gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz tudi iskreno in zelo odločno podpiram, da se ta razprava izvede. Zato, ker sem jaz nekdanji delavec te tovarne, zato, ker sem jaz župan v občini, kjer ta tovarna stoji, zato, ker bo posledice v glavnem, razen delavcev, trpela občina in zato, ker sem jaz to spremljal vsaj dobre pol leta. In po razpravah, ki jih slišim, po vprašanjih, ki so bila ministru poslana in po odgovorih, ki jih je minister posredoval v Državni zbor, vidim, da vem o tem največ jaz. In zato bi rad, da bi se ta razprava odprla, da bi lahko v tej razpravi tudi sodelovali, kajti pri postavljanju vprašanj ministrom pač tega ne moremo storiti. Zato, da se ne bo opletalo s podatki sem in tja in levo in desno, je prav, da se takšna razprava izvede. Da se ugotovi kdo in kaj je zakrivil, in da se iz tega potegnejo tudi določene konsekvence. Jaz sam se strinjam, da je bilo najbrž narejenih kar nekaj poslovnih napak. Sam vem, da je skrbnik pogodbe zapravil več deset tisoč evrov za revizije, ki nam niso na vpogled, ki nam jih ne dajo, če jih terjamo. In vem, da vodstvo HSE-ja, ko je bilo opozarjano na slabosti, od lanskega poletja naprej ni napravilo nič. Na mojih pet zahtev, da se sestanejo z mano, ni bilo niti negativnega odgovora, niti tega ne, da se nočejo sestati z mano.
Hvala. Še kdo? Gospod Školč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Prihaja čas, ko je potrebno razmisliti, ali naj poiščemo druge načine, da se pred ljudmi govori o teh napakah in krivicah. Spomnil bi vas, da je bilo leta 88 recimo marsikaj prepovedanega in da se je zato o teh stvareh govorilo na javnih sejah izven inštitucij. Zagotavljam vam, da bomo našli načine, da če nam ne boste dovolili o teh stvareh govoriti v tem parlamentu, da bomo govorili o njih pred parlamentom, da bomo zagotovili ustrezno prisotnost javnosti in da bodo ljudje, ki ste jih pokradli, lahko o teh stvareh govorili. S tem, ko se ne omogoči diskusija v parlamentu, s tem, ko se opoziciji ne dovoli, da v štirih letih izglasuje eno samo diskusijo o stvareh, ki niso odobrene v SDS-u. Oprostite, dve sta že bile, tri v štirih letih je mogoče preveč, pustimo, čigava je bila to želja. S tem, ko tega ne dovolite nas silite, da postavljamo pod vprašaj nekaj, kar se v demokratični Evropi ne bi smelo postavljati pod vprašaj. Zagotavljam vam, še enkrat, če ne boste dovolili, da o teh stvareh govorimo v parlamentu, bomo poskrbeli, da bodo ljudje govorili o njih povsod, da bodo o tem plačani oglasi in da bo ta sramota šla v svet.
Hvala. Gospod Moge, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi. Daleč je Maribor, še dlje so Ruše in problemi, ki tam nastajajo. So se giganti v Mariboru rušili, to državo ni kaj dosti brigalo, ampak Maribor je bil vedno toliko pokončen, da se tam ni zgodila revolucija, ki bi pripomogla k temu, da ne bi prišlo do osamosvojitve. Brcanje delavcev, je za nas mačji kašelj, spoštovane kolegice in kolegi, izgleda, za tiste, ki tega ne boste podprli. 320 ljudi je. Je pa še nekaj povezano s tem, veste, koliko je morale v nas. Član nadzornega odbora je bil eden vodilnih funkcionarjev Socialdemokratske stranke v Rušah [[...]]pardon, SDS-a, se oproščam, Slovenske demokratske stranke, dobro, kolega Anderlič. Še nekaj, ta mož, ki je to kupil, je dobil potem koncesijo, državno koncesijo, za izgradnjo doma starostnikov tako v Lovrencu kot v Rušah. In če to ni primer, o katerem bi se tu razpravljalo, potem oprostite, naj me, če vzamem Beograd, vrag vzame. In dobro bi bilo, da bi to reč podprli in da bi to reč tukaj razčistili za dobro nas samih, naše notranje higiene, da te stvari pogledamo in tudi navsezadnje za dobro tistih ljudi, ki so bili ob tem zelo prizadeti, kajti Ruše so stale, delale leta in leta s tem, da so s to tovarno, ki so jo imele, polnilne tudi državni proračun in ljudje so leta in leta delali na tem. In da bi vsak dvom o tem, da je v tem primeru šlo kakorkoli za strankarsko vpletenost, da bi vsak dvom o tem odpadel, da minister in ostali niso v redu ravnali, bi bilo dobro takšno razpravo v Državnem zboru odpreti, zato bom jaz ta predlog z velikim veseljem podprl.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 34, proti 30. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo kot je navedena v sklepu, ki je bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mitje Slavinca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje dr. Mitje Slavinca v zvezi s spoštovanjem oddajne teorije pri javnih razpisih." Gospod Slavinec, v imenu poslanske. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V imenu poslanske skupine vam predlagam in vas hkrati prosim, da podprete predlog, da napravimo razpravo o odgovoru na moje poslansko vprašanje. Ne gre samo za ministra Vizjaka, saj je bilo poslansko vprašanje, zastavljeno dvema ministroma, ministru Vizjaku in ministru Zveru, mišljeno, in tako sem tudi v samem poslanskem vprašanju povedal, pa je bil tudi drugim ministrom. Gre za zelo enostavno zadevo, in sicer, zakaj bi se moral nekdo iz Lendave, iz Murske Sobote, Podkorna, Obrežja, Kopra zaradi mene nenazadnje tudi iz Juršincev zjutraj ob devetih odpraviti na pot, da bi vlogo za prijavo na nek razpis, oddal do 12. ure na ministrstvu, če lahko to, podobno kot Ljubljančani, naredi petnajst minut prej, petnajst minut prej odda na svoji matični pošti. Samo za to gre in nič drugega. [[...]] [[Nemir v dvorani.]] [[...]]
Gospod Slavinec, izvolite, imate samo vi besedo.
Hvala lepa. Torej, še enkrat ponavljam. Zelo enostavna zadeva. Gre samo za eno in enostavno stvar, da namesto tega, da je treba razpis, ampak na mnogih ministrstvih, ne samo na tem, ki je naveden, oddati fizično do 12. ure ali ga poslati recimo v petek, cel vikend prej, da pride v ponedeljek do 12. ure na to ministrstvo, namesto tega, da bi ga lahko vsak širom Slovenije oddal na svoji matični pošti tistega istega dne do te iste ure. Ali pa seveda, če je blizu ministrstva, fizično odnesel. In samo to, samo to vam predlagam, da naredimo, da naredimo v dobrobit večje enakopravnosti in bolj enakih možnosti v Sloveniji. Ker minister nekako ni razumel vseh stvari, vas prosim, da to stvar podpremo, in če bo podprta, vam zagotavljam, da bomo naredili zelo zelo veliko korist vsem, ki živijo izven kotline. Hvala.
Hvala. Gospod Sok, v lastnem imenu? Izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da dr. Slavinca nisem čisto nič razumel, kar je želel povedati, tako da ne morem tega podpreti.
Hvala. Ker je več rok, odpiram prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Prosim, vsi ki to želite, se prijavite. Gospod Slavinec, izvolite.
Hvala lepa. Kolega Sok me ni razumel. Zato bom sedaj še v svojem lastnem imenu ponovil [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]po prleško ne bi znal, po prekmursko bi lahko. Hvala lepa. Torej, še enkrat ponavljam. Kolega Sok, nekdo iz Ormoža želi oddati prijavo na razpis, katerikoli. Rok za oddajo je ob 12. uri na ministrstvu, mora biti prijava tam, ob tej uri tam. Kaj to pomeni? Ali se usede, iz Ormoža je tudi dobri dve uri do Ljubljane, ali se usede več kot dve uri prej, se pelje tja, tam odda in se pelje nazaj. Izgubil je čas, ima s tem določene stroške - bistveno večjo, kot nekdo iz Ljubljane, ki se sprehodi čez cesto in to odda. Ali ne bi bilo mogoče bolje, da se nekdo iz vaše občine, tega istega ponedeljka sprehodi do sosednje pošte čez cesto in tam odda? To je vsebina mojega poslanskega vprašanja in pobude. Torej, da se zadeve vrednotijo ali je vloga na nek razpis prišla do ministrstva, do tega in tega dneva ob tej in tej uri, ampak ali je bila takrat oddana na ministrstvo ali na katerikoli pošti po Sloveniji tega istega dne do te iste ure. S tem vsem Slovencem zagotovimo bolj enakopravne in enake pogoje pri oddaji razpisov - v celotni Sloveniji. In kaj se bo zgodilo? Zaradi tega nič bistveno drugačnega kot da bo, ker gre za pošte v Sloveniji in ker gre običajno za rok za oddajo v ponedeljek, zadeva v torek tam, v sredo odpirajo ker imajo 60 dni ali pa vsaj 45 dni za oddajo, čisto nič pri samem postopku. Še enkrat, kot vidite ena zelo konstruktivna stvar. Mislim, da jo vsak pri zdravi pameti enostavno podpre. Hvala za zdravo pamet.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Jaz bom ta konstruktivni predlog gospoda Slavinca z veseljem podprl. Je pa res, da je težko v času, ko ura kaže toliko kot kaže, razumeti vse stvari. Je pa res, da je bila takrat, ko smo postavljali poslanska vprašanja, ura bistveno bolj zgodnja, koncentracija bistveno višja. Je pa res, ko je gospod Slavinec to poslansko vprašanje postavljal, nas je bilo tukaj, mislim da, 6, če sem si prav zapomnil, in takrat je imel na voljo bistveno več časa, tudi za vas, ki določenih stvari ne razumete. Gre res nično za konstruktiven predlog, lahko ga pa razumemo tudi v smislu decentralizacije oziroma lažje oblike prijavljanja posameznikov, bodisi iz Ormoža, Juršincev, Kopra, Kranjske Gore, Novega mesta ali od kod drugod, da se lahko enakovredno prijavljalo na te razpise. In zadnje tri dni so vas bila polna usta decentralizacije, zato ne dvomim, da boste to rešitev oziroma ta predlog z veseljem podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 43. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Darje Lavtižar Bebler bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo dr. Gregorja Viranta na poslansko vprašanje gospe Darje Lavtižar Bebler v zvezi z Novelo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju." Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 43. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Srečka Prijatelja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet mag. Radovana Žerjava na poslansko vprašanje gospoda Srečka Prijatelja v zvezi z razvojem in obnovo Slovenskih železnic." Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 42. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Milan M. Cvikla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi s sodelovanjem Urada za varstvo konkurence in Agencije za trg vrednostnih papirjev." Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 44. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Saša Pečeta bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje gospoda Saša Pečeta v zvezi s prodajo državnih deležev." Gospod Peče v lastnem imenu.
Hvala lepa. V kolikor bi Državni zbor izglasoval omenjeno razpravo, torej razpravo o prodaji kapitalskih naložb Soda, Kada in tisti, ki je v neposredni državni lasti, bi lahko poleg obtoževanja o tajkunstvu tudi opravil razpravo. Torej pomeni, da ne bi kazali samo s prstom, ampak bi se lahko soočili argumenti. Z drugimi besedami, po moji oceni bi s podporo tovrstni razpravi dali pod drobnogled v okviru te razprave vse tiste prevzeme, ki niso krojeni z besedo tajkunstvo na podlagi strankarske pripadnosti. Hvala.
Hvala. Gospod Gulič, v lastnem imenu?
V imenu poslanske skupine.
V imenu poslanske skupine. Izvolite.
V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo predlog za razširjeno razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo podprli. Namreč, gre za to, da se za vsemi temi zgodbami, o katerih je govoril tudi kolega Sašo Peče, skriva vrsta malih pridobitnikov. Zdaj, če imamo tam nekje že imenovane tajkune, določene, potem seveda se tukaj skrivajo cele mlake "tajkunčičev" in "tajkunčičičev". Zelo veliko je tega. Oba sklada delata zelo nepregledno, podatkov ni, nekatere zadeve gredo očitno kar nepotistično med gospodom Bajukom in gospodom Pogačarjem in tako naprej, in tako naprej. Jaz upam, da boste tudi koalicijski poslanci to podprli, ne po nesreči, ampak storite kaj tudi tako čisto zares iz sebe. Konec koncev bo to razsvetlilo tudi marsikatero od vaši zgodb. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok, v lastnem imenu? Izvolite.
Čisto na kratko. Kolega Guliča bi rad opomnil, da je verjetno mislil na gospoda Pogačnika, ne Pogačarja. Torej vse, kar ve o tem povedati je, da sploh ne ve, kako se direktor Soda piše. Če pa ga še malo spomnim, če dovolite, Državni zbor je obravnaval poročilo o delovanju Soda. Torej to, kar je on rekel, da ta dva sklada delata netransparentno in da prihaja tukaj do odtujevanj in tako naprej, ne drži. Če pa je to imel za povedati, pa bi lahko takrat, ko smo obravnavali poročilo, ki ga je Državni zbor, mislim, da večinsko ali pa celo soglasno, podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 68 poslancev in poslank, za je glasovalo 23, proti 41. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.