Spoštovani kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, spoštovane gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 18. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Darja Lavtižar Bebler, Melita Župevc, Vasja Klavora, Miro Petek, Zmago Jelinčič Plemeniti, mag. Branko Grims, Gvido Kres, Marjan Bezjak, Milenko Ziherl in Jožef Jerovšek. Vse navzoče najlepše pozdravljam! Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA – PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O UDELEŽBI DELAVCEV PRI DOBIČKU. Državni svet je na 19. izredni seji 26. maja 2010 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku o njem ponovno odloča. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta, gospodu Borutu Mehu.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Za člane Državnega sveta je vedno nekaj posebnega, če dobimo priložnost govoriti v Državnem zboru, pa četudi je to samo pet minut. Žal smo državni svetniki običajno v tej dvorani, ko pojasnjujemo razloge za sprejetje zahteve, da se ponovno odloča o zakonu, in nekateri nas morda gledate zato tudi kot nergače, pa moram reči, da to nismo; verjemite, da so tudi naše odločitve temeljito pretehtane. Danes boste ponovno glasovali o Zakonu o udeležbi delavcev pri dobičku. Vsi skupaj imamo priložnost, da ponovno premislimo, ali je zakon, takšen, kot je bil sprejet, res to, kar potrebujemo, kar bo prispevalo k večji motiviranosti za delo, k večji konkurenčnosti našega gospodarstva in bo posledično tudi prispevek h gospodarski rasti, ki jo zelo zelo potrebujemo. Ne, prav gotovo zakon z obvezno udeležbo delavcev pri dobičku ne bo prispeval k boljšemu položaju gospodarstva. To si upam trditi z vso odgovornostjo. Tisti, ki govorijo nasprotno, se bodo morali soočiti tudi s podatki. Že danes je Slovenija med državami, kjer so plače v zadnjem obdobju najbolj naraščale; to govorijo tudi podatki Eurostata, čeprav to še ne pomeni, da so plače visoke ali previsoke. Slovenija beleži padanje gospodarske aktivnosti, to so podatki Umarja. Na lestvici konkurenčnosti, seveda so lahko o njej debate, vendar smo padli za preko 20 mest in z uveljavitvijo tega zakona bomo še manj zanimivi za domače, posebej pa še za tuje vlagatelje. Najhuje pa je to, da zakon izžareva nezaupanje v delodajalce, lastnike. Kar naenkrat so za vse krivi slovenski delodajalci in podjetniki, kot da nimamo opraviti z globalno krizo, to pa je resnično zakuhal pohlep in predvsem pohlepen finančni kapital. Ti slovenski lastniki so kar naenkrat nesposobni motivirati svoje delavce, zato morajo po zakonu obvezno deliti dobiček tudi zaposlenim, ker tega sicer ne bi storili. Nihče pa ne pove po resnici, da je bila dosedanja zakonska ureditev delitve dobička nesmiselna, predvsem pa nestimulativna, kajti nestimulativna je bila z davčnega vidika in tisti podjetnik, ki je po dosedanji ureditvi delil dobiček, je treba reči, da je ravnal zelo nespametno, da ne uporabim kakšne slabše besede. Rešitve, ki jih prinaša zakon, so sicer všečne za dnevne politične potrebe, rezultirale pa se bodo v tem, da tudi v prihodnje ne bo strukturno pomembnejše delitve dobička, lahko bo celo dobička manj, predvsem pa bo naše poslovno okolje, še enkrat, za vlagatelje veliko manj zanimivo. In še nekaj o motivaciji: kar je obvezno predpisano z zakonom, prav gotovo ni motivacijsko. Gre namreč v tem primeru samo za dodatni socialni korektiv, gre za dodatno obdavčitev dobička. To so dejstva. Nimam časa, da bi predstavljal vse argumente, ki smo jih nizali ob obravnavani v Državnem svetu od nesorazmernosti, nasprotja z načelom prostovoljnosti, neenakosti in še bi lahko našteval. Čudi pa me, da se v času krize še vedno pogovarjamo samo o delitvah, ne pa, kako ustvariti pogoje, da bomo lahko sploh delili. Ob koncu bi opozoril še na nedoslednosti. Državni zbor je zakon obravnaval po nujnem postopku, čeprav za to niso bili dani pogoji. Še slabše pa je to, da je bil zakon, kot ga je pripravila Vlada, podprt s strani vseh socialnih partnerjev, to, kar imamo danes pred seboj, pa je nekaj povsem drugega. Tako spremenjen zakon bi moral predhodno dobiti vsaj minimalni konsenz Ekonomsko-socialnega sveta. Sprašujem, ali tudi socialnega dialoga v okviru Ekonomsko-socialnega sveta ne rabimo več? Preseneča pa še to, da Vlada zakona, takega kot je bil sprejet, ne podpira. Spoštovani, resnično vas prosim za ponovno premislek in upam, da bomo dobili priložnost, da ponovno razpravljamo o zakonu, ki bo sledil temeljni ideji. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevo Državnega sveta je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora, gospodu Matjažu Hanu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da aplavzi niso potrebni pri takšnem stališču, pa vendarle. Odbor za gospodarstvo je na 14. nujni seji 8. junija 2010 kot matično delovno telo obravnaval predlog Državnega sveta za ponovno odločanje o Zakonu o udeležbi delavcev pri dobičku, ki ga je v Državni zbor za obravnavo predložila Vlada in ga je Državni zbor sprejel na 17. seji 2010. Seji odbora so prisostvovali, tako kot po navadi, predstavniki Državnega sveta, Ministrstvo za gospodarstvo, Zakonodajno-pravne službe, Trgovinske zbornice, Zveze svobodnih sindikatov, Združenja svetov delavcev in tudi predstavniki Urada predsednika Republike Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Vlade, ki je Državnemu zboru predlagala, da zakona pri ponovnem odločanju ne potrdi; z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki med drugim meni, da zakonska določitev obvezne udeležbe delavcev pri dobičku ni ustavno sporna, ter z gradivom Združenja sveta delavcev v Sloveniji, ki ocenjuje, da je veto v celoti neutemeljen, zato je predlagalo Odboru za gospodarstvo, da zakon ponovno podprete, predlaga Državnemu zboru, da ga še enkrat izglasuje s potrebno večino. Seja je potekala tako, da je uvodoma poročevalec Državnega sveta, gospod Meh, zahtevo za ponovno odločanje o Zakonu o udeležbi delavcev pri dobičku dokaj podrobno predstavil, pri čemer je poudaril, da sprejeti zakon prinaša rešitev, ki je sicer morebiti dopadljiva, je pa za slovensko gospodarstvo izredno nevarna. Predlog zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložila Vlada, je bil pozitivno sprejet, in podprt z vseh strani, sprejeti zakon pa predstavlja nekaj povsem drugega, saj v bistvu spreminja temeljni koncept udeležbe delavcev pri dobičku, pri čemer ni več orodje delodajalca za motiviranje zaposlenih, temveč predstavlja socialni korektiv oziroma morebiti celo dodatno obdavčitev dobička. Glede na to so v Državnem svetu mnenja, da je o njem treba ponovno odločati. Nato sta predstavnici Zakonodajno-pravne službe in Vlade zelo na kratko predstavili še njuni mnenji. V razpravi ter v okviru obrazložitve glasu k predlogu mnenja odbora je pretežna večina članov odbora podprla sprejeti zakon ter zavračala argumente Državnega sveta, saj gre za stare in že ovržene očitke. Ponovno pa so opozarjali, da je na podlagi podatkov mogoče ugotoviti, da veljavni zakon o udeležbi delavcev pri dobičku ne prinaša rezultatov, zato je potrebna korenitejša sprememba. Načelo prostovoljnosti očitno ne deluje, zato je treba ponovno potrditi obveznost o udeležbi delavcev pri dobičku, saj bodo le na ta način delavci tudi dejansko lahko participirali pri dobičku, ki so ga tudi soustvarjali. S tem bodo delavci bolj motivirani za dobro delo, poleg tega pa jim bomo tudi priznali, da z vidika podjetja ne predstavljajo samo stroška dela. Menili so, da je čas za tektonske premike v razmišljanju glede na funkcijo kapitala in dela v Sloveniji, pri čemer lahko Slovenija postane nov zgled za države, ki želijo imeti socialno povezano ekonomijo in socialno povezano družbo. Poudarili so tudi, da je bila v 3. členu sprejeta kompromisna rešitev, ki ne prinaša popolne obveznosti delitve dobička delavcev, saj ta obveznost nastane le, če se skupščina družbe odloči, da bo delila več kot 25 % bilančnega dobička. Lastniki imajo tako še vedno možnost za svobodno odločanje, da dobička ne bodo delili ter bodo raje vlagali v razvoj oziroma bodo delili manj kot 25 % bilančnega dobička. V zvezi z očitki iz zahteve Državnega sveta, da je s sprejetjem zakona ogrožena konkurenčnost slovenskega gospodarstva, pa je bilo izraženo mnenje, da s tem zakonom konkurenčnost ne more biti ogrožena, jo je pa gotovo treba izboljšati z drugimi ukrepi. Izraženo je bilo tudi strinjanje z argumenti Državnega sveta, zaradi katerih pri ponovnem odločanju dejansko ne kaže podpreti zakona, in sicer zlasti zaradi njegovega negativnega učinka na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Obširnejša razprava o zahtevi Državnega sveta pa se v nadaljevanju seje ni razvila, saj je večina opredeljenih članov odbora sprejela proceduralni predlog, da se razprava zaključi ter preide na glasovanje o predlogu mnenja. Opozorjeno je namreč bilo, da se v razpravi le ponavljajo že znani argumenti iz predhodnih razprav na seji odbora in Državnega zbora ter s tem le poglablja razlike med nasprotniki in zagovorniki sprejetega zakona. Odbor je nato z večino glasov vseh članov, 8 za, 5 proti, sprejel mnenje, da je Zakon o udeležbi delavcev pri dobičku ustrezen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade mag. Darji Radić, državni sekretarki Ministrstva za gospodarstvo. Izvolite.
Hvala, predsedujoči za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci! Vlada je na podlagi zahteve Državnega sveta ponovno proučila predlog zakona in na tej podlagi tudi sprejela mnenje, da sprejeti zakon o obvezni udeležbi delavcev pri dobičku ni primeren in zato predlaga, da Državni zbor ob ponovni obravnavi tega zakona ne potrdi. Ugotovili smo namreč, in večkrat smo že izpostavili, da ima uvedba obvezne udeležbe delavcev pri dobičku vrsto negativnih vplivov na slovensko gospodarstvo. Najprej naj še enkrat omenim, da bo negativno vplivalo na dotok tujih neposrednih investicij in da praktično s takšnim ukrepom izničimo vse ostale ukrepe, ki jih Vlada sicer izvaja z namenom spodbujanja tujih neposrednih investicij. Vlada daje finančne spodbude, promovira Slovenijo kot državo, ugodno za tuje neposredne investicije, z uvedbo tega prikritega davka, se seveda vsa ta prizadevanja izničijo. Drugo dejstvo je, da bo z uvedbo obvezne delitve dobička prišlo do bega kapitala iz Slovenije, prišlo bo do selitve slovenskih podjetij v druge države. Spoštovane poslanke in poslanci! Zavedati se je treba, da živimo v globalnem svetu, da je Slovenija država članica Evropske unije. Slovenija ni zaprto gospodarstvo. Slovenija in slovenska podjetja konkurirajo na trgu s kitajskimi podjetji, ki nimajo nobene socialne komponente. Slovenska podjetja konkurirajo s podjetji v drugih državah Evropske unije, ki vse, z izjemo Francije, pa še ta zelo v omejenem obsegu, nima obvezne udeležbe delavcev na dobičku. Druge države Evropske unije uporabljajo udeležbo delavcev na dobičku na prostovoljni podlagi kot enega od možnih motivacijskih elementov za povečanje uspešnosti poslovanja podjetij. Teh dejstev se je treba zavedati. Verjemite, nimamo nobenega mehanizma in ni nobene ovire, da se naša podjetja ne bi selila zelo blizu, čez mejo, samo nekaj kilometrov in tam ustanavljala svoja podjetja, druga podjetja ali svoje dobičke, ki se bodo ustvarjali v Sloveniji, preko transfernih con peljala v druge države. Skratka, negativnih vplivov tega zakona je ogromno. Kot sem že rekla, vse ostale države Evropske unije upoštevajo prostovoljno udeležbo na dobičku kot enega od motivatorjev za povečanje uspešnosti poslovanja podjetij. Tudi ambicija vladnega predloga tega zakona je bila, da spodbudi slovenska podjetja k uvedbi tega motivatorja, se pravi udeležbe delavcev na dobičku, s katerim bi lahko povečale uspešnost poslovanja podjetij, vendar na prostovoljni podlagi. Samo na ta način lahko govorimo, da bo ta zakon spodbujevalno vplival na podjetja. S tem, ko uvajamo obvezno delitev dobička, seveda to za slovenska podjetja predstavlja nič drugega, kot novo obveznost, ki jim še poslabšuje pogoje poslovanja v Sloveniji in s tem še poslabšuje njihov konkurenčni položaj, ponavljam, na globalnem trgu. V skladu s tem še enkrat na koncu poudarjam: Vlada je zavzela stališča, da zakon ni primeren, in zato predlaga Državnemu zboru, da ga ne potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Sloveniji do leta 2008 nismo imeli sistemskega zakona, ki bi urejal udeležbo delavcev pri dobičku. S sprejetjem zakona je bila udeležba delavcev pri dobičku sicer mogoča, vendar ni bila davčno ali kako drugače spodbujena in je do 20. 4. 2010 v register pogodb, ki ga vodi Ministrstvo za gospodarstvo, bilo vpisanih le 24 družb. Zaradi tega v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog novega zakona, ki bo poskusil zagotoviti večjo odzivnost. Naj povem uvodoma, da bomo v poslanski skupini tokrat glasovali vsak po svoji vesti, vendar naj ob tej priložnosti vseeno povem dvoje: delo kot eden od dveh ključnih produkcijskih dejavnikov v podjetju nesporno prispeva k ustvarjanju dodane vrednosti podjetja. Če lahko delavci v času gospodarske krize s svojim odrekanjem pripomorejo k obstoju podjetij, bi bilo mogoče pošteno, da so v dobrih časih in ob uspešnem poslovanju podjetja tudi ustrezno nagrajeni. Delavke in delavci bi morali deliti usodo podjetij takrat, ko so v podjetjih slabi časi, in seveda tudi takrat, ko so ti časi dobri. Nedolgo tega smo imeli dobre čase, čase debelih krav, kot mnogi pravite in poudarjate. Delavci takrat niso imeli ničesar od tega. Še več, v Sloveniji smo imeli proteste zaradi plač. Vmes so te debele krave pocrkale, z njimi pa so šli tudi delavci na cesto, žal. Naj se na kratko odzovem tudi na mnoge, po moji oceni, manipulacije v zvezi z zakonom, ki so zadnje čase prisotne. Naj poudarim, da je predvidena udeležba delavcev na dobičku omejena na višino njegovih dveh povprečnih mesečnih plač oziroma na maksimalno 5.000 evrov bruto. To bom ponovil še enkrat: da je predvidena udeležba delavcev na dobičku omejena na višino njegovih dveh povprečnih mesečnih plač oziroma maksimalno 5.000 evrov bruto, če bi slučajno povprečje plač seveda preseglo tisti znesek. Torej raznorazne interpretacije, kako bo v družbah z enim ali dvema zaposlenima treba 10.000 evrov deliti med zaposlene, ne držijo. Navedbe, da bodo s tem okrnjene investicije podjetij, ki naj bi denar namesto v investicije morali deliti med delavce, po moji oceni tudi ne držijo, kajti denar se za te namene nameni že prej. V čistem dobičku podjetja pa ostane le dobiček, namenjen delitvi med delničarje. Je pa res, da bi se s tem nekaterim investitorjem, ampak največ za četrtino, podaljšal čas, v katerem lastniki pričakujejo, da bo poplačan njihov vložek. Vendar tudi ta strah ne velja za novoustanovljene podružnice. Velja le za novoustanovljena samostojna podjetja. Kot rečeno, v poslanski skupini se bomo zaradi zgoraj navedenih dejstev odločali vsak po svoji vesti. Vendar lahko napovem, da bomo večinsko zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, spoštovani predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. V Poslanski skupini DeSUS vseskozi pozorno spremljamo različne ideje, pobude in predloge za ureditev področja udeležbe delavcev pri dobičku. Ta tema se praktično vleče ne samo v našem mandatu, a tema se je pojavljala na mizah tudi v prejšnjih mandatih. Naša splošna ocena glede vseh osnutkov predlogov je, da v bistvu vsi težijo k ureditvi tega področja. Tudi same posamezne rešitve so skorajda usmerjene v isto smer, tako da je zaznati načelno podporo vseh udeleženih in tudi obeh političnih opcij. Kljub tej navidezni harmoniji pa se mnenje tako udeležencev, delavcev in delodajalcev kot tudi Vlade in poslancev samih razlikuje zgolj v eni točki, ki je, po mnenju vseh, bistvena. Gre za temeljno opredelitev udeležbe delavcev pri dobičku, in sicer ali naj se ta oblikuje na podlagi prostovoljnega ali obveznega določila. Naša poslanska skupina je skrbno proučila obe varianti, tako tisto, ki zagovarja obvezno, tako tisto, ki zagovarja prostovoljno. Kljub temu da poslanstvo naše poslanske skupine, kot tudi stranke DeSUS temelji na načelih solidarnosti, vzajemnosti in socialne pravičnosti in kljub temu da bi radi rekli "da" predlogu, ki temelji na neomejeni obveznosti, tega preprosto ne moremo storiti, saj nas zavezuje ustava in njena določila. Gre v bistvu za varovanje lastninske pravice kot take, zato ta obveznost ne bi sledila ustavni materiji in določila tovrstnega zakona bi zagotovo našla pot do Ustavnega sodišča. Ker pa določitev zgolj prostovoljnosti brez spodbud ali slabih spodbud za uvedbo finančne participacije delavcev zagotovo ne predstavlja tiste osnove, na podlagi katere bi se delodajalci odločili za eno izmed oblik shem udeležbe pri dobičku, smo poslanci DeSUS-a sopodpisali amandma, ki praktično predstavlja omejitev prostovoljnosti oziroma, bolje rečeno, nekakšen kompromis med obvezno in neobvezno varianto. S takšno obliko finančne participacije delavcev, ki sicer temelji na prostovoljnosti, se zadošča ustavnim načelom, priporočilu Evropske unije in tudi praksi drugih držav članic Evropske unije, vendar pa je slednja omejena, če gre za razpolaganje s 25 % dobičkom, ki naj bi se razdelil med zaposlene, kar smatramo kot ustavno nesporno. Tu nam pritrjuje tudi Zakonodajno-pravna služba, zato upamo, da bo ta kompromisna varianta, ki je bila v tej dvorani že nekajkrat potrjena, izglasovana tudi danes z zadostnim številom glasov. Poudariti moramo, da takšna kompromisna varianta predstavlja tisti socialni korektiv, ki je ustavno dopusten, ki gre v korist delavcev kot socialno šibkejšemu sloju. S tem se kljub načelom prostovoljnosti v zakon, ki ureja udeležbo delavcev pri dobičku, vnaša tudi socialni korektiv, ki je danes več kot potreben, ki je ustavno dopusten in ki ne pomeni nesorazmernega posega v lastninsko pravico podjetij. To so elementi, ki so nas vodili k temu, da sopodpišemo amandma, ki omogoča obvezno in neobvezno delitev, zato bomo tudi v tem smislu v Poslanski skupini DeSUS ta predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! V Sloveniji je bil leta 2008 že sprejet zakon, ki je omogočal delitev dobička na prostovoljni osnovi. Posledica tega zakona je bila, da je 24 podjetij ta dobiček dalo 0,29 % delavcev. Ostalim, smo slišali, so pa omogočili delitev usode podjetja. To smo vsi slišali, kajne, delavci so delili usodo podjetja, ki je šlo v franže, delavci pa na cesto. Zakaj je Vlada predlagala nov zakon? Odgovor sem dobil: ker bi dali še večjo davčno olajšavo, poenostavili postopke in odpravili odlog izplačila, in to po nujnem postopku, brez socialnega dialoga. Za Slovensko nacionalno stranko in zame je to zelo neresen pristop, ampak smo dejali, če je temu že tako, prav, pa naj bo. In naj bo, tako kot smo dejali, kot smo podpirali in bomo še, delitev dobička obvezna. Lahko mi govorite o Franciji, o samo eni izjemi, o unikumu, o vseh tisoč in milijon razlogih, ki jih strokovnjaki danes pišejo po časopisih, pa prejšnje dni tudi, ampak toliko ekonomskega znanja pa imam, da mi nihče v tej dvorani in nihče od doktorjev, profesorjev in magistrov ne bo dokazal, da je delavec strošek. Delavec je bil strošek samo v gnilem kapitalizmu, torej začetnem kapitalizmu, ko je prejemal mezde od kapitalistov. Delavec ni strošek. Trditev "lastnikom kapitala pripada dobiček, je nagrada za riziko, ki ga z investiranjem prevzame lastnik kapitala," drži v tistih primerih, ko lastnik kupi vrednostne papirje in z njimi hazardira na borzi. Takrat je ves dobiček njegov, takrat je to njegov riziko in vsa izguba njegova. Ko pa lastnik kapitala investira v nekaj, pa brez delavca ne more nič, kot tudi delavec brez kapitala zelo težko. Delavec ustvari novo vrednost – in ta teorija drži. S tem, ko ustvari novo vrednost, prispeva k dobičku, ustvari dobiček, ustvari ga! In če delavec ustvarja dobiček, ima absolutno pravico do dela tega dobička. Tako kot ima pravico do dela dobička, večjega vsekakor, lastnik kapitala. In to je dejstvo. Zakon o prostovoljnosti, torej, daj ali ne daj, je pa zelo podoben utopističnim načelom. Jean-Baptiste Robespierre je nekoč rekel: "Pustite vsakomur, naj dela, kar hoče." Torej, pustite kapitalistom, naj dajo ali ne dajo dobička delavcem, ki ga ti ustvarjajo. Govorimo o tem, da je delavec nagrajen za svoje delo s plačo. Ni res, delavec prejema danes mezdo, ne plače. Plača ni dostojna, tako kot piše, po ustavi, kakršnakoli, ni dostojna za tisti del, ki ga pošteni delavci, ki ustvarjajo novo vrednost, dobijo. In ta plača nikoli in nikjer – ali pa v redkih primerih – ne kaže, da je v tej plači tudi prispevek nove vrednosti, ki jo je ustvaril delavec. V zelo redkih primerih! Plača je 500 evrov – tukaj imaš, pa beži. Jutri naredi tisoč kosov, pojutrišnjem pa 2 tisoč kosov, naslednji mesec pa 5 tisoč kosov. Za istih 500 evrov vseh pet tisoč kosov. Kar je bilo več denarja, je pa pokasiral kapitalist v svoj žep. To je to, tako je to danes. Od tistih 5 tisoč kosov ima delavec absolutno pravico do dobička. V Slovenski nacionalni stranki, če že Vlada hoče takšen zakon, bomo tak zakon podprli. In še nekaj, govoriti o tem, da ne bo tujih investitorjev! Kje so pa danes? Saj jih ni! Saj jih ni že štiri leta! Še celo domači investitorji in lastniki – pojdite pogledat: Bosna, Makedonija, Črna gora, Kosovo, sama slovenska podjetja že tri, štiri leta so tam, pa ni bilo nobenega zakona o obvezni delitvi dobičkov, pa so vsi spokali in so šli tja. Ne mi zdaj govoriti, da bodo zaradi tega zakona odšli! To so izmišljotine, ampak bolj izmišljotine s tiste strani, ki nasprotujejo zakonu o obvezni delitvi dobička. Kar pa se tiče delavce, pa ni strošek. Pa naj kdo pove, da je!
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Vsem skupaj prijazen dober dan! Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Pozdrav tudi predstavnikoma ministrstvoma, s sekretarko na čelu in pa gospodu Mehu, predstavniku Državnega sveta! Danes, ko sem se peljal v službo, sem slišal, pravijo, da je politika glede tega vprašanja razdeljena. Moram reči, da to ni res, vsi imamo isto željo, isti cilj, da bi bilo dela dovolj, podjetja dobra, okolje stimulativno, delavci pa primerno nagrajeni. Samo pot, ki jo vidimo do tja, je očitno različna. Kot smo že do sedaj večkrat izpostavili, se v Liberalni demokraciji zavzemamo za to, da bi se podjetje v čim večji meri posluževala instrumenta delitve dobička. S trenutno veljavno zakonodajo namreč niso vzpostavljeni najbolj spodbudni pogoji, ki bi v večji meri usmerjali podjetja k posluževanju te delitve dobička. Dovolj zgovoren je samo podatek, da je pri delitvi dobička do sedaj sodelovalo le 0,29 % vseh zaposlenih, med njih pa je bilo razdeljenega le borih 0,18 promila celotnega dobička. V LDS smo z veliko naklonjenostjo proučili zakon, ki ga je pripravil minister za gospodarstvo in ki ga je v parlamentarno proceduro posredovala in tudi potrdila Vlada. Ta zakon je v prvotni obliki prinašal veliko izboljšav, ki bi omogočale delitev dobička zaposlenih v večjem številu: od večjih davčnih olajšav, tako za zaposlene kot za podjetja, pa do ukinitve odloga izplačila dobička in še bi lahko naštevali. Dopolnjen predlog zakona, o katerem bomo danes ponovno odločali, pa uzakonja element obvezne delitve dobička ter se po našem mnenju, mnenje strokovne javnosti, tudi nekaterih sindikatov in glede na mednarodne prakse odmika od želenega optimuma delitve dobička, saj odpira novo nevarno področje kreativnega računovodstva, stagniranje plač in poseganja v že pridobljene pravice zaposlenih. Tudi Državni svet, ki je zahteval današnje ponovno odločanje o zakonu, je mnenja, da uzakonjanje obvezne delite dobička ob neupoštevanju priporočil Sveta Evrope predstavlja unicum v Evropski uniji. Takšna zakonska ureditev po mnenju Državnega sveta pomeni tudi bistven zadržek za vstop tujih družb in investitorjev v Slovenijo, ki že sedaj, upoštevaje poslovno okolje, ne čakajo v vrsti. To dejstvo je še toliko bolj zaskrbljujoče v luči padanja Slovenije na mednarodnih lestvicah konkurenčnosti in vsemu temu v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije pritrjujemo. Po drugi strani pa se v LDS glede na slovensko prakso sprašujemo - kdo bo sploh delil dobiček v teh zaostrenih gospodarskih razmerah? Kaj bodo podjetja sploh delila glede na krizno situacijo? Kaj porečejo zagovorniki predlaganih rešitev na že javno izpostavljene težnje lastnikov po selitvi družb v tujino oziroma ustanavljanju novih podjetij ali pretakanju dobička na druge načine v tujino? V luči teh posledic menimo, da morajo odgovornost za morebitne tovrstne negativne posledice in posledično neizplačevanje dobička prevzeti nase predlagatelji. Obvezna delitev se sicer lahko lepo sliši in je z javnomnenjskega vidika všečna, a ni koristna, in to predvsem tistim, ki naj bi bila namenjena – zaposlenim. Kot že rečeno, v LDS se zavzemamo za čim večjo delitev dobička, a to moramo storiti na optimalen način, ki ga predlaga stroka in o čemer govorijo dobre prakse številnih evropskih držav. Delitev dobička mora biti spodbujena z ustreznimi davčnimi olajšavami in mora biti namenjena motiviranju in nagrajevanju zaposlenih in ne reševanju težav prenizkih plač, čeprav se tega slovenskega problema v LDS dobro zavedamo in mu pritrjujemo, kajti težave je na kratki rok treba reševati s socialnimi korektivi, na srednji in dolgi rok pa prav s povečanjem konkurenčnosti podjetij, ki bo omogočala izplačevanje višjih plač. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zato ne bomo podprli dopolnjenega predloga zakona, ker menimo, da bo povzročil preveč negativnih posledic, kot bo prinesel dobrih. Celo menimo, da bo zaradi različnih kreativnih izmikanj delitvi dobička najbolj škodoval prav delavcev, katerim je namenjen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Danes smo na zatožno klop posedeni vsi tisti, ki smo si drznili glasovati za amandmaje in nato še za zakon, ki omogoča oziroma uzakonja obvezno delitev dobička med zaposlene v primeru, da se sprejme odločitev o delitvi dobička v višini nad 25 % bilančnega dobička. Soglašamo lahko z oceno Združenja svetov delavcev Slovenije, v kateri ocenjuje, da smo priča vse bolj ceneni gonji proti obvezni udeležbi delavcev pri dobičku. Ko nam očitajo populizem in željo po všečnosti, istočasno naštevajo argumente, ki ne zdržijo resne presoje. Ocenjujejo, da je predlog, ki ga je predlagala Vlada, dober in stimulativen, da poenostavlja postopke in uvaja davčne olajšave, vključno z neplačevanjem prispevkov. Dobro, torej se vsi strinjamo s koristnostjo predlaganih sprememb. Minister pri tem pove, da ima zagotovilo predstavnikov večjih družb, da bodo pod temi pogoji del dobička razdelili tudi med zaposlene. Torej so imeli namen dobiček razdeliti, zdaj pa, ko smo v zakon zapisali obveznost, ga ne bodo razdelili. Pod istimi pogoji ga ne bodo razdelili. Lahko pa to sporočilo razumemo kot zavajanje in nestrinjanje z delitvijo dobička med zaposlene. Ustavno sporno je poseganje v lastnino, danes. Kaj pa v preteklih letih, se sprašujem? Tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora temu ni tako. Argument proti, češ da ima obvezno delitev dobička le Francija, ne vzdrži. Prisluhnili bi mu, če bi Francija imela s tem težave, pa jih nima. Tudi na tako opevano konkurenčnost gospodarstva v Franciji ne vpliva negativno in tudi pri nas ne bo. Tudi trditvi, da tuji investitorji čakajo na današnjo odločitev Državnega zbora, ne verjamemo. Kje pa so bili vse do danes? In vprašanje, ali si v Sloveniji želimo investitorje, ki želijo ob poceni delovni sili na hitro obogateti, ali morda tiste, ki bodo z vlaganjem v razvoj, v nova kvalitetna delovna mesta z višjo dodano vrednostjo delitev dobička zaradi tega omejili. Polega tega je potrebno še enkrat poudariti, da jim bodo z delitvijo dobička med zaposlene pripadale davčne olajšave in neplačevanje prispevkov. Ko govorimo o nekonkurenčnosti, ki jo bomo še povečali z obvezno delitvijo dobička, ali ni morda vzroke za nekonkurenčnost iskati kje drugje, morda tudi med najbolj glasnimi nasprotniki obvezne delitve dobička, tudi med menedžerji. Kot argument proti obvezni delitvi dobička smo slišali tudi primer Holdinga Slovenske elektrarne, češ, 30 ljudi na Holdingu si bo dobiček delilo; tisti, ki ga ustvarjajo, premogarji, v hidroelektrarnah, termoelektrarnah in drugje pa ne. Torej, vsaj to priznavate, da ga ustvarjajo ti ljudje, kako si ga bodo delili, bo pa odločala skupščina. Kdo je skupščina HSE? Vlada Republike Slovenije! Zakaj torej bojazen? Nasprotniki obvezne delitve dobička med zaposlene priznavajo, da sprejetje ne bo ogrozilo dobička, nosi pa v sebi sporočilo po dodatni obdavčitvi kapitala. Tisti, ki bi morali tujcem pojasniti, da bodo v primeru, ko bodo za sebe vzeli le 25 % bilančnega dobička, le 25 % bilančnega dobička, ostalo pa investirali v razvoj, ta zakon ne prinaša nikakršnih dodatnih obveznosti. Raje ti ljudje lobirajo priti temu zakonu. Pri tem naj vam še enkrat povem formulo ekonomskega učinka: povečan dobiček zaradi stimulacije delavcev, da ga ustvarjajo, in davčne olajšave je seštevek, odštevek ali minus je lahko samo izplačani znesek udeležbe in ta formula zanesljivo nosi dober rezultat. Še vedno je pri nas prisotna miselnost, da so delavci le strošek in se jih odpravi s plačo in dodatki, v neštetih primerih z minimalno plačo, dobiček pa je stvar lastnikov; lastniki so namreč tisti, ki največ tvegajo, delavci tako ali tako izgubijo samo plačo. Upam, da ne mislite resno. Kdo izgubi več, se sprašujem. Tisti, ki izgubi dobiček in del svojega kapitala, ali tisti, ki izgubi delo in s tem plačo in edini vir za preživetje? Gre torej za tektonske premike v razmišljanju, ko bomo spoznali, da so delavci upravičeni tudi do dela dobička, dobri menedžerji in lastniki to vedo sicer že danes in jim tega ni treba razlagati. Še enkrat. Delavci bodo dobiček, ki se deli, dobili le, če bo zapisana obveznost delitve, pa še to ne bo samoumevno, kajti že danes slišimo, kako se bodo izognili delitvi dobička med zaposlene. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla predlagani zakon še v četrto, čeprav so upanja za uspeh zelo majhna.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavnik Državnega sveta, državna sekretarka! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo delitev dobička zaposlenim, zato tudi podpiramo predlog Vlade. Tudi v prejšnji vladi je bil, prvič, sprejet zakon, ki je uzakonil delitev dobička, in sicer je uvajal tudi davčne ugodnosti pri delitvi na ta način, da bi spodbujal delodajalce, da bi se tega lotili. Zakon je bil sprejet leta 2008 in je lahko torej prvič prišlo do odobritve dobička šele v letu 2009, ko so bili znani tudi poslovni izidi družb. Torej, če bi bila res tako velika želja v vladajoči koaliciji, še posebej v SD, da bi prišlo do delitve dobička, potem bi lahko postopali na enak način, kot so postopali pri omejitvi plač poslovodstev, ko so jim, pravzaprav Vlada oziroma politika je omejila plače poslovodstvom, bi lahko tudi vsem družbam v večinski državni lasti, kjer ima Vlada pravzaprav v organih nadzora in upravljanja svoje ljudi, na enka način, torej z navodili, določili tudi obvezno delitev dobička oziroma delitev dobička. Do tega ni prišlo in smo lahko brali, da je zgolj 24 družb delilo dobiček. Torej, očitno vladajoči politiki dejansko ne gre za to, da bi prišlo do delitev in je pravzaprav želela na nek način z obvezno delitvijo to narediti, kar se pravzaprav ne da in kar bi bil unikum v Evropi. Pravzaprav niti ni bila narejena nobena analiza izvajanja obstoječega zakona, niso bile narejene osnovne za to, da bi se lahko pokazalo, katere so tiste slabosti obstoječe zakonodaje, ki preprečujejo oziroma ki na nek način ovirajo, da bi prišlo do večje delitve dobička med zaposlene. Zato smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke z zanimanjem brali vladni zakon in smo ocenili, da je korak naprej. Korak naprej k večji privlačnosti delitve dobička in k temu cilju, da pride v čim večji meri do te delitve tudi med zaposlene, ki definitivno so tisti, ki jim pripada del pogače, če se seveda sploh dobiček ustvari v družbi. Torej, amandmaju, s katerim je prišla SD v parlamentarno proceduro, lahko na nek način rečemo partizanski amandma; tako po tihem, vrinjen, brez usklajevanja s socialnimi partnerji, brez tistega potrebnega konsenza med tistimi, ki ustvarjajo dobiček; ustvarjajo ga pa tako zaposleni kot tudi delodajalci. Tu je izpadel ta prepotreben dialog, ki po navadi vedno prinese slabe rešitve. Torej, v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da se v teh kriznih časih del koalicije vse preveč ukvarja s tem, kako deliti v državi, veliko premalo pa se ukvarja s tem, kako ustvarjati, kako bi gospodarstvo aktivirali in kako bi bilo sploh kaj deliti. Amandma, ki govori o obvezni delitvi, je pravzaprav lahko tudi škodljiv. Delodajalci bodo naši obvode, delodajalci bodo prikrivali dejanski dobiček na najrazličnejše kreativne načine, ker pač to znajo, to že delajo in bodo delali tudi poslej. Tudi tisti, ki jim verjetno ni ambicija goljufati državo in delavce, ampak bodo čisto zaradi ekonomskih razlogov prisiljeni v to. Tudi ena slabost tega je, da tam, kjer bo še prišlo do delitve dobička, bo to verjetno na račun plač ali dodatkov k plačam, kar je pa slabo za delavce, kajti od tega se ne plačujejo prispevki, še najmanj se ne plačujejo prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Celo skrbi, da ni bil namen predlagatelja tega amandmaja glede obvezne delitve zrušiti sploh delitev dobička zaposlenim, kajti, osnovni predlog Vlade, ki je poenostavljal in delal zakon privlačnejši, ne bo sprejet, očitno ne bo sprejet, ker je danes odločanje o povsem drugem zakonu. Torej, če bo sprejet amandma oziroma če bo sprejet zakona v taki obliki, potem bo prišlo do unikatne rešitve. Če pa ne bo sprejet, potem ne bodo uveljavljene tudi tiste poenostavitve, ki bi delale zakon privlačnejši.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Lojze Posedel.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, spoštovani predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da današnja seja ne bi bilo potrebna, če bi zakon o udeležbi delavcev pri delitvi dobička bil v obravnavi tako, kot je bil pripravljen, kvalitetno pripravljen s strani Ministrstva za gospodarstvo in vložen tudi potem v sprejemanje v Državni zbor. Ker pa je bil vložen amandma na način, ki ni omogočil, da bi bil koalicijsko usklajen niti da bi bil usklajen z Ekonomsko-socialnim svetom, smo priča razpravam, ki smo jih poslušali tako pri prvem sprejemanju na Odboru za gospodarstvo in na Državnem svetu. Edina sreča, da danes po poslovniku ni možnosti razprave, ker bi razpravljali ne na osnovi argumentov, ampak izrazito politično, ideološko, demagoško – to, kar smo poslušali vse te dni. Ustvarila se je, tako kot je za Slovence tako značilno, takojšna delitev na ene in druge, ene za in druge proti, brez tega, da bi se slišali nasprotni argumenti in da je ta lažna delitev, da tisti, ki so za obvezno delitev, so za delavce, tisti, ki so za prostovoljno delitev, so za kapital. To je zelo zlagano, zelo neresnično in sem prepričan, da bi Državni zbor s soglasjem vseh 90 oziroma 89 poslank in poslancev glasoval "za" udeležbo delavcev pri dobičku, ker se vsi zavedamo, kako pomemben je zadovoljen delavec, kako pomemben je stimuliran delavec in prej, ko bomo začeli govoriti, ne o delovni sili, temveč o delavnem oziroma človeškem kapitalu, toliko prej bo bolje. Zato so te razprave, ki so se omejile samo na to, kdo nasprotuje temu, da bi delavci dobili dobiček, zameglile tisto osnovno, dobro sporočilo in dobre rešitve, ki jih prinaša zakon, kot ga je pripravila Vlada. Zelo korektno je treba povedati, da je bil zakon, ki ga je leta 2008 sprejela prejšnja vlada, dober, ker je sistemsko vpeljal soudeležbo delavcev pri delitvi dobička, da pa je imel pomanjkljivosti, ki so se pokazale. In te pomanjkljivosti, se pravi, premajhna davčna stimulativnost, preveč administrativno zapleten postopek in zadržanost možnosti izplačila od enega do treh let, so bile tiste, ki tudi rezultirajo v tej sramotno nizki številki 24 podjetij. In ravno zaradi teh argumentov in rešitev, ki jih prinaša zakon, kot ga je pripravila Vlada, bi ta številka zagotovo poskočila oziroma bi se veliko vodstev podjetij odločilo za delitev dobička tudi med zaposlene. Zato je tako nepošteno in nekorektno razpravljati politično, demagoško, kako vsi direktorji, vsi menedžerji gledajo samo na svoj žep. Prepričan sem, da bi bilo dobro tudi pogledati, kdo razlaga takšne formule o uspehu, s kakšnimi izkušnjami iz neposredne proizvodnje oziroma s področja, kjer se ustvarja dobiček. In da je verjetno vsakemu menedžerju, direktorju v interesu, da so delavci zadovoljni, da so stimulirani, in zato se bo potrudil, če bo možnost - in možnost je dana s tem zakonom -, da bo delil dobiček, ali prej ali pa na koncu, prostovoljno med zaposlene. Težko je verjeti, da se ne sliši resnih opozoril teh, ki ustvarjajo, normalno, skupaj z delavci, v podjetjih dobiček, tudi osnovo za davke, iz katerih se napaja potem vse naše delovanje kot države, da ne slišijo teh resnih opozoril, kako neprijetne, negativne učinke lahko takšna obvezna delitev prinese. Zato bomo v poslanski skupini nasprotovali tej obvezni delitvi - kolega Juri me je popravil, bomo nasprotovali, razen gospoda Jurija. Upamo pa, da bo večina za takšen predlog in da ne bomo danes priče temu, da bo predsednik Vlade oziroma Vlada doživela s strani koalicije nekakšno nezaupnico ravno pri tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 13. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SLOVENSKEM FILMSKEM CENTRU, JAVNI AGENCIJI REPUBLIKE SLOVENIJE, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom je skupina 10 poslank in poslancev, s prvopodpisano mag. Andrejo Rihter, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Prehajamo na obravnavo zakona. Besedo dajem ministrici Majdi Širca za dopolnilno obrazložitev zakona. Izvolite.
Pozdravljeni na predstavitvi in diskusiji o predlogu zakona o filmskem centru, javni agenciji! Spoštovani, predstavljamo zakon, ki je enostaven, jasen, operativen, apolitičen in tudi nudi osnove za profesionalni razvoj sektorja filmske in avdiovizualne produkcije ter tudi pogoje za učinkovitost proračunskega financiranja. Predstavljamo zakon, ki želi odblokirati dosedanje krče, nastale zaradi neustreznosti obstoječe regulative in tudi dediščine, ki že vrsto let bremeni kontinuirano kinematografsko proizvodnjo. O tem sta se izrekli dve revizijski poročili Računskega sodišča, ki sta mojemu predhodniku in Filmskemu skladu dali kar dvakrat negativno mnenje. Predstavljamo zakon, ki z novim filmskim centrom namerava postaviti krovno ureditev za področje, za katerega je bilo med vsemi umetniškimi področji ob rojstvu slovenske države najmanj posluha. Ker gre za neke vrste krovni zakon na področju filma in strehe ni mogoče postaviti brez temeljev, naj poudarim, da smo na ministrstvu kljub volji nekaterih, ki so želeli, da se film ponovno vrne v naročje ministrstva, da smo vztrajali, da ohrani obliko neodvisnega telesa čim dlje od možnosti, da o estetiki neposredno odloča minister, pa četudi je za to še tako kompetenten. Zgodovino slovenskega filma je namreč mnogokrat spremljala senčna in včasih tudi sončna roka oblasti in radi bi, da bi bila filmska industrija čim bolj avtonomna, kajti prepričana sem, da potrebujemo avtonomno telo in da je treba državi zaupati predvsem sistemsko, konceptualno skrbstvo, ne pa, recimo, izbora umetniških del; torej skrbstvo za zdrav proračun, za nadzor, za odpiranje poti v svet in omogočanje razvoja. Sistem dosedanjih državnih pomoči kinematografski produkciji je bil sicer zamišljen dobro, vendar so se v obdobju od ustanovitve filmskega sklada pokazale pomanjkljivosti, ki jih s tem predlogom zakona odpravljamo. Konec koncev Zakon o javnih skladih iz leta 2008 določa, da Filmski sklad v dveh letih nadaljuje svoje delo, torej ali nadaljuje svoje delo, ali se pripoji drugi pravni osebi, ali se statusno preoblikuje. Javni sklad ne more biti več, to je nedvoumno, ker ne zagotavlja zadostnega premoženja po Zakonu o javnih skladih. Agencija je ustrezen način. Mimogrede, nekateri se bojite, da ne bo imela več linka, če tako rečem, do Vibe in njenih tehničnih pomoči. Temu ni tako in gre za umetne strahove, ki jih poganja tudi nelagodje, predvsem kar je novo. Toda kaj je zares novega v tem filmskem centru? Kot prvo, prijavitelji bodo postali s pomočjo nepovratnih sredstev lastniki projektov v celoti. Dodani so novi izvenproračunski viri financiranja, uzakonjeno je dvoletno financiranje, javni razpisi imajo zelo natančen in pregleden postopek, določeni so upravičeni stroški, pripojeni so razpisi s področja avdiovizualnih medijev in vsak projekt ima obvezno revizijo, ki zagotavlja transparentnost in zakonitost financiranja. Uveden pa je tudi sistem rednega revidiranja in notranje kontrole. Zakon prinaša red, prinaša spodbude, prinaša stimulacije za iskanje partnerjev izven naših meja in angažma drugih producentov, v tem primeru nacionalne radiotelevizije in drugih televizij. Mogoče danes kdo, ki čuti nelagodje pred tem zakonom, meni, da je edini pravi zakon velik proračunski budžet. V resnici je zakon nad vsemi zakoni na koncu človek, tisti, ki zna ustvarjati, tisti, ki zna voditi tudi institucijo, in tisti, ki zna odprto misliti. Nedvomno naj poudarim nekatere prednosti, ki so znotraj prihodnje agencije filmskega centra, gre za transparentno obliko preglednih oblik nudenja državne pomoči in za stimuliranje razvoja slovenske kinematografije, ki, kot pravim, zaradi dediščine trenutno še vedno je v krču, ki se ga poskuša polagamo otresti. Nedvomno bo zakon k temu pripomogel. Pripomogla bo tudi javna razprava, ki bo v tem naslednjem mesecu in od katere pričakujemo mnogo vaših pripomb pa tudi pripomb zainteresirane javnosti. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o Slovenskem filmske centru. V Poslanski skupini DeSUS prepoznavamo namen in namernost predlagatelja, da bo s tem predlaganim zakonom dosegel namen visoke kvalitetne ustvarjalnosti na področju filmske, kinematografske in avdiovizualne dejavnosti, zanesljivo enega od zelo pomembnih področij in segmentov slovenske kulture. V skladu s tem namenom je zato smiselno zagotoviti nemoteno delovanje nosilca te dejavnosti, kar pomeni ustrezno statusno, organizacijsko strukturo, avtonomnost odločanja, finančno okrepljenost in transparentnost ter racionalnost poslovanja. Zaradi tega mora biti ustanova, ki se ukvarja s filmom, samostojna služba, samostojna in neodvisna od politikov. Predlagatelj meni, da je najbolj primerna oblika za optimalno doseganje teh ciljev javna agencija. Takemu mnenju se v Poslanski skupini DeSUS pridružujemo, saj je bila ta varianta izbrana na podlagi analiz različnih možnosti statusnega organiziranja. Na tak način bodo spremembe ne le v organizacijskem in statusnem smislu, pomembne spremembe se bodo zgodile tudi na področju financiranja oziroma financiranja projektov in stroškov v zvezi z javnimi razpisi in natečaji ter povečale možnosti za njihovo realizacijo. Pri tem je dobro, da se je sledilo mnenju Računskega sodišča in ugotovitvam iz dosedanje prakse, ki je v več primerih pokazala na nezmožnosti realizacije iz razlogov nedomišljenosti in pomanjkljivosti pravnih predpisov. Enako se v zvezi z nadzorom nad poslovanjem Filmskega sklada sledi ugotovitvam Računskega sodišča, kar je enako dobro. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo proceduro, zato ga bomo takega tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Temeljni cilj Predloga zakona o Slovenskem filmskem centru kot javni agenciji Republike Slovenije je vzpostavitev pravne podlage za delo in organizacijo agencije in nato uskladiti z že veljavno zakonodajo na tem področju. Z novim zakonom naj bi se spodbujalo ustvarjalnost na filmskem in avdiovizualnem področju v Republiki Sloveniji. Namen je ustvariti ustrezne pogoje za filmsko, avdiovizualno in kinematografsko dejavnost, za razvoj in izobraževanje na navedenem področju. Gre tudi za spremembo statusno-pravne oblike, kajti ocenjuje se, da naj bi bila javna agencija najprimernejša pravno-organizacijska oblika Filmskega sklada Republike Slovenije in naj bi kot taka nemoteno delovala. Predlog zakona naj bi zagotovil tudi ustrezno specifikacijo pogojev z določbami o finančnem poslovanju, kar naj bi pomenilo tudi večjo preglednost projektov in tudi racionalnejše poslovanje. Določbe predlaganega zakona definirajo namen, dejavnost, organizacijo, financiranje in nadzor filmskega centra kot javne agencije Republike Slovenije. Novosti predlogov obsegajo tudi določbe o sofinanciranju projektov, o prenosu razpisa na AV projekte z Ministrstva za kulturo na agencijo kot tudi o samih postopkih javnega razpisa. Žal pa pri ustvarjanju predloga zakona niso bile upoštevane marsikatere pripombe zainteresirana javnosti, vprašljiva je tudi skladnost zakona z nacionalnim programom za kulturo 2008–2011, s katerim bi bilo potrebno celotno urediti status ključnih subjektov na AV področju. Prav zato prihaja do nasprotovanj in nezadovoljstva strokovne javnosti, mislim na Društvo filmskih producentov Slovenije, Društvo slovenskih filmskih ustvarjalcev, Društvo slovenskih režiserjev kot tudi ostalo strokovno javnost. Le-ta je nezadovoljna zaradi njene nezadostne vključenosti v organe agencije, predvsem sveta agencije. V Slovenski nacionalni strani se pa strinjamo, da je treba narediti red na tem področju. Ne mislim, samo na statusno-pravne spremembe oziroma pravne, organizacijske oblike, temveč tudi zagotoviti ustrezen strokoven nadzor nad razpisi in izborom oziroma financiranjem določenih projektov, kot smo to že opozarjali v naših pisnih poslanskih vprašanjih in pobudah Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Vse preveč namreč prihaja do nesmotrnega zapravljanja sredstev denarja slovenskih davkoplačevalcev, da ne naštevam vseh vsem znanih zgrešenih nizkokakovostnih filmskih projektov, ki z umetnostjo ali s kakšnim smiselnim kulturnim, umetniškim ustvarjanjem res nimajo prav nobene zveze. Močno upamo, da bi s prestrukturiranjem sklada prišlo do drugačnega načina dela, razpisovanja projektov in predvsem trošenja sredstev. Naj samo navedem na kratko naše urgence v poslanskem vprašanju, ko je šlo za tisti "s:porni" projekt z medvedom oziroma projekt "Dlaka na jeziku", kjer smo opozarjali, da je bila večina lanskih prejemnikov sredstev in medijskih razpisov razna društva, zasebni zavodi, gledališča, blogerji, ne pa predstavniki medijev, ki jim je ustvarjanje programskih vsebin medijev temeljna dejavnost in se ukvarjajo s profesionalnim novinarstvom ter v ta namen zaposlujejo novinarje in profesionalno osebje. Nekateri izdelki, ki so bili 2009 podprti z javnim denarjem in sedaj prihajajo v javnost, pa so izrazito sporni in pri njih sploh ni mogoče govoriti o javnem kulturnem interesu. Tako je financiranje ravno prej navedenega projekta javnega zavoda MC Medvode, kot veste. In tako naprej, da ne naštevam še pa še, tudi z mojega konca, raznoraznih kvazi umetniških, kulturnih projektov, ki se financirajo na ta način, kot se financirajo. Tako res upamo, da bo tukaj prišlo do spremembe načina dela in tudi do marsikaterih drugih sprememb, se pravi, na boljše. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, državni sekretar, ekipa ministrstva, kolegice in kolegi! Leta 2008 je bil sprejet nov zakon o javnih skladih, ki je opredelil, da Filmski sklad Republike Slovenije, ki je bil ustanovljen z Zakonom o filmskem skladu, lahko za svoje statusno preoblikovanje izbere eno od naslednjih zakonsko predvidenih možnosti: ali nadaljuje svoje delo, ali se pripoji drugi pravni osebi. ali pa se statusno preoblikuje v dveh letih po uveljavitvi Zakona o javnih skladih, to je do 12. 8. 2010. Glede na namen Filmskega sklada Republike Slovenije naloge, ki jih opravlja, in način financiranja je pri predlagatelju prevladalo mnenje, da je najprimerneje, da se Filmski sklad preoblikuje v javno agencijo v skladu z Zakonom o javnih agencijah. V Poslanskem klubu LDS menimo, da izbrana statusna oblika agencije za Filmski sklad primerna predvsem zato, ker se javne agencije ustanovljene za opravljanje nadzornih in strokovnih nalog v javnem interesu. Močan argument za preoblikovanje Filmskega sklada Republike Slovenije v agencijo, v LDS vidimo predvsem v določbi Zakona o javnih agencijah, ki govori o kriterijih za ustanovitev, saj se agencija ustanovi, če glede na naravo oziroma vrsto nalog ni potreben ali ni primeren stalni neposredni politični nadzor nad opravljanjem nalog. Za financiranje slovenske filmske produkcije je stalni politični nadzor vsekakor neprimeren. Izjemno pomemben razlog za sprejetje novega zakona narekuje tudi Računsko sodišče Republike Slovenije v okviru svojega revizijskega poročila, ki ga je izdalo julija lansko leto. V zakonu so tako rekoč v celoti upoštevana priporočila Računskega sodišča, predvsem da je potrebno urediti postopek javnega natečaja, merila in kriterije za izbor na njem, saj so bile s strani Nadzornega sveta Filmskega sklada Republike Slovenije zagrešene nepravilnosti v zvezi z izvedbo in izborom na javnem natečaju. V filmski program so bili vključeni filmi brez prijave na javni natečaj, kar je v nasprotju z Zakonom o .uresničevanju. kulture, s sklepom o ustanovitvi in splošnimi pogoji, ki določajo, da Filmski sklad Republike Slovenije sofinancira projekte preko javnih natečajev oziroma so bili sofinancirani filmski projekti, ki so že prejeli negativno odločbo o sofinanciranju filmov, navkljub temu, da Filmski sklad v takem primeru pogodbe o sofinanciranju ne more skleniti. Z novim zakonom so odpravljeni tudi deleži prihodkov Filmskega sklada Republike Slovenije od eksploatacije filmov po zaključenem projektu, saj se sredstva, ki jih bo agencija vložila v razvoj scenarija ali projekta, ne vštevajo več v delež agencije in torej ne predstavljajo več vložka agencije v distribucijsko vrednost filma. Po našem mnenju gre za pozitivne rešitve, saj bodo ti ukrepi okrepili produkcijski center in spodbudili producente k živahnejši dejavnosti na področju eksploatacije filma, od katere bodo imeli več koristi kot doslej. Drugače kot doslej bo določeno tudi financiranje agencije, medtem ko sredstva državnega proračuna, donacije, sponzorska sredstva, lastni prihodki in viri od sodelovanja z mednarodnimi organizacijami ostajajo urejeni enako kot doslej, se k financiranju slovenske filmske produkcije dodata dva dodatna vira. Izvenproračunska financerja, to sta RTV Slovenija in vsi ostali izdajatelji televizijskih programov, ki so na seznamu nacionalnih multipleksov in oddajajo na celotnem ozemlju pokritosti multipleksa, bosta preko lastnih virov razpisov prispevala sredstva za izdelavo filmov neodvisnih producentov za javno, zlasti kinematografsko predvajanje. V LDS podpiramo predlagane spremembe, ki so posledica zakonskih zahtev o preoblikovanju obstoječega filmskega sklada in so spremembe, ki gredo v smeri transparentnega finančnega poslovanja filmskega centra, skladno s priporočili Računskega sodišča. Smo pa v Liberalni demokraciji zelo natančno spremljali tudi opozorila strokovne in zainteresirane javnosti, ki je predvsem v zadnjem obdobju izrazila vrsto kritik in pomislekov na vsebino zakona ter izrazila celo zahtevo po umiku predloženega zakona iz nadaljnje obravnave. Ob tem smo bili nekoliko začudeni, saj so bile ocene ob prvi predstavitvi zakona zelo pozitivne. Zaradi opozoril smo v LDS podprli predlog za javno predstavitev mnenj o predlaganih rešitvah zakona. Tako v okviru javne predstavitve mnenj in tudi v okviru današnje prve obravnave predloga zakona v Državnem zboru pričakujemo odgovore in dodatna pojasnila na določena vprašanja. Pri tem bi želeli opozoriti na odnos predlaganega zakona do nacionalnega programa za kulturo, vprašanja glede umestitve Viba filma v celostno urejanje filmske produkcije pri nas, pa vprašanje učinkovitosti zakonske rešitve o deležu denarja, ki ga morajo prispevati za filmsko produkcijo nacionalna TV in komercialne televizije, pri čemer je izražena dilema producentov, da se bodo te le-temu lahko izognile. O izvzetju DDV iz upravičenih stroškov žal ne moremo iskati novih rešitev, saj gre za zahtevo Davčne uprave Republike Slovenije in Ministrstva za finance. Morda pa je vsaj mogoče iskati odgovor, kako olajšati situacijo producentov, ki trdijo, da sami ne bodo zmogli dodatne obremenitve z DDV-jem. Čeprav v LDS ne vidimo iz besedila zakona izraženo skrb nekaterih, da utegne biti nov zakon usoden za neodvisne producente, je prav, da se tudi na te dileme poda jasen odgovor. Pri tem smo našteli le nekaj dilem, ki so se vzpostavile ob novem zakonu, vendar vseeno menimo, da je zakon dobra osnova za spodbujanje ustvarjalnosti na filmskem in avdiovizualnem področju ter za ustvarjanje ustreznih pogojev za filmsko, avdiovizualno in kinematografsko dejavnost, pa tudi za spodbujanje razvoja v zvezi s filmsko in avdiovizualno dejavnostjo. Kljub našim pomislekom ocenjujemo, da je zakonsko besedilo dobra osnova za nadaljnjo obravnavo, zato ga bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije v prvi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Socialnih demokratov bo predstavila mag. Andreja Rihter.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, podpredsednik, spoštovana ministrica, državni sekretar s sodelavci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla sklep, da je Predlog zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji primeren za nadaljnji obravnavo. Na podlagi razprave na javni predstavitvi mnenj 28. junija pa se bomo odločili, katere vsebinske dopolnitve so še potrebne, da bomo lahko predlog zakona podprli tudi v nadaljevanju. Pri tem naj že sedaj opozorim, da morajo predlagane rešitve slediti ciljem predloga, ki so navedeni v uvodu. Zlasti pomembni sta trditvi, da je namen zakona spodbujanje ustvarjalnosti na filmskem in avdiovizualnem področju in ustvarjanju ustreznih pogojev za to ter zagotoviti nemoteno delovanje agencije s povečanjem sredstev za sofinanciranje projektov. Potrjujemo pa tudi mnenje dr. Mirana Zupaniča, ki je v aprilski številki revije Kranj zapisal, "da mora biti cilj zakona ustvariti okolje, v katerem bodo ustvarjalci nemoteno uresničevali svoje umetnike potenciale in v katerem se bo filmska kultura, ki je v javnem interesu, uspešno razvijala". Dodaja, da je odgovornost za zagotovitev pogojev za izvajanje interesa na kateremkoli področju pa na strani države. Zato moramo odgovoriti na dve temeljni vprašanji: Kakšen bo vpliv predlaganih rešitev na financiranje filmske ustvarjalnosti? Ter: Ali bo predlog prispeval h kvalitetnemu izvajanju javnega interesa ali pa bomo še naprej priča, da bo tudi filmska scena prepuščena vsakokratnemu interesu nosilcev politične oblasti. Slovenski film ima veliko gledalcev, zlasti mladinski, dokumentarni filmi so bili že od nekdaj nosilci slovenske filmske industrije. To potrjujejo podatki o samem številu obiskovalcev v slovenskih .kinematografih. Prav tako velja poudariti, da so naši ustvarjalci zelo prepoznavni v tujini, saj so dobitniki pomembnih nagrad na vseh velikih filmskih festivalih po svetu in Evropi. Žal pa smo v zadnjih letih priča nasprotujočim se mnenjem stroke in politike, ko govorimo o pogojih in kriterijih za razpolaganje z javnimi sredstvi. Naša filmska umetnost ima 100-letno tradicijo, vendar je v primerjavi z drugimi umetnostmi v deprivilegiranem položaju. Filmska umetnost še vedno nima prostora v krogu ostalih umetnosti. PO mnenju strokovnjakov je namreč na področju kulture situacija najmanj ugodna za področja, kjer ni močne institucionalne podpore. Zato je filmska produkcija običajno tako samodejno zapostavljena. Zavedati pa se je treba, da sta za vzpostavljanje lastnega mnenja do medijev in avdiovizualne pismenosti namreč zelo pomembna gradnika vzgoje mladih generacij, zato je zakon lahko le pripomoček za reševanje situacije, pripomoček za ustvarjanje pogojev za prihodnost. Normativno ureditev filmskega ustvarjanja je treba spremeniti – ne zaradi zakona o javnih skladih, ki določa rok za preoblikovanje Filmskega sklada, ampak predvsem zaradi vsebine. Da je filmsko področje neurejeno, priča tudi dejstvo, da je bilo deležno posebnih obravnav na sejah Nacionalnega sveta za kulturo. Ta je med drugim julija 2007 sprejel sklep, v katerem je ugotovil, da so sumi in ocene, da gre pri delovanju javnih ustanov na področju filma, na prvem mestu Filmskega sklada Republike Slovenije, za globoko krizo vodenja, upravljanja z javnimi sredstvi in za nekatere nezakonite postopke pri sprejemanju programov v celotni verigi odločanja o financiranju filmske dejavnosti s proračunskimi sredstvi. Pred nami je sedaj predlog zakona, ki prinaša stabilno financiranje agencije s subvencijo državnih sredstev. Poleg tega zavezuje Radiotelevizijo Slovenijo in komercialne televizije, da same izvedejo razpise, s katerimi bodo podpirale slovensko filmsko produkcijo. Končno prihaja v zakon podlaga za dvoletno financiranje. Nastajanje in izvedba filma je namreč proces, ki potrebuje svoj čas, zato je leto bilo največkrat veliko ovira, ki je pogojevala tudi določene nepravilnosti financiranja. Končno se vzpostavlja tudi transparentnost porabe sredstev, saj je v 15. členu z naslovom Revizija postopka določeno, da se mora za vsak projekt, ki pride v državna sredstva, v roku šestih mesecev zaključka projekta opraviti revizija. Le-to pa mora opraviti pooblaščena revizijska družba. Stroški so res upravičeni stroški projekta, toda v primerjavi z ostalimi vsebinami dela glede na cenik družb za mene ali za našo skupino lahko zelo visoki. Seveda pa je to mnenje, ki ga bomo lahko preverjali ob določenem času, ko se bodo zaključili tudi prvi projekti. Namera predlagatelja je tudi, da stroki zagotovi večjo vplivnost pri upravljanju. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo to odločitev, hkrati pa smo zaradi opozoril filmskih ustvarjalcev, ki niso enakega mnenja, nekoliko zadržani. Verjamem, da bomo na javni predstavitvi mnenj dobili dobro podlago za nadaljnje odločanje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, hkrati pa upamo, da bo predlagatelj v nadaljevanju postopka uspel vzpostaviti ustrezno razmerje med pričakovanji filmskih ustvarjalcev in odgovornostjo ter mestom države pri upravljanju z javnimi sredstvi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Aleksander Zorn.
Spoštovani kolegi, spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovani predsedujoči! Kadarkoli se je v preteklosti skušalo področje filma urediti, pri vseh vladah, kar jih poznamo po osamosvojitvi, je izbruhnila norišnica: bodisi osebna, s protesti, bodisi s strani filmskih delavcev, bodisi Računskega sodišča; karkoli pač je lahko sodelovalo s filmom, je bilo proti. Tako je to še posebej problematično področje in je prav, da se enkrat uredi. To problematično področje ima hudo zgodovino, saj od takrat naprej, ko je na začetku prejšnjega stoletja Lenin izrekel znamenite besede, da je treba posebej paziti na film, kajti to je najpomembnejša sodobna umetnost, in res je tako. To je najbolj odmevna, najbolj draga, najbolj široka umetnost, scenska umetnost, ki jo gledajo milijoni in milijoni ljudi. Se pravi, da so tukaj tudi apetiti največji. In v preteklosti se je vedno zgodilo to, da so bili filmski ustvarjalci proti predlaganim spremembam in proti ureditvi področja. V preteklem obdobju se je to zgodilo večkrat in tudi gospa ministrica zdajšnje vlade se mi zdi, da je močno spodbujala te probleme s strani filmskih delavcev. Zdaj pa so se zgodili njej sami. Društvo filmskih producentov Slovenije, Društvo slovenskih filmskih ustvarjalcev in Društvo slovenskih režiserjev je proti tem rešitvam, kakor so pač tukaj zapisane in predlagane v tem zakonu. Ne glede na to, da ima zakon dobre namene, ki so seveda lahko tlakovani, vemo kam, pa so njihovi ugovori kar tehtni. Nekaj vam jih bom povedal, navsezadnje naj se slišijo v Državnem zboru.
Lepo prosim, poslušajte gospoda Zorna.
Prvič. Javno pismo, ki ga pišejo ministrstvu in ministrici: "Obveščamo vas, da ključne pripombe zainteresirane javnosti niso bile upoštevane." Predlog zakona ni v skladu z nacionalnim programom za kulturo in za celotno ureditev statusnih ključnih subjektov, ki določujejo na avdiovizualnem področju, to ni urejeno. Filmski studio Viba film tako rekoč ni omenjen, čeprav ministrstvo pravi, da je omenjen v kakšnem drugem zakonu. Pravzaprav lahko ministrstvo vedno reče, da je kakšen od teh problemov že v kakšnem drugem zakonu ali da še bo v kakšnem zakonu. Kljub temu pa si želimo, da bi bil tukaj tudi nekako omenjen. Izvenproračunsko financiranje filmske produkcije, določeno na način, ki ne zagotavlja nikakršnega dejanskega povečanja filmske produkcije ter virov niti mehanizmov za njegov nadzor in sankcioniranje neizvajanja. Zanimivo, ministrstvo trdi nasprotno. S predlogom zakona je preneseno z Ministrstva za kulturo na novo agencijo tudi razpisovanje oziroma sofinanciranje projekta iz proračunske postavke. To za nas pomeni podvajanje birokracije, in na nek način vendarle, jasno, avtonomijo, hkrati pa bo ta avtonomija lahko preverjena še v praksi, kajti zelo lahko se zgodi, da bo tudi odtujena. Dobili bomo celo vrsto – to pa je zagotovo – novih birokratov, ki bodo pripravljali razpise. In kot smo v preteklih časih razpravljanja o marsikaterem problemu na Odboru za kulturo ugotavljali, da ministrstvo včasih enostavno ne more dobesedno z delom končati, kadar prihajajo na razpise ugovori, ker je "tako veliko tega dela." Se pravi, dobivamo novo birokracijo. Še nekaj je treba povedati. Odnos do Radiotelevizije ostaja nekoliko nejasen oziroma je deklarativen. Zakon bi namreč moral opredeliti način sodelovanja med Radiotelevizijo Slovenija in Filmskim centrom, saj je to vselej povzročalo težave v praksi. V zakonu pa pogrešamo tovrstno določilo o načinu sodelovanja, saj je napisano samo deklarativno. To sodelovanje je lahko pogodbeno, lahko je sklenjeno ali pa morda drugačno in tako naprej. V praksi sta si namreč interesno konfliktna Filmski center in Radiotelevizija Slovenija, saj gre prvemu za primarno kinematografsko prikazovanje, drugemu pa za primarno televizijsko predvajanje filmskih del, ki jih oba sofinancirata in podpirata. Narava deleža oziroma vložka RTV Slovenije pa ostaja še naprej nejasna, medtem ko je nekako določeno, da Filmski center dobi subvencijo v obliki državne pomoči. Na strani RTV Slovenija ostajajo ta vprašanja nerešena, a bi jih bilo koristno doreči, zlasti za primere skupnih koprodukcij. Seveda bomo slišali, da je to v drugem zakonu, kljub temu mislim, da je cela vrsta pomanjkljivosti v tem novem predlogu o Filmskem centru, ki bi jih bilo treba dopolniti. Tudi sam si veliko obetam od te razprave, ki bo 28. junija. Upam, da bodo predlogi filmskih ustvarjalcev tehtni, in kar se nas tiče, poslanske skupine, bomo seveda vse tehtne predloge upoštevali in predlagali v popravek. Zaenkrat pa je narava tega besedila takšna, da se nam zdi, da še ni primerno za nadaljnjo obravnavo, saj bi moralo biti nekoliko bolj usklajeno s filmskimi delavci. Spoštovana ministrica, upam, da je v tem primeru usklajeno vsaj pri Vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Tako kot potrebujemo nov zakon o Radioteleviziji Slovenija, so nujne spremembe tudi na področju filma. Zakaj so nujne? V prvi vrsti zaradi tega, ker Filmski sklad sedaj deluje na temelju več pravnih podlag in je treba za stabilno produkcijo urediti formalnopravni status sklada. Enako pomembne pa so tudi ugotovitve in priporočila, ki izhajajo iz revizije pravilnosti in smotrnosti poslovanja Filmskega sklada Republike Slovenije. Ne nazadnje, o učinkovitem sistemu produkcije nacionalnega filmskega programa govori tudi Nacionalni program za kulturo. V Poslanski skupini Zares verjamemo, da si kontinuirano slovensko filmsko produkcijo želimo vsi. Ključne spremembe izhajajo iz priporočil oziroma iz revizije Računskega sodišča. Tako se popravlja sam postopek, merila in kriteriji javnega natečaja, zaradi racionalizacije se trdneje definira struktura upravičenih stroškov, uvaja se dvoletno sofinanciranje projektov in sistem rednega revidiranja. Najvišji delež sofinanciranja je v skladu s priporočili Računskega sodišča za nizkoproračunske otroške, mladinske in zahtevne filme pri 80 %, za vse ostale projekte pa bo le-tem namenjenih v višini največ 50 % vseh upravičenih stroškov. Ena težjih nalog je bila izbira najprimernejše oblike formalnopravnega statusa Filmskega sklada. Izmed različnih možnosti pripojitev nazaj k ministrstvu, sklad, ustanova, je javna agencija tista, ki omogoča največjo možno institucionalno avtonomijo, neodvisnost pri ocenjevanju projektov, pa tudi v največji možni meri neodvisnost financiranja. Zakon prinaša tudi nova izvenproračunska vira za sofinanciranje slovenske filmske produkcije RTV Slovenija in komercialne televizije z nacionalno pokritostjo. Te televizije bodo same s svojimi razpisi sofinancirale slovenske filme. Na agencijo se z Ministrstva za kulturo prenaša razpis za avdiovizualne projekte, s čimer politiko ločimo od odločanja o financiranju AV dejavnosti. Za producente zelo dobrodošla in koristna sprememba pa je odprava deležev prihodkov Filmskega sklada Republike Slovenije od eksploatacije filmov po zaključenem projektu. Če želimo presekati z dolgotrajno agonijo na filmskem področju in končno odpraviti statusne pomanjkljivosti sedanje ureditve, moramo sprejeti ključne spremembe v predlogu zakona. Seveda so nekateri z rešitvami, ki so ponujene, tudi nezadovoljni. Pogrešajo med drugim več članov interesnih združenj v nadzornem svetu agencije, kot tudi ureditev statusa drugih subjektov, ki delujejo na tem področju. Vendar pa smo danes šele pri prvi obravnavi zakona. V kratkem bomo v tej isti dvorani lahko slišali mnenje in stališča širše javnosti na javni predstavitvi mnenj. V nadaljnji obravnavi imamo dovolj časa in volje, da predlog zakona dopolnimo in ustrezno nadgradimo. Za Poslansko skupino Zares je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Dober dan. Spoštovana ministrica, spoštovani prisotni, lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlog zakona razumemo kot sanacijo obstoječega stanja na Filmskem skladu. Bistveno pri novem zakonu je, da vložek države v film ne bi bil več razumljen kot investicija, temveč kot neke vrste subvencija. S tem država ne bi bila več udeleženka pri dobičku, saj ne bi imela več statusa producenta. Subvencionirala bi lahko največ do 50 % filma, izjema so mladinski in nizkoproračunski filmi, kjer se odstotek dvigne na 80 %. Ključno vlogo pri Slovenskem filmskem centru naj bi po novem imeli profesionalci, za kar je verjetno že skrajni čas. Predlog zakona o Slovenskem filmskem centru je pripravljen v sinergiji z Zakonom o RTV, o katerem smo razpravljali včeraj in na katerega imamo še precej pripomb, in z Zakonom o medijih, za katerega pa ne vemo točno, kjer v postopku se je ustavil. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej pričakujemo, da bo temeljno vodilo predloga zakona, da bi filmski center deloval bolj neodvisno in dinamično, da se bodo plačila izvajala le na podlagi dokazil in da bi center deloval le v dobro slovenskega filma in ustvarjalcev le-tega. Ker pa gre za precej strokovno temo, računamo tudi na to, da bo imela zainteresirana in strokovna javnost možnost predstaviti svoja mnenja in stališča do predloga zakona v okviru javne predstavitve mnenj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s prestavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Franci Kek. Ne bo razpravljal. Franc Pukšič, ne bo razpravljal. Gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Kot vemo, slovenska profesionalna filmska produkcija že od svojega leta 1946, ko je bil posnet film Na svoji zemlji Franceta Štiglica, beleži kar dobro število filmov, in sicer 130, od leta 1995 do 2009 je pa bilo sofinanciranih v obdobju mlade slovenske države 41 celovečernih filmov in 13 mednarodnih koprodukcij. Žal danes imamo ponovno na področju kulture razpravo o enem zakonu, ki govori o formalnopravnem statutu in vplivu formalnopravnega statusa na dejavnost in vsebino ene zelo pomembne kulturne dejavnosti, kot je film in avdiovizualna produkcija. Žal sem obremenjena z rebalansom proračuna, ki seveda zadeva tudi Ministrstvo za kulturo in ,žal, tudi to področje. Ugotoviti moram, kljub temu da so nekateri ugotovili, da je to področje tisto področje, ki bo oblikovalo 21. stoletje in tudi oblikovalo politično miselnost in poglede vseh tistih, ki na tem področju na nek način sokreirajo, vendarle skozi finančna sredstva, ki se temu področju pa še drugim – da ne govorim o knjigi – namenjajo, ni videti, da je dejansko temu področju namenjeno kaj več pozornosti, zlasti v finančnih krogih. To se pravi, da tukaj bomo zopet imeli problem s tem, kako in na kakšen način ustvariti možnosti za sodoben, za celovit pristop, za ustvarjalen pristop pri sokreiranju in omogočanju ustvarjalnosti slovenskih kreativnih filmskih delavcev. Bojim se, da bomo imeli zopet probleme, ravno zaradi financ, z izobraževanjem na tem področju, zlasti izobraževanjem mladih kadrov, ki bodo zaradi sodobne tehnologije morali imeti še mnogo več znanja, veliko več izobraževanja tudi v tujini in tudi vložkov pri nakupu opreme. Tako pozdravljam predlog znotraj naše skupine, da prepustimo tudi še javnosti, da o tem zelo zapletenem, bi človek rekel, vsebinskem problemu spregovorimo še 28., v ponedeljek, in vidimo pravzaprav, kaj se lahko naredi, ker brez stabilnih financ, brez financ, ki bodo omogočile dejansko prodor tudi na druge trge, ker to je tudi cilj naše slovenske produkcije, ne bomo kaj prida s statusnimi spremembami naredili. Seveda, uskladili bomo s krovnim zakonom o javnih skladih, vendar vsebine zapletene in pomembne dejavnosti pa ne bomo obogateli. Samo še podarila bi, da menim, da bi morali dejansko slediti dobri tradiciji, zlasti na vseh področjih, tudi na področju vzgajanja, pogleda vzgajanja vseh tistih slovenskih bodočih konzumentov filma in šoli vzgajanja tistih, ki bodo dejansko tudi hodili v kinematografe in si ogledovali ne samo cenene filme različnih tako nam znanih koprodukcij, ampak da bodo tudi gledali slovenski film. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Cvetka Zalokar Oražem ne bo razpravljala. Mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, državni sekretar in gospa Ostrouška! Mislim, da je soočanje s filmom, z delovanjem dosedanjega Filmskega sklada prihajalo v Državni zbor po različnih poteh, navadno pa vedno povezano s kakšnimi tudi ugotovljenimi nepravilnostmi, problemi in neutečenostmi, nedorečenostmi, zato je bilo tudi po pregledu Računskega sodišča mogoče pričakovati potrebne spremembe. Ali so te spremembe, ki jih dobivamo zapisane v Predlogu zakona o Slovenskem filmskem centru ,ustrezen odgovor na vse dileme, je drugo vprašanje, če seveda presojamo po tem, da smo ob predlogu zakona dobili v poslanske pisarne tudi mnenja, ki s predlogom zakona niso bila ravno usklajena in temu predlogu zakona v podporo. Ampak prvotna namera danes že citiranega pisma treh reprezentativnih združenj s področja filmske ustvarjalnosti dobivajo možnost za odgovor, kot je bilo tudi že danes nekajkrat rečeno, ob javni predstavitvi mnenj in prvotna drastična zahteva, da se zakon umakne, je bila vendarle omiljena s tem, da o zakonu javno spregovorimo danes v okviru prve obravnave in potem, kot rečeno, pri javni predstavitvi mnenj. Vseeno pa ugotavljam, da frontalnega nasprotovanja ta predlog zakona le ni dobil, če se sklicujem na povzetek pripomb Društva slovenskih filmskih ustvarjalcev, objavljen v Ekranu. Tam vendarle omenjajo vsaj tri prednosti, ki jih predlagani zakon prinaša. In zanimivo je, da se pravzaprav vsi trije plusi nanašajo na temelj, ki je za uspešno filmsko ustvarjalnost potreben. To pa je zagotovljen vir financiranja. Gre za državno podporo kot subvencije in ne nezakoniti investiciji, to je prvi plus; potem namera predlagatelja, da vključi televizijo v delovanje sklada tako s sofinanciranjem kot soodločanjem in tretjič, namera predlagatelja, da zagotovi odločilno vlogo stroke pri upravljanju Slovenskega filmskega centra. Torej, dva sta izrazito s financami zvezana, tretji plus pa z vplivom stroke. Če sta dva tako bistvena elementa zagotovljena, potem ne vidim strahu, da ne bi mogli v nadaljevanju obravnave zakona, v nadaljevanju zakonodajnega postopka najti soglasje pri tistih rečeh, ki motijo filmske ustvarjalce in tudi, ne nazadnje, politiko, kot je bilo slišati. Da pa je film bil od nekdaj poligon različnih interesnih vplivanj, je pa jasno, saj smo slišali citat – prav zanimivo je, da je poslanski kolega Zorn citiral Lenina. Sami bi dodala še kakšno dogajanje po 2. svetovni vojni pa McCarthyja pa še kaj drugega citirala – in pogrom, ki se je zgodil ravno v Ameriki, nad filmskimi ustvarjalci, ki so bili obtoženi. Navsezadnje imamo različne komisije, ki presojajo ustreznost filmov za distribucijo – bi se tudi kaj o Vatikanu dalo reči in o pogledih Vatikana na filme; sploh bi lahko rekli, da je vedno takrat, kadar ima neka ustvarjalnost tako širok krog vplivanja na ljudi, deležna posebno natančnih pogledov in tudi apetitov po vplivanjih. Ampak, da ne bi govorila sedaj samo o tej, bi rekla, bolj cenzorski vlogi politike, družbe in drugih struktur, bi rada opozorila na to, da je tudi znani kulturni menedžer Mitja Rotovnik za enega temeljnih problemov za slovenski film ugotovil, da je to količina denarja, ki je namenjena za film. Tu se, prav zanimivo, s filmom druži tudi druga starejša umetnost, to je tista, ki dobi svoj izraz v knjigi. In če gledamo proračunski razrez sredstev: 4,2 milijona evrov za film in, recimo, 6,2 milijona evrov za knjigo, res ni mogoče primerjati z zneski, ki jih dobijo drugi zavodi v kulturi. Da ne bo pomote, ni moj namen reči, da naj bi drugim bilo prisojenega manj denarja, ampak je moj namen povedati, da če najdemo kot politiki konsenz, da nam je slovenski film potreben, da nam je slovenski film dragocen, je treba kaj storiti tudi za to, da bi lahko bile številke ugodnejše. Statistični urad Republike Slovenije, recimo, v tem pregledu pravi - zadržala se bom samo pri številkah dolgometražnih igranih filmov -, recimo, v letu 2004 - 7, v letu 2005 - 11, v letu 2006 - 5, v letu 2007 - 3 in v letu 2008 spet 7 filmov. Lepo bi bilo, seveda, če bi se približevali tisti najvišji številki, denimo, v letu 2005 - 11. Ampak, kot rečeno, marsikaj je odvisno tudi od pogojev, v katerih bo filmska ustvarjalnost delovala. In če bo zakon pomagal utrjevati vire financiranja za slovenski film, ni razlogov, da ne bi mogli tega zakona podpreti, pa tudi, če imajo filmski ustvarjalci pomisleke, da ni uresničena tista zahteva slovenskega nacionalnega programa za kulturo za leta 2008–2011, to je krovni zakon o filmu. Prepričana sem, da bo danes, zlasti pa še ob javni predstavitvi mnenj, dovolj priložnosti najti odgovore na tista vprašanja, ki razdvajajo, in najti tisto, kar nas združuje, da bomo zakon lahko podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Sama ne bom zelo globokih in temeljitih razmišljanj predstavljala, zaradi tega, ker ni niti Filmski sklad niti javna agencija, ki naj bi se ji po novem reklo Slovenski filmski center, področje, ki ga poznam po strokovni plati. Je pa področje, ki ga poznam s čisto drugega stališča, to je iz organizacije filmskega festivala, ki je nastal, se rodil in zrasel v občini, v kateri sicer živim. To je Filmski festival Kino Otok – Isola Cinema. Mislim, da je to primer, kako lahko človek, ki nima o posameznem strokovnem področju ali pa na področju kulturnega delovanja kaj dosti pojma,vendar pa z organizacijskega in tudi financarskega stališča lahko vidi, kakšna zmešnjava je nastala v preteklih, recimo, petih, šestih letih na področju organizacije filmskih festivalov. Ker pa ima človek ob tem delu tudi priložnost stikov s filmskimi ustvarjalci, lahko razširim to mnenje o zmešnjavi na področju filma tudi na filmsko ustvarjanje, ustvarjanje filmov. Moram reči, da je skrajni čas, da tu nekaj naredimo; ne samo na področju financiranja, ampak tudi na področju organizacije oziroma razdeljevanja sredstev za filmsko ustvarjalnost in tudi pri odnosih znotraj področja ustvarjanja in financiranja, kdo je lastnik, kdo ni lastnik, kako se distribucija izvaja, kdo poskrbi za to, da je distribucija kar se da učinkovita, in vse, kar je še temu podobnega. Mislim, da je stanje na področju filmske umetnosti v Sloveniji tako, da slabše biti ne more, in zaradi tega sem prepričana, da ta zakon ob tem, seveda, da bo v javni predstavitvi mnenj in kasneje tudi v pripravi amandmajev k zakonu v drugi obravnavi pripeljal do tega, da bodo tudi filmski ustvarjalci končno zadovoljni s tem, kar bo iz predlaganega zakona nastalo. Rada bi samo povedala, da čudne razmere, ki so nastajale v letu 2005 in 2006, pa da ne bi kdo razumel, kakor sem poslušala prej predstavitve stališč poslanskih skupin, da je to bilo obdobje, ko je ne vem kdo namenoma ustvarjal zunanji vtis, da je na področju filmske ustvarjalnosti oziroma na področju zbiranja in distribucije denarja za filmsko ustvarjalnost vse narobe. Dejstvo je, da je bila zmešnjava pa takrat res popolnoma, zaradi tega, ker smo imeli direktorje filmskega sklada, ki so se menjali na tekočem traku, Računsko sodišče je ugotavljalo, da je kaos na področju financiranja popoln, za avtorske pravice nismo vedeli, čigave pravzaprav so. Kdo je tisti, ki je lastnik filma, ko je enkrat narejen in ko je financiran na takšen ali drugačen način. Moram reči, da sama, ker se pač na filmsko delo ne razumem, sem se samo čudila in nisem vedela, kaj pravzaprav se dogaja. Ko si enkrat dobil soglasje, da bo, recimo, filmski festival financiran iz Filmskega sklada, se je potem čez kakšen mesec ali pa dva nekdo izmislil in rekel, "ne ne, nič ne bo to financirano zaradi tega, ker nam pa to ni všeč". Zakaj jim naenkrat ni bilo všeč na Filmskem skladu – ne me vprašati! Res pa je, da vmes sta se dva direktorja zamenjala ali pa je naenkrat postal predsednik nadzornega sveta,ali kaj so že pač imeli, direktor, kar se je meni pa sploh čudno zdelo, ker to so bili veliki strokovnjaki, izgleda, tisti, ki so vodili nadzorne organe v Filmskem skladu [[...]] Mislim, da najmanj kar je, je treba na tem področju že enkrat narediti red, ki bo trajal nekaj časa. Kako naj nekdo, nek režiser, nek scenarist ali kako se že temu reče, igralci, kako naj za božjo voljo ustvarjajo, če pa do danes na jutri nimajo pojma, kaj se bo zgodilo! In zaradi tega podpiram, da se zakon spravi v obtok, bom rekla, da začnemo o njem širše, resno govoriti, da popravimo tisto, kar bomo skupaj ugotovili, da ni v redu, in naj mu bo srečna pot, ker mislim, da filmski ustvarjalci končno potrebujejo eno zanesljivo, varno in dolgoročno ustvarjalno obdobje. Potem pa bomo lahko čez nekaj let vendarle rekli, da bo 11 filmov na leto, jaz sem pa prepričana, da izmed vseh filmov, ki jih bodo naši filmski ustvarjalci naredili, bomo vedno več in več zelo uspešnih filmov dobili, zaradi tega, ker videti je, da generacije, ki sedaj ustvarjajo, se lahko merijo s tistimi, ki so ustvarjali Vesno, Dolino miru in še vse filme, ki jih jaz iz otroštva poznam in ki se jih z veseljem in z nostalgijo moram reči spominjam.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegi in kolegice! Tudi jaz bom podprl sklep, da je ta predlog zakona ustrezna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Pri tem bi povedal, da moje filmsko znanje je okrnjeno, razen da sem redni spremljevalec festivala Otok v Izoli in mogoče mi da tam kak stik s kakšnim ustvarjalcem kakšen navdih, ki ga bom danes mogoče malo vkomponiral tudi v to svojo kratko razpravo. Sam menim, da bo težko najti rešitev, s katero bi vsi soglašali, predvsem tisti, ki so posredno ali neposredno vpeti v filmsko ustvarjalnost. Težko se bo z zakonom, takšnim ali drugačnim, zadovoljiti. Tu gre za en moj pogled, ker ustvarjalci filma so le neke vrste posedovalci boemskega ega s pozitivnim predznakom, da ne bo pomote, in zato je težko to spraviti na eno premico. Prav tako je res tudi dejstvo, da še noben zakon, pa ne gre samo za filmsko ustvarjalnost, seveda ne rešuje prihodnosti, temveč rešuje preteklost in sedanjost in daje upanje, da bo v prihodnosti boljše in drugače, kot je zdaj. In na ta način gledam na napore Ministrstva za kulturo, da reši nekajletno agonijo Filmskega sklada. To je ne nazadnje Ministrstvu za kulturo naložila tudi revizija Računskega sodišča, saj je bilo, vsaj toliko se da razbrati iz te revizije, preveč nepravilnosti pri porabi in delitvi že tako skromnih sredstev, ki so namenjena filmski ustvarjalnosti. In ne nazadnje, tudi kadrovska kvadratura kroga pri vodenju Filmskega sklada v zadnjih nekaj letih in predvsem metanje polen pod noge med glavnimi akterji je dodalo svoje k temu, da se soočamo s temi težavami na področju ustvarjanja slovenskega filma. Zato menim, da je prava odločitev, da bo javna predstavitev mnenj 28. junija in tam pričakujem, da bodo imeli glavno besedo predvsem filmski ustvarjalci in tisti, ki se z organiziranjem filmskega ustvarjanja ukvarjajo, ne pa seveda politikanti in nekateri materialni grebatorji, ki so se v zadnjih letih pojavili in nagrmadili okrog Filmskega sklada. Kolega Tanko, tebe ne štejem v to skupino, tako da si lahko pomirjen. In na koncu še nekaj. Kolegica Majda je že omenila en pogled na razdelitev kulturnega proračunskega denarja. Tudi jaz se nekako strinjam s pogledom, ki ga je zapisal kulturni menedžer iz Cankarjevega doma, da je tistih nekaj več kot 100 milijonov evrov, ki jih kulturno ministrstvo razdeli, seveda daleč premalo, ne samo za tistih 67 javnih zavodov, katerim morate razdeliti, ampak na koncu je še nek Filmski sklad, ki mu je tudi treba dati in da je ta sklad na koncu. Zato poleg rešitev, ki bi naj predstavljale neko stabilnost financiranja filmske ustvarjalnosti, pričakujem, da bo tudi iz tega državnega proračuna le kak evro več namenjen tudi filmski ustvarjalnosti.
Hvala lepa. Mag. Franc Žnidaršič ne bo razpravljal, mag. Borut Sajovic prav tako ne. Dr. Pavle Gantar tudi ne, Tadej Slapnik tudi ne. Gospa Alenka Jeraj, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! S slovenskim filmom imamo očitno kar težave zadnjih nekaj let, ko je bila gospa Širca še poslanka, smo se o tem pogovarjali mesečno, da ne rečem kar naprej. Ves čas je bil problem, ali smo posneli štiri filme na leto, pet, šest ali nobenega. Zdaj smo, odkar vodi ministrstvo, pa res prišli do tega, da v lanskem letu nismo posneli niti enega. Mi smo bili prepričani, da se bo vse to spremenilo, ko bo postala ministrica in bomo beležili veliko število posnetih filmov, velike pozitivne spremembe in da se bodo stvari začele urejati v pravi smeri, vendar pa, kot ugotavljamo, so stvari kvečjemu slabše, ne pa boljše. Financiramo pa nekatere čudne filme, Seks z medvedom in podobno, o čemer smo se pogovarjali na eni izmed sej Odbora za kulturo. Zdaj, tisti, ki je zadolžen za filmsko produkcijo v Sloveniji, to je Filmski sklad, ki ga bomo zdaj uredili z drugim zakonom, je letos februarja predstavil načrt dela za leto 2009. Mislim, januarja 2010 kvečjemu lahko predstaviš poročilo o delu v letu 2009, ne pa sprejemaš načrta. In upam, da ne bomo potem leta 2011, januarja, sprejemali program za leto 2010, ker programa za nazaj nima smisla pisati, ko je leto enkrat že mimo. Očitno je imela direktorica Filmskega sklada gospa Mahnetova več ali preveč dela s sodelovanjem pri nastajanju tega zakona, o katerem se danes pogovarjamo, namesto da bi opravljala tiste stvari, zaradi katerih vodi Filmski sklad. Jaz lahko ugotovim samo, da je stanje še bistveno slabše, kot je bilo – in omenjeno je bilo, da so se direktorji tam menjali, to je res, tudi zato, ker je gospa Mahnetova določene stvari nadzorovala, oporekala tedanjim direktorjem, onemogočala sodelovanje in delo. In zato smo potem bili priča, da smo se, kot rečeno, kar naprej pogovarjali o filmih in kje so ti slovenski filmi in jih nikjer ni bilo. Prav tako bi moral sklad objaviti razpis za letošnje leto. Kolikor vem, je bil razpis objavljen nekaj dni nazaj, se pravi maja, in trajal bo najmanj 30 dni, kar pomeni, da smo najbrž zamudili tudi kakšno pametno produkcijo v letu 2010. Razpis v začetku leta že lahko pomeni, da se v tistem letu ne bo nič zgodilo, kaj šele sredi leta, in to pred počitnicami. Mi bomo v tem mesecu imeli javno predstavitev mnenj. Obžalujem, da se prej pogovarjamo na prvi obravnavi, imamo ta zakon, kot da bi prisluhnili vsem tistim, ki jih zakon zadeva. To smo se dogovorili zadnjič na seji Odbora za kulturo in pričakovali bi, da bi vseeno prej slišali filmske delavce, režiserje in podobne, preden se tukaj pogovarjamo o konkretnih stvareh, o katerih verjetno poslanci težje razpravljamo kot pa tisti, ki jim je zakon namenjen in zaradi katerih je bil pripravljen. Kaj si mislijo režiserji, je povedala filmska režiserka Maja Weiss v Financah: "Zaradi mene lahko Filmski sklad razpade, letni razpis za filmsko produkcijo pa naj bo objavljen na Ministrstvu za obrambo." Tako so stvari videti v Sloveniji. Najbrž se spet zadeve lotevamo na koncu oziroma na nepravem koncu, če Društvo filmskih producentov Slovenije, Društvo slovenskih filmskih ustvarjalcev, Društvo režiserjev pozivajo ministrstvo, da naj zakon umakne, naj ga uskladi s tistimi, za katerega piše, naj ga uskladi s stroko. Opozarjajo celo na to, da predlog zakona ni v skladu z nacionalnim programom za kulturo za obdobje 2008-2011, ki državi nalaga, da s sprejemom krovnega zakona o avdiovizualni kulturi do leta 2010 celovito uredi status ključnih subjektov, ki deluje na tem področju. Mi smo to vprašanje predlagali v dopolnitev k vprašanjem, ki bodo na javni predstaviti mnenj in bomo videli, kakšni bodo odgovori in rezultati. Zdaj pa mogoče, če grem po členih ali pa vsaj povem nekaj ključni stvari iz zakona, na katere mislim, da je treba opozoriti. Zakon ne določa v 5. členu, ki govori o sodelovanju Filmskega centra z RTV Slovenija – verjetno bi moral bolj natančno opredeliti sodelovanje. Kot ugotavljajo nekateri, je bilo to ravno tisto, kar je povzročalo največ težav v praksi, torej določbe in natančno opredeljeno, kako in kakšno bo to sodelovanje; ali je to pogodbeno sodelovanje, kaj se dogovori s pogodbo, do kdaj mora biti sklenjena ali kakšno drugo sodelovanje, skratka, da so stvari nekoliko bolj jasne, da ne bo prihajalo do konfliktov, kar se nam tako pogosto dogaja. Filmski ustvarjalci opozarjajo tudi, da najbrž ni najboljše, da se razpis za avdiovizualno produkcijo prenaša z Ministrstva za kulturo na Filmski sklad. Ne bom rekla, da so stvari idealne, kadar jih organizira Ministrstvo za kulturo, smo o tem imeli prav tako precej pogovorov in izredno sejo Odbora za kulturo, vendar če na to opozarjajo tudi drugi, torej, da bi zaradi narave razpisa moralo to še vedno ostati na Ministrstvu za kulturo, o tem govori zainteresirana javnost, bi bilo smiselno, da to ostane tam. Kot sem že včeraj govorila, zakon določa, da Filmski sklad lahko izvede razpis. Ne vem, zakaj tako radi zapišemo "lahko", ker lahko se ali pa se ne zgodi; po navadi se pa ne, ker če ni neke obveznosti, potem je to hitro lahko izgovor, da se stvar ne zgodi. Mislim, da bi se v zakonu morali izogibati dikcije, da Filmski sklad razpis lahko izvede. Mora ga. Če rečemo lahko, se bojim, da ga ne bo zato, ker če še teh razpisov, ki jih mora sedaj izvesti, ne uspe pravočasno, dvomim, da bo še enega dodatnega. Kot sem rekla, mi smo imeli v mnogih zakonih, v zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja zapisano, da šola "lahko" organizira prehrano; in seveda je niso, ker če jo "lahko", k temu niso obvezani in se to tudi ni dogajalo, dokler nismo pač zakona v tem smislu spremenili. V zakonu je še nekaj drugih stvari. Strinjamo se, kot so nekateri rekli, da je treba na tem področju narediti red. To je res, vendar pa najbrž bi bilo smiselno, da pridobi ministrstvo vsaj soglasje tistih, za katere zakon piše. Vsi seveda nikoli ne bodo soglašali. Če pa bi se vsaj tisti, za katere je zakon napisan, bi pa to bilo najbrž že ker pomembno in bi predvsem pomenilo, da je zakon življenjski in da je pripravljen tako, da ga bodo lahko tisti, ki jim ga pišemo, koristili. Filmski sklad po predlogu ostaja javni sklad, čeprav je imelo Računsko sodišče v zvezi s tem pomisleke. Viba filma se ne omenja. Ministrstvo je sicer obrazložilo, zakaj. Glede na to, da ostaja, kot sem rekla, javni sklad, se sprašujem, kako da tu niste tako inovativni – se je spremenilo? V redu. Potem bomo mogoče dobili kaj novega, podobno kot pri RTV, nekaj takšnega, česar še nikjer ne poznajo. Na kakšno stvar bo ministrstvo zagotovo odgovorilo. Mislim, da bi bilo veliko bolj smiselno, kot da se danes že na prvi obravnavi o tem zakonu pogovarjamo, res prisluhniti na javni predstavitvi mnenj tudi tistim, ki jih zakon neposredno zadeva, da si lahko tudi mi ustvarimo neka mnenja o tem, kako stroka sprejema predlog in kaj si o predlogu zakona mislijo. Navedla sem nekaj pomislekov. Še kakšen se bo pojavil zagotovo skozi razpravo, tako ne vem, kako se bomo v nadaljevanju odločali v zvezi z zakonom. Na vsak način pa bi radi, da se naredi kakšen korak naprej in da stvari uredimo. Vendar, če je toliko nasprotovanja zakonu, dvomim, da je to prava pot.
Hvala. Besedo ima gospod Tanko.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi! Tudi na primeru tega predloga zakona, ki ga obravnavamo danes, se je podobno kot včeraj pokazalo, kako lahko nastane hitro velika razlika med besedami in željami; med tistim, kar takrat, ko nisi odgovoren, zastopaš in predlagaš ali vztrajaš na tem, in med tistim, kar lahko storiš ali pa kar storiš takrat, ko si v vlogi ključnega ali vrhovnega izvršnika, operativca in tako naprej. Tudi na področju kulture je ta diskrepanca izredno velika, ne samo med stališči nekdanje poslanske kolegice gospe Majde Širca. Tudi velika razlika je med tistim, kar je bilo povedano na hearingu tudi o tej predmetni zadevi. Velike diskrepanca, velika razlika. Dejansko smo tu nekako prišli do situacije, ko niti tisti, katerim so vsebine namenjene, za katere sprejemamo neke rešitve, podobno pri RTV-ju kot tukaj pri tem filmskem skladu, z bistvenimi vsebinskimi poudarki rešitve se ne strinjajo in imajo pripombe, nasprotujejo javno in tako naprej. To verjetno kaže tudi na nek pristop Vlade, tudi ministrice za kulturo, da na tak način, ko pač ni možno dobiti večinske podpre tistih, ki so uporabniki teh zakonov, teh predlogov, da kljub temu vztrajate in gradiva pošiljate v zakonodajni postopek. To se je zgodilo včeraj pri zakonu o RTV-ju, ko ključni deležniki, izvajalci, ustvarjalci, sindikati, rešitev ne podpirajo, tudi politični del ne, tudi verjetno se bo pojavil problem strokovne javnosti in tudi drugih; in podobno je v tem primeru. Mislim, da na tak način pravzaprav kulturna ministrica ne bi smela izražati kulture, ko namesto dialoga, ko namesto pogovora, ko namesto usklajevanja pride v postopek zadeva na silo, neusklajena. Mislim, da bi bilo treba mnogo več naporov vložiti v tiste, ki so jim te zadeve namenjene. Naslednja stvar, kar je in kar tudi je signifikantno za ti dve leti, je tudi to, da se marsikje na tem kulturnem področju tudi izgubljajo sredstva. Tudi evropska sredstva za določene vsebine in to verjetno tudi v primerih, ko je interes, ko so tisti, ki bi investirali, teh sredstev ne morejo. Po drugi strani pa Vlada razporedi 60 milijonov evrov evropskih sredstev za druge projekte. Veliko smo se v prejšnjem obdobju ukvarjali tudi s celovečernimi slovenskimi filmi. Mislim, da je bil v eni izmed diskusij tudi postavljen nek prag, nek cilj, koliko celovečernih filmov mora slovenska produkcija ustvariti vsako leto. Ta cilj je bil postavljen, bil je relativno visok, vendar lahko samo ugotovimo, da ta cilj ni niti do polovice dosežen, niti na tretjini tega cilja nismo. In glede na to, da je filmsko področje tisto področje, ki je še posebej pri srcu naši ministrici za kulturo, bi tukaj zagotovo, če kje, pričakovali bistveno večjo realizacijo, bistveno boljši rezultat. To, da morda se kakšna stvar zamudi na dediščini ali pa na razvoju drugih programov – tu ne gre za neko čustveno področje, intimno področje – bi morda človek še razumel. Ampak da ne gre vse po načrtih ali pa, da bistveno odstopa to od teh načrtov na področju, ki je pa v posebnem interesu, poudarjenem interesu tistega, ki vodi ta resor, pa verjetno ni dobro, kajti lahko potem samo spremljamo dogajanje na drugih področjih, ki jim je posvečeno manj pozornosti. Verjetno tudi slovenskemu filmu, slovenski filmski produkciji in tudi dogajanju v kulturi sploh ni v čast, tudi dogajanja na Filmskem skladu v zadnjih dveh letih. Več kot leto dni je Vlada, je politika izgubila s tem, da je zamenjala direktorico Filmskega sklada. Tudi ko je dobila razrešena direktorica sodbo sodišča, ki jo je vračala na delovno mesto, se je Vlada posebej potrudila, da jo je ponovno razrešila in verjetno take poteze Vlade, ko hoče na silo nekaj spremeniti, narediti kadrovske spremembe, ne prispevajo k temu, da bi se razmere stabilizirale na tem področju. Zagotovo ne! Na nobenem se ne, pa tudi na tem se najbrž ne bodo. In posledica tega je verjetno tudi to, da se na tem področju ne dogaja nič kaj posebnega, nič kaj učinkovitega, nič kaj produktivnega. Mislim, da ne more biti cilj kulturne politike, tudi ne na Filmskem skladu, samo to, kdo bo na kakšni funkciji kakšne zadeve opravljal. Če imamo imenovane ljudi, ki so tam, in so bili tudi legalno imenovani, potem najbrž ni nobene potrebe, da se na veliko ukvarja politika s tem, ali so primerni za opravljanje te funkcije ali za tako funkcijo niso primerni. To najbrž jemlje voljo vsem, ki sodelujejo na tem področju, zaustavlja mnoge procese, ni razpisov, ni neke širše podpore tudi za projekte na tem področju in to povzroča tudi razklanost, tako med tistimi, ki vodijo področje, kakor tudi med uporabniki teh zadev. Vsekakor bi tudi pričakoval, da bi se na vseh tistih področjih, na katerih se ni našlo dovolj konsenza med deležniki ali pa med partnerji, ki jih zadevajo posamezni resorji, najprej naredile javne predstavitve mnenj, da bi dobili tudi stališča tistih, ki imajo drugačen pogled, ki stvari vidijo drugače, in da bi šele potem govorili o načelih in temeljnih usmeritvah zakonskih rešitev, čemur je namenjena ta razprava. Ta razprava, ker gre za prvo obravnavo, je namenjena predvsem temu, da vidimo, ali držijo ti temeljni koncepti, temeljni pristopi. In če filmski ustvarjalci ne soglašajo s temeljnimi pristopi, potem je težko samo na političen način, z glasovanjem, z uveljavitvijo koalicijske večine sodelovati pri takih odločitvah; pa to ni edino področje. Pri Zakonu o RTV je podobno, pri tem je podobno, tudi delovnopravna zakonodaja, ki sedaj prihaja v Državni zbor, ima enak manko, enako pomanjkljivost. Priporočil bi vsem tistim, ki na Vladi odločate o besedilih zakonov, da posvetite veliko pozornosti dialogu, še posebej bi bilo to pomembno predvsem na področju kulture. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Rihter, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ko poslušam to razpravo, sem si rekla, da moram povedati še nekaj v svojem imenu. Ne vem, ali bomo pri nas ta film videli ali ne, v Državnem zboru, ko govorimo o tem, da je film tako pomemben, da je tako veliko orodje, da je ustvarjalnost in tako naprej. To zadevo lahko rešimo edino takrat, ko bomo dosegli nek političen konsenz. Ko se bomo desni, levi, sredinski odločili, kaj bi naj film bil: ali je to res umetnost s tradicijo in ali je to - kar pa sprašujem tudi Vlado - tista vsebina, ki naj bi jo Vlada tudi v celoti podpirala. To je nedorečena zgodba, o kateri se pogovarjamo že 20 let ali pa vsaj zadnjih 12 let, kolikor sama intenzivno sledim intenzivno temu področju. Namreč, da je to ustvarjalnost, umetnost, ki sledi tudi novemu tehnološkemu razvoju, ki potrebuje zelo veliko pozornosti in zelo veliko miru ali pogojev, da lahko živi in ustvarja. Po drugi strani, da je to resnično vladna zadeva, je ne nazadnje tudi zapisano v tem predlogu zakona, predvsem pa se to navezuje na nacionalni program za kulturo. Že v prvem od leta 2004 do 2008 in tudi v drugem nakazuje, da je tudi film orodje, ki naj ga država kot taka uporablja za svojo promocijo, za svojo prepoznavnost, za svojo vzgojo in izobraževanje. Ne nazadnje je film čista gospodarska panoga, znotraj katere prepoznavamo gospodarske poklice, nove poklice in ne nazadnje tudi novo zaposlovanje. Da ne govorimo o partnerstvu s kulturno dediščino, ki je lahko ponovno akter novih produktov, novih zgodb. Ko razmišljamo desni in levi, kaj naj bi bil in kaj bi bilo in tako naprej, si mislim, da tega filma resnično še dolgo ne bomo videli, da bi o filmu razmišljali globalno, celotno in ne le o tem, kdo bo prišel na katero oblast ali na kateri stol in kdo bo ne nazadnje tudi dobil kakršnakoli sredstva. Naj omenim, ko je bil pripravljen prvi nacionalni program za kulturo 2004–2008 smo opravili temeljito stanje, analizo, evalvacijo, pregledali vse akterje in se odločili za neka izhodišča in potem pripravili tudi cilje. Razlika od tistega nacionalnega programa in od tega, na katerega se sklicujejo kolegi nasproti, je v tem, da je tisti imel zelo trdno finančno konstrukcijo in podlago v proračunu Ministrstva za kulturo. Dve leti prvega izvajanja programa 2004, 2005 in 2006 – takrat je namreč še prejšnja vlada že sprejela proračun – sta bili tudi taki, da se je film v letu 2006 povečal za 31 %. In ta sredstva so bila ne nazadnje takrat tudi razdeljena v proračunu oziroma v razpisu Ministrstva za kulturo. Ampak potem se je začelo: totalni preobrat, kadrovske zamenjave, netransparentno izvajanje ali razdeljevanje sredstev, razpisov ni bilo. V letu 2007 potem beležimo, na koncu leta sploh ni bilo nič znanega, kdo bo dobil, kaj bo dobil, kako bo dobil. Kako naj ustvarjalci delajo? Nemogoče! In to stanje je bilo kaotično stanje. Ne bom govorila o nobenih imenih, ne bom govorila o nobenih konkretnih zadevah, ker se mi zdi to v tem času, ko gledamo v prihodnost, popolnoma neplodno. Ampak situacija je takšna, da potrebuje resnično poseg, zakon, ki naj služi samo kot orodje za prihodnost. Seveda tukaj računam na treznost vseh nas kolegov tukaj, da mislimo resno, ne s figo v žepu, zato je bil tudi moj predlog javna predstavitev mnenj v nadaljevanju nujna potreba, da vidimo, kaj v resnici mislijo ustvarjalci na tem področju, kaj ne nazadnje potrebujejo, kaj jih moti, kaj je tisto, kar je potrebno v zakonu tudi doreči, in posebej tisto, ko se govori o nezaupanju. To se me pa najbolj dotakne, ko se govori o nezaupanju do politike in do zaupanja do Vlade, ki je predlagala ali sprejela tudi predlog zakona, ki naj ne bi bil usklajen. Jaz sem prepričana, da temu ni tako, pustimo se presenetiti. Namreč akterji, ki so pripravili predlog zakona, so vseskozi bili – ali posamezniki, ki jih gledam tukaj nasproti – vpleteni v dogajanje in soustvarjanje, lahko tudi rečem filmske produkcije, zato verjamem, da je prišlo do nekega mogoče nerazumevanja ali pa trenutnega neposlušanja. Zato se mi zdi pomembno, da se poslušamo, da se slišimo in da na podlagi tega pripravimo predlog oziroma popravke tam, kjer so potrebni, z edinim ciljem in namenom, da ustvarimo dovolj trdne pogoje, da bo film prepoznan kot ustvarjalnost, kot umetnost, ki bo pridobila svoj položaj med ostalimi umetnostmi, da pomeni to stabilno financiranje in zelo, ministrica, želim, da spodbodeš svoje kolege, tako ministra za gospodarstvo, tako ministra za visoko šolstvo in šolstvo, da takoj stopita zraven in predlagata, kje se bo lahko še polnila malha novega centra ne nazadnje tudi iz teh ministrstev, kajti vloga filma je prav tako v teh resorjih. Ne nazadnje tak predlog, ki ga bomo izoblikovali, verjetno z amandmaji sprejeli vsi, brez fige v žepu, kakor sem tudi rekla, potem pa verjamem, da bodo lahko filmski ustvarjalci delali. V situaciji, kakršna je, ki je posledica preteklosti, mahanja enega proti drugemu, pa ne vidim nobene perspektive, nobenega večjega uspeha. Kot pravim, zakon je orodje, s katerim trasiramo in ustvarjamo pogoje, in samo kot priprava dobrega le-tega, z vsemi akterji, ki so zavezani, lahko to orodje služi za dobro prihodnost. Je pa verjetno skrajni čas, kajti države okoli nas so nas prehitele po zelo velikem ovinku in zaradi tega mrka slovenskega filma so tudi redko videni slovenski filmi, se pojavljajo ne nazadnje tudi na festivalih in ne nazadnje, to se čuti med nami in tistimi, ki radi zahajamo v kinodvorane, ki radi odpremo slovensko televizijo ali katero drugo, ko pa si pogledamo slovenske filme in tukaj je manko. Prepričana sem, da Radiotelevizija Slovenija ni v kakšni blokadi ali medsebojnem nasprotovanju s Filmskim centrom in pričakujem, da bosta obe ustanovi tvorno sodelovali z istim poslanstvom in misijo konec koncev: omočiti Slovencem, vsem nam, preko medija, preko filma ustvariti podobe našega življenja, načina življenja in da tukaj ne gre za konkurenco, tukaj gre za soustvarjanje, zato ne vidim tuj problema, da se to sodelovanja ne bi tudi razvilo z orodji, ki so nakazana ali izkazana v tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala. V imenu predlagatelja, dr. Pelko. Imate besedo, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, gospe poslanke, gospodje poslanci! Najlepša hvala za besedo. Današnja razprava nam je vsem, ki tukaj sedimo za to mizo pokazala, da je možna konstruktivna razprava o slovenskem filmu. Moj namen ali pa moja naloga danes je, da vam v štirih točkah predstavim, kje je ta konstruktivnost še kako možna, da pridemo do skupnega rezultata. Danes imamo opravka, ne več, kot je rekel pokojni prof. Pirjevec, zgolj s slovesno mašo slovenskega jezika, kakor je bil nekaj časa definiran film, ampak tudi s produktom, ki prihaja na trg, s produktom, ki lahko prinese dobiček, s produktom, ki dela zvezde, s produktom, ki ponese ugled Slovenije v tujino. Zaradi tega je ključno vprašanje za državo, da se vpraša, kaj sme in kaj lahko stori v zvezi s tem. Ta zakon je poskušal odgovoriti na oboje. Kaj sme – država ni producent, država mora omogočati pogoje za to, da producenti lahko delajo – in kaj lahko, s kakšnimi spodbudami. Zato imate popolnoma prav, ko ste rekli, da gre danes pri tem zakonu predvsem za vprašanje reda in sredstev. Štirje kratki odstavki mojega današnjega nastopa bodo o dosedanjih razsežnosti javne razprave, o tistih ključnih motivih, ki jih zakon prinaša, nekoliko podrobneje kot ministrica v petih minutah, o popravljivih očitkih in o nekaterih vztrajanjih nekaterih pripravljavcev zakona – tudi v javni obravnavi bomo morali vztrajati. Ko govorimo o razsežnostih javne razprave –trajala je eno leto – in iz treh ključnih posvetov, ki smo jih opravili, boste videli, kje so videli tri ključne elemente, da ta zakon lahko uspe. Najprej smo se usedli s filmskimi producenti, z neodvisnimi producenti, potem smo sedeli z avtorji, in to z avtorji, ki so aktivno sodelovali z materialom v sami pripravi materiala za posvet. Tretjič smo celo fizično sedeli na Vibi. To govorim zato, ker so to trije ključni vhodni podatki za pripravo tega zakona: kakšen bo položaj avtorjev, kakšno bo partnerstvo z neodvisnimi producenti in tudi, kaj bo z Vibo v tej celotni travmi. Ampak to so bili samo trije od šestih vhodnih podatkov. Preostali trije so bili zelo jasna analiza, kako to delajo druge evropske države, koliko smejo in koliko lahko investirajo v ta področja. Drugi je bil natančna analiza, ki jo je Univerza na Primorskem, Fakulteta za menedžment, naredila glede vsebinske in pravne analize sploh možnih formalnih okvirjev, v kaj lahko transformiramo javni sklad. Tretji, kar je bilo danes že velikokrat omenjeno, poročila, žal negativna, Računskega sodišča. Iz vsega tega, iz treh krogov posvetov, iz teh treh vhodnih podatkov je nastal ta zakon. Ta zakon ima, tako kot je ministrica zgoščeno povedala, pet temeljnih ključnih novosti. Legalni status je agencija in ne sklad, tako da zakon, ki je danes na mizi, je Zakon o javni agenciji in ne o filmskem skladu, iz dveh razlogov. Prvič zato, ker sklad, tak kot je, ne bi smel več obstajati brez določenega premoženja, ampak ob iznajdbi agencije kot tiste rešitve, sta se pa ponudili dve drugi možnosti, ki do sedaj ob razpravi o skladu preprosto nista bili na mizi. Tudi razvojna in nadzorna funkcija in tudi to, kar je bilo danes zelo korektno citirano s strani poslanca Germiča, ta, že v sam akt agencije vpisana depolitiziranost, apolitičnost. To je glede legalnega statusa. Drugi del je finančna preglednost. Vsi ključni očitki Računskega sodišča so v tem zakonu upoštevani na način, da zahtevajo revizije projektov, da zahtevajo definicijo upravičenih stroškov, da prepovedujejo sklepanje in nenehno dodajanje aneksov, kar je bil eden temeljnih problemov dosedanjega poslovanja Filmskega sklada; da torej prispevajo k finančni preglednosti. Tretji ključni motiv tega zakona bi se dal povzeti z razmerji dveh odstotkov: 50:80 %. Velika večina evropskih držav ne gre nad 50 %, kadar pa gre, pa prepoznava specifične vsebinske izjeme in s tem da vedeti, kje zasleduje javni interes. In v tem zakonu so kot taki prepoznani mladinski film, otroški film, nizkoproračunski film kot vendarle ena stvar spregleda tudi realnih razsežnosti slovenske filmske produkcije in kot zahtevni filmi. Toda, če bi zgolj to naredili, bi bil očitek neodvisnih producentov v javni razpravi utemeljen, "odvzeli ste nam del sredstev", zato je bilo ključno v tem predlogu zakona najti druge vire financiranja. V dveh dosedanjih poskusih, v mandatu ministrice Rihterjeve, tudi v mandatu ministra Simonitija, se je razprava o slovenskem filmu reducirala ali pa predvsem zgostila na legalno formo in na vire financiranja. Zato tokratni zakonsko nesporni – in Služba Vlade za zakonodajo – in navsezadnje do konca preigrani scenarij prvič omogoča, da nacionalni javni zavod RTV eno od svojih obveznost tudi dejansko izvede. Namreč, celo do sedaj so nekatere od teh obveznosti doseganja kvot nacionalne filmske produkcije bile zapovedane, vendar niso bile spoštovane. Tokrat je pa s paralelizmom. obeh zakonov na mizi bilo možno narediti ta ključen premik. Zakaj? Zato, ker danes film preprosto brez distribucije na televizijskih kanalih ne more več živeti svojega integralnega življenja, ampak se dogaja v kinematografih, na televizijskih ekranih in na drugih nosilcih. Glede drugih virov financiranja boste potem pri popravkih, očitkih takoj videli, kje pa smo se, celo iz te zadnje faze razprave, neke stvari naučili in smo jih pripravljeni, bi rekel, priznati kot napake, ki so pa še popravljive. Peti motiv, torej poleg legalnega statusa, finančne preglednosti, razmere 50:80 % in drugih virov financiranja, so pa tiste vsebinske novosti, ki so v bistvu duh časa. Prej sem omenil poskuse, da bi se film s slovenskim zakonom uredil, pa nikoli ni prišlo do realizacije. V tem vmesnem času se je film digitaliziral, v tem vmesnem času je kvaliteta študentskih filmov na AGRTF bistveno narasla in v tem vmesnem času smo prepogosto poslušali očitke, da puščamo mimo gospodarske priložnosti produkcije filma na Slovenskem v koprodukcijo s tujci. Zato so v tem zakonu vgrajene za Slovenski filmski center tri obveznosti: strokovno, razvojno in tudi finančno sodelovanje pri digitalizaciji kinematografov kot pogoj, da preprosto kinomreža, za katero veste, da je v Sloveniji uboga, preprosto Slovenija ni dobro pokrita s kinomrežo, je vpisana v ta zakon. Drugič. Da je sodelovanje z visokošolskimi ustanovami, ki se je materializiralo večinoma v financiranju študentskih filmov kot morda najdražji enoti študentskega dela znotraj umetniških akademij, ki ni mogla preživeti samo z visokošolskimi budžeti, je notri. To sodelovanje je določeno. In tretje. To je kot "film commission", ki se ga pri nas prevaja v filmski svet ali filmska komisija, kot tisti organ, ki zna tržiti naravne resurse, ki zna olajšati delo pridobivanja dokumentov tujim koproducentom, ko pridejo sem. Tipičen primer je soška zgodba iz Narnije, kjer so preprosto zato, ker tega ni bilo, služili drugi. In niti lokalna skupnost niti Republika Slovenija nista zaslužili, če ne, jim ne bi bilo treba pripeljati slovaških koproducentov. Se pravi, tukaj je ravno priložnost, da med izvenproračunskimi viri tega novega centra dobimo še nova sredstva. Napovedal sem tudi kot tretje poglavje tega dela, popravljive očitke. Mi smo še to sredo ponovno sedeli z zainteresirano javnostjo, zato ker se nam je zdelo, da je – celo v tem pismu, s katerim se je takrat zahteval umik zakona, so nekatere stvari, žal, po enoletni razpravi še vedno stvar nerazumevanja ali vztrajanja na točkah, za katere vemo, da jih ne bomo spravili skozi, da nam jih ni uspelo spraviti skozi medresorsko usklajevanje, kaj šele skozi Državni zbor. In ti trije popravljivi očitki zadevajo upravičeno opozorilo, da sankcije za nespoštovanje dogovora oziroma zakonske obveznosti televizijskega dela financiranja niso dovolj dobro precizirani. Imamo pripravljen ta popravek. Glede zastopanosti stroke v svetu smo skozi pojasnilo sogovornikom povedali, kako smo si to predstavljali. Torej, ta stopnja zaupanja ni bila dovolj, zato smo pripravljali, da to še natančneje precizirali. Govorimo o svetu agencije, v katerem ima po sedanji sestavi Ministrstvo za kulturo možnost imenovati tri. Vedno smo trdili, da znotraj tega bodo profesionalci, predstavniki stroke, publicisti, univerzitetniki, ampak to, če je treba, natančneje zapišemo. Hkrati so pa tako društva, reprezentativna združenja tako avtorjev kot producentov, ki imajo že mesta v svetu; televizije kot ključni partner v prihodnjem razvoju imajo mesto v svetu. Lahko si predstavljate, da Vlada zaradi dosedanjih izkušenj vztraja na tem, da mora imeti strokovnjaka s finančnega področja, ker se nam ponovne zgodbe ne morejo še enkrat zgoditi. In tretja stvar, glede vključenosti ali nevključenosti Vibe. Viba je javni zavod. Viba ima svoje poslanstvo sodelovanje v produkciji nacionalnega filmskega programa in nosilec nacionalnega filmskega programa se spreminja iz javnega sklada v javno agencijo. Toda sodelovanje med njima v ničemer ne spreminja. In v javni obravnavi bomo porabili veliko več časa, da natančneje pojasnimo, kaj izhaja iz zakona o uresničevanju javnega interesa v kulturi in kaj je z akti o ustanovitvi Vibe. Toda če je tukaj potrebna kakršnakoli preciznejša zaveze, jo napišemo, zato ker tukaj ni nobenih, bi rekel, drugih planov. So pa tri stvari, in to je zadnje, če imam še dovolj časa, zadnje poglavje tega nastopa; tri stvari, na katerih smo vztrajali tudi še to sredo v pogovorih. Vztrajali smo na vprašanju DDV-ja z zelo natančno dikcijo, tako kot je domišljena v členu in kot je v obrazložitvi, zato ker je to ne samo stališče Dursa in Ministrstva za finance, ampak ker je tudi v tej razliki, da nekateri produkti, ki jih država tako subvencionira, vendarle pridejo tudi na trg, ustvarjajo določene dohodke in omogočajo producentom, s tem ko ne gre več za investicijo, ampak subvencijo, da dosegajo neke učinke na trgu in jih s tem preprosto moramo motivirati. Mimogrede, naš zadnji pohvaljeni javni razpis AV sklada na Ministrstvu za finance ima to dikcijo, je imel to dikcijo vgrajeno v razpisne pogoje in brez vsake težave so vsi, ki so kandidirali, to pripoznali in tudi realizirali. Se pravi, to ni noben novum, to je striktno vztrajanje na davčni zakonodaji te države. Drugo vprašanje, kjer je stvar tako strokovne kot tudi kulturnopolitična presoja, je vprašanje AV razpisa. Ali je dejstvo, da je bil na Ministrstvu za kulturo dobro procesiran, kar nam je priznala stroka, vprašanje dobro pripravljenega razpisa in kompetentne komisije, ali česa drugega? Mi trdimo, da sta ta dva pogoja enako izvedljiva tudi na novo vzpostavljeni agenciji, da pa se krovno načrtovanje filmske in avdiovizualne produkcije lažje načrtuje tako, da so korelacije med obema upoštevane. Zato bomo v javni obravnavi vztrajali na tem; vztrajali na tem, da do tega prenosa pride, ker bodo zgoščena sredstva, ker bo še vedno zagotovljena avtonomija različnih žanrov in različne strokovne komisije, ampak ta del produkcije se bo načrtoval enotno. In tretje. V vaši razpravi je bilo izrečenih že zelo veliko argumentov, ki bi jih danes samo še izrekel, zakaj slovenski film ne potrebuje najprej krovnega zakona, ampak zakaj najprej potrebuje red in več sredstev. Slovenski filmski center hoče biti, tako kot ime pove, center neke avdiovizualne krajine, ki je v razmerju z Vibo, ki je v razmerju s televizijo, ki se še kako pogovarja tudi z nosilci kinotečnega spomina, arhiva, ki vstopa v tuja mednarodna združenja, toda ne sanja o tem, vsaj ta ekipa na ministrstvu ne, da bi napisala zakon o filmu, ker tudi zakona o knjigi nimamo, ampak imamo Zakon o javni agenciji za knjigo, ker tudi zakona o gledališču nimamo, ampak imamo Zakon o jasnih nosilcih javnega interesa. Še več, ko govorimo o krovnem zakonu, ste včeraj razpravljali o Zakonu o RTV in prihajamo z Zakonom o medijih, ki bo implementiral avdiovizualno direktivo. Vse to so elementi urejanja krajine avdiovizualne filmske v Sloveniji, ampak brez ene enote, ki se ji reče Slovenski filmski center, ki prinese red, celo ta ekipa ne more in ne sme obljubljati dodatnih in novih sredstev. Toda, ko je red vzpostavljen, to pa lahko iz naših bilanc za zadnji dve leti vidite, da je bilo možno povečati sredstva na AV razpisu znotraj Ministrstva za kulturo, ker smo vedeli, da bodo transparentno porabljeni. Da je bilo možno v zadnjem rebalansu celo ohraniti nedotaknjena sredstva Filmskega sklada, kar nam je bilo pomembno, da se letošnji razpis ne okrne, ampak ključni premiki in vam gotovo proračunske matrike pomenijo isto kot nam, torej eno temeljno spremembo pri porabi proračuna, ključni premiki se lahko zgodijo v prihodnjih proračunskih letih, ko bo ta osnovna enota vzpostavljena. Hvala.
Hvala. Želite tudi vi govoriti? Ni v navadi, da več ljudi predstavlja stališče enega predlagatelja, ampak mislim, da ne bo nihče proti in ne vidim nasprotovanja. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala. V diskusiji, ki je bila danes s konstruktivnimi pripombami in nekaterimi opazkami, vendarle je potrebno dati še nekaj pojasnil in minister, sploh pa minister, ki film ljubi, to rad naredi. Menim, res, da kadarkoli se je hotelo urediti film, naj bi bila norišnica. Mislim, da se danes soočamo z nekim postopkom prej pristanka na urgenci kot v norišnici, kar priča konec koncev tudi ta diskusija, ki je vzgledna in nam tudi potrebna, urgenci, ki mora sanirati neka resda že dlje trajajoča neprimerna stanja. Opozoriti moram, danes je bilo nekajkrat povedano, da se je potrebovalo določen čas in da stanje še ni zdravo, res je, stanje še ni zdravo. Od tukaj morebiti tudi kar nekaj nezadovoljstev, ki ste jih danes večkrat citirali s strani pristojnih strokovnih združenj, ki so pod vtisom nestabilnega, še vedno nezagotovljenega in zdravega podnebja za film, ustrahovani, da karkoli se bo na tem področju zgodilo, jih bo ogrožalo, ki so nekje ranjeni, ki so nekje naveličani in ki nekaj menijo, da je najboljši zakon na področju filma proračun, proračunski zakon, zakon o izvrševanje proračuna z lepimi številkami. Ta zakon, ki ga boste v nadaljevanju še v Državnem zboru lahko dopolnjevali, na nek način bogati s prihodki izvenproračunskih sredstev zagotovo bolj stabilno stanje na področju filma. Morebiti se nekateri sprašujete, zakaj ne prinaša še več izvenproračunskih virov, zakaj, recimo, ne posnema Velike Britanije ali kakšne drug države, ki vidi sredstva za film tudi znotraj loterije. Ampak kaj bi kdo drug rekel, ki ima področje loterije v Sloveniji povsem urejeno in mislim tudi dobro zastavljeno financiranje. Mogoče bi si kdo rad želel izvenproračunska sredstva tudi z davkom na kinovstopnico – ampak, kaj bi se zgodilo? Dražja kinovstopnica, zagotovo, manj obiska.Poleg tega tisti, ki obiskujete srečanja v Bruslju in drugje, veste, da bo morala država v današnjem času pomagati kinodvoranam, predvsem art kinomreži, ne samo na način, kot dela sedaj, ko jim pomaga zato, da dobesedno ne umrejo sredi mestnih in drugih centrov, ampak zaradi tega, ker kinodvorane, ne samo tiste s kinotečnim vonjem, vse bodo postopoma izgubljale projektorje in bodo vgrajevale digitalne sisteme, ki stanejo. Danes se Evropa ukvarja s tem, na kakšen način pomagati tem kinodvoranam, da ne bodo zapirale vrat in da ne bodo odpirali vrat samo ti kolosalni kolosejski centri. Rada bi odgovorila poslanki Silvi Črnugelj, da je v rebalansu Ministrstvo za kulturo resda moralo v luči dejstev in časa, ki ga živimo, tako kot druga ministrstva, prispevati svoj davek, vendar ni poseglo po sredstvih za film. Tega se nismo dotaknili, čeprav je marsikoga to srbelo, misleč, naj delijo usodo vseh ostalih, kjer smo tudi za 10 tisoč evrov odpirali pogodbe, da smo prispevali potrebnih 10 milijonov, ki naj bi konsolidirali tudi naše finance in nas ne vrgli v scenarij grške države. Vendar se je v preteklosti, in to je bilo prvo dejanje iz leta 2009 oziroma takoj po volitvah leta 2008, zakonsko določilo, ki govori o participaciji za razvoj avdiovizualnih medijev, popravilo na tak način, da je zaživelo v življenju, ne pa se ga spregledovalo. Vemo, da je bil v preteklosti le delno ali skoraj zgolj tretjinsko zagotovljen denar za izvajanje avdiovizualne produkcije, ki, kot vemo, je nek recidiv oziroma neka nujnost, ki jo celo določa evropska direktiva, medtem ko je naša država ni videla. In kaj je bilo posledično s tem: s takim dvigom smo dobili 40 filmov, s čimer se je okrepila produkcija in tudi razgibalo življenje filmarjev. Tega pač moji predhodniki, ki so živeli, ponavljam, v obdobju debelih krav, niso opazili. In kot pravim, smo takoj zvišali sredstva za milijon evrov, pa čeprav v času, ko se je poskušalo molsti že zelo, zelo suho kravo. Večkrat ste vprašali, kaj se snema, ali se sploh dela. Rečeno je bilo celo, da se nič ne dela. Moram poudariti, da produkcija poteka. V letu 2009 in tudi v 2010 je odprtih precej filmov, od celovečernih filmov, kot so Piran – Pirano, Teža neba, Stanje šoka, Arheo, Oče, Circus Fantasticus, Gremo mi po svoje, nekateri so tudi koproducentski, do kratkih filmov, od Neslišne vojne, Deviškega plesa smrti, Obiska, Cirkusa Kolumbija in tako naprej. Kot vidite, res ne oblikujem filmskega programa, v prejšnjih letih smo se ukvarjali s tem, da minister lahko odloča tudi o snemanjih filmov, in moram prebirati to, kar Filmski sklad določa in planira. Tudi sredstva niso tako majhna. Resda v okviru samega delovanja Filmskega sklada govorimo o 4 milijonih 566 tisočih 437 evrih, toliko kot eno pododerje, recimo, Cankarjevega doma, ko ga je treba osvežiti, da lahko zagotavlja normalno produkcijo za vse nas in za oglede predstav. Vendar so tu še druga sredstva, ki jih je treba pomenljivo razumeti kot tista dodatna sredstva, ki potem pridejo do približno 8 milijonov evrov, kajti vemo, da se na področju kinematografije ne dojema samo področje snemanja in produkcija, ampak tudi pomoči in nakupu filmskih projektov oziroma filmov, art mreže, tudi financiranje javnega zavoda Viba film in programov za avdiovizualne medije, slovenske kinoteke, konec koncev tudi filmskega festivala v Cankarjevem domu, ki pribe približno 126 tisoč evrov. Ampak mene vendarle veseli, da v tem letu, kot pravim, se ne ukvarjate z ekscesi, katerih smo bili deležni v preteklosti, recimo samovoljnem zapiranju Kino Dvora ali vrat nekega kinematografa, ki je odvzel ljudem možnost participacije na filmskih projektih in tako naprej. In da poskušamo oblikovati nek predlog, ki mislim, da ima svoje perspektive za ustvarjanje boljše baze na področju slovenskega filma. In verjamem, da bodo temu prisluhnili tudi ustvarjalci, s katerimi smo opravili nadaljnje pogovore, tudi potem, ko so vam protestna pisma poslali in spoznali, da gre za precej šumov, nerazumevanje ali pa dovoljšne poglobitve v sam zakon, ki, kot pravim, je enostaven, je efekten, je operativen, predvsem pa apolitičen. Hvala.
Hvala. S tem je izčrpan seznam razpravljavcev, ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem prisotne poslanke in poslance, ali želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure, v okviru glasovanj. To je ob 12.20. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 12.20.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanja o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - Ponovno odločanje o Zakonu o udeležbi delavcev pri dobičku. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju v skladu z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 10. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 23. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o praznikih in dela prostih dnevih v Republiki Sloveniji, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 5. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Obrazložitev glasu ima Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini bomo seveda glasovali za amandma. Včeraj smo navedli kar nekaj razlogov. Naj na hitro kakšne stvari ponovim. Namreč, glede na dogajanje na Odboru za delo, družino, socialne zadeve, ko smo prosili za stališče tudi informacijsko pooblaščenko in ko ob zbiranju elektronskih naslovov in telefonskih številk lahko pride do zlorab, smo predlagali, da bi se ti podatki izločili. Tudi informacijska pooblaščenka sama pravi, da za komunikacijo izvajalec, v tem primeru Margento, ne potrebuje teh podatkov. To, kar je za nas problem in kar smo povedali, je tudi to, da na primer kartica Urbana stane 2 evra, kartica za študentsko prehrano pa 15 evrov. Se pravi, študentje so očitno tisti, ki imajo denar in bi lahko kupili veliko dražjo, 7-krat dražjo kartico. Ministrstvo je včeraj govorilo, da skrbi za študente, da je sicer to v pristojnosti študentske organizacije, ki je bila tista, ki je opravila tudi izbor izvajalca, s tem bi se sicer lahko strinjali, vendar pa je ministrstvo tisto, ki izvaja nadzor nad tem dogajanjem. Mi smo v naši poslanski skupini dvakrat predlagali, da se skliče izredna seja Odbora za delo, družino in socialne zadeve na to temo. Obakrat je bil ta predlog zavrnjen. In težko nas boste prepričali, da so vse stvari jasne in transparentne in da je vse v redu in da ne potrebujemo te izredne seje. Mi še vedno mislimo, da bi se o izboru izvajalca, ki je v tem primeru Margento, ki je v zadnjih letih imel dobička ali pa prometa med tisoč in 25 tisoč evrov, s tem zakonom uzakonjamo, da bo letno zaslužila 350 tisoč evrov. Vsaka transakcija, ki se bo zgodila in jo bodo plačali študentje, bo podjetje Margento, hčerinsko podjetje Ultre, katere solastnik je Gregor Golobič, minister za visoko šolstvo, dobilo 7 centov. To je na koncu leta 350 tisoč evrov. Mi imamo v Državnem zboru celo preiskovalno komisijo zaradi teh zadev in predlagali bi, da se ponovno razmisli o tem, ali je tak zakon potreben. Vlada in tudi samo ministrstvo ni ugotovilo, da bi zakon potreboval spremembe, pač pa ga vlaga Državni svet, državni svetnik Drago Žura, ki je prav tako povezan z nekaterimi zadevami in je bil tudi sam v komisiji, ki je opravila izbor izvajalca in podobno. Jaz upam, ker imamo tukaj državnega sekretarja s pravosodja, pa še koga, da se bodo kakšni organi, ki preganjajo kazniva dejanja v tej državi, zganili, ker mi v preiskovalnih komisijah lahko ugotavljamo samo politično odgovornost, kazensko pa morajo ugotoviti drugi. Amandma bom podprla in v naši poslanski skupini ga bomo podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 43. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS k 4. členu. Popravljam, k 4.a členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 43. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala še enkrat. Mi bomo glasovali proti temu zakonu. V razpravi nam je bilo očitano, če pa je vse narobe, pa vložite tožbe, se pravi prijavo. Prijav je bilo kar nekaj in pošteno bi bilo, da bi počakali na to, da organi, ki o tem odločajo oziroma ki so to prejeli, povedo svoje mnenje. Že sam izbor se je zgodil v času, ko je bila kazenska ovadba dana, ko se je čakalo na stališče protikorupcijske komisije. Za nas stvari ostajajo precej sporne in bomo vztrajali pri tem, da se zadeva razišče. Upam, da bomo končno dočakali tudi izredno sejo Odbora za delo, družino in socialne zadeve, kajti naša zahteva je bila vložena skladno s poslovnikom, zato nam v zvezi s tem ne morete ničesar očitati. Predlagala bi, in ker večinoma radi govorimo, da morajo biti stvari transparentne, jasne, da bi počakali tudi na odgovore ministrstva. Postavila sem poslansko vprašanje ministru, kako funkcionira sistem, ki je bil že poskusno vpeljan na območju primorske univerze, torej da se plačuje s telefonom. Po podatkih s terena je sistem že nekajkrat kolapsiral oziroma je bil blokiran. Ne vem, zakaj moramo to v Državnem zboru podpirati. Treba je pogledati, ali so stvari narejene tako, kot morajo biti, ali niso. Sploh, ker to konec meseca prenašamo na vse študente. Pričakujem, da se bo ministrstvo opredelilo do tega, da je sedemkrat oziroma osemkrat dražja kartica za študentsko prehrano, kot je na primer Urbana ali kaj podobnega. Gre pa za podobno kartico. Očitno imajo študentje v tej državi največ denarja in lahko plačujejo najdražje. Kot rečeno, mi bomo glasovali proti predlaganemu zakonu in predlagam, da podobno naredite tudi vi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD ima Dejan Levanič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Socialni demokrati smo naklonjeni ideji, ki jo ta zakon prinaša, to je elektronizaciji študentske prehrane, ker si želimo, da bi čim lažje prišli do prehrane, do nakupa študentskih bonov, da ne bi prihajalo do zlorab in da bi se te zadeve končno uredile, kot smo jih zapisali leta 2007, ko smo to tudi zakonsko uredili. Vendar pa niti na začetku nismo bili naklonjeni temu, da bi nekdo služil na račun študentov, da bi se pobirale kakršnekoli koncesije iz študentskih bonov. In ker tudi Socialni demokrati želimo, da se odpravijo vsi pomisleki, zakona ne bomo podprli. Želimo, da v prihodnje to odgovornost prevzame Vlada oziroma pristojno ministrstvo in pripravi ustrezen zakon ter ga vloži v proceduro Državnega zbora. Poslanska skupina Socialnih demokratov takšnega predloga ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS ima Jakob Presečnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Mi smo že zadnjič pri razpravi o tej točki in tudi v mnenju poslanske skupine navajali, da se zavedamo, da je nujno treba nekatere stvari spremeniti na tem področju in da so nekatere stvari v teh spremembah zakona tudi dobro pripravljene in bi bile zagotovo primerne za sprejetje, če ne bi bilo teh zadev, kjer smo pa jasno rekli ne, torej zbiranje nekih osebnih podatkov, številk mobilnih telefonov, elektronske pošte in tako dalje. To so zagotovo stvari, ki so izredno občutljive in tudi v Sloveniji k sreči tudi dobro zakonsko urejene. Zaradi tega sem že zadnjič apeliral, da zavrnimo te spremembe zakona in naj Vlada pripravi bolj ustrezen predlog zakona, ne da se uporabljajo različni lobiji in inštitucije ter na koncu Državni svet, da predlaga spremembo zakona, ampak je to izredno pomembna zadeva, ki naj jo vzame v roko ministrstvo oziroma Vlada in pripravi ustrezen predlog. Takrat bomo pa seveda z veseljem in z veliko potrebo ta zakon, ki bo na novo pripravljen, podprli. Kot rečeno, mnogo rešitev je dobrih v tem zakonu glede študentske prehrane, predvsem v tistih delih kontrole, s temi najbolj problematičnimi zadevami se pa v poslanski skupini nikakor ne moremo sprijazniti, ne moremo strinjati in zaradi tega bomo glasovali proti predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 59. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga Zakona o generični promociji kmetijskih in živilskih proizvodov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o generični promociji kmetijskih in živilskih proizvodov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 51. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o državnih subvencijah za nakup okolju prijaznejših osebnih motornih vozil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o državnih subvencijah za nakup okolju prijaznejših osebnih motornih vozil je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS ima Ivan Grill [[..]]
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vedno podpiramo konstruktivne zakone in tudi ta je eden izmed takšnih, za katerega ocenjujemo, da je konstruktiven, predvsem pa prispeva k boljšemu urejanju našega okolja. Želeli pa bi tukaj poudariti, da smo pred enim leto imeli v proceduri zakon z enako vsebino, ki pa je bil s strani predlagateljev zavrnjen, s povsem enako vsebino, kjer se je dejansko kazala nepripravljenost in pa neka ideološka prepričanost, da to, kar predlaga opozicija, se ne sme potrditi. Moram reči, da takšen zakon, kot ga sedaj predlagajo predvsem poslanci iz koalicije, je vsebinsko bistveno slabše pripravljen, manj primeren, kot je bil naš. Vendar kljub temu je ideja primerna, dobra in jaz verjamem, če bi bil potrjen, se ga lahko skozi amandmaje toliko popravi, da bo prispeval k temu, da bomo v Sloveniji imeli možnost ugodnejših nakupov ekološko bolj sprejemljivih avtomobilov in se bomo tudi sami odzivali, da bomo imeli manj takšnih avtomobilov, ki onesnažujejo naše okolje. Bomo videli, ali bo ta podpora tudi s strani koalicije. V primeru, da ne bo podpore, bomo poskušali počakati sistemski zakon, ki ga baje pripravlja Vlada. Kot sem povedal, v Slovenski demokratski stranki bomo ta zakona podprli, čeprav ne verjamemo, da bo deležen zadosti podpore. Hvala lepa.
Prosim, gospod Žnidaršič.
Hvala, gospod predsednik.
Samo trenutek, gospod Žnidaršič. Ali želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? [[Ne želi.]] Prosim, gospod Žnidaršič.
Hvala. Kolegice in kolegi, tudi sam bom ta zakon podprl, kajti rešitve tečejo v smeri razmisleka o okolju, ki je degradirano in za katerega moramo sprejemati odločitve, da bi vsaj v daljšem časovnem obdobju prišlo do bistvenega zmanjšanja izpustov škodljivih plinov. Moram povedati, da bo strošek, ki utegne nastati zaradi tega zakona, še vedno daleč boljša naložba te države, kot pa recimo v TE 6, ki bo še naprej proizvajala škodljive emisije in drago energijo.Zato menim, da je to boljša rešitev, tudi če bi morali vzeti kredit, da bi subvencionirali nakup varčnejših avtomobilov, ki sprožajo manjše emisije. Mislim, da je ideja dovolj dobra, da jo podpremo in podobno kot razmišlja stranka SDS, verjamem, da bomo v nadaljevanju in v postopku ta zakon pripravili v obliki, ki bo sprejemljiva za večino prisotnih in da bo zadeva uspela in da bomo naredili en korak naprej v smeri varovanja našega okolja . Mojo podporo ta zakon ima. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima mag. Radovan Žerjav [[..]]
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice, kolegi! Jaz bom glasoval proti temu zakonu. Sprašujem se po prioritetah. Jaz menim, da bi ta sredstva, ki bodo namenjena v tem primeru za nakup ekoloških avtomobilov, lahko namenili tudi za ekološke projekte v gospodarstvu, za spodbujanje ekoloških investicij v gospodarstvu, ki bi, mimogrede, poleg tega, da bi delovale okolju prijazno, dale tudi dodano vrednost slovenskemu gospodarstvu in gospodarsko rast. Jaz menim, da zagotovo takšne subvencije za te namene ne morejo biti prioriteta Republike Slovenije, da bi morala biti prioritetna kakšna druga. V prvi vrsti vprašanje, kako bomo spodbujali slovensko gospodarsko rast. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima mag. Breda Pečan [[..]]
Mi je v čast, nisem še magistra, ampak vseeno sprejemam [[...]]
Dobro, danes je petek, danes se še kaj dogaja popoldne, bodite strpni.
Da ne bi izgubila preveč časa. Jaz bi rada povedala, da jaz tega zakona ne bom podprla, in sicer zaradi dveh bistvenih razlogov. En razlog je ta, da je ta zakon grajen na napačnih predpostavkah. Na predpostavki, da se s subvencijo za nakup okolju prijaznih vozil prihrani oziroma se zmanjšajo emisije. Električni avtomobili ne zmanjšujejo emisij oziroma jih zmanjšujejo samo iz tistega dela električne energije, ki je pridobljena z okoljsko prijaznimi elektrarnami. Se pravi, da ta del je mimo. Električna energija, ki polni baterije teh avtomobilov, prihaja tudi iz termoelektrarn, prihaja tudi iz jedrske elektrarne, tako da je veliko vprašanje, kakšen smisel ima subvencionirati proizvodnjo avtomobilov, ki se proizvajajo izven Slovenije, ne ustvarjajo delovnih mest pri nas, ampak se ustvarjajo delovna mesta v tujini. Gre samo za zaslužek ljudi, ki posredujejo te avtomobile. Vsaka jim čast, ampak jaz mislim, da to ni smisel. S tem zakonom takse in druge namenske davščine namenjamo za bistveno manj učinkovito zmanjševanje emisij, kot je spodbujanje učinkovite rabe energije v obliki pospešenega razvoja javnega potniškega prometa, na primer, vključno s spodbudami za nakup okolju prijaznih javnih prevoznih sredstev, za energetsko varčno gradnjo in energetske sanacije javnih in zasebnih zgradb. Kriza avtomobilske industrije se je umirila in naj ta sama vlaga v razvoj svojega [[...]] [[znak za konec razprave]] proizvoda in ne našega denarja. Vztrajam pri stališču,da je energetska bilanca in s tem tudi okoljska bilanca tega zakona negativna, zato zakona ne želim podpreti in predlagam, da o tem premislite tudi vsi drugi.
Ker še obstaja želja za obrazlaganje glasu, bom zaprosil za prijavo. Vmes bi vas pa želel opozoriti, da je bila razprava zaključena in da gre res samo za obrazložitev vašega glasu, ne več za polemike in siceršnje razprave, ki so o tem zakonu trajale tri ure. Hvala. Obrazložitev glasu ima dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Ne bom izgubljal časa s tem, da bom govoril, da zakon podpiram, glede na to, da sem eden od predlagateljev. V razpravi je bilo slišati tudi nekatere dvome, nekatere morda malo manj utemeljene, ki so se spuščali v enega od elementov zakona. Ta zakon predvideva številne ukrepe, od subvencioniranja nakupa električnih vozil do vozil z nižjimi misijami, do vgradnje filtrov za trde delce, do subvencioniranja vgradnje sistemov za stisnjeni naftni plin. Vse to zmanjšuje emisije. Jaz mislim, da je to vendarle lahko, tudi glede na razpravo, osnova, da v drugem branju tisti del pomislekov, ki pa so utemeljeni točno s tem, kako se bo postopkovno uresničeval ta zakon, kako bomo postavili omejitve, da se vse to da rešiti. Služba Vlade za podnebne spremembe in Ministrstvo za okolje in prostor podpirata ta zakon, ker ugotavljata, da konec koncev ima dober vpliv na okolje, in če smo iskreni, posredno ima pozitiven vpliv tudi na slovensko gospodarstvo. Nekateri proizvajalci v Sloveniji se borijo, da bi se vklopili v mrežo prihodnje proizvodnje električnih vozil, od Revoza do drugih podjetij, ki proizvajajo elektronske komponente. Tudi po mnenju tistih, ki se strokovno ukvarjajo s tem področjem, lahko tudi te subvencije k temu prispevajo. Jaz sem zelo vesel argumentirane, artikulirane razprave, ki je bila v teh dneh, in upam, da tisti, ki imate še kakšen dvom, boste vendarle morda samo z vzdržanjem omogočili, da se ti dvomi v drugem branju razčistijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu ima Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Sam bom glasoval proti temu zakonu, ker je enostavno slab. Proti bom glasoval tudi iz dveh razlogov. Eden je sigurno pomislek, ki so ga nekateri že izrazili, koriščenje električne energije oziroma električni avtomobili, elektrika pa iz TEŠ-a. Če to primerjamo, bomo videli, kaj smo pravzaprav pridobili. Verjetno več izgubili, kot pridobili. Drugi razlog je pa, ker daje neke pomisleke nekega lobiranja nekih posameznikov, ki so nekoč bili lastniki nekih firm, ki so se ukvarjale z nekimi električnimi motorji, da gre to za neke posamezne ljudi, ki lahko preko teh lobiranj rešijo tudi svoje finančne težave. Tako kot je že predsednik Vlade povedal, da "z bogo plačo ne more priti skozi". Vesel sem sicer, da tisti zakon, prejšnji, v zvezi s študentsko prehrano, ni dal možnosti ministru Golobiču za reševanje svojih finančnih težav. In z zavrnitvijo tega bi te štiri pa pol milijone raje uporabili za tisto, kar je v tej državi bolj pomembno. Je pa veliko takšnih stvari, pravzaprav skoraj ne vem, kaj ni takšnega, kjer ne bi tega rabili.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za 38, proti 31. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je zbor predlog sklepa sprejel, zato bo predlog dodeljen v drugo obravnavo Odboru za okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo Predloga zakona o Radioteleviziji Slovenija. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Se opravičujem. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Želi katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? [[Ne želi.]] Obrazložitev glasu v svojem imenu ima gospod Magajna.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem navzočim! Že v razpravi sem imel številne zadržke ob tem zakonu. Tukaj v parlamentu sedimo poslanci različnih profesij, različne izobrazbe, tudi ministri so različnih izobrazb. Vendar ko sem se konzultiral s pravniki, niti dva nista vedela, kaj pomeni sui generis, status, nov status avtonomnih zavodov, ki ga vpeljujemo v naš sistem in bo verjetno ob sprejetju tega zakona prenesen tudi v druge javne zavode. Če me je kaj zmotilo pri tem zakonu, je druga točka 5. člena, ki govori o deležu, ki ga bo RTV izvajal na področju kulture, umetniških programov, informacij, dokumentarnih in izobraževalnih vsebin. Teh naj bi bila večina. Kaj pa pomeni večina - 50 %. In za to komercialno tržno dejavnost se bodo izplačevale nagrade celo osebam, ki bodo prejemale redne dohodke, izplačevale nagrade na osnovi sredstev, ki so pridobljena z javno naročnino, na osnovi opreme, ki je javna, na osnovi kapacitet, ki so javne. Ta del se bo prelival, žal, se bo prelival, ne glede na omejitve, ki jih zakon določa v 46. členu, tudi v zasebne žepe. In temu konceptu nasprotujem. Prelivanje javnih sredstev v zasebne žepe, sicer zelo premeteno, vendar v dikciji, če gledamo natančno zakon, bo tudi to možno. Zato bom glasoval proti temu sklepu.
Obrazložitev glasu ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Čas verjetno res ne dopušča, da bi človek poglobljeno razložil celo zadevo, ampak jaz se bom omejil samo na dve sporni zadevi v tem zakonu, zaradi česar je treba glasovati proti. Prva je tako imenovani tretji nacionalni program, TV Slovenija 3, ki jo zakon lepo pušča v 56. členu, tako za" farbanje". Pomeni, da jo pušča na nekem priključku tam na Tomšičevi ulici ali pa Beethovnovi ulici, naj si pa vzame, kdor si hoče, približno tako piše v zakonu. S tem se formalno prenosi na tretjem programu ne ukinjajo, neformalno pa je zelo jasno, da TV Slovenija 3 nikoli več ne more v takšnem obsegu doseči slovenskega prostora za slovenske državljane in državljanke, kot ga dosega zdaj. Čas je omejen. Samo še civilna družba. Civilne družbe imamo tudi v tem parlamentu ogromno, predstavnikov civilne družbe, zato je treba reči nekaj. Zakon pravi, da bo depolitiziral ta svet zavoda, da naj se politika umakne, takšne obrazložitve smo slišali, in da vendarle prepustimo civilni družbi. Glejte, jaz se bom, da bi obrazložil tudi slovensko civilno družbo, izmislil en primer, ki je hipotetičen primer, in tudi osebe, ki nastopajo v tem primeru, so izmišljene. Leta 2013 pride v Slovenijo neka neodvisna mednarodna institucija, ki proučuje svobodo medijev. Sprejme jo predsednik Rdečega križa Slovenije, ki v tej instituciji predstavlja predsednika sveta zavoda, in to je gospod Miran Potrč. To je civilna družba leta 2013. Povsem mogoča situacija. To je v Sloveniji civilna družba. Ne me "farbat"! Hvala lepa.
Hvala lepa. . Alenka Jeraj, prosim.
Hvala za besedo. Jaz bom glasovala proti zakonu, in sicer iz več razlogov. Prvi je ta, da bi bilo edino smiselno, da bi najprej sprejeli zakon o medijih, o tem ne razmišljamo samo mi, ampak tudi mnogi drugi, potem pa bi nadaljevali z zakonom o RTV. Omenjeno je že bilo, da ne vemo, kaj se bo iz tega zakona rodilo, na pol bo organizirano po zakonu o zavodih, na pol gospodarskih družbah, prelivalo se bo javno in zasebno oziroma komercialno, se opravičujem, o čemer smo kar naprej poslušali očitke in cel kup pripomb s strani koalicije v preteklem mandatu. Ne vemo, kaj bo z oglaševanjem, na kakšen način bo financiran, cel kup stvari je tukaj nejasnih. Ministrica je včeraj rekla, kadar je preveč tistih, ki komandirajo, je veliko megle, in ne vemo, kdo je za kaj odgovoren. Sami pa prav takšno meglo predlagajo, s tem ko tričlansko upravoširijo na petčlansko. Tako boše manj določeno, kdo je za kaj odgovoren in kdo za kaj odgovarja, za razliko od sveta, ki ga pa z 29 članov zmanjšujemo najprej na 11, no, zdaj po predlogu 15. In v zakon zapišete, da morajo člani sveta svoje delo opravljati neodvisno in nepristransko ter morajo skrbeti izključno za interese organizacije RTV Slovenija, ne pa javnosti, iz katere so izvoljeni. To je precej skregano z logiko in z namenom, zaradi katerega svet sploh obstaja. Skratka, glasovala bom proti. Morda še beseda o parlamentarnem kanalu, ki bo prešel po predlogu v Državni zbor. V 56. členu ste zapisali, "Državni zbor lahko omogoča informiranje javnosti o svojem delu." Seveda, če je rečeno "lahko", se ne "mora", kar pomeni, da se najbrž tudi ne bo. Tako da bi se lahko v zakonu izognili besedi "lahko", ker izkušnje kažejo, da se potem nič ne zgodi, če nekdo nekaj "lahko", ne pa "mora". Jaz bom proti zakonu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu ima Miran Potrč.
Hvala lepa. Glede na nejasnosti in razlike v pogledih, bi rad ponovil svojo včerajšnjo izjavo. Glasoval bom "za", ob predpostavki, da se bo ohranil tretji parlamentarni kanal, da se bo ohranil smiselno v vsebini, v kakršni je danes, da ga bodo urejali novinarji in da bo omogočeno, da se čim več dela parlamenta in še koga, ki spada v širši sklop parlamentarnega dela, predstavi na korekten, objektiven način državljankam in državljanom. Če pa ti in ko ti ne bodo želeli tega programa, bodo pa oni povedali, ne pa mi. Drugič. Zelo bom vesel in bom vedno tega mnenja, da si bodo predstavljali, kaj je kdo, tisti, ki so ga izvolili, ne pa katerikoli posameznik iz nasprotne politične opcije. Takšno stališče je ne samo nekorektno, ampak kaže na nerazumevanje položaja enakopravnosti ljudi in tudi demokracije. In me ne čudi, če ga izražajo ljudje, ki so ga izrazili. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu ima Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Tudi sama bi želela pojasniti, zakaj zakona ne morem podpreti. Razlogov je veliko, vendar v teh dveh minutah, kolikor jih imam na razpolago, bom povedala tisti glavni razlog, ki pa je izjemno pomemben za javni interes. Namreč, gre za statusno preoblikovanje javnega zavoda v komercialno organizacijo, RTV Slovenija. Komercialnega dela je lahko po tem zakonu skorajda polovica vse dejavnosti, ki jo bo ta javni zavod opravljal. Ob tem bomo to dejavnost, torej dejavnost javnega RTV zavoda, prisilno financirali davkoplačevalci iz svojih sredstev, iz svojih žepov. Javno, državno premoženje bi se po tem zakonu preneslo na to finančno samostojno komercialno organizacijo, medtem ko bi si člani uprave, nadzornega sveta RTV Slovenija in zaposleni lahko delili dobičke iz komercialne dejavnosti, ki je izvorno financirana iz javnih sredstev. S tem bi se motivirali za izvajanje komercialne dejavnosti, ne pa tiste dejavnosti, ki je v javnem interesu. Zaradi tega bi imelo sprejetje zakona slabe posledice in bi bilo neke vrste precedens tudi za druge javne zavode, za katere vemo, da se jih prav tako želi komercializirati in potem v končni fazi privatizirati, kar pa bi potem slabo vplivalo tudi na druga področja, zdravstvo, šolstvo in socialno ter zdravstveno varnost ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 33. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matičnemu delovnem telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O POGOJIH PRISTOPA REPUBLIKE SLOVENIJE H KONVENCIJI O ORGANIZACIJI ZA GOSPODARSKO SODELOVANJE IN RAZVOJ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na prestavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, gospod predsednik. Slovenija je stopila v klub bogatih ali, če želite, med elitne države. Pri glasovanju o prvi točki se je takoj videlo, da je očitno ta država res podpornica kapitala in kapitalizma. Vstop v OECD, torej v elito, je drag. Ta vstop nas bo stal 2,4 milijone evrov, povečano za predvideni količnik usklajevanja proračuna OECD, kar znaša 3 % letno ali približno 100.000 evrov še zraven, kar pomeni, da bomo mirno vsako leto dali dva in pol milijona evrov, da bomo kupili knjigo nekih neoliberalnih receptov, kako početi v gospodarskem razvoju, kar pa znajo domači ekonomisti tudi zelo dobro. Nekateri pač. Slovenija se med drugim v zvezi s kodeksi zavezuje, da bo spoštovala mednarodne obveznosti, ki jih bo sprejela v pristopni pogodbi k OECD glede kodeksa OECD o liberalizaciji tudi v primerih, ko je njena domača zakonodaja v navzkrižju s takimi obveznostmi. S tem bo potrdila uveljavljeno načelo primarnosti obveznosti iz mednarodnih pogodb v Republiki Sloveniji. Pomeni, država Republika Slovenija bo zavrgla lastne zakone, ki smo jih mi tu sprejeli, zato da bo lahko v eliti bogatih držav. Mi tu sedimo, jaz osebno 10 let, sprejemam zakone zato, da jih bo Slovenija zavrgla, ker bo OECD rekel drugače, in to za dva cela pol milijona evrov letno. Zapomnite si, letno! Ob vseh besedah, ko ste govorili danes, kako so ubogi naši delavci, kako je težko z denarjem v tej državi – bomo dobili knjigo receptov kaj početi. Tisto, kar že sami vemo. Slovenska nacionalna stranka v tej zgodbi ne bo sodelovala, sploh ne, in smo absolutno protu temu. Zaman je plačati drago članarino v golf klubu, če pojma nimamo, kaj golf sploh je, niti ga ne znamo igrati.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 3. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SPREMEMBI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN ČEŠKO REPUBLIKO O PODPORI IN ZAŠČITI INVESTICIJ IN O NJEGOVEM PRENEHANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo.Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA – to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O VARSTVU PRAVICE DO ORGANIZIRANJA IN POSTOPKIH ZA DOLOČITEV POGOJEV ZAPOSLITVE V JAVNEM SEKTORJU (KONVENCIJA MOD ŠT. 151). Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO JUŽNO AFRIKO NA DRUGI STRANI O SPREMEMBI SPORAZUMA O TRGOVINI, RAZVOJU IN SODELOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA – to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O ORGANIZACIJI ZA GOSPODARSKO SODELOVANJE IN RAZVOJ TER DOPOLNILNIH PROTOKOLOV ŠT. 1 IN 2 H KONVENCIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA – to je URADNO PREČIŠČENO BESEDILO ZAKONA O DOHODNINI. Uradno prečiščeno besedilo je pripravila Zakonodajno-pravna služba in ga zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o dohodnini. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA – MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval predlog predsednika Republike Slovenije za razrešitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije, predlog Vlade Republike Slovenije za imenovanje generalnega državnega pravobranilca, zahtevo Okrajnega sodišča v Trebnjem za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper sodnika Okrajnega sodišča v Grosupljem ter obvestilo Okrožnega sodišča v Kopru v zvezi z vloženo kazensko tožbo zoper poslanca Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za razrešitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik republike dr. Danilo Türk je z dopisom z dne 5. maja 2010 poslal Državnemu zboru obvestilo, da ga je predsednik Ustavnega sodišča obvestil, da je sodnica Ustavnega sodišča mag. Marija Krisper Kramberger 4. maja 2010 predložila zahtevo za predčasno razrešitev. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala in predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se razreši mag. Marija Krisper Kramberger s funkcije sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dnem 13. september 2010. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je 72 glasovalo, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajam na obravnavo predloga Vlade Republike Slovenije za imenovanje generalnega državnega pravobranilca. Predlog za imenovanje je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročila in predložila predlog sklepa. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona in za imenovanje dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima Boštjan Škrlec, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje [[..]]
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Sedanjemu generalnemu državnemu pravobranilcu se mandat izteče 15. julija. Zaradi tega je Ministrstvo za pravosodje v skladu z zakonom objavilo razpis za mesto generalnega državnega pravobranilca. Na ta razpis so se javili štirje kandidati. Kot vam je znano, je minister za pravosodje o vseh štirih kandidatih izdelal pozitivno mnenje in predlagal Vladi, da enega izmed njih predlaga Državnemu zboru v imenovanje. Vlada se je soglasno odločila, da Državnemu zboru v imenovanje predlaga dr. Boštjana Tratarja. Zanj se je Vlada odločila na podlagi njegovega življenjepisa in strokovnih referenc. Imenovani kandidat je namreč doktor pravnih znanosti. Do sedaj je bil zaposlen na pomembnih položajih na Ministrstvu za pravosodje in na Ustavnem sodišču, zadnja leta pa opravlja funkcijo najprej pomočnika sedaj pa državnega pravobranilca. Vlada je tudi pozitivno opredelila program, ki ga je predstavnik kandidat, v katerem je [[..]]
Prosim za mir, za pozornost v dvorani.
[[...]]izpostavil željo za povečanje vloge državnega pravobranilstva v fazi pred začetkom sodnih postopkov, poudaril je specializacijo državnih pravobranilcev, kar naj bi pozitivno vplivalo na kvaliteto njihovega dela, prizadeva se za boljše in učinkovitejše sodelovanje med organi, ki jih pravobranilstvo zastopa pred in tudi po postopkih, prizadeva si za večjo informatizacijo poslovanja pravobranilstva in želi povečati preglednost poslovanja pravobranilstva z boljšimi kontakti z mediji in drugimi javnostmi. Zaradi vsega naštetega je Vlada Republike Slovenije predlagala kandidata temu visokemu zboru v potrditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister, člani Vlade! Jaz se bom bolj oprl na to, da je sicer postopek bil korektno izpeljan, po mojem vedenju so bili prijavljeni štirje kandidati, med njimi tudi dosedanji generalni državni pravobranilec. V poslanski skupini se ne moremo znebiti občutka, da je bil dosedanji oziroma še poslovodeči generalni državni pravobranilec moteči člen pri nekaterih postopkih, ki so tekli v preteklih letih, predvsem v lanskem letu. Predvsem bom poudaril pri zakonsko vprašljivih odločitvah glede vračila bulmastifov. In očitno se mu ne sme podaljšati mandat, da bi lahko svoje delo normalno naprej opravljal, tako kot ga je hotel opravljati tudi pri teh postopkih pa mu Vlada ni dala, bom rekel po domače, dihati. Zaradi tega sem se tudi predvsem v imenu poslanske skupine javil k besedi. Mi smo dobili predlog dr. Boštjana Tratarja in se bomo v poslanski skupini odločili vsak zase, glede na poznavanje kandidata. V večini primerov nimamo pripomb na njegovo delo, so pa nekatere stvari, ki bi jih lahko v svojem dosedanjem bogatem strokovnem delu lahko tudi drugače opravljal. Poslanska skupina se bo odločila oziroma vsak posameznik v skladu s svojim poznavanjem. Obžalujem pa, da je bil dosedanji generalni državni pravobranilec izločen predvsem zaradi nekaterih postopkov, ki jih je peljal v nasprotju z željami nekaterih ministrov in drugih ljudi po ministrstvih, predvsem pri teh sumljivih postopkih vračila bulmastifov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jože Tanko [[..]]
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav! Na začetku mandata je bila predstavljena tako imenovana nova kadrovska paradigma, ko je premier dejal, da bo v tem mandatu potekalo vse drugače, ko bo imela prednost stroka pred političnimi preferencami. Za mnoga področja so bili ustanovljeni kasi, od politike popolnoma neodvisna telesa, čeprav jih je imenovala politika. Natančneje, tisti del politike, ki je na oblasti in kasi naj bi presojali kvaliteto prijavljenih kandidatov. Kljub vsej tej neodvisnosti v ključnih sistemih zadeve ne funkcionirajo. Predsednik Vlade Pahor se je osebno lotil reševanja problemov na Slovenskih železnicah, v Kliničnem centru, Darsu, Kobilarni Lipica in še kje. Na železnicah so že vidni sinergijski učinki, torej čakalne vrste in čakanje na delo. Tudi na Darsu se je začelo govoriti o njih, vendar so ti drugačne vrste. Tako imenovana Kosova komisija je že izdala mnenje, v katerem je zapisano nekaj o posebnih privilegijih, točneje o sumih koruptivnih ravnanj. Pomembna dilema Lipice je število lukenj golf igrišča, premier je za povečanje na 18, za ministrico Širca je še teh 9 preveč. Ne potekajo pa vsi kadrovski postopki preko kasov. Imenovanje državnega pravobranilca je že eno takih. Ni znano, kako Pahorjeva vlada oblikuje kadrovske predloge, vendar pa imata vsaj dva predloga Vlade, imenovanje Cvikla za člana Evropskega računskega sodišča in Tratarja za generalnega državnega pravobranilca, zelo podobno podlago. Dnevnik.si je 16. aprila letos objavil prispevek Ranke Ivelja z naslovom Kopiraj, prilepi, zasluži. Državni pravobranilec je v svoji knjigi prispeval le predgovor in stvarno kazalo. V tekstu v nadaljevanju piše, da je dr. Boštjan Tratar, Vlada ga predlaga za generalnega državnega pravobranilca in o njem bomo čez nekaj trenutkov odločali, v svoji knjigi novih zakonov o upravnem sporu objavil pomemben del besedila, ki ga je napisal dr. Erik Kerševan, profesor na Pravni fakulteti, ne da bi to navedel. Na to sta se odzvala avtor dr. Kerševan in tudi dr. Rajko Pirnat. Ob tem velja spomniti, da je bil dr. Tratar po internem letnem razporedu državnega pravobranilstva zadolžen za stečajne postopke, torej odgovoren za pritožbe v javnem interesu v teh postopkih. Po podatkih, ki jih imamo na razpolago, se državno pravobranilstvu, ko je bila država upnik, v več primerih ni pritožilo. Za primer Videm-Krško je bil dr. Tratar tudi osebno zadolžen, pa se tudi v tem postopku ni pritožil. Kaj se je dogajalo pri stečajih in s stečajnimi upravitelji, smo imeli priložnost slišati na sejah Odbora za notranjo politiko. Med drugim tudi to, da je bil eden izmed stečajnikov za en stečajni postopek dvakrat nagrajen. In tukaj gre za kaj slabo zaščito prava in javnega interesa. Se pa z imenovanjem dr. Tratarja umika s položaja dosedanji generalni državni pravobranilec, ki si je drznil zahtevati od Vlade posebno pooblastilo za zastopanje javnega interesa v primeru bulmastifi. To posebno pooblastilo je zahtevalo Upravno sodišče, sodnik poročevalec tega sodišča je bil v tem primeru brat pravosodnega ministra. Vemo, da je Vlada zamudila, da so bili psi vrnjeni, posledice pa so znane. Tako tiste tragične, kakor tudi kadrovske. Gospod Cvikl, generalni sekretar Vlade, je bil poslan na Evropsko računsko sodišče, minister Pogačnik je odstopil, gospod Bembič pa ne bo več na čelu pravobranilstva. In na tak način se bo afera z bulmastifi tudi počasi zaključila. Tega predloga v naši poslanski skupini ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za generalnega državnega pravobranilca za dobo šestih let imenuje dr. Boštjan Tratar. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 23. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo zahteve Okrajnega sodišča v Trebnjem za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper sodnika Okrajnega sodišča v Grosupljem. Obvestilo je v obravnavo Državnemu zboru posredovalo Okrajno sodišče v Trebnjem. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru predložila poročilo s predlogom sklepa. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi drugega odstavka 134. člena Ustave Republike Slovenije ter 99. člena Zakona o sodniški službi v zvezi z zahtevo Okrajnega sodišča v Trebnjem, opr. št. K 99/2008, z dne 20. 3. 2009 za odločanje o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper sodnika Okrajnega sodišča v Grosupljem Franca Krivca zaradi kaznivega dejanja obrekovanja po prvem in tretjem odstavku 170. člena Kazenskega zakonika ne prizna imunitete sodniku Okrajnega sodišča v Grosuplju Francu Krivcu in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 214. člena v zvezi z 207. členom Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrožnega sodišča v Kopru v zvezi z vloženo zasebno kazensko tožbo zoper poslanca Državnega zbora. Obvestilo je v obravnavo Državnemu zboru posredovalo Okrožno sodišče v Kopru. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru predložila poročilo s predlogom sklepa. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Kopru, opr. št.2 Ks 28452/10, Ks 198/10 z dne 18. 5. 2010 o predlogu za odločanje o imuniteti poslanca Državnega zbora Srečka Prijatelja, zaradi očitanih storitev 57 kaznivih dejanj razžalitve po členu 158/1 KZ1 in kaznivega dejanja razžalitve po prvem in drugem odstavku 158. člena KZ1 ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Srečku Prijatelju in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 217. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Triglavskem narodnem parku, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 15. 5. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade, kot predlagateljice zakona, sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona.Ugotavljam, da v tretji obravnavi k predlogu ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima Danijel Krivec, nato DeSUS in SD.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli. Bil je že skrajni čas, da Triglavskemu narodnemu parku in Zavodu Triglavski narodni park postavimo primeren zakonski okvir, kajti dosedanji zakon je temeljil še na samoupravnem sistemu in ni dajal zadostne podlage za korenito ukrepanje in zavarovanje tega območja. Kar skozi desetletno obdobje so se odvile tri javne razprave, pri vsakem vloženem zakonu je bila javna razgrnitev, in mislim, da je skozi vse te razprave, ki so potekale na območjih, ki jih Triglavski narodni park zajema, prišlo do dobrih predlogov, do primernih zakonskih okvirov. Zato mislim, da je zakon, ki je zdaj pred nami, treba podpreti, da bo dal možnost vsem, ki živijo v tem parku, kot tudi zavodu, da se uspešno spopade z novimi izzivi. Predvsem je prednost in nova dodana vrednost tega zakona v tem, da govori tudi o razvojnem delu. Dosedanji zakon je imel v svojih nalogah opredeljeno samo varstvo narave, naravovarstvene naloge, novi zakon pa prinaša tudi razvojne možnosti, ki so pomembne in bodo v ta prostor prinesle tudi neko dodano vrednost. Zato želim tistim, ki bodo ta zakon izvajali, da ga bodo pravilno brali, da ne bo prihajalo do zapletov pri tolmačenju posameznih členov, kar se prerado dogaja predvsem pri zakonih, ki se dotikajo okolja. In želim, da bi res čim prej prišlo tudi do upravljavskega načrta, ki je še dodatna podlaga za to, da se operativno vse naloge, ki jih ta zakon prinaša, lahko izvajajo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine DeSUS ima Joško Godec.
V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev bomo z veseljem podprli ta zakon v celoti, ker ugotavljamo, da so sedaj razdeljene medsebojne obveznosti in dolžnosti končno urejene in bodo ljudje lahko končno bolje in bolj kvalitetno uporabljali svoj prostor za namen, ki ga ta zakon tudi predpisuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine LDS ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Poslanskem klubu LDS bomo zakon podprli. Veseli smo, da je čas dozorel in od tistega tako imenovanega "Vučkovega zakona" je preteklo precej vode. Bistveno pa je, da smo pri 70 % rešitev, ki takrat niso bile sprejemljive, sedaj na podlagi argumentov, široke javne razprave, odličnega dialoga, ki ga je vodilo ministrstvo, prišli do sprejemljivih rešitev, ki danes zadovoljujejo vse. Triglavski narodni park s tem zakonom ne bo rezervat, v katerem bi hodili obiskovalci od doma in iz tujine gledat domačine, kako še naprej hodijo v irharicah in coklah, pač pa je to sodoben zakon, ki na eni strani omogoča okoljevarstvo, na drugi strani pa tudi razvoj in tisto, kar si vsi želimo: da predvsem domačini tam ostanejo, da delajo in se razvijajo. Mislim, da gre za pomembne vsebine, do katerih smo prišli skupaj. Seveda so odprte različne dileme. Tak zakon bi lahko bil v kakšni niansi drugačen, mogoče bolj naklonjen naravovarstvenikom, mogoče bolj domačinom, vendar že prvi upravljavski načrt in prva leta izvedbe bodo pokazalia, kaj je v smislu obojestranskega zadovoljstva vseh. V naslednjih letih pa lahko s kakšno spremembo zakon še izboljšamo in nadgradimo. Zakon omogoča ustrezno zaščito, predvsem pa tudi življenje, in to je dobro in pretehta, kar se tiče naših glasov v podpori, kajti po 30-ih letih je bil že čas za spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine? Potem prosim za prijavo,ker je več želja in več rok se je dvignilo. Obrazložitev glasu ima Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi samo spomnila na to, da smo v preteklih mandatih sodelovali v številnih razpravah o območjih Triglavskega narodnega parka in da se je takrat pogosto zdelo, da je nemogoče povezati na eni strani težnje in zahteve prebivalcev, na drugi strani zahteve naravovarstvenikov in tudi splošna stremljenja po razvoju in ohranitvi narave. Prepričana sem, da nam je s tem zakonom uspelo doseči nekaj, kar se je zdelo pogosto nemogoče. Zaradi tega sem zelo vesela, da lahko danes podprem ta zakon, da bo lahko še naprej deloval bolje, kot je do zdaj in v ponos nam vsem, ki imamo še poseben odnos do tega območja. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v svojem imenu Matevž Frangež. Prosim.
Mnenja o tem, kako je predlagateljem uspelo uloviti to zahtevno ravnotežje med varstvom naravnega okolja na eni strani in interesi prebivalcev po razvoju, so deljena. Narava ne more spregovoriti in povedati svojega mnenja o tem zakonu. Ko narava spregovori, običajno kriči.In takrat vemo, da so posledice tovrstnih reakcij narave lahko hude. Jaz ne trdim, da bo novi zakon o Triglavskem narodnem parku prinesel kakšne drastične posledice. Zagotovo pa spreminja to doslej zagotovljeno ravnotežje, ki je bilo nedvomno bolj na strani narave kot na strani prebivalstva in tudi interesa, legitimnega interesa lokalnih skupnosti, da z razvojem izboljšajo kakovost življenja v svojem okolju. Tisto, kar mene prepriča v to, da se bom tudi v tretji obravnavi pri tem zakonu vzdržal, pa je precej močan, ampak vendarle šibak glas številnih nevladnih organizacij, ki so podporo temu zakonu odrekle. Kljub temu da se nekateri radi sklicujejo na široko javno razpravo, ta razprava je bila res široka, ampak žal v tej široki javni razpravi predlagatelji in tisti, ki so najbolj zainteresirani za varstvo narave, in to so nedvomno strokovne in angažirane nevladne organizacije, žal niso prišli skupaj.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu ima Anton Urh.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Z veseljem bom podprl zakon o Triglavskem narodnem parku. Po dolgih 14-ih letih želja, potreb, zahtev in dela je prišel danes v Državni zbor ta trenutek, kjer lahko odločamo o Triglavskem narodnem parku. Jaz sem prepričan, da bo večina poslank in poslancev sledila volji in želji ljudi, da ta zakon danes tudi podpremo. Lokalno prebivalstvo kljub 60 prepovedim še zmeraj upa in želi, da se ta zakon sprejme, kajti zakon iz leta 1981 je nesprejemljiv za današnje čase. Tako naj se ob tem zahvalim vsem prebivalcem, ki ste se dolgih štirinajst let ukvarjali, poslušali, usklajevali in spravili zakon skupaj takšen, kot je. Mislim, da je zakon dober in če bo ohranjal mlade družine na domu, potem je zakon dosegel svoj namen. Hvala lepa vsem pripravljavcem in vam, spoštovane poslanke in poslanci, za glas zakonu o Triglavskem narodnem parku.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu ima Breda Pečan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Glasovala bom za ta zakon, vendar moram povedati, da z bistveno manj radosti kot takrat, ko smo, prvič obravnavali zakon na Odboru za okolje in prostor. V drugem branju smo potem sprejeli amandmaje, da je pozneje zaradi zelo, uporabila bom nežen izraz, nenavadnih metod lobiranja v Državnem zboru prišlo do izmaličenja najmanj enega člena, ki je pripeljal do tega, da imamo v tem zakonu napisano nekaj, kar je popolnoma neizvedljivo. In drugič, da smo spravili v zakon nekaj, kar je v popolnem nasprotju z interesi varstva narave, ne naravovarstvenikov. Zaradi tega je ta kapljica grenkobe prišla zraven pri današnjem glasovanju. Mislim,da je sprejetje tega zakona bistveno bolj pomembno kot to, kakšen je moj odnos do posameznih spremembe, ki so se zgodile. Žalostna sem zaradi njih, ampak vendarle mislim, da je bistveno bolj pomembno, da je zakon o Triglavskem narodnem parku šel skozi vse torture, ki so se dogajale tudi ljudem, ki so na Ministrstvu za okolje in prostor intenzivno in zelo poglobljeno delali, poslušali marsikatero žalitev in marsikatero krivično sodbo, pa vendarle upam, da bo v naslednjih 20 letih ta zakon prinesel izboljšanje naravnega okolja in istočasno tudi zadovoljstvo ljudi, ki v območju Triglavskega narodnega parka živijo. Zaradi tega bom, ponovno povem, glasovala za zakon.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Ker je bil v drugi obravnavi predloga zakona na seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje sprejet amandma k 22. členu, je postal predlog zakona neusklajen. Zato je Vlada v torek, 15. 6. 2010, pripravila uskladitveni amandma k 93. členu, ki ste ga prejeli na klop. Odpiram razpravo o uskladitvenem amandmaju. Želijo besedo poslanke in poslanci? Ugotavljam, da ne želijo. Zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Zakon je prav gotovo dober v mnogih segmentih, zlasti recimo v tistem, da poenoti na Višje sodišče v Ljubljani zadeve. Ampak žal, poglejte, mi smo na odboru, pa kasneje v Državnem zboru predlagali zelo praktičen amandma. Na osnovi tega, kaj se je zgodilo v Elanu, stečaju Elana, kjer je stečajni upravitelj najel svoje lastno podjetje za administrativne in tehnične posle in si izplačal 172.000 evrov nagrade v lasten žep, to poznamo, smo predlagali amandma, v katerem smo rekli,da stečajni upravitelj ne more sklepati poslov s podjetjem, kjer je sam lastnik ali njegovi ožji družinski člani. Sam in poslanska skupina smo pričakovali, da zaradi tako v nebo vpijoče situacije grabljena denarja na račun tistih, ki tako ali tako že nimajo nič, ki dobijo 560 evrov ali nič, če gredo v stečaj, zelo pogosto je tako, bodo tisti, ki se najbolj sklicujejo na delavce, ki se najbolj sklicujejo na solidarnost z delavci in tako dalje, to podprli. To se ni zgodilo. Jaz sem na ekran pogledal dvakrat, ker sem mislil, da sem sam naredil nekaj narobe. Vendar ta amandma ste zavrnili. Zavrnjen je bil, kar je nedopustno, in nimamo nobene moralne pravice na tej strani, da bi tak zakon podprli. Torej bomo glasovali proti. Nadalje pa je treba reči še nekaj. Poleg kartela notarjev, odvetnikov in tako dalje je koalicija očitno za poplačilo nečesa ustvarila še nov kartel, ki se imenuje kartel stečajnih upraviteljev. Dovolila jim je, da sestavijo, ustanovijo tako imenovano zbornico. Gospe in gospodje, pri zdravnikih se je pokazalo, pa govorimo o tisočih članov zdravnikov, kaj pomenijo zbornice. Zbornice so namenjene ščitenju interesov članov ali nič drugega. Po domače povedano, branijo in ščitijo eden drugega, napake pokrivajo in tako dalje. Pri več tisoč zdravnikih. Kaj pa tukaj? Mi pa govorimo, da ima Slovenija okoli 90 stečajnih upraviteljev, od tega en avtobus delujočih. Gospe in gospodje, to je malo več, kot je pol te dvorane. Vsi se med seboj poznajo. Kaj bodo torej delali? Ščitili bodo svoje interese in v veliki meri si disciplinsko sodili. Mladi bi rekli, "ne me basat". Ampak če to podpirate, podprite, mi ne bomo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 22. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 18. sejo zbora in vam želim prijetno popoldne.