Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Violeta Tomić, Ksenija Korenjak Kramar, dr. Milan Brglez med 13. in 15. uro, dr. Bojan Dobovšek, Matjaž Hanžek, dr. Franc Trček, Jernej Vrtovec do 18. ure in dr. Vinko Gorenak od 13. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PLAČILNIH STORITVAH IN SISTEMIH PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Glavni cilj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih je v slovensko zakonodajo prenesti Direktivo o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov. V zakon se prenašajo tudi določbe Uredbe o uvajanju tehničnih in poslovnih zahtev za kreditne prenose in direktne bremenitve v evrih ter določbe Uredbe o izvajanju Uredbe o medbančnih provizijah za kartične plačilne transakcije. Poleg tega predlog zakona z manjšimi spremembami in dopolnitvami Zakona o plačilnih storitvah in sistemih izboljšuje trenutni zakonski okvir. V povezavi s prenosom direktive predlog zakona ureja tri področja: določa pravila glede primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, določa pravila glede zamenjave plačilnih računov in določa pravila glede dostopa do osnovnih plačilnih računov. Z vidika primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, predlog podrobneje predpisuje obliko, način ter roke, v katerih morajo ponudniki plačilnih storitev potrošniku brezplačno zagotoviti informacijo o nadomestilih, povezanih s plačilnimi računi. Banka Slovenije bo na svoji spletni strani potrošnikom brezplačno omogočila primerjavo nadomestil, ki jih zaračunavajo ponudniki plačilnih storitev v Republiki Sloveniji. Primerjavo nadomestil na svoji spletni strani Banka Slovenije objavlja že sedaj, vendar bo v bodoče ta objava skladna z zahtevami iz direktive. Objavljena bodo tudi nadomestila za storitve s končnega seznama s standardizirano terminologijo, ki ga bo določila Evropska komisija z izdajo regulativnih tehničnih standardov. Ponudniki plačilnih storitev bodo morali uporabljati omenjene standardizirane izraze za posamezno plačilno storitev, kar bo prispevalo k večji preglednosti plačilnih storitev in potrošnikom olajšalo primerjavo nadomestil med posameznimi ponudniki. Predlog zakona ureja tudi zamenjavo plačilnega računa znotraj države članice in čezmejno zamenjavo. Postopek zamenjave znotraj Republike Slovenije bo na zahtevo potrošnika začel prejemni ponudnik plačilnih storitev, torej ponudnik, pri katerem bo potrošnik odprl nov plačilni račun. Prejemni in prenosni ponudnik plačilnih storitev bosta dolžna izvesti vse postopke pri zamenjavi plačilnega računa, določene v pooblastilu potrošnika in v zakonsko določenih časovnih rokih. S predlogom zakona se uvaja nova kategorija plačilnih računov. To so osnovni plačilni računi. Osnovni plačilni račun je račun s točno določenim naborom storitev, ki so opredeljene v direktivi. Odprtje osnovnega plačilnega računa bodo morale nuditi vse banke v Republiki Sloveniji pod nediskriminatornimi pogoji. Vlada Republike Slovenije državnemu zboru predlaga, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona sprejme. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Tilnu Božiču.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, kolegice in kolegi! V Odboru za finance in monetarno politiko smo na 25. seji, to je bilo 1. junija 2016, kot matično delovno telo obravnavali Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih, ki nam ga je v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Poleg tega gradiva smo prejeli tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki je ta predlog zakona tudi podprla. Prejeli smo tudi naslednje amandmaje. Ene je vložila Poslanska skupina Združene levice, druge amandmaje je pa predložila koalicija, in sicer SMC, Desus in SD k 4. in 13. členu. Uvodno dopolnilno obrazložitev nam je podala sekretarka, podobno kot danes, zato je ne bi ponavljal. Kasneje so bila podana tudi nekatera druga stališča, in sicer Zakonodajno-pravne službe, kjer je bilo izpostavljeno, da so amandmaji odpravili tiste nepravilnosti oziroma pomanjkljivosti, ki so bile v prvotnem predlogu. Nadalje je potem tudi Državni svet izpostavil, da so ta predlog zakona podprli. Sledila je razprava, v kateri je sodeloval tudi predstavnik Zveze potrošnikov Slovenije. Tu je bilo predvsem poudarjeno nekako to, da si želijo, da bi dostop do osnovnega bančnega računa imeli vsi potrošniki, ne glede na finančne okoliščine, v katerih se nahajajo, zato bi moral biti ta račun stroškovno dostopen ter mora biti omogočen dostop do tega računa tudi potrošnikom, ki so v postopku izvršbe. Predlagali so tudi, da se zagotovi boljše obveščanje o pravici do dostopa do osnovnega bančnega računa, in sicer tudi v centrih za socialno delo. V nadaljnji razpravi je bila izkazana podpora temu predlogu zakona. Izkazano je bilo tudi nekako zadovoljstvo z večino predlaganih rešitev, tudi s primerjavo nadomestil, ki bo sedaj mogoča, in ocenjeno je bilo, da bo potem nekako tudi nekaj več konkurence na tem področju. Nekaj pomislekov je bilo izpostavljenih le v zvezi z možnostjo zamenjave računa, saj potrošniki niso nagnjeni k menjavi banke, posebej v odročnih krajih, kjer je nekako ta bančna konkurenca tudi omejena. Dodatno je bilo izraženo tudi mnenje, da bi bilo morda smiselno pristopiti z omejitvijo cen takšnih storitev, prav tako je bilo izraženo, da bi morda moral biti osnovni plačilni račun brezplačen. Ob koncu razprave je državna sekretarka podala dodatno pojasnilo in odgovorila na vprašanja. Kar se tiče amandmajev smo sprejeli amandmaje Poslanskih skupin SMC, Desus in SD, torej koalicije, nismo pa sprejeli štirih amandmajev Poslanske skupine Združena levica. Nato smo glasovali o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejeli. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno tudi besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki pa je tudi sestavni del tega poročila. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih, ki ga bomo v naši poslanski skupini soglasno podprli. Osnovni cilj predloga zakona je prenos Direktive o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov. Poleg tega bo uzakonil, zakon namreč, določbe Uredbe o uvajanju tehničnih in poslovnih zahtev za kreditne prenose in direktne bremenitve v evrih ter določbe Uredbe o medbančnih provizijah in kartične plačilne transakcije. Predlog zakona gre v korist potrošnika in to je za nas ključnega pomena. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo rešitev, ki bo obvezala Banko Slovenije, da na svoji spletni strani objavi seznam ter brezplačno omogoči primerjavo nadomestil. Takšna rešitev bo po našem trdnem prepričanju potrošnikov v pomoč pri odločanju za cenovno najugodnejšega ponudnika plačilnih storitev, to pa bo tudi vplivalo na večjo konkurenco med posameznimi ponudniki plačilnih storitev. Slednji bodo morali potrošniku vsaj enkrat letno brezplačno zagotoviti obračun vseh zaračunanih nadomestil za storitve, povezanih s plačilnim računom, pri čemer bodo morali uporabi standardizirane izraze. Predlog zakona ureja tudi zamenjavo plačilnega računa znotraj države članice in čezmejno zamenjavo. Zamenjavo plačilnega računa bo moral omogočiti ponudnik plačilnih storitev vsakemu potrošniku, ki bo odprl ali pa bo imel plačilni račun pri ponudniku plačilnih storitev v naši državi. Morebitna nadomestila, ki jih bo prenosni ali prejemni ponudnik plačilnih storitev zaračunaval potrošniku za katerokoli storitev v postopku zamenjave, bodo morala biti primerna in v skladu z dejanskimi stroški ponudnika plačilnih storitev in to bo onemogočalo morebitno molzenje potrošnikov oziroma komitentov. Banke bodo morale zavrniti prošnjo za odprtje osnovnega računa, kadar bi odprtje takega računa povzročilo kršitev določb zakona, ki ureja preprečevanje in pranje denarja in financiranje terorizma, kar pa bo omogočalo nepreglednost ali celo namerno morebitno izigravanje sistema. Kot že rečeno, se nam v Poslanski skupini Desus predlog zakona zdi korak v pravo smer, saj bo potrošnikom prinesel večjo preglednost glede zaračunavanja nadomestil, lažjo primerjavo njihove višine med posameznimi ponudniki ter olajšal zamenjavo plačilnega računa. Torej, preglednost, učinkovitost in odpravo administrativnih ovir – z eno besedo: red. Zaradi navedenega bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih v Poslanski skupini Desus soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala, predsednik. Kolegice in kolegi! Evropska direktiva o primerljivosti plačil zamenjave in dostopa do plačilnih računov naslavlja ta problem z vidika potrošnika. Gre za področje, ki ga lahko uvrstimo med nujne storitve, brez dostopa do katerih ni mogoče normalno delovati v sodobni družbi. Kot telefonija je tudi plačilni promet postal nujnost, celo tisti brez elektronskega bančništva morajo plačevati položnice, ki so prav tako del tega, pogosto zelo nepreglednega sistema. Vsi jih uporabljamo in vsi jih plačujemo. Zelo težko pa je oceniti, kako različne so vse te storitve po imenu, vsebini in kakovosti. Z direktivo se tako uvaja enotno izrazoslovje ter obveznosti vseh ponudnikov plačilnih storitev, da jih potrošniku predstavijo na standardiziran način, regulatorjem pa, da zagotovijo možnost primerjave cen po različnih tipičnih storitvah. Novela Zakona o plačilnih storitvah in sistemih, ki v slovenski pravni red prenaša evropsko direktivo, je zato pomembna predvsem zaradi varstva potrošnikov, ki vsakodnevno uporabljajo plačilne storitve in sisteme. Zaradi vseobsegajoče elektronizacije poslovanja in življenja bi lahko govorili celo o odvisnosti prebivalk in prebivalcev od plačilnih storitev in sistemov ter posledično od njihovih upravljavcev bank, borznoposredniških hiš, trgovcev in drugih ponudnikov plačilnih storitev. Dohodki od dela, bistveni del premoženja in prihrankov ljudi so odvisni od pravilnega delovanja teh sistemov. Gre za nujne storitve, pri katerih se pogosto pojavljajo bolj ali manj skriti stroški. Rešitve, ki jih prinaša tako prenovljen zakon, so med drugim: poenotenje tehnologije, storitev in enoten splošno dostopen primerjalni cenik, ki ga bo objavila Banka Slovenije, standardizirana primerjava cen, s katero bodo banke morale seznaniti potrošnike ob vsakem podpisu pogodbe in redno posodabljanje le-te. Banke bodo morale svojim komitentom letno izdati pregledni obračun vseh zaračunanih nadomestil. Ena najpomembnejših storitev pa v kar največji možni meri sledi potrebi po splošno dostopnem osnovnem plačilnem računu, ki ga bi lahko pridobil vsak prebivalec. Ponudniki plačilnih storitev bodo tako morali ponuditi osnovni plačilni račun pod nediskriminatornimi pogoji, omejitve so povezane le s predvajanjem in preprečevanjem zlorab financiranja terorizma in pranja denarja. Le v teh primerih bodo banke smele zavrniti odprtje osnovnega plačilnega računa. V obravnavi na matičnem delovnem telesu je bilo veliko časa namenjenega razpravi o preglednosti in medsebojni primerjavi. Pojavil se je predlog, da bi primerjave cen obvezno objavljali tudi centri za socialno delo. Za dostop revnejših, ki so najpogosteje žrtve, in dostopnosti kakovostnih informacij je to vsekakor dober predlog, zato pozdravljamo tudi dogovor, da bodo informacije o primerjavah cen objavljene tudi na straneh Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! S predlaganim zakonom bo uveden osnovni bančni račun, ki bo namenjen zlasti socialno ogroženim prebivalcem. Osnovna ideja je dobra, gre za račun z omejenim številom transakcij, ki naj bi zadostoval za osnovne potrebe. Do tu se s predlogom strinjamo. Problem pa je, da ukrep ni dosledno realiziran. Evropski predpisi določajo, da je osnovni račun brezplačen ali pa lahko banka zaračunava samo predpisane stroške. Ker gre za socialni ukrep, bi bila logična rešitev, da je osnovni račun brezplačen. Čim pa se dopusti zaračunavanje storitev, se poveča obseg dela Banke Slovenije, ki mora predpisati in nadzirati cene. Hkrati s takim sistemom povzročimo to, da se ljudje morajo ukvarjati s primerjavo cen po bankah, čeprav so razlike izražene v centih, in prepričan sem, da imajo tako ljudje kot Banka Slovenije veliko pomembnejšega dela. Naš predlog bi bil zato bistveno enostavnejši: osnovni računi naj bodo brezplačni, cene ostalih računov pa naj bodo predpisane. Na seji matičnega odbora smo z amandmaji skušali zapeljati izvedbo zakona v to smer, ampak naši amandmaji so bili zavrnjeni, tako amandma, ki bi preprečil bankam, da zaračunavajo stroške izvedbe socialno ogroženim prebivalcem, kot amandma, da mora Banka Slovenije pri predpisovanju najvišjih dovoljenih cen upoštevati socialne kriterije. Gre za to, da socialno ogroženim prebivalcem banke sicer ne smejo zarubiti sredstev, vendar jim kljub temu zaračunavajo strošek vpogleda; tega sicer ne smejo izterjati v tekočem mesecu, vendar to vedno naredijo v naslednjem. Nekatere banke so za tako obdelavo sklepa o izvršbi zaračunavale tudi po 30 evrov in več. Koalicija teh dveh amandmajev ni bila pripravljena podpreti, zato smo odpovedali tudi podporo temu zakonu. Po naši oceni gre torej za polovično izpeljan ukrep, ki ne bo dosegel namena. To potrjujejo tudi izkušnje z ukinjanjem registrskih računov za vrednostne papirje. Lani je koalicija sprejela novelo Zakona o vrednostnih papirjih, ki ureja registrske račune. Mi smo ukinitvi ves čas nasprotovali, ker je izključno v interesu borznih posrednikov. V tretji obravnavi je bil sprejet amandma, ki je omejil višino nadomestil, ki jih lahko borzni posrednik zaračuna. Mi smo že takrat opozarjali, da bodo borzni posredniki to omejitev obšli. To se je tudi zgodilo. Naši državljani te dni prejemajo ponudbe borznih posrednikov za odprtje trgovalnega računa. Ena od največjih borznoposredniških hiš je nedavno poslala akcijsko ponudbo, po kateri bodo za prenos do konca avgusta zaračunali 10 evrov, po tem datumu pa bo strošek odprtja in vodenja računa preko 40 evrov. Tega ne govorim, da bi delal reklamo, ampak zato, da na tem primeru pokažem, da zakonska omejitev, ki je bila tam vpeljana, ne deluje. Zakon je omejil stroške prenosa z registrskega na trgovalni račun, toda borzni posredniki zaračunavajo odprtje in vodenje trgovalnega računa, izpiske stanja in podobno. Po zadnjih podatkih imajo fizične osebe še vedno 155 tisoč odprtih računov, in če to pomnožimo s stroški, se pravi 40 evrov za odprtje in vodenje, vidimo. kakšno darilo je koalicija odobrila borznim posrednikom. Ker smo prepričani, da bodo tudi banke z zasebnimi računi zaslužile več, kot bo realnih stroškov, in ker niso bili podprti amandmaji, zlasti amandma, na katerega so opozarjali že velikokrat v civilni družbi, torej amandma, ki bi preprečil bankam, da zaračunavajo stroške izvršbe pri socialno ogroženih prebivalcih, tega zakona ne moremo podpreti.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, spoštovani kolegice in kolegi! Glavni namen predlagane spremembe Zakona o plačilnih storitvah in sistemih je prenos ustrezne direktive Evropske unije ter še treh evropskih uredb v slovenski pravni red. Predlog zakona prinaša uskladitve glede terminologije, določa obveznost Banke Slovenije, da na svoji spletni strani objavi seznam s standardizirano terminologijo za najbolj reprezentativne storitve, povezane s plačilnim računom, za katere se plačuje nadomestilo. Seznam s standardizirano terminologijo bo moral tudi vsak ponudnik plačilnih storitev brezplačno zagotoviti potrošniku. Ponudnik plačilnih storitev bo moral potrošniku vsaj enkrat letno brezplačno zagotoviti obračun vseh zaračunanih nadomestil za storitve, povezane s plačilnim računom. Vse te rešitve krščanski demokrati vidimo kot pozitiven ukrep za povečanje transparentnosti poslovanja. Banka Slovenije bo na svoji spletni strani potrošnikom omogočila primerjavo nadomestil. To bo uporabnikom olajšalo izbiro banke, kar vsekakor spodbuja konkurenco med ponudniki storitev. Banka bo lahko v zvezi z zagotavljanjem osnovnega plačilnega računa potrošniku zaračunavala le primerno nadomestilo. Predlog zakona predvideva, da bo Banka Slovenije s podzakonskim aktom predpisala način izračuna višine primernega nadomestila. Zamenjavo plačilnega računa bo moral ponudnik plačilnih storitev omogočiti vsakemu potrošniku, ki bo odprl ali bo imel plačilni račun pri ponudniku plačilnih storitev v Republiki Sloveniji. Morebitna nadomestila, ki jih bo prenosni ali prejemni ponudnik plačilnih storitev zaračunaval potrošniku za katerokoli storitev v postopku zamenjave, bodo morala biti primerna in v skladu z dejanskimi stroški ponudnika plačilnih storitev. Celoten postopek zamenjave ne bo smel trajati dlje kot 12 delovnih dni. Predlagana sprememba olajša prehod potrošnikov med ponudniki, kar razumemo kot ukrep za dejansko izboljšanje delovanja konkurence v bančnem sektorju. Tudi pri čezmejni zamenjavi bo moral ponudnik plačilnih storitev, pri katerem bo imel potrošnik plačilni račun, brezplačno zagotoviti nekatere pomembne informacije. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana državna sekretarka, državni sekretar, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Danes obravnavamo spremembe in dopolnitve Zakona o plačilnih storitvah in sistemih. Glede trenutne ureditve je treba pojasniti, da veljavni zakon ureja pogoj za ustanovitev, poslovanje, nadzor in prenehanje plačilnih institucij, pravice in obveznosti uporabnikov in ponudnikov teh storitev v zvezi z opravljanjem plačilnega prometa; pravila glede oblikovanja in upravljanja samih sistemov, pogoje za upravljanje dejavnosti izdajanja elektronskega denarja in pogoje za ustanovitev, poslovanje, nadzor in prenehanje družb za izdajo elektronskega denarja. Ta predlog zakona pa prinaša v slovenski pravni red direktivo in uredbe, ki urejajo uvajanje tehničnih in poslovnih zahtev za kreditne prenose in direktne obremenitve v evrih in o medbančnih provizijah za kartično plačilne transakcije. V povezavi s prenosom direktive predlog zakona ureja tri področja. Prvič, določa pravila glede primerljivosti nadomestil, povezani s plačilnimi računi, drugič, pravila glede zamenjave plačilnih računov in tretjič, pravila glede dostopa do osnovnih plačilnih računov. Predlog zakona določa, da bo Banka Slovenije na svoji spletni strani objavila seznam s standardizirano terminologijo za najbolj reprezentativne storitve, povezane s plačilnim računom, za katere se plačujejo nadomestila. Ta seznam bo moral biti usklajen s terminologijo s končnega seznama, ki ga bo pripravil evropski bančni organ, nato pa ga bo Evropska komisija objavila v obliki regulativnih tehničnih standardov. Poleg seznama bo oblikovan tudi skupni simbol, s katerim se bo dokument z informacijami o nadomestilih razlikoval od drugih dokumentov. Seznam s standardizirano terminologijo bo moral vsak ponudnik plačilnih storitev brezplačno zagotoviti potrošniku pred sklenitvijo okvirne pogodbe za vodenje plačilnega računa in zagotoviti, da bo dokument z informacijami o nadomestilih vedno na voljo potrošniku. Ponudnik plačilnih storitev bo moral standardizirane izraze s končnega seznam uporabljati tudi v svojih pogodbah s potrošniki in pri oglaševanju. Potrošnikom bo predlog zakona olajšal zamenjavo plačilnega računa, saj predpisuje postopke, ki jih morata pri zamenjavi računa izvesti prenosni in prejemni ponudnik plačilnih storitev, ter določa roke, v katerih morajo biti posamezni postopki izvedeni. Prav tako predlog zakona potrošnikom zagotavlja pravico do odprtja osnovnega plačilnega računa, ki bo potrošniku omogočal izvajanje vseh osnovnih plačilnih storitev za razumno ceno. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo predlog zakona predvsem zaradi tega, ker bo zakon prinesel večjo preglednost pri izračunavanju nadomestil ponudniku plačilnih storitev pri upravljanju njih samih in lažjo primerjavo njihove višine med posameznimi ponudniki, kar bo potrošnikom v pomoč pri odločanju za cenovno najugodnejšega ponudnika plačilnih storitev. S tem bo to vplivalo tudi na večjo konkurenco med posameznimi ponudniki plačilnih storitev v Republiki Sloveniji. Kot povedano, Poslanska skupina SMC podpira Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsednik, za besedo. Lepo pozdravljeni vsi v dvorani! Osnovni cilj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih je prenos evropske direktive o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov. Predlog zakona določa, da bo morala Banka Slovenije na svoji spletni strani objavljati standardiziran seznam za najbolj reprezentativne storitve, povezane s plačilnim računom, za katere se plačuje nadomestilo. Ta seznam pa bo moral biti usklajen s terminologijo s končnega seznama, ki ga bo pripravil evropski bančni organ, nato pa ga bo Evropska komisija objavila v obliki tehničnih standardov. Seznam bo moral vsak ponudnik plačilnih storitev brezplačno zagotoviti potrošniku pred sklenitvijo okvirne pogodbe za vodenje plačilnega računa in zagotoviti, da bo dokument z informacijami o nadomestilih vedno na voljo potrošniku. Ponudnik plačilnih storitev bo moral standardizirane izraze s končnega seznama uporabiti tudi v svojih pogodbah s potrošniki in tudi pri oglaševanju. Prav tako pa bo moral ponudnik storitev potrošniku vsaj enkrat letno brezplačno zagotoviti obračun vseh zaračunanih nadomestil za storitve, povezane s plačilnim računom. Predlog ureja tudi zamenjavo plačilnega računa znotraj države članice in čezmejno zamenjavo, ki se bo pričela na zahtevo potrošnika. Potrošnikom naj bi bil omogočen boljši pregled nad stroški njihovega poslovanja z banko in lažja primerljivost bančne ponudbe, obenem pa bodo zmanjšane tudi ovire za mobilnost potrošnikov, ki jih predstavlja zamenjava banke. Vendar pa ima zakon tudi določene pomanjkljivosti. Onemogočen je dostop do osnovnih plačilnih računov potrošnikom, ki so v postopku izvršbe, metodologija za določene cene poslovanja z osnovnimi plačilnimi računi ni oblikovana na način, da bi si ga lahko privoščile tudi socialno ogrožene skupine, in informacije o pravici do osnovnega plačilnega računa niso na voljo na več mestih – tu imam v mislih izpostave centrov za socialno delo, zavoda za zaposlovanje in tako naprej. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S PROBLEMATIKO POENOSTAVLJENE PRIPOJITVE PROBANKE, D. D., IN FACTOR BANKE, D. D., K DUTB, D. D., ZARADI ČESAR NAJ BI NASTALA POTREBA PO NJENI DOKAPITALIZACIJI. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagateljev mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se odločili, da zahtevamo sklic izredne seje Državnega zbor v zvezi s problematiko poenostavljene pripojitve Probanke in Factor banke, d. d., k Družbi za upravljanje terjatev bank. Za sklic te izredne seje smo se odločili zaradi več razlogov, in sicer eden izmed spletnih portalov je v začetku aprila objavil novico, da je Upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank (DUTB) februarja leta 2016 Vladi Republike Slovenije poslal poročilo, da bo DUTB zaradi pripojitve Factor banke, d. d., in Probanke ustvarila dodatno izgubo v višini 40 do 50 milijonov evrov, ki jo bo morala pokriti država oziroma Vlada s dokapitalizacijo DUTB. V primeru, da Vlada dokapitalizacije ne bo izvedla, bo Družba za upravljanje terjatev bank postala tudi uradno insolventna oziroma šla v stečaj. Predlagatelji priporočila menimo, da tako Banka Slovenije kot Vlada Republike Slovenije želita na vsak način skriti višino slabih kreditov oziroma sredstev v obeh bankah, pri čemer pa je očitno najprimernejši način za to postopek poenostavljene pripojitve. Prepričani smo, da je bančna luknja v višini petih milijard, ki smo jo morali plačati davkoplačevalci, dejansko še višja, njeno pravo višino pa Banka Slovenija in Vlada Republike Slovenije skrivata pred poslanci. Dejstvo je tudi, da je Vlada Republike Slovenije na 70. redni seji dne 15. januarja 2016 kot skupščina DUTB podala soglasje, da ni potrebno sestaviti vmesne bilance stanja prevzema družbe ter poročila poslovodstva o pripojitvi ter revizije o pripojitvi v postopku poenostavljene pripojitve Probanke in Factor banke k DUTB. Odločitev je Vlada utemeljila zgolj s tem, da je 100-odstotni lastnik vseh družb. Na Odboru za finance in monetarno politiko, ki je to naše priporočilo kot organ prvo obravnaval, smo lahko prišli do zaključkov, da na vrsto vprašanj ne Vlade ne Banka Slovenija nista dala utemeljenih odgovorov, zato pričakujemo tekom današnje razprave, da na vsa vprašanja, na katera nismo dobili odgovore tako s strani Banke Slovenije kot Vlade Republike Slovenije, pričakujemo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke danes tudi konkretna pojasnila. V zvezi s poenostavljeno pripojitvijo bank k DUTB tako Factor kot Probanke se seveda zastavlja ključno vprašanje, kdo je za višino luknje, ki je nastala, dejansko tudi odgovoren. Opomnili bi samo, da tako guverner kot Vlada pri odločitvi o tako imenovani nadzorovani likvidaciji tako Factor banke kot Probanke sta zagotavljala, da obstaja dovolj kapitala, da bo ta banka lahko likvidirana po Zakonu po gospodarskih družbah, kar si v SDS razlagamo, da gre likvidacija po postopku, da so poplačani vsi upniki in lastniki. Iz informacij, ki smo jih prejeli, so ti rezultati bistveno drugačni in dejansko obstaja veliko tveganje, da bomo državljani in državljanke Republike Slovenije zaradi pripojitve Probanke in Factor banke k Družbi za upravljanje terjatev morali ponovno dokapitalizirati omenjeno družbo z davkoplačevalskim denarjem. V SDS smo predlagali štiri priporočila, in sicer da Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije, da mu nemudoma posreduje otvoritveni bilanci stanja Probanke, d. d., in Factor banke, d. d., na dan 1. januar 2016. Pri tem smo ugotovili na Odboru za finance in monetarno politiko, da je v vmesnem obdobju Vlada to zadevo že poslala v Državni zbor. Drugo priporočilo, ki je bilo tudi eno veliko presenečenje, glede na to, da je predlagatelj Slovenska demokratska stranka, izglasovano na Odboru za finance in monetarno politiko, in sicer da Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da mu nemudoma posreduje poročilo DUTB o pripojitvi Factor banke in Probanke, pri čemer lahko Vlada poročilo pošlje v skladu z zakoni in predpisi, ki urejajo ravnanje z zaupnimi podatki. Mi smo prepričani, da je bil s tem storjen pomemben korak, da so na Odboru za finance to priporočilo sprejeli, in v SDS pričakujemo, da bo to priporočilo izglasovano tudi na današnji seji Državnega zbora. Dve priporočili nista bili sprejeti, ki smo ju še predlagali, in sicer da Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije in predsedniku Vlade Republike Slovenije, da takoj odstavi ministra za finance dr. Dušana Mramorja in državnega sekretarja Metoda Dragonjo. Drugo priporočilo, da Državni zbor Republike Slovenije priporoča, da se na podlagi 39. člena Zakona o Banki Slovenije prične postopek za razrešitev guvernerja Banke Slovenije dr. Boštjana Jazbeca in tistih članov Sveta banke, ki so sodelovali pri tej odločitvi. Obe priporočili utemeljujemo predvsem z argumentom, da verjetno glavnino odgovornosti pri nadzorovani likvidaciji tako Probanke kot Factor banke nosi Banka Slovenije iz dejstva, da je Banka Slovenije postavila v obeh družbah izredne uprave in da je tudi Banka Slovenija pri obeh družbah nastopala kot nadzorni svet. V zvezi s priporočilom, da se odstavi ministra za finance dr. Mramorja in državnega sekretarja, pa dejstvo, da je bilo Ministrstvo za finance globoko vpeto v to samo tako imenovano nadzorovano likvidacijo obeh bank. V Slovenski demokratski stranki se še sprašujemo, zakaj je bilo treba pripojiti banko, tako Probanko kot Factor banko, k DUTB, zakaj se ni kontrolirana likvidacija zaključila in zakaj je bilo treba prenesti tudi kompleten kader oziroma zaposlene iz Probanke in Factor banke na Družbo za upravljanje terjatev bank. Dejstvo je, da Družba za upravljanje terjatev bank v danem trenutku ima že več kot 220 zaposlenih. Izpostavili bi samo en podatek; iz letnega poročila DUTB za leto 2015 je razvidno, da so bili stroški dela približno 5,9 milijonov evrov, planirani stroški dela za leto 2016 pa znašajo že več kot 10 milijonov evrov. Sprašujemo se o smotrnosti in gospodarnosti te odločitve, predvsem pa, ali bo res, da bo ta odločitev o pripojitvi tako Faktor banke kot Probanke k DUTB ponovno segla v žepe davkoplačevalcev in bo zaradi te pripojitve in odločitve vlade Mira Cerarja in ministra za finance Dušana Mramorja treba seči v davkoplačevalski žep in plačati ponovno med 40 in 50 milijoni evrov. V Slovenski demokratki stranki pričakujemo, da bomo tekom današnje razprave dobili še tiste odgovore, na katera vprašanja nam na Odboru za finance in monetarno politiko tako s strani Banke Slovenije kot s strani Ministrstva za finance ni bilo odgovorjeno. Če pogledamo nazaj v klopi, pa bi rekel, da obžalujemo glede na to, da ni vidnih predstavnikov Banke Slovenije, tako guvernerja kot vice guvernerja, in s tem se še enkrat kaže odnos, ki ga kaže Banka Slovenije tako do Državnega zbora, predvsem pa do tistih, ki so za to odgovorni. Hkrati, glede na to, da ne vidim nobenega predstavnika Banke Slovenije, že sedaj pozivam, da se poskuša v primeru odsotnosti guvernerja banke zagotoviti vsaj prisotnost enega izmed ali ene izmed viceguvernerk v Državnem zboru. Kajti dejstvo je, da je Banka Slovenije tista, ki je imenovala tako izredne uprave Probanke kot Factor banke in opravljala vlogo nadzornega sveta, in prepričan sem, da Banka Slovenija bi morala danes biti prisotna v Državnem zboru.
Predlog priporočila je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice, predstavniki ministrstva! Odbor za finance in monetarno politiko je na 24. seji dne 25. 5. 2016 kot matično delovno telo obravnaval predlog navedenega priporočila, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Odboru je bilo poleg predloga priporočila predloženo tudi mnenje Vlade Republike Slovenije z dne 6. 5., gradivo s številko 450-03/16-25/6 z oznako poslovna skrivnost v varnostnem predalu v sistemu Udis z dne 9. 5. 2016 ter mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 11. 5. 2016. K predlogu priporočila amandmaji niso bili vloženi. Na seji so bili prisotni predstavniki Ministrstva za finance, Banke Slovenije, DUTB ter Zakonodajno-pravne službe. Uvodno dopolnilno obrazložitev predlogu priporočila je v imenu predlagatelja predstavil poslanec poslanke skupine SDS Marko Pogačnik, ki je predstavil vsebino predloga priporočila in razloge za predlagano priporočilo. Opozoril je na poročilo upravnega odbora DUTB iz februarja 2016, ki je bilo posredovano Vladi Republike Slovenije in v katerem je navedeno, da bo DUTB zaradi pripojitve Factor banke in Probanke ustvaril dodatno izgubo v višini med 40 in 50 milijonov evrov. Ob tem je opozoril, da je bila odločitev Vlade kot tudi Banke Slovenije glede poenostavljene pripojitve Factor banke in Probanke k DUTB presenetljiva in izpostavil vprašanje morebitne dokapitalizacije DUTB zaradi te pripojitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povzela pripombe iz pisnega mnenja in opozorila na dejstvo, da mora Vlada ob predložitvi morebitnih zaupnih dokumentov njihovo tajnost tudi zagotoviti skladno s predpisi. Državni sekretar Ministrstva za finance je predstavil pisno mnenje Vlade ter ob tem izpostavil, da so navedeni očitki iz priporočila neutemeljeni in da je Vlada bila seznanjena s finančnim stanjem obeh omenjenih bank. Prav tako je utemeljil odločitev Vlade glede načina izvedbe pripojitve, ki je bila pravno in ekonomsko upravičena in tudi transparentna. Povedal je, da Vlada ne nasprotuje priporočilu, ki Vladi predlaga, da Državnemu zboru posreduje otvoritveni bilanci stanja obeh bank, kot tudi da Državnemu zboru posreduje poročilo DUTB. Glede vsebin 3. in 4. točke priporočila pa Vlada meni, da ni razlogov za predlagane razrešitve. Guverner Banke Slovenije je povedal, da so bile vse odločitve in vsi postopki v pristojnosti Banke Slovenije izpeljani preudarno, z največjo možno skrbnostjo za ohranitev stabilnosti finančnega sistema tudi z vidika porabe davkoplačevalskega denarja. V nadaljevanju je podrobno predstavil razloge, zakaj je bila sprejeta odločitev, da sta šli Factor banka in Probanka v nadzorovano likvidacijo in ne v stečaj. Povedal je, da je bila začetna ocena stroškov likvidacije obeh bank ocenjena na 400 milijonov evrov ob takrat še neznanih vseh podatkih. Dokončni znesek minimalno potrebne dokapitalizacije je 445 milijonov evrov in je bila meseca novembra 2013 tudi potrjena s strani Evropske komisije. Dokapitalizacija pa je bila izvedena decembra 2013. Podal je oceno, da bo končni strošek prenehanja obeh bank za proračun Republike Slovenije enak višini izvedene dokapitalizacije v decembru 2013, to je 445 milijonov evrov. Ta znesek je na spodnji meji takrat predvidenega scenarija dokapitalizacije. Neizkoriščenih je ostalo 76 milijonov evrov odobrene dokapitalizacije in hkrati je ta strošek dokapitalizacije, torej teh 445 milijonov evrov, približno 300 milijonov evrov nižji od stroška, če bi bil nad bankami uveden stečaj. V razpravi so bile izpostavljena vprašanja glede potrebe po dodatni dokapitalizaciji DUTB zaradi pripojitve obeh bank, o uporabljenih metodah pri vrednotenju slabih terjatev, o morebitnih drugih rešitev za obe banki, o velikih zneskih, ki so jih v teh dveh bankah imele državne institucije, ter glede problematike podrejenih obveznic. Postavljeno je bilo tudi vprašanje glede pozitivne ocene Banke Slovenije o delovanju obeh bank eno leto pred nadzorovanimi likvidacijami in glede odgovornosti za pripravo gradiv, na podlagi katerih odloča Svet Banke Slovenije. V nadaljevanju razprave so članice in člani odbora izpostavili tudi problematiko prenosa zaposlenih z obeh bank na DUTB in stroške, povezane s tem. V okviru razprave so odgovarjali predstavniki Ministrstva za finance ter Banke Slovenije. Odbor je v skladu s poslovnikom sprejel 2. točko, 1., 3. in 4. točke priporočila pa odbor ni sprejel. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Metodu Dragonji.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog priporočil, ki jih obravnavamo, se nanaša na pripojitev Probanke in Factor banke Družbi za upravljanje terjatev bank. Navedeno tematiko, o kateri je bilo s strani Vlade in Ministrstva za finance podanih že veliko pojasnil ne samo na matičnem delovnem telesu Odboru za finance, ampak tudi na Komisiji za nadzor javnih financ, hkrati pa je bilo podanih tudi vrsto podrobnih odgovorov na posamezna poslanska vprašanja. Vlada je na svoji seji dne 17. februarja 2016 kot skupščina Probanke in Factor banke sprejela sklepe o poenostavljeni pripojitvi obeh družb k Družbi za upravljanje terjatev bank. Vlada poudarja, da je to svojo odločitev sprejela skrbno in pretehtano na podlagi vseh potrebnih informacij in predhodnih odločitev. Izkazalo se je, da je tovrstni pristop z vidika celotnega kapitalskega bremena za državo in javnofinančnega vpliva najbolj ustrezen. Pri tem se je upoštevalo tudi dejstvo, da sta bili obe banki od septembra 2013 na predlog Banke Slovenije v postopku nadzorovanega prenehanja, ki mora biti v skladu z odločbo Evropske komisije o dodelitvi državne pomoči bankam zaključeno najpozneje do 31. 12. 2016. Aktualna vlada ni mogla posegati v odločitve, sprejete leta 2013 s strani Banke Slovenije in takratne vlade o izvedenih izrednih ukrepih, da se uvede postopek nadzorovanega prenehanja obeh bank. Vlada se je v času od nastopa svojega mandata ukvarjala z vprašanjem, kako na najbolj racionalen način zaključiti poslovanje obeh bank in z najnižjim dodatnim bremenom za državni proračun in davkoplačevalcev. Očitke predlagateljev priporočila ocenjujemo kot neutemeljene, poudarjamo, da je bil celoten postopek pripojitve izveden pregledno. Pripojitev je bila izvedena na podlagi revidiranih bilanc in z dolžno skrbnostjo. Obenem je tudi Banka Slovenije v oceni pripojitve, ki jo je pripravila kot nadzorni svet Probanke in Factor banke, ocenila, da je pripojitev pravno in ekonomsko utemeljena, ter ugotovila, da postopki pripojitve potekajo skladno z določili Zakona o gospodarskih družbah. Upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank je v poročilu o pripojitvi Vlado kot skupščino opozoril, da bodo potrebne dodatne slabitve prenesenih kreditnih postavk obeh bank zaradi strožje metodologije, ki jo za določanje poštene vrednosti finančnega premoženja in zaradi višjega tehtanega stroška kapitala določa DUTB. Ministrstvo za finance ocenjuje, da dodatne slabitve prenesenih postavk o pripojitvi ne bodo presegle zneska odobrene, a neizkoriščene državne pomoči obema bankama s strani Evropske komisije. Poleg minimiziranja kapitalskega bremena za državo je Ministrstvo za finance sledilo še drugemu, zelo pomembnemu cilju, to je v celoti zagotoviti poplačilo likvidnostne pomoči obema bankama, ki je bila odobrena v obliki kredita v skrajni sili s strani Evropske centralne banke v letu 2013. Za oba kredita v višini milijardo 30 milijonov evrov je izdala poroštvo Republike Slovenije. V letu 2014 je bilo poroštvo unovčeno v višini nepoplačanega kredita v višini 428 milijonov evrov, sklenjeni pa sta bili dve kreditni pogodbi z Ministrstvom za finance za nadaljnje poplačilo tega kredita. Pripojitev obeh bank k DUTB omogoča, da se preostanek premoženja obeh bank unovčuje postopno in ne po likvidacijskih ali stečajnih pogojih, s tem pa se odpravljajo tveganja, da pomoč v obliki likvidnostnega posojila ne bi bila v celoti povrnjena. Vlada ne nasprotuje predlogu priporočil Vladi, da Državnemu zboru posredujemo poročilo Družbe za upravljanje terjatev bank. S pripojitvijo Factor banke in Probanke se je kompleksnost poslovanja te institucije povečala, zato bo treba zagotoviti, da bo DUTB deležna ustrezne podpore pri unovčevanju preostanka premoženja obeh bank in da bosta oba cilja teh postopkov uspešno dosežena. Prvič, zmanjšanje kapitalskega bremena za državo in drugič, celotno poplačilo likvidnostne pomoči, ki sta ju bili deležni banki. V postopku nadzorovane likvidacije obeh bank so bili v celoti poplačani depozitarji obeh bank, kar je omogočilo njuno prenehanje, na drugi strani pa je bil preprečen negativen učinek prenehanja teh dveh bank na finančni sistem Republike Slovenije in zagotovljena finančna stabilnost, kar je bil eden od osnovnih pogojev za okrevanje gospodarstva. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, predsednik. Ponovno lep pozdrav, kolegice in kolegi! Predlog, da se zaradi pripojitve Factor banke in Probanke v DUTB zahteva dostop do vseh podatkov o tej temi ter da po njihovem mnenju odgovorni za to takoj zapustijo svoje položaje. Predlagatelj je problematiziral dejstvo, da sta bili obe omenjeni banki pripojeni DUTB po postopku enostavne pripojitve, kar je izjema, ki jo zakon dopušča, kadar sta obeh družbi v 100-odstotni lasti iste družbe. Zakonski pogoji za to so bili izpolnjeni zaradi podržavljena Factor banke in Probanke, ki sta zašli v težave in ju je država morala dokapitalizirati. Takrat leta 2014 je bila tako ugotovljena potreba po nujni dokapitalizaciji in v okviru odločitve po kontrolirani likvidaciji je bila tudi realizirana. Alternativni scenarij je bil, kakor je bilo predstavljeno, stečaj obeh bank, po katerem bi nastala še večja škoda: za varčevalce, ki bi izgubili vloge v višini 100 tisoč evrov, za državo, ki bi morala jamčiti za te vloge, kreditojemalce obeh bank, ki so krivi in nedolžni, pa bi tako doletela zahteva po takojšnjem odplačilu najetih kreditov. Kako in zakaj je prišlo do potrebe po tem scenariju in dokapitalizaciji, ki je državo stala skoraj 400 milijonov evrov, je seveda pomemben pogovor, a predlagatelji govorijo o odločitvah, ki so se zgodile kasneje, izven njihovih predlogov priporočil. Zato je treba izpostaviti dejstva, zaradi katerih menimo, da so bili predlogi sklepov, ki so jih predložili predlagatelji, nepotrebni, vsekakor pa so bile pretirane zahteve po splošnih odstopih in razrešitvah, kar je že kar stalna praksa predlagateljev pri vseh njihovih predlogih in zahtevah. Seveda je pa odgovornost Vlade, predvsem finančnega ministrstva, ter seveda Družbe za upravljanje terjatev bank, da v dodatni razpravi dajo vse potrebne argumente, da si bo lahko tudi manj poučena javnost ustvarila mnenje o tej zadevi. Pomembno pa je, da se zavedamo osebne odgovornosti tistih, ki smo jim zaupali, da sprejemajo odločitve v imenu vseh nas, da pričakujemo, da bodo nadzorne institucije opravile svoje delo in ugotovile nepravilnosti, če bi do njih prišlo. Zaupanje v institucije moramo imeti, od njih pa vsi pričakujemo, da tega tudi opravičijo ne le s preprečevanjem in odkrivanjem kršitev, temveč tudi z načinom komunikacije, v kateri ne bo prostora za dvome in nejasnosti. To je njihova osnovna odgovornost do javnosti in do tega državnega zbora. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala, gospod predsednik, še enkrat za besedo. Kot je razvidno iz poročila odbora, je imel predlog SDS izvorno štiri točke, od katerih je odbor sprejel samo priporočilo, da Vlada Državnemu zboru posreduje poročilo slabe banke o pripojitvi Probanke in Factor banke. Naj že v uvodu povem, da priporočilu v tej obliki v Združeni levici ne bomo nasprotovali. Prav tako pa naj že na začetku povem, da od tega poročila ne pričakujemo večjih koristi. Tako kot v vseh drugih bankah slabe terjatve teh dveh privatnih bank izvirajo iz časa prve Janševe vlade. Tega izvirnega problema ni več mogoče popraviti. Tako kot v vseh drugih primerih državne pomoči bankam so bile ključne odločitve sprejete jeseni leta 2013 in večina ter odločitev je prav tako nepovratnih. Vsekakor pa še vedno ni prepozno, da se ugotovi, ali so bile te odločitve pravilne in kdo je odgovoren za potencialne nepravilnosti. S tega vidika so ta priporočila brezpredmetna. Potrebovali pa bi tisto, kar smo v Združeni levici zahtevali že pred dobrim letom in kar je na našo pobudo sprejela tudi Komisija za nadzor javnih financ: Vlada bi morala pripraviti podlago za sistemsko preiskavo sanacije banke leta 2013. Če kje, potem v tem primeru obstaja utemeljen sum, da so bili ukrepi škodljivi in nesorazmerni in da je nastala velika škoda za javne finance. Ocena stanja v bankah je bila izvedena nestrokovno in pod pritiskom Evropske komisije, ki je gospodarsko krizo v Sloveniji izkoristila za to, da je izsilila privatizacijo podržavljenih bank in državnih podjetij. To kažejo naslednja dejstva, ki so sicer dobro znana, vendar jih Banka Slovenije ignorira. Prvič, razlika med rezultatoma dveh stresnih testov je bila kar 1,5 milijarde evrov oziroma 45 %. V Španiji eno leto prej pri podobnih testih razlike praktično ni bilo. Drugič, vse banke z morebitno izjemo Probanke in Factor banke so bile solventne in so imele po mednarodnih računovodskih standardih pozitiven kapital. Kljub temu je bila pomoč dodeljena na podlagi likvidacijske vrednosti premoženja bank, se pravi, na podlagi ocene, kot da bi bile te banke na robu stečaja. In tretjič, predpostavke, na podlagi katerih je bil določen obseg dokapitalizacije, so bile med najbolj neugodnimi v EU in v jasnem nasprotju s podatki SURS, ki so potrjevali rast BDP v prihajajočih letih. Zaradi vsega navedenega je bila dokapitalizacija bank večja, kot bi bilo nujno potrebno, temu primeren pa je zdaj javni dolg. Velikokrat slišimo pojasnilo, da je bila zaradi razlastitve malih delničarjev dokapitalizacija manjša, kot če jih ne bi razlastili, vendar zgoraj navedeni podatki kažejo, da so bile potrebe po kapitalu v teh bankah bistveno manjše, kot se prikazuje. Če bi bila dokapitalizacija izvedena na podlagi realnih potreb, razlastitev ne bi bila potrebna, skupni strošek za državljane pa bi bil manjši. K temu je treba dodati, da bo morala Slovenija verjetno plačati odškodnino malim vlagateljem, kar pomeni, da s tem ukrepom ni nihče zares prihranil. Zaradi vseh teh sumljivih okoliščin in operacij v Združeni levici zahtevamo, da se ustavi privatizacija bank, ker je skrajno škodljiva. To dokazuje prodaja NKBM skladu Apollo za 250 milijonov evrov, čeprav ima banka 26-odstotno kapitalno ustreznost in je samo v času krize prejela več kot milijardo evrov državne pomoči. Minimum, ki ga državljani pričakujemo od Vlade, je, da bi zahtevala podaljšanje roka za privatizacijo, kar je že storila Italija in kar bo storila tudi Portugalska. Italija je v enem primeru že dosegla odlog. Tako na Portugalskem kot v Italiji je bil glavni kupec za odkup podržavljenih bank isti sklad Apollo, kar nazorno kaže na to, da ne gre za kakšnega strateškega lastnika, ampak za finančne mrhovinarje. Apollo bo banko oskubil in jo preprodal z dobičkom, seveda na škodo vseh državljank in državljanov, ki so to banko napolnili z več kot milijardo evrov javnimi sredstvi, Vlada pa jo je prodala za pičlih 250 milijonov. Mahinacije takega obsega, kot je bila sanacija slovenskih bank v letih 2013 in 2014, ni mogoče sankcionirati s standardnimi sodnimi postopki in ravno zato smo od Vlade zahtevali, da predloži Zakon o sistemskih preiskavah. Koalicija je v koalicijskem sporazumu to tudi obljubila in Ministrstvo za pravosodje je lani poleti v parlament celo poslalo Zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. Ta zakon je bil 15. julija lani v prvi obravnavi sprejet, tudi z glasovi Združene levice. Potem pa je postopek zastal. Ministrstvo za pravosodje je 4. septembra zaprosilo, da se obravnava začasno ustavi. Od takrat je minilo že več kot 9 mesecev, zato na tem mestu pozivam predstavnike Vlade in koalicije, naj vložijo popravljeni zakon v obravnavo. To je edini način, da ugotovimo, v kolikšni meri so bile oškodovane javne finance in koliko te škode lahko v prihodnjih letih popravimo. Za konec se moram opredeliti še do tistih točk priporočila, ki jih Odbor za finance ni sprejel. V teh točkah SDS poziva Vlado, da razreši finančnega ministra Mramorja, sekretarja Dragonja in guvernerja Jazbeca. V Združeni levici dobro vemo, da zaradi svoje vloge pri privatizaciji bank in podjetij dr. Mramor ne bi smel opravljati svoje funkcije. Minister Mramor je neposredno odgovoren za kadrovsko sestavo upravnega odbora slabe banke, zagovarjal je tudi privatizacijo Telekoma Slovenije. Zdaj sodeluje v projektu sabotaže drugega tira in privatizacije slovenske infrastrukture. Zaradi njegovega nasprotovanja ta vlada ne bo ukinila dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ampak bo z ukrepi, kot je ukinitev nadomestila za prve tri dni bolniške, zmanjšala javna sredstva za zdravstvo še za dodatnih 300 milijonov evrov, čeprav smo že sedaj pod evropskim povprečjem. Prav tako je minister Mramor velik nasprotnik dviga socialnih prejemkov, hkrati pa neprestano lobira za znižanje dohodnine za zavezance z najvišjimi plačami. Skratka, razlogov za odstavitev finančnega ministra je ogromno, vendar po naši oceni pripojitev Probanke in Factor banke definitivno ni eden izmed njih. Po naši oceni je pripojitev teh dveh bank k slabi banki smiselna iz vsaj dveh razlogov. Če ne pride do pripojitve, bi morali banki vse preostalo premoženje prodati do konca leta. Na ta način bi iztržili manj, kot če se to obdobje podaljša. Konec koncev smo iz istega razloga podaljšali delovanje slabe banke in iz istega razloga Italijani in Portugalci ne misijo podržavljenih bank prodajati v roku, ki jih je predpisala Evropska komisija. Na ta način se izguba za Republiko Slovenijo ne bo povečala, ampak se bo zmanjšala. Drugi razlog je, da se na ta način poveča verjetnost, da bosta banki poplačali obveznosti do proračuna iz naslova poroštev. Tudi v tem primeru se s pripojitvijo izguba za Slovenijo ne poveča, ampak zmanjša. V vmesnem času bo DUTB zaradi pripojitve dveh bank, od katerih ima ena negativen kapital, morda potrebovala dokapitalizacijo. Vendar se je treba zavedati, da smo državljani lastniki vseh teh poslovnih subjektov in da bomo zapitek na koncu plačali, ne glede na to, ali se banki likvidirata do konca leta ali pa pripojita DUTB. Pripojitev k DUTB pomeni samo, da se podaljša čas za vnovčenje preostalega premoženja in da se izguba v zadnji instanci zmanjša. Seveda vse to velja pod pogojem, da bodo tokrat organi svoje delo opravili dobro. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! V Državnem zboru se moramo poslanci Nove Slovenije velikokrat ponavljati in tudi tokrat je temu tako, ko govorimo o posledicah bančne luknje za žepe slovenskih davkoplačevalcev. Več kot 5 milijard evrov smo že porabili za njihovo krpanje, odziv Vlade na bančno problematiko pa je kljub temu omejen izključno na implementacijo ukrepov, ki jih od nas zahteva Evropska unija. Pozivi Nove Slovenije in nekaterih drugih opozicijskih strank k učinkovitemu ukrepanju so, žal, preslišani ali pa celo utišani, bančna luknja pa se ob vsem tem očitno spet poglablja. Novica o tem je prišla v javnost sicer preko spletnega portala Siol.net v drugi polovici letošnjega aprila, ampak iz dokumentacije dokumentov, ki jih navajajo, pa je razvidno, da bo DUTB zaradi pripojitve Factor banke in Probanke ustvarila dodatno izgubo v višini do 50 milijard oziroma do 50 milijonov evrov, ki jo bomo seveda krili davkoplačevalci iz proračuna. Vsakemu slovenskemu državljanu od tistih, ki so v vrtcu, in do tistih v domovih za ostarele bo torej treba iz denarnice potegniti 25 evrov za krpanje popolnoma neodgovornih odločitev, zaradi katerih bi najbrž v preteklosti teh odločitev moral biti kdo tudi obsojen. Ampak žal, zgodilo se ni nič, le prazne besede pred nastopom vladne koalicije o reševanju te problematike po islandskem vzoru. Zaskrbljujoča so tudi opozorila o tveganjih v prihodnosti, ki naj bi jih v razkritem dokumentu podala DUTB. Kot pravna naslednica obeh bank je DUTB prevzela tudi za 369 milijonov evrov obveznosti do države, ki pa jih, kot kaže, ne bo mogla poravnati v roku. Ker od januarja letos država ne jamči več za novonastale obveznosti DUTB, obstaja tudi tveganje, da novih upnikov zaradi pripojitve obeh bank brez dokapitalizacije ne bo mogoče niti poplačati. Obstajajo tudi utemeljeni dvomi o povečevanju stroškov delovanja DUTB, saj je iz obeh pripojenih bank tja prišlo krepko čez sto novih zaposlenih. Probanki naj bi tudi grozila še izguba štirih tožb z vrednostjo, višjo od 1 milijona evrov. To tveganje smo preko DUTB tudi prevzeli davkoplačevalci. V omenjenem dokumentu je tudi zapisano, da obstaja nevarnost, da bo na DUTB padlo breme morebitnega poplačila izbrisa imetnikov obveznic Probanke in Factor banke v višini kar 64 milijonov evrov. Vlada pa se je kljub tako velikim tveganjem odločila za postopek poenostavljene pripojitve, ki ne zahteva razkritja številnih dokumentov, med drugim tudi poročila o reviziji same pripojitve – nerazumna poteza! Poteza Vlade je torej popolnoma netransparentna, hkrati tudi neodgovorna. Daje namreč dejansko utemeljen sum, da je bilo treba pri pripojitvi Factor in Probanke nekaj prikriti; tak občutek nam ta postopek daje. Prav zato v Novi Sloveniji menimo, da bi Vlada nekaj odgovornosti upravičila, če bi Državnemu zboru takoj posredovala poročilo DUTB o pripojitvi bank ter otvoritveni bilanci stanja Probanke in Factor banke na dan 1. januar 2016. Če tega ne bo storila, bo le še povečala nezaupanje državljanov v odločitve, ki jih je sprejela v tej zadevi. Krščanski demokrati ob tej priložnosti še enkrat opominjamo, da se vtikanje države v gospodarski in finančni sektor vedno konča s praznjenjem davkoplačevalskih denarnic, obeti torej niso nič kaj dobri. Prav zato bomo v Novi Sloveniji predlog priporočila v zvezi s problematiko poenostavljene pripojitve Probanke in Factor banke k DUTB, zaradi česar naj bi nastajala potreba po njeni dokapitalizaciji, podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Sanacija bank je tema, ki tako politiko kot državljane zaposluje vse od leta 2011, če pogledamo malo nazaj in malo bolje, pravzaprav vse od leta 2006, saj je takrat začela v največji meri nastajati bančna luknja, ki smo jo morali sanirati davkoplačevalci. V letih od 2006 do 2008 je bančna luknja nastajala, potem bi se od leta 2009 do 2011 morali – pa se nismo – ukvarjati s sanacijo te bančne luknje oziroma kot država reagirati. Leta 2012 smo dobili zakonodajni, se pravi, pravni okvir za sanacijo, in v letih 2013 in 2014 sanacijo tudi končno izpeljali. Danes smo leta 2016 in še vedno, očitno, glede na temo, ki je pred nami, rešujemo bančne probleme. Deset let se torej država tako ali drugače zelo aktivno ukvarja z bankami. Danes bomo ponovno več ur govorili o sanaciji dveh slovenskih bank, Factor in Probanke, pravzaprav ne o sanaciji teh dveh bank, pač pa o likvidaciji teh dveh bank. Izredni ukrep s strani Banke Slovenije, nadzorovana likvidacija, je bil izrečen septembra 2013. Odobrena so bila poroštva v višini do 540 milijonov evrov za Probanko in do 490 milijonov evrov za Factor banko. V enaki višini je poroštvo odobrila tudi Evropska komisija v svoji odločbi, s katero je začasno odobrila državno pomoč in dala na razpolago dva meseca, da se pripravi program prestrukturiranja oziroma nadzorovanega prenehanja teh dveh bank. Factor banka in Probanka naj bi prenehali v postopku nadzorovane likvidacije s ciljem poplačila vseh navadnih upnikov. Banka Slovenije je v obeh bankah imenovala izredno upravo in zagotovila likvidnostno podporo na osnovi zavarovanja s premoženjem. Predvideno trajanje likvidnostne podpore je eno leto, vendar je končni rok odvisen od načrta nadzorovane likvidacije, ki ga pripravi izredna uprava. Nadzorovana likvidacija bank bi morala potekati po zelo določenem postopku. Na podlagi izvedenih obremenilnih testov ter na predlog Banke Slovenije je bil izveden tudi ukrep dokapitalizacije Factor banke v višini 269 milijonov evrov in Probanke v višini 176 milijonov evrov. Evropska komisija je decembra 2013 v odločbah o dovoljeni državni pomoči sicer dovolila za Factor banko dokapitalizacijo v višini 285 ter likvidnostno pomoč do 400 milijonov evrov, za Probanko pa je bila dokapitalizacija s strani Evropske komisije odobrena v višini 236 milijonov evrov ter likvidnostna pomoč do 325 milijonov evrov. V maju leta 2014 je bilo treba to likvidnostno pomoč v skrajni sili, se pravi posojilo, vrniti Evropski centralni banki. Ker banki nista bili v stanju vrniti teh dveh posojil, je Banka Slovenije 19. 6. 2014 na podlagi pogodbe o poroštvu pozvala Ministrstvo za finance, da unovči poroštvo za obe banki, za Factor v višini 186,9 milijona evrov in za Probanko v višini 241 milijonov evrov. V postopku nadaljnje odprodaje in krčenja bilančnih vsot obeh bank je Vlada izdelala bolj podrobne ocene glede najbolj optimalnih možnosti z vidika javnofinančnih obremenitev za zaključek postopka nadzorovanega prenehanja obeh bank. Ocenjenih je bilo več možnih načinov in več možnih scenarijev prenehanja. Prvi, da bi se odvzela samo bančna licenca in da bi te banke poslovale naprej; ne kot banke, ampak normalne gospodarske družbe oziroma da bi bil nad njimi uveden stečajni postopek. Druga varianta, da se zagotovi v polnem obsegu dokapitalizacija, kot je bila odobrena s strani Evropske komisije, ker celoten znesek odobrene državne pomoči še ni bil izkoriščen. In tretja varianta, pripojitev teh dveh bank Družbi za upravljanje terjatev bank oziroma tako imenovani slabi banki. Izvedba postopka pripojitve Factor banke in Probanke naj bi predstavljala najbolj ugodno varianto z vidika celotnega bremena za državo. Vlada se je za to že septembra 2015 odločila, da podpre aktivnosti Banke Slovenije v smeri izvedbe postopka poenostavljene pripojitve obeh bank k Družbi za upravljanje terjatev in se na tak način dokončajo postopki nadzorovanega prenehanja. 15. januarja 2016 je Vlada kot skupščina DUTB soglašala, da se izvede postopek pripojitve po metodi poenostavljene pripojitve. To pomeni, da naj ne bi bilo treba sestavi vmesne bilance stanja prevzemne družbe v postopku pripojitve obeh bank in tako tudi ne v prevzemni družbi DUTB. Banka Slovenije je sicer menila, da bi bila izdelava revizije ob pripojitvi stvar higiene. Pravzaprav je pot, za katero se je odločila Vlada, očitno glede na vse obrazložitve, pravilna in za državo in državljane najcenejša, se nam pa ob tem postavlja eno samo vprašanje; zakaj Vlada ni želela dati na mizo tako imenovane vmesne bilance stanja. Če bi bilo to narejeno, bi bilo vse jasno in razkrito, tako pa ostaja sum, da Vlada želi nekaj prikriti. Zakaj, mi ne vemo. Mogoče to veste kolegice in kolegi v koaliciji. Še eno stvar bi želela izpostaviti. Tudi če je pripojitev obeh bank k slabi banki najcenejša in najbolj ugodna za državo, je pa neodgovorno od Vlade, da nas, poslance, in javnost ni seznanila s potrebnimi dodatnimi sredstvi ob tej pripojitvi, pa naj gre za en milijon, 40 ali 50. Neodgovorno je, da tega podatka niste dali na mizo, ko ste nas prišli seznaniti, da se bo pripojitev zgodila. Zakaj ste to takrat zamolčali, veste samo vi. V naši poslanski skupini bomo sklep, ki je ostal edini pred nami, podprli, kar pa pravzaprav niti ni tako pomembno, ker je gradivo, ki je skladno s tem sklepom, zahtevano, tako rekoč ga že imamo na mizi oziroma je že v Državnem zboru. Bolj pomembno bi se mi zdelo danes slišati natančen ali pa vsaj dokaj natančen znesek, koliko bo državo ta akcija pripojitve dveh bank k slabi banki stala. Upam in želim, da ta odgovor danes dobimo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Vlada je na redni seji 17. februarja 2016 kot skupščina Factor banke in Probanke sprejela sklepe o poenostavljeni pripojitvi obeh bank k Družbi za upravljanje terjatev bank. Svojo odločitev je sprejela na podlagi vseh potrebnih informacij in predhodnih odločitev v tej zvezi, saj se je izkazalo, da je tovrstni pristop z vidika celotnega kapitalskega bremena za državo in javnofinančnega vpliva najbolj ustrezen. Obe banki sta bili od 6. septembra 2013 na predlog Banke Slovenije v postopku nadzorovanega prenehanja. Banki sta v skladu z načrtom likvidacije pospešeno odprodajali večino svojega premoženja in zmanjševali svoje obveznosti, pri čemer so njuno premoženje na koncu pretežno sestavljala nedonosna posojila, slabše likvidne delnice in deleži ter nepremičninski portfelj, katerega unovčevanje je vezano na dolgotrajne izvršilne in insolventne postopke. Glede na odločbo Evropske komisije o dovolitvi državne pomoči bi nadzorovano prenehanja moralo biti zaključeno najpozneje do 31. decembra 2016, zato bi morali banki začeti še bolj pospešeno prodajati oziroma unovčevati svoje preostalo premoženje, kar bi lahko pomenilo, da bi bile dosežene cene precej nižje, kot bi jih bilo mogoče doseči v daljšem časovnem obdobju. Predčasno dokončanje postopka nadzorovanega prenehanja bank na način njune pripojitve k DUTB je zato v funkciji doseganja čim večje cene za preostalo premoženje bank in s tem poplačila vseh njunih upnikov v največji možni meri. Izvedena je bila dokapitalizacija Factor banke v višini 269 milijonov evrov ter Probanke v višini 176 milijonov evrov, pri čemer pa je treba poudariti, da je Evropska komisija odobrila višje zneske dokapitalizacije. Za Factor banko 285 milijonov evrov, za Probanko pa 236 milijonov evrov, kar pomeni, da državna pomoč ni bila v celoti izkoriščena – za Probanko v višini 60 milijonov evrov, za Factor banko pa v višini 16 milijonov evrov. Dodatno je bilo odobreno tudi državno poroštvo za obveznosti Factor banke ter Probanke do Banke Slovenije iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili – za Factor banko poroštvo v višini do 540 milijonov evrov ter za Probanko v višini do 490 milijonov evrov. Banka Slovenije je 19. junija 2014 na podlagi pogodbe o poroštvu pozvala Ministrstvo za finance, da izplača poroštvo za Factor banko v višini skoraj 187 milijonov evrov in za Probanko v višini dobrih 241 milijonov evrov, ker banki posojila nista vrnili. Po unovčenju poroštva je iz tega naslova nastala terjatev Republike Slovenije do obeh bank, pripojitev obeh bank k DUTB pa odpravlja tveganje, da takšna likvidnostna pomoč, ki je bila namenjena bankama Republiki Sloveniji, ne bi bila povrnjena, v primeru stečaja bank pa bi takšna tveganja vsekakor obstajala. Po izvedeni pripojitvi se Republiki Sloveniji dolg iz naslova unovčenega poroštva. DUTB je tako prav pred kratkim odplačala 150 milijonov evrov obveznosti do Ministrstva za finance, ki jih je prevzela s pripojitvijo Probanke in Factor banke. Smotrnost načina in transparentnost izvedbe postopka pripojitve izhaja iz naslednjih dveh bistvenih dejstev. Pripojitev je temeljila na zadnjih revidiranih računovodskih izkazih, saj sta obe banki v skladu z 68. členom Zakona o gospodarskih družbah pripravili revidirano zaključno poročilo po stanju na dan obračuna združitve, to je na dan 1. januar 2016, in revidirano letno poročilo za leto 2015. Vse te dokumente skupaj s poročiloma nadzornih svetov obeh bank o nameravani pripojitvi k DUTB smo 9. maja 2016 že prejeli v varovani predal v sistemu Udis. Poudariti je še treba, da Zakon o gospodarskih družbah tudi v primeru pripojitve, ki ni izvedena na poenostavljen način, ne zahteva priprave drugih revidiranih bilanc. Prav tako ni treba pripraviti vmesne bilance. Vmesna bilanca ni bila obvezna, ker ni bil izpolnjen pogoj iz 4. točke drugega odstavka 586. člena Zakona o gospodarskih družbah, ki določa, da je treba vmesno bilanco pripraviti le, če se zadnje letno poročilo posameznih družb, ki so udeležene pri pripojitvi, nanaša na poslovno leto, ki se je končalo več kot šest mesecev pred sklenitvijo pogodbe o pripojitvi. Navedeni pogoj glede pripojitve Factor banke in Probanke pa ni bil izpolnjen, kar pomeni, da vmesna bilanca ni potrebna. Naslednje bistveno dejstvo, iz katerega izhaja smotrnost načina in transparentnost izvedbe postopka pripojitve, izhaja iz ocene Banke Slovenije o pripojitvi, ki jo je pripravila kot nadzorni svet Probanke in Factor banke. Zapisala je: "Na osnovi pregleda vseh relevantnih listin, vključno z revidiranim letnim poročilom za leto 2015 in revidiranim medletnim poročilom prevzete družbe na dan 1. 1. 2016, po pridobitvi vseh potrebnih informacij in podatkov, ki vplivajo na pripojitev, ter analizi razlogov in posledic pripojitve Svet Banke Slovenije pri izvajanju pristojnosti nadzornega sveta Factor banke in Probanke ocenjuje, da je predmetna pripojitev ekonomsko smotrna za Republiko Slovenijo kot edinega lastnika obeh družb, saj se s pripojitvijo zagotavlja racionalizacija poslovanja, predvsem pa pripojitev pomeni daljši čas vnovčevanja premoženja prevzete družbe in s tem višji iztržek in manjšo verjetnost za dodatno kapitalsko breme za edinega lastnika. Svet Banke Slovenije tako ocenjuje, da je predlagana pripojitev pravno in ekonomsko utemeljena ter ugotavlja, da dosedanji postopki pripojitve potekajo skladno z določili zakona o gospodarskih družbah." Konec citata. Upravni odbor DUTB je v poročilu o pripojitvi v mesecu februarju, ki smo ga 3. junija 2016 prav tako že prejeli v varovani predal v sistemu Udis, opozoril, da bi lahko pozval lastnika, da preneseni kapitalski primanjkljaj obeh bank Republika Slovenija nadomesti. To pa je vezano na metodologijo vrednotenje prenesenega portfelja iz obeh bank na DUTB, ki se pri DUTB nekoliko razlikuje od metodologije, ki sta jo uporabljali obe banki. Bilanci obeh bank sta bili sicer revidirani s strani pooblaščenih revizorjev, DUTB pa v svojih modelih vrednotenja postavk uporablja drugačen tehten strošek kapitala, kot sta ga uporabljali obe banki v postopku nadzorovanega prenehanja. Stališče glede morebitne dokapitalizacije DUTB iz naslova primanjkljaja zaradi pripojitve bo tako mogoče zavzeti takrat, ko bo DUTB končala vrednotenje prenesenih postavk Probanke in Factor banke in bo podal mnenje revizor, ki revidira finančne izkaze DUTB. Iz vsega navedenega izhaja, da so bile odločitve glede namenitve likvidnostne pomoči ter dokapitalizacije bankama sprejete v prejšnjih mandatih, sedanja vlada pa je želela s pripojitvijo v čim večji možni meri zmanjšati bremena za javne finance. To je storila na smotrn in transparenten način. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo drugo priporočilo podprli. Kot pa že rečeno, glede tega ni pravzaprav nobene potrebe, ker so dokumenti že bili posredovani. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegice! S Probanko in Factor banko se v Državnem zboru ukvarjamo že zelo dolgo, približno od leta 2013 naprej, vendar ne bi šel zdaj v kronologijo celotne problematike, ampak bi v bistvu začel tam, kjer smo danes končali, pravzaprav kjer je konec tega ali pa stališča ene od strank, ki pravi, da je vse skupaj transparentno, da je bilo vse skupaj narejeno v dobri veri dobrega gospodarja; skratka, da poteka vse, tako kot je treba, kar se dokazuje tudi s stališči Banke Slovenije, stališči vlade in tako naprej; skratka, da poenostavljena pripojitev ni nobena težava. Vendar, gospe in gospodje, če tako pravimo, potem zanikamo sami sebe in potem dejansko zanikamo vlogo Državnega zbora. Namreč, 5. februarja 2016 je Komisija za nadzor javnih financ Državnega zbora sprejela sklep, s katerim je zahtevala od Vlade Republike Slovenije, da morebitni postopek pripojitve Factor banke in Probanke, d. d., izveden na transparenten način, pri čemer naj upošteva določbe 582., 583. ter prvega in drugega odstavka 586. člena Zakona o gospodarskih družbah ter sestavi vse potrebne bilance. Kar seveda pomeni, če zdaj prisegamo, kako je bilo vse transparentno in tako narejeno, moramo seveda tudi povedati, da nekaj ni bilo narejeno v skladu s tem, kar je sprejel ta državni zbor oziroma njegova komisija. Vlada kot izvršilni organ dejansko tega ni naredila in zaradi tega ni vmesnega poročila in ni vmesnih bilanc niti na strani Factor banke niti na strani Probanke in na drugi strani ni vmesnih bilanc tudi pri Družbi za upravljanje terjatev bank. Vse skupaj potem postavlja dvom v to in seveda s stališčem, da je vse v redu, da je vse transparentno, da smo vse naredili, nekako sami sebe postavljamo v položaj, kot da nimamo nobene vloge. To je verjetno danes najbolj ali zelo zelo zaskrbljujoče, poleg tega da se s to poenostavljeno pripojitvijo plača še dodatnih 50 milijonov evrov davkoplačevalskega denarja Družbi za upravljanje terjatev bank. Iz tega naslova! Tukaj seveda ne smemo zanemarjati tega dejstva, da Družba za upravljanje terjatev bank vrača denar Ministrstvu za finance, vrača denar bankam in tako naprej. Vendar, če govorimo izključno iz tega naslova, iz poenostavljenega postopka pripojitve, potem je tukaj treba plačati še dodatnih 50 milijonov davkoplačevalskega denarja. Davkoplačevalci bodo slej ali prej to dejansko tudi plačali. Tudi izgovor na to, da je bila Sloveniji omogočena večja državna pomoč s strani Evropske komisije, ni nek dober izgovor. Takrat je pač tista vlada, vlada Alenke Bratušek, in minister Čufar takrat niso izkoristili vse državne pomoči, kar ne pomeni seveda to, da imajo zdaj na zalogo in da je ta državna pomoč brezplačna in da zaradi tega ne bo treba nečesa plačati. Morda z zamikom zdaj, ampak to ne pomeni, da je zdaj vse skupaj v redu. Tukaj se postavlja dejansko vprašanje dvoma in postavljajo se vprašanja tudi ekonomska, pa ne samo ekonomska in finančna, ampak tudi moralna in etična. Namreč, spomnimo se, da je država, s tem davkoplačevalci, dejansko dokapitalizirala dve zasebni banki, ki sta bili v tako slabem položaju, da bi morali v stečaj. Takrat, leta 2003 je bilo mnenje, da je treba poslati manjši banki, zasebni banki v stečaj in da zaradi tega ne bi prišlo do kakršnihkoli sistemskih težav na področju financ ali da bi prišlo do bistveno manjšega zaupanja v slovenski finančni oziroma bančni sistem. Takrat se je pač tista vlada in seveda poslanci in poslanke – brez poslancev in poslank Slovenske demokratske stranke – odločila, da je treba obe banki dokapitalizirati s približno 467, pardon 472 milijoni evrov in približno pol milijarde davkoplačevalskega denarja je šlo v zasebni banki. To seveda ne pomeni, da ni bilo drugih rešitev, in to seveda tudi ne pomeni, da druge rešitve ne bi bile boljše, predvsem boljše za davkoplačevalce. Danes o tem, da je bilo takrat to najboljša rešitev, je težko govoriti, ker ne poznamo, kaj bi se zgodilo, če bi bila uporabljena druga rešitev, če bi šle banke v stečaj. Teh scenarijev ne poznamo in zaradi tega govoriti, da je bila to najboljša rešitev, je za moje pojme pretirano in, bom rekel, tudi zelo enostransko in, če želite, tudi nestrokovno. Cilj nadzorovane likvidacije obeh bank je bilo, da se poplačajo vsi navadni upniki. Tukaj se postavlja potem vprašanje, ali so že dejansko poplačani. Kot je razvidno iz tega, vsi upniki vsekakor niso poplačani in s tega zornega kota je vprašanje, ali je na ta način dejansko ta cilj dosežen. Namreč, pred tremi leti, leta 2013, je bilo rečeno, da bosta ti dve banki šli v likvidacijo in da iz tega ne bo nič nastalo. In kot je bilo tukaj že rečeno, je seveda tudi vprašanje, ali je pravilna odločitev ta, da sta se ti dve banki prenesli, pripojili na Družbo za upravljanje terjatev bank. Tudi strokovna javnost, če želite, je tukaj na različnih bregovih. Na eni strani poznamo stališče Banke Slovenije, ki je bilo potem preseženo oziroma ni bilo upoštevano – skratka, da se te terjatve obeh bank prenesejo na neko novo družbo, ki bi bila ustanovljena z zasebnim kapitalom. Takšno stališče je imela Banka Slovenije dolgo časa, mislim, da do julija 2015. Tudi o tem stališču je govoril guverner Banke Slovenije, da se te terjatve prenesejo na zasebno družbo, vendar je bila ta ideja dejansko zavrnjena s strani Ministrstva za finance. Nismo dobili nobenih argumentov, zakaj ja in zakaj ne in zakaj je bila zavrnjena; dobili smo argumente, zakaj bi bilo to dobro. Danes vidimo, da bi bilo to dobro zaradi tega, ker verjetno potem ne bi nastala izguba 50 milijonov, ki jo krijejo davkoplačevalci danes. Vendar, verjetno se države ne bi potem lotila tega, da bi tisto zasebno družbo, ki bi lahko bila d. o. o., na katero bi bile prenesene te terjatve, da bi dejansko država potem to zasebno družbo dokapitalizirala. Mislim, to bi bilo nemogoče. Ampak, takrat se je pač nekdo odločil, odločil z neznanimi argumenti ali vsaj brez neke podrobne analize, kako bi se to lahko zgodilo, in tukaj je nastala siva lisa in dvom v to, ali je ta pripojitev Probanke in Factor banke k državnemu podjetju DUTB zares optimalna. Z drugimi besedami; če naredim dve točki – skratka, govorimo o tem, da nimamo optimalnih rešitev, saj Vlada kot skupščina ne more dokazati, da gre za optimalne rešitve, in drugič, imamo netransparentne rešitve zaradi tega, ker Vlada ne upošteva sklepov Državnega zbora oziroma Komisije za nadzor javnih financ, ki je komisija Državnega zbora in skrbi za javne finance. Ker Vlada ne upošteva in enostavno presliši Državni zbor, gremo svojo pot. Pri tem koalicija podpira Vlado in v bistvu ne podpira Državnega zbora, ne podpira odločitev Državnega zbora pri tem. Mislim, da gre tu dejansko za zelo zelo vprašljiva dejanja, ki se dogajajo v Sloveniji. Zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki tudi predlagali vse te sklepe, predlagali smo tudi druge sklepe, nekatere sem vam prebral, ki so jih sprejeli drugi odbori oziroma komisije. Zaradi tega da smo pri teh zadevah najbolj optimalni, da sprejemamo rešitve, ki bodo najmanj boleče za davkoplačevalce oziroma za denar davkoplačevalcev in da bo država na drugi strani imela denar za investicije, ne pa nenehno le za sanacijo bank. V zvezi s tem bomo podprli predlog, ki je v določeni meri že realiziran. Žal nam je, da niso bili sprejeti drugi predlogi. Lahko rečem, da kar z ogorčenjem sprejemamo dejstvo, da Vlada enostavno ne sprejema sklepov Državnega zbora, v tem primeru Komisije za nadzor javnih financ, in ne vrši postopkov v smeri, ki je s temi sklepi določena. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav predstavnikom Ministrstva za finance, lep pozdrav kolegi in kolegice! Spoštovani! V Poslanski skupini Desus bomo predlog priporočila soglasno podprli, saj smo mnenja, da Državni zbor mora biti seznanjen s poročilom DUTB o pripojitvi Probanke in Factor banke. Preko medijev smo bili najprej seznanjeni, da je upravni odbor DUTB februarja Vladi v poročilu sporočil, da bo DUTB zaradi pripojitve obeh bank ustvarila dodatno izgubo v višini 40 do 50 milijonov evrov. Predlagatelj je nato v zahtevi za sklic izredne seje trdil, da Banka Slovenije in Vlada želita skriti višino slabih kreditov oziroma sredstev v obeh bankah. Zahteval je tudi odstavitev finančnega ministra, državnega sekretarja, guvernerja in članov Sveta Banke Slovenije, ki so sodelovali pri odločitvi glede pripojitve. Na seji matičnega delovnega telesa smo v Poslanski skupini Desus ta priporočila zavrnili, saj se strinjamo z argumentacijo Zakonodajno-pravne službe, ki je na tem mestu ne bi ponavljali. Otvoritveni bilanci sta bili do takrat prav tako že poslani in tako je tudi to že rešeno. Ostaja nam še seznanitev s poročilom DUTB. Torej, kar nas konkretno v Poslanski skupini Desus skrbi, je to, da se bo morda le pokazala nuja za dokapitalizacijo DUTB v višini dodatnih 76 milijonov evrov. V času, ko nam finančni minister zatrjuje, da imamo resne težave poiskati sredstva v proračunu, ko po vseh kotičkih proračuna iščemo in praskamo sredstva za usklajevanje pokojnin, naj bi, meni nič tebi nič, vplačali še 76 milijonov evrov v DUTB. Razumemo besedno zvezo, da je teh 76 milijonov v bistvu še neizkoriščenih od odobrene dokapitalizacije, razumemo tudi argument, da bi bil strošek stečaja nad bankami še grozljivejši. Slišali smo, da gre za različne metodologije vrednotenja posameznih postavk. Dobro, morda bomo lahko tudi razumeli mnenje revizorja, ki bo podal mnenje o finančnih izkazih DUTB. Vsekakor pa bomo v Poslanski skupini Desus težko razumeli izgovor, da denarja za usklajevanja pokojnin ni, istočasno pa naj bi ga z lopato še malo zmetali v slabo banko zaradi nekakšnih različnih metodologij. Pustimo ob strani slab priokus, ki ga imamo, ko poslušamo nekdanje poslovodstvo obeh bank na preiskovalni komisiji. Očitno gre za prvi primer kolektivne izgube spomina v samostojni Sloveniji. S tem naj se ukvarjajo pristojni organi ali pa, če hočete, institucije. Kar nas v Poslanski skupini Desus najbolj skrbi, je prav to, da bi zaradi različnih metodologij in izračunov največjo ceno plačali prav socialno najbolj ogroženi državljanke in državljani, ki jim tudi nekaj evrov mesečno predstavlja pomembno razliko. Zato podpiramo predlog, da se Državni zbor seznani s poročilom DUTB o pripojitvi Probanke in Factor banke. To bi bil pravilen korak v smer ugotavljanja, koliko bo znašal končni račun te pripojitve, za katerega smo – mimogrede – mislili, da je že plačan. Hvala.
Hvala tudi vam. Preden začnemo s splošno razpravo, dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Uvodoma bi kot predlagatelji radi poudarili, da na nek način nas veseli vsaj zadeva, da ste se odločili, koalicija, da podprete vsej eno našo priporočilo, ki je bilo dano. To pomeni, da je bil korak, ki je bil narejen s strani Poslanske skupine SDS, pravilen. Po drugi strani pa lahko tudi ocenjujemo, da marsikatero stališče koalicijske poslanske skupine in tudi na Odboru za finance in monetarno politiko, da razlogi za nepodprtje tretjega in četrtega priporočila, da niso vsebinske narave, ampak da ste se oprli na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, kar si po eni strani nedvomno lahko razlagamo tudi to, da na nek način podpirate vsebinski del, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, in sicer razrešitev ministra za finance, državnega sekretarja na Ministrstvu za finance in odpoklic guvernerja Banke Slovenije in viceguvernerjev, ki so takrat sodelovali pri procesu Factor banke in Probanke. Spoštovani predsedujoči, še enkrat bi izpostavil pomisleke oziroma zelo zaskrbljujoče je, da danes tukaj ni predstavnikov Banke Slovenije na seji Državnega zbora. Mogoče bo državni sekretar lahko kaj več o tem povedal, kakšni so razlogi, da njih ni. Kajti dejstvo je, da največjo odgovornost pri operaciji nadzorovane likvidacije, seveda, poleg Vlade Republike Slovenije nosi predvsem Banka Slovenije, ki je v tem procesu bila tako poslovodni organ kot nadzorni organ. Pogrešam tudi predstavnike DUTB, kajti tudi DUTB igra pri tem sklicu te izredne seje in priporočil pomembno vlogo. Kajti dejstvo je, da prav predstavniki DUTB so bili tisti, ki so poslali dopis na Ministrstvo za finance, da bo glede na pripojitev tako Factor banke kot Probanke k DUTB potrebna dokapitalizacija. Spoštovani predsedujoči, mogoče bi tukaj zaključil in pa, da bi, če želi seveda spoštovani državni sekretar gospod Metod Dragonja dati pojasnila, če jih mogoče ima, zakaj ni tukaj predstavnikov DUTB in Banke Slovenije, potem bi se pa še enkrat prijavil k razpravi.
Spoštovani predstavnik predlagatelja, strinjam se z vami in delim vaše mnenje. Danes imamo tukaj sicer Vlado, ki v praksi zastopa stališče in le izjeme so v preteklosti dovoljevale tudi druge goste. Ampak če mi dovolite, prehajamo na splošno razpravo, če mag. Dragonja ne želi besede. Želite? Besedo ima predstavnik Vlade gospod Metod Dragonja, državni sekretar na Ministrstvu za finance. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Na vprašanje, zakaj na seji ni predstavnikov Banke Slovenije, to ni v pristojnosti Vlade oziroma ministrstva, to je vprašanje dela Državnega zbora in organizacije sej Državnega zbora, koga se povabi in ob kakšnih prilikah. Mi vedno smo poudarjali, da v situacijah ali pa ob obravnavi tematike, ki se nanaša na bančni sistem, na problematiko dokapitalizacije bank in sanacije slovenskih bank, je priporočljivo, da sodeluje tudi Banka Slovenije. Banka Slovenije je sicer sodelovala na matičnem delovnem telesu, dala tudi obširna pojasnila, sodelovala je tudi na obravnavi na Komisiji za nadzor javnih financ, tako mislim, da so bila dana pojasnila tudi s strani Banke Slovenije v dosti izčrpnem obsegu. Kar pa se tiče plenarnih sej, je pa to vprašanje, ki ga je treba nasloviti na Kolegij predsednika Državnega zbora. Hvala.
Predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik, beseda je vaša. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, zahvaljujem se vam za ta pojasnila, ki ste jih dali, verjetno so tudi ta pojasnila v pristojnosti, ki jih imate, vendar potem danes pričakujem, da boste pa tudi lahko potem odgovarjali na določen del vprašanj, ki se bodo nanašale na Banko Slovenije in pa Družbi za upravljanje terjatev bank; predvsem pri Družbi za upravljanje terjatev bank glede na to, da je država 100-odstotna lastnica in da deluje Vlada kot skupščina, da boste razpolagali z določenim delom informacije. Spoštovani državni sekretar v imenu predlagatelja mislim, da je danes ključno vprašanje, ki se mora razrešiti na tej seji; Ali bo treba zaradi pripojitve Factor banke in Probanke k DUTB slabo banko dokapitalizirati in v kakšni višini? Mislim, da je to danes ključno vprašanje, ki je tukaj odprto in ki ga moramo razrešiti. Tukaj sem prepričan, spoštovani državni sekretar, da nam na to vprašanje tekom današnje seje boste odgovorili. Kajti zaskrbljujoče je, da celo eno izmed stališč koalicijske poslanske skupine Desus govori ne o 40, ne o 50, ampak da ste operirali s številko 76 milijonov evrov. Spoštovani državni sekretar, nekaj številk kroži po zraku. Mislim, da to ni dobro tako za strokovno kot za splošno javnost in da je treba si tukaj naliti čistega vina in povedati, ali bo potrebna zaradi pripojitve Factor banke in Probanke k DUTB dokapitalizacijo s strani davkoplačevalskega denarja in v kakšni višini. Če naredimo en korak nazaj, in sicer na razpravo, ki je bila na matičnem delovnem telesu, to je na Odboru za finance in monetarno politiko. Mislim, da je bila zelo pestra in na nek način tudi dovolj kvalitetna, kajti izkazalo se je, da verjetno obstaja vrsto dvomov pri tej operaciji, to pomeni, nadzorovana likvidacija Factor banke in Probanke, ki je bila soglasno sprejeta s strani Banke Slovenije in Ministrstva za finance oziroma Vlade Republike Slovenije septembra leta 2013. Takrat je bilo iz uradnih sporočil, ki sta jih javnosti poslala tako Banka Slovenije kot Ministrstvo za finance oziroma Vlada Republike Slovenije, jasno razvidno, da sta se ti dve instituciji odločili za ta korak glede na to, da bi bil stečaj teh dveh bank preveč tvegan, da bi se lahko sprožil domino efekt, zato se gre v operacijo, da se dve zasebni banki rešuje z davkoplačevalskim denarjem. Osebno sem mnenja, da je mogoče ta korak bil pravilen, kajti dejstvo je, da je bila septembra 2013 precejšnja nestabilnost na področju bančnega sistema v Sloveniji in bi odločitev za stečaj verjetno pomenila bistveno hujše posledice kot dejansko nadzorovana likvidacija. Prepričan sem, da tisti petek, ko sta pred javnostjo stopila guverner in minister za finance in razglasila nadzorovano likvidacijo, da bi v primeru, če bi bilo takrat rečeno, da se gre v stečaj, verjetno prišlo do kolapsa in sesutja bančnega sistema v Sloveniji naslednji ponedeljek. Je pa treba pri tem na nekaj stvari opozoriti. Kdo je zdaj odgovoren za rezultat? Dejstvo je, da gre za dve privatni banki, ki smo ju na koncu reševali davkoplačevalci. Kje so razlogi in kdo je tu odgovoren? Ne moremo mimo dejstva, da je tako v sporočilu za javnost kot potem z dodatnimi odgovori bilo rečeno s strani Banke Slovenije in Ministrstva za finance, da ste se za kontrolirano likvidacijo odločili izključno zaradi tega, ker imata obe banki dovolj kapitala za poplačilo vseh upnikov in ne nazadnje likvidacija pomeni tudi poplačilo lastnikov. Mi smo takrat zastavljali določena vprašanja, za katera mislim, da so bila upravičena. Potem pa presenečenje v letu 2016, ko lahko ponovno iz medijev preberemo, da sta se Banka Slovenije in Vlada Republike Slovenije odločili za pripojitev Factor banke in Probanke k DUTB. Ključna vprašanja, ki se tu zastavljajo, so: Zakaj se likvidacija ni končala po postopkih, ki so bili napovedani septembra 2013? Zakaj sta se Banka Slovenije in Ministrstvo za finance oziroma Vlada Republike Slovenije odločila, da se ti dve družbi pripoji k DUTB? Zakaj ste se odločili tudi za poenostavljeno pripojitev, ki vam jo omogoča ZGD? Ali gre tu za dejstvo, da se verjetno določene zadeve skrivajo pred javnostjo in pred poslanci Državnega zbora? Še večje presenečenje za nas, predlagatelje, Slovensko demokratsko stranko, je bilo, da se tudi zaposlene Probanke in Factor banke prenese na DUTB. DUTB, ki slovi po visokih plačah, visokih prejemkih, verjetno za večino svojih nalog, ki bi jih morali opravljati v skladu z Zakonom o Družbi za upravljanje terjatev bank, najema zunanje svetovalce. Vemo, da so se tega začeli posluževati že takoj na začetku, več kot 4-milijonske svetovalne pogodbe s podjetji, v katerih so določeni posamezniki imeli celo lastniški delež. Potem smo lahko brali v medijih, kako ima DUTB hišnega svetovalca, nemško svetovalno družbo, ki dejansko izčrpava tista podjetja, za katera je DUTB zadolžena. Zdaj pa še prenos zaposlenih s Factor banke in Probanke na DUTB. To pomeni, v danem trenutku ima Družba za upravljanje terjatev bank več kot 200 zaposlenih. Kje je tu dodana vrednost, kje je tu gospodarnost tega posla? Iz letnega poročila DUTB lahko vidimo, da so stroški dela za omenjeno družbo v letu 2015 znašali 5,9 milijona evrov, v letu 2016 so pa planirani odhodki za stroške dela v višini 10,8 milijona evrov, približno 5-milijonsko povečanje stroškov dela za to družbo. Spoštovani državni sekretar, pričakujem, da boste vi kot predstavnik lastnika lahko podali konkretne odgovore. Na drugi strani smo pa lahko še poslušali sedaj predstavnika DUTB na matičnem odboru, delovnem telesu, na Odboru za finance in monetarno politiko, ki pa je povedal, da pa sedaj DUTB gre z reorganizacijo, da bodo del zaposlenih odpuščali. To pomeni, da bo DUTB temu posledično morala vsem zaposlenih izplačevati odpravnino, ker je v skladu z Zakonom o delovnih razmerjih. Ali se je za ta korak, spoštovani državni sekretar, vedelo prej ali ne? Vi ste, ne vem, prejšnji mesec zaposlene prenesli na DUTB s strani Factor banke in Probanke, sedaj pa oni delajo reorganizacijo in bodo morali izplačevati odškodnine. Zanima me: Kakšen strošek odškodnin za izredno odpoved oziroma za odpoved iz poslovnih razlogov s strani DUTB lahko pričakujemo? Kaj je zmotilo še predlagatelja na samem Odboru za finance in monetarno politiko, da smo lahko prišli do spoznanja, da DUTB uporablja eno metodologijo, Ministrstvo za finance uporablja eno metodologijo, Banka Slovenije uporablja pa tretjo metodologijo. Tukaj sem prepričan, da dokler se te tri institucije ne boste poenotile z enako metodologijo, da bo prišlo do vrsto vprašanj, takšnih ali drugačnih, in da bo nekdo lahko rekel, poglejte, saj to premoženje ima vrednost 10 enot, Ministrstvo za finance bo reklo pet enot, Banka Slovenije bo rekla sedem enot in ne nazadnje to razliko bomo pa vedno plačali davkoplačevalci. Še večje presenečenje je bilo, da je guverner Banke Slovenije povedal, da metodologije DUTB ne pozna, na kakšen način je DUTB prišla do tega izračuna, nator pa je predstavnik DUTB, gospod Rems, povedal, da je pa njihova metodologija javno objavljena. Mislim, vrsto takšnih vprašanj, odgovorov, ki nas presenečajo in predvsem presenečenje v smislu tukaj odgovornosti dobrega gospodarja. Mimo nekih dejstev ne moremo iti. Prepričan sem, da precejšnja odgovornost pri tej operaciji tako Factor banke kot Probanke nosi Banka Slovenije. Zakaj? Zaradi tega, ker Banka Slovenije je bila v tem procesu tako poslovodni organ kot nadzorni organ in da dejansko Banka Slovenije je imela škarje in platno v svojih rokah, na drugi strani pa verjetno še s tukaj neko podporo Ministrstva za finance. Vsaj zame osebno je težko razumeti, da Banka Slovenije ni odreagirala že prej, ne septembra leta 2013, kajti dejstvo je, da tako letno poročilo za Factor banko in za Probanko za leto 2012 je revizor, oba revizorja, ki sta revidirala letni poročili tako Probanke kot Factor banke, napisal v mnenju, da obstaja veliko tveganje, da ti dve družbi ne bosta mogli v prihodnosti delovati kot delujoči podjetji. Mislim, da bi se morali takrat prižgati vsi rdeči alarmi in da bi jih Banka Slovenije kot regulator morala takrat odreagirati na drugačen način. Mi smo še opozarjali predvsem takrat, da postavitev izredne uprave, ki jo je postavila Banka Slovenije, lahko obstaja velik konflikt interesov. In sicer konflikt interesov predvsem pri imenovanju za člana izredne uprave Probanke gospoda Marka Novaka, ki je bil zaposlen na Banki Slovenije in ki je bil odgovoren predvsem za nadzor te banke. Drugi konflikt interesa, ki smo ga izpostavili, je bilo imenovanje gospoda Matevža Slapničarja za člana izredne uprave Factor banke – zaradi česa? Dejstvo je, da gospod Slapničar je upravljal funkcijo predsednika nadzornega sveta družbe Merkur, d. d., dejstvo je, da gospod Boris Pesjak je bil dolgoletni predsednik uprave Factor banke, njegov sin je bil pa predsednik uprave Merkurja. Tudi na komisiji, ki preiskuje to bančno luknjo, smo lahko prišli do spoznanja, da velik del posledic za slab rezultat in za veliko bančno luknjo, ki jo je ustvarila Factor banka, nosijo predvsem posli z Merkurjem. Mi smo že takrat na to opozarjali tudi Banko Slovenije. Spoštovani državni sekretar, tu bi pričakovali določena pojasnila: Ali obstaja ta konflikt interesa, imenovanje gospoda Marka Novaka in imenovanje gospoda Matevža Slapničarja za člana izrednih uprav Factor banke in Probanke? Ne moremo tudi mimo dejstva, in sicer da pri takratnem sporočilu za javnost s strani Vlade Republike Slovenije in Banke Slovenije je bilo zapisano, da se tako Banka Slovenije kot Vlada obligirata, da bodo vsi depoziti teh dveh bank, ki gresta v nadzorovano likvidacijo, izplačani; izplačani do dospetja in, bi rekel, tudi z ročnostjo in obrestno mero. Dejstvo je, če se spomnimo, malo pred korakom, ki ga je izvedla Banka Slovenija in takratna vlada, da samo lahko po Sloveniji opazovali velike jumbo plakate, kjer je Factor banka oglaševala bistveno višje donose na depozit kot ostale banke, prepričan sem, da takrat vsaj za eno odstotno točko višje kot ostale konkurenčne banke, in da bi že takrat verjetno Banka Slovenija morala odreagirati oziroma opozoriti vlagatelje, da obstaja en del tveganja, zakaj ta banka ponuja nadpovprečno visoke depozitarne donose, ki so približno eno odstotno točko višje kot ostale konkurenčne banke. Iz nekih poročil, ki smo jih dobili, lahko razberemo, da se je pri Factor banki, to pomeni Banka Slovenije, ki je opravljala poslovodsko kot nadzorno funkcijo in pa Ministrstvo za finance, odločilo za predčasni odpoklic vseh teh depozitov, kljub temu da ste takrat v sami izjavi ob kontrolirani likvidaciji teh dveh bank izjavili, da se bodo vsi depoziti izplačali v skladu z veljavnimi pogodbami. Kje je bil razlog oziroma ali ta informacija drži, da ste depozite na Factor banki enostransko s pogodbo odpoklicali? Ali je vsem tistim, ki so bili deležni te odpovedi, ta banka povrnila dodatno škodo, ki je s tem nastala? Kajti, predčasen odpoklic pomeni, bi rekel, tudi bistveno nižji donos za te depozitarje, ki so sklenili pravnoformalno veljavno pogodbo s Factor banko. Še ena informacija, ki je zaokrožila v javnosti v zvezi s stroški dela s predsednikom izredne uprave Factor banke, gospoda Šusterja. Nekako so se pojavile informacije, da je imel gospod Šuster sklenjeno s Factor banko tako imenovano pogodbo za eno izmed pravnih oseb in da stroški dela, ki so bili izkazani v bilancah in v poslovnih rezultatih Factor banke, niso prikazali dejanskega stanja. Predstavniki Banke Slovenije na Odboru za finance in monetarno politiko na to vprašanje niso konkretno odgovorili. Če pogledamo v magnetogram, so bili nad tem vprašanjem presenečeni in dali neko obljubo, da bodo zadevo preverili. Spoštovani državni sekretar, zanima me: Ali je imel predsednik uprave Factor banke sklenjeno še kakšno dodatno pogodbo za opravljanje svojih storitev kot član izredne uprave, kot predsednik uprave, z eno izmed pravnih oziroma fizičnih oseb in da dejansko vsi njegovi prihodki, ki jih je bil deležen iz tega delovnega razmerja oziroma pogodbe o delu, niso razvidni iz poslovnih rezultatov? Zanimivo je bilo tudi, ko se je izpostavilo vprašanje v zvezi z dokumentov tako imenovanim projekt Tivoli, ki ga naj bi naročila DUTB in ta projekt Tivoli naj bi pripravila družba PVC, in sicer po želji in po nalogu DUTB, ki so nekako dobili informacijo, kaj se pripravlja, da se pogleda dejansko portfelja kreditnih naložb in ostalih naložb Factor banke in Probanke in kaj posledično s pripojitvijo teh dveh bank naj bi to na DUTB dejansko imelo vpliv. Predstavnik DUTB gospod Rems je potrdil to informacijo, da je DUTB naročila izdelavo tega dokumenta tako imenovani projekt Tivoli pri družbi PVC in da je bila DUTB s tem projektom seznanjena v novembru leta 2015 in da naj bi ta projekt oziroma ta dokument izkazoval minus med 11 in 12 milijoni evrov. Guverner Banke Slovenije je v mikrofon na Odboru za finance in monetarno politiko povedal, da s tem dokumentom on ni seznanjen. Spoštovani državni sekretar, zanima me: Ali ste s tem dokumentom bili seznanjeni na Ministrstvu za finance in kdo je s tem dokumentom bil seznanjen in ali je bil na Banki Slovenije kdo drug seznanjen s tem dokumentom? Kajti guverner je v mikrofon povedal, da s tem dokumentom ni seznanjen. Tiste ključne zadeve tudi z zahtevo sklica te izredne seje in priporočil so bile z moje strani dane, kar nekaj vprašanj je bilo naslovljenih na vas, spoštovani državni sekretar, upam, da boste na ta vprašanja, ki so bila vam zastavljena, tudi odgovorili. Vprašanja se nekako tudi ponavljajo z Odbora za finance in monetarno politiko, na seji katerega ste bili tudi vi prisotni, vendar tako s strani Ministrstva za finance, kot s strani Banke Slovenije, kot s strani DUTB nismo dobili odgovorov ali ti odgovori niso bili v celoti enaki, kot so bila vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Jožefu Horvatu. Za njim naj se pripravi gospa Urška Ban in gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Že druga sanacija slovenskega bančnega sistema v samostojni Sloveniji ima žal veliko negativnih učinkov na praktično vse naše družbene podsisteme. Nima samo finančnih učinkov, nima samo ekonomskih učinkov, lahko rečem, da negativno vpliva tudi na stanje duha državljank in državljanov te države. Namesto da bi nekako svobodno, z nekim veseljem praznovali četrt stoletja samostojne države, je danes, in to s težavo in težkim srcem ugotavljam, je porušeno zaupanje do države. Zakaj takšen začetek? Ker živimo v globalni vasi in dejansko lahko pogledamo, kako so nekatere druge države seveda tudi imele probleme z bančnimi luknjami in na kakšen način so reševale ta problem in ob tem ohranile, morda celo povečale zaupanje državljanov do institucije države. Lahko rečem predvsem opozicijske stranke Nova Slovenija, Slovenske demokratska stranka, tudi nepovezani poslanci se trudimo z raznimi dokumenti, z noveliranjem zakonov, da ne bi v prihodnje delali napak, kot smo jih v preteklosti predvsem glede kadrovanja nadzornikov, uprav in tako naprej, ni pa tiste srčnosti, ki bi jo lahko naši državljani zaznali, da smo vsi skupaj, vseh nas 90, zainteresirani, da pridemo tej nesrečni zgodbi do dna, to pomeni, da dejansko pokažemo na imena in priimke ljudi, ki so zakrivili, ki so navrtali to bančno luknjo. Poslušamo vodstvo Banke Slovenije – in tukaj pozdravljam njihovo odločitev, da so spisali menda že več kot 120 ovadb proti odgovornim ljudem in da te ovadbe menda danes padajo po tekočem traku. Glejte, to je problem. Vikend je pač možnost, ko se poslanci srečujemo s svojimi ljudmi, tako rekoč, in glejte, so problemi, so problemi na podeželju, so problemi v kmetijstvu, ni denarja za regionalni razvoj in tako dalje, ukinjajo se šolski programi, ker ni denarja; za ono in drugo in tretje ni denarja. In seveda, država je pravzaprav, zdaj to vemo, naredila ključno napako, ko je pokrila – z davkoplačevalskim denarjem, kako pa – bančno luknjo in na nek način bankam dala potuho, račun izstavila še našim vnukom in prav te banke, katerim smo bančno luknjo zakrpali z davkoplačevalskim denarjem, po našem mnenju zdaj niso zagrizene, niso motivirane za iskanje krivcev, saj so svoje težave že rešile. Kot član preiskovalne komisije, ki jo vodi kolega Logar, dejansko sem vedno bolj pesimist, da kot poslanci, kot komisija preko parlamentarne preiskave, ki je ustavni institut, enostavno ne vem, če bomo prišli zadevi do dna, kljub velikim naporom, kljub ogromnim količinam dokumentov – kakšnih tudi ne dobimo –, je pa res, kot je nekoč povedal višji državni tožilec gospod Jože Kozina, da šele tam nekje morda čez 15 let bo tudi pri nas kakšen bančnik v zaporu. Torej, nikoli. Nikoli! In obžalujem, da se nič, ampak res nič ne moremo naučiti od Islandcev pri preiskavi bančne kriminalitete. Medtem ko je Islandija obsodila številne bankirje, danes so številni za zapahi, se Slovenija šele nekako spopada s preiskavami in tu ugotavljam, da je parlamentarna preiskovalna komisija najbolj aktivna. Res je, da določeni morda sodni postopki morajo pač teči v tajnosti, ampak čas bi pa le bil, da bi vendarle ugotovili in obelodanili kakšno ime in kakšen priimek odgovornega bankirja, ki je z neetičnimi, nenemoralnimi, klientelističnimi in ne vem kakšnimi kriminalnimi potezami prispeval k bančni luknji.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, za njo naj se pripravita gospod Janko Veber in mag. Anže Logar. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Tekom današnje razprave je bilo izpostavljeni že kar nekaj iztočnic, vprašanj, predvsem s strani predlagatelja. Na nekatere bi si v nadaljevanju tudi sama želela odgovore s strani Vlade. Kar se tiče priporočil, ki jih predlaga Poslanska skupina SDS, smo tudi že v stališču povedali, da prvo priporočilo je Vlada že izvršila že do seje odbora, ki je potekala 25. maja, je gradivo pod 1. točko priporočila posredovala 9. 5., tudi druga točka priporočila, ki smo jo na odboru sprejeli, je bila že realizirana, 2. 6. smo prejeli tudi poročilo DUTB, d. d., o pripojitvi Probanke in Factor banke. Sicer bom danes tudi to drugo priporočilo potrdila, sprejela, vendar kot sem rekla, obe prvi dve točki priporočil sta bili do danes že realizirani in s temi relevantnimi dokumenti poslanci pred današnjo razpravo tudi razpolagamo. Kar se tiče 3. in 4. točke priporočil, gre za priporočilo o razrešitvi ministra za finance dr. Dušana Mramorja, državnega sekretarja in guvernerja Banke Slovenije, pa sama menim, da obrazložitev v tem priporočilu ni utemeljena. Kot smo že nekajkrat danes povedali, mislim, da danes na to temo v tem mandatu že opravljamo vsaj šesto razpravo, da je Vlada pojasnjevala sprejete odločitve glede pripojitve obeh bank k DUTB in da so bile te odločitve sprejete na temelju ugotovitev Banke Slovenije glede najbolj smotrnega dokončanja postopka nadzorovanja prenehanja bank in da so bili ti postopki sprejeti na podlagi revidiranih bilanc in upoštevaje vse relevantne zakonske podlage. Pa še enkrat več, tudi danes, sedaj je prilika, da se dobi odgovore na vsa vprašanja, da se vse dileme, povezane s to pripojitvijo, razčistijo. Tako težko rečem, da smo bili v vseh teh razpravah, ki smo jih v Državnem zboru imeli, poslanci zavedeni, da nismo bili na transparenten način seznanjeni s potekom teh postopkov. Konec koncev, kot sem že povedala, smo dobili tudi vse v teh dveh priporočilih zahtevane dokumente na mizo, tako poročilo upravnega odbora, revidirani letni poročili za poslovno leto 2015 za obe banki, revidirani medletni poročili na dan 1. 1. 2016 za obe banki in poročili nadzornega sveta o pregledu nameravane pripojitve k DUTB za obe banki. Toliko, kar se priporočil tiče. Kot sem rekla, drugo priporočilo bomo tudi sprejeli. Glede same Probanke in Factor banke so bile, kot smo tudi v teh razpravah, ki smo jih v Državnem zboru do sedaj že opravili, videli, možne tri variante; in sicer stečaj, dokončanje postopka nadzorovane likvidacije ter pripojitev k DUTB. Vlada je potrdila varianto pripojitve, saj se je izkazalo, da je tovrstni pristop z vidika celotnega kapitalskega bremena za državo in javnofinančnega vpliva najbolj ustrezen. Prednosti pripojitve so tudi, da pripojitev odpravlja tveganje, da likvidnostna pomoč, ki je bila namenjena bankam v Republiki Sloveniji, ne bo povrnjena in pripojitev omogoča tudi daljši čas za unovčevanje premoženja prevzetih družb ter s tem večji iztržek in manjšo vrednost za dodatno kapitalsko breme za lastnika oziroma za davkoplačevalce. Tudi Banka Slovenije v svoji oceni pripojitve, ki jo je pripravila kot nadzorni svet Probanke in Factor banke, ocenila, da je pripojitev pravno in ekonomsko utemeljena ter da sledi vsem zakonskim določilom po ZGD. Tudi guverner je že na omenjenih sejah, ki smo jih opravili v Državnem zboru, pojasnjeval, kakšne negativne učinke bi imel stečaj obeh bank tako na likvidnost bančnega sistema in glede na okoliščine v letu 2013 bi verjetno povzročil tudi nekontroliran odhod vlagateljev s celotnega bančnega sistema in posledično povzročil tudi nelikvidnost nekaterih drugih bank. Tako je bila s tega vidika meni osebno ta odločitev o nadzorovani likvidaciji pravilna in septembra 2013 je bila ta odločitev sprejeta, da gresta obe banki v nadzorovano likvidacijo, imenovani sta bili izredni upravi, na sejah smo dobili tudi pojasnila oziroma zaključke guvernerja, da ste bili izredni upravi uspešni, ker so bili poplačani vsi upniki, dodatne dokapitalizacije, odobrene s strani Evropske komisije v dodatni višini 76 milijonov evrov, niso bile izvedene, zaradi predčasnega poplačila obveznosti bodo stroški financiranja nižji, DUTB je prevzel neprodano premoženje bank in kot upravljavec tega premoženja ima več časa za unovčitev premoženja bank in za ugodnejši iztržek le-tega. Kot je dejal tudi guverner, vsi postopki, predvideni za prenehanje bank, so bili izvedeni predčasno in sproženi so bili postopki za zavarovanje interesov bank. Po oceni Banke Slovenije bo končni strošek prenehanja obeh bank za proračun Republike Slovenije enak višini izvedene dokapitalizacije v decembru 2013, to je 435 milijonov evrov, neizkoriščenih je ostalo 76 milijonov evrov odobrene dokapitalizacije. V primerjavi s stroškom stečaja – ta podatek je bil tudi podan na seji Odbora za finance – bi bili za 300 milijonov evrov višji. Ta ocena pa upošteva zgolj stroške, vezane na vidik obeh bank, ne vpliva pa na celotni bančni sistem. Kot je bilo že povedano, dokapitalizacija za Factor banko je bila izvedena v višini 269 milijonov, Probanke 176 milijonov, Evropska komisija je odobrila 285 za Factor banko in 236 za Probanko. Kot sem rekla, ta državna pomoč ni bila v celoti izkoriščene, je pa sedaj tukaj ključno vprašanje, da po končanem vrednotenju, ko bodo dokončno znani učinki pripojitve, se lahko kot stranski efekt, to nam je bilo tudi že predočeno, izvedene pripojitve pojavi potreba po zagotovitvi dodatnega kapitala za DUTB, kar pa naj ne bi presegalo okvirja preostalega zneska odobrene državne pomoči. In upravni odbor DUTB je v poročilu iz februarja 2016 na to opozoril; opozoril, da bo lahko pozval lastnika, da del prenesenega kapitalskega primanjkljaja iz obeh bank Republika Slovenije tudi nadomesti. Zakaj je do tega prišlo? Tudi danes smo že slišali in tudi na odboru; gre za različna vrednotenja prenesenega portfelja iz obeh bank na DUTB. Različne metodologije uporabljajo banke, različne metodologije uporablja DUTB in iz tega naslova je možna dodatna potreba po dodatnem kapitalu za DUTB, ampak o tej morebitni dokapitalizaciji DUTB iz naslova primanjkljaja zaradi pripojitve bomo razpravljali takrat, ko bo DUTB dokončal vrednotenje prenesenih postavk Probanke in Factor banke in ko bo tudi revizor podal mnenje, pač revizor, ki revidira finančne izkaze DUTB. Je pa tudi zame to eno ključno vprašanje, ki bi bilo zelo v redu, če danes ne bi bilo več odprto in bi tudi te odgovore na to dobili. Tukaj pa bo kaj več povedal o tem državni sekretar. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Urška Ban. Besedo ima gospod Janko Veber, za njim naj se pripravita mag. Anže Logar in gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Mislim, da marsikdo med nami verjetno deli moj občutek, da je gospodarska in finančna kriza, svetovna gospodarska in finančna kriza, ki je nastala v Sloveniji, zlorabljena pravzaprav za to, da se poskuša poceni razprodati banke, poceni razprodati gospodarstvo, pri tem seveda odpisati tiste kredite, ki so jih zasebniki jemali pri bankah in pri tem seveda omogoči, da vsem tistim, ki svetujejo pri prodaji, pri privatizaciji, zaslužijo bajne zneske. Kako si drugače razlagati dejstvo, da, recimo, se danes pogovarjamo o tem, kakšno problematiko pomeni poenostavljena pripojitev Probanke in Factor banke k slabi banki ob dejstvu, da smo na isti seji – torej svetovna gospodarska kriza je nastala tam nekje leta 2008 oziroma so se znaki začeli kazati že leto 2007, leta 2016, junija 2016, smo na seji Državnega zbora, na tej isti seji šele sprejeli Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Torej 2008 kriza, 2016 šele sprejemamo zakon, kako bomo uzakonili postopek prisilnega prenehanja bank. Vse to mislim, da resnično kaže na to, da se zlorablja ta gospodarska in finančna kriza in tam, kjer ni jasnih pravnih podlag, prihaja tudi do netransparentnih postopkov in tudi do zlorab. Žal račun seveda pade na ljudi. Tudi pri tej zgodbi, ko se pogovarjamo o poenostavljeni pripojitvi, v kolikor vsaj v trenutku, ko še ni veljavnega zakona, ki natančno opredeljuje postopek prisilnega prenehanja in izbrisa bank oziroma reševanja bank, bi bilo pričakovati, da se poskušamo posluževati predvsem tistih postopkov, ki so čim bolj transparentni, ki jih je mogoče v čim večji smeri predstaviti Državnemu zboru in šele po tem uporabiti kot neki princip za reševanje bank. Tudi ta poenostavitveni postopek, ki je bil očitno uporabljen pri pripojitvi Probanke in Factor banke na slabo banko, pač priča o tem, da temu ni tako. Sam bi k tem možnim rešitvam, o katerih se danes pogovarjamo, zakaj se sploh pogovarjamo o tem, da se je pripeljalo Factor banko in Probanko do točke izbrisa, vendarle spomnim na tisto dejstvo, da sta obe banki, in Factor banka in Probanka, bili pravzaprav relativno dobri banki v tistem trenutku, dokler ta gospodarska in finančna kriza ni nastopila. Eden od ukrepov, ki jih je dejansko tudi z nastankom finančne in gospodarske krize takratna vlada leta 2010 uporabila, je bila izdaja obveznic v vrednosti 100 milijonov evrov z državnim poroštvom z namenom, da banka zelo jasno, torej Factor banka, zelo jasno uporabi ta sredstva za kredite slovenskim podjetjem. Takrat, ko je bila gospodarska kriza, so podjetja potrebovala kapital, ker so se tuje banke umaknile iz Slovenije. Ta jasna zaveza po tem, da se izda za 100 milijonov evrov obveznic z namenom, da banka pomaga gospodarstvu, je tista ključna naloga tudi tako vlade kot tudi banke, da pomaga gospodarstvu takrat, ko je takšna situacija, ki je tudi v svetu nastala. V primeru, če bi se država odločila, da unovči poroštvo, bi na podlagi teh 100 milijonov evrov, kolikor je pač dala poroštvo za izdane obveznice, postala država 100-odstotni lastnik Factor banke; torej sploh ne bi bilo potrebno vložiti v to banko 286 milijonov, ampak s preprosto, bom rekel, transakcijo, če lahko tako poenostavljeno rečem, unovčitve poroštev postaneš 100-odstotni lastnik te banke. Glede na to, da je bil interes tudi po dokapitalizaciji te banke zunanjih, tujih investitorjev ali pa tudi sicer zasebnih investitorjev, bi imeli možnost tudi to banko ohraniti pri življenju. Ker pa se je postopek nadaljeval na način, da je bilo treba doseči tistih 4,8 milijarde evrov umetno izračunane luknje, je bilo treba tudi sprožiti postopek prisilne likvidacije Factor banke in Probanke. Ta je v skupnem znesku praktično ovrednotena na 400 milijonov evrov. Tega občutka se dejansko tudi ni mogoče znebiti. Izračun luknje v Sloveniji je bil umetno ustvarjen, umetno izračunan na podlagi fiktivnih podatkov, zelo slabih podatkov, ki dejansko potem nikoli tudi niso nastali. Ampak mi še vedno rešujemo bančni sistem, kot da so se tisti slabi podatki dejansko se zgodili. Niso se zgodili, ampak še vedno peljemo vse postopke naprej, kot da so se. To je nepojmljivo, nerazumljivo, ko se pogovarjamo o milijardnih zneskih, in ob dejstvu, da pa se je šlo v sanacijo bančnega sistema tudi po sistemu ustanovitve slabe banke, pa vendarle je treba predlagatelje današnje točke spomniti na to, da so bili največji zagovornik ustanovitve slabe banke. Že takrat sem sam jasno opozarjal, da je to ena najslabših rešitev, za katero se odločamo v Sloveniji. Gre za najdražjo rešitev, gre za najmanj pregledno rešitev in gre za rešitev, ki seveda, ker je najmanj pregledna, omogoča največ zlorab. To se nam danes dogaja! Te zlorabe se nam danes dogajajo. Bistveno bolje bi bilo, če bi šli v odpis terjatev, če bi izpeljali in uveljavili garancijsko shemo, s katerimi še poceniš kredite, ki jih lahko dobijo podjetja, in šli v dokapitalizacijo in samo v nekem znesku, ki bi ostal neobvladljiv, bi lahko šli v prenos teh terjatev, recimo, na slabo banko. Ampak ne, odločili smo se drugače in zato se danes sprašujemo, ali bo dovolj 40 milijonov ali 50 milijonov, če obe banki pristaneta oziroma delata znotraj slabe banke do končne likvidacije. Očitno ne, ker je ta zahtevek že oblikovan in vedno znova nam prihajajo nove in nove zahteve in to ni dobro.
Hvala lepa, gospod Veber. Gospod Pogačnik, predstavnik predlagatelja.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Na to razpravo se moram odzvati. In sicer, poglejte, jaz sem prepričan, da sam zakon in ustanovitev institucije Družbe za upravljanje terjatev bank je bil pravilen. In sicer glavni razlog takrat je bil, da se te slabe terjatve prenesejo na zunanjo institucijo in da s slabimi terjatvami zunanja institucija začne upravljati na najboljši način, z namenom, da bo čim več teh sredstev tudi davkoplačevalcem bilo povrnjenih. Dejstvo je tudi, da je bila takratna opozicija, SD, povabljena k oblikovanju tega zakona in sem prepričan, da je bil to korak v času vlade Janeza Janše državotvoren, da smo pri dveh tako pomembnih zakonih, tako Zakonu o Slovenskem državnem holdingu kot zakonu o tako imenovani slabi banki, k pripravi tega zakona povabili tudi opozicijo. Nedvomno lahko ocenjujem ali pa osebnega mnenja sem, da DUTB še zdaleč od tega, da bi izpolnjevala vsa pričakovanja, katere smo do te institucije imeli. Dejstvo je, da je kar precej odločitev, vsaj zame, ki jih DUTB je izvajala oziroma sedaj izvaja, vprašljivih. Vendar, spoštovani kolega Veber, treba je povedati, da ste bili vi član tiste koalicije, ki je imela škarje in platno v rokah pri prenosu terjatev z bank na DUTB, da ste vi bili takrat v koaliciji, ko se je saniral slovenski bančni sistem z več kot 5 milijardami evrov davkoplačevalskega denarja, da ste bili vi član tiste koalicije, ki je podprla predlog nadzorovane likvidacije Factor banke in Probanke. Tukaj je treba sprejeti tudi ta del odgovornosti ali pa povedati neko svoje mnenje, da se z določenimi odločitvami oziroma z določenimi projekti takrat niste strinjali. Dejstvo je, spoštovani kolega Veber, da prenos terjatev, ki so bile izvršene s strani bank na DUTB, tako NKBM kot NLB, da dejansko končno zeleno luč in jih je morala potrditi, je dala Vlada Republike Slovenije, ki jo je takrat vodila Alenka Bratušek in Socialni demokrati ste bili takrat tudi člani te koalicije.
Besedo ima mag. Anže Logar, za njim naj se pripravita gospa Suzana Lep Šimenko in gospod Franc Breznik.
Hvala, predsedujoči. Kaj si predlagatelj želi s tem predlogom? Predlagatelj si želi transparentnosti. In kaj se zgodi, če te transparentnosti ni, če Vlada trmoglavi s svojo oceno – to, da se o tej temi pogovarjamo v Državnem zboru, da se pogovarjamo na več sejah Odbora za finance, in ko Vlada še naprej trmoglavi, to odpiramo tudi na seji Državnega zbora. Ne vem, kaj je treba tej koaliciji še dodatno povedati, da si, ko smo davkoplačevalci plačali 5 milijard evrov za naše banke, davkoplačevalci enostavno zaslužijo popolnoma čiste račune. Dokler bo Vlada trmoglavila z nekim skrivaštvom, z nekimi zakonskimi obvodi, da nam vsem ne predložijo nekih jasnih podatkov, toliko časa bomo pač imeli to razpravo. In zanimivo je, kako koalicijski poslanci danes branijo 400 milijonov za dve privatni banki Foruma 21, češ, to je bilo potrebno, in kako so se zoperstavljali nekemu drugemu predlogu na isti seji – davčne razbremenitve, dohodnine posameznikov, ki bi v približno enakem znesku prinesle ta denar v žepe davkoplačevalcev. Enak znesek enkrat za ljudi, drugič pa za banke, pa popolnoma diametralna reakcija. Mi smo naše banke preplačali, mislim, da si moramo to priznati. Mislim, da je tu treba dvigniti stopnjo senzibilnosti do neke faze, ko pač [[…]]Glejte, tako se z javnim denarjem ne počne. Tu se moram malce obregniti ob pesimizem, ki ga je izrekel kolega Horvat glede pregona organiziranega kriminala v bankah. Če bomo govorili, da bankirji oziroma tisti, ki so zagrešili notranjo bančno kriminaliteto, očitno ne bodo odgovarjali, s tem dajemo samo bianko menico organom pregona in sodstvu. Če govorimo, ah, saj se nobenemu ne bo nič zgodilo, tudi nihče ne bo za ovratnik držal tistih, ki bi morali kaj narediti. Če nihče od sodstva ne pričakuje, da bodo krivce posadili za zapahe, če jih ne bodo, s tem ne bodo nosili nobene odgovornosti. Zato je treba to kulturo na nek način preobrniti. Glejte, če sodstvo v tem pogledu ne bo opravilo svoje dolžnosti, svoje naloge, je vzpostavilo sistem, kjer se bo to perpetuiralo in ponavljajo v nedogled. Ker če tistih, ki so nam zagrešili 5 milijard, ne bodo posadili za zapahe, zakaj bi pa naslednje. V tem pogledu mislim, da je treba to odgovornost organov pregona in sodstva vedno postavljati na prvo mesto in od njih zahtevati, da naredijo to, za kar so plačani. Kar se tiče pripojitve teh dveh bank k DUTB. Čisto drugače bi bilo, če bi na koncu koncev Vlada, ko je dobila ta predlog s strani Banke Slovenije, na svojo iniciativo pozvala, da se morda Odbor za finance usede in se izmenjajo stališča članov Odbora za finance na neki tajni seji, kjer bi bili poslanci tudi predhodno soočeni z opcijami, ki jih imamo. Bilo bi, vam garantiram, popolnoma drugače, kot če pride Vlada z nekim izvršenim dejstvom, z neko obrazložitvijo netransparentnega postopka in pričakuje, da bomo davkoplačevalci pogoltnili 50 milijonov evrov kar tako, brez kakršnegakoli razburjenja ali pa opozarjanja na to. Sprašujem se, koliko takšnih potez še pričakujete, da bodo davkoplačevalci pogoltnili. Ali smo danes že slišali, koliko od teh 50 milijonov bo dejansko stala ta pripojitev teh dveh bank k DUTB? Ali smo slišali oceno? Ali bomo zopet nekje prebrali, da je bil ta znesek natančno 50 milijonov ali pa, recimo, celo 76, ker pač toliko imamo tako ali tako še manevrskega prostora. Še vedno nisem slišal odgovora s strani državnega sekretarja, koliko k temu znesku prispeva odločitev Vlade ali pa nekega ministra v tej vladi, da se Savo prenese z DUTB na SDH. Kakšen finančni učinek na DUTB, njeno poslovanje ima ta prenos, za katerega SDH niti denarja nima. Je to 10 milijonov? Je to 20 milijonov? Povejte! Povejte davkoplačevalcem, koliko stane ideja nekega ministra in potem realizacija s strani Vlade, s pritiskom na eno in drugo institucijo. Naprej. Glejte, v grobem: stečaj ali likvidacija. Likvidacijo imaš takrat, ko imaš v žepu dovolj denarja, da povrneš vsem, katerim dolguješ. Takrat greš v likvidacijo. Če pa je teh sredstev premalo, greš pa pač v stečaj. Kaj je prava pot za ti dve banki? Ne vemo. Ali je teh sredstev dovolj, ali nam je kdo razložil, da je teh sredstev dovolj? Konec 31. 12. 2016, če bi se odločili za likvidacijo, bi vedeli; če je bilo sredstev več kot obveznosti, bi vedeli, da je bila odločitev za likvidacijo prava, če bi bilo pa teh manj, bi pa vedeli, da je bila napačna, da bi morali v stečaj. Ampak, zdaj ko to priključujete DUTB, pač ne vemo in tudi ne vemo, ali bomo izvedeli. DUTB je obljubila, da bo v juniju objavljen tudi seznam vseh terjatev, ki so ostale na teh dveh bankah in so bile zdaj prenesene na DUTB. Poglejte na spletno stran DUTB, smo 21. junija, teh terjatev še vedno ni na spletni strani DUTB; še vedno ne vemo, kaj je bilo preneseno, še vedno ne vemo, kaj je ostalo tam, po prvem prenosu in za razliko od tistega prvega prenosa je transparentnost spet bistveno manjša kot v primeru, če je vse javno objavljeno. Tako v tem pogledu na Vlado apeliram, da upošteva; toliko smo že plačali za te banke, da verjetno si davkoplačevalci zaslužimo maksimalno preglednost s strani Vlade. Še naprej. Vemo, da je Ministrstvo za finance dalo poroštvo oziroma sredstva v skrajni sili za poplačilo obveznosti, ki sta jih imeli ti dve banki. Prvi obrok za povrnitev teh sredstev poteče 1. avgusta, naslednji datum 15. septembra. Ali DUTB, glede na to, da že danes terja 50 dodatnih milijonov, ima sredstva, da povrne, mislim, da teh 250 ali 300 milijonov sredstev. Če nima, ali je bil podpisan sporazum o reprogramu teh obveznosti. In če je bil, kot vemo, po novi zakonodaji, kot ste jo sprejeli tu na Vladi, pač država ne daje več poroštva za DUTB zadolžitve oziroma obveznosti DUTB. Kako ste rešili ta problem? In naprej, ti dve banki sta imeli podrejence, podrejene instrumente. Ali je država oziroma Vlada ali DUTB zagotovila sredstva za morebitno izplačilo teh podrejenih instrumentov v primeru, da Ustavno sodišče odloči, da je bil izbris protiustaven? Zdaj pa poglejmo samo primer: s tem ko sta se ti dve entiteti priključili DUTB, ta obveznost ostaja naprej. Če bi ju pustili samostojne in bi se konec leta 2016 likvidirali, pač ne bi bilo izvršilnega naslova za poplačilo teh instrumentov – če bo Ustavno sodišče tako odločilo. In v tem primeru je ta odločitev še bistveno dražja od teh 50 milijonov, kolikor Vlada zdaj omenja – oziroma Vlada niti ne omenja, ta podatek je bil v medijih objavljen s strani neuradnih virov iz DUTB. In v fazi, ko smo za banke dali 50 milijard ne 5 milijard, se opravičujem, 5 milijard, ko Vlada še naprej poskuša minimizirati razpravo o dodatnih stroških, ki jih bo ta sanacija bančnega sistema prinesla za davkoplačevalce, ob tem ko sodnih epilogov ni, popolnoma enostavno, da je na nek način gnev ali jeza ljudi zaradi vsakega dodatnega beliča, ki ga dajemo v sanacijo bančnega sistema, pač upravičen in ga je treba slišati. Če te razprave ne bomo opravili v Državnem zboru in če se bo državni sekretar zopet izgovarjal in poskušal neodgovoriti s svojim odgovorom, bomo pač te razprave nadaljevali. Nekega dne boste morali povedati, koliko je to stalo, in nekega dne, ne vemo, kdaj, bomo lahko črto potegnili, koliko je stala sanacija bančnega sistema. Ampak tisti dan, ko bo to znano, tisti dan morajo biti znani tudi odgovorni za to bančno luknjo. Ker če ne bodo, glejte, težko si potem predstavljam, da se bo koalicija lahko hvalila po medijih, da ve, v katero smer to državo pelje, in da sprejema prave argumente, ker vam ljudje ne bodo verjeli. Hvala.
Naslednja razpravljavka je gospa Suzana Lep Šimenko, za njo naj se pripravita gospod Franc Breznik in gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane prisotne poslanke, poslanci, državni sekretar, predstavnica ministrstva, lepo pozdravljeni! O problematiki bank, bančnega sistema smo resda že velikokrat razpravljali v Državnem zboru. Ampak glede na število prijavljenih in razpravljajočih poslancev se več kot očitno tu ne zavedate pomena te teme. Ne nazadnje, žal, velikokrat le iz medijev izvemo kakšno informacijo in če gre v tem primeru za 50 milijonov evrov potrebne dodatne dokapitalizacije, dodatnih finančnih sredstev, ki grejo v breme davkoplačevalcev, potem bi morale utripati vse rdeče luči v Državnem zboru in bi moralo veliko več poslancev o tem razpravljati in zahtevati dodatna pojasnila. Ampak očitno so prioritete pač drugje. Osebno moram reči, da sem bila presenečena: prvič, nad načinom, in drugič, tudi nad tem, da se je Ministrstvo za finance sploh odločilo za pripojitev Probanke in Factor banke k DUTB. Ob tem, da bi naj ravno zaradi tega bila potrebna še dodatna dokapitalizacija 40 ali 50 milijonov evrov, pa ne vem, sem pa malo zgrožena, glede na to, koliko davkoplačevalskega denarja smo v to sanacijo bančnega sistema že dali. Slovenska demokratska stranka je reagirala pravilno. Hitro je dala v obravnavo predlog štirih priporočil. Prvo je bilo res v času do obravnave na matičnem odboru že uresničeno, drugo, ki je bilo podprto s strani koalicijskih strank, je bilo uresničeno nekoliko kasneje. Tretje in četrto, ki pa terjata odgovornost na strani ministrstva in tudi Banke Slovenije, pa z vaše strani nista bili podprti, in danes, očitno, o njiju tudi ne bomo razpravljali. Ko je prišlo do odločitve glede nadzorovane likvidacije, je bilo tako s strani Ministrstva za finance kot s strani Banke Slovenije zatrjeno, da ste se za postopek likvidacije odločili predvsem iz razloga, ker imata obe banki dovolj denarja, da bosta lahko poplačali vse upnike in da zato ni potrebe po stečaju, kar je seveda pravilno, ker edino v takem primeru je likvidacija sploh mogoča. Razlogi, zakaj je do takšne odločitve prišlo, nekaj teh smo slišali na odboru, ali to pije vodo ali ne, o tem lahko presojamo sami. Vsekakor ne vemo, kaj bi to pomenilo za bančni sistem, če bi ti dve banki šli takrat v stečaj. V nobenem primeru pa se takrat ni govorilo o pripojitvi k DUTB. Kje so torej razlogi, da ste se odločili za tak postopek? Kakorkoli že, državni sekretar je to sicer pojasnjeval, ampak moram reči, da ti razlogi zagotovo ne pijejo vode. Niti ne to, da bi to naj bila najbolj optimalna rešitev, ker kakorkoli, če danes vemo, da bomo s tem proračun Republike Slovenije dodatno obremenili za 40 ali 50 milijonov evrov, pa zdaj vseeno mislim, da še obstaja nek manever glede dovoljene pomoči, na katerega se ne nazadnje tudi izgovarjate, mislim, da je to nesprejemljivo. Drugo, kar je pri tem pa zelo nenavadno ali pa kaže na to, da so očitno razlogi za takšno odločitev kje drugje, bolj v smislu skrivanja teh slabih kreditov in zato vodenje takšnega netransparentnega postopka. Je pa dejstvo, da so predstavniki DUTB so pred pripojitvijo izvedli tako imenovani finančni skrbni pregled. O izsledkih so obvestili Vlado, Ministrstvo za finance in ravno to je dejansko prišlo v medije. Takrat je bilo rečeno, da bo to najverjetneje tudi pomenil 40 in 50 milijonov evrov dodatne zahteve po dokapitalizaciji, sicer seveda DUTB ne bo kapitalsko ustrezen. To je bilo 14. 2., 17. 2. pa je Vlada sprejela sklep, da se izvede ta poenostavljena pripojitev obeh družb k Družbi za upravljanje, kar seveda kaže na to, da ste to naredili zavestno. In ne vem, državni sekretar je na matičnem Odboru za finance in tudi danes rekel, da je bil ta odločitev sprejeta skrbno in pretehtano. Resnično se sprašujem glede na to, da bo najverjetneje to kar precej bremena šlo na račun davkoplačevalcev, s kakšno osnovo lahko sploh takšno trditev izrečete. Seveda ni pri tem nepomembno, da je tukaj v osnovi šlo za dve privatni banki, ki sta bili podržavljeni in sanirani s strani davkoplačevalcev. Ni zanemarljivo niti to, da je sam guverner Banke Slovenije rekel, da sta ti dve banki imeli bolj tvegan poslovni model za izpostavljenost v nepremičninskih projektov od ostalih zasebnih bank, ki so bile isto v preteklosti podobno sanirane. Danes vemo, da obstaja veliko tveganje in velika možnost, da bo dejansko do te potrebe oziroma dodatne dokapitalizacije prišlo. Več kot očitno, glede na sam netransparenten postopek, je v ozadju kaj več. Verjetno je treba zaščititi posameznike ali pa posamezne slabe kredite na teh dveh bankah. In ne nazadnje na koncu, glede na kadre, ki so na DUTB ta trenutek, ki so bili tudi preneseni s teh dveh bank, bodo na koncu ti, ki so pripomogli k temu, da je do teh slabih kreditov na teh dveh bankah prišlo, zdaj še skrbeli za upravljanje teh slabih kreditov oziroma terjatev, kar je seveda popolnoma nesprejemljivo. Kolega Nemec je v stališču SD rekel, da moramo zaupati predstavnikom izvršilne veje oblasti, da pač delajo in se odločajo v imenu vseh nas. Žal jaz se s tem ne morem strinjati, takšnim odločitvam ne moremo in niti ne smemo zaupati. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek, za njo pa mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Rad bi se vrnil k bistvu. Poslanci smo izvedeli 17. aprila 2016 iz, lahko rečemo, spletnih portalov, da je upravni odbor DUTB v februarju 2016 Vladi Republike Slovenije poslal poročilo, da bo DUTB zaradi pripojitve Factor banke in Probanke ustvarila dodatno izgubo v višini med 40 in 50 milijonov evrov, ki bi jo morala torej pokriti ponovno država oziroma Vlada z dokapitalizacijo DUTB. V primeru, da ta vlada dokapitalizacije ne bo izvedla, bo DUTB postala tudi uradno insolventna in bo šla v stečaj. Torej, to smo izvedeli poslanci ne od Vlade, ampak lahko rečemo od spletnih portalov. Predlagatelji tega priporočila, danes o tem govorimo, smo predvsem zaskrbljeni nad dejstvom, da je bila opravljena otvoritvena bilanca Probanke in tudi Factor banke po stanju na dan 1. januar 2016, ko bi morala Banka Slovenije in Vlada natančno vedeti, kakšno je stanje obeh bank. Torej, tega do takrat ali pa te bilance niso tega zaznali. Ker največkrat govorimo o dveh privatnih bankah, sem si pripravil tudi nekaj podatkov glede kronologije teh dveh bank, kako so nastajale, kako so bile v javnosti obveščene in kdo je stal vedno za njimi. Ker moja teorija, torej da Slovenija v bistvu ni v krizi, v krizi je tovarišijski kapitalizem, ki je posledica Foruma 21 in posledica cele kompletne zgrešene lastninske zakonodaje, ki je bila v 90. letih narejena. Spomnimo se, gospod Milan Kučan leta 2004, torej nekaj mesecev pred tistim, ko pride prvič, lahko rečem, vsaj malo desnica na oblast, torej prva vlada Janeza Janše, pokaže pred celo slovensko javnostjo: imamo Forum 21, vse smo polastninili, tovarišijski kapitalizem je naš, nič nam ne morete, vi lahko vladate, mi imamo denar in gospodarstvo in banke. Točno to so hoteli pokazati. Dobro, da so pokazali, da vemo, kdo stoji za njimi. Spomnimo se, da so člani tudi ključni igralci obeh bankrotiranih bank in z njimi povezanih podjetij: Romana Pajenk, dolgoletna predsednica uprave, lastnica Probanke, Roman Glaser, dolgoletni predsednik nadzornega sveta Probanke in prvi mož Perutnine Ptuj, ki je bil tudi eden glavnih lastnikov Probanke. Potem Tatjana Fink, dolgoletna predsednica uprave Trima, ki je bila Pajenkova nadzornica družbe Probanke, solastnice Trima, Trimo pa pomemben solastnik Probanke. Torej, totalna povezanost Foruma 21, njenih ključnih akterjev. Naj navedemo naprej, ključni igralec pri drugi bankrotirani banki, torej Factor banki, je prav tako ustanovni član bil Kučanove tovarišije Herman Rigelnik, dolgoletni predsednik uprave ACH in največji posamezni lastnik te družbe. ACH pa je bil 40-odstotni lastnik Factor banke, kar pomeni, da je Rigelnik vseskozi držal roko nad dogajanjem v tej banki. Rigelnik se je pa, kot vemo, že upokojil z mastno odpravnino takrat, 390 tisoč evrov bruto in pri tem več let skupaj s preostalim menedžmentom ACH izčrpaval podjetje skupine ACH. Potem imamo tu gospo Sonjo Gole, ki je bila njegova naslednica, prav tako članica Foruma 21 in tako naprej. Spomnim se, da je takratni predsednik države leta 2001 ob 10. obletnici naše državnosti udeležil slavnostne akademije ob 10-letnici Probanke in pred avditorijem številnih direktorjev postavil ideje, temelje, nacionalnega interesa. Takrat so Finance poročale, da je Kučan v omenjenem govoru v nebo povzdignil Pajenkovo in se zavzel, da morajo biti slovenske banke sposobne uveljaviti slovenski nacionalni interes. To je bilo tudi opisano, kot gledam tu na Financah, 31. januarja 2001. Še posebej sta se tudi izkazala takratna profesorja Jože Mencinger in Franjo Štibler, ki sta iz trdnjave, lahko rečemo, tega nacionalnega interesa – od koder je tudi njihov kolega, najslabši finančni minister vseh časov, ki smo jih imeli, to je gospod Franc Križanič – seveda, ponovno uveljavlja ali kako sta vzoren primer ti dve banki, kako super delujeta. Ti ljudje še vedno poučujejo na fakultetah, na ekonomski fakulteti, imajo svoj privatni inštitut, kot vemo, ki so ga ukradli nekoč priznanemu ekonomistu Bajtu in tako naprej. Vse to, poglejte, je stanje, koga sedanja vlada tudi rešuje: rešuje nasedle naložbe in rešuje stanje Foruma 21. To je bistvo tega, o čemer se danes pogovarjamo. In modus operandi bo, če ne pogledamo, kaj se v tem trenutku dogaja, da bomo čez 5 let ponovili to vajo. V roku 5 let bomo ponovili, lahko bomo rekli, sedaj smo pa dokapitalizirali samo še 3 milijarde; super, sedaj pa ni več toliko. Poglejte, to je ta zgodba. Sedaj bi bilo vprašanje, če bi tu sedel minister Klemenčič, kako tečejo postopki. Ali so zaplenili vse njihovo premoženje, ali so pogledali, kam so prenesli premoženje, ali na svoje družinske člane, ali v tujino – vsi ti ključni igralci? Nadaljevanje; Probanka je financirala tudi lastniške koncentracije preostalih svojih lastnikov in nacionalnih šampionov, od Trima, Perutnine Ptuj, Avtotehne do Pivovarne Laško. Spomnimo se Bineta Kordeža, prav tako so ga financirali, Merkur in vse ostalo. Da ne govorim o vseh ostalih dokapitalizacijah, da ne govorim – recimo, v Slovenskih goricah je Probanka stala vedno za hotelom Črni les. Stalno se je prodajal, pa se ni prodal. Prodajalo se je njihovim kolegom. Torej, kaj so delali s to prodajo? Frizirali so finance in zavajali ostale depozitarje teh dveh bank. Depozitarji pa so bile cele vrste malih podjetij in seveda tudi slovenskih občin na teh bankah. In verjamem potem, da ko je prišlo do kaosa, bi ti dobesedno ostali na cedilu. Dobesedno je šlo, lahko rečemo, za zanko; po eni strani so privabljali z za depozite nenormalnimi visokimi obrestnimi merami, izven konkurence, tiste vlagatelje ali depozitarje občin, malih podjetnikov, po drugi strani pa so s tem denarjem svojim članom Foruma 21 omogočali nenormalne nakupe, ali lastniške deleže, ali pa nakupe nepremičnin. To je cela zgodba Probanke in Factor banke. Gre za preplet 20, 50 ljudi Foruma 21, ki so živeli na teh dveh bankah. Torej, če bi uspelo, bi dobički bili njihovi, sedaj, ko so pa izgube, pa so izgube državne. Povejte mi, kateri podjetnik ne bi živel v taki državi? Povejte mi, kje še obstaja na svetu taka država, da bi bilo to omogočeno? Mi smo raj za takšne ljudi, poglejte! Vsaka čast Forumu 21, ustavili so raj za tako vrsto podjetništva! Gospod Kovač, ki so ga potem odstranili, mislim, da s financ, je rekel, da gre to za nacionalni kapitalizem, nacionalni interes, nacionalni kapitalizem. Lahko ga imenujem kakorkoli. Tudi danes je zelo malo razprave. Jaz se čudim. Zelo malo razprave, spoštovane kolegice, kolegi! Spet 50 milijonov dodatnih, mi pa se sploh ne pogovarjamo, vse je samoumevno. Pa kje mi živimo, ljudje božji? Kje mi živimo, se sprašujem! Ali bomo čez pet let, ko bodo morda nekateri, pa večina več ne bo poslancev, doma iz fotelja gledali, ko bodo poslanci govorili o novi dokapitalizaciji slovenskih bank. Po drugi strani pa, da ne bom govoril, kje vse ne moremo financirati ljudi, ki pa resnično rabijo pomoč. Pa da ne bi zašel s svojo razpravo, ampak danes je naša naloga, spoštovane kolegice, kolegi, da kot predstavniki ljudstva pregledamo, kaj se dogaja. V drugi fazi pa moramo to točko še razširiti, narediti še eno sejo. Kdo je že odgovarjal, kateri kazenski postopki zoper te ljudi tečejo, kam je poniknil denar, kako je bil prenesen, kako so ti ljudje ključni, ki so v teh zgodbah, kakšno je njihovo premoženje, ali je to premoženje že lahko rečemo, pod plombami, je zavarovano zaradi tega, da bodo vrnili vsaj del tega dolga? To so vprašanja. Poglejte, učimo se na napakah. Pravijo, osel gre enkrat na led, ampak v Sloveniji, oprostite, gremo trikrat, štirikrat na led in to brez nekih velikih čustev. Tri- do štirikrat. Kolikokrat bomo še banke dokapitalizirali, povejte! Kolikokrat še bomo to naredili? Menim, oprostite, da ravno na teh dveh bankah, to, kar se sedaj dogaja, te netransparentne zadeve, da jih moramo razčistiti. Lahko rečem, da kot eden izmed predlagateljev te seje mislim, da razprava mora teči v tej smeri. Ali menimo – to ni stvar nekih politik, gre za stvar neke resničnosti; gre za stvar nečesa, kar je, lahko rečemo, nenavadno, kar je nenavadno in nekega poslovnega okolja, iz katerega se bodo, po mojem, počasi vsi umaknili, razen tistih, ki si želijo točno take transakcije, s katerimi sta delovali Probanka in Factor Banka. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, za njo naj se pripravita mag. Dušan Verbič in gospod Uroš Prikl.
Predsedujoči, hvala za besedo. Danes se pogovarjamo tukaj o morebitni izgubi DUTB v višini okrog 50 milijonov zaradi pripojitve Probanke in Factor banke. Upam, da se vsi zavedamo tukaj, kakšna višina oziroma o kakšni višini se pogovarjamo. Najmanj o 50 milijonih. Tako kot je rekel prej kolega Horvat v razpravi, če bi ta denar namenili na primer za obrambo, za zdravstvo – vemo, kakšne so čakalne vrste –, ali pa ga bi namenili podeželju – vemo, kakšni učinki pozitivni bi bili. Ampak Vlada se je odločila po svoje, odločila se je za to pripojitev, ni zahtevala nekega vmesnega poročila oziroma vmesne bilance, Vlada je rekla, tako bo in pika, pa čeprav bo to prineslo tudi izgubo DUTB in če bo pač izguba, saj navsezadnje bodo to izgubo pokrili davkoplačevalci, ne bo šla iz žepov tistih, ki so vpleteni oziroma ki o tem odločajo. Kakšna bo cena te pripojitve, še danes ne vemo. Na matičnem odboru je predstavnik DUTB rekel, da samo vrednotenje še ni zaključeno. Predvideno bo zaključeno v roku meseca do dveh mesecev in takrat bodo tudi natančno znani in tudi poknjiženi efekti, ki bodo izvirali iz dejanskih ocen. To bi pa seveda utegnilo imeti negativne učinke v omenjeni višini 40 do 50 milijonov evrov in ko bodo dokončno znani učinki, da se na osnovi takrat znanih točnih številk izvede tudi dokapitalizacija. Vemo, kaj to pomeni. Če to v takšen preprost kmečki jezik prevedem, bi rekla, da če primerjam tukaj nek stanovanjski blok z desetimi lastniškimi stanovanji, ki ta blok potem nek upravljavec upravlja, in dva lastnika teh stanovanj dasta ti dve stanovanji v podnajem. Ampak tisti podnajemniki ne plačujejo obratovalnih stroškov ne najemnine, zato pa potem se ta dva lastnika odločita in rečeta upravljavcu, češ daj pospravi ti ta dva najemnika ven. Upravljavec bi potem lepo razselil te stanovalce iz teh dveh stanovanjih po ostalih stanovanjih v bloku – tako na primer Factor banka in Probanka, se pravi, zaposleni bodo šli v DUTB –, za tiste stroške, ki so pa nastali z najemnino, in za obratovalne stroške, ki jih ta dva najemojemalca nista plačevala, bo pa upravljavec rekel, v redu to bomo pa razdelili na vse lastnike teh stanovanj in bodo to plačali. Mislim, da to ne bi šlo. Mislim, da tudi v tem primeru te pripojitve tako ne bi smelo iti. Moram reči, da me močno skrbi tudi izjava državnega sekretarja Dragonja, kolega Šircelj je zadnjič na seji matičnega odbora opozoril na besede državnega sekretarja Dragonja, mislim, da je bilo to na Komisiji za nadzor javnih financ; takrat je gospod Dragonja rekel, zmotno je, če mislite, da upravljajo to gospodarstvo različni podsistemi oziroma različne elite. Tukaj gre za spopad institucij: in na eni strani je to vlada na drugi strani DUTB in na tretji strani Banka Slovenije. Mislim, da je ta izjava državnega sekretarja zelo zelo zaskrbljujoča. Opozorila bi tudi na izjavo viceguvernerke na matičnemu Odboru za finance. Takrat je gospa Festić rekla, da so se na Banki Slovenije odločili, se pravi v letu 2012, na podlagi nepopolnih informacij, ki so jih dostavili uslužbenci Banke Slovenije in da niso imeli ustreznih informacij v zvezi s Probanko. Mislim, da je ta izjava zelo zaskrbljujoča in tukaj se mi nekako pojavlja vprašanje, kdo je dal nepopolne podatke in seveda zakaj. Sprašujem se tudi, kje so tukaj finančne institucije, inšpekcija, kje je tukaj policija, kje je tukaj tožilstvo in ne nazadnje, dragi kolegi, kje je tukaj zdrava kmečka pamet. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji razpravljavec je mag. Dušan Verbič, za njim naj se pripravita gospod Uroš Prikl in gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, državni sekretar, prav lep pozdrav! Moram priznati, ko sem prebiral to pobudo ali predlog priporočila vloženih s strani Poslanske skupine SDS, so se mi neke zadeve dobesedno utirile v neko, če temu lahko tako rečem, področje, ki ima še vprašanje na vprašanje. In sem vesel, ker je bilo danes tudi s strani predlagatelja že nekajkrat izpostavljeno nekaj vprašanj iz samih razprav, kjerkoli so, ali ste sodelovali, pa je tudi razvidno, da je še kar marsikaj odprtega. Tisto, kar želim samo izpostaviti, je, moram priznati, da je prav in je nujno predvsem to, ko so navedli, da grozi izguba štirih tožb, višjih od milijona evrov. Tisti, ki smo v preteklosti malce s takšnimi zadevami se srečali, bi lahko rekli, da je najbrž še enkrat takšen znesek – pod vprašanjem ali je to res vse. Zaradi tega se tudi takoj pojavi vprašanje postopka pravne terminologije – likvidacije, da se ne bom dotaknil nadzorovane likvidacije, ampak bom temu v razpravi kasneje tudi še nekaj besed namenil. Tisto, kar je pa moteče, vsaj kar se mene tiče, pa je zapisano, in sicer samo, če končam tisti stavek, " … lahko označimo kot norčevanje iz poslancev in Državnega zbora". Mislim, da sem ali smo upravičeni v zvezi s tem zapisom dobiti tudi danes nek odgovor. Kar se tiče moje razprave – hvaležen sem svojim kolegom, da so mi pustili kar malce več časa, da bom lahko tudi v tej zadevi razpravljal in povedal tisto, kar menim. Dejstvo je, da začenjam svojo razpravo, vezano na problematiko pripojitve Probanke in Factor banke, predvsem z vprašanji, ki so praktično po moji oceni ključ in razlog za današnjo razpravo. In sicer, prvič: Kaj zasleduje predlagatelj te današnje točke, Poslanska skupina SDS s tem predlogom? Drugič: Kateri je glavni razlog ali vzrok, da je sploh prišlo do pripojitve obeh bank k DUTB? Tretjič: Ali je Banka Slovenije kot samostojna in neodvisna institucija odločila in vodila postopek nadzorovane likvidacije neodvisno od povzročiteljev in s tem povezano tudi, ali je ta postopek vodila izključno in zaključila po najvišjih standardih strokovnosti za tovrstne zadeve? Ter tretja zadeva oziroma četrta: Ali je Vlada Republike Slovenije, se pravi vlada Alenke Bratušek, v letu 2013 sledila s svojimi odločitvi interesu državljanov v javnosti? In: Ali sedanja vlada ta hip izvaja aktivnosti, za katere lahko rečemo, da sledi načelu odgovornega lastnika? Tega bi se rad v svoji razpravi malce dotaknil. Če grem najprej na to, kaj zasleduje predlagatelj, po moji presoji. Poslansko skupino SDS razumem, da je treba politično in v postopku parlamentarne preiskave razkriti javnosti vse tiste postopke, ki gredo izključno v škodo državljanov in davkoplačevalcev. Tukaj nimam nobenih dilem in pričakujem resnično, da se za vsa pretekla dejanja politike, ne glede, katera politična opcija je bila na oblasti, da to velja za vse. Imam ali govorim v povezavi po sedaj že rešeni, če lahko temu tako rečem, 5-milijardni bančni luknji, ki se je izvajala v postopkih 2014, nek delček smo še prisotni danes, vendar imam v mislih tudi potencialno višino, za katero se namiguje, da je najmanj v enaki višini tudi v zraku. Zaradi tega je še kako potrebno, da se v Državnem zboru o tem tudi razpravlja. Vsi, ki spremljamo delo parlamentarne preiskovalne komisije, katero sem pohvalil, in tudi ob tej priliki pohvalim njihovo intenzivnost in delo, lahko vidimo in slišimo v primeru Probanke in Factor banke, da je bilo njuno poslovanje, zlasti na področju kreditnega in likvidnostnega poslovanja, daleč pod standardom običajne bančne prakse, kaj šele bančnega strokovnjaka, za katere veljajo osebe, ki vodijo in upravljajo, to se pravi predvsem članih uprav. Iz teh zaslišanj – kakšen zaključek lahko naredim? Ta je naslednji: vsi odgovorni upravljavci obeh bank so v ključnih zadevah pozabljivi. To je bilo že nekajkrat rečeno. Temu sledi preprosta laična ocena. Ali so lastniki bank postavili odgovorne osebe na najodgovornejša mesta v teh dveh bankah brez opravilne sposobnosti? Kaj to pomeni? Da te osebe niso sposobne delovati tako, da samostojno upravljajo svoje osebne, kaj šele družbeno odgovorne aktivnosti. V posameznih primerih se je izkazalo, da to velja tudi za nekatere lastnike teh bank. To je dejstvo. Nadalje. Banka Slovenija kot samostojna in neodvisna institucija, ki je pristojna za finančno stabilnost in poslovanje bank Republike Slovenije, katero predstavlja in zastopa guverner Banke Slovenije – ni ukrepal, kot mu predpisuje interni akt, katerega je sam podpisal in tudi sam izdal preko odbora, imenovanega Svet Banke Slovenije. To je priznal sam. Da ne bom govoril, da ni upošteval določbe, ki zavezuje Banko Slovenije, vezano na takrat veljavni Zakona o bančništvu 1. Treba je priznati, da je guverner Banke Slovenije tisti, ki je odgovoren za delovanje Banke Slovenije. Pri tem je pa še poudaril, da ni mogel zamenjati osebe, ki je bila ključna v procesih nadzora poslovnih bank. Tretje. Tisto, kar se srečujemo sedaj v teh postopkih Probanke in Factor banke, pripojitev, nadzorovane likvidacije in podobno. Pri analizi preteklega stanja delovanja obeh poslovnih bank so sodelovale tudi revizijske hiše, ne bom govoril o imenih, vendar tiste revizijske hiše, ki so sodelovale tudi pri vrednotenju terjatev tako Nove Ljubljanske banke kot tudi NKBM, da ne govorim tudi o tistih procesih dokapitalizacije. V zvezi s tem ne pozabimo, da so tako v strokovni kot laični javnosti bili v zvezi z njihovim delovanjem različni odzivi, zato obstaja tudi dvom o njihovi kredibilnosti pri sestavi tovrstnih analiz, ki so bila podlaga za uvedbo sklepa Banke Slovenije o nadzorovani likvidaciji. Dejstvo je, da vsi nosilci odločanja in popravljanja, ki so bili povzročitelji propada, lahko tako rečem, Probanke in Factor banke, imajo nek skupen imenovalec v svojem izgovoru, zakaj je prišlo do tovrstnih odločitev. Prvo; finančna kriza, drugič, mediji in tretjič, izguba spomina. O tem se mi lahko pogovarjamo danes, da so to top menedžerji v bančnem sektorju. Če se dotaknem drugega – kateri je glavni razlog, vzrok, da je prišlo do pripojitev obeh bank? Tukaj postavim takoj vprašanje, zakaj se Državni zbor, mi, poslanci, ukvarjamo s Probanko in Factor banko, če sta bili ti dve banki do leta 2014 privatni banki. To je bilo tudi že izpostavljeno s strani nekaterih razpravljavcev. Kajti, usoda bank v privatni lasti je usoda lastnikov, če jo podržaviš, je pač to stvar države. Tisto, kar je kruta realnost – ne države, davkoplačevalcev. In to se je tudi zgodilo. Kdo so bili lastniki obeh bank oziroma s kakšnim namenom sta bili ustanovljeni? Nekaj besed je bilo že s strani predhodnega poslanca omenjeno, pa ne bo poudarjal. Poudarjam iz preprostega razloga to zato, kajti očitno so to osebe, ki so v preteklosti, najverjetneje imajo pa tudi danes nek posreden ali neposreden vpliv na določene odločitve, drugače si ne znam razlagati. Kajti, če temu ne bi bilo tako, potem vlada Alenke Bratušek ne bi podržavila te dve banke. Zakaj ni podržavila v tistem času tudi drugih bank, primerljivih veličini kreditnega portfelja ali pa sploh tržnega deleža, za katere vemo, da so v tistem času odstopale – peščica bank, med drugim državne. Večina poslovnih bank pa je bilo majhnih in ravno tako so se srečevale s krizo. Tako sem trdno na stališču: da se mi danes sploh pogovarjamo o tem, je razlog predvsem v takratni odločitvi podržavljanja obeh privatnih bank. Kaj smo s tem dobili? S tem smo vstopili v pravico, če temu lahko tako rečem, ki je predvsem izražena v obremenitvi ali dolžnosti delničarja – kar se je kasneje izkazalo, da je potrebno dokapitalizirati – in v utemeljitvi zaradi finančne stabilnosti države. Ampak ne smemo pozabiti, takrat se je to odločilo tudi v zvezi z Abanko in tudi za to banko se je kasneje izkazalo, da je bil račun izstavljen davkoplačevalcem in tudi lastnikom podrejenih obveznic. Odgovor na vprašanje, zakaj podržaviti banke, za katere je predhodno znano, da so v fazi potapljanja ali preprosto propada, kar je omogočalo posameznikom kredite, katerih preprosto niso vračali – menim, da ni samo stvar strokovne, ampak tudi sporne politične odločitve. In tukaj se postavi vprašanje, kako je lahko dolgoletna izkušena finančnica, zaposlena na Ministrstvu za finance, članica nadzornega sveta NKBM, ki je spremljala in nadzirala ravno tovrstne posle, sprejela v okviru svoje vlade odločitev, da država vstopi v potapljajoči banki. Upam, danes spoštovane gospe tukaj ni, ampak da bomo enkrat tudi mi dobili odgovor. Menim, da je takratno početje predsednice Vlade bil zgolj osebni interes, ne pa javni, kar se zdaj pač to izkazuje. Dokaz temu, da lahko tako razpravljam, je, kajti v letu 2014 se je izkazal morda tudi ta tako imenovani osebni interes preko naskoka na prevzem komisarskega mesta. Študije in analize, vezane na posledice morebitne uvedbe stečaja obeh bank, so opozarjale tudi na pogled skozi prizmo vloženih depozitov in izdanih garancij – ampak spoštovani, kdo pa je dajal depozite in izdajal garancije? Državni zbor ne; to se pravi, visoki državni uradniki. Tukaj se počasi nekako ta zgodbica zaključuje, da vidimo, zakaj pa sploh gre v proces nadzorovane likvidacije. Še vedno je prisotno veliko dvomov,in tisto, kar želimo in tudi sam sem na stališču, se ne spuščamo v presojo odločitev vlade, ampak – transparentnost. Zakaj ne bi osebe, ki so v preteklosti na tak ali drugačen način aktivno sodelovale in s strani države prejemale določene koristi – da se to enkrat počasi konča. Mislim, da po 25 letih bi bilo pa to že skrajni čas. To se pravi, če država ne bi vstopila v lastništvo potapljajočih obeh bank, ne bi bila potrebna njuna dokapitalizacija v višini 445 milijonov evrov in preko ene milijarde garancij. To so podatki, ki so splošno znani. Postavlja se vprašanje, ali je to res vse, kar se je v tovrstnih zadevah dogajalo. Če grem na naslednje vprašanje, za katerega sem rekel, da to je preprosto moje osebno mnenje, ko o tej zadevi razpravljam, da ne bo dileme, in to osebno mnenje temelji na podlagi splošno znanih dejstev. Dopuščam pa možnost, da o posameznih zadevah ni dostopno ne nam, ne javnosti kakšna informacija, zato lahko nekdo misli, da je to stališče drugačno od uradne politike ali Banke Slovenije. Ampak, ravno zaradi tega, da se ti dvomi odpravijo, je prav, da razpravljamo tudi v Državnem zboru. Tretji segment j: Ali je Banka Slovenije kot samostojna in neodvisna institucija odločila in vodila postopek nadzorovane likvidacije neodvisno od povzročiteljev in ali je vodila po najvišji stopnji strokovnosti? Že pred dobrim letom sem v Državnem zboru kot tudi vseh matičnih odborih postavil tezo, da odgovornost za 5-milijardno bančno luknjo je na strani članov uprav in nadzornih svetov bank v državni lasti kot tudi Banke Slovenije. Podredno sem si tudi takrat dovolil izjaviti, da zunanji revizorji in svetovalci – pravim, podredno. Žal se počasi ta zadeva ali ta teza tudi uresničuje. To dokazuje tudi zadnje zaslišanje na parlamentarni preiskovalni komisiji nekdanjega guvernerja, vezano na Probanko in Factor banko, ki je priznal, da nadzor nad bankami v tistem času ni bil v obsegu, v katerem bi se moral izvajati. Bil je kritičen do svojega vodenja in do institucije, ki jo je vodil in predstavljal ter izdajal interne ali podzakonske akte. Zato upravičeno sprašujem, ali imajo prav tisti, ki izjavljajo, da so politične razprave o delu Banke Slovenije odkrit napad na samostojno in neodvisno finančno institucijo v Republiki Sloveniji. Ali niso take izjave namenjene zgolj prikrivanju slabega dela in posameznih, morda napačnih odločitev Sveta Banke Slovenije? In je logično vprašanje, kje je potem meja politične razprave in do kje se lahko seže, da se ne posega v strokovnost, samostojnost in neodvisnost; se pravi, avtonomijo Banke Slovenije. Prepričan sem, da bomo tovrstne razprave ponovno odpirali v naslednjih mesecih, ko bo govora o podrejenih obveznicah. Kljub večkrat postavljenem vprašanju, zakaj imamo nadzorovano likvidacijo v tem konkretnem primeru, moram priznati, da nisem dobil odgovora, kajti s strokovnega vidika termina "nadzorovana" v slovenskem pravnem redu ni: poznamo stečaj, poznamo likvidacijo. In tu se potem pojavi vprašanje, kaj pa je skrito za tem. Srčno upam, da se bo v nadaljevanju ali v prihajajočih obdobjih tudi marsikaj odkrilo, morda tudi preko postopkov, ki jih vodi parlamentarna preiskovalna komisija, res pa je, da smo zato pač tukaj. Zakaj menim, da je morda vseeno lahko kaj skrito v tej nadzorovani likvidaciji, je pa naslednje. Prav gotovo, da se s strani tistega, ki je izdal sklep, to je Banka Slovenije, javnosti jasno sporoči, da je v primeru Probanke in Factor banke bilo izvedeno vse, kar je skladno z zakonom – nobenega dvoma, to je res! Vendar, ali pa imamo v kakšnem delu pravico dvomiti o sami vsebini, v tem je pa ključ, s katerim vsaj poslanci moramo zadeve odpirati. Kajti Banka Slovenije je s sklepom o nadzorovani likvidaciji sprejela, kot sem rekel, vse potrebne odločitve in sklepe, skladno z veljavno zakonodajo. Dvom pa nastopi v delu, ko je govora o Probanki, ko je določena oseba za likvidacijska opravila oseba, ki je bila odgovorna za kreditne posle v Probanki, in ta ista oseba ali skupina okoli te osebe pa je pokopala Probanko. Tu se potem pojavi vprašanje, ali je to strokovna in neodvisna presoja tistih, ki so pripravili tovrsten sklep. Za konec pa še ena zadeva – za izdanim sklepom o nadzorovani likvidaciji se morda skriva tudi interes tistih, ki so to povzročili. Hvala lepa.
Hvala, mag. Verbič. Prijavljena imamo še dva razpravljavca v tem rednem delu. Besedo ima gospod Uroš Prikl, za njim pa mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice, spoštovani kolegi, predstavnika Vlade! Za razliko od kolega Verbiča upam oziroma si želim, da takih in podobnih razprav v Državnem zboru ne bi več načenjali. Pa to še zdaleč ne iz razloga, ker bi želel, da se vsem kršitvam, vsem nepravilnostim, vsem napakam iz preteklosti ne pride do dna, ampak iz preprostega razloga, ker postajajo počasi razprave na to temo neproduktivne in neučinkovite. V tem trenutku bi si seveda zaželel, da vsi tisti, ki so dobili, kot je prej slikovito povedala moja kolegica Kovačičeva, kolektivno amnezijo – mislim, da se je podobno izrazila –, da čim hitreje ozdravijo oziroma da se jim pomaga ozdraviti do te mere, da se bodo spomnili vseh svojih morebitnih nepravilnosti, ki so jih v tej zvezi počenjali. Absolutno sem na stališču, da se Državni zbor seznani z vsemi postopki, z vsemi aktivnostmi, ki so se v teh famoznih dokapitalizacijah in pripojitvah in tako dalje peljali. In absolutno pozdravljam to, kar je v bistvu že realizirano, da se seznanimo z otvoritvenima bilancama obeh bank, torej Factor banke in Probanke, in predvsem, morda najpomembneje, tudi s poročilom DUTB, kako so te zadeve potekale v zvezi s to pripojitvijo obeh bank k DUTB. Lahko je biti za nazaj pameten pa govoriti, ja to je bila napačna odločitev, morali bi drugače. Skorajda prepričan sem, da v primeru, da bi se zgodil takrat spontani scenarij in bi šli v konkurz obe banki, v stečaj, da bi bil finančni učinek, negativni finančni učinek verjetno večji, kot pa je bila ta dokapitalizacija in grozeče še potencialna dokapitalizacija, o kateri malo več kasneje. Vem ali pa upam, da so bili vsi postopki, kot smo danes slišali, narejeni transparentno pa ekonomično, itak da legalno pa legitimno, predvsem pa premišljeno in v smislu dobrega gospodarja in da so odločevalci, verjamem in želim verjeti v to, da so odločevalci imeli dobro vero in da so imeli vse relevantne podatke, da so sprejeli takšne odločitve. Zagotovo je večja verjetnost, da se poplačajo vse obveznosti ob tem scenariju, zagotovo ni ustrezen tisti čas presinga, časovne naglice in časovne ihte, da se vse prodaja na hitro, premalo premišljeno, vse do konca letošnjega leta. Vse lepo in prav. Kaj pa se bo zgodilo, če se bo vendarle izkazalo v naslednjih tednih, mesecih, da pa vendarle obstaja neka odprtina, da ne rečem finančna luknja, da je potrebnih dodatnih 40, 50 milijonov evrov? Ne vem, če je bilo pojasnjeno skozi razpravo, mi v Poslanski skupini Desus smo operirali z zneskom 76 milijonov kot tiste razlike od že uporabljenega denarja za dokapitalizacijo oziroma razliko med odobrenim denarjem za zneskom za dokapitalizacijo in že uporabljenim in prišli do tega, da je "na voljo" pri Probanki še 60 milijonov, pri Factor banki pa 16 milijonov. Seveda si iskreno želim, da do tega ne pride, da do tega ne bo prišlo. Sicer ni dileme, če vagamo, tehtamo na eni strani, ali bomo 20, 30, 40 ali 76 milijonov namenili za pokojnine, namenili za otroške dodatke, namenili za socialno ogrožene z eno besedo in za tiste, ki pomoč dejansko in brez dileme potrebujejo, ali pa, da vržemo še enkrat takšen znesek v brezno brez dna. Verjamem, da do tega ne bo prišlo, sicer pa so lahko rešitve naslednje. Prepričan sem, da DUTB ima nekaj notranjih rezerv, ima notranje rezerve v smislu reduciranja, drastičnega reduciranja outsourcinga, torej zanašanja na storitve zunaj hiše. Verjamem, da so rešitve v znižanju enormnih, astronomskih plač poslovodstva, vključno s poslovodečim. Verjamem, da so tukaj rezerve v smislu števila zaposlenih in vedno novega zaposlovanja v to tako famozno slabo banko. Ne verjamem pa, da bodo te nove luknje oziroma da bo do te nove potrebe prišlo, saj – sicer ne poznam metodologije, bi bilo zelo čudno, če bi kateri izmed nas poslancev tukaj v detajle poznal metodologije, na podlagi katerih je bilo ovrednoteno, koliko sredstev je potrebnih – na podlagi tega bo pač lahko zelo kategorična razprava. Tega ne poznam in tudi ne mislim, da se bom kdaj seznanil do potankosti do teh zadev. Verjamem pa, kot povedno, da do tega – do nove dokapitalizacije, do nove potrebe po novih sredstvih – ne bo prišlo, saj verjamem, da so bili postopki transparentni, in to smo tudi danes slišali, ekonomični, gospodarni, predvsem pa legalni, da o legitimnosti sploh ne govorim. Drugič. Verjamem, ne da verjamem, prepričan sem v to, da se v zadnjem obdobju okoliščine niso toliko spremenile, da ob primerljivih metodologijah, kakršnekoli so pač bile – govorim o primerljivih –, ne bo treba dokončnega vrednotenja po pošteni vrednosti ugotavljati zopet v nekih razkorakih, nekih škarij, ki se širi. Če pa – s tem bom tudi zaključil –, bi se vendarle ugotovilo, da so določena sredstva potrebna, sem pa prepričan, da varuhi javnih odhodkov, javnih financ bodo znali to ustrezno rešiti in ne na račun malega človeka in šibkejših državnih sredstev in pomoči države potrebnih ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še mag. Šircelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Verjetno se bomo o bankah pogovarjali še, ne glede na nekatere želje, da se o tem ne bi več pogovarjali, in ne glede na to, da obstajajo tudi želje za to, da se povečujejo pokojnine, otroške dodatke itd., plače, kar se mi zdi ob tem gospodarskem napredku in tej gospodarski rasti popolnoma upravičeno, vendar žal se bojim, da sanacija bančnega sistema še ni končana. Dlje časa bomo odlašali s popolno sanacijo bančnega sistema, večji bo strošek. Zaradi treh stvari mislim, da ni končana; in sicer, zaradi tega, ker imajo banke še vedno terjatve od bank, ki so bile prenesene iz njihovih filial iz drugih držav, tukaj mislim predvsem države Črna gora, Srbija, Kosovo, Hrvaška, in te slabe terjatve še vedno bremenijo slovenske banke, zaradi tega imamo toliko visoko kapitalsko ustreznost trenutno, ki pa se bo bistveno znižala takoj, ko bo prišlo do tega, da bodo ne samo prepoznane te terjatve, ampak bo treba z njimi nekaj narediti in bo treba za njih zagotoviti tudi ustrezne rezervacije. Drugo je, da bodo bančni sistem bremenili depoziti Ljubljanske banke – ne govorim o Novi Ljubljanski banki, ampak o bivši Ljubljanski banki. Na podlagi sodišča za človekove pravice mora Nova Ljubljanska banka vračati te depozite. Kot tretje se pojavi vprašanje izplačil podrejenih finančnih instrumentov. Zaradi tega je vizija o tem, da bo v bančnem sistemu vse krasno in prav, mislim, predvsem zamegljena in bojim se, da temu ni tako. Temu tudi ni tako zaradi tega, ker se ni od vsega začetka celovito reševalo bančne krize. Danes govorimo o Probanki in Factor banki in plačujemo veliko večjo ceno, zaradi tega ker smo z bančno sanacijo začeli konec leta 2013, ne pa na primer leta 2008 ali 2009; takrat, ko je dejansko ta svetovana finančna kriza tudi nastala. Danes večina ljudi, ki se spozna na bančništvo, tudi iz Banke Slovenije, pravi, da bi bila takrat cena veliko nižja in da bi veliko manj plačali tudi za ti dve banki, če bi se takrat to zgodilo. Vendar se ni. Ni se pa zaradi tega, ker se ni želelo in ker se ni moglo. Zaradi tega, ker ti bankirji, ki morda danes niso več bankirji, ki jih bremenijo določeni slabi krediti in tako naprej, takrat enostavno niso hoteli transparentno pokazati svojih bilanc. Zaradi tega ker v tej državi še v letu 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 in tako naprej, pa tudi prej, nikoli ni bilo določeno, kaj so slabi krediti, kako jih sploh razvrstiti, kaj šele, da bi kdo pomislil na to, da bi te slabe kredite enostavno pokazal in da bi jih prenesel na, recimo, neko drugo entiteto na neko drugo pravno osebo. Tega se takrat enostavno ni delalo. Takrat so bankirji rekli, da bodo vse naredili sami. Zaradi tega je danes pač očitek ta, da zakaj pa se je ustanavljala Družba za upravljanje terjatev bank in tako naprej. Zaradi tega, ker druge variante ni bilo, ker enostavno smo čakali štiri, pet let, da banke same sanirajo bančni sistem in da jim pri tem pomaga Banka Slovenije in da jim pri tem pomagajo lastniki. Ampak to ni bilo narejeno. Takrat, spomnimo se, kako so tudi Evropska komisija, Evropska centralna banka in Mednarodni denarni sklad enostavno na nek način tudi rotili Slovenijo in rekli, poglejte, sedaj pa morate nekaj narediti, če ne, se vam bo bančni sistem sesul. Tik pred zdajci se ni sesul, zaradi tega ker smo čakali, in zaradi tega to nas stane več; na koncu stane to več in na koncu je bilo treba tudi sprejeti odločitev o tem, da se ustanovi posebna entiteta. Vendar to pa še ne pomeni, da je takrat bilo treba sanirati z davkoplačevalskim denarjem vse banke po vrsti. Takrat se je točno vedeli, katere so sistemske banke; in Probanka in Factor banka nista bili sistemski banki. To sta bili dve majhni banki, ki sta imeli 4-odstotni tržni delež, zasebni banki, in ne morem se strinjati z argumentom oziroma tezo, da če bi šli pa ti dve banki v stečaj, da bi potem bilo to težko za stabilnost finančnega sistema. Da bi se zaradi tega stabilnost finančnega sistema porušila. Še toliko manj, ker je Ministrstvo za finance v zadnjih tednih in mesecih nalagalo v ti dve banki kar precej depozitov, državnih depozitov. Da ne govorim v zadnjih dneh. Zakaj se je takrat nalagalo v ti dve banki depozite države? Če se to razve v okviru bančne srednje, potem bodo rekli, poglejte, saj ti dve banki sta pa stabilni, ti dve banki pa dobro poslujeta, celo država daje depozite v ti dve banki. Zakaj ne bi potem dajale še občine in zakaj ne bi dajale še druge državne ustanove? In dejansko se je to dogajalo in banki sta, vsaj ena od njiju je zagotavljala izredno visoke obrestne mere v primerjavi z drugimi bankami in izredno visoke obrestne mere so lahko tudi znak za to, da je z banko nekaj narobe. V tistih trenutkih je bilo seveda takrat vse to v redu. Vprašanje je danes, lahko govorimo za nazaj, kaj se je takrat skrivalo za tako imenovano nadzorovano likvidacijo. Tu se strinjam s kolegom Verbičem, da tega termina, tega izraza dejansko nimamo, in takrat se je dejansko izmislil izraz nadzorovana likvidacija, za katero je bilo leta 2013 rečeno, da bosta ti dve banki šli v nadzorovano likvidacijo, ne da se bosta potem pripojili in ne, da se bosta pripojili po nekem skrajšanem postopku, ki je pravno-formalno sicer mogoč, ni pa transparenten. In če ni transparenten je upravičen dvom v to, da se želi s tem dejansko nekaj skriti. Če se želi nekaj skriti, potem so tukaj imena in priimki zadaj tistih, ki so dajali te kredite, tistih, ki so jemali te kredite, in tistih, ki so sprejemali odločitve ali v okviru uprave ali v okviru nadzornega sveta. O tem danes govorimo in to je težava. To je težava, da se želi preko, če želite, tudi frazeologije nekaj skriti. Na eni strani se pove veliko splošnega, na drugi strani pa se omeji revizije, posebne revizije, ki bi se morale dejansko tukaj narediti, in omeji se enostavno to, da se prikaže tudi te otvoritvene bilance. Tako je ta razprava danes popolnoma upravičena. Bojim se, tukaj sem malo skeptik, da ta razprava o bančnem sistemu ni zadnja. Pa še enkrat: ne zaradi tega, ker bi si zdaj kdorkoli to želel, ampak zaradi tega, ker je še vedno zelo veliko skritih težav v bančnem sistemu, nekaj sem jih že omenil, slabe terjatve še obstajajo v velikih zneskih, potencialne terjatve glede morebitnih podrejenih finančnih instrumentov še obstajajo, depoziti, ki jih je treba plačevati bivšim varčevalcem oziroma varčevalcem Ljubljanske banke, še obstajajo in to so bremena, ki jih bodo na koncu morali plačati davkoplačevalci. Davkoplačevalci pač zaradi tega, ker v tem primeru so banke državne in mi imamo vseskozi državne banke. Največje banke so državne banke, zaradi tega da vedno lahko tista politična garnitura, ki je na oblasti – in ve se od leta 1945 oziroma sredina leta 1950, ko je bila Ljubljanska banka ustanovljena, kako se je s to Ljubljansko banko dejansko delalo in kaj se je preko nje plačevalo in kateri prilivi so prišli tudi preko filial in tako naprej. Bojim se, da ni konca razprav v Državnem zboru glede tega, kajti mi smo pa vseeno tisti, ki pa zastopamo interes davkoplačevalcev in vedno se banke plačujejo z denarjem davkoplačevalcev. To je tisto najslabše, kar se nam je lahko zgodilo: namesto da bi banke ustvarjale dobičke, imajo tudi vse možnosti, enostavno vsakih nekaj let potrebujejo dodatno injekcijo. Pravzaprav sploh ne vemo, zakaj jih imamo. Verjetno se njim da več denarja kot katerimkoli humanitarnim organizacijam, pravzaprav za humanitarne organizacije vsaj vemo, da služijo kot pomoč ljudem, te pa ne služijo kot pomoč ljudem, ampak služijo pri nas za to, da na nek način banke vzamejo denar preko države in tako naprej davkoplačevalcem, vedno pa imamo za tisto svetinjo stabilnost finančnega sistema. Če pomislimo, koliko denarja smo dali v te banke in privatne in državne, potem mislim, da so te banke popolnoma nepotrebne. Takšne banke, kot jih imamo [[…]]Poglejte, saj se vidi, da v teh letih nismo znali z njimi gospodariti. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita še besedo predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Začnemo z gospodom Metodom Dragonjo, državnim sekretarjem na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Razprava je bila vsebinsko bogata. Žal mi je, da je ostalo veliko odprtih vprašanj in neodgovorjenih vprašanj iz predhodnih diskusij, ki so v delovnih telesih Državnega zbora potekala, zato se bom potrudil, da dam čim več odgovorov in čim bolj precizne odgovore na ta vprašanja, ki so bila odprta. Kljub vsemu bi na začetku tega dela še enkrat poudaril sklepno oceno, ki sem jo v uvodu podal. To je sklepna ocena, pravzaprav stališče Vlade, da je v postopku nadzorovane likvidacije obeh bank prišlo do dokončnega poplačila depozitarjev obeh bank, kar je omogočilo njuno prenehanje. Na drugi strani je bil preprečen negativni učinek prenehanja teh dveh bank na finančni sistem Republike Slovenije in zagotovljena finančna stabilnost kot ključni pogoj za to, da je lahko Slovenija postopno začela gospodarsko okrevati. To je generalni pogled Vlade splošno na sanacijo bančnega sistema, na drugi strani pa tudi, kar se tiče te konkretne situacije v teh dveh bankah in ukrepov, ki jih je izvajala ta vlada. Vendar, če bi želeli nekako sistemizirati vprašanja, ki so bila postavljena tekom predstavitve stališč poslanskih skupin kot stališč posameznih poslank in poslancev v razpravi, mislim, da bi morali segmentirati ta vprašanja na tri dele: eno so sistemski vidiki, kakšni pristopi so bili uporabljeni pri odločitvah za te banke; drugič, izvedba, izvedbeni ukrepi, kako so se ukrepi, ki so bili zastavljeni, izvajali; in tretjič, posledice, pozitivne in negativne, ter tveganja, ki so s tem povezana. Kar se tiče sistemskih vidikov ukrepov, smo v začetku povedali, da so bile to odločitve Banke Slovenije in odločitve predhodne vlade, ki se je odločila za nadzorovano likvidacijo teh dveh bank. Zagotovo so bile takrat razmere na finančnih trgih in tudi v Sloveniji zelo negotove v letu 2013, praktično na vrhuncu ciprske finančne krize, ko se je tudi čakalo, da bo Slovenija imela onemogočen dostop na finančne trge. V tistem momentu so se pač nosilci takratnih odločitev, tako Banka Slovenije kot Vlada, odločili za nadzorovano likvidacijo. Zdaj, ali je bila to najboljša možna rešitev ali ne, posebej glede na to, da je šlo za dve zasebni banki, da ne bodo ocene najbrž različne. Tu ne bi želel tega ocenjevati, ker se tudi Vlada glede tega ni izjasnjevala. Kar bi v osebnem imenu rekel, je samo to, da bi lahko bile tudi nekatere alternativne rešitve uporabljene. Likvidacija je vedno pravzaprav težka ali problematična, zato ker banke prenehajo financirati aktivnosti, se pravi, nehajo se financirati tekoči posli, nehajo se financirati krediti, projekti, ki se gradijo, se ustavijo, vrednost tega premoženja se zelo zniža in s tem se zelo zniža tudi ekonomska vrednost posojil oziroma bančnih izpostavljenosti, ki so dane. Če bi se iskalo rešitve v smeri, da ti banki v neki drugi obliki nadaljujeta bodisi s pripojitvijo h kakšnim večjim bankam, s tem da se povabijo novi lastniki, da se ti banki dasta na razpolago investitorjem, ki pa so takrat v Sloveniji se pojavljajo, bi se najbrž dalo stvari peljati drugače, mogoče ne s tako erozijo vrednosti premoženja teh dveh bank, ampak formalno so bile pač te odločitve sprejete in so se začele izvajati. Mislim, da je bil zagotovo pomemben element teh odločitev tudi to, da sta Vlada in Banka Slovenije računali, da bosta lahko za reševanje teh dveh bank dobili del evropskega denarja iz programov Evropske centralne banke, to je instrument posojila v skrajni sili. To je sicer takrat delno razbremenilo javnofinančno in tekočo situacijo, je pa potegnilo za sabo določene obveznosti, predvsem kar se tiče obveznosti do Evropske centralne banke in kar se tiče odobravanja državne pomoči. Posojilo v skrajni sili je po takratnih pravilih namreč bilo mogoče dajati samo bankam, ki so bile solventne. Se pravi, da ni bilo odprto vprašanje primanjkljaja kapitala, zato je bilo treba ta instrument posojila v skrajni sili takoj kombinirati z instrumentom dokapitalizacije. V celotnem nadaljnjem postopku izvajanja teh ukrepov so bili vidiki likvidnostne pomoči na eni strani skozi najprej intervencijo Evropske centralne banke, potem tudi z unovčenjem državnega poroštva in direktno izpostavljenostjo Ministrstva za finance, za unovčeno državno poroštvo pravzaprav tehtani z vidikom odprodaje tega premoženja na teh dveh bankah in njihove kapitalske ustreznosti. Kapital je tukaj treba gledati v tej luči, kot se gleda običajno v bankah, kot blažilec za tveganja, ki nastajajo s poslovanjem bank. Ker se je to poslovanje omejilo na unovčevanje premoženja, na razprodajo premoženja, je jasno, da je bilo treba predvideti likvidacijski scenarij in likvidacijske vrednosti in zato je v postopkih odobravanja državne pomoči pred Evropsko komisij, Evropska komisija takrat dala soglasje na osnovi programa prestrukturiranja; najprej za reševanje, potem pa za nadzorovano prenehanje teh dveh banka z dvema ukrepoma, likvidnostna pomoč in dokapitalizacija. Likvidnostna pomoč je bila dana takoj, dokapitalizacija se je tudi izvajala po korakih, bila je ocenjena po metodologijah, ki jih je takrat uporabljala Evropska komisija. Ministrstvo za finance je v prejšnji in zdajšnji sestavi bilo relativno konservativno, kar se tiče potem postopnega sproščanja zneska odobrenih dokapitalizacij, ki so pokrila tveganja, ki so izhajala iz tega likvidacijskega scenarija prodaje premoženja. Vse skupaj se je takrat sigurno zelo gledalo, kar je guverner predstavil tudi na matičnem delovnem telesu Državnega zbora, skozi vidik kontaminacije ostalih bank, ogroženost finančne stabilnosti. Posebej smo poudarjali v diskusijah, da je bila visoko izpostavljena SID banka kot državna banka, ki je del svojih programov izvajala tako, da ni kreditirala direktno podjetij, ampak je kredite dajala preko bank in tudi preko teh dveh bank, ki sta bili neke vrste finančna posrednika in sta tudi blažila tveganje SID banki. Toliko glede sistemskih vidikov. Odločitve so bile sprejete, ta vlada, ko je nastopila, je pravzaprav bila pred dilemo, kako te že sprejete ukrepe izvajati oziroma jih zaključiti. Dobila je predlog Banke Slovenije in tudi potekale so različne diskusije, kakšen zaključek te nadzorovane likvidacije bi bil najbolj primeren in v teh izvedbenih vidikih je bilo ocenjeno, da je pripojitev k slabi banki primerna, tudi ponovno v tej luči, ker smo tehtali na eni strani tveganje, ki je izhajalo iz sposobnosti, da se v celoti poplača likvidnostno posojilo, ki je bilo zagotovljeno tema dvema bankama, na drugi strani pa tveganja, ki so vezana na morebitno kapitalsko neustreznost bank oziroma prenizke iztržke iz prodaje premoženja. Tako je bilo z vidika Ministrstva za finance celo tveganje, ki je izhajalo iz potencialne nesposobnosti, da se ne poplačajo krediti, večje, kot je pa vprašanje dokapitalizacije, ker je bilo na dan pripojitve, kot smo poudarili, za 368 milijonov stanje posojil in bi v primeru stečaja teh dveh bank ta posojila takoj bila izkazana v statistiki nacionalnih računov kot deficit sektorja države v A bilanci države. Medtem ko pa vzdrževanje sposobnosti za to, da se likvidnostna pomoč vrača in da se likvidnostno posojilo servisira, ustrezno restrukturira in vrača, pravzaprav vzdržuje situacijo, da direktno ti stroški oziroma da potencialna nesposobnost vračila likvidnostnega posojila ni v enem koraku pripoznana kot potencialni oziroma kot dejanski deficit na A bilanci računa države. Medtem ko pa dokapitalizacija v tej luči pa je bila ukrep, ki je bil v okviru državne pomoči odobren s strani Evropske komisije, ki zahteva sicer tudi davkoplačevalski denar, dokapitalizacija je bila izkoriščena v skupni višini 445 milijonov evrov za obe banki, neizkoriščenega je pa ostalo 76 milijonov. O sami izvedbi so bila številna vprašanja, ali Banka Slovenije to najbolj učinkovito peljala ali ne, sigurno je vedno mogoče delati boljše, kot se je delalo, ni nekih vrednostnih sodb, zato nismo postavljali eno od tem, ki se je sedaj pokazala kot torišče dejavnosti teh prisilnih uprav, likvidacijskih uprav je bila hitrost zniževanja stroškov in hitrost zniževanja in optimizacija števila zaposlenih. V teh segmentih bi vsako podaljševanje nadaljnje delovanje samostojnosti teh dveh institucij generiralo dodatne stroške v teh dveh institucijah in bi to dodatno zniževalo razpoložljiv izkupiček oziroma trošilo izkupiček iz prodaje teh sredstev. Tako bi se v tem delu dalo narediti več in predvsem premalo je ena od teh dveh bank naredila pri tem, da izvede program optimizacije zaposlenih, zato se je število zaposlenih ob pripojitvi nesorazmerno povečalo na DUTB, ker je DUTB univerzalni pravni naslednik teh dveh bank in je skozi samo statusno spremembo, skozi prevzem obveznosti in vseh poslov terjatev prevzel tudi vse zaposlene. To delno kaže tudi omejen manever, ki ga je ena od teh dveh bank imela, ker če bi izvedla program zniževanja števila zaposlenih, bi za to dodatno trošila svoja sredstva in bi bil že v fazi, bi rekel, pred pripojitvijo kapitalski primanjkljaj izkazan večji, kot je bil dejansko izkazan. Tako v teh dveh segmentih pri sami izvedbi od leta 2013 pa do konca leta 2015 so bili vloženi napori, da se premoženje čim bolj ugodno proda, na drugi strani pa jasno, treba spremljati tudi stroškovno komponento. Ključni očitek predlagatelja izhaja iz tega, da je bila odločitev o poenostavljeni pripojitvi sprejeta neodgovorno, da se prikriva posamezne vidike te pripojitve, da se prikriva, v kakšnem stanju sta bili obe banki, ko so se pripojile DUTB. To se bazira predvsem na tem, ker je Vlada pač tehtala, skupaj z Banko Slovenije, kakšen proces pripojitve bi izvedla in smo se odločili po skrbnem tehtanju za tako imenovano poenostavljeno pripojitev in bom to še enkrat nekoliko obrazložil. Ne drži, da ni bilo priprav, da bi bilo to brez potrebnih bilanc. Obe banki sta pripravljali letno poročilo za leto 2015, priloženo je revizijsko poročilo, revizijska mnenja za obe banki so bila pozitivna na dan 31. 12. 2015, izdelane so bile posebne bilance na presečni datum pripojitve 1. 1. 2016. Tudi na te bilance je pozitivno mnenje neodvisnega revizorja. Banka Slovenije je objavila analizo uspešnosti poslovanja obeh bank oziroma realizacijo načrta njihovega prenehanja. Nadzorni sveti obeh bank so podali poročilo o predlogu pripojitve oziroma o izvedeni pripojitvi. Kar ni bilo narejeno, kar je bil očitek nekaj razpravljavcev, da ni bilo vmesne bilance. Vmesna bilanca je termin v ZGD, da je to po 586. členu ZGD, ki je zahtevana, če od zadnjega revidiranega poročila pa do presečnega datuma pripojitve poteče več kot šest mesecev. Ker je potekel en dan, ni bilo nobene potrebe oziroma ni bilo ovire, da se ne bi moglo izbrati te možnosti, ki jo 586. člen Zakona o gospodarskih družbah omenja. Drugo je, kar se tiče revizije pripojitve po izvedeni pripojitvi. Ta revizija je opredeljena v 582. in 583. členu v pripojitvah takrat, ko so bolj kompleksni modeli teh statusnih sprememb in pripojitev, ko delničarji pripojenih družb so odpravljeni bodisi z denarnim izplačilom ali pa z delnicami prevzemne družbe. V temu primeru pride do tako imenovanih menjalnih razmerij med delnicami prevzete družbe z delnicami prevzemne družbe. To zahteva revizija ovrednotenja, ali so ti objektivni. V našem primeru ni prišlo do nobene izdatne izdaje kapitala. Niso bile izdane nobene dodatne delnice, se pravi, zato ker je bila izvedena enostavna knjigovodska pripojitev po knjigovodskih vrednostih in osnovni kapital DUTB je ostal enak v pojmu pravne kategorije osnovnega kapitala. Knjigovodsko se je kapital DUTB nekoliko povečal, vendar z vidika kakršnihkoli denarnih kompenzacij ali pa menjalnih razmerij ni bilo smiselno uporabiti določb 582. in 583. člena ZGD, zato ker je bil lastnik vseh treh subjektov isti – to se pravi, Republika Slovenija sama sebi teh preverb – oziroma teh dodatnih revizijskih mnenj bi jih bilo tudi nesmiselno pridobivati. Tako s tega vidika lahko še enkrat dam zagotovilo, da vse, kar je bilo v zvezi s samo izvedbo pripojitve izvedeno, je transparentno, obstojijo bilance, obstojijo revizijska mnenja, nadzorni sveti so se glede tega izrekli, Banka Slovenije se je glede tega izrekla, tako da morda smo ravnali skrbno. Če so kakršnakoli konkretna vprašanja še, razen načelnih, da je nepregleden postopek; postopek je v celoti pregleden, da se ga rekonstruirati, da se rekonstruirati številke in ta vidik še enkrat utemeljujemo na ta način. Ključno vprašanje, ki se je pojavilo tudi večkrat, je, ali bo treba zaradi te pripojitve slabo banko dokapitalizirati in v kakšni višini. Odgovor na to vprašanje je delno podan skozi mnenje nadzornega sveta DUTB, ki je tudi v skladu z ZGD izdal mnenje o pripojitvi. S tem mnenjem je bila seznanjena tudi Vlada. To mnenje je tudi potrebno ali pa eno od listin, ki jo je treba registrskemu sodišču predložiti v postopku registrskega vpisa pripojitve v registrsko sodišče glede vseh listih, ki so bile predložene v postopku pripojitve, ni pri izvedbi imelo nobenih zapletov. Na tveganje morebitne dodatne slabitve prenesenega portfelja obeh bank na DUTB, na to tveganje pa je opozoril upravni odbor DUTB v svojem mnenju, ki smo ga ravno tako Državnemu zboru predložili. Upravni odbor je navedel, da je izvedel preliminarno oceno prenesenega portfelja in na osnovi te preliminarne ocene obstoji tveganje, da bo nastopila kapitalska potreba po dokapitalizaciji oziroma lahko tudi kapitalska neustreznost DUTB in številka je navedena v tem mnenju upravnega odbora DUTB. V tem mnenju piše številka 40 do 50 milijonov evrov. Številka 76 milijonov evrov, ki jo je navajala Poslanska skupina Desus, pa je številka, ki pomeni neizkoriščeno državno pomoč po sklepu oziroma po soglasju Evropske komisije o odobritvi državne pomoči za obe banki. Se pravi, tukaj gre za tveganje, da do tega lahko pride. Ministrstvo je zavzelo stališče, da glede tega je treba izvesti vrednotenje po metodologijah DUTB vseh prenesenih postavk in da se bo glede tega lahko ministrstvo odločilo šele potem, ko bo to vrednotenje zaključeno in ko se bo o objektivnosti teh vrednotenj izrazil tudi revizor DUTB, se pravi revizorska hiša. Brez tega, da so te postavke pregledane, ocenjene, njihova poštena vrednost in da te cenitve potrdi tudi revizor DUTB, brez tega tega tveganja na nek način Ministrstvo za finance nima namena priznati in tudi sicer potem ne bo predložilo takega predloga Vladi Republike Slovenije. Koliko veliko tveganje je? Če me vprašate, je srednje veliko, tveganje obstaja, kontifikacija tveganja pa mora biti izvedena. Eno od vprašanj, ki je bilo od mag. Logarja, je bilo ravno glede projekta Tivoli, da so določene cenitve bile delane že predhodno, ko se je ta možnost šele raziskovala, in to so delale tudi posamezne revizorske hiše. Te predhodne ocene je naročilo bivše vodstvo DUTB, še predhodna ekipa, ki je bil razrešena lansko leto jeseni, ta ekipa je takrat izhajala iz predpostavke, da se bodo slabi krediti od teh dveh bank prevzemali po istem principu, kot so se prevzemali slabi krediti od bank, ki so bile deležne državne pomoči. To se pravi, da bo DUTB izdal obveznice in da bo za te obveznice prevzel kredite od teh dveh bank in da bo ključno vprašanje pri tem prevzemu poštena vrednost tega prenosa. To iniciativo je takrat DUTB peljal samostojno, na svojo odgovornost, brez da bi se takrat posvetovali z ministrstvom. Mi smo povedali, potem ko smo videli, v kakšni smeri se stvari razvijajo, da je predvidena pripojitev teh dveh bank in da ocenjujemo to možnost in učinke pripojitve obeh bank k DUTB,kar pa pomeni, da se bodo postavke, vse premoženjske postavke vključile v bilanco DUTB po knjigovodskih vrednostih na dan pripojitve in da posebne cenitve s tega vidika, kot so bile pripravljene v temu projektu, ne bodo potrebne. Najbrž pa bodo te cenitve zdaj eden od elementov cenitve poštene tržne vrednosti v obdobju, ki sledi po pripojitvi. Tako je ta cenitev zdaj ena od ključnih aktivnosti za to, da se bo ugotovilo, ali je potrebna dokapitalizacija DUTB in v kakšnem znesku je potrebna. Toliko. Kar se tiče posledic; posledice bodo lahko nastopile z morebitno kapitalsko neustreznostjo DUTB, poslovodstvo, upravni odbor DUTB, zakonske obveznosti pa vse to izkaže, da tudi pozove Vlado oziroma lastnika, da bodo te odločitve Vlade vezane tudi na to, da bo portfelj revidiran, tudi njegova vrednost, s strani revizorjev. Druge posledice lahko izvirajo tudi iz tega, kot je bilo omenjeno v diskusijah. Prenesle so se obveznosti na DUTB kot univerzalnega pravnega naslednika, to so obveznosti do zaposlenih iz delovnih razmerij in potencialne obveznosti. Obveznosti, ki so bile navajene; potencialne obveznosti do morebitnih vpisnikov podrejenih finančnih instrumentov lahko v tem momentu smatramo kot potencialne obveznosti. V eni od diskusij je bilo direktno rečeno, bo insolventnost DUTB, DUTB bo šel v stečaj. To je v eni od diskusij bilo konkretno rečeno. Mislim, da s tega vidika dramatiziranje te situacije do takšne mere, da to lahko povzroči stečaj DUTB, ni potrebno. Na DUTB se posluje dosti stabilno, res pa je, da s prevzemom portfelja kreditov od teh dveh bank prevzema velike dodatne naloge, te niso toliko mogoče velike po samem obsegu tega finančnega premoženja, po njihovi vrednosti, so pa bolj zahtevne, kar se tiče kompleksnosti tega portfelja, razdrobljenosti tega portfelja. Zato zdaj potekajo ti procesi, organizacijski, integracija teh dveh bank in njihovih ekip v DUTB, ki morajo biti zaključeni, tako kot upravni odbor DUTB zagotavlja, potem tudi z dokončno opredelitvijo vloge ljudi in notranjo organizacijo do konca meseca junija. Še na nekaj konkretnih vprašanj bi želel dati odgovor. Glede poenotenja metodologije za vrednotenje postavk med različnimi institucijami; DUTB ima metodologijo za določanje poštene tržne vrednosti postavk natančno opredeljeno. Lahko si jo ogledate v letnem poročilu, ki jo je DUTB predložil Državnemu zboru konec meseca maja. Tudi če bi metodološko bile v celoti poenotene teme tudi drugje, ki so jih prej uporabljale banke, pa jih zdaj uporablja DUTB, je treba poudariti, da je tehten strošek kapitala za DUTB večji, kot je bil tehtan strošek kapital za ti dve banki, kar potem v kalkulaciji vrednosti ima velik vpliv. Že iz tega naslova, čisto metodološkega, in pa različnih stroškov kapitala pride do določenih razlik. To niso marginalne razlike, ker so obveznice, ki jih je izdal DUTB, ena od serij nosi relativno visoko še nominalno obrestno mero, preko 4 %, potem DUTB mora plačevati provizijo za državno poroštvo na svoje obveznice in vse to odločilno vpliva skozi diskontirane denarne tokove in skozi določanje poštene tržne vrednosti potem tudi na vrednost postavk. Depoziti, kot smo povedali, so bili v celoti poplačani. Tisti, ki so največ izgubili z ukrepi pri teh dveh bankah, so podrejenci in delničarji, ti so pa v celoti izgubili svoje premoženje. Kar se tiče stroškov dela in teh podatkov, ki ste jih izpostavili tudi v posameznih poslanskih vprašanjih, lahko rečemo, da ocena, ki jo je sicer dal DUTB v svojem planu, poslovnem načrtu, ki pa še ni sprejet, izvira iz tega, da bodo morali izplačevati odpravnine in ta del obveznosti za izplačilo odpravnin sodelavcem, ki bodo prenehali, se je preneslo na DUTB. Je pa guverner dal točne podatke na seji OFMP, koliko ljudi je prešlo s posameznih institucij, koliko od teh je zaščitenih. Računa se, da se bo od 220 zaposlenih, kolikor jih je bilo v trenutku prenosa v skupnem številu zaposlenih, to število zreduciralo po planu reorganizacije na približno 110 do 120. Vprašanja mag. Logarja – glede preglednosti sem dal pojasnila. Še enkrat bi se načelno postavil na stališče, da se ničesar ne skriva, vse se da rekonstruirati. Kakšen bo prispevek prenosa terjatev Save na SDH, to je tudi v mnenju Upravnega odbora DUTB navedeno, če bo ta prenos narejen. Iz tega prenosa ne bo nobene izgube, res pa upravni odbor pravi v svojem mnenju, da bi se s tem odpovedal potencialnemu dobičku iz tega prenosa v določeni vrednosti, če bi uspešno izvedel prestrukturiranje te terjatve. Likvidacijski scenarij ali pa zaključek likvidacije bi bil z vidika javnih financ zelo nezaželena odločitev iz razloga, ki sem ga podal, ker bi celotno posojilo, likvidnostno, in pomoč v tej obliki bila pripoznana kot deficit. Lahko dam še dodatno informacijo, da je DUTB, ko je sprejel te obveznosti, sklenil z Ministrstvom za finance aneks k tej kreditni pogodbi, tako je del tega posojila že odplačal. Del je zaenkrat reprogramiran do konca letošnjega leta, do meseca decembra, in se bomo glede na hitrost prodaje tega premoženja, ki bo preneseno, potem odločili, ali se bo to posojilo še podaljševalo ali druga varianta, da se bo refinanciralo. Treba je poudariti tudi to, vezano na zaveze, ki smo jih dali Evropski komisiji, da še do konca letošnjega leta moramo ločeno voditi vse bilančne postavke. Tako v tem momentu ni prišlo do tega, da bi se bilance teh dveh bank enostavno utopile v bilanci DUTB, ampak bodo podbilance tako izkazi uspeha kot premoženjske bilance še posebej v letošnjem letu vodene za pripojene entitete in se o njih mora poročati Evropski komisiji. Tako se ta dolg servisira in cilj je, da se bo dolg v celoti poplačal. Kar se tiče podrejencev, so potencialna obveznost, ki še ni pripoznana, jasno, ki je vezana na judikate, in o njih, dokler niso judikati izdani, se ne morejo izkazovati v knjigah. Vlada želi minimizirati stroške, Vlada želi realno prikazati stroške, ne pometa pod tepih teh vidikov. Smatramo, da je tudi organizacijsko pripojitev smiselna, zato ker se združujejo istovrstni posli, lahko se uporabljajo istovrstne podporne službe in mehanizmi, ki bodo to lahko bolj učinkovito peljali, kot so posamezne institucije. Zakaj pa ni bila izvedena t. i. izčlenitev posebne družbe, ki bi lahko upravljala tudi storitve za morebitne privatne investitorje v slabe kredite na področju Slovenije, pa smo tudi na matičnem delovnem telesu pojasnjevali; predvsem iz tega razloga, ker ni bilo zadosti zagotovil, da bo obseg poslov, ki ga bo ta družba v stanju pridobiti, dovolj velik, da bo lahko pokril stroške takšne izločene oziroma izdvojene družbe. Ocenili smo, da bi bila ekonomija obsega potrebna za normalno delovanje takšne družbe med 500 milijonov do milijarde evrov, in glede na zmožnosti in pripravljenost ostalih bank v Republiki Sloveniji, tako bank v državni lasti kot ostalih bank v pretežni zasebni lasti, tako velikega interesa za prenos slabih kreditov dodatno na takšno institucijo ni bilo izkazano. Mislim, da sem dal večino odgovorov. Prej, kar se tiče samega pojma, še gospodu Verbiču na temo, kaj je nadzorovana likvidacija, zakaj nadzorovana likvidacija. To je zdaj odločitev oziroma določbe glede tega so v Zakonu o bančništvu predvidena kot izredni ukrepi; tukaj, če bi hoteli pravno tolmačenje tega napisati, vam ga jasno moramo bolj precizno opredeliti in napisati. Za nadzorovano likvidacijo so se odločili v letu 2013, najbrž iz dveh razlogov, ker so računali na to, da bo z vsemi ukrepi, ki so predlagani, premoženje zadoščalo za poplačilo obveznosti in gre za t. i. izredne ukrepe, ki jih izvaja Banka Slovenije. Res pa je, da je bil to model, ki se je vsaj v literaturi navajal kot waiting down, to se pravi kot ukrep, ki ne zniža števila bank v evropskem prostoru. To je bil najbrž tudi en od elementov, ki je takrat bil vodilo za to, da je bila sprejeta [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. V imenu predlagatelja sem prepričan, da je bila ta razprava, ki je bila danes opravljena, ustrezna in pomembna in da smo tudi upravičeno sklicali to izredno sejo s to tematiko. Dejstvo je tudi, da je bilo vsaj eno priporočilo, ki smo ga predlagali, s strani koalicije sprejeto, tako na Odboru za monetarno politiko in finance kot verjetno danes v Državnem zboru. Po drugi strani, dve priporočili, ki nista bili sprejeti, sta bili pa s strani koalicije bolj kot ne zavrnjeni, ne zaradi vsebine, ki smo jo navedli, ampak bolj kot ne zaradi proceduralnih zadev, na katere je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Da je bil ta sklic te izredne seje upravičen, mislim, da dovolj zgovorno govori tudi podatek, da je vladi nekako zmanjkalo skoraj časa, ki ga je prijavila za vse odgovore, in se mi zdi, da je to tudi prvič v tej zgodovini te vlade, da je vlada porabila kompletni čas, ki ga je tudi prijavila. Tako po eni strani mislim, da so bila tudi vsa vprašanja, ki so se pojavila skozi današnjo razpravo, kvalitetna; da smo v tej razpravi poskušali opozoriti predvsem na to, da obstaja veliko tveganje, da bomo davkoplačevalci morali zaradi pripojitve Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank ponovno seči v denarnico. In ne nazadnje, spoštovani državni sekretar, to je bila tudi danes, bi rekel, ena izmed ključnih zadev, da se poskuša odgovoriti oziroma da se odgovori, kakšne bodo posledice za davkoplačevalce oziroma za državo s sprejetim sklepom, da pride do pripojitve Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank. Spoštovani državni sekretar, vi s konkretno številko niste želeli operirati, vendar ste tudi sami povedali, da obstaja kar precejšnje tveganje, da bo do dokapitalizacije moralo priti. Sami ste povedali tudi, da je Upravni odbor DUTB obvestil Ministrstvo za finance, ocenjujejo med 40 do 50 milijonov. Vi s tem konkretne številke niste povedali, ali bo to 40 ali bo 50 ali bo, kot smo celo slišali s strani Desusa, lahko 76. Tudi na Odboru za finance in monetarno politiko ste dejali, da verjetno dovoljenih sredstev, kot vam jih je odobrila Evropska komisija pri tej sanaciji bank, ne boste presegli. To pomeni 76 milijonov. Spoštovani državni sekretar, govorili ste pa v svojih odgovorih tudi še o dodatnih potencialnih obveznostih, ki jih lahko doleti DUTB zaradi tega prenosa. Tu v imenu predlagatelja predlagam, da mogoče naredite oceno teh potencialnih obveznosti, kajti ne govorimo več o enem, dveh milijonih. Po tem ko se proračun sestavlja, vidimo, da je dejansko100 tisoč evrov problem tej vlade dati za zelo pomembne zadeve, tukaj pa težko ocenite, ali je to 76 milijonov, ali je to 40, ali 50 milijonov. Ne morem iti mimo dejstva v zvezi s projektom Tivoli, ki je bil narejen na željo DUTB. Predstavnik DUTB je povedal, da je bil ta dokument končan s strani PVC v novembru 2015, kjer se je izkazala luknja v višini 11 do 12 milijonov evrov v primeru pripojitve te banke. Zanima me pa odgovor, ki ga nisem dobil, spoštovani državni sekretar: Ali ste bili vi s tem dokumentom ali kdo drug na Ministrstvu za finance seznanjeni? Glede metodologije sem prepričan, da tisto, kar je v upravljanju s strani države, da bi se tukaj metodologija morala poenotiti. Težko me nekdo prepriča, da Ministrstvo za finance uporablja svojo metodologijo, Banka Slovenije svojo metodologijo, DUTB svojo metodologijo, nekdo ovrednoti eno zadevo po deset enot, nekdo po pet, nekdo po sedem. Ključ pa je, da davkoplačevalci vedno plačamo to razliko. Glede kadrov, prenesenih na DUTB. Spoštovani državni sekretar, poglejte, konec koncev bomo zadevo krili iz proračuna; ali bi kadrom bila dana izredna odpoved na Factor banki in Probanki ali bo pa sedaj kasneje. Sami ste nekako priznali, ampak temu ne verjamem čisto tako, da naj bi potem odpravnine za to znašale približno 5 milijonov evrov, kot je razlika med stroški dela, ki jih je imela DUTB v letu 2015, in planiranimi stroški za leto 2016. Torej tu gre še za dodatnih 5 milijonov evrov. Niste odgovorili glede predčasnega odpoklica s strani Factor banke. V izjavi za javnost, ki je bila uradna s strani Banke Slovenije in pa takratne Vlade Republike Slovenije, je bilo eksplicitno rečeno, da bodo vsi depoziti izplačani do dospetja. Gre tukaj za obrestno mero, ki jo je ponujala Factor banka, ki je bila vsaj eno odstotno točno nad depoziti, ki so jih takrat ponujale konkurenčne banke. In nisem dobil predvsem odgovora: Ali je šlo res za predčasni odpoklic in ali so pri tem nastali dodatni stroški, ali so stranke, ki so imele sklenjene te depozite, bile upravičene do določene škode? Kajti, gre pa za obligacijsko razmerje in če se nekaj predčasno odplača z voljo samo ene stranke, lahko pride do težav. Niste odgovorili tudi na vprašanje v zvezi z predsednikom izredne uprave Factor banke gospoda Šusterja: Ali je bil upravičen še do kakšnih dodatnih prihodkov? Oziroma: Ali je bilo njegovo delo pogodbeno obvezano na eno izmed pravnih oseb in da vsi njegovi prihodki iz naslova opravljanja svojega dela kot predsednik uprave niso razvidni iz poslovnih izidov Factor banke? Ob koncu lahko rečemo zgolj samo to, da po eni strani ste priznali, da bo treba na nek način zaradi pripojitve Factor banke in Probanke seči ponovno v davkoplačevalske žepe in dokapitalizirali DUTB. Niste želeli operirati zdaj s številko, ki bi bila temu potrebna in spoštovani državni sekretar, poglejte, pričakujem, da bo ali Ministrstvo za finance, ali DUTB, ali Vlada tako parlament kot širšo javnost v Sloveniji seznanila, kakšne bodo finančne posledice za davkoplačevalce zaradi pripojitve Factor banke in Probanke k DUTB. Glede na to, da je jutri še seja Odbora za finance in monetarno politiko, kjer bomo obravnavali tako letno poročilo Banke Slovenije kot letno poročilo DUTB za leto 2015, pa pričakujem, spoštovani državni sekretar, da bodo pa jutri dani odgovori na nekaj vprašanj, na katere danes odgovorov ni bilo. Ob zaključku je kar velika senca dvoma nastala pri vsej tej sanaciji bančnega sistema v Sloveniji, zadnja sanacija več kot 5 milijard evrov. V Slovenski demokratski stranki se upravičeno sprašujemo, ali je ta številka dokončna glede na razprave in glede na informacije, ki curljajo po medijih po kapljicah, lahko zagotovo trdimo, da ta številka ni dokončna. Predvsem pa verjetno bo ena izmed ključnih vprašanj tudi, ko bo znana odločitev Ustavnega sodišča v zvezi z izbrisom tako imenovanih podrejenih obveznic in delničarjev. Prepričan sem, tudi če je bilo s strani Desusa rečeno, da pričakujejo, da takšnih tem v parlamentu ne bo več, sem prepričan, da bo še precej sklicev nujnih in izrednih sej na temo bančništva, kajti dejstvo je, da slovenski bančni sistem, vsaj po moje, še vedno ni saniran do te mere, kot bi moral biti. Bančni sistem v Sloveniji še vedno ne deluje po sistemu, kot bi lahko, oziroma da večina tistih slovenskih podjetij, ki je dobrostoječih, ki so orientirani na izvoz, se verjetno odloča za komercialne banke v tujini zaradi bistveno boljših pogojev. Zakaj pa te seje v zvezi z bančništvom v Državnem zboru, verjetno, bodo še potrebne? Prepričan sem, da bodo. Kot prvo zaradi tega, ker se za banke uporablja davkoplačevalski denar; kot drugo pa, ker ste, spoštovani državni sekretar, verjetno z večino največjih bank v danem trenutku v Sloveniji, glede na to, da je Republika Slovenija 100-odstotni lastnik bank, odgovorni kot Vlada Republike Slovenije, da ste kot 100-odstotni lastnik DUTB odgovorni za poslovanje te družbe in, spoštovani državni sekretar, zato tudi, ker je Republika Slovenija 100-odstotni lastnik Slovenskega državnega holdinga in ste vi odgovorni za upravljanje z državnim premoženjem.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, ki smo ga porabili, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Prijavita se tudi predlagatelj in predstavnik Vlade. [[Ne.]] Hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. Odločanje o predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 25. točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA – NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O IZBIRI REVIZORSKE DRUŽBE ZA REVIDIRANJE RAČUNOVODSKIH IZKAZOV RAČUNSKEGA SODIŠČA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2015. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Komisija za nadzor javnih financ. Dajem besedo predstavniku komisije mag. Andreju Širclju za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, kolegi in kolegice! Komisija za nadzor javnih financ je na svoji redni seji 11. maja 2016 ob obravnavi točke dnevnega reda Oblikovanje predloga sklepa za izbiro revizijske družbe za revidiranje računovodskih izkazov Računskega sodišča Republike Slovenije za leto 2015 sprejela sklep, da na podlagi drugega odstavka 31. člena Zakona o Računskem sodišču in 112. člena Poslovnika Državnega zbora predlaga v obravnavo Državnemu zboru točko Predlog sklepa o izbiri revizorske družbe za revidiranje računovodskih izkazov Računskega sodišča Republike Slovenije za leto 2015. Sklep se glasi, da se za revidiranje računovodskih izkazov Računskega sodišča Republike Slovenije za leto 2015 izbere revizijska družba Resni, revizija in svetovanje, d. o. o., Parmova ulica 45, Ljubljana. V skladu z drugim odstavkom 31. člena Zakona o Računskem sodišču je delovno telo Državnega zbora, pristojno za nadzor proračuna in drugih javnih financ, pristojno za to, da predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa o tem, kdo bo revidiral računovodske izraze Računskega sodišča. Na seji 17. marca 2016 je Komisija za nadzor javnih financ sprejela sklep, s katerim je generalno sekretarko zadolžila, da opravi vse potrebne postopke po Zakonu o javnih naročilih za izbiro revizijske družbe. Generalna sekretarka Državnega zbora je komisiji 18. aprila 2016 posredovala dopis, s katerim je v nadaljnji postopek poslala pet ponudb, ki so prispele na povabilo za oddajo javnega naročila. V povabilu za oddajo ponudb je bilo določeno, da je edino merilo za izbiro najugodnejšega ponudnika najnižja cena. Iz zapisnika je razvidno, da je najbolj ugodna ponudba tista, ki jo je poslala družba Resni, revizija in svetovanje, d. o. o. Zato je Komisija za nadzor javnih financ sklenila predlagati Državnemu zboru, da za revizijo računovodskih izkazov Računskega sodišča izbere to revizijsko družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani poslanke, poslanci, ostali prisotni! Pred seboj imamo predlog sklepa, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli. Računsko sodišče Republike Slovenije je najvišji organ nadzora državnega proračuna in celotne javne porabe v Republiki Slovenije. Njegovo poslanstvo je, da pravočasno in objektivno obvešča javnost o pomembnih odkritjih revizij poslovanja državnih organov in drugih uporabnikov javnih sredstev ter svetuje, kako naj državni organi in drugi uporabniki javnih sredstev izboljšajo svoje finančno poslovanje. Seveda pa mora biti tudi poslovanje Računskega sodišča podvrženo nadzoru. Zakon o Računskem sodišču v 31. členu določa, da računovodske izkaze Računskega sodišča revidira revizijska gospodarska družba, ki jo izbere Državni zbor na podlagi predloga delovnega telesa, ki je pristojno za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Ker sredstva za delo Računskega sodišča na predlog Računskega sodišča določi Državni zbor in so sestavni del državnega proračuna, sodišče po opravljeni reviziji Državnemu zboru predloži poročilo izbrane revizije gospodarske družbe. Komisija za nadzor javnih financ je v skladu z ustaljenim postopkom na 27. seji dne 27. marca 2016 sprejela sklep, s katerim je pozvala generalno sekretarko Državnega zbora, da opravi vse potrebne postopke po predpisih o javnih naročilih za izbiro revizorske gospodarske družbe. Generalna sekretarka je komisiji 18. aprila posredovala ponudbe in zapisnik o pregledu ponudb za revizijo. Iz dopisa, ki ga je komisiji posredovala generalna sekretarka, je razvidno, da je bilo merilo za izbor najugodnejše ponudbe najnižja cena, seveda ob upoštevanju drugih pogojev. Izmed petih ponudb, ki so prispele na povabilo za oddajo javnega naročila, se je kot najugodnejša izkazala ponudba družbe Resni, revizija in svetovanje, d. o. o. V Poslanski skupini Desus zaupamo v pravilnost izpeljanega postopka in verjamemo, da je bil izbran najprimernejši ponudnik, zato bomo predlog sklepa soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Odločanje o predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 27. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Tomažu Gantarju za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na 13. seji 31. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V poslovniškem roku sta bila k predlogu zakona vložena amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. in 2. členu. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagateljev podal gospod Jernej Vrtovec. Poudaril je, da se s spremembami in dopolnitvami zakona predlaga rešitev glede odškodninske odgovornosti delodajalca, ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi nespoštovanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Odškodninska odgovornost delodajalca naj bi bila sprejemljiva, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko pa je vzrok za poškodbo na strani delavca ali v primerih lahke malomarnosti, pa ne. Odškodninska odgovornost delodajalca je problematična takrat, ko posluje kot samostojni podjetnik, kot posameznik, ker v teh primerih odgovarja za nastale obveznosti z naslova poslovanja z vsem svojim osebnim premoženjem. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavila državna sekretarka Ministrstva za zdravje Nina Pirnat. Poudarila je, da Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira, ter podrobneje predstavila vsebinske premisleke v zvezi s predlaganimi spremembami in dopolnitvami. Mnenje Državnega sveta Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predstavil državni svetnik mag. Peter Požun. Poudaril je, da komisija predloga zakona ne podpira. Odbor je prejel pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe. Stališče do predloga zakona sta v nadaljevanju podala tudi predstavnika Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije in Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki predloga zakona ne podpirata. V razpravi je bilo izpostavljeno, da so slovenski delavci zelo obremenjeni, da prihaja do delovnih nezgod tudi zaradi nespoštovanja predpisov o varnosti in zdravju pri delu, ker želijo delodajalci služiti na plečih delavcev. Delodajalce, ki slabo delajo in ne spoštujejo predpisov, bi bilo treba še bolj kontrolirati in omejiti delo in zaposlovanje na črno. Po opravljeni razpravi je odbor na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika sprejel naslednji sklep s sedmimi glasovi za in šestimi proti: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona mag. Mateju Toninu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Dober dan, kolegice poslanke in poslanci! Pred nami je ponovno obravnava Predloga zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katero želimo na bolj življenjski in sprejemljiv način urediti regresne zahteve v primeru poškodb pri delu. Naj poudarim, da s predlogom zakona v ničemer in nikakor ne zmanjšujemo varnosti delavcev na delovnem mestu, kot tudi ne spreminjamo določb glede varnosti pri delu. Delodajalci morajo ne glede na ta zakon izvesti vse ukrepe, ki jih zahteva zakonodaja v zvezi z varnostjo pri delu. V Novi Sloveniji predlagamo, da se v primeru majhne malomarnosti delodajalca regresni zahtevek povrne iz sredstev, ki ga delodajalci Zavodu za zdravstveno zavarovanje že plačujejo v višini 0,53 % plače in kamor se letno nabere skoraj 80 milijonov evrov s strani delodajalcev. Sedaj se namreč ta sredstva ne porabijo namensko, ampak se v zdravstveni blagajni porazgubijo za karkoli. Torej, v NSi predlagamo, da zdravstvena zavarovalnica iz teh sredstev, ki jih plačajo podjetniki, krije stroške v primeru poškodb zaradi manjše malomarnosti. Če bi šlo za večjo malomarnost, bi to škodo povrnil neposredno delodajalec, in sicer do višine 20-kratnika minimalne pokojninske osnove, kar približno čez palec znese okoli 15 tisoč evrov. Ko pa bi šlo za naklep ali namerno povzročitev poškodbe, potem delodajalec povrne vse stroške zdravljenja, četudi bi zaradi tega moral zapreti podjetje oziroma prenehal opravljati dejavnost. Danes, po zdaj praktično veljavni ureditvi, so ti zahtevki lahko nesorazmerno visoki brez kakršnihkoli omejitev. Na podlagi trenutno veljavne zakonodaje namreč v Sloveniji ni mogoče zavarovati odgovornosti delodajalca za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, kot je to mogoče v primeru avtomobilskega zavarovanja pri povzročiteljih prometnih nesreč. V Sloveniji ne moremo pri nobeni zavarovalnici zavarovati regresne odgovornosti, to pa lahko na primer storijo obrtniki in podjetniki v sosednji Avstriji in Nemčiji. Konkretno to pomeni, da prav zaradi te možnosti, ki jo imajo, lahko dobijo tudi boljše poslovno okolje. Samostojni podjetniki so izmed delodajalcev najranljivejša skupina, ki odgovarjajo s svojim osebnim premoženjem tudi za primer male malomarnosti. V Novi Sloveniji smo se zato odločili, da bomo prisluhnili tistim delodajalcem, malim obrtnikom in podjetnikom, ki jim zaradi tovrstnih zahtevkov za povračilo stroškov zdravljena s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje grozi propad, in sicer imate male obrtnike, espejevce, ki Zavod za zdravstveno zavarovanje od njih zahteva tudi 70 tisoč evrov, in več in država bi se ob tem morala zavedati tudi potencialne izgube delovnih mest. Če takšen podjetnik zapre svojo dejavnost, se izgubijo delovna mesta, s tem pa tudi vsa prihodnja vplačila v zdravstveno blagajno in s tem je škoda kar dvakratna. Skladno s slovensko zakonodajo ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pravico zahtevati povračilo v znesku škode, če je poškodba, bolezen ali smrt delavca nastala, ker niso bili izvedeni ustrezni ukrepi za varstvo in primarno delovno okolje. Seveda s tem ni nobenih težav, da ne bo pomote. Povsod pa obstajajo neke meje, meje je treba postaviti tudi zato, da je to odgovornost mogoče zavarovati. S spremembo zakonodaje, ki jo predlagamo, ne želimo dajati nobene potuhe in spregleda od zahtevanih predpisov za varnost in zdravje pri delu, ampak zgolj na primeren način porazdeliti finančno odgovornost za varnost in zdravje pri delu. Vsak udeleženec mora prevzeti svoj del odgovornosti. Namen sprememb, ki jih predlagamo, ni v zmanjšanju pomena varnosti ali zdravja pri delu, kot tudi ne zmanjševanje standardov odgovornosti delodajalca, pač pa v pravičnejši razdelitvi bremena med vsemi vpletenimi. Še enkrat ponavljam, naš predlog zakona je jasno povedal, da se lahko stroški zdravljenja od podjetnika povrnejo. Če gre za manjšo malomarnost, se povrnejo iz denarja, ki se zbira že tako ali tako pri plačah, 0,53 % pri vsaki plači. Drugič, če gre za večjo malomarnost, je to breme 15 tisoč evrov, ki jih lahko naložimo podjetniku, če pa gre za naklep, pa je strošek v celoti. To se nam zdi edino smiselna in pravična ureditev.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade gospe Nini Pirnat, državni sekretarki Ministrstva za zdravje.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada v celoti nasprotuje Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim se spreminja temeljni princip odškodninskega prava, naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona po našem mnenju prav tako nasprotuje temeljnim načelom Zakona o varnosti in zdravju pri delu, posega pa tudi v temeljne obveznosti Zakona o delovnih razmerjih. Mnenje na kratko povzema: Veljavna ureditev temelji na temeljnem načelu odškodninskega prava, naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona pa omenjenemu načelu ne sledi, saj predlaga ureditev, da bi imel Zavod za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije pravico od delodajalca zahtevati povzročeno škodo le takrat, ko je bila bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe posledica tega, ker je delodajalec namenoma ali iz hude malomarnosti opustil izvajanje ukrepov za varnost ali zdravje pri delu. Nadalje predlog zakona še dodatno omeji odgovornost delodajalca, ko predlaga omejitev višine povrnitve povzročene škode v primeru hude malomarnosti na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Odškodninska odgovornost ima civilnopravni značaj, zato njen namen ni kaznovanje odgovorne osebe, pač pa vzpostavitev tistega stanja, ki je bilo pred nastankom škode. Primarna funkcija odškodninskega prava je torej odprava nepravičnega položaja, v katerem se je znašel oškodovanec, to je torej v odpravi njegovega prikrajšanja – škode. Gre za tako imenovano izravnalno reparacijsko funkcijo odškodninskega prava, predlog zakona pa omenjena načela odškodninske odgovornosti zasleduje le delno. Temeljna načela odgovornosti delodajalcev pri zagotavljanju varnosti in zdravja pri delu so opredeljena v določbi 5. člena Direktive Sveta z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu. Skladno z navedeno določbo direktive mora delodajalec v vseh pogledih zagotoviti varnost in zdravje delavcev v zvezi z delom. Izključitev delodajalčeve odgovornosti za zagotovitev varnega in zdravega dela je skladno z direktivo mogoča le zaradi nenavadnih in nepredvidljivih okoliščin, ki niso pod nadzorom delodajalca, ali zaradi izjemnih dogodkov. Opustitev predpisanih ukrepov zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu pa ne sodi med okoliščine, ki bi dopuščale takšno izključitev odgovornosti delodajalcev. Predlagatelj nadalje predlaga, da bi se lahka malomarnost delodajalca krila iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor poseben prispevek za poškodbe pri delu in poklicne bolezni vplačujejo delodajalci. Glede omenjenega je treba izpostaviti 89. člen Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki določa, da se v primerih iz 86. in 87. člena šteje, da je ZZZS imel škodo ne glede na to, da so nevarnosti zajete pri zdravstvenem zavarovanju. Prispevek, ki ga delodajalci plačajo Zavodu za zdravstveno zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni delavca, plačujejo zato, ker je pri izvajanju dejavnosti, torej delu, večja verjetnost za nastanek poškodb kot pri tistih, ki ne delajo. Predlog zakona ima poleg učinka na gospodarstvo in socialo tudi finančne učinke, saj so sredstva, ki jih ZZZS zbira iz naslova pobranih prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje, sicer samostojna sredstva, ločena od državnega proračuna, vendar so še vedno javnofinančna sredstva, ki so namenjena zagotavljanju prebivalstva z zdravstveno oskrbo. Izpad teh sredstev na račun nižje odgovornosti delodajalcev bi imel vpliv na zdravstveno blagajno kot javnofinančna sredstva, na ta način pa bi bilo tudi manj denarja za zdravstvo. Glede na vse našteto ponovno poudarjamo, da ne podpiramo predloga zakona, saj predlog zakona nasprotuje tako pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, pravilom varstva in zdravja pri delu ter obveznostim delodajalca, ki izhajajo iz delovnega razmerja.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Zakaj je torej Nova Slovenija pripravila novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju? Namreč, iz preprostega razloga, ker želimo na pravičnejši način urediti regresne zahtevke, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v primeru poškodbe pri delu ali poklicne bolezni uveljavlja od delodajalca. Po drugi strani pa z ničemer, poudarjamo, z ničemer ne poslabšujemo varnosti delavcev ali zmanjšujemo odgovornosti delodajalcev. Regresne zahtevke oziroma zahtevke za povračilo škode, nastale zaradi nezgode pri delu ali poklicne bolezni, lahko proti osebam, odgovornim za povzročeno škodo, v skladu s slovensko zakonodajo vlagata tako Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije kot tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Obligacijski zakonik Republike Slovenije odškodninsko odgovornost opredeljuje kot obveznost posameznika, da poravna škodo, za nastanek katere je odgovoren in ki nastane le, če so izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, nedopustno ravnanje, drugič, škoda, vzročna zveza in odgovornost. Odškodninska odgovornost je za področje zdravstvenega zavarovanja natančneje urejena v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. ZZZS ima od delodajalca pravico zahtevati povračilo škode, torej izplačanih zneskov, če je poškodba, bolezen ali smrt za delavca posledica tega, da delodajalec ni izvedel ustreznih ukrepov za varno delovno okolje in varnost oseb. Predlog Nove Slovenije torej ureja odškodninske zahtevke delodajalcev na način, da so ti odgovorni za poškodbo pri delu in poklicno bolezen samo v primeru velike malomarnosti, medtem ko v drugih primerih stroške povrne Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kamor delodajalci vplačujejo prispevke. Namen tovrstne ureditve varnega in predvsem tudi zdravega dela je preprečevanje poškodb pri delu in poklicnih bolezni ter zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki se poškodujejo pri delu ali zbolijo za poklicno bolezen, hkrati v predvidljivem pravnem in poslovnem okolju, ki ne ogrozi obstoja povzročitelja škode. Krščanskim demokratom se zdi sedanja zakonodaja nepravična predvsem do malega delodajalca, ki odgovarja neomejeno. Se pravi, samostojni podjetniki celo s svojim osebnim premoženjem, četudi je do škodnega dohodka z visoko materialno škodo prišlo zaradi kakšnega malega spregleda obveznosti, ki mu je moč očitati le malo malomarnost, in lahko prihaja do celovrstnih tudi družinskih tragedij. Odškodninski prispevki torej lahko ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev, predvsem ekonomsko šibkejših, malih in srednje velikih podjetij. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev namreč sploh ne ponujajo. ZZZS je tako v letu 2013 iz naslova regresnih zahtevkov obeležil priliv v višini 1 milijon 213 tisoč evrov, v letu 2014 že 1 milijon 456 tisoč evrov in v letu 2015 1 milijon 167 tisoč evrov. Ključno pa je tudi vprašanje, zakaj tudi zavarovalnice ne želijo vstopati na ta trg. Zakaj za njih to ni zanimivo – namreč zato, ker je ta neomejenost navzgor v bistvu neomejena in zavarovalnice ne želijo prevzeti tega tako velikega tveganja. V Novi Sloveniji predlagamo, da je odgovornost na strani delodajalca samo v primeru, da je poklicna bolezen, poškodba na delu ali smrt nastala zaradi velike malomarnosti delodajalca ali namerno, medtem ko se v primeru male malomarnosti regresni zahtevek ne uveljavlja, saj vsi delodajalci vplačujejo prispevek v višini 0,53 % za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni pri obveznem zdravstvenem zavarovanju. Ti prihodki se v bistvu uporabljajo za financiranje vseh zdravstvenih programov ne pa izključno tega, kar je eden izmed, kar je ena izmed velikih pomanjkljivosti. Odgovornost delodajalcev za povrnitev škode po predlogu novele zakona je limitirana na 20-kratnik, če je škodni dogodek posledica velike malomarnosti, in neomejena, če gre za namenoma povzročeno škodo. Smisel omejitve je torej prav v tem, da se v posameznih primerih ne ogrozi obstoj povzročitelja škode, predvsem malih in srednje velikih delodajalcev, saj v bistvu ne omogoča njihovega stabilnega in predvidljivega poslovanja. Menimo, da tak predlog, ki ga predlaga Nova Slovenija, pomeni pravičnejšo porazdelitev bremen med vsemi deležniki, zato si zakon zasluži podporo.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani, predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je v državnozborsko obravnavo vložila Poslanska skupina NSi, in sicer že drugič, kljub temu da se je že v prvi obravnavi predloga in pozneje na matičnem delovnem telesu izkazalo, da kljub dobremu namenu ne predstavlja najbolj optimalne in primerne rešitve zadevnega področja. Predlagatelj z novelo skuša urediti področje odškodninskih zahtevkov delodajalcev v primerih poškodbe pri delu. Gre za zahtevek za povrnitev stroškov zdravljenja, ki ga Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenija lahko zahteva od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja pri zaposlenemu. Pri raznih oblikah poškodbe pri delu ali poklicne bolezni je običajno odgovoren delodajalec, ki v skladu z obligacijskim in odškodninskim pravom prevzema tudi odškodninsko odgovornost. Pri tem seveda ne gre za avtomatizem v smislu, da to pomeni tudi, da je delodajalec kriv za vsako nastalo škodo. Ker pa pri plačilu teh regresnih zahtevkov ni določene zgornje meje za odškodnine in je pogosto v procesu ugotavljanja odgovornega zelo težko razlikovati med tem, ali je neka škoda nastala iz malomarnosti ali zaradi naključja, delodajalci opozarjajo na sivo polje v sistemu delovnopravne zakonodaje, ki ga je treba primerno urediti. Ministrstvo za zdravje se je tekom obravnave te novele že zavezalo k pripravi spremembe zakonodaje na področju odškodninskih zahtevkov. V normativnem delovnem programu Vlade Republike Slovenije za leto 2016 je namreč predvidena novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki predvideva podrobnejšo ureditev te problematike še v letošnjem letu. Menimo namreč, da mora delodajalec vsekakor ravnati v skladu z veljavno zakonodajo s področja varstva pri delu in brezpogojno postoriti vse, kar je v njegovi moči, za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu. Če ima delodajalec z vidika varnosti pri delu urejene vse ukrepe, kot je na primer izjava o varnosti z oceno tveganja urejene, urejeni predhodni zdravstveni pregledi zaposlenih, če imajo delavci opravljen izpit iz varstva pri delu, če jih delodajalec sproti izobražuje, daje navodila glede ukrepov za zagotavljanje varstva pri delu in podobno, pa je treba upoštevati tudi, da je do neke nesreče lahko prišlo po naključju ali pa je zanjo odgovoren celo delavec sam. Čeprav je teh primerov hude malomarnosti relativno malo delodajalci opozarjajo, da je v primeru regresnih zahtevkov povračilo stroškov lahko tako visoko, da lahko ogrozi preživetje podjetja, kar velja predvsem za manjše gospodarske subjekte. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da si področje urejanja odškodninskih zahtevkov v primeru odgovornosti delodajalca zasluži iskanje rešitev v okviru obstoječe zakonodaje, žal pa predlog, ki ga obravnavamo danes, ni primerno zastavljen in ga v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Našo odločitev smo v predhodnih obravnavah že večkrat utemeljili. Izhajamo iz mnenja Vlade in mnenja Zakonodajne-pravne službe, ki opozarja, da je predlog v nasprotju s temeljnim načelom odškodninskega prava, ki pravi, da mora povzročitelj povrniti škodo v povzročeni višini in na način, da vzpostavi prejšnje stanje. Prav tako predlog ogroža zaščito šibkejše stranke v razmerju delodajalec–delavec, kjer ima delodajalec že po veljavni zakonodaji številne obveznosti za zagotovitev varnega in zdravega dela. Navsezadnje pa se je treba zavedati tudi, da bi sprejem takšne rešitve v nasprotju z oceno predlagatelja imel znatne očitke na javnofinančna sredstva, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zbira iz tega naslova. Izpad teh sredstev iz zdravstvene blagajne bi pomenil manj denarja za zdravstvo, s čimer bi bili posredno oškodovani vsi državljani. Za primere, ki pa nakazujejo, da se to dogaja neupravičeno, pa je treba v doglednem času poiskati rešitev, ki bo pravilna za vse, tako za delavce kot tudi za delodajalce in vse uporabnike blagajne zdravstvenega varstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni še enkrat. Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju določa, da lahko Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije uveljavlja odškodninske zahteve v primeru poškodbe pri delu, seveda od tistega, ki je namenoma ali pa iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja zavarovane osebe. Se pravi, od delodajalcev v primeru, ko je bolezen, poškodba ali pa smrt zavarovane osebe nastala kot posledica, ker niso bili izvedeni ustrezni ukrepi, ki jih predpisuje zakon za varnost ljudi. Zakon še posebej izpostavlja odgovornost delodajalcev v primeru, če delodajalec ne posreduje resničnih podatkov oziroma če namerno krši zakonodajo. No, določbe tega zakona pa se nanašajo tudi na odgovornost delavca v primeru storjenega kaznivega dejanja. Glede na obstoječo zakonodajo lahko takšni odškodninski zahtevki seveda ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev. Tukaj gre predvsem za ekonomsko šibkejše delodajalce, se pravi za mala in pa srednje velika podjetja, ker le-ti ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev te zavarovalnice namreč ne ponujajo. Zaradi navedenega se s spremembami in dopolnitvami zakona predlaga odškodninska odgovornost delodajalca le v primeru, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti. V primeru, ko je pa vzrok za poškodbo na strani delavca ali pa v primerih lažje malomarnosti, pa delodajalec ne nosi svoje odgovornosti. S predlagano rešitvijo bi se torej izključila odgovornost delodajalcev v primeru njegove lažje malomarnosti in omejila odgovornost, ko je škoda povzročena zaradi malomarnosti delavca. Delodajalec bi po tem predlogu torej odgovarjal, če škodo povzroči namenoma ali pa če gre za hudo malomarnost, lahka malomarnost pa bi šla v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor poseben prispevek za poškodbe pri delu in poklicne bolezni vplačujejo delavci. Res je, da mora delodajalec v vseh pogledih zagotoviti varnost zdravja delavcev v zvezi z delom, ampak znano je dejstvo, da se delodajalec in pa delavec pri delu srečujeta tudi z nepredvidljivimi okoliščinami, ki pa niso pod nadzorom delodajalcev in delavcev. Včasih se takšnim dogodkom tudi ni mogoče izogniti. Napačna ravnanja se največkrat zgodijo zaradi nevednosti oziroma v vse preveč primerih zaradi preobremenjenosti delavcev in nikakor ne nalašč. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo predlog sprememb zakona podprli že v mesecu aprilu in navedeni predlog za spremembo zakona bomo podprli tudi danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala lepa. Predlagatelj novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je po zavrnitvi predloga novele po opravljeni splošni razpravi ob prvi obravnavi na seji Državnega zbora vložil identično besedilo predloga zakona. Tudi Vlada Republike Slovenije je poslala enako mnenje, v katerem predlogu zakona nasprotuje in tudi v naši poslanski skupini še vedno ocenjujemo, da predlog Nove Slovenije v veliki meri odvezuje delodajalce za odgovornost ob nastanku poškodbe, bolezni ali smrti delavca oziroma zavarovanca. To za našo poslansko skupino ostaja nesprejemljivo. V Desusu se zavzemamo za jasno opredeljeno odgovornost delodajalca, ki mora vlagati v zdravje svojih zaposlenih z doslednim zagotavljanjem varstva pri delu in zagotavljanjem ugodnih delovnih pogojev, kar navsezadnje vodi k večjemu zadovoljstvu na delovnem mestu, manjši obolevnosti, manjšemu številu poškodb na delu, zmanjševanju bolniškega staleža in tudi k večji produktivnosti. Predlog, ki je pred nami, pa gre ravno v nasprotni smeri, kot je zagovarjamo v naši poslanski skupini in stranki. V predlogu novele sicer lahko zasledimo, da bi bil delodajalec dolžan plačila povzročene škode v katerikoli nastali obliki samo v primerih, kadar je le-ta nastala zaradi velike malomarnosti delodajalca ali pa kadar jo je povzročil namenoma. Na tem mestu se nam še vedno postavlja vprašanje, kako delodajalcu dokazati, da je šlo na primer za veliko in ne za manjšo malomarnost ali pa da jo je povzročil namenoma. Ob tem moram omeniti prakso, ki vse prepogosto kaže, da se za nesreče na delovnem mestu po navadi okrivi delavca. Redki so primeri, ko se delodajalcu dokaže odgovornost za nastalo nesrečo. V Poslanski skupini Desus nas čudi pristop predlagatelja k temu zakonu. Že v prvi obravnavi smo menili, da predlagatelj s tem predlogom očitno ščiti močnejšo stan, torej delodajalca, za ceno varnosti delavca, ki je v odnosu z delodajalcem praviloma šibkejši in v podrejenem položaju. Pričakovali smo, da je predlagatelj novele resno vzel naše razloge in pomisleke ob obravnavi identičnega besedila in mogoče spremenil vsaj nekaj določb v predlogu novele. Zato smo bili resnično razočarani nad odnosom predlagatelja do te vsebine, ki je za nas izjemno pomembna. Ker smo v Poslanski skupini Desus še vedno mnenja, da predlog novele zakona postavlja ekonomske interese delodajalcev visoko nad zagotavljanjem varstva in zdravja delavcev, bomo podprli sklep, sprejet na matičnem delovnem telesu, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš [[...]]Oprostite, mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Na mizi imamo ponovno zakon, ki se dotika regresnih zahtevkov. Tako kot pri zadnjem v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi tokrat ne bomo podprli tega predloga zakona iz popolnoma enakih razlogov, kot smo jih podali že pred nekaj meseci v stališču k takratnem predlogu novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Pa ponovimo, za kaj gre. S predlogom se sledi predlogu Obrtn-podjetniške zbornice, da se enostransko, mimo dogovorov na novo uredi in spremeni področje odškodninskih zahtevkov na način, da se omeji odškodninska odgovornost delodajalcev. Ti se preko svojih združenj in zbornic zavzema za spremembo pravil, po katerih se izterjuje škoda, nastala namenoma, iz velike malomarnosti ali zaradi neizvedenih ali pomanjkljivo izvedenih predpisanih ukrepov za varnost ljudi. Delodajalci na eni strani izpostavljajo manko zgornje meje za odškodnine in tudi, da ni nobenega razlikovanja med tem, ali je neka škoda nastala zaradi malomarnosti ali naključja, kar po njihovem pomeni, da so lahko veliko breme, še posebej za mala podjetja in obrtnike. Na drugi strani pa smo soočeni z argumentom nasprotne strani, ki pravi, da če bi omejili višino regresnih zahtevkov, bi ta škoda, ki jo je povzročil delodajalec s svojim neustreznim ravnanjem in bi presegla določen limit, bremenila zdravstveno blagajno in s tem solidarnostno vse plačnike prispevkov, torej tudi tiste delodajalce, ki dosledno in zgledno izvajajo vse ukrepe varnosti in zdravja pri delu. Delodajalci opozarjajo, da ti zahtevki lahko ogrozijo njihovo poslovanje in terjajo, da bi odgovornost pri poškodbah na delu morali deliti tako delodajalci kot tudi zaposleni. Zdravstvena zavarovalnica namreč odgovornosti zaposlenih zaradi poškodbe na delu, delovnem mestu ne preverja, delavčevo krivdo pa lahko delodajalci dokazujejo v sodnem postopku. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja posameznega regresnega zahtevka zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh ne ponujajo. Druga stran pa glede te vsebine izpostavlja, da gre za povračilo sredstev, ki so bila izplačana zaradi krivde nekoga drugega v primeru poškodb na delu od delodajalca, ki je kršil ali opustil ukrepe za zagotavljanje varnega dela delavcev, pri čemer dodaja, da regresni zahtevki na nek način celo silijo delodajalce, da skrbijo za delovno okolje in zaščito delavcev pred nevarnostmi. Regresni zahtevek se izda namreč po nastali delovni nesreči le takrat, kadar niso bila upoštevana pravila varstva pri delu, kadar se opusti dolžno ravnanje zaščite zaposlenega. Zakona Socialni demokrati ne zavračamo, ker prihaja iz Nove Slovenije, zakona ne bomo podprli zato, kot smo že povedali pred nekaj meseci in tokrat ponavljamo, ker je škodljiv, v nasprotju s temeljnimi načeli zaščite zaposlenega, v nasprotju s temeljnimi načeli varovanja človekovega zdravja in varnosti pri delu in pomeni nižanje obstoječih pravic. Na podlagi navedenega bomo glasovali za sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Predsedujoči, hvala za besedo. V Združeni levici smo proti predlaganemu zakonu zaradi tega, ker je protidelavsko in protisocialno naravnan. Če bi bil sprejet, bi se poslabšalo stanje na področju zdravja in varnosti pri delu, in to predvsem pri malih delodajalcih, pri katerih je tveganje največje. Odškodninska odgovornost je namreč ena od prisil za delodajalce, da izvajajo ukrepe za varnost pri delu. Ta predlog to prisilo delno odpravlja, hkrati pa jo še omejuje. Krščanski demokrati so na pobudo Obrtno-podjetniške zbornice identičen predlog vložili že na februarski seji. Medtem je bilo objavljeno tudi poročilo Inšpektorata za delo za leto 2015. Glavna inšpektorica je takole povzela stanje: "Razmere na področju varnosti in zdravja pri delu v Republiki Sloveniji v letu 2015 ocenjujemo kot neprimerne in nezadostne. Spodbudnega napredka glede zagotavljanja varnosti in zdravja delavcev na delovnih mestih na Inšpektoratu ne zasledimo. Število prijavljenih nezgod pri delu se je v letu 2015 glede na predhodno leto ponovno povečalo. Lani se je smrtno ponesrečilo 24 delavcev, kar je največ od začetka krize." Če ponovim: razmere so neprimerne, stanje se poslabšuje. Krščanski demokrati in obrtna zbornica so iz tega izpeljali sklep, da je treba zmanjšati odškodninsko odgovornost delodajalcev. V Združeni levici smo izpeljali diametralno nasproten sklep, in sicer da je treba nadzor poostriti. Že dvakrat smo ob sprejemanju proračuna predlagali, da se povečajo sredstva za delovno inšpekcijo. Število inšpektorjev se je od leta 2008 zmanjšalo s 87 na 77, pa še ti morajo nadzirati vedno več poslovnih subjektov. Če semkaj štejemo kmete, številka nanese kar na 200 tisoč poslovnih subjektov. Poleg tega smo v Predlogu zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju predlagali obvezno ustanovitev skupnega odbora poslovodstva in sveta delavcev za varnost pri delu v vseh podjetjih z več kot 50 zaposlenimi. Izrecen namen predlagateljev je zaščita malih podjetij pred odškodninsko odgovornostjo, to je nesprejemljivo, ker so prav ta podjetja najbolj nevarna za delavce. Kot rečeno, je bilo lani 24 nesreč s smrtnim izidom, od tega so se 4 nesreče zgodile v podjetjih z več kot 250 zaposlenimi, trikrat več, se pravi, 12 smrtnih nesreč pa se je zgodilo v podjetjih z manj kot 10 zaposlenimi. Zato bi bilo treba skrb za varnost pri delu najbolj povečati ravno v malih podjetjih, ne pa da se zmanjšujejo točno tam prisile za izvajanje ustreznih ukrepov. Bistveno manjši problem je, če zaradi odškodnine propade eno ali drugo mikro podjetje, kot pa da se na splošno zmanjša varnost pri delu. Znano je, da so se krščanski demokrati specializirali za neoliberalne ukrepe, kot je to na primer vstop komercialnih zavarovalnic v obvezno zdravstveno zavarovanje, ali pa radikalno zniževanje socialnih prispevkov in dohodnine, ki bi po oceni Ministrstva za finance skupaj zmanjšali javne prihodke za 1,3 milijarde evrov. V Združeni levici se atentata na javne finance skozi ideologijo finančnega kapitala in drobnega podjetništva ne gremo in jih zavračamo iz razlogov, ki jih je dobro povzel Franček Drenovec. Ga bom kar citiral: "Slovenska politična strankarska scena je personalno povsem odlepljena od velikega tehnološko naprednega sektorja. V ozadju te deformacije politike je deformacija njene volilne in kadrovske baze, ki jo povzroča deformacija ekonomske baze. Slovenske družba je postala v tranziciji družba drobne, razdrobljene, individualizirane, neintegrirane, nesocializirane, provincialne ekonomije. Ta ekonomska baza je najširše zastopano in najvplivnejše ekonomsko in socialno okolje prebivalstva današnje Slovenije." Socialisti se seveda ne uvrščamo v to skupino in ne pristajamo na njeno ideologijo, zato bomo tovrstne ideje po zniževanju varnosti pri delu odločno zavrnili. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 9 točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI KAZENSKEGA ZAKONIKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno predložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, gospa državna sekretarka, lep pozdrav vsem skupaj! Oktobra 2014 smo imeli prvič sejo v tem Državnem zboru, sejo Odbora za obrambo, zaprto sejo, kajti takrat zaradi razno raznih političnih igric še nismo imeli ustanovljene Komisije za nadzor nad varnostnimi in obveščevalnimi službami. Že takrat smo v Slovenski demokratski stranki oziroma še prej, že na sami inavguraciji predsednika Vlade sem opozoril na islamsko državo oziroma DAESH, kot so jo poimenovali v tujini. Nevarnost, ki preti vsem nam, in nevarnost, ki se je povečala v zadnjem času, recimo temu tam nekje od sredine leta 2014. Da je temu res tako, je opozoril tudi Varnostni svet Združenih narodov v eni od svojih resolucij, kjer je pozval vse države, da naj se maksimalno angažirajo pri preprečevanju odhodov svojih državljank in državljanov na bojišča islamske države v Libijo, Sirijo, Irak in širšo okolico. Ravno zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki prvič predlagali spremembo Kazenskega zakonika decembra leta 2014. Takrat je vladajoča koalicija naš predlog zavrnila. Ker ni bilo nobenih indicev, da se bo stanje izboljšalo oziroma da Vlada pripravlja svoj predlog, smo to ponovili februarja 2015. Tudi takrat je vladajoča koalicija zavrnila naš predlog in dejala, da nobene spremembe Kazenskega zakonika niso potrebne. Da imamo vsa dejanja inkriminirana, da naša policija deluje odlično. Kljub temu smo že takrat vedeli, da so se nekateri Slovenci borili na strani islamske države, da so nekateri poskušali priti nazaj, da so nekateri prišli nazaj in pa da je eden izmed njih celo umrl med bojem. Takrat smo tudi slišali, ko smo drugič to predlagali, da če že bo potrebno, bo Vlada podpisala neko zavezo, nek protokol na ravni Evropske unije in bodo sledili priporočilom, ki jih bo dala Evropska unija. In če že bodo potrebne spremembe, jih je za pričakovati nekje v jeseni leta 2015. No, ker se to ni zgodilo, zgodilo pa se je nekaj drugega. Enega od Slovencev, za katerega smo imeli dokaze s strani različnih služb, tudi mediji so te dokaze predstavili, dokazi, da je bil dol, da je bil na bojišču, da je celo prinesel orožje nazaj, pa več kot očitno niso zadostovali za slovensko policijo, pač pa je morala Roka Žavbija aretirati italijanska policija. Kljub temu da smo vse od oktobra 2014 oziroma decembra 2014, ko smo to prvič vložili, poslušali Vlado in pa vladajočo koalicijo, kako imamo vse inkriminirano, kako ni noben problem, da vse deluje odlično, se je ta terorist praktično dve leti nemoteno sprehajal po Sloveniji. Ampak kaj je bistveno? Bistveno je to, da ga niso aretirali zaradi tega, ker bi se boril na strani Islamske države, ampak so ga aretirali zaradi pripravljalnih dejanj. Dejanj, ki jih mi v svojem kazenskem zakoniku nimamo inkriminiranih. Zaradi tega ga je aretirala italijanska policija, oziroma naša na predlog Italijanov. In če bi imeli mi to inkriminirano, potem bi lahko do aretacije prišlo že s slovenskih strani, saj dokazi so bili. Bile so tudi raznorazne besede tožilstva in pa policije, da je pri nas zakonodaja na tem področju pomanjkljiva. In potem ko je prišlo do te aretacije Roka Žavbija, kateri upam, da bo kljub temu, da se na vse kriplje temu izogiba s pomočjo svoje odvetnice, vendarle izročen Republiki Italiji, smo takrat v Slovenski demokratski stranki dejali, da bomo pripravili svoj predlog. Prišlo pa je do pomembne spremembe. Minister za pravosodje Goran Klemenčič je vendarle priznal, da ni vse tako, kot je treba, in da je pričakovati vladni predlog bodisi poleti bodisi jeseni. Gospe in gospodje, ker ne želimo, da se teroristi nemoteno sprehajajo po naši državi, smo v Slovenski demokratski stranki že tretjič pripravili svoj predlog. Danes je pred vami. Če želite zaustaviti novačenje, če želite zaustaviti prosto pot naših in pa tudi tujih državljanov teroristov, bodočih teroristov čez naše ozemlje, boste ta naš predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja, dajem besedo predstavnici Vlade gospe Tini Brecelj, državni sekretarki na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besed. Lep pozdrav vsem! Skupina poslank in poslancev je, kot je bilo že povedano, predložila podobno, v določenih opis pa popolnoma enako, predlogo dopolnitev Kazenskega zakonika Državnemu zboru že v letu 2014 in letu 2015. V obeh primerih je Vlada v svojih obrazloženih mnenjih utemeljila, zakaj predloga zakonov nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Predlagatelji tokratnega predloga ponovno izhajajo iz Resolucije varnostnega sveta Združenih narodov št. 2178 iz leta 2014, ki iz vidika kazenskega materialnega prava ni dovolj konkretizirana. Ob tem ne upoštevajo dejstva, in to je posebej pomembno, da je Svet Evrope med tem sprejel, Republika Slovenija pa podpisala, dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma. Za bodočo ureditev obravnavnega področja je pomembno tudi, da je v postopku sprejemanja predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti terorizmu in o nadomestitvi okvirnega sveta sklepa o boju proti terorizmu. Predlaganemu novemu 111.a členu Kazenskega zakonika izpostavljamo le nekaj nejasnosti, ob tem pa posebej poudarjam, da predlagatelju večjo natančnost pri opredelitvi kaznivega dejanja svetuje tudi Sodni svet. Predlagatelj je v prvem odstavku predlaganega novega 111.a člena predlagal med drugim inkriminacijo nagovarjanja oziroma novačenja, pripravljanja, prevažanja in usposabljanja posameznikov ali skupine za priključitev ali sodelovanje v tuji oboroženi združbi. Ob tem predlagatelj spregleda, da v Kazenskem zakoniku v veljavnem prvem odstavku 111. člena že določamo kaznivo dejanje novačenja za terorizem. V skladu z določbami splošnega dela Kazenskega zakonika je določbo 111. člena mogoče uporabiti tudi za slovenskega državljana, ki stori to dejanje v tujini, pa tudi za tujca, ki takšno dejanje stori v tujini proti slovenskemu državljanu ali Republiki Sloveniji, pa tudi proti tujcu ali tuji državi, če se zaloti na ozemlju Republike Slovenije in se ne izroči tuji državi. Torej se vpis kaznivega dejanja v predlaganem prvem odstavku novega 111.a člena v velikem delu prekriva z določbami veljavnega Kazenskega zakonika. Prav tako je dokaj nejasna tudi določitev višine kazni. Za tako imenovana pripravljalna dejanja je namreč predlagana kazen od 2 do 10 let zapora, za temeljno obliko kaznivega dejanja, pa čeprav vemo, da so pripravljalna dejanja inkriminirana le izjemoma, torej za temeljno obliko kaznivega dejanja pa nižja od 6 mesecev do 5 let zapora. V predlaganem tretjem odstavku novega 111.a člena gre za podvajanja z veljavnimi določbami Kazenskega zakonika. V predlaganem četrtem odstavku pa ni jasna razlika med navedbama "javno poziva" ali "ščuva". Torej, v temu odstavku kar nekaj nedoslednosti. Kot sem že omenila je Slovenija podpisala dodatni protokol h konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma. Prav ta podpis nas zavezuje, da je treba v določeni meri Kazenski zakonik še uskladiti. Uskladitev bo šla v smeri kaznivega dejanja sprejemanja usposabljanja za terorizem, torej ta del je treba na novo inkriminirati, kar imamo namen storiti, pa tudi glede kaznivega dejanja potovanja v tujino z namenom terorizma, ki zajema tako namen storitve ali udeležbe pri storitvi terorističnih kaznivih dejanj kot tudi namen nudenja ali sprejemanja usposabljanja za terorizem ter kaznivo dejanje financiranja takšnih potovanj. Tudi zaradi podpisa protokola se bo Kazenski zakonik v prihodnje še nekoliko uskladil. Kot sem pa povedala, v pretežnem delu so predlogi, ki jih ima predlagatelj oziroma ki jih zajema predlagatelj, v naši zakonodaji že zajeti, že inkriminirani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Lilijana Kozlovič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Verjame, da ga ni, ki se ne sprašuje, kako ustaviti oziroma umeriti situacijo in na kakšen način, namreč v situaciji, v kateri se nahajamo, da ne preidemo v neko skrajnost, se pravi v skrajnost politika odprtih vrat, kajti vemo, da na takšen način pravzaprav ne moremo pomagati vsem, ki so pomoči potrebni, in na drugi strani, da ne preidemo skrajnost politike ukrepov in posegov v človekove pravice. Kot vidimo, je Vlada in skupaj z nami, pa naj bo z opozicijskimi kot tudi seveda koalicijskimi poslanci, seveda na podlagi vseh predlogov uspela zadržati in ohraniti to ravnovesje. Če preidem na predlog zakona, vidimo že v samem uvodu, da predlagatelj navaja, da je potrebna reforma Kazenskega zakonika, da pa je pri tem treba spoštovati evropski pravni red in pa tudi mednarodne zaveze. Istočasno v svojem uvodu sam navaja, da so v njem že opredeljene oblike terorizma in tudi kaznivo dejanje je oblikovano tako, da se nanaša na terorizem, ki je uperjen zoper Republiko Slovenijo, kot tudi mednarodni terorizem, ki ogroža druge države ali mednarodne organizacije. Pravi, da so pravno urejena tudi dejanja, ki so povezana s terorističnimi dejavnostmi. Primer Roka Žavbija, ki je bil tudi prej v stališču predlagatelja ponovno povedan, je opozicijo navdahnil s tem, da je že tretjič vložila predlog Kazenskega zakonika. V vseh treh primerih se sklicuje na Resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov in pri tem predlaga nekoliko drugačno ureditev, se pravi od primera do primera, kar govori že samo po sebi, da je že njihov predlog nekonsistenten in tudi predlagatelj sam ni siguren, kako to vprašanje pravno urediti. V Poslanski skupini stranke modernega centra poudarjamo, da ima naš Kazenski zakonik inkriminirana vse oblike, potrebne za to, da se preganja tudi tuje borce. V konkretnem primeru, ki je bil omenjen, v primeru Roka Žavbija, ni šlo za to, da policija ni imela dovolj dokazov, policija je zbrala dokaze in je zoper osebo podala kazensko ovadbo, dejstvo pa je, da je tožilstvo ugotovilo, da ni dovolj dokazov za storitev kaznivega dejanja. Glede na to, da je na območju, kjer se dogajajo ta dejanja, kjer se borijo tuji borci, izredno težko zbirati dokaze, je nekako logično, da tudi teh dokazov ni dovolj. Bolj kot samo vprašanje inkriminacije, pa je umestno vprašanje, ali imajo organi pregona dovolj učinkovita sredstva za odkrivanje, in o tem tudi govori naša policija. Prav pravica spremljanja posameznika, tudi preko svetovnega spleta, in vpogled v njegovo komunikacijo zelo moti prav predlagatelja, a aktivnosti storilcev se vse bolj selijo prav tja. Strinjamo se, da je potrebna reforma v duhu poenotenja prava Evropske unije, vendar ne na podlagi resolucije, na katero se sklicuje predlagatelj, ampak na podlagi dodatnega protokola h Konvenciji o preprečevanju terorizma. V skladu z njim je Vlada tudi pripravila predlog in ga poslala v medresorsko usklajevanje in tudi ponudila javnosti v presojo, se pravi tako strokovni kot tudi zainteresirani. In pri medresorskem usklajevanju bodo lahko organi pregona povedali, ali imajo zadostne metode in oblike za odkrivanje teh kaznivih dejanj. In čeprav nekateri člani poslanske skupine predlagateljev včasih rečejo, naj se požvižgamo na človekove pravice, naj skrbimo za varnost naše države, pa v Poslanski skupini SMC sporočamo, da je v negotovih časih edina prava garancija spoštovanje človekovih pravic, sicer nam lahko sledi – danes oni, jutri mi. Zakon ni v skladu z načelom zakonitosti v kazenskem pravu in tudi ne v skladu z 28. členom Ustave Republike Slovenije, zato ga v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav tudi v imenu Slovenske demokratske stranke! Brexit, Brexit – beseda, ki bo pojutrišnjem največkrat izgovorjena v slovenskih medijih. In tudi v Državnem zboru, ki se zdaj še vedno obnaša, kot da so vse stvari takšne, kot so bile pred 10 leti. Gospe in gospodje, Evropa se je spremenila! In čas je, da spremenite svoj pogled tudi vi, da opazite, da stvari niso več takšne kot so bile, in da se bo treba pripraviti na neko novo obliko življenja, za katero je danes zelo težko napovedati, kakšna bo, kajti velika verjetnost je, da bo Brexit uspel, zelo velika. In potem bo sledil sistem domin. Vsaj 7 držav v tem trenutku že na glas razmišlja o referendumu o izstopu iz Evropske unije. Tudi če Brexit slučajno, po nekem zelo srečnem naključju s skrajno tesnim izidom ne bo uspel, Evropa nikoli več ne bo takšna, kot je bila. In čas bi bil, da to spoznate, gospe in gospodje, in da se ne obnašate, tako kot lani, ko je tako lepo vaš kolega iz Brežic povedal, ko sva bila skupaj na televiziji, ko sem svaril, da se je treba pripraviti na problem ilegalnih migrantov, pa je rekel, ja, migrantje so bili takrat avgusta še daleč, lahko ste vi na to opozarjali, mi smo pa bili pa na dopustih. Zdaj, gospe in gospodje, ne hiteti na dopuste. Ni čas za dopust. Res ga ni, kajti iz tega, kar se je izcimilo lansko leto, ko si je en del evropskih institucij, pa žal tudi slovenska Vlada, vzel pravico, da je ilegalno proti predpisom, protiustavno spustil več stotisočglavo množico ilegalnih migrantov preko Slovenije, posledice tega bodo zdaj. To ni tako, kot seveda poskušate vi in s pomočjo svojih medijev prikazovati javnosti, ja, saj to je zdaj vse urejeno, vse je pod kontrolo. Je, vraga, nič ni pod kontrolo, posledice zdaj šele prihajajo. Prvič so Nemci začeli vračati to, kar sem ves čas svaril, posameznike v države, kjer so bili prvi popisani, ampak to je manjši del problema. Potem sledijo kvote. Takrat ko je gospod Cerar pred letom dni govoril, ja, tukaj bo v Sloveniji pripadlo po sistemu kvot 16 do 20 ljudi. A, bejžte no, bejžte no! Koliko jih imamo zdaj? Tam enih 800 že obljubljenih, Evropska komisija pa napoveduje povečanje kvot zlasti za manj obremenjene države. Pa tudi to še ni največji problem. Največji problem je to, da se Evropa drastično spreminja. Spreminja se politika Evrope in kar je najhuje, spreminja se varnost v Evropi. Evropa ni več varna skupnost. Ne posamezna država, ne skupnost kot celota. Zaradi lahkomiselnosti iz preteklosti. Tukaj pa ne govorimo več samo o minulem letu dni, ampak o daljšem obdobju, ko se je nekritično sprejemalo vse in se ni preverjalo stvari in se je pozabilo, kaj je radikalni islam, ki se je razrasel kot rak po Evropi. In danes se potem vedno znova odpira, joj, kakšno presenečenje, če je kaj narobe. Presenečenje je samo to, kako se nekateri sprenevedajo in kako so nekateri pozabili, zakaj sploh so države nastale. Države so nastale zato, da ni prostega prehoda mej, kadar se komu zljubi, ampak da je to po nekem postopku, skladno z zakoni posamezne države in ob ustreznem nadzoru in da zagotavljajo varnost in blaginjo svojim državljankam in državljanom. To je naloga države, gospe in gospodje. In točno tisto, kar je predmet današnjega predloga SDS, je zagotavljanje večje varnosti državljank in državljanov, ki jih seveda radikalni islam še kako ogroža. Na to je treba misliti pravočasno. Čemu smo bili priče v minulem obdobju, se pravi bodisi naslednji rodovi prvotnih migrantov, lahko tudi rojeni na evropskih tleh, kar je sicer po svoje zelo žalostno, po drugi strani pa tudi nekateri posamezniki, ki pač si z islamom prej sploh niso imeli izkušenj, so se radikalizirali. Ni to nastalo kar samo od sebe. To je bil rezultat dolgotrajnega procesa, ko so posamezniki agitirali, nagovarjali druge, jim omogočali določena potovanja, treninge in indoktrinacijo. Potem so po določenem obdobju ti posamezniki iznenada kot radikalizirani se šli boriti v neko tujo državo za neko teroristično organizacijo. In zdaj je ta teroristična organizacija v škripcih, velikih in še večjih bo, verjemite, ker je dobesedno tolče cel svet. In kaj se bo zgodilo? Ne računati, da bo kdo tam prevzel odgovornost, še najmanj zagotovo Turčija. Ti ljudje se bodo vrnili nazaj tako ali drugače. Nekateri so se vrnili pomešani med migrantsko množico v minulem letu, nekateri na druge načine, nekateri, verjemite, se še bodo. Takrat bo treba potegniti črto, kajti sicer bo ta rak rasel naprej, vedno nove metastaze bodo, vedno nove nevarnosti bodo za ljudi, vedno nova teroristična dejanja. Takrat ne bo nobenega, ampak tudi najmanjšega opravičila, če bo spet nekdo rekel, joj, kako smo presenečeni. Ja, dajte no, nehati s tem! Nihče ne sme biti več presenečen nad tem, kar se dogaja, in s tem se je treba odgovorno soočiti. Prvo, kar je in to je naloga zakonodajalca, je, da ustrezno spremeni zakone, da jih pripravi na nove izzive, resda je prepoved v Kazenskem zakoniku, kot se reče v pravu, ultima racio – zadnja izbira, ampak tukaj drugače pač ne gre. Če se ne poseže po teh ukrepih, potem pač ni mogoče učinkovito preprečevati nevarnosti za državljanke in državljane. In s tem se dejansko ogrožata ne samo varnost, ampak tudi blaginja ljudi. In da je takšna situacija že dolgo prisotna v Sloveniji, smo se lahko nekajkrat prepričali na sejah Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, ki jo vodim, kjer so predstavniki kriminalistične policije, direktor slovenske policije ob prisotnosti ministrice pa ob prisotnosti državnega sekretarja večkratno opozarjali, da nimajo učinkovite zakonske osnove, da bi ukrepali v primerih novačenja oziroma drugih teh pripravljalnih aktivnosti za teroristična dejanja, podobno kot je bil ravno primer Žavbi, da nimajo učinkovitega pravnega sredstva in da bi želeli da ga imamo. Mi smo predlagali neko rešitev, pač naredili smo jo po najboljši močeh, nobena ni idealna, pripravljeni smo se bili pogovarjati. Kaj je bil rezultat? Vladajoča koalicija jo je zdaj že pred letom in pol gladko zavrnila, mi bomo to uredili celovito in sploh ni potrebno, ker imamo to že itak urejeno, ko pa bo, bomo to vse skladno s predpisi uredili in tako naprej. Bežite no, bežite! In kaj se je potem zgodilo? Do danes nič, pika. In potem smo predlagali ponovno. Poskušali smo še malo izboljšati besedilo. Zgodba se je zopet ponovila, le z eno majhno razliko – takrat se je zatrjevalo, saj sploh ni tega treba, mi imamo vse to pokrito. Še enkrat smo vprašali predstavnike policije, tiste, ki so prvi, ki se morajo soočati s temi problemi. So rekli, nimamo učinkovitega pravnega sredstva, tudi če nam, recimo, Sova da podatke, ko bi mi morali ukrepati, ne morem ukrepati, v takšnem primeru ne, morajo biti nadaljnja dejanja, šele potem lahko ukrepamo. In zaradi tega smo predlagali zakon še enkrat. Ste sprejeli ponudbo, ko gre za varnost, kjer bi moral biti konsenz? Ne, še enkrat ste zavrnili celo zadevo. In ste spret rekli, ja bomo mi to vse uredili. Poglejte, to zdaj traja eno leto in pol. V temu času je Slovenija dobila precej sramotno lekcijo, da so gospoda Žavbija zahtevali Italijani, in to zaradi novačenja, zaradi pripravljalnih dejanj na terorizem. Točno tisto, o čemer ves čas govorimo in pred čemer svarimo in na kar nas je ustrezno opozarjala slovenska policija. In zdaj predlagamo zakon tretjič. Pravite, nekatere stvari niso dovolj točno precizirane in niso dorečene. Odlično, zato pa so amandmaji, gospe in gospodje. Čas bi bil da to stvar že enkrat uredimo, kajti ta način ne samo, da je sramoten, ampak je predvsem neodgovoren do slovenskih državljank in državljanov. In je neodgovoren še posebej z vidika spreminjajoče se Evrope. Ali naj še trikrat rečem Brexit, da vam bo jasno, kaj se dogaja? Evropa bo tako ali drugače počasi zdrsela na nekaj delov, ki bodo med seboj vprašanje, kako organizirani in koliko bodo dejansko sodelovali. Trenutno je zgledno sodelovanje samo znotraj Višegrajske skupine, vse ostalo pa ne zasluži niti imena organiziran kaos več, dezorganiziran kaos bi bil zdaj za povprečno evropsko ravnanje kar primeren opis. Bil sem včeraj na sestanku predsednikov nadzornih institucij, se pravi komisiji za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb in glavna poanta tam je bila, da ni ustrezne izmenjave podatkov in da za to ni dovolj učinkovitega boja proti terorizmu na evropskih tleh. Tudi na svetovni ravni je to velik problem. In kaj se da storiti za izboljšavo tega problema? Odgovor je preprost, najprej je treba pomesti pred svojim pragom. Če mi sami nimamo inkriminiranih določenih dejanj, če mi sami ne omogočamo niti policiji, ki prosi za pooblastila, da bi zaščitila ljudi, da to storimo, potem, oprostite, je nekdo, ki je pozabil, zakaj tukaj je, in je neodgovoren in bi moral takoj iti ven iz politike. In ne govoriti, da boste to že enkrat uredili. Leto in pol že to traja. V temu letu in pol je čez Slovenijo zdrvelo skoraj pol milijona ilegalcev, nekateri očitno tudi ne z dobrimi nameni. V tem času je bilo na evropskih tleh žal desetine, celo stotine mrtvih v terorističnih napadih. V tem času je bilo po poročilu Europola preprečenih oziroma storjenih, na žalost v nekaterih primerih, 211 terorističnih napadov. Se pravi, to je stvarnost, s katero se soočamo, in tukaj je treba ravnati preventivno. Treba je zadeve preprečevati že v tisti začetni fazi, ko gre za nagovarjanje, ko gre za prepričevanje, ko gre za radikalizacijo, ko gre za prevoz, za vse tiste ostale stvari, ki potem v končni fazi pripeljejo do tega, ali da nekdo postane tam bojevnik v neki teroristični organizaciji ali pa nadaljuje v imenu nje ali pa v imenu bog vedi katere ideologije s tovrstnim ravnanjem na evropskih tleh. Ni pobuda SDS ali pa ideja SDS, da to ni ustrezno urejeno. To je bilo dano s strani slovenske policije, ki je rekla za primere, kot je ravno gospod Žavbi, nimamo učinkovitega sredstva za ukrepanje, da bi vnaprej lahko preprečevali nadaljnji in negativni razvoj dogodkov, radikalizacijo, odhode v tujino, dejanja, ki potem pripeljejo do tega, da se ljudje, navajeni ubijanja, radikalizirani vrnejo nazaj in potem je samo vprašanje tega, kdaj bo tiktakajoča bomba sprožena tudi na evropskih tleh. In verjemite, da prej ali slej bo. Ni rečeno, da bo tako ravnal vsak, ampak tudi če jih bo samo en del, nihče nima pravice izpostavljati ljudi nevarnosti, ki jih to potegne za seboj. In najmanj kar je, je treba dati ustrezno orodje v roke tistih, ki so pač za to prvi poklicani in odgovorni, to so pristojne službe, v danem primeru s policijo na čelu. In točno za to danes gre. Ta zakon bomo v SDS podprli, pričakujemo pa tudi od koalicije, da bo glasovala za, če ima vsaj še minimalno odgovornost do ljudi in do same sebe. Leto in pol smo čakali. Leto in pol, v katerem se je marsikaj zelo žalostnega, tragičnega zgodilo. Leto in pol, v katerem ste dvakrat že zavrnili podobne predloge. Stvari gredo pa v svojo smer in smo negativni zgled celo za sosede, ki se bolj ali manj že javno delajo norca, da ko prideš v Slovenijo, si pa kot terorist zaščiten, kajti tukaj itak nihče nič ne more, ker nimamo niti ustrezne zakonodaje, da o vsem ostalem raje ne govorim. Tako je pa realno stanje v Sloveniji in za to ste vi odgovorni. Koalicija, ne vem zakaj ne sprejme vsaj v takem primeru, ko gre za varnost ljudi, ponujene roke opozicije. Zakon, ki smo ga predlagali, bi lahko že pred letom sprejeli, lahko bi ga ustrezno amandmirali, dodelali, perfekcionirali do potankosti, če bi to hoteli. Ampak vam je važnejši politični prestiž kot varnost in življenje ljudi. Očitno. Kajti v letu in pol se ni zgodilo nič. In ne govoriti, smo nekaj pripravili, pa bomo o tem javno razpravljali. Pa ne se hecati, no. Leto in pol, gospe in gospodje. Veste, kaj se je vse zgodilo v tem letu in pol. in to je zgolj vaša odgovornost. Tega v SDS preprosto ne moremo razumeti, zato smo še enkrat predlagali zakon in še enkrat pozivam, storimo vse, kar je možno za varnost ljudi, dajmo zakon potrditi, če je potrebno, kaj še ustrezno amandmiramo, spremenimo, in zakon lahko čim prej stopi v veljavo zato, da se taki primeri ne bi več dogajali. Kajti kdor misli, da so bili do zdaj dani primeri, vsi, se strahovito moti. Veste, da v javnosti krožita vsaj še dve imeni dveh družin, ki naj bi bile nekje na Džihadu tam v Siriji oziroma v državah Bližnjega vzhoda, in da kroži kar še nekaj imen ljudi, ki naj bi se radikalizirali. In kar je najbolj zanimivo, v zadnjem času sem dobil še nekaj informacij o tem, da se pojavljajo posamezniki, tudi v tistih službah, ker imajo dostop do orožja, ki bolj ali manj javno izpovedujejo svojo vahabitsko prepričanje. Gospe in gospodje, skrajni čas je, da se zbudite. Če vas ne zbudi nič drugega, upam da vas bo beseda, ki sem jo izgovoril na začetku – Brexit. In, srečno!
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne. Pardon, zmotil sem se. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije najprej, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani minister, sodelavec, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da takoj na začetku povem, da smo podobni noveli Kazenskega zakonika s strani istih predlagateljev obravnavali že dvakrat, prvič konec leta 2014 in potem še takoj na začetku leta 2015, in od takrat se ni bistveno spremenil ne predlog zakona ne stališče naše poslanske skupine do tega zakona. S predlagano dopolnitvijo Kazenskega zakonika naj bi se uredilo sodelovanje v tuji oboroženi združbi. Z novim členom se med drugim inkriminira potovanje v tujino z namenom izvajanja terorističnih dejanj oziroma usposabljanj za tovrstna kazniva dejanja. Kot že v prejšnjih stališčih Poslanske skupine Desus bi uvodoma rada poudarila, da je kazenskopravno področje treba spreminjati z vso skrbnostjo in v skladu z načelom zakonitosti. Predlagana novela pa žal ne sledi tem usmeritvam, določbe so namreč precej nejasne, v določenih delih pa se tudi prekrivajo s trenutno veljavno ureditvijo. Nekatere predlagane rešitve so že ustrezno urejene v veljavnem Kazenskem zakoniku, denimo kaznivo dejanje novačenja za terorizem. Na potrebo po večji natančnosti pri opredeljevanju kaznivega dejanja je v svojem mnenju glede predlagane novele opozoril tudi Sodni svet. V Poslanski skupini Desus sicer razumemo namene predlagateljev, vendar pa menimo, da kazenske in tudi nobene druge zakonodaje ne gre spreminjati na vrat na nos. Torej takoj, ko se v javnosti pojavi nek odmeven primer, potegniti iz predala predlog zakona, ga malo spremeniti oziroma dopolniti in vložiti v zakonodajni postopek. Že res, da gre za zelo všečno potezo, vendar pa v Poslanski skupini Desus ne pristajamo na tovrstna ravnanja. Dejstvo je, da je terorizem globalni problem in je treba tako v Sloveniji kot v mednarodni skupnosti storiti vse, da se tovrstna dejanja prepreči in zatre. Zato je Republika Slovenija že podpisala dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma. Še pred samo ratifikacijo protokola v Državnem zboru pa bo Vlada v zakonodajni postopek vložila tudi predlog sprememb Kazenskega zakonika, s katerimi se bo uredilo tudi področje, ki ga ureja omenjeni protokol. Ministrstvo za pravosodje je novelo Kazenskega zakonika že posredovalo v strokovno usklajevanje. V Poslanski skupini Desus podpiramo prizadevanja ministrstva, da se področje preprečevanja terorizma uredi celovito in ne z nekimi parcialnimi, na hitro spisanimi novelami. Gre za zelo občutljivo področje in z nepremišljenimi rešitvami lahko storimo tudi ogromno škode, predvsem se lahko zgodi, da se pretirano in nesorazmerno poseže v človekove pravice in temeljne svoboščine. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije zato ne bomo podprli sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Pričakujemo pa, da bo Vlada v najkrajšem možnem času vložila v zakonodajni postopek predlog novele Kazenskega zakonika ter da bo v kratkem sledila tudi ratifikacija dodatnega protokola h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma. Hvala lepa.
Zdaj pa res, besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Socialni demokrati smo tako kot vsi ostali zaskrbljeni zaradi dogodkov mednarodnih razsežnosti, povezanih z delovanjem različnih terorističnih organizacij, še posebej pa zaradi širjenja in poveličevanja idej ter z njimi tudi dejanj, ki jih te organizacije pa tudi posamezniki izvajajo v številnih regijah po svetu, vedno bolj in vedno bližje tudi nam. Še posebej smo seveda zaskrbljeni nad odločitvami posameznih državljank in državljanov tudi naše države, kakor tudi drugih držav Evropske unije in nekaterih še posebej blizu v naši regiji, da se odločajo za sodelovanje pri dejanjih in akcijah DAESH in drugih sorodnih organizacij paravojaških ali terorističnih skupin. Zato se Socialni demokrati pridružujemo vsem tistim, ki menijo, da terorizem predstavlja grožnjo varnosti, svobodi in vrednotam, na katerih so utemeljene tako naša državnost kakor tudi sodobna Evropska unija. Ob analizi dogodkov zadnjih let tako hkrati s tem ugotavljamo, da sta finančna in gospodarska kriza, žal vzpostavili razmere, ko smo bili v reševanju slednjih osredotočeni predvsem na banke, manj pa na ljudi, na njihove stiske, na neuspelost integracijskih politik, predvsem pa nismo zaznali problematike, ki jo je prinesel nov identitetni okvir. Evropska unija ni znala odgovoriti na temeljna vprašanja svojih ljudi. In ker seveda nismo ustrezno naslavljali teh najbolj osnovnih vprašanj od revščine dalje, se danes Evropa sooča tudi z vprašanjem terorizma. Ne zgolj kot nekaj, kar prihaja od zunaj, ampak kot nekaj, kar smo z neodzivanjem vzgojili doma. Socialni demokrati podpiramo vsa prizadevanja mednarodne skupnosti o skupnem pristopu k boju proti terorizmu. Proti spodbujanju in novačenju ljudi v teroristične organizacije. Gre za globalen problem, ki ga lahko mednarodna skupnost rešuje le v sodelovanju. Predvsem pa s strpnostjo in sprejemanjem drugačnosti, brez socialnega izključevanja in brez ustvarjanja in podpihovanja politike strahu. Zoper organizirani terorizem je bilo tako sprejetih že precejšnje število strategij, akcijskih načrtov, ukrepov, akcij, s katerimi smo posegali tudi v integriteto ljudi. Seveda ne gre spregledati tudi resolucij, ki jih sprejemata Varnostni svet in Generalna skupščina Združenih narodov, med katere sodi tudi zavezujoča Resolucija 2178. Na ravni Evropske unije in Sveta Evrope pa so se hkratno aktivirali inštrumenti, ki so že in še bodo, tudi na širši ravni obravnavali in urejali širjenje terorističnih dejanj, tako v Evropi kakor tudi v naši bližnji soseščini. Tako sta že na mizi dodatni protokol o terorističnih borcih k Evropski konvenciji o preprečevanju terorizma, na ravni Evropske unije pa seveda tudi ustrezna direktiva. Iz vsega navedenega in tudi zaradi dejstva, da problematiko obravnavamo z bolj ali manj identično vsebino že tretjič, Socialni demokrati tudi tokrat verjamemo v ustreznost obrazložitve Vlade, da predlog Kazenskega zakonika na tej točki ni potreben, sprememba zakonika namreč, ter da je posledično predlog, ki je danes pred nami, neprimeren za nadaljnjo obravnavo, kar ne pomeni, da obravnavana tematika ni pomembna, da pa morda obravnavamo njene napačne aspekte. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog SDS za spremembo Kazenskega zakonika danes obravnavamo že tretjič. To je jasen pokazatelj, da namen predlagateljev ni iskanje konkretnih rešitev, ki bi izboljšale stanje. Če bi to dejansko bil iskren namen SDS bi v tretjem poskusu najverjetneje že upoštevali pripombe in opozorila, ki jih je spet, že tretjič, podala Vlada. Cilj in namen SDS je torej povsem drugačen – nabiranje političnih točk na za javnost občutljivih temah. SDS si tako za vsako sejo zagotovi, da je na dnevnem redu vsaj ena točka, ki se nanaša bodisi na begunce ali pa na teroriste, s katerimi želijo pogosto begunce kar izenačiti. Razprava pa je ne glede na temo enaka, SDS želi za vsako ceno v javnosti še naprej zbujati vtis, da vladajo izredne razmere. Za te kvazi izredne razmere pa želijo na vrat na nos okriviti begunce. Posledično bomo kot vsakič do danes priča spodbujanju sovraštva zoper begunce, ki v Evropo bežijo pred skoraj zagotovo smrtjo. Zoper begunce, ki zaradi zgrešenih politik Evropske unije niso deležni zaščite, ki jo nujno potrebujejo. Namesto tega jih na tisoče umira na vseh zunanjih mejah trdnjave Evrope. A predlagateljev ta dejstva ne zanimajo. Svojo zastavljeno linijo peljejo dalje, ne glede na dejstva. Begunci so za SDS zgolj in samo migrantji. Migrantji, ki si ne zaslužijo nobene zaščite. In danes bodo verjetno vse napore ponovno usmerili v to, da javnost poskusijo prepričati, da begunci niso nič drugega kot teroristi. Govora o iskanju rešitev, ki so v boju zoper terorizem vsekakor potrebne bo tako danes bolj malo. Dejstvo je, da je terorizem strukturni pojav. A tega dejstva se SDS ni niti koalicija ne zavedata. Tega problema ne bo rešil predlog, ki ga imamo pred nami danes. Tega problema tudi ne bodo rešile zgrešene politike Evropske unije. Zgrešene politike Evropske unije so namreč tiste, ki ta problem le še poglabljajo. V Združeni levici ne gojimo nobenih simpatij do ekstremističnih verskih gibanj v Iraku in Siriji. Prav tako obsojamo vsa teroristična dejanja, ne samo tista, ki se zgodijo v Evropi. Ne more pa prestati na tezo, da je to problematiko mogoče reševati s spremembami Kazenskega zakonika. Tudi ne moremo pristati na tezo, da se lahko zoper terorizem borimo samo tako, da posežemo v pravice in svoboščine vseh državljank in državljanov. Brez jasne obsodbe zahodne imperialistične politike, ki je dejanski krivec za trenutno stanje, se ne bo spremenilo prav nič. Vojaško posredovanje je element agresivne zunanje politike Zahoda, ki poskuša izgubo gospodarske hegemonije nadomeščati z vojaško prevlado. Svoja vmešavanja seveda predstavljajo kot solidarnostni odziv na klic na pomoč s strani ogroženega prebivalstva. In ta politika vojaške prevlade Severnoatlantskega zavezništva je krivec za nastanek ekstremističnih verskih gibanj. Ta politika ni krivec za nastalo situacijo zgolj zaradi agresije, ki jo izvaja na teh območjih, pač pa tudi zaradi njenega oboroževanja. Ko je bilo to prikladno, so organizirali odporniške skupine, ki so rušile oblasti. Prvi rezultat te zgrešene politike je bila Al Kaida, drugi pa AESH oziroma DAESH, kot bi ga bilo nemara primerneje imenovati. Kar je obema skupno je pa to, da sta produkt prizadevanj zveze Nato oziroma držav članic zveze Nato. Teroristični napadi, ki smo jim priča, so tako posledica te imperialistične politike in s spremembami zakonodaje v smeri povečevanja represije in omejevanja človekovih pravic tega kompleksnega vprašanja ni mogoče rešiti. Dokler ne obsodimo politike, ki vojaško posreduje večinoma samo v tistih delih sveta, ki so pomembni za gospodarske interese zahodnih korporacij, politike, ki razlog in ne rešitev za nastale konflikte, razlog za revščino in ekonomsko izkoriščanje in razlog za bedo in opustošenje, pred katerim bežijo tudi begunci. In to so teme, o kateri bi se morali pogovarjati. Brez razrešitve omenjenih vprašanj, terorizma ni mogoče pokončati. Predlogi, ki so izvedeni na močno stigmatizacijo na podlagi religije, pa stvari samo poslabšujejo. Načrten in sistematičen sovražni diskurz, ki mu bomo skoraj zagotovo ponovno priča, je razlog, da še vedno živimo v družbi, ki goji vrsto predsodkov do vsakršne drugačnosti, tokrat pač verske. In SDS je specialist za sovražni diskurz. To je tudi vse, kar predlagatelji nenazadnje premorejo v zvezi z begunci in s terorizmom. Po mnenju SDS namreč ni pomembno, ali gre za nič krive begunce, ki so prečkali Slovenijo, ali pa gre za drugo ali pa tretjo generacijo rojenih Evropejcev pri tem, da so ti potomci iz, na primer arabskih držav. Efektivno, na koncu dneva so za SDS oboji teroristi, sprogramirani, da uničijo Evropo. Da je mogoče za pojav terorizma v največji meri seveda poleg zahodne imperialistične politike kriva huda socialna izključenost posameznikov, ki jim države preprosto ne znajo ali pa nočejo omogočiti vključevanje v družbo, in njihovo socialno odrinjenost z zgrešenimi politikami samo še poglabljajo, to predlagateljev seveda ne zanima. S tem vprašanjem se nočeta ukvarjati niti Vlada niti koalicija pa tudi Evropska unija ne. Države, ki so v tem trenutku najbolj izpostavljene, so ravno tiste države, ki so desetletja vodile politiko socialnega izključevanja, tudi te počasi ugotavljajo, da je politika boja proti terorizmu, ki se je Evropska unija in njene članice poslužujejo, zgrešena in, da probleme le še poglablja. To se dogaja v Veliki Britaniji, Španiji, Franciji, no, slovenska vlada in desno krilo političnega razreda se pa še vedno ukvarjata izključno s povečevanjem represije, z dodeljevanjem policijskih pooblastil vojski in vzpostavljanjem ograj. Mimogrede že našo malo deco, ki odraščajo, učimo, da pospravlja za sabo, no Vlada je postavila na slovenski meji popolnoma brezpredmetno ograjo, zdaj pa ne premore niti toliko korajže in doslednosti, da bi to zgrešeno ograjo pospravila za seboj. V Sloveniji, se pravi, se še danes nismo začeli ukvarjati z iskanjem ustreznih rešitev, rešitev, ki bodo odpravile strukturne vzroke za konflikte na globalni ravni, revščino, ekonomsko izkoriščanje, upravičevanje vojaških posegov s preprostimi ideološkimi dihotomijami, kot so vzhod in zahod, terorizem proti demokraciji. Vsa tam opravičila politično ekonomski kontekst zvajajo na nek moralizem, dočimer resnica pa terja odgovore, ki jih bomo morali iskati onkraj uveljavljenih političnih in gospodarskih okvirov. In predlog zakona, ki je pred nami teh odgovorov ne ponuja, ne ponuja rešitev za nastalo situacijo. Zaradi tega ga v Združeni levici ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije, postopkovno mag. Branko Grims.
Spoštovani, gospod predsednik. Pričakoval sem, da boste vsaj skrajno ostro opozorili gospoda, ki je ravnokar govoril, na besednjak, ki ga je uporabil, kajti ves predlog in vse, kar smo mi predlagali v SDS, je namenjeno za zaščito varnosti ljudi. Nobena človekova pravica ni nagovarjanje k služenju v tujih terorističnih organizacijah, nobena človekova pravica ni izvajanje pripravljalnih dejanj in podobno, to pa je edino, kar ni v tem predlogu zakona inkriminirano, ker je to tudi edino skladno s temeljnimi človeškimi vrednotami pa tudi z mednarodnimi akti, ki jim je zavezana Evropska unija in pa z njimi tudi Slovenija. In zaradi tega pač nismo pripravljeni v SDS sprejemati nobenih žaljivk o tem, da smo razpihovalci sovraštva, zlasti pa ne od tistih, ki so stali z ljudmi, ki so bili zakrinkani in s koli v rokah in izzivali z dvignjenim sredincem pa še na kakšne druge načine, da bi ja prišlo do eskalacije nasilja. Taki ljudje naj pač pometejo pred svojim pragom, v parlament pa zagotovo to ne sodi in zato si zasluži resno opozorilo, da se take stvari ne dogajajo in ne ponavljajo več.
Postopkovno Miha Kordiš.
Najlepša hvala, predsedujoči. Jaz vsekakor protestiram pri tem, da bi bil deležen nekega takega za lase privlečenega kobajagi opozorila. Podobno kot s spremembami Kazenskega zakonika ne moremo odpraviti pot terorizma kot posledice imperialističnih politik zahoda, tako tudi ne moremo s Kazenskim zakonikom, na primer, efektivno prepovedati laganja, zavajanja in sovražnega govora, čeprav si tega v takšnih trenutkih, kot je današnja razprava, nemara želim. Hvala.
Zdaj pa, oba sta izkoristila postopkovno zato, da sta povedala tisto, kar sta želela povedati, pa prosim, da nehamo s tem. [[… oglašanje iz dvorane]] Prosim, da ne bo še eno isto. Oba sta se naslovila k meni, ampak dobro [[…]] Gospod Grims, imate postopkovno.
Gospod predsednik, ostro protestiram proti temu, kar ste ravnokar storili. Predgovornik je v svojem nagovoru obtožil celotno SDS, kot stranko, to se pravi z vsemi člani vred, netenja sovraštva in še hujših stvari. Če ste ga pozorno poslušali. In vi ste to zdaj izenačili s tem, kar smo mi predlagali in kar mi zagovarjamo, to pa je varnost ljudi in spoštovanje temeljnih človekovih pravic. To je nedostojno in vas prosim, da ne enačite teh stvari med seboj, ker so neprimerljive in tudi z vidika slovenske ustave so prizadevanja za varnost in bodo pač pozivi k varnosti, proti nasilju, zaščiteni z ustavno normo. Ravno nasprotno pa je tisto, kar v nasilje vodi ali pa izražanje pripravljenosti na nasilje. Ta pa je seveda nesprejemljiva tudi z ustavnopravnega vidika.
Ljudje si bodo o tem, kakšna so stališča ene poslanske skupine in druge poslanske skupine ustvarili mnenje sami. Smo na točki, ko gre za stališča poslanskih skupin. V stališča poslanskih skupin predsedujoči običajno ne posega in na drugi strani običajno s postopkovnimi tudi ne motimo stališča poslanskih skupin. Razumem jih, takrat ko gre za samo razpravo, ne pa na tej točki. In zdaj, ker sta oba na nek način polemizirala drug z drugim, sem samo to dvoje izenačil, nikakor pa ne vsebine tistega, kar je bilo povedano. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dober dan, kolegice in kolegi! Bruselj, Pariz, London, Madrid, Irak, Afganistan, Čečenija, Združene države Amerike, Nigerija in še bi lahko našteval. V vseh teh državah so se zgodile teroristične aktivnosti in dejanja. V Sloveniji, hvala bogu, še ne. Temeljno vprašanje je, ali je naša država primerno usposobljena, da se primerno sooča s tovrstnimi grožnjami. Ocena Nove Slovenije je, da ni in da je dolžnost tega parlamenta, da postori vse, da državnim organom zagotovi primerna orodja, da se soočajo s tovrstnimi grožnjami. Ne gre za strašenje, ne gre za grožnje. Teroristični napadi, ki sem jih naštel, so se zgodili in so dejstva. Številne druge države na tovrstne napade odreagirajo in se pripravljajo. Če izpostavim zgolj, kako zahodni svet ukrepa zoper tovrstne grožnje. Večina držav je povečala sredstva za obveščevalno-varnostne službe, kupili so jim boljša orodja, zaposlili so več ljudi, vse z namenom, da se učinkovito soočijo z varnostno grožnjo. Jasno je, da se vseh groženj ne da preprečiti, ampak ustrezna in dobra priprava pa lahko reši marsikatero življenje. Če spremljate samo zadnja poročila Interpola in podobnih organizacij, lahko ugotovite, koliko napadov je bilo preprečenih in kakšne bi bile posledice za Evropo, če bi do tovrstnih napadov prišlo. Ocenjujemo, da tudi kazenska zakonodaja v Sloveniji ni primerna, da je preohlapna. Imamo srečo, da živimo v relativno varnem in mirnem okolju in to nas morda navdaja s pretiranim optimizmom in občutkom, češ, kaj takšnega se pa nam ne more zgoditi. In številni vladni predstavniki kot tudi koalicijski predstavniki utemeljujejo, zakaj neki poostreni ukrepi oziroma zaostrena zakonodaja ni potrebna. Države, s katerimi se mi primerjamo, del katerih združenj smo, če hočete bolj direktno zahodni svet, pa vendarle bistveno zaostruje protiteroristično zakonodajo. V državah severno od nas potencialnim teroristom oziroma tistim, ki tako ali drugače nakazujejo, da nameravajo oditi na konfliktna območja, ki jih obvladujejo teroristične organizacije, preventivno odvzamejo potovalne dokumente. Pri nas to ni mogoče. Na Nizozemskem so šli še celo krak dlje in uvajajo pristop, da kriminalizirajo celo prostovoljno zadrževanje na področju, ki ga pokriva teroristična organizacija oziroma Islamska država. Pri terorizmu bo marsikdo rekel, je vse napisano v Kazenskem zakoniku in členi so fantastični, problem pa je, da je za dokazovanje tovrstnih dejanj na sodišču postavljen zelo visok dokazni standard. In druge države so se tovrstnega problema z visokim dokaznim standardom lotile na takšen način, da so ta dokazni standard začele zmanjševati na način, kot sem že dejal, da že zadrževanje na območju, ki ga pokriva Islamska država, pomeni kaznivo dejanje, ne da mora država dokazati, da je nek naš državljan na temu območju tudi dejansko storil kakšno kaznivo dejanje, ubijal ali kako drugače deloval v korist teroristične organizacije. Delujejo preventivno, da jim odvzemajo dokumente, organizirajo posebne deradikalizacijske programe oziroma programe za deradikalizacijo. Aktivno spremljajo spletne strani, kjer se tovrstna teroristična retorika obravnava oziroma pojavlja. Predvsem pa intenzivno osveščajo potencialne skupnosti, ki so dovzetne za tovrstno teroristično propagando s primeri razočaranih ljudi, ki so se vrnili iz območja Islamske države. Vsega tega seveda naša država ne počne. Imamo zdaj na eni strani Vlado, ki trdi, daje zakonodaja povsem ustrezna, temu pritrjuje tudi koalicija, imamo ministra, ki trdi, da je tudi zakonodaja ustrezna, da pa so neizkušeni naši organi, ki se soočajo s tovrstnimi grožnjami, da bi znali na pravilen način procesirali. Jaz bi rad v današnji razpravi dobil odgovor na eno zelo preprosto vprašanje. Zakaj v primeru Roka Žavbija v Italiji eno, v Sloveniji drugo? Če sem bolj konkreten. V Sloveniji mu praktično država ni mogla očitati ničesar, v Italiji ga obtožujejo resnih zadev. Zakaj prihaja do tovrstnih razlik? Zakaj? Je zakonodaja, je izkušenost varnostnih in obveščevalnih organov? Jaz si želim, da dobimo tovrstna pojasnila. Opozicija trdi v temu parlamentu, da je problem preohlapne zakonodaje oziroma zakonodaje s previsokim dokaznim standardom. Zanima me, kakšni so argumenti vladne koalicije in tudi samega ministrstva, zakaj je to mogoče. Dajmo se čisto zdravorazumsko vprašati: Kdo izmed nas v tej dvorani pa morda tudi izven te dvorane ima v svoji lastni hiši raketomet? Kdo izmed državljanov prostovoljno in zavestno potuje na območja, ki jih obvladujejo milice in organizacije, ki obglavljajo ljudi, ki uveljavljajo šeriatsko pravo in druge zadeve? Kdo? Najverjetneje ne tisti, ki bi delili tiste vrednote z nami, ki bi delili vrednote, na podlagi katerih je nastala ta naša samostojna in demokratična država. In najverjetneje je zoper tovrstne ljudi treba na nek način odreagirati. V ponedeljek, torej včeraj, sem bil v Bruslju, kjer smo se intenzivno tudi s to tematiko ukvarjali. Med drugimi je razpravljal tudi belgijski minister za pravosodje. Dejal je naslednje: "To, s čimer se zdaj Evropa sooča, je zgolj prvi del problema, tisti drugi, mnogo večji, šele prihaja. Ko se bodo zaradi izčrpanosti, zaradi vojaških izgub, zaradi česarkoli spopadi na kriznih območjih končali, bodo v evropske države prišli številni naši, evropski državljani, ki bodo imeli razne posttravmatske sindrome, ki bodo verjeli v popolnoma drugačne vrednote, v katere verjamemo mi, in kako bomo zagotovili neko normalno sobivanje." Marsikomu se danes v Sloveniji te debate zdijo brezplodne, nepomembne in nesmiselne. Dokler se pogovarjamo o številkah 5, 10, morda 20, to še lahko trdimo. Ko bodo te številke narasle v stotice, potem bomo imeli velik problem. Takrat bo pa prepozno za neko učinkovito reakcijo. In to, kar si v opoziciji želimo, je - in mislim, da ni preveč -, da odreagiramo takrat, ko je še čas. Da zaostrimo zakonodajo do te mere, da ima zakonodaja tudi odvračalni učinek. Ker ko se bodo enkrat stvari razrasle, takrat bo enostavno prepozno in takrat bomo najverjetneje iskali razloge, kdo je kriv za vse te stvari, da so take, kot so. Ne pozabite, da so se že pred leti pojavljali raznorazni članki, kako je bila Slovenija neko varno območje, neka varnostna nebesa za kriminalce z juga Italije, ki so v Slovenijo hodili na dopust, ker so se tu počutili varne. Jaz si resnično ne želim, da bi Slovenija postala neko varno zatočišče za vse tiste ljudi, ki bi se vračali iz sirskih, iraških, afganistanskih in še katerih bojišč, morda tudi afriških, in to zgolj zato, ker bodo naše partnerice oziroma države članice Evropske unije do te mere zaostrile zakonodajo, da bodo preprečile sploh vstop tovrstnim ljudem v svoje države, medtem ko bo pa Slovenija, članica Evropske unije, kot primerna tarča oziroma primerna destinacija za vse tiste, ki se morda ne bodo mogli več vrniti v Nemčijo, Francijo ali Veliko Britanijo. In prav zato v Novi Sloveniji izrazito podpiramo zaostritev tovrstne zakonodaje, da bi tudi vsem tistim, ki morda razmišljajo o Sloveniji kot o varni, za teroriste prijetni destinaciji, da bi te misli odpravili. Je pa vedno tako, kar ne gre z besedo, gre ponavadi s silo. In tako se dogaja vsepovsod po svetu, teroristične dejavnosti se dogajajo takrat, ko se v nekem okolju, v neki družbi ustvari občutek brezperspektivnosti, ko se dogaja neke vrste zatiranje, takrat ljudje iščejo vse mogoče poti, tudi v nasilju. Ko ne prime beseda, poje orožje. Stvar tudi ni tako enoplastna oziroma enoznačna, kot želijo nekateri na tej levi strani predstaviti, da za vse slabega, kar se v tem trenutku dogaja v svetu, je krivo zavezništvo v Natu oziroma zahodni svet, vse teroriste, ki jih danes imamo, je produciral zahodni svet. Stvari niso tako enostavne. Ne vem, kako bodo kolegi zdaj komentirali vse teroriste, ki rasejo in nastajajo v Nigeriji, v Čečeniji, v Afganistanu iz 80. let. Želim povedati samo to, da teroristi nastajajo na vseh koncih sveta in to predvsem zato, ker so določene skupnosti zatirane, ker je občutek brezperspektivnosti. In šele ko bomo kot družba, kot zahodna družba odgovorili na tovrstna vprašanja, kako pomagati državam v razvoju, potem bomo rešili marsikateri problem na izvoru. Vem, da je to klišejska razprava, češ, rešujemo probleme na izvoru, ampak si drugače ne predstavljam, kako zaustaviti vso to množico mladih, razočaranih ljudi, ki so brez perspektive in ki edino svojo možnost vidijo v orožju in v terorizmu. Če bi ti mladi imeli perspektivo, potem se najverjetneje za tovrstna dejanja ne bi odločali. In seveda, ko pride do konfliktov, potem pa imate še nepridiprave, ki vero zlorabijo za svoje lastne interese, ker je seveda vera vedno dobra za integracijo in pa za mobilizacijsko silo. Skratka, upam da bo tudi v tem parlamentu dozorelo spoznanje, da danes je še čas, da stvari spremenimo, da jih zaostrimo, da morda čez mesec, dva ali leto teh dejanj ne bomo obžalovali. Mi tudi ne trdimo, da vse vemo in da vse znamo, prepričani pa smo, da tovrsten nastavek, ki so ga predložili kolegi, bi lahko bil primeren za nadaljnjo obravnavo. Če ima ministrstvo mnoge boljše možnosti, naj pride z njimi na plano, ne pa enostavno dejati, da so stari neprimerne in da je zakonodaja ustrezna. Naše stališče je, da nekaj je treba storiti in zato bomo ta predlog danes tudi podprli.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej se je k besedi javil predstavnik predlagatelja predloga zakona, gospod Žan Mahnič, potem dobi besedo predstavnik Vlade in končno dr. Jasna Murgel kot prva poslanka.
Hvala za besedo, predsednik. Star slovenski pregovor pravi: V tretje gre rado. No, tukaj na tem primeru vidimo, da to ne drži, ampak od države, kjer Vlada krade otroke starim staršem, niti ni za pričakovati, da se pa bo učinkovito borila zoper terorizem. Ampak, gremo lepo po vrsti. Moram reči, da kljub vsemu spoznavam, da je vendarle nek napredek tudi v stališčih koalicijskih poslanskih skupin, in pa nenazadnje tudi to, da je danes prišel sem minister za pravosodje, verjetno tudi zato, ker je prvič, da imajo nekaj konkretnega, pa vendarle tudi sami pripravljenega na tem področju oziroma za izboljšavo tega področja, ker kadarkoli prej je prišel sem državni sekretar gospod Stare, smo samo poslušali kritiziranje našega predloga in pa kar je bistveno, da je gospod Stare govoril takrat tudi skupaj s koalicijo, je bilo to, mi imamo vsa dejanja inkriminirana, ne potrebujemo sprememb Kazenskega zakonika. No, dve leti je bilo potrebno, da ste ugotovili, da pa vendarle potrebujemo spremembe Kazenskega zakonika. Ne gre se za to, da bi vam zameril, da ste glasovali proti in da niste podprl našega predloga, zamerim vam samo to, da ste dvakrat, ko smo v tem parlamentu o tem govorili oziroma, če posplošim, da ste zadnji dve leti govorili, da ne potrebujemo sprememb, zdaj pa jih kar na enkrat potrebujemo. In tudi tukaj v svojem mnenju je Vlada zapisala, da ob tem predlagatelji ne upoštevajo dejstva, da je Svet Evrope medtem sprejel, Republika Slovenija pa podpisala Dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma, ki kazniva dejanja tako imenovanih tujih terorističnih bojevnikov s ciljem poenotenja zakonodaj držav članic na tem področju določa mnogo bolj določbo in v skladu z načelom zakonitosti v kazenskem pravu. Za bodočo ureditev obravnavanega področja je pomembno tudi to, da v postopku sprejemanja predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti terorizmu in nadomestitvi okvirnega sklepa Sveta o boju proti terorizmu [[…]]zdaj, tukaj je mene zmotila beseda oziroma stavek, da ob tem predlagatelji ne upoštevajo dejstva, da je svet Evrope medtem sprejel, Republika Slovenije pa podpisala. Jaz mislim, da je ravno obratno, da Vlada ne upošteva dejstva, da je podpisala ta protokol, ker ta protokol je Vlada oziroma konkretno minister za pravosodje podpisal že sredi oktobra. Od oktobra do danes je minilo kar nekaj časa, vemo, da se varnostna situacija zaostruje, pa nimamo še nič oziroma zdaj je v strokovnem usklajevanju. Prej je državna sekretarka dejala, da smo podobno oziroma enako vložili že dvakrat. Prvič smo to vložili decembra 2014 na podlagi Resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 2178, tam smo praktično vse tisto, kar je v resoluciji bilo napisano, tudi napisali v zakon. Takrat je bila argumentacija, to je vse inkriminirano in tudi ne gre pisati zakonov tako, da se vključujejo notri oziroma da se direktno nanašajo na neke resolucije Združenih narodov bodisi kakšne druge organizacije. Na podlagi tega, kar ste vi takrat govorili, smo pripravili drugi predlog, ki je bil potem vložen v začetku leta 2015. Spet smo poslušali, kako je vse to že inkriminirano, da tega mi ne potrebujemo, da to ni noben problem. In zopet je bila zadeva zavrnjena. Takrat je predstavnica Poslanske skupine SMC, gospa Kozlovič, mislim da dejala takrat, ko je imela stališče in pa potem v razpravi, ravno o tem protokolu je govorila, da zdaj prihaja neko poenotenje, takrat sem predlagal, gospodu Staretu, da predlaga Evropski uniji, da kar posvoji našo zakonodajo, ki jo je tako hvalil, kako je oh in sploh dobra, da je vse inkriminirano in če bi bilo temu res tako, potem bi se to zgodilo, ne pa da moramo zdaj mi to spreminjati, kljub temu, da ste 2 leti zatrjevali, da ni nobene potrebe po tem. Smo čakali, smo verjeli, da boste dejansko nekaj naredili na tem področju. Je šlo poletje mimo, je šla mimo jesen, je bilo tukaj novo leto, še vedno ni bilo nič. No, nekaj tednov nazaj pa se je vendarle nekaj zgodilo, in sicer Italija je zahtevala aretacijo Roka Žavbija. Rok Žavbi je bil eden izmed treh Slovencev, za katere poznamo imena in priimke, ki se je boril na strani Islamske države oziroma naj bi se boril. In tukaj je zopet vprašanje, kot je rekla državna sekretarka prej, da je problem v KZ oziroma gospa Kozlovič je rekla, ni dovolj dokazov za kaznivo dejanje. Drage kolegice in kolegi, če je dokaz, da je bil nekdo tam dol, da je slikan z orožjem na bojišču, da je njegov prijatelj dol umrl v spopadu, da je prišel nazaj z drugim kolegom, s katerimi sta prinesla sem celo orožje. Dajte mi povedati, kakšne dodatne dokaze še potrebujemo, da je bil v Siriji in da se je boril na strani Islamske države. Tukaj sem jaz celo prepričan, da bi ga lahko procesirali že na podlagi obstoječih členov Kazenskega zakonika, ki jih imamo od 8. do 111. člena, ki veljajo tudi za naše državljane, ki takšna kazniva dejanja storijo v tujini. Drug problem je, kdo je ta dokaz zbral. Na žalost dokazi SOVE na sodiščih ne veljajo. Potrebno bo razmisliti tudi v smeri, da bi dokazi SOVE vsaj v primeru 108. do 111. člena Kazenskega zakonika veljali na sodišču. Dobili smo mnenje Sodnega sveta, tudi to je nek pokazatelj, da se le premika v pozitivno smer. Sicer ne vem, kdo jih je vprašal za mnenje, tudi v teh treh vrsticah je zelo skopo, ampak pravijo, da "se Državnemu zboru v zvezi z navedenim predlogom dopolnitve zakona svetuje večja natančnost pri opredelitvi kaznivega dejanja." In to ste dobili vi, gospod predsednik. Kajne? Je bilo na vas naslovljeno. Jaz bi jim odgovoril nazaj, naj nam pa oni napišejo, kaj pa oni predlagajo, pa bomo mi to dali noter. Ker že to, da so napisali, "svetuje večja natančnost pri opredelitvi kaznivega dejanja", se pravi, da so neke spremembe potrebne. Ampak še enkrat, dve leti ste govorili, da niso; zdaj očitno te stvari delate. Državna sekretarka je dejala, da je problem, kaj to pomeni, da nekdo javno poziva ali ščuva. Jaz mislim, da to zelo dobro veste, če ne, pa vprašajte svojo kolegico mag. Vesno Györkös Žnidar ali pa gospoda Fanka, na podlagi česa hodijo policisti po domovih tistih, ki na družbenih omrežjih ščuvajo ali pa pozivajo k nasilju proti migrantom. To se pravi, da imate opredeljeno, kaj pomeni ščuvati ali pozivati. Ampak očitno so dvojna merila. Zanima me – to, kar je tudi že dejal gospod Tonin –, tožilstvo, pa tudi policija je na zaprtih sejah komisije – tudi gospod Fišer je dejal – ni treba, ne bom nobenega tajnega podatka izdal, gospod predsednik –, da nimajo pravne podlage, da bi lahko reagirali proti Skubicu in Žavbiju. Da ni pravne podlage. Edina pravna podlaga, da so ga lahko procesirali, je bila, mislim, nedovoljena posest orožja, čisto nič drugega, kljub temu, da so bili dokazi, da sta se tam borila. In takrat smo mi predlagali spremembo Kazenskega zakonika. Vemo, da zaradi retroaktivnosti se pač zaradi sprememb ne more procesirati za nazaj, pa vendar, pripravljalna dejanja, ki jih je delal Skubic, pa smo predlagali. Saj Italijani niso zahtevali aretacije zaradi tega, ker je bil udeležen v spopadih, ampak zaradi tega, ker je ščuval, pozival, načrtoval organizacijo transporta na bojišče DAESH. In glavno vprašanje, ki se mi tu zastavlja, je, zakaj je morala to storiti Italija, zakaj tega ni storila Slovenija. Ob tem, da vemo, da je Italija rekla, da je ta akcija potekala v sodelovanju s slovenskimi organi pregona. In če je to res, gospod minister, kar ste takrat dejali, ker ste se po mojem mnenju pravilno odzvali in ste se tudi prvič opredelili v okviru teh zadev, zelo korektno in tudi konkretno, kaj je počela policija. In zdaj vas sprašujem, glede na to, kaj ste takrat dejali – jaz sem tisto razbral kot zaušnico policiji –, da naša policija ni izkušena in ni usposobljena za odkrivanje takšnih kaznivih dejanj. Kaj bo Vlada naredila na tem področju? V kakšne spremembe boste šli? Ali je pričakovati spremembe ZKP od 149. do 151. člena? Strinjam se, da bi za lažje odkrivanje morali dati nekatera dodatna pooblastila policiji. Tu je predvsem vprašanje IMSI-catcherjev, tu je vprašanje nameščanja trojanskih konjev, raznih virusov in tako naprej, ker vemo, da s sodobnimi aplikacijami policija oziroma organi pregona težko odkrivajo grožnje. Ampak, gospe in gospodje, glede na to, kakšno policijo imamo, glede na to, kakšna je struktura te policije, glede na to, kakšne afere spremljamo in kaj se je dogajalo v zadnjih tednih, čemu smo bili priče, vam odkrito povem, da se bojim dati naši policiji večja pooblastila. Ker že tako je vedno problem, je tanka črta med svobodo in varnostjo in kaj hitro se jo lahko prekorači. Ampak pri nas bi jo prekoračili, ne na račun varnosti, predvsem bi jo prekoračili z izgovorom na varnost. Zanimivo je bilo tudi stališče Socialnih demokratov, deloma bi se celo strinjal, da je treba razloge za takšna ravnanja iskati tudi drugje. Dejal je predstavnik, da gre pri terorizmu za socialno izključenost. Pa če pustimo primer Slovenije, kjer so zadnjih osem let z izjemo leta in pol, za socialno politiko te države zadolženi Socialni demokrati, je vendarle treba povedati, da so ti trije, od katerih je eden umrl v Siriji, bili iz srednjega sloja, da so bili izobraženi, da so imeli službe. Torej se niso zradikalizirali zaradi potisnjenosti na rob ali zaradi socialnih problemov. Problemi so bili nekje drugje. Problemi so, ko se nekomu dopusti, da v javnih šolah – in vemo, kakšna so njegova stališča o radikalnem islamu – poučuje arabski jezik. Na to smo takrat že opozorili. In, dobro, zdaj to, kar je rekel kolega Kordiš iz Združene levice, da povezujemo nekako teroriste, begunce. Seveda tukaj korelacija je. Islamska država je jasno povedala, da bo lani v teh migrantskih tokovih pošiljala tudi borke in borce, obstajajo številne slike, da so dejansko prišli, tudi aretacije so se po Evropi zgodile. Tako da korelacija med teroristi in begunci dokazano je. In pa da zdaj zaradi zgrešene politike begunci umirajo na zunanjih mejah. No, tukaj se pa z njim zelo strinjal, ampak pozabil je pa povedati, da begunci danes na zunanjih mejah umirajo ravno zaradi takšnih, kot je kolega Kordiš in njegovi kolegi, ki so se praktično celo leto drli: »Refugees Welcome!« Brez kakršnih koli kriterijev sprejemali vse, tudi tistih, ki si ne zaslužijo, da pridejo sem. Zaradi takšnih in zaradi takšne politike, ko smo sprejemali čisto vse od A do Ž, pa danes tisti, ki pa so res potrebni pomoči, umirajo, v Siriji, v Iraku in pa še kje drugje, in bodo še naprej umirali zaradi takšne zgrešene, skrajno levičarske socialistične politike. Ker jim je bolj do svojih glasov, ker jim je bolj do svojih bonitet, kot pa dejansko do tistih ljudi, ker bi zagovarjali pomoč na kriznih žariščih. Ne pa da problem uvažamo v Evropo, potem pa tukaj ne vemo, kako bi se z njim soočili, ker nimamo ne finančnih sredstev, ne materialnih sredstev, da o kapacitetah varnostnih organov, ki so zadolženi za to, da skrbijo za varnost državljank in državljanov, ker ne glede na begunce prioriteta mora biti vsem varnost Evropejk in Evropejcev, teh, ki tukaj živimo, ki tukaj plačujemo davke. Za to mora poskrbeti država v prvi vrsti. In tukaj se z njim strinjam, zakaj umirajo, ampak treba si je nastaviti ogledalo. Toliko zaenkrat.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič. Pripravita naj se dr. Jasna Murgel in mag. Matej Tonin.
Hvala za besedo, predsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanke in poslanci, upam da se bom samo enkrat lahko oglasil, kasneje se bom samo, če bo kakšno konkretno vprašanje. Dodal bi k temu, kar je že moja kolegica državna sekretarka na začetku povedala, in začel bom tam, kjer je končal poslanec Žan Mahnič. Ker sva iz iste doline, si mu bom dovolil reči tole. Vi ste vaš govor začeli: "Vlada, ki krade otroke starim staršem". Mislim, poglejte, ne vem, kaj bi vam stara mama rekla, če takšne neumnosti, laži in manipulacije govorite v kamero, vem, kaj bi moja rekla, v Žireh ali pa kjer koli v Poljanski dolini, kjer nekaj damo na dostojnost. To je prva stvar. Druga stvar je, občudujem vašo samozavest, ker ste doktor prava, strokovnjak za protiterorizem in tako naprej. In bom šel nazaj, zelo preprosto. Najprej, Žavbi. Danes smo govorili o veliko stvareh, veliko stvari sem vas poslušal, predstavniki poslanskih skupin iz levice in desnice. Skrb glede tega, kar se v svetu dogaja, je na mestu. Skrb glede tega, kar se v Siriji dogaja, in val, ki bo prišel nazaj, če se bodo sirski borci vračali, je na mestu. Vendar, danes govorimo o Kazenskem zakoniku. Zgolj in samo o tem. In o tem v tem trenutku govori cela Evropa. Slovenija je Kazenski zakonik na tem področju prenovila leta 2008, za razliko od mnogih drugih držav imamo Kazenski zakonik, ki je relativno spodobno, ne pa popoln in ne v odnosu do vseh modernih groženj uredil protiteroristično dejanje. To je fakt. Ker smo 2008 spreminjali Kazenski zakonik, to je bilo že po 11. septembru, to je bilo že po Iraku in tako naprej. Potem pa so se pojavile nove oblike, od tujih borcev in tako naprej, in s tem se je cela Evropa ukvarjala, kako to kriminalizirati. Ker tako po domače reči, a veste, en, ki gre in tako naprej, in to kar ste vi [[…]], takrat je bil, ja, državni sekretar Stare tukaj, jaz pač nisem imel časa in ste mogoče lahko srečni, da nisem imel časa, ker bi vam bolj direktno povedal, da to, kar ste takrat predlagali, je bilo huje od kateregakoli verbalnega delikta v bivši SFRJ, zato, ker ste vzpostavili miselni delikt, ker ste vzpostavili to, da bi pa vsakega, ki bi ob enem pivu nekomu rekel, ej, jaz bi pa mogoče šel v Sirijo, lahko zaprli. In še današnji predlog, ki ga imate, predlog ki ga imate tukaj, vam z vso verodostojnostjo Ministrstva za pravosodje povem, da bi se z njim lahko inkriminirali novinarji, zdravniki, bolničarji in navadni avanturisti, ki bi hoteli iti v Sirijo na ta območja. Vaš predlog je slab. To pa ne pomeni, da nimate prav, da je to področje, in tukaj se navezujem na Novo Slovenijo, treba urediti in o tem govoriti. In zato je bila Slovenija ena od treh držav, poleg Švedske in Nemčije, ki je, in to lahko vidite na spletnih straneh, v Svetu Evrope bila v prvih vrstah sprejemanja Dodatnega protokola h Konvenciji o preprečevanju terorizma. Takoj, ko je bil ta sprejet, bili smo prvi, ki smo ta protokol podpisali in tudi pripravili ustrezne amandmaje h Kazenskemu zakoniku. Potem pa se je zgodilo nekaj drugega, zgodil se je Pariz, zgodil se je Bruselj. In takrat je Evropski svet ministrov za pravosodje pod nizozemskim predsedstvom začel intenzivno delati na novi direktivi o boju proti terorizmu. In Nizozemci so to tudi spravili skupaj. Aprila smo jo na Svetu ministrov za pravosodje v Luksemburgu [[…]]v Bruslju je bilo – saj ni važno kje –, smo jo potrdili. Potem pa se je malo zapletlo v Evropskem parlamentu in še ni šla skozi, ampak do septembra bo šla skozi. In zdaj, glejte, ko olupimo to čebulo, jaz se strinjam, določene spremembe Kazenskega zakonika na tem področju so potrebne, ampak ne moremo biti, mislim, glede na to, res, SDS ni bolj pametna, kot je večina Evrope, brez zamere, in gospod Mahnič, vi niste bolj pametni kot večina Evrope na tem področju. In čakamo, kakšen bo zadnji tekst. Mi pa smo vendarle, ker ne verjamemo, da se bo tekst bistveno spremenil v Evropskem parlamentu, pripravili spremembe Kazenskega zakonika, te so že v strokovnem usklajevanju, niso tako navidezno, ali pa bomo, pa ne vem kdaj, pa sistemsko, kot je bilo rečeno, ne, so pripravljene, so že bile poslane deležnikom, policiji, tožilstvu, sodiščem, in imamo tudi že povratne informacije. Verjamem, da jih boste dobili takoj na septembrski seji, ker bi jih morala načeloma Vlada sprejeti in bodo usklajene s tem, kar bo Evropski parlament sprejel v direktivi proti terorizmu. In še samo zadnja stvar, kar se tega Žavbija tako hudičevo veliko omenja. Jaz ne vem oziroma vem, pa mogoče ne morem povedati ali pa napačno vem, zakaj se je zgodilo to, kar se je zgodilo. Morate pa nekaj vedeti, za nobeno kaznivo dejanje, ki ni kaznivo tudi v Sloveniji, ne morete nekoga aretirati v Sloveniji, zato ker naj bi ga storil v tujini ali pa ga izročiti tujini, če to kaznivo dejanje ni inkriminirano tudi v Sloveniji. Povedano drugače, če govorimo zdaj samo o Kazenskem zakoniku, če to, kar je Žavbi delal v Italiji, ne bi bilo že tako ali tako kaznivo tudi v Sloveniji, in to vi hočete danes spremeniti, gospod Mahnič in ostali, potem ga mi ne bi mogli aretirati.
Besedo ima predstavnik predlagatelja predloga zakona, gospod Žan Mahnič, potem pa ostala dva.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zdaj, moram se odzvati na te besede ministra, ki sem jih seveda pričakoval, kljub temu da sam nisem, niti nimam navade res z osebno diskreditacijo do poslancev, kaj šele do ministrov, niti nimam navade žaliti kogar koli. Zdaj, minister, preden greste, pozivam vas, da se na naslednjih volitvah v najinem volilnem okraju soočiva vsak na svoji strani, pa da vidiva, kdo bo dobil večjo podporo, ko ste že rekli, da sva iz iste doline. Pozivam vas, da se na naslednjih volitvah v najinem volilnem okraju soočiva, lahko tudi z vami, gospod Brglez, ker ste tudi iz mojega volilnega okraja, noben problem, s komer koli se lahko v svojem volilnem okraju soočim, pa da vidim junake, kdo bo prišel kandidirati v Poljansko dolino, kjer živimo po nekih drugačnih načelih, ki jih vi tukaj zagovarjate. Pa pustimo to. »Vlada, ki krade otroke starim staršem.« Poglejte, to je prejšnji teden ugotovilo 43 poslank in poslancev, tudi koalicijska stranka Desusa, to ni zraslo na mojem zelniku. To je bilo večkrat rečeno prejšnji teden med to razpravo s strani tistih, ki so podprli interpelacijo, in teh je bilo več, kot tistih, ki so glasovali proti interpelaciji. In pa samo še to, kar je rekel gospod minister, da bi po tem našemu predlogu morali aretirati novinarje, bolničarje, zdravnike [[…]]Ta predlog, ki smo ga predlagali mi, je povzet po Kazenskem zakoniku Črne gore, po Kazenskem zakoniku Črne gore, ki je bil spremenjen lansko leto in je bil eden od pogojev tudi pogajanj v procesu priključevanja zvezi Nato. Jaz upam, da je Črnogorski veleposlanik slišal, kaj je dejal minister o tej državi, če ni, ga bom jaz osebno obvestil in ga naj kdaj na kakšnem sprejemu malo povprašal, lahko bi se vsaj to pozanimal. Tako kot prvi predlog, ki smo ga predlagali po vzoru sprememb Kazenskega zakonika, ki ga je naredila Bosna in Hercegovina.
Sedaj pa ima besedo dr. Jasna Murgel. Pripravita naj se mag. Matej Tonin in gospod Jan Škoberne.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani kolegice in kolegi! O marsičem res govorimo danes in ne samo o Kazenskem zakoniku, ker verjetno imamo razumevanje, percepcijo, da ta Kazenski zakonik vpliva na marsikaj. Vendar bi vseeno bila vesela in prepričana sem, da bi to bila naša dolžnost, da ne grozimo tukaj iz parlamenta, kaj vse se utegne zgoditi, ker zdaj, ne vem, ta zakon ne bo sprejet ali kaj – teroristični napadi, Brexit, Brexit [[…]]smo slišali kolega Grims. Res mislim, da bi bilo smotrno, da nehamo prikazovati tukaj iz tega parlamenta ljudem, kakšne vse grozeče prikazni nam grozijo. Ja, situacija ni rožnata, kar zadeva stabilnost v Evropi in v svetu, tega se dobro zavedamo vsi skupaj in počnemo vse, da ohranimo stabilnost tukaj v Sloveniji, v Evropi in po svetu. Ampak, zbujanje panike, mislim, da res ni na mestu in bi bila zelo vesela, če tega tukaj ne bi počeli. Terorizem obstaja že dolgo. Tukaj se zelo dosti ukvarjamo s tem v parlamentu. Če pogledate mednarodne dokumente, sprejete recimo v okviru Združenih narodov, ki se ukvarjajo s terorizmom, preprečevanjem terorizma in naslavljajo ta vprašanja, imajo dolgo zgodovino. Sama sem te stvari študirala, ko sem delala mednarodno pravo, doktorat in te stvari. Tako da to ni nič novega. Zakaj pa predloga zakona ne podpiram? Tudi če bi ga podprli, ne bi rešili ničesar. V bistvu bi glede na to, da gre za predlog zakona, ki je neusklajen z obstoječim besedilom Kazenskega zakonika, utegnili povzročiti samo zmedo, da bi še kak tožilec res imel težave, da določi neko dejanje kot kaznivo dejanje. Strinjamo se vsi, da je Kazenski zakonik v bistvu vrh ledene gore. Z njim ne rešujemo tistih perečih vprašanj v družbi, s katerimi se soočamo. Tudi problema terorizma s tem zakonikom ne bomo rešili. Saj niti ne zatrjujete tega, se strinjam. Ampak s predlogom zakona, kot je predlagan, enostavno ne bomo rešili, tudi če bi ga sprejeli, ne bi rešili problemov terorizma, kot si želite predlagatelji. Treba bo narediti marsikaj, delati na integraciji, na vseh drugih mehanizmih, ki nam bodo omogočili neko mirno sožitje različnih kultur, Evropa je iz tega sestavljena, pa lahko to zanikamo, kolikor želimo, nismo etnično čisti in nikoli nismo bili in tudi ne bomo. Ampak to so pač druge stvari, ki jih bomo reševali tudi tukaj v parlamentu. Dejstvo je, da se populacija, število prebivalcev, Evropejcev, teh tukaj zmanjšuje. Zmanjšuje se. Staramo se, Evropa se stara. Tega n bo spremenilo nobeno govorjenje na katerem koli forumu. Prebivalci iz drugih delov sveta so prihajali in bodo prihajali v Evropo. Naše je samo, kako omogočimo, kakšno okolje ustvarimo za sožitje vseh, ki živimo v državah Evrope. Predloga zakona ne bom podprla zato, ker je, rekli smo že, neusklajen z obstoječim besedilom Kazenskega zakonika. Prekriva se z nekaterimi členi in tako dalje. Spoštovani kolega Mahnič, ja, lahko ima Črna gora nek člen in ga mi prepišemo v Kazenskem zakoniku, lahko ima Bosna in Hercegovina, obe državi imam zelo rada, ampak vprašanje je, kaj pa mi naredimo, če prenesemo zdaj to besedilo, kar v naš kazenski zakonik. Hop, copy-paste, pa prenesemo. Mislim, Kazenski zakonik, če kateri zakon, pa vsi zakoni so takšni, da moramo, saj sami veste, ko vnašamo neko besedilo notri, gledati na to, kaj bomo naredili s celotnim, ali se to ujema s celotnim besedilom zakona. Sploh pa kazenski zakon je – in to smo tudi večkrat povedali – tisti, ki se dela še najbolj s tresočo roko. In rešitve so pač slabe in jih ni mogoče sprejeti. Zdaj pa glede tega, da policija govori, da nima pooblastil, da je zaradi tega potrebna sprememba zakona. Ministrstvo za notranje zadeve, pod katerega pristojnost spada policija, je reklo, da se strinja z mnenjem Ministrstva za pravosodje, da pač takšnega zakona, kot je predlagan, ne more podpreti, saj je neusklajen z obstoječim kazenskim zakonikom. Kot je povedal minister, pripravlja se, ampak res dejansko se pripravlja novela Kazenskega zakonika, ki bo vključila vse, kar je že minister povedal, predvsem tudi določbe, ki zadevajo Dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma in Direktivo Evropske unije. To bo Vlada naredila tako, kot se počne. Bodo tudi druge spremembe Kazenskega zakonika. Očitno so pač nekatere spremembe potrebne in tukaj res imate priložnost, da boste sodelovali v tem postopku vsaj, ko bo prišel zakon v parlamentarno proceduro. Da se pogovorimo, ali so morda kakšne rešitve, ki jih je treba uskladiti. Bomo imeli še dovolj časa urediti te stvari. Zakona, kot je predlagan, ne morem podpreti, ker ne rešuje tistih problemov, ki jih želite nasloviti. Mislim, da bo res priložnost v okviru tega kazenskega zakonika, ki ga je pripravila Vlada, da naslovimo vse probleme, ki jih je treba nasloviti. Upam, da bomo imeli konstruktiven dialog tukaj ob tej priliki, ko bomo odločali o spremembi Kazenskega zakonika, ki ga bo predložila Vlada. Je pa tako z kaznivimi dejanji in sploh z dejanji, s prakso, zelo težko ji zakonodaja sledi, vedno je pač reaktivna, ker odgovarja na tisto, kar se v praksi pojavlja. Ampak ponavljam še enkrat, moje globoko prepričanje je, da je treba biti zelo zelo pazljiv, kako te spremembe vnašamo sploh v kazensko zakonodajo. Žal žal s temi predlaganimi rešitvami pač problema ne rešujemo, kvečjemu samo zadevo še bolj zapletamo, zato tega predloga ne morem podpreti. Hvala.
[[oglašanje iz dvorane]] Ni še bilo razprave tako, da ni možna replika z vaše strani. Postopkovno mag. Branko Grims.
Gospod predsednik, zdaj sta bila dva nastopa, ki bi zahtevala brez dvoma vaše ustrezno reagiranje. Prvo, če nekdo govori o Brexitu, potem je treba vedeti, da bo to spremenilo Evropo. Evropa že zdaj, neodvisno od tega, ni več tisto, kar je bila še pred letom dni, od pojutrišnjem naprej se pa zna zgoditi, da sploh ne bo več tista Evropa, v katero smo se mi nekoč na osnovi plebiscita vključili. To je treba vedeti, da se stvari drastično spreminjajo, in zato se je treba v naprej pripraviti, to je treba v naprej misliti. To je bila poanta tistega, kar mogoče nekateri niso hoteli razumeti in lepo prosu, da ostane razprava v tem okviru. Drugo, kar pa se tiče gospoda ministra, pa bi si zaslužil, da bi ga odslovil predsedujoči čez vrata za njegov nastop, kaj si je pa dovolil. Minister, ki je osebno odgovoren zato, da 1 leto in pol kljub njegovi napovedi, kljub prošnjam policije, nimamo ustreznih sprememb kazenske zakonodaje, si dovoli, da pride v ta parlament in kriči, dvigne glas o tem, da je predlog, ki ga je predlagala opozicija zato, da bi rešila tisto, kar on osebno ni naredil, da je tisto slabo. Zato bi ga mogli vreči čez vrata, gospe in gospodje, če bi bil ta parlament vreden svojega imena. In če seveda ne vodi pri vodenju te seje neko držanje štange izvršilni veji oblasti, ampak to je v nasprotju z načeli, ki so v ustavi, ker naj bi bila oblast ločena in gospod minister je osebno odgovoren za to, da ni storil tisto, kar je tudi sam priznal, da bi bilo treba storiti – spremenil zakonodaje. Zato je danes tudi ta predlog in zato nima nobene pravice, najmanjše ne priti minister sem, narediti slaboumen teater, kot ga je naredil, kričati v tem parlamentu in potem vehementno oditi zmagoslavno skozi vrata. Sramota za Vlado, sramota zanj osebno, sramota za Slovenijo.
In kakšen je vaš postopkovni predlog?
Povedal sem, da bi ga morali zelo resno opozoriti in tudi odsloviti, vi bi mu morali vzeti besedo in ga poslati čez vrata za tisto, kar je minister naredil.
Vaš predlog nima nikakršne postopkovne osnove, zato ga ne morem sprejeti. K besedi se je javil minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec mag. Branko Grims, zelo na kratko, ne bom odgovarjal. Jaz sem gost v tej hiši, jaz se opravičujem, če ste prej razumeli, da sem kričal, argumentirano sem govoril, vi ste pač meni rekli, da sem zganjal slaboumen teater. Tudi prav, to so vaše besede. Rad bi pa rekel nekaj, rekli ste, tukaj sem, ker nisem storil tega oziroma na pranger bi me pribili, ker nisem storil tega, kar bi moral storiti. Pa ne vem, ker ne vem, ali ste bili prej v dvorani ali ne. Sem povedal, Ministrstvo za pravosodje se je aktivno vključilo, bili smo med tremi državami, ki so bile vodilne pri pripravi Dodatnega protokola h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma, in na vseh svetih ministrov za pravosodje, kjer smo razpravljali, sem bil osebno prisoten in smo precej debatirali o teh stvareh. Mislim, da sem opravil svojo nalogo in to je, da sem prispeval k temu in predvsem moji sodelavci, vključno s tu prisotnimi, da smo prišli do neke evropske rešitve, ki smo jo zapisali tudi v predlog zakona. Vi ste pa sami priznali, da ponujate črnogorsko rešitev. [[ploskanje]] Bravo! Jaz imam raje evropsko rešitev, ki jo dogovorimo v Amsterdamu z vsemi ministri za pravosodje, kot pa slabo kopijo črnogorskega zakona. In sami ste priznali, da ste naredili točno to. Niste rekli slabo kopijo, rekli ste pač kopijo črnogorskega zakona. Mi smo dali v strokovno usklajevanje, ponavljam, predlog zakona, ki je bil usklajen na Evropskem svetu, ki je usklajen s Konvencijo Sveta Evrope, vi pa danes tu predlagate prepis črnogorskega zakona. Zato se opravičujem, če nad tem nisem posebno navdušen, in če bo predsedujoči želel, bom seveda zaradi tega tudi zapustil dvorano. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod mag. Branko Grims.
Hvala. Še enkrat bom zaprosil, tokrat predsedujočega, da opozori gospoda ministra, da je zgrešil ključno poanto – da predlog zakona, ki je pred nami, kakršenkoli je že, je tu samo zato, ker minister ni storil tistega, kar bi bil tudi po svoji lastni zavezi pred letom in pol dolžan storiti. In, oprostite, bolje je imeti kot osnovo črnogorsko besedilo zakona, ki se ga lahko vedno z ustreznimi amandmaji še izboljša, kot ministra s črnogorsko hitrostjo.
Zdaj pa prosim, da končamo s Črno goro, da se ne bo treba opravičevati na mednarodnem ali kakršnemkoli drugem terenu. Preprosto nehajmo s tem, ker je žaljivo, žaljivo do marsikoga. Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in mag. Lilijana Kozlovič.
V današnji razpravi, čeprav padajo močne besede, vendarle vidim nekaj pozitivnega. Pozitivno je to, da smo slišali, da se bodo spremembe vendarle septembra zgodile, kar mislim, da je napredek. In če kaj, potem si mora tudi opozicija kakšno medaljo pripeti in lahko rečemo, da je tudi opozicija s konstantnim in stalnim pritiskanjem na ministra in ministrstvo dosegla to, da morda gre kakšna sprememba hitreje, kot bi šla sicer, da ne bodo medalje samo na eni strani. Jaz upam, da bodo te spremembe, ki jih mi še ne poznamo in jih nismo videli – minister je obljubil, da jih bomo v kratkem videli –, ustrezne in bodo na izzive časa tudi primerno odgovorile. To je ena pozitivna stvar, ki jo iz današnje razprave vsekakor lahko potegnem. Druga pozitivna stvar je pa zanimiva, da smo končno – vsaj jaz sem zdaj končno razumel, v čem je bila poanta pri Roku Žavbiju. Minister je povedal: "Tisto, kar je storil Rok Žavbi v Italiji, je kaznivo dejanje tudi v Sloveniji, ker v nasprotnem primeru Roka Žavbija ne bi mogli izročiti Italiji." Okej, dobro. Potem to pomeni, da morda, ko sem jaz razpravljal še pred tem, da imamo preohlapno, neustrezno zakonodajo, je bila poanta v tem, da je Rok Žavbi delal kazniva dejanja v Italiji ne pa v Sloveniji. Če recimo iz tega tako zaključimo. To ste vsaj danes iz današnje razprave za mene za dve pomembni ugotovitvi. To, kar je poslanka Murgel razpravljala – v marsikaterem delu bi se lahko strinjal, v nekaterih delih pa tudi ne. Seveda Evropa in tudi Slovenija že dolgo nista več enonacionalni oziroma enoetični, ampak sta multietični, multikulturni, če želite. Zdi pa se mi ključno, da pa vse etične skupine, ki živijo v Sloveniji, vse vere ali verske skupnosti, ki v Sloveniji obstajajo, da se prilagodijo normam, ki jih ta država ima, da spoštujejo ustavni red in zakone. Jaz sem prepričan, da se bo v tem delu tudi poslanka Murgel z menoj strinjala. Kima. Se. Super. Stvar, ki pa zdaj mene skrbi, je pa naslednja. Če sta minister in poslanec Mahnič iz iste doline, sva tudi jaz in Rok Žavbi iz iste doline, če smem tako reči, ja, tako pač je, jaz nisem kriv. Tako je. Tako da lahko rečem, da družino Roka Žavbija zelo dobro poznam. In ena stvar, ki mene preseneča in bi morali tudi iz tega potegniti določene zaključke, je naslednje. In sicer družina Roka Žavbija je popolnoma prijazna, zgledna družina, če tako lahko rečem, družina Roka Žavbija je klasična ateistična družina. In za mene je temeljno vprašanje, ki je verjetno čisto legitimno in verodostojno, kako lahko iz neke ateistične družine zrase ali pa vznikne zagret islamist oziroma pripadnik radikalne veje islama. Mislim, da to ni bogokletno niti ne napačno vprašanje. Zakaj? Ker iz tega bom izpeljal naslednjo stvar, da očitno se tudi v slovenskih molilnicah nekaj dogaja, ker jaz si ne znam predstavljati, da bi, torej če povem zelo direktno, roka Žavbija so morali nekje radikalizirati. Nekje je za tovrstne radikalne ideje moral slišati, se nad njimi navdušiti in potem početi vse te stvari, ki jih je počel. In ta država in te naše varnostne službe bi se morale ukvarjati tudi z vprašanjem, kaj se v teh molilnicah pridiga in kaj se uči. Mislim, da je to za varnost nas vseh in te države verodostojno vprašanje. Pa če spet vlečemo zglede z drugimi evropskimi državami, mislim, da nekatere države kar zelo močno kontrolirajo in problematizirajo, kaj se v nekaterih ne samo molilnicah, ampak tudi džamijah poučuje. In jaz upam, da minister, ko že pripravlja novo verzijo Kazenskega zakonika, da bo kjer za kakšen člen tudi prostor. Morda se bo dalo tovrstno zadevo bolj učinkovito preganjati. In še ena stvar, ki me je pa v zadnjem času izrazito presenetila in me je dodatno zaskrbela, ker sem govoril z mojim dobrim prijateljem, njegov dober prijatelj je musliman in se je po starih običajih poročil. In njegovo temeljno vprašanje je bilo, zakaj se poleg verske poroke nista poročila tudi civilno. Ne vem, jaz sem se poročil cerkveno in tudi civilno pred državo. In ta posameznik je rekel, za nas zakoni in pravila te države ne veljajo, za nas velja šeriatsko pravo. Nikogar ne želim strašiti, je pa ta izjava prestrašila mene. Če imamo že v slovenski družbi posameznike, ki jasno in glasno govorijo o tem, da ti naši zakoni za njih ne veljajo – pa bom tukaj naredil piko, da ne bo kdo rekel, da širim nestrpnost ali pa da širim strah, ki ga resnično ne želim. Problem celotne Evrope pa tudi Slovenije pa je demografija in iz tega izvira cela vrsta problemov, s katerimi se bomo mogli soočiti. Pa vem, da to ni razprava današnje točke, se tudi ne mislim v njo poglabljati, želim pa si, da ko bom, upam, da bom kdaj dočakal starost, ko bom gledal nazaj, da se bom na te trenutne stare dobre Slovenije spominjal z nekimi lepimi občutki. Da bom lahko svojim vnukom govoril o tem, da sem bil rojen v Jugoslaviji, da sem šolanje dokončal v samostojni in neodvisni Sloveniji in da sem začel delati v združeni Evropi oziroma Evropski uniji. In jaz upam, da bo takrat ta unija še obstajala in da je mi sami zaradi pomanjkanja identitete ne bomo razbili.
Besedo ima gospod Jan Škoberne. pripravita naj se gospod Jože Tanko in mag. Branko Grims.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Toliko zanimivih tez, ki jih človek na nek način ne bi želel slišati, je bilo danes izrečenih, da sem v resnici, to moram pošteno priznati, iskreno razmišljal, kako prepričati predsednika, da me ne najavi, pa sem bil že prepozen in ker me je že najavil, se moram vključiti v razpravo. Pa bom začel s tem, da mi je všeč, da kot država, kot vlada s predlogi, ki se odzivajo na tako pereča in tako pomembna gibanja v svetu in v regiji, kot je vprašanje terorizma in vprašanje odhajanja in vračanja potencialnih borcev, usklajujemo tam, kjer je temu mesto in prilagajamo mednarodnemu okviru in okviru, za katerega smo se seveda odločili, da mu bomo zavezani, in za katerega srčno upam, da mu bo zavezana ostala tudi Velika Britanija. Pomembno je namreč, da te izzive, ki jih seveda sami ne moremo reševati, rešujemo skupaj s tistimi, ki so ključni deležniki. In če kdo in če kdaj, Evropa ni bila nikdar enonacionalna, enoetnična. Predvsem je nenavadno postavljati ugotovitev, da se je Evropa spremenila in da kot kaže ne bo nikdar več takšna, kot je bila. Gotovo. Evropa se spreminja že ves čas, tako kot kontinent, če bi želeli v geološkem smislu, kakor tudi kontinent v političnem. In od samega nastanka držav, razmerij, znotraj tega se je spreminjala, ljudje so prihajali, ljudje so odhajali, bila so trenja in bili so različni pogledi. Če hočete Panta Rhei. Če želite drugače in v drugem kontekstu, je na Drini most izjemno lepo opisal tudi Ivo Andrić. In tudi vse te dimenzije Evrope je treba razumeti. Predvsem pa nekaj, kar je bilo vsem dimenzijam skupno, ko je Evropa živela dobro, ko je bilo blagostanje, takrat je bila tudi multikulturnost, takrat ni bilo težav sobivati. Takrat, ko je bilo blagostanja manj, ko so ljudem pretili eksistenčni problemi, ko je bilo težko za naslednji mesec ugotoviti, kako se bo dalo preživeti, takrat so se začela tudi trenja bodisi na verski, bodisi na nacionalni, bodisi na ideološki osnovi. Konec koncev, če vzamemo samo špansko Cordobo, izjemno čudovito mesto, ki sta ga izoblikovali dve različni kulturi, ki sta zelo dolgo sobivali, v eni točki pa je tudi ta njuna zmožnost sobivanja doživela zlom. Takšnih mest je v Evropi mnogo, od Sarajeva pa na nek način vse do Helsinkov. In namesto da bi se pogovarjali, kje bi mi kot skupnost mladim ljudem, ki se identitetno ne najdejo, ki se čutijo izključene od skupnosti, podali možnost, da se v okviru sistema, ki ga imajo ali pa v okviru naše skupnosti tudi v neformalnem delu, najti i ponovno vzpostaviti, se pogovarjamo vedno znova o represivnih ukrepih, kot da bi bili ti najbolj enostavni in najlažji. Morda kot takšni tudi so, gotovo pa ne najbolj učinkoviti v iskanju smisla in ciljev, za katere pa smo si, to lahko ugotovimo po današnji razpravi, tukaj vsi enotni in blizu. In ključno vprašanje v resnici ni, zakaj ni bilo morda mogoče potencialnih odhodnikov in prihodnikov, če jih smem tako poimenovati, preganjati tudi pri nas, ampak zakaj nek mlad človek sploh najde rešitev v radikalizaciji, najsibo ene ali druge vrste. Tukaj je ključna dilema skupnosti, ki jo moramo odgovoriti. In to, kar so mnoge države pred nami, tudi Nemčija, v nekaterih svojih zveznih deželah že naredile, pa verjamem, da moramo tudi mi, je vprašanje, kako predvsem sistem vzgoje in izobraževanja prevetriti in narediti takšnega, da bo že v samem jedru znal vzpostaviti tiste nevidne vezi znotraj skupnosti, ki bodo ob prvem alarmu, da nekdo išče pomoč in izhod, znale tega človeka umestiti, mu pomagati, mu dati odgovor v nekem strukturiranem dialogu, v nekem ustreznem ukrepanju, ne pa ga prepustiti potrebi po tem, da se izolira v kakršnikoli radikalni skupini. In samo to je na dolgi rok lahko odgovor. Socialna inkluzija, ki ni nujno povezana z eksistenčnim okvirom, ampak socialna inkluzija, ki pomeni skupnost, v kateri so težave vseh enako pomembne in jih skupnost razume ne kot nekaj, kar je breme, ampak kot nekaj, na kar se skupaj tudi odzivamo solidarno in z zavedanjem, da, če sem že začel z literati, po Hemingwayevo: »Če mene odplakne, je tudi vas vseh nekoliko manj.« Hvala lepa, predsednik.
Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravita naj se mag. Branko Grims, potem pa imamo konec splošne razprave in ima besedo predstavnik Vlade.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Mene na nek način žalosti ta sistematični pristop Vlade in vladne koalicije, do predlogov, ki jih vlagamo poslanci Slovenske demokratske stranke. Mislim, da si kar tako a priori ti naši predlogi ne zaslužijo, da jih nekdo, ki ni naredil nič, oceni za nepopolne, nesistemske, neprimerne in še ne vem kaj. Minister Goran Klemenčič je imel veliko časa v tem mandatu, da bi na področju pravosodne zakonodaje, kamor sodi najbrž tudi Kazenski zakonik, naredil nekaj, kar bi odgovarjalo razmeram, kar bi bilo odziv na razmere, ki so trenutno prisotne. Vendar moram ugotoviti, da kakšnih bistvenih rešitev v teh dveh letih ni predlagal, razen tiste brezzvezne dopolnitve petih zakonov s pravili ali načeli GRECA na področju pravosodja se ni zgodilo praktično popolnoma nič pomembnega. In tisto malenkost, ki je bila takrat storjena, je označil za mini pravosodno reformo in napovedal, da bomo prišli do resne pravosodne reforme že kakšno leto nazaj. Nič od tega se ni zgodilo. In zdaj minister, ki ni naredil popolnoma nič, se na svojem delovnem področju izredno arogantno obnaša do tistih, ki kaj povemo o pravosodju, ali še bolj do tistih, ki kaj predlagajo na področju pravosodja. Takšni posmehljivi nastopi ministra Klemenčiča, so pravzaprav nek pričakovan odziv nekega navadnega funkcionarja, ki na nek način ne naredi nič, ki bi ga lahko opredelili v podjetju kot lenuha, kot nekoga, ki sabotira, pride po plačo in ne naredi nič. Če bi delal v gospodarski družbi, tam kjer smo mi, recimo, vsaj ali skoraj polovico delovne dobe upravljali in se ukvarjali s temi stvarmi, bi takega delavca, če tako rečem, mirno odslovili brez slabe vesti. Klemenčič je pa minister in na mesto, da bi karkoli naredil, da bi se vsaj posul s pepelom, enostavno obdela po dolgem in po čez vse tiste, ki imajo na tem področju karkoli za povedati ali karkoli predlagajo. Zdaj ne vem, kako vi te stvari razumete, ampak nekdo, ki zavestno pušča v zakonodaji neke sistemske luknje, da se lahko določeni primeri zgodijo in najbrž se bodo slej ko prej tudi pri nas zgodili. Kako bi vi to tako stanje opredelili? Ali pa, da bi na nek način nekomu omogočili zavestno pridobitev neke koristi ali pa povzročitev neke škode. Ko je bil tale minister predsednik KPK, Komisije za preprečevanje korupcije, je na nek način definiral, kaj je to sistemska, organizacijska ali institucionalna korupcija. Nekdo, ki zavestno, kljub vsem opozorilom, kljub vloženim predlogom blokira rešitve, ki zboljšujejo situacijo, zagovarja enostavno sistemsko korupcijo. Institucionalno zagovarja in pušča te pravne praznine, zavestno. Takega človeka, takega ministra, kot je Klemenčič, bi morali že zdavnaj odsloviti, zato ker je tudi iz prejšnjih delovnih mest, s katerih je prišel na funkcijo ministra, prinesel en kup slabih stvari, obremenjenih z odločbami Ustavnega sodišča, Vrhovnega sodišča, obremenjen tudi z drugimi ugotovitvami drugih organov, recimo Računskega sodišča, Informacijskega pooblaščenca in še koga. Skratka, v situaciji smo, da je minister, ki je v teh nekaj minutah, ko sem prišel v dvorano, povedal tri kraje, kjer so sprejemali popravke zakonodaje. Navedel je Luksemburg, navedel je Bruselj, je rekel potem, da je to vseeno, nazadnje je povedal Amsterdam, od tega nimamo kaj pričakovati, ker niti ne ve, kje je bil, ko so se o teh rešitvah, ki stojijo v Evropskem parlamentu, pogovarjali. Glejte že to je znak, da minister niti sam sebe ne dohaja, da bi vedel, kje vse je bil, ko so se te bojda evropske rešitve sprejemale. To je žalostno. Zdaj na tem ministru menda koalicija gradi vsa svoja pričakovanja, kaj vse se bo zgodilo. Nič dobrega se ne more zgoditi. Zaskrbljeni smo lahko tudi zaradi nekaterih drugih stvari. Ko se je ta primer Žavbi zgodil, smo dobili izjavo šefa policije, da naša policija v takšnih primerih ne more ukrepati, in nato zvečer je v Odmevih gostoval Klemenčič, ko je dejal, da imamo popolnoma primerljivo evropsko zakonodajo. Zakaj zaradi nekega dejanja pri nas ni možno pripreti nikogar, lahko pa to naredimo za neko tujo državo, ki to zahteva? Imamo pa primerljivo evropsko zakonodajo, primerljivo, s tem se je pohvalil. In najbrž, tam je še rekel, da mu niti ni jasno, zakaj policija tega ni izvršila. To so neki indici, ki govorijo o tem, da se ne naredi tisto, kar bi se moralo. Mi smo resda predlagali nekatere rešitve, ki so povzete, tako ko so tudi rešitve, ki jih bo predlagala Vlada. tudi Vlada, poglejte, bo morala povzeti neko rešitev, ker toliko inovativnosti v tej vladi, da bi sprejela neko unikatno rešitev, ni, ampak bo sprejela neko rešitev, ki v Evropi obstaja, in jo bo implementiral v našo zakonodajo. Tudi mi smo to storili, ne enkrat, že večkrat, ampak glejte, Črnogorci so bili vsaj toliko, da so nekaj naredili. Mi imamo pa ministra, ki ne naredi niti toliko, kot kakšen Črnogorec, niti toliko in se še posmehuje tistim, ki kaj na tem področju naredimo. To je bilo prej, sam sebi je ploskal minister, kot je to izjavil [[…]]
Jaz sem vse opozoril, da, prosim lepo, prenehajte in ne žaliti drugih.
Saj ne žalim, gospod predsednik, to, kar je izjavil minister, je škandal, tudi mednarodni škandal – da se posmehuje iz zakonodaje in rešitev, ki jih ima neka država na svojem področju, in so rešitve boljše od obstoječih, ki jih imamo mi. To je škandal. In jaz bi le predlagal, da bi vi, ki sejo vodite, ministra tudi opozorili kdaj, ker se obnaša nespodobno. Ne samo, da ne predlaga nič, tudi nespodobno se obnaša. Fizično tam mlati po poslanci, ko gre mimo. Bilo je tako, gospod minister. Če ste gospod, boste priznali. Gorenaka ste mahnili tamle prejšnjič, da se je skoraj sesedel. Tukaj ste obdelali kolega Mahniča na takšen zelo neministrski način. Navsezadnje pa Vlada pravzaprav pri vseh predlogih, ki jih vložimo v zakonodajni postopek, ne zmore nič več napisati, kot da je ta rešitev nesistemska, necelovita in da bo Vlada pripravila boljšo rešitev. Dve leti traja to, kar zapišete v zadnji odstavek, »vseh mnenj Vlade pri predlogih, ki jih predlagamo v zakonodajni postopek«. Dve leti. Zdaj pa poglejte, koliko zakonov ste vložili v teh dveh letih, kje ste to, kar ste nam očitali, rešili sistemsko, celovito in še kako drugače. Dve toni amandmajev na vaše zakone smo morali vložiti ali pa so koalicijski poslanci vložili v Državnem zboru, da so jih naredili skladne z ustavnim redom v Sloveniji. Ena vaša kepa glede sistemskih preiskav tam še čaka sanacijo. Žal, tako je. Bi pa vseeno predlagal, da se ta tehnologija dela Vlade, ki je edini odziv, ki ga je sposobna, nekoliko popravi in da pride v Državni zbor s pametnimi rešitvami, ki ne bodo potrebovale ne redakcijskih, ne vsebinskih, ne terminoloških, ne kakšnih drugih popravkih. Da bodo res celoviti, popolni in da bodo veljali za naslednjih sto let. Če je s tem našim predlogom po mnenju Vlade kar koli narobe, ga lahko sanira z amandmajem. Če ga boste spustili naprej, bo Zakonodajno-pravna služba povedala, kje je naš predlog zakona neskladen z ustavo, tako kot za vaše zakone, tudi za tistega, ki ga niste sposobni že pol leta spraviti čez zakonodajni postopek. Ampak ne upate tvegati, v tem je problem. Koalicija ne zmore, da bi prišel zakon v drugo branje v Državni zbor, da bi pridobili mnenje Zakonodajno-pravne službe in Vlada, koalicija ali mi zadevo ustrezno popravili. Toliko vas ni v hlačah, da bi to dopustili. In to že petintridesetič v temu mandatu, najmanj. Očitno pa je, da vam zelo godijo neurejene razmere na tem in na drugih področjih, ker je to je tisto, kjer se lahko določene stvari dopustijo in se potem naknadno najbrž rešujejo, ko je že prepozno, ko je že škoda povzročena. In v tem primeru Kazenskega zakonika, hvala bogu, so nas rešili Italijani. Naša vlada kljub opozorilom, kljub vedenju tega ni sposobna. Hvala lepa.
V izogib napačnim informacijam – po moji vednosti se je znotraj te hiše zgodilo nasilje samo takrat, fizično, ko je šlo za obračun s časopisom. Nobenega drugega primera ne poznam, so pa številni problemi verbalnega, ki se jim žal ne moremo izogniti. Besedo ima mag. Branko Grims. Pripravita naj se za zaključno misel predstavnik Vlade in pa predstavnik predlagatelja.
Spoštovani! Danes ne obravnavamo polovice vsega tistega, kar bi bilo pravzaprav treba. Tisto, kar obravnavamo, je dejstvo, da imamo v Evropi zelo velik problem. Problem radikalnega islama, kjer posamezniki nagovarjajo, zlasti mladino, zlasti ko iščejo tiste, ki so labilni ali iz kateregakoli razloga bolj izpostavljeni, jih potem radikalizirajo, poskrbijo za njihov transport, jim priskrbijo tudi finančna sredstva, še za marsikaj drugega in na koncu pride do tega, da imamo posameznike, ki bodisi odidejo v neke druge države se borit na strani terorističnih združb ali pa so sami pripravljeni izvajati teroristična dejanja na ozemlju Evrope. To ni povezano samo z begunci, kot nekateri popolnoma napačno tolmačijo, povezano pa je z migranti v najširšem pomenu besede, tako tistimi, ki so vstopili ilegalno v minulem letu pa še vstopajo na evropska tla, kot seveda z vsemi tistimi migranti, ki so prišli legalno v minulih desetletjih, pa so bili pripadniki radikalnega islama in so to svoje izročilo prenesli tudi na naslednje rodove. To je nekaj, kar je Evropa izjemno lahkomiselno dopustila, posebej zato, ker se je to institucionaliziralo skozi posamezne pridigarje, ki jim v angleščini zelo poetični rečejo Hate preachers, ki pač pridigajo tiste skrajne radikalne oblike islama, ki jim tudi zločin ni tuj. In to je problem. To je problem, na katerem je zletela cela Evropa, žal seveda tudi Slovenija. Evropa se je s tem potem začela soočati postopno na različne načine, pač odvisno od izpostavljenosti posamezne države, ampak po načelu, ki je tudi čudovito vodilo sedanje slovenske vlade, ki je v tem smislu res evropska – to vodilo se namreč glasi: Prepočasi in prepozno. In zaradi tega se stvari dogajajo tako, kot se dogajajo. Zaradi tega sedaj grozi razpad Evropske unije in je že skorajda gotov. Zaradi tega so ljudje ogroženi, zaradi tega so ogrožena življenja ljudi, zaradi tega so ogrožene vrednote, ki so bile temelj Evropske unije, med katerimi je tudi spoštovanje človeškega dostojanstva, zlasti žensk in otrok, zagotovo na prvem mestu. Zaradi tega je ogrožena blaginja ljudi, kajti Evropo zapuščajo vse bolj, ne samo Slovenijo, ker je ta proces strahovito močan, ampak tudi že celotno Evropo, celo na Švedskem že to beležijo, zapuščajo posamezniki, ki so najbolj sposobni podjetniki, ki so najbolj sposobni ustvarjati novo vrednost, imajo posebna znanja, posebne lastnosti, ti odhajajo v tujino, bogatijo potem bodisi nekoga čez ocean ali pa na povsem nasprotni strani sveta, tam nekje v Avstraliji ali Novi Zelandiji bogatijo tam tiste, ki seveda niso nikoli nasedli na neumnosti, ki se jim reče uvoz tujih vojn na lastno ozemlje. Kajti to je tisto, kar je v resnici Evropa s tem naredila. Potem se vzpostavlja sistem dvojnih meril, ki je tukaj ekstremno nevaren. Enega smo videli danes tukaj v parlamentu, ko je nekdo rekel, ja, saj, neodvisno od tega, na kateri resni ideologiji je nekaj, mi to zavračamo. Ja kaj pa vse tisto nasilje, ki je na levičarski ideologiji? Tistega pa ne zavračate? Aja, pri tistem sami sodelujete, ko se derete za tistimi, ki so zakrinkani tam zadaj, pa s koli v rokah. To je pa zelo nerodna zadeva. In to je tisto, kar dela Evropo nevarno in tudi kar dela Evropo neprijazno v resnici, samo žal se spregleduje, ker so dvojna merila. In kako se zdaj proti temu boriti? Eno je, da je treba stvari poimenovati s pravim imenom. To bi bil zaključek medkulturnega dialoga, ki smo ga imeli tudi tukaj v tam parlamentu, ko sem vodil seje vseh pristojnih komisij parlamentov celotne Evropske unije. Vsaj v enem delu smo bili soglasni – da je nemogoč kulturni dialog, če stvari ne imenuješ brez sprenevedanja in s pravim imenom. Danes se v imenu tistega – kako se že temu reče? – politične korektnosti, spreneveda in laže in zafrkava s takšnimi izrazi, da ne veš, ali bi se smejal ali jokal. Žal. In z enim od teh problemov se soočamo tudi ta hip, ko gre za to zakonodajo, o kateri danes govorimo. Kajti nagovarjanje k radikalizaciji, nagovarjanje k vstopu v neke tuje skupine, nagovarjanje k borbi za tuje skupine, je seveda nekaj, kar je treba preprečevati že v samem začetku, kajti iz tega se ne more izcimiti nič dobrega. Nekdo je rekel danes tudi v tej razpravi, in to spet govorim o dvojnih merilih, kako so nevarna, ja, to moramo imeti razumevanje za te ljudi, za njihovo ravnanje. Čakajte, dobro jutro. Prosim?! Ravno včeraj sem bral na internetu, kako so neko mamico s štiriletno hčerko ustavili dol v Siriji, hčerkico so obglavili, obglavili, gospe in gospodje, kaj so potem z mamo storili, prepuščam vaši domišljiji. In ne mi govoriti, da je do takšnih ljudi mogoče razumevanje, pa vključevanje. Takšne ljudi je pač preprosto treba pospraviti s tega sveta. Ne gre drugače. Ampak stvari je boljše preprečevati preden pride tako daleč. Kajti, nekdo, ki gre tako daleč v zločinu, verjemite, je zaznamovan, ker ta ne bo nikoli drugačen, ta predstavlja trajno nevarnost, pa kakorkoli to obrneš. In zaradi tega je treba vnaprej reagirati. Rečeno je bilo: »Naša zakonodaja to že omogoča.« Zdaj, dobro jutro, jaz bom samo vprašal, kdo zdaj tukaj laže, kajti policisti so večkratno, tudi na televiziji, na moji komisiji pa itak, rekli tudi javno, da nimajo ustrezne pravne osnove za pravočasno reagiranje, ko pride do tega prvega nagovarjanja k radikalizaciji, k novačenju, da bi takrat že ukrepali. Nimajo osnove. To je bilo večkratno rečeno, tudi s strani direktorja policije, v prisotnosti ministrice, ki temu v ničemer ni ugovarjala. Nasprotno, potrdila je, da je to res problem. In pride pravosodni minister in reče, to je vse v redu. Ali laže eden ali drugi, ali oba, samo zmenite se v Vladi, kdo zdaj tukaj laže, kajti oboje ne more držati. Če tisti nimajo osnove za to, da bi ukrepali, potem jim je treba to osnovo dati. To je bil ves namen tega, kar smo mi storili. Da pa je res očitno neka pravna luknja, je pa priznal tudi minister sam, ko je rekel: »Saj vemo, da ene stvari bo treba še urediti in zaostriti.« Ampak v isti sapi: »Ne tako, kot to predlagate vi, pač na nek drug način.« Ja, glejte, eno leto in pol se že gremo te igre v tem parlamentu. Še enkrat povem, če bi bila vlada normalna, bom uporabil ta izraz, vsaj na tem področju varnosti bi sprejela ponujeno roko opozicije. Saj nihče ne zahteva, da točno tisto sprejmete, kar mi predlagamo, ampak vsaj na tej osnovi bi že pred letom in pol lahko sprejeli neke določene rešitve, ki bi omogočale učinkovitejše delo naših služb, ki bo kmalu soočeno z novim izzivom – o tem sem govoril že v uvodnem delu –, izzivom, ki ga zdaj pojmujemo najlepše pod izrazom Brexit. Evropa, verjemite, nikoli več ne bo takšna, kot je bila. Žal, ta je pač zaradi lahkomiselnosti, neodgovornosti, nastopaštva posameznih politikov, zlasti na evropski ravni, žal pa tudi v slovenski vladi, zapravljena. In jaz osebno sem neskončno žalosten zato, pa mislim, da nisem edini v Evropi. To je zapravljeno. Treba se bo pa zdaj odgovorno soočiti z nekimi novimi okoliščinami, v katerih bo treba delati in preživeti. In popolnoma jasno je, da je govoriti zdaj o neki nadaljnji krepitvi Evropske unije in podobno vesoljna oslarija. Tisti, ki to počne, ali je z Lune na glavo dol priletel, ali je nekaj z njim hudo narobe, ali pa se norca dela iz vseh. Evropa bo začela postavljati zidove ne samo fizično z ograjami, kar se je žal zdaj zgodilo, kajti povedal sem, če se ne bo branilo zunanjih meja Evrope, to sem pred enim letom govoril, bodo znotraj Evrope začeli rasti zidovi. In potem ste bili vsi nekaj kao presenečeni tam na Vladi, ko so začeli postavljati sosedje zidove, potem pa smo jih tudi mi. Ampak prepozno. Zdaj gre za to, da se bo to preneslo tudi na pravni red. Vse države iščejo, žal, izhod v tem, ker je na evropskem skupnem nivoju stvar takšna kot, da bi se nekaterim malo ustavili možgani, da iščejo zaščito, okvir svojega preživetja, varnosti in blaginjo v okviru svoje države. Kar je na nek način naravno in logično. To pa seveda pomeni, da enako velja tudi za Slovenijo. Pred tem si zatiskati oči, nič ne pomaga, te stvari grejo neodvisno od nas. In tudi ne misliti, da jih lahko, tudi če bi se zdajle vse drugo uredilo, da jih lahko zaustavimo. Nekateri procesi so itak začeti že, recimo, ta osnovni okvir tega radikalnega islama, nastavljeni skozi minula desetletja, ko se je nekritično sprejemalo vse in vsakogar, ne da bi se pomislilo, kam to pelje. Ampak tisto, čemur sem jaz potem rekel, da je tako, kot bi vžigalnik na jedrsko bombo privijal, se je zgodilo pa v lanskem letu, ko se je spustilo v Evropo še en milijon ljudi, milijon in pol skoraj, nepreverjenih, nihče točno ne ve, kaj je. Tudi če je vmes samo nekaj procentov takih, ki nimajo dobrih namenom, je to katastrofa najvišjega ranga, ker stvari postanejo neobvladljive. In zdaj do česa bo prišlo? To ni težko napovedati. Tisti, ki imajo slabe namene, ki so radikalizirani, bodo nagovarjali druge. Zaradi trenj, ki so bila sprožena zaradi napačnega pristopa vlad, vključno s slovensko, bo seveda prišlo do toliko večjih okoliščin, ki bodo vodile v radikalizacijo. In bodo imeli ti še toliko lažje delo, že itak ga ne bodo imeli. In edino kar se da narediti, je, da se tovrstno nagovarjanje k nasilju, kajti za to v resnici gre, to ni [[…]]enkrat za vselej se bomo morali zmeniti, kje je meja med vero in kje je začetek tistega, kar ustava prepoveduje, to je nagovarjanje k nasilju. In tukaj gre ta meja zelo jasno čez. In tam bo treba pač dati v roke pristojnim organom ustrezno moč, ustrezna pooblastila, pravno osnovo za učinkovito reagiranje že takoj na začetku, ko do tega pride. Ne šele potem, ko se to razpase, ko je posameznik že radikaliziran, ko že naredi neka dejanja, ki potem za vselej zaprejo vsako pot nazaj. In zaradi tega bi bilo tako dragoceno, če bi koalicija z vlado na čelu, prisluhnila pred letom in pol našim predlogom in takrat že sprejela te rešitve, ki jih ponujamo, ali pa jih sprejme vsaj zdaj. Kadarkoli jih je seveda še vedno moč izboljšati. Zdaj v postopku, lahko se tudi kasneje še zakon popravi, če se izkaže, da je kaj premalo jasno, kakorkoli že. Ampak puščati to pravno praznino, je pa tako skrajno neodgovorno, da to sploh [[…]]enostavno ne najdem besed za to. Kajti s tem se pušča prostor za to, da prej ali slej pride tudi tu do nasilja. To je tisto, kar potem spravlja v nevarnost. Zaradi tega, ker se ne ukrepa takrat, ko je čas, ker se ne stori preventivnih korakov. In ne govoriti, da je to možno samo na lep način pa z dobro besedo. Seveda je tudi to potrebno, jasno, tukaj se najbrž vsi strinjamo. Kaj je lepšega, kot imeti prijatelje. Ampak žal je svet tak, da nekateri ljudje so takšni, da imajo slabe namene. In te je treba pravočasno zaznati in treba je potem imeti tudi ustrezne mehanizme, da se te namene prepreči. In odgovornost zakonodajalca, v prvi vrsti pa vladajoče koalicije z vlado na čelu, je, da pač to pravno osnovo svojim lastnim organom in službam da. Kajti zdaj je nimajo, to smo dvakrat poslušali. Poslušali smo to že s strani policije, tudi na televiziji, če želite, lahko preverite, da ne govorim, kaj je bilo že vse izrečeno na moji komisiji, na zaprtih sejah, da nimajo ustreznih pooblastil. In oni zvejo kaj, pa ne morejo še na tisti osnovi ukrepati, morajo čakati, da se stori že naslednji korak, ko pa grejo stvari že veliko veliko dlje. Nerazumno. In s podobnimi težavami se srečujejo tudi službe, ki imajo pooblastila za posebne metode in sredstva, ker nekatere stvari niso inkriminirane, gospe in gospodje, in to zdajle pazite, se vleče že leto in pol. To je odgovornost ministrov, o katerih sem govoril. Če zaznajo samo tiste stvari, ki zdaj niso izrecno inkriminirane, ne morejo niti uporabljati posebnih metod in sredstev ali pa ne morejo dobiti od sodišča pooblastila za njihovo podaljšanje, ker to sploh ni kriminalno dejanje, kar se tam dogaja, čeprav vsi vedo, da na koncu to vodi v nasilje. To je popolnoma neodgovorno, ker dobesedno lastnim službam ne dajete ustreznih pooblastil za to, da bi ukrepali tam, kjer gre za nasilje. To nima več veze z ne vem čem, ne z raso, ne z vero, ne z ničemer, ampak gre za vprašanje poti, ki na koncu pripeljejo do nasilja. Tukaj tudi govoriti o tem, za koga je ali pa ni posamezna rešitev, poglejte, jaz osebno sem prepričan, da na katero koli ideologijo, ki je skrajna v takšnem primeru, ali je to nacizem, komunizem, fašizem, ali pa radikalen islamizem, se nalepijo posamezniki, ki so že na nek način psihopati po naravi. In potem se sklicujejo na tisto ideologijo zato, da uresničujejo neke svoje cilje, želje, nagone, kakor koli že. In tukaj se bo treba zmeniti zato, da še enkrat povem, se naredi zelo jasna črta. Svoboda veroizpovedi je nedvomna, je ustavna pravica, tukaj je stvar popolnoma jasna. Ampak tisti hip, ko pa začne voditi v nasilje, ali v pozivanje k nasilju, ali v pozivanje h kršenju človekovih pravic, ali v pozivanje h kršenju človekove integritete, recimo integritete žensk, otrok, tam je pa te svobode konec. In enkrat se bo morala ta Evropa s tem resno spopasti, če ne, je ne bo več. Že zdaj se zna zgoditi, da se bo vsaj začasno krepko razkosala. To mejo je treba definirati. Da pa sploh lahko kar koli preventivnega storiš, moraš pa najprej omogočiti svojim lastnim službam, da ustrezno odreagirajo. In zaradi tega smo mi predlagali pred letom in pol takšen zakon. Saj ne trdimo, da je idealen, kot je bilo tam rečeno, idealnega zakona sploh ni, to je larifari, ampak je pa zakon, ki bi dajal ustrezno pravno osnovo za to, da bi se takrat, ko bi stvari očitno šle v smeri, ki na koncu pripeljejo do nasilja, to pa so smeri, kot so nagovarjanje k radikalizacij, novačenje, potem organiziranje, takšno in drugačno, materialno, transport, če hočete, in vse ostalo, kar to zajema, da bi se že takrat ukrepalo, ne šele potem, ko pridejo stvari že mnogo dlje in ko padejo že v tisto točko, kot je služenje v tujih terorističnih ali pa ne vem kakšnih organizacij. Takrat je stvar že strahovito daleč. In tudi vprašanje, koliko je takrat sploh še v moči in dosegu naših služb. In te stvari se bodo zdaj tukaj okrepile zaradi več razlogov, vidite, to je popolnoma jasno, da se bodo. Prvič se še vedno uvaža migrante, bodisi v okviru kvot bodisi v okviru na druge način. Še vedno se po drugi strani Evropa deli na posamezne enote in se bojim, da se bo ta proces samo še okrepil od pojutrišnjem naprej. In potem bo samo odvisno, kje si pa kdo si, ali si samo en zunanji privesek ene zelo velike države in si na nek način predpražnik, ali si v eni skupnosti, kjer lahko igraš vsaj približno enakovredno vlogo. Zaradi tega ves čas že priporočam, ker je bilo očitno, da bo pripeljalo to tako daleč. Vsakomur bi moralo biti to že lani očitno, žal se bojim, da Vladi ni bilo. Zato ves čas forsiram, da bi se morala Slovenija tesneje povezati z Višegrajsko skupino, ker je edina skupina, ki je tukaj zraven nas, kjer te silnice, ki so nekoč povezovale celotno Evropsko unijo, še danes delujejo tako, kot bi morale povsod: teče ustrezno gospodarsko sodelovanje, varnostno sodelovanje, medsebojna pomoč, stvari se politično usklajujejo [[…]]To bi moralo biti za zgled celotni Evropski uniji. Žal, če pogledamo, kaj se dogaja v Bruslju, kjer vsak svoje zagovarja, in to na takšen način, da se en pripelje nikamor. Tisto, kar pa nekateri povsem na vrhu Evropske unije zagotavljajo, pa oprostite [[…]]včasih bi bilo dobro koga testirati na toksične substance. V Sloveniji je pač situacija takšna, da je nekaj objektivno in proti tistemu se nič ne da narediti na naši lokalni ravni. Lahko se pa sami pripravimo. Ali je ta zakon vse, kar potrebujemo, zagotovo ni, je pa ena osnova za bolj varno življenje in s tem tudi za večjo blaginjo. Zaradi tega je vreden podpore. Kasneje, če se najde boljšo rešitev, se ga zlahka nadomesti. Ampak to večno odlašanje, ki ga Vlada prinese, češ, "ja, saj bomo enkrat, no, zdaj smo pa že celo nekaj napisali" – pazite, po letu in pol – "in smo dali v usklajevanje". Ja, kaj hudirja ste pa počenjali leto in pol! Pa dobro jutro! In to pri zadevi, s katero se cela Evropa najbolj ukvarja od vseh ali pa vsaj bi se morala! Tudi če se kakšna država morda ni. Se bo pa od pojutrišnjem naprej, brez skrbi. In to bi morali že zdavnaj narediti. Če pa nismo, pa je treba vsak dan zamude preprečiti, ker vsak dan zamude dodatno ogroža, pomeni dodatne probleme, nič drugega. Saj problemi se samo kopičijo. Saj to ne pomeni, če ne priznavaš, da problem obstaja, da problemi izgine. Samo eksplodira ti prej ali slej v glavo. To je vsa logika. In žal to, da se tukaj dostikrat spreneveda pa reče, "ja, Slovenija je vse O. K. Oprostite, ni. Tisti hip, ko se je meja odprla, pa je šlo pol milijona ljudi čez, je bil problem odprt. Delno že celo pred tem. Zagotovo pa sedaj. Pazite, Nemčija je zdaj končno začela tisto, kar sem lani napovedal, da bo. Začela je vračati posameznike v države, kjer so bili prvi popisani. Trenutno gre za posameznike, potem bodo pa desetine, pa stotine pa še kvote zraven prištejte, pa bo veselica. To bo postopno. Veste, to je sedaj evropsko kuhanje žabice, bi lahko temu rekli. Saj veste, če žabo vržeš v krop, bo ven skočila, pravi legenda. Jaz tega res ne bi šel preizkušat, ampak verjamem, da tisti, ki so to rekli, vedo, o čem govorijo. Če pa žabico počasi segreješ, sploh ne ve, kdaj je skuhana. In točno to se v Evropi dogaja. Pojutrišnjem je vsa možnost, da bo že vrglo pokrovko v zrak, ne samo, da že vre od spodaj. Ampak saj pravim, tudi tukaj imam občutek, da ne koalicije ne vladi še vedno ni jasno, da so stvari že zavrele do amena in da je samo vprašanje, kdo bo končal pečen. In bojim se, da ob nepripravljenosti bo pečena Slovenija. Kaj lahko storimo? V danem trenutku lahko sprejmemo ta zakon kot osnovo, lahko ga amandmiramo. Če tega ne storimo, nismo naredili nič dobrega. To morate vedeti vsi, ki ste izražali namen, glasovali, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem da vlada napoveduje, minister je to rekel, da je imel neka usklajevanja, in da prej ali slej bo to prišlo na dnevni red. Poglejte, jaz vam odkrito povem, koliko se da na to zanašat, da greste lahko pogledat vprašanje, ko je bil minister zaslišan. Ker je bil to že takrat en tak primer v medicini, sem ga vprašal, kaj bo s penalno funkcijo odškodnine. In je rekel: "Absolutno to podpiram, to bo moj prvi predlog, takoj ko bom lahko, ko bom minister." Do danes ni bilo nič od tega, tako mimogrede. Toliko okoli tega. Pa imamo še vedno te primere, ko sem zadnjič lahko opazoval, če je nekdo, ki ga avto zbije, pa ima eno poškodbo ali pa jo kje drugje stakne, si lahko samo želi, da ga je avto zbil, ker pri zavarovalnicah je vsaj malo evropskosti pri odškodninah. Medtem ko za isto, če jo imaš tako, pa dobiš neko bagatelo, tam par tisoč ali pa v najboljšem primeru deset, dvajset tisoč evrov. Evropske odškodnine so pa nekajkratno višje, da ne govorim o posameznih primerih, ko so tudi po stokrat višje kot pri nas. In seveda se to računa, zdravnik bo varčeval, pa dal slabši material, pa malo manj bo poskrbljeno za kakšno okolje protibakterijsko. Pa imamo problem. Skrajna malomarnost se manj kaznuje, kot če te nekdo z avtom zbije, ki je res nesreča. To je recimo eden od teh vidikov. Pa imaš potem skrajnosti, o katerih sem že dostikrat govoril in so še vedno aktualne. Če otrok oškodovan ali za mladost ali za celo življenje, potem pa dobi za to enih 7 tisoč odškodnine ali pa 10 ali pa petnajst v najboljšem primeru. Poden od podna od podna. Ker potem seveda to vsi vkalkulirajo in si to privoščijo. Otroci naj bi bili pa posebej zaščiteni, ne na to pozabiti, in to pri deklaraciji, ki jo je tudi Slovenija podpisala. In seveda se to ne zgodi, ker minister svojega dela ne opravlja. Isto kot v danem primeru. Leto in pol o tem govorimo, cela Evropa o tem govori, tri razprave smo tukaj imeli. In zdaj po letu in pol se reče, "no, nekaj smo pripravili in bomo dali to v usklajevanje". Fantastično, kar sapo mi je vzelo od te hitrosti. To, oprostite, je, milo rečeno, neprimerno. Ampak to sem bil zdaj res skrajno diplomatski, glede na tisto, kar si osebno mislim. In zaradi tega, gospe in gospodje, Slovenija ne pride nikamor. Zaradi tega je Slovenije ostala ne ravno povsem varna država. In zaradi tega pri nas pravni red ne deluje tako, kot bi moral, ker ljudje v vladi svojega dela ne opravljajo, vi pa to podpirate in tolerirate. Ne vem, zakaj, ker na koncu boste vi plačali ceno na naslednjih volitvah, če vam tega ni še nihče jasno povedal. Kajti stvari se bodo spremenile. Stvari so se v zavesti ljudi že spremenile, in verjemite mi, da se bodo še, pa še veliko bolj. Gre samo za to, ali se s tem odgovorno soočimo in poiščemo ustrezne rešitve ali pa se delamo, da je vse v najlepšem redu in gremo z eno skrajno počasnostjo naprej. Jaz osebno sem prepričan, da je naša skupna odgovornost, da za varnost ljudi storimo vse, kar je v naši moči. In to je razlog, zaradi katerega bom sam in moji kolegi v SDS glasoval za to, da je ta zakon primerna osnova za nadaljnjo obravnavo, kjer ga lahko izboljšamo, kolikor si le lahko skupaj z vsem našim skupnim znanjem naredimo. Če je za to seveda politična volja in če se enkrat za vselej pozabi na politični prestiž. Žal, če pa se daje tako, kot zdaj kaže, političnemu prestižu prednost pred varnostjo ljudi, tako kot je napovedala to vlada in kot očitno ravna koalicija, potem pa je to nekaj, kar je zelo žalostno in česar si ne Slovenija ne njene državljanke in državljani zagotovo niso nikoli zaslužili. V SDS, kot rečeno, bomo ravnali drugače in bomo za ta zakon.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem bo besedo dobil še predstavnik predlagatelja, in sicer gospod Žan Mahnič. Vlada ne želi besede. Dajem kar vam besedo. Gospod Mahnič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Jaz moram reči, da je bila ta razprava v tretje, ko smo to predlagali, vendarle drugačna od prejšnjih dveh. Drugačna v tem smislu, da je bilo prvič, da je vlada priznala, da so spremembe potrebne. Ker na prejšnjih dveh razpravah smo poslušali, da imamo mi vsa ta dejanja, ki jih omeni in predlaga resolucija Varnostnega sveta, že inkriminirana, da ne potrebujemo sprememb. To smo poslušali decembra 2014, to smo poslušali februarja in marca 2015. No, danes slišimo, da so vendarle potrebne spremembe Kazenskega zakonika. In to je bila edina stvar, ki sem jo slišal, pa še to ne, žal, toliko od ministra, kot pa od poslank in poslancev koalicije. Kar sem lahko slišal od ministra, je bilo edino žaljenje in osebna diskreditacija mene in gospoda Grimsa. Ampak veste, jaz s tem nimam težav, če bi imeli vsi enaka izhodišča za razpravo in če bi bili enaki kriteriji. Meni ni problem priznati, da bi mogoče kdaj lahko razbili malo to monotonost v tem našem parlamentu, jaz zelo rad gledam britanski parlament, kjer je živa razprava in kjer so takšne razprave, kot jo je imel gospod minister, dokaj normalne. Ampak, veste kaj? Problem so dvojni kriteriji. Škoda, da zdaj gospoda Brgleza ni tukaj, ker tako kot je razpravljal minister do mene in gospoda Grimsa, ni bil noben problem, če bi pa jaz gospodu ministru rekel, naj gre pri tej priči ven iz dvorane, sezuje svoje glivične čevlje in pride potem nazaj govorit, bi pa dobil opomin in bi bil takoj prekinjen. To, da ima glivične čevlje, je rekel predsednik KPK, da je zaradi njega padla vlada in da je bilo vse protipravno. Ali pa če bi jaz rekel ministru, da naj najprej prinese račune od kod mu premoženje, potem pa naj tukaj govori, bi tudi verjetno bil prekinjen in dobil opomin. Gospod Brglez poslancem ne dovoli tako razpravljati, minister Klemenčič pa lahko razpravlja, kakor želi. Vzemimo direkten primer. Mimogrede, Črna gora, tako kot je minister danes žalil Črno goro, ne spomnim se, ali je štirinajst dni nazaj sedel tukaj, ko je gospod Cerar pel hvalnice Črni gori, ko je tam sedel predsednik skupščine Črne gore, kako Slovenija podpira evropsko pot Črne gore, kako smo tudi sami prispevali in smo zadovoljni, da so vstopili v zvezo Nato. Danes pa ta minister, minister Cerarjeve vlade, reče, "…kakšna Črna gora, imam pa že raje Evropo kot pa neko Črno goro." Poglejte, to je lahko mednarodni škandal, kako minister te vlade govori o eni državi, ki bo kmalu skupaj z nami v zavezništvu, mogoče tudi nekoč v Evropski uniji. To je škandal. In računam, da se boste vsaj njim opravičili. Jaz sem bil na Parlamentarni skupščini zveze Nato in sem govoril s kolegi z Balkana. Bosanci so mi rekli leta 2014, da so spremenili Kazenski zakonik ravno zaradi teh tujih terorističnih bojevnikov. In so mi ga dostavili in sem pogledal, tako smo nekatere rešitve povzeli takrat po bosanskem kazenskem zakoniku. Na zadnjih parlamentarnih skupščinah zveze Nato so bili zelo aktivni Črnogorci. Ko sem jih spraševal, ali so morali kaj spreminjati zakonodajo, kar je seveda logično, da so jo morali zdaj v tem postopku pridruževanja Evropski uniji, mi je rekel kolega: "Ja, tudi Kazenski zakonik smo spreminjali." Mimogrede, pri tem kazenskem zakoniku so jih mentorirali Američani. Je rekel, da v tem postopku so morali spremeniti tudi kazenski zakonik zaradi tujih terorističnih bojevnikov. In tako z levo roko jemati eno državo, se ji posmehovati – dajte potem predsedniku Vlade drugič reči, naj ne govori tega tukaj ali pa je to stališče predsednika Vlade. Ne vem. Dajte se uskladiti drugič. Konkreten primer. Zdaj moram spet tako povedati, da ne bom izdal kakšnega tajnega podatka. Recimo da Sova ve za nekega državljana X Y, da želi oditi v Sirijo. Ali ga lahko po tej zakonodaji ustavimo? Če ga lahko, kdo ga bo? Ali bomo čakali, da bo šel v Sirijo? Ker trenutno recimo potekajo pripravljalna dejanja pa da ga je še pred tem, ko smo spremljali, nekdo ščuval k temu. Ali lahko ali ne moremo? Dve leti smo poslušali, da lahko Italijani so nam dokazali, da ne moremo. In zdaj govorimo, da pa spremembe so potrebne. Mi smo to predlagali v dobri veri, predlagali smo zato v prvo razpravo, da lahko tiste stvari, za katere menite, da niso dovolj jasne, tukaj notri ste napisali, da niso jasne besede "nudi", "daje", "zagotavlja", "išče", "zbira", "zagotavlja" ali "prekriva" Poglejte, saj vam lahko prinesem Slovar slovenskega knjižnega jezika, če ne veste, kaj te besede pomenijo. Nam je to več kot jasno. Ampak če je to sporno, če je to problem, obstaja potem drugo branje, kjer lahko daste vaše amandmaje. Resnično ne vem, zakaj je treba vedno odpirati eno in isto debato, zato da potem pa koalicija prizna po dveh, treh obravnavah, da pa vendarle opozicija ima prav. Ampak to je pa tudi skrajna meja, do katere gremo, da opoziciji rečemo, da je imela do neke mere prav. Poglejte, za nas je zmaga že to, da boste šli v spremembe, ker so več kot potrebne. Ampak ne vem, zakaj je bilo treba dve leti govoriti, da ni noben problem. Dve leti so pa teroristi hodili tukaj okoli, novačili pod pretvezo, da delajo v nekih mesnicah ali kaj jaz vem kaj še vse. Veste, samo to je problem. Če bi že takrat rekli, da gremo v spremembe, gremo skupaj, bi danes že imeli te spremembe. In pa še samo za konec, minister, niste imeli prav. Na parlamentarnih volitvah, če želite kandidirati v nekem okraju, ne potrebujete tam stalnega prebivališča. Tako da jaz resnično upam, prej ko ste govorili o Poljanski dolini, da se bova nekoč soočila. Ker potem ko bo rezultat, mislim da vam bom jaz rekel z vašimi besedami iz leta 2013 "when numbers talk, bullshit walks".
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo NA 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O PREDLOGU PREDSEDNIKU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA RAZREŠITEV PREDSEDNIKA KOMISIJE ZA PREPREČEVANJE KORUPCIJE GOSPODA BORISA ŠTEFANECA. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev, s prvopodpisano mag. Alenko Bratušek. Predlog sklepa je na 20. seji 26. maja 2016 obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi komisija delov predloga sklepa ni sprejela, je bila obravnava predloga sklepa na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavnik Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije v četrtem odstavku 22. člena določa, da lahko predsednik republike na predlog Državnega zbora razreši predsednika Komisije za preprečevanje korupcije, če funkcije ne opravlja v skladu z ustavo in zakonom. Pri tem je treba poudariti, da je vsebino določbe, ki omogoča predčasno razrešitev predsednika Komisije za preprečevanje korupcije, treba razumeti v smislu načela delitve oblasti. Bistveni element tega načela je institut zavor in ravnotežja, ta pa med nosilce različnih funkcij vzpostavlja ustavno skladno ravnovesje. Glavna pristojnost predsednika Komisije za preprečevanje korupcije je, da zastopa komisijo ter vodi in organizira njeno delo. Njegova razrešitev sme potekati le iz razlogov, ki so v določbi taksativno določeni, pred odločanjem o razrešitvi pa je nujno treba ugotoviti obstoj konkretnih kršitev ustave ali zakona. Takšna odločitev ne sme biti politična kot tudi ne pravno nevezana. Razlogi, ki jih predlagatelj navaja v svojem sklepu, so ravno takšne narave. Za domnevne kršitve, ki jih vsebuje predlagateljevo gradivo, nikakor ni mogoče reči, da gre za konkretne kršitve ustave in zakona. Prav tako ni mogoče trditi, da so te, poudarjam, domnevne kršitve ustave in zakona predsednika Komisije za preprečevanje korupcije povzročile kakršnekoli škodljive posledice, ki bi terjale uveljavitev odgovornosti. Posameznik lahko odgovarja za svoja dejanja samo, če mu je to dokazano na način, določen z zakonom. Zakonodajalec je s sprejetjem Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije določil en organ, pristojen za nadzor nad funkcionarji vseh treh vej oblasti in drugih samostojnih in neodvisnih državnih organov. Zaradi tega razloga je še toliko bolj pomembno, da ta organ torej Komisija za preprečevanje korupcije uživa svoj samostojen in neodvisen položaj. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Stranke modernega centra stojimo na stališču, da predlagateljeve navedbe ne utemeljujejo razrešitvenega razloga, ko lahko predsednik republike na predlog Državnega zbora razreši predsednika komisije, zato takšnega predloga sklepa nismo mogli podpreti. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod Nemec. Nepovezani poslanci in Nova Slovenija so sprožili postopek za razrešitev predsednika senata KPK Borisa Štefaneca. Ob tem je zanimivo, da se je v drugih mnogo bolj usodnih primerih za državo in njene funkcionarje na nezakonita in neustavna dejanja funkcionarjev KPK gledalo ne samo prizanesljivo, ampak celo odobravajoče. Številne izjave potrjujejo, da so mnoge politične strukture na levi in desni imele velika politična pričakovanja. Kršitve človekovih pravic, zakonov in ustave jih niso zmotile, prav tako ne tudi opozorila številnih pravnih strokovnjakov. Ampak bolj kot sam predlog za razrešitev Štefaneca so pomembne njegove izjave, ki jih je izrekel na očitke predlagateljev. Med drugim je dejal, da v čevlje svojih predhodnikov, to sta bila Drago Kos in Goran Klemenčič, ni hotel stopiti, ker so obremenjeni z glivicami nezakonitih ravnanj. Povedano drugače, njegova predhodnika sta KPK nezakonito uporabljala oziroma zlorabljala za politične obračune z osebami, ki niso pripadale njunemu ideološkemu krogu. Preprosto povedano, na KPK se je izvajala sistemska korupcija za dosego političnih, ekonomskih in drugih koristi za določene politične skupine in lobije, torej se je izvajalo točno tisto, kar bi KPK morala izrecno preganjati. Tarča KPK v tistem času so bili predvsem Janez Janša in tudi nekateri drugi politiki SDS, tudi sam, pa nekateri strokovnjaki v institucijah pravne države, na primer vrhovna državna tožilka Dragica Kotnik in še nekateri. Te izjave glede z glivicami okuženih čevljev verjetno Boris Štefanec ni izrekel na pamet. Ima dokumentacijo in verjetno tudi priče. Ampak predhodniki Štefaneca v senatih KPK so bili nagrajeni. Eden, Drago Kos, ima za nagrado bajno pogodbo z NLB, drugi, Rok Praprotnik, je dobil v NLB bajno službo, Lilijana Selinšek je nagrajena z zaposlitvijo na Ministrstvu za pravosodje, Goran Klemenčič pa je prinesel z glivicami okužene čevlje še na Ministrstvo za pravosodje, sedanje, to je Cerarjeve vlade. Postal je minister tudi za nagrado. Torej tisti, ki so nezakonito rušili, obrekovali, onečaščali, zlorabljali, so postali bogato plačani lavreati Cerarjevega režima. Predvsem pa bode v oči neodziv Cerarja, predsednika samooklicane najbolj etične vlade v zgodovini Slovenije, ki se sploh ni odzval na izjave predsednika KPK, Borisa Štefaneca. Javnosti ni pojasnil, zakaj ima v vladi še vedno ministra Gorana Klemenčiča, ki je kršitelj zakonov, človekovih pravic, ustave, kar so ugotovile vse neodvisne inštitucije, ki so odločale o delu Klemenčičevega senata Komisije za preprečevanje korupcije: Računsko sodišče, sodišča na več stopnjah, Ustavno sodišče, informacijska pooblaščenka in še kdo. Poslanci SDS smo predsedniku Vlade Cerarju poslali tudi pismo, na katerega že dlje časa ni odgovora. Tudi Klemenčič še ni odstopil. Nekoč, ko je zmotno in neustavno ugotovil tako imenovano nepojasnjeno premoženjsko stanje Janeza Janše in bojda tedanja politika v državnem zboru in vladi ni čisto sledila njegovim procesnim in vsebinskim napakam, zablodam in konstruktom, je zmogel odstop. Sedaj ko Goran Klemenčič ne more več na tak način izsiljevati politike in je del izvršne oblasti, pa te moči, pa tega tudi ne zmore več. Pa tudi predsednik vlade Cerar ne, ker je že preveč pomešal pojme in že nekaj časa ne ve več kaj so etika, zakonitost, ustavnost, poštenje, pravičnost, človekove pravice in še kaj. In predsednik vlade Cerar s to vladno ekipo še kar vztraja na poti v vse globlje močvirja. Hvala lepa.
Gospod Tanko, hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo prestavil gospod Franc Jurša.
Gospod predsednik, zahvaljujem se za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! Na Mandatno-volilni komisiji Državnega zbora smo več kot štiri ure obravnavali predlog, da bi predsedniku republike predlagali razrešitev predsednika protikorupcijske komisije Borisa Štefaneca, a takšnega sklepa nismo podprli. Poslanska skupina nepovezanih poslancev in Poslanska skupina Nove Slovenije namreč predlog za razrešitev predsednika protikorupcijske komisije med drugim utemeljuje s tem, da je stopil v prevelike čevlje, da osebnostno in strokovno ni primeren za to delo, da je trmast oziroma, da je KPK leglo sporov in trikov in prevar. Toda to so le ne ravno prijazna mnenja. Pod njimi je prvopodpisana bivša predsednica vlade in zdajšnja poslanka, ki jo je Komisija za preprečevanje korupcije obravnavala zaradi domnevnih nepravilnosti pri njeni kandidaturi za komisarko Evropske komisije. O Komisiji za preprečevanje korupcije in njenem predsedniku ima lahko vsak svoje mnenje, tudi bivša predsednica vlade, vendar se je težko otresti občutka, da gre za povprečni ukrep protikorupcijske komisije, ker se je sploh drznil obregniti vanjo. Lahko si mislimo in tudi velika večina javnosti o komisiji pod predsedovanjem Štefaneca nima dobrega mnenja, toda takšno mnenje še ne pomeni utemeljen razlog za predlog Državnega zbora predsedniku republike, naj Štefanec razreši in imenuje novega predsednika KPK. Tudi kritična mnenja, objavljena v medijih, ne. Zakon je tukaj jasen. Državni zbor lahko ta postopek sproži le, če bi Štefanec pri svojem delu kršil ustavo in zakone. Predlagatelji razrešitve so v obrazložitvi sicer zelo gostobesedni, toda pri tem večinoma ostajajo na splošni ravni. Če gremo na kratko po vrsti. Poročilo delovne skupine OECD, ki naj bi bilo kronski dokaz za Štefaneca, v bistvu napotuje na reformo KPK in Štefaneca sploh ne omenja. Tudi sklicevanje na ugotovitve Upravnega sodišča, ki je delno ugodilo tožbi Alenke Bratušek, da so bile v postopku kršene njene ustavne pravice, ni ravno prepričljivo. In ne nazadnje, KPK že leta uporablja enak postopek obravnave, zato je najbrž treba spremeniti postopek, ne pa zamenjati predsednika KPK. Domnevno sporno pridobivanje podatkov o bančnih računih pa je Štefanec že pojasnil. Utemeljitev predlagateljev, da je Štefaneca treba zamenjati, ker naj bi ena od uslužbenk KPK ne plačevala parkirnine, pa še največ pove o resnosti predloga. V Poslanski skupini DeSUS nočemo reči, da je v komisiji vse v redu. Nasprotno. Tudi mi smo mnenja, da ne dela dobro, da razširja notranji spor, toda imenoval jo je predsednik republike Borut Pahor, zatorej je na njem odgovornost, da to komisijo tudi zamenja, če je to potrebno. Na predsedniku Pahorju je, da pokaže državniško držo in zavzame stališče o nastalem problemu. Mi torej predloga sklepa poslancev iz navedenih razlogov na Mandatno-volilni komisiji nismo podprli.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matjaž Han.
Podpredsednik, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog sklepa, s katerim bi Državni zbor predlagal predsedniku Republike Slovenije, da naj razreši predsednika Komisije za preprečevanje korupcije Borisa Štefaneca, je prvi tovrstni predlog, ki ga obravnavamo v Državnem zboru. Predlagatelji sklepa, kolegice poslanke in kolegi poslanci so navedli svoje argumente oziroma razloge za razrešitev gospoda Štefaneca v štirih sklopih, kjer so opozorili na nepravilnosti, ki so se ali pa se še dogajajo na Komisiji za preprečevanje korupcije. Ne gre si zatiskati oči, spoštovani, da nekatere pretekle odločitve KPK niso bile ustrezne. Tudi takšne, ki so jih sodišča v sodnih postopkih razveljavila. Žal smo priča tudi dejstvu, da je očitno porušeno zaupanje v medsebojno sodelovanje članov senata KPK, kar nedvomno otežuje nemoteno delovanje komisije. Stanje na KPK je torej vse prej kot rožnato. Vprašanje pa je, ali je razrešitev predsednika KPK prava pot in odgovor na težave, s katerimi se sooča komisija. Zato je na tem mestu treba jasno povedati, da gre za predlog, ki od nas poslank in poslancev terja predvsem politično presojo in odločitev. Pravna presoja ravnanj predsednika KPK je v tem primeru drugotnega pomena. Treba je namreč vedeti, da bi morebitna razrešitev KPK nujno imela določene družbene posledice in odzive ne le v domači, temveč tudi v mednarodni javnosti, ki bi težko prezrla dejstvo, da se je politika v Sloveniji odločila, da se razreši predsednika komisije, ki se v svojem poslanstvu bori zoper korupcijo in nasprotje interesov. Tudi zoper korupcijo in nasprotje interesov javnih funkcionarjev, gospe in gospodje! Odločitev Državnega zbora za začetek postopka o razrešitvi predsednika Komisije za preprečevanje korupcije bi torej morala biti podkrepljena z močnimi vsebinskimi razlogi, ki bi predsednika komisije dokazano obremenjevali težjih zakonskih kršitev in kršitev ustave, storjenih s hujšo obliko krivde. Kot rečeno se Socialni demokrati zavedamo pomanjkljivosti delovanja tedanje sestave senata Komisije za preprečevanje korupcije. Tudi storjenih napak predsednika komisije, za katere je on sam odgovoren. Zavedamo pa se tudi položaja in vloge Komisije za preprečevanje korupcije ter njenega predsednika kot inštitucije, ki opravlja pomembno nadzorno funkcijo v naši družbi, ki je zaradi svoje majhnosti tudi specifična. Na podlagi vseh navedenih argumentov za in proti začetku postopka razrešitve predsednika Komisije za preprečevanje korupcije smo se Socialni demokrati tokrat odločili, da predlaganega sklepa ne podpremo.
Hvala gospod Han. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! V tem mandatu o problemih Komisije za preprečevanje korupcije govorimo veliko več kot o samih problemih korupcije. Kljub temu da je stanje na obeh področjih veliko več kot nezadovoljivo. Kljub temu pa konkretnih rešitev do danes tudi še nismo videli, pa čeprav bi bile te več kot potrebne. Vse od nastopa senata pod vodstvom Klemenčiča do neuspelega imenovanja novega senata, do odstopov in ponovnih imenovanj članov senata, spornega političnega članstva novega predsednika ter sporov med samimi člani je problematika komisije pravzaprav vedno globlja. Problemov pa je tudi vedno več. Takšno stanje ustreza predvsem dvema skupinama. Na eni strani ustreza zagovornikom ukinitve komisije, ki se znajdejo v korupcijskih aferah. Ugotovitve komisije so tako tudi predmet številnih manipulacij s strani tistih, ki se znajdejo v postopku pred njo. Vedno znova se pojavljajo očitki o pristranskosti, politični motiviranosti, vsaka končna ugotovitev pa je seveda izpodbijana na sodišču. Problemi, povezani s Komisijo za preprečevanje korupcije, so tako le voda na mlin ravno tistim, ki so korupcije največkrat osumljeni ali pa se ves čas sprehajajo po tanki meji nedopustnega. In med njimi so seveda tudi politiki, ki še danes nemoteno opravljajo svoje funkcije, ves čas pa se sklicujejo na to, da jim je komisija kršila pravice, da so postopki nezakoniti in tako dalje. Kot izhaja iz obrazložitve, so vsi našteti očitki tudi podlaga za sklep o predlogu predsednika republike za razrešitev predsednika Komisije za preprečevanje korupcije. A tudi pri tem predlogu smo se znašli v situaciji, ki ima več kot grenak priokus. Prvopodpisana pod predlog za razrešitev je namreč ena izmed tistih, ki so se zaradi suma korupcije tudi sami znašli pred komisijo. Eden izmed očitkov pa je seveda tudi ta, da naj bi ji komisija s tem, ko ji je očitala koruptivno dejanje in zoper njo vodila postopek, kršila človekove pravice. Da je predlaganje samega sebe za evropskega komisarja sporno, je jasno, da ni ne etično, ne moralno, seveda tudi. A ker Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije še danes nismo ustrezno popravili, se je tudi končna odločitev komisije v tem primeru znašla pred sodiščem. Sodišče sicer ni ugotavljalo, ali je šlo dejansko za korupcijo ali ne, pač pa zgolj, ali je bil postopek, ki ga je vodila komisija, pravilen. In zaradi še vedno nespremenjenega zakona je bila tudi tokrat odločitev enaka kot v vseh podobnih primerih. Postopek je urejen neprimerno in prav vsaka pomembna ugotovitev komisije zaradi tega pade pred Upravnim sodiščem. Posledično smo vsakič znova priča enim in istim diskreditacijam in manipulacijam v zvezi s tem. Vse to je jasen pokazatelj, da so problemi s samo Komisijo za preprečevanje korupcije ter s postopki, ki jih vodi, veliki. Nedelujoča komisija pa koristi zgolj in samo tistim, ki se korupciji očitno zelo težko uprejo. A zgolj z razrešitvijo predsednika komisije se stanje ne bo izboljšalo. Tudi zgolj z razpravo se to ne bo zgodilo. Dokler ne bomo spremenili Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, bo ostalo stanje popolnoma nespremenjeno. Stopnja korupcije in število korupcijskih afer pa bo le še naraščalo. Brez spremembe zakona in ustrezne ureditve postopka bomo še naprej imeli funkcionarje, ki ne znajo pojasniti, od kod jim premoženje. Še vedno bomo imeli župane, ki imajo za sabo več korupcijskih afer kot uspešnih projektov. Tudi z razrešitvijo trenutnega predsednika komisije se stanje, ki je resnično nevzdržno, ne bo izboljšalo. Za izboljšanje stanja je v prvi vrsti nujno potrebna sprememba zakonodaje. Vlado in koalicijo smo v Združeni levici že večkrat pozvali k ukrepanju, a do danes se ni zgodilo še nič. Če Vlada v kratkem ne bo pripravila več kot potrebnih sprememb Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, se bo kaj hitro pojavilo vprašanje, ali ni tudi ona tista, ki ji to kaotično stanje na tem področju pravzaprav ustreza. Pod črto lahko sklenemo, da v tej zgodbi, kot kaže, zmagovalcev ni, so samo poraženci. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov je bila sopredlagatelj tega predloga sklepa predsedniku Republike Slovenije za razrešitev predsednika Komisije za preprečevanje korupcije. Že pred nastopom funkcije dosedanjega predsednika gospoda Štefaneca spremljajo to institucijo zelo nasprotujoča si dogajanja in vloge, ki naj bi jo imela KPK, se tako rekoč delijo duhovi, če se izrazimo v simboličnem smislu. V Novi Sloveniji menimo, da mora biti institucija, ki zaznava in preganja korupcijo, bolj verodostojna, kot pa je ta trenutek, in o vlogi, ki naj bi jo imela KPK, bi se morali tudi drugače pogovarjati. Prav tako menimo, da bi jo bilo treba drugače osnovati in jo preurediti z drugačnimi pooblastili. Kaj se dejansko dogaja s to komisijo? Poslanci smo bili tako v bistvu preko medijev, anonimk kot tudi s strani posameznih članov sedanjega senata seznanjeni z zaskrbljujočimi dejstvi, ki vladajo v medsebojnih odnosih med člani senata KPK. Iz prakse vemo, da kadar se nekdo preveč ukvarja sam s sabo, to pomeni, da nalog, ki so mu zaupane, ne upravlja kvalitetno in verodostojno. Te medsebojne napetosti znotraj senata KPK so se odražale tudi na omenjeni seji Mandatno-volilne komisije. Že pred začetkom imenovanja dosedanjega predsednika sta takoj odstopila dva člana prvega senata, saj sta izrazila dvom v samo poštenost izbire. V Novi Sloveniji smo predlog sklepa sopodpisali iz razloga, da bi predsedniku republike ponovno dali v premislek odločitev o izbiri predsednika komisije. Čeprav odločitev na pristojnem matičnem delovnem telesu ni dobila podpore, pa to še ne pomeni, da je vse v najlepšem redu, kar se tiče delovanja Komisije za preprečevanje korupcije. V Novi Sloveniji menimo, da Komisija za preprečevanje korupcije naj bo institucija, ki ne bo zbujala sumov v pristranskosti, neverodostojnosti pri odločanju, kot tudi na očeh vse javnosti prala umazanega perila zaradi neurejenih in konfliktnih odnosov v senatu. Ocenimo torej lahko, da ima komisija težave z lastno integriteto in resnično vprašanje je, kako verodostojna je lahko institucija, ki o vprašanju korupcije in integritete odloča in izreka sankcije tako posameznikom kot drugim organom.
Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavila mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, še enkrat. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Vsi ugotavljamo, da je v Sloveniji preveč problemov s korupcijo in da moramo biti v boju proti korupciji aktivni. Protikorupcijska komisija je bila ustanovljena pred nekaj več kot desetimi leti z namenom preprečevanja korupcije in zmanjševanja tveganj, povezanih s tem. Seveda lahko na dolgo in široko razpravljamo, kaj sploh je korupcija in kakšna so tveganja povezana s tem, ali je zakon dober, se pravi zakon, ki velja, ima komisija premalo ali morda celo preveč pristojnosti, je kadrovsko dovolj usposobljena in še in še vprašanj bi lahko nanizala. Seveda bomo morali tudi na ta vprašanja poiskati odgovore, ampak danes se tukaj ukvarjamo z enim drugim problemom oziroma razlogom. Gradivo, ki je pred vami, je bilo pripravljeno z velikim premislekom in zelo tehtno. Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije jasno določa, da Državni zbor opravlja nadzor nad opravljanjem nalog komisije, 20. člen govori o tem. In prav tako so v omenjenem zakonu jasno navedeni razlogi oziroma pogoji za razrešitev predsednika protikorupcijske komisije. 22. člen omenjenega zakona v četrtem odstavku daje pooblastilo Državnemu zboru, da v primeru kršitev zakona ali ustave predlaga predsedniku Republike Slovenije razrešitev predsednika protikorupcijske komisije in članov senata komisije. In točno to smo skladno z zakonom poslanci, ki smo se podpisali pod gradivo, ki je pred vami, tudi naredili. Svoje razloge smo utemeljili in obrazložili v štirih točkah. Prvič, problem integritete v lasnem organu. Drugič, nezakonito pridobivanje in hranjenje bančnih podatkov tako rekoč vseh državljanov. Tretjič, hude kritike OECD. Četrtič, nezakonito in samovoljno ravnanje ter kršenje ustavnih pravic, ugotovljenih s strani Upravnega sodišča Republike Slovenije, utemeljeno s konkretno sodbo številka IU 1576/2014-45. Upravno sodišče Republike Slovenije je v svoji sodbi ugotovilo, da je komisija v več fazah postopka kršila ustavne pravice, da je šlo za kršitve zakona, ter samovoljno in arbitrarno odločala. Gospod Štefanec je na Mandatno-volilni komisiji govoril o političnih odločitvah svojih predhodnikov, se pravi prejšnjih dveh predsednikov. Kaj pomeni samovoljno in arbitrarno? Jaz mislim, da lahko potegnemo enačaj z veliko lahkoto in rečemo – je enako politični odločitvi. Na koncu, spoštovane kolegice in kolegi, bi želela kljub vsemu še enkrat opozoriti na našo odgovornost. Mislim, da ga ni med nami, ki bi bil pripravljen pohvaliti delo predsednika KPK gospoda Štefaneca oziroma protikorupcijske komisije pod njegovim vodstvom. Nimamo lepih besed, vsi se strinjamo, da bi morali delati bolje in da pravzaprav sploh ne zasledujejo cilja, ki bi ga morali. Ukvarjajo se sami s seboj, 22 ljudi, kar je več kot polovica, več kot 50 % zaposlenih je komisijo, odkar ima novega predsednika, zapustilo. Ni to zadostni razlog za ukrepanje? Očitno ni. Po mnenju koalicije gospod Štefanec dela dobro oziroma vam takšno stanj na KPK mogoče celo ustreza. Več kot se ukvarjajo s seboj, manj se s korupcijo. Več kot imajo dela z njihovim predsednikom, se pravi z gospodom Štefanecem, manj se ukvarjajo z vami. To je očitno cilj, ki ga zasledujete. Sama kot poslanka skupaj z ostalimi sopodpisniki nisem mogla narediti več kot to, da sem zagotovila podpis pod predlog za razrešitev. Opozorili smo na problem, opozorili smo na kršenje ustave, opozorili na kršenje zakonov. Vi, kolegice in kolegi v koaliciji, ste se pač odločili, da vam ni do tega, da korupciji resnično počasi naredimo konec. KPK kot je danes – z gospodom Štefanecem za boj proti korupciji ne naredi nič, in vam očitno to ustreza.
Hvala, mag. Bratušek. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je obravnava predloga sklepa končana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 20. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 18.30. Hvala lepa za enkrat.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah in sistemih v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila v zvezi s problematiko poenostavljene pripojitve Probanka, d. d., in Factor Banke, d. d., k DUTB, d. d., zaradi česar naj bi nastala potreba po njeni dokapitalizaciji. Ker k predlogu priporočila matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu priporočila v celoti. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o izbiri revizorske družbe za revidiranje računovodskih izkazov Računskega sodišča Republike Slovenije za leto 2015. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa 19. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Kazenskega zakonika. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Kazenskega zakonika je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki že tretjič predlagamo spremembo Kazenskega zakonika, vendar tokrat v drugačnih okoliščinah. Prvič po dveh letih v okoliščinah, ko je vlada sama priznala, da so potrebne spremembe Kazenskega zakonika, kajti pri obeh prejšnjih obravnavah naših dveh predlogov je trdila nasprotno, da imamo vsa ta dejanja, ki se nanašajo na resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov, številka 2178, inkriminirana in da to ni potrebno. Da to ni res smo sedaj dobili sporočilo z dveh strani, prvič z italijanske, ko je bilo treba aretirati Roka Žavbija, za katerega smo že dve leti vedeli, da se je boril na strani Islamske države, pa nismo storili nič, kljub temu da seveda priznavamo, da ga italijanska policija ni aretirala zaradi tega, ker se je boril v Siriji, ampak zaradi tega, ker je po prihodu iz Sirije novačil italijanske državljane, da se pridružijo borkam in borcem Islamske države. Drugo priznanje pa, kot sem že dejal, je bilo s strani, da pa je vendarle treba nekaj narediti, in to je dejal minister Klemenčič takoj za tem, ko je prišla ven novica, da je bil Rok Žavbi na podlagi italijanskega naloga aretiran. Problem je da je takšnih primerov čedalje več. Tisti, ki smo člani KNOVS, vemo, o čem govorim, za ostale mogoče ne bi bilo slabo, če bi imeli eno zaprto sejo Državnega zbora, da vsi vidite, koliko Slovencev dejansko je dol, kateri še nameravajo oditi in kako je s tem, in da res potrebujemo spremembo te zakonodaje. Minister Klemenčič je takrat rekel, da bo Vlada bo pripravila spremembe poleti, jeseni pa bomo o tem odločali. Takrat sem dejal v imenu Slovenske demokratske stranke na soočenju, da ne mislimo čakati do jeseni, ker bomo verjetno jeseni zopet slišali, da se stvari analizirajo oziroma da so v medresorskem usklajevanju. Zato smo predlagali svoj zakon. Vlada je imela pripombe, predvsem da se nekatere stvari ponavljajo. To ni noben problem, lahko se v drugem branju dajo amandmaji in tisto, kar vam ni všeč, daste ven. Lahko celo, če imate že svoj predlog tako daleč, ga daste skladno z nami oziroma tega našega popravite z amandmaji, tako da bo potem sprejet. Ni treba čakati na jesen, glede na varnostno situacijo so potrebna dejanja zdaj. Daesh ne bo izginil čez noč, možna je nekakšna transformacija, možno je, da se prestavijo na območje Libije, možno je, da se zopet preselijo v Afganistan, da se bivši člani Al Kaide že pridružujejo in s tem lahko sledi ponovna destabilizacija Afganistana. Bodisi da se ustalijo nekje na področju Mezopotamije ali pa četrta možnost, sicer najbolj ugodna, ampak hkrati tudi najmanj verjetna možnost, da zadeva propade, da se ustvari nek virtualni kalifat, ki čaka na novo priložnost. Skratka, grožnje ne bodo pojenjale. Tako da predlagam, da ta predlog podpremo. V Slovenski demokratski stranki, kot sem že dejal, ga bomo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Bruselj, Pariz, London, Madrid je zgolj nekaj evropskih prestolnic, kjer so se teroristične dejavnosti in napadi že zgodile. Terorizem ni več samo stvar tam nekje daleč, ampak čedalje bolj postaja realnost tudi v Evropi. In dolžnost te hiše je, da poskrbi za vse, kar je potrebno, da svoje lastne državljane zaščiti. Medtem ko ostale zahodnoevropske države in njihove varnostnoobveščevalne službe začnejo intenzivna vlaganja v njihovo infrastrukturo, v njihova orodja, da bodo lahko primerno in dobro spremljali kriminalne in teroristične organizacije, se o teh stvareh pri nas skoraj ne pogovarjamo oziroma tistim, ki o teh stvareh govorimo, se zdi, da lajnamo tam nekje v prazno. Primeri, ki jih imamo v Sloveniji, kažejo na to, da je slovenska zakonodaja takšna, da od države terja previsoko dokazno breme oziroma previsok dokazni standard. Nima vsakdo izmed nas doma raketometov, vsakdo izmed nas tudi ne odide tja dol v Sirijo in se bojuje. Ostale zahodnoevropske države so šle v prilagoditev svoje kazenske zakonodaje v smeri, da je že za prostovoljno zadrževanje na območjih, ki jih obvladuje teroristična organizacija, kaznivo dejanje. Druge države so šle v smeri, da potencialnim potnikom tja dol vzamejo potovalne dokumente, osebne izkaznice, potne liste, da enostavno ne morejo oditi iz države. In najmanj, kar lahko ta državni zbor stori, je, da sprejme ustrezno zakonodajo, da policiji da ustrezno orodje, da bo lahko še pravočasno ukrepala zoper teroriste. Mi si ne želimo, da bi Slovenija postala varno zatočišče za teroriste. Najmanj, kar lahko storimo, in to bomo danes storili, je, da bomo podprli ta predlog sprememb Kazenskega zakonika.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združene levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ukrepi zoper terorizem so vsekakor potrebni. Ampak za to, da lahko sprejemamo učinkovito zakonodajo, da se lahko zoper terorizem učinkovito postavimo, se pa moramo zavdati, da je terorizem strukturni pojav. Preproste moralistične floskule o verskih skrajnežih ne zadostujejo. Dajmo se raje vprašati, kako so ti verski ekstremisti nastali. Odgovor se nam ponuja na dlani. Verski, zlasti islamski ekstremizem se je vzpostavil in krepil vzporedno, kot se je krepila imperialistična intervencija po globalnem jugu, natančneje po Bližnjem vzhodu. Imperialistične ambicije zahodnih držav, naših tako imenovanih zaveznic v okviru zveze Nato, so tiste, ki so v državah Bližnjega vzhoda vzpostavile razmere, ki niso primerne za življenje, niso primerne za bivanje. Uničile so infrastrukturo, uničile so kakršnekoli resne podobe držav in v takih razmerah socialnega kaosa, revščine, bede, brezperspektivnosti lahko ljudje najdejo odgovore na življenjska vprašanja in neke rešitve, ki naj jih potegnejo iz bede vsakdana, tudi v ekstremnih verskih ideologijah. To je strukturna podlaga, na kateri je zrasel terorizem. Ali bodo predlagane spremembe kazenskega zakonika pripeljale do zamejitve pogojev iz katerih izrašča terorizem? Ne bodo! Fenomena terorizma, ki se napaja iz socialne bede, preprosto ni mogoče zagrabiti s stopnjevanjem represije, s kršenjem pravic, svoboščin vseh naših sodržavljank in sodržavljanov. Omejevanje človekovih pravic pač ni nadomestek za to, da Evropa in znotraj nje tudi Slovenija in celotni zahodni svet premisli svoje politike do globalnega juga, v konkretnem primeru do Bližnjega vzhoda. Naše bombe, naše vojske naši zavezniki so bili tisti, ki so pognali celotne regije v revščino in bedo in s tem vzpostavili tvorno gojišče, iz katerega lahko izhajajo verski ekstremisti. O tem bi se v resnici morali pogovarjati, to bi nam lahko ponudilo neke dolgoročne in resnično tvorne rešitve, kako se spoprijeti s problemom terorizma. Stopnjevanje represije skozi spremembe Kazenskega zakonika ta odgovor ni. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Stranke modernega centra ima mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo. Terorizem in tuji borci so danes realnost, od katere ne moremo bežati. Vendar navedba, da je to že v takem obsegu v Sloveniji in se nam je treba tega bati, ne drži. Tudi navajanje, da v primeru Roka Žavbija je bilo storjeno kaznivo dejanje, pa v bistvu ga nismo mogli inkriminirati, ker to ni v Kazenskem zakoniku, ne drži. Vse skozi se skuša zavajati javnost glede tega. Dejstvo je, da je zoper njega bila vložena kazenska ovadba, vendar ni bilo dovolj dokazov. Kar se tiče storitve kaznivega dejanja v Italiji, je dejstvo, da ga slovenska policija ni mogla prijeti zato, ker je to dejanje storil na tujem območju in ne na našem območju. Še vedno pravimo, da je Slovenija varna in da je Vlada v vsem tem času migracijske situacije sprejela pravočasno tiste ukrepe, ki so bili potrebni. To, da smo tako varni, ni samo slučaj, ampak je resnično posledica pravilnih odločitev. Kar se tiče spremembe Kazenskega zakonika in sklicevanje na resolucije Varnostnega sveta, je ta absolutno neprimerna. To ni prava podlaga. Res se Evropska unija trudi v tej situaciji, da bi poenotila zakonodajo, zato da ne prihaja do različnih interpretacij. Naša vlada bo poenotila zakonodajo v skladu s protokolom, ki je bil dopisan h konvenciji o preprečevanju terorizma, ne pomeni pa to, da to do sedaj ni bilo urejeno. Že ko pogledamo sam predlog predlagatelja, ki smo ga imeli pred seboj, je ta nekonsistenten in v bistvu v nasprotju z načelom zakonitosti v Kazenskem pravu. Res lahko opozicija vloži zakon relativno hitro, ima pa to eno pomanjkljivost. Namreč ko Vlada vlaga zakone, mora to biti usklajeno tako s strokovno kot tudi zainteresirano javnostjo, kar pa pri opozicijskih zakonih ni potrebno. Zgodi se na koncu to, da so ti zakoni nekonsistentni in na koncu je očitek, da je opozicija zavrnjena predvsem zato, ker je ta zakon opozicijski, pozablja se pa na to, da smo tukaj zato, da sprejemamo zakone, ki so tudi pravno pravilni. Tega zakona in tega predloga v Poslanski skupini SMC ne podpiramo.
Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 51. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hval lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot veste, smo v noveli Zakona o dohodnini predlagali dvig splošne olajšave na 7 tisoč evrov in ukinili dokaj nepregledno stopničasto olajšavo. Kaj konkretno ta novela zakona prinaša? Prinaša tistim, ki imajo minimalno plačo, 77 evrov na letni ravni več. To pomeni približno 6, 7 evrov na mesec več. Prinaša tistim, ki imajo povprečno plačo, približno tisoč 770 evrov na letni ravni večji neto prihodek, in tistim, ki imajo na primer 30 tisoč letne plače, tistim prinaša za približno tisoč evrov večji neto. Zakaj 7 tisoč? Tudi zaradi tega, ker je 7 tisoč 111 tisti letni prag tveganja revščine, ki je bil izračunan za leto 2015, za prejšnje leto. In spoštovane kolegice, kolegi, mi smo veliko študirali, tudi koalicijski sporazum, ki zavezuje to koalicijo za delo v Vladi in nič kolikokrat je tukaj v tem koalicijskem sporazumu omenjena razbremenitev gospodarstva in vlaganje naporov, da dobi delavec, da dobi državljan večji neto. Mi imamo našo plačo obremenjeno morda res najbolj na svetu. In mi smo pravzaprav sledili usmeritvam iz koalicijskega sporazuma. Čakali smo, da bo Vlada prišla z rešitvami. Ker teh rešitev ni, želimo tej koaliciji pomagati. Rad bi dodal še to, ta zakon ne bi začel veljati jutri, začel bi veljati šele 1. januarja 2018, torej ima Vlada vse možnosti, da v letu in pol pripravi takšno davčno zakonodajo ali pa drugo, beri strukturne reforme, ki bi nadoknadili izpad, ki ga je Ministrstvo za finance izračunalo in mu ravno ne zaupam preveč. Mislim, da je številka proračunskega izpada previsoka. Torej imamo leto in pol časa, da nadoknadimo proračunski izpad. Govori se, da Vlada prihaja z nekimi davčnimi rešitvami, vendar obe združenji, tako Gospodarska zbornica kot Obrtno-podjetniška zbornica sta te predloge raztrgale. Danes zjutraj sem na radiu slišal, da je ta predlog podprlo 4 ali 5 menedžerjev. Okej, ampak glejte, nas ne zanima kozmetika, nas ne zanimajo davčne šminke, nas zanimajo konkretne rešitve za razbremenitev stroškov dela. Priložnost je tukaj, da v drugi obravnavi naredimo res dobro rešitev.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ne drži, da imamo v Sloveniji neprimerljivo davčno obremenjene plače, kot tudi ne drži, da je ta predlog zakona, ki je danes pred nami, dober. Edino, kar drži, je, da naslavlja realen problem. Ampak ta realen problem poskuša reševati na način, ki je, prvič, socialno krivičen do naših prebivalcev in, drugič, finančno škodljiv za državo. Stopničasta progresija je socialni korektiv. Vemo, da se znajo zgoditi primeri, da ima nek delavec z nadurnim delom po obdavčitvi končni neto izplen nižji, kot bi ga imel, če tega dela ne bi opravil. Ampak ta rešitev, ki jo imamo na mizi, ni socialno pravična. Če bi vpeljali splošno olajšavo 7 tisoč evrov, za primer, bi se dohodek delavca z minimalno plačo povečal za pičlih 77 evrov. Na drugi strani enačbe, dohodek direktorja s plačo 10 tisoč evrov gre gor za tisoč 850 evrov. To je definicija socialne krivičnosti. Predlagana rešitev pa se izkazuje kot popolna katastrofa za proračun. Sam bi uporabil kar izraz atentat na javne finance. Prišlo bi namreč do izpada kar 470 milijonov evrov oziroma slabe pol milijarde evrov, kar je približno ena četrtina vse dohodnine, ki smo jo pobrali v lanskemu letu. Takega izpada proračunskih prihodkov ni šala mala nadomestiti s čim drugim. V Združeni levici tega predloga ne bomo podprli. Ne moremo ga podpreti še toliko manj v luči dejstva, da obstaja razmeroma preprosta alternativa. Stopničasto olajšavo je treba nadomestiti z enotno splošno olajšavo, hkrati je pa treba zaostriti davčno progresivo, še posebej tistih najvišjih dohodkov. V tem primeru bi ohranili enake proračunske prihodke, hkrati pa najbogatejši strati slovenskega prebivalstva ne bi podeljevali nekih davčnih odpustkov brez kakršnekoli resne potrebe. Zakonu v Združeni levici nasprotujemo tudi zaradi splošnega nasprotovanja neoliberalni doktrini, na podlagi katerih ta predlog temelji, neoliberalni doktrini nizkih davkov. Ta doktrina nizkih davkov vemo, da je razvojno popolnoma neučinkovita. Vse raziskave kažejo popolnoma nasprotje. Zniževanje davkov prispeva k rasti in razvoju samo minimalno in samo za kratek čas se poveča zaposlenost, potem se pa učinki vrnejo nazaj, z edinim izplenom prerazporeditve celotnega bogastva v naši družbi – od tistih, ki nimajo, k tistim, ki že itak imajo dovolj. Smo proti.
Mir v dvorani, prosim. Najprej imamo še obrazložitve v imenu poslanskih skupin. Ko bomo to opravili, bomo naredili obrazložitve v lastnem imenu in potem bomo glasovali. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Tilen Božič.
Dober večer tudi z moje strani! V Poslanski skupini SMC smo mnenja, da takšna rešitev ni primerna za nadaljnjo obravnavo. V osnovi rešuje eno izmed nepravičnosti, ki jo je vpeljala ta stopničasta olajšava. Tega se zavedamo. Gre za rešitev, ki je bila vpeljana v letu 2008, in tudi s tem smo že poudarili, da jemljemo za dobro, da je predlagatelj to prepoznal, glede na to, da je bilo takrat sprejeto tudi pod njihovim vodstvom in da se sedaj tega loteva. Drugače je pa potem, ko pogledamo na številke. Že prej je bilo omenjeno, da gre za učinek na javne finance v višini skoraj pol milijarde evrov. Dohodnina je eden izmed ključnih virov financiranja občin. Ko se o tem pogovarjamo, se pogovarjamo tudi o vseh transferjih in storitvah, ki jih občine nudijo. Že zdaj so v težkem položaju in pri tem, da bi jim približno polovico tega, se pravi, ne vem, govorim o 200, 250 milijonih, odvzeli, bi to imelo velik vpliv tudi na to, koliko denarja bi lahko občine namenjale za vrtce in koliko bi občine lahko namenjale za domove za ostarele, ki predstavljajo enega izmed izjemno pomembnih njihovih izdatkov. Na koga pa to gre? Se pravi, ko bi imeli manjšo družino, morda s starejšimi v družini, z otroki, s tistimi, ki najmanj zaslužijo, bi imeli, tako kot je bilo prej omenjeno, približno 70, 80 evrov na letni ravni več dohodka. Na drugi strani lahko 50, 100 evrov več na mesec za vrtec, za dom za ostarele. Tukaj potem pride tisto vprašanje, ali s tem opravičujemo oziroma razmišljamo tudi o socialni državi, ki jo imamo zapisano v ustavi. Dejstvo je, da pri tem, ko bo nekdo imel, prej je bilo omenjeno, skoraj 2 tisoč evrov na letni ravni, ki ima visoke dohodke, koliko njemu to pomeni v primerjavi s tem, da veliko ljudi prejema nizke dohodke, in v primerjavi s tem, da imajo ti tudi otroke, starejše v družini in tako naprej. Iz tega razloga smo v poslanski skupini mnenja, kot je bilo povedano prej, da to ni primerno, ker je treba vzeti v obzir širše številke, pogledati tudi to, kar smo nekako sprejeli s fiskalnim pravilom, da se do leta 2020 približujemo srednjeročnemu fiskalnemu cilju. En takšen učinek, ki dosega tudi 1,5 odstotka BDP, bi lahko kljub temu, da je to leto 2018, je to še vedno v času, ko se približujemo tistemu cilju, ki smo si ga zastavili, lahko pomenil eno izmed večj stranpoti. Tako vztrajamo, kar smo rekli, pri prestrukturiranju davčnih bremen, pri tem, da je treba izboljšati pobiranje, pri tem da je treba nekako tudi kar se tiče administracije, se pravi tistih rešitev, ki so že in smo jih dali z nekaterimi drugimi zakoni notri, na tem delati naprej. Kot rečeno, mi tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev ima mag. Alenka Bratušek
Najlepša hvala. Dejstvo je, da je zakon, ki je pred nami, javnofinančno preveč obremenjujoč. Ampak ne glede na to, spoštovane kolegice in kolegi, se ta predlog v nadaljevanju, če nam je za to, da seveda spremeniti. In to je razlog, da bomo tudi v naši poslanski skupini predlog, ki je na mizi, podprli. Zavedamo se, da takšen, kot je, je neizvedljiv. Ni pa res, da se ne da pa nič narediti. Poslušamo že kar nekaj časa na vsak davčni zakon, če lahko tako imenujem, da se nič ne da v tej gospodarski situaciji. Ponosni ste na to, da imamo takšno gospodarsko rast, kot jo imamo, brezposelnost se znižuje. Lepo. Ampak v takšni gospodarski situaciji je čas, da določene spremembe v naši državi čutijo tudi ljudje. In z dvigom splošne olajšave, bi se naredilo točno to. Pozitivne učinke bi čutili tudi ljudje. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag.Matej Tonin.
Drage poslanke in poslanci! V teh dneh ste najverjetneje dobili takšno rdečo knjižico s strani Umarja. Tukaj notri imate lepe grafe. Če ste si natančno pogledali, kaj je tisto, kar poganja slovensko gospodarstvo, lahko vidite, graf za izvoz gre tako gor, graf za domačo potrošnjo pa čisto, čisto počasi raste. In katerega koli ekonomista boste vprašali, kaj je treba postoriti v tej državi, da bo več delovnih mest in da se bo gospodarstvo zagnalo, je ključen odgovor: povečati domačo potrošnjo. Kako pa se to stori? Ni možno drugače, kot da ljudem ostane več v denarnicah. Druge možnosti ni. Nova Slovenija pripravlja predloge in rešitve. Vsaj dve smo do zdaj pripravili. Eno, da imaš 3 tisoč 300 vašega letnega zaslužka neoprispevčenega – pa ste rekli, da ni v redu. Smo prišli z novo rešitvijo, s povišanjem splošne olajšave – tudi ni v redu. Seveda, absolutno, pri vseh naših predlogih je primanjkljaja oziroma izpada iz proračuna med 200 in 400 milijoni. Ampak to pomeni, da 200 in 400 milijonom ljudem ostane v njihovih žepih. In kaj vam govori gospodarstvo, kaj vam govorijo ljudje? Da ne marajo davčne reforme, ker gre za neka prestrukturiranja, ker iz levega v desni žep damo. Tega pa si ne želijo. Ljudje želijo, da jim nekaj konkretnega ostane v njihovih žepih. S čim pa nadomestiti? Mi smo tudi to povedali. Če bi dvignili splošno olajšavo, bi se neto plače povišale in bi imeli priložnost, da bi bruto plače v javnem sektorju znižali. To je en vidik. Drugi vidik je gospodarska rast. Jaz ne vem, kam te stvari peljejo, če bomo vse stvari vedno znova zavračali. Ampak če si želite ljudi davčno razbremeniti, potem bo treba nekaj storiti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Zakona ni mogoče podpreti iz razloga, ker dejansko se splošna davčna olajšava nanaša na 98 % zavezancev, skorajda pol milijarde evrov je potem izpad v proračunu, In to, kar je zaskrbljujoče, je, da se dohodnina deli skoraj polovica na državni proračun, polovica pa na občinske proračune. Če se danes pogovarjamo o tem, da bi odvzeli občinam 250 milijonov evrov, potem se moramo zavedati, da ta predlog nikakor ni usklajen tudi z občinami. Ob vseh razpravah, ki smo jih imeli že zaradi prenizke izravnave oziroma prihodkov, ki jih omogočamo občinam, je tak ukrep povsem neusklajen tudi z lokalno samoupravo. Prizadeti tako veliko število občin je nesprejemljivo. To, kar je dejansko mogoče izpostaviti, je, da bi bilo smiselno davčno razbremeniti tiste, ki dejansko prejemajo najnižje plače. In to je tudi naš predlog, ki ga imamo v svojem ekonomskem programu. Ne pa vseh. Ta splošna olajšava oziroma ta zakon govori o vseh, tako o tistih bogatih kot tudi tistih, ki imajo zelo nizke prihodke. Razbremeniti je treba tiste z nizkimi prihodki in omogočiti tudi inženirjem, ki so dejansko najbolj razvojni, da z ustreznimi davčnimi stopnjami razbremenimo njihove neto plače. To je ukrep, ki pelje v razvoj. Seveda pa je treba tudi uravnotežiti proračun. Brez uravnoteženega proračuna pa tudi ta prihodek pomeni, da bo manj denarja tudi za socialno varnost ljudi. In pravzaprav nismo naredili nič, pravzaprav smo naredili škodo, če se to sprejme. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zdravo gospodarsko rast lahko dosegamo z dvigom domačega povpraševanja. Ampak iz kvalitete tega povpraševanja in zdravja gospodarske rasti ne bo prav nič, če bomo to poskušali doseči z davčnimi odpustki za bogate. Za dvig domačega povpraševanja so potrebne boljše plače delavskega razreda, tudi srednjega razreda, če hočete, nikakor pa davčna darila kapitalu in najbogatejšim. Obstoječi predlog dviga stopničaste progresije je namreč ravno to. Dokler se nekdo na minimalcu s tem predlogom lahko okoristi za 77 evrov, nek direktor, ki pa prejema 10 tisoč evrov plače, pa za slabih 2 tisoč evrov, ne moremo govoriti o nikakršni socialni pravičnosti, niti ne moremo govoriti o kakršnemkoli resnem dvigu notranjega povpraševanja. Ne nazadnje so se, mislim da predstavniki ministrstva sami naračunali, da bi s tovrstnim ukrepom skozi povpraševanje prišlo v državni proračun borih 20 milijonov evrov. Medtem pa ta isti predlog v javne finance vrta luknjo, težko slabe pol milijarde evrov. Neoliberalna doktrina zniževanja davkov še nikjer v resnici ni zares funkcionirala, in to vam tudi vsak resen ekonomist lahko pove. Ja, pripelje do dviga rasti in zaposlenosti v nekem kratkem obdobju, ampak to obdobje je točno to – kratko. Kratke sape. Potem učinki davčne razbremenitve bogatih zbledijo, ljudem pa ostanejo slabše javne storitve. Znižajo se prihodki za šolstvo, znižajo se prihodki za zdravstvo, za infrastrukturo, tudi za vojsko se ne nazadnje znižajo prihodki. Takega ukrepa, ki favorizira kapital, pri tem se pa izgovarja na delo, ne morem podpreti. Hvala.
Prosim. Res se ne bi hotel prepirati. Saj bomo takoj glasovali. Glasujemo. Prekinjam. Potem pa prosim, da se prijavite, da bomo vedeli, koliko jih je. Počakajte, lepo se ustavimo. Tisti, ki se je dejansko javil, je bil gospod Jožef Horvat in ima besedo za obrazložitev glasu v lastnem imenu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Drugič povem, da bom glasoval za predlog, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ker bi v drugi obravnavi, gospe in gospodje, lahko naredili morda več simulacij. Morda je 7 tisoč nesprejemljivo za večino – kaj pa 6 tisoč? Mi smo izračunali, ampak seveda nimamo vseh orodij, kot jih ima Ministrstvo za finance, da bi bil izpad nekje okrog 232 milijonov. Poglejte, gospe in gospodje, mi si prizadevamo v Novi Sloveniji za socialno-tržni model gospodarstva, ki je v Evropi preverjen. V Nemčiji deluje več kot uspešno. Ne bi želeli, gospe in gospodje, da imamo takšno povpraševanje, kot je v Venezueli, kjer ponoči oropajo trgovine. Ne. Mi smo moderna družba in naše rešitve morajo iti v drugačno smer – v smer socialno-tržnega modela gospodarstva. Občine, ja, seveda bodo občine oškodovane. Ampak izvorni prihodek občin pa je davek na nepremičnine. Dajmo delati na tem, da to nadoknadimo. Ampak ta seveda mora biti narejen po načelih, kot jih zakonodaja zahteva. In preprosto ne razumem, zakaj bi nadaljevali še naprej z aktivno politiko izseljevanja. A ste pogledali podatke, kolegice in kolegi iz koalicije? V lanskem letu imamo rekordni selitveni deficit. Približno takšen, kot je bil leta 1991, ko nam je grozila vojna in so ljudje bežali. In nas boli srce zaradi izseljevanja mladih intelektualcev. Tega ne smemo dovoliti. Tukaj moramo narediti neke konkretne korake, konkretne rešitve. In to je en primer, ki bi ga, prepričan sem, z majčkeno politične volje, z majčkeno več politične volje lahko v drugi obravnavi izboljšali. Ampak do tja moramo priti. Zato glasujemo za.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Nisem se imel namena oglasiti, ampak to, kar slišim na drugi strani, pa ne, da je leporečenje, ampak je zavajanje. Kaj bomo naredili s tem ukrepom, s tem predlogom zakona, če bi ga – pa ga seveda ne bomo – sprejeli? Razbremenili bi top menedžment, razbremenili bi direktorje in kvazi direktorje, še bolj revne bi naredili pa tiste, ki že danes potrebujejo pomoč države. Tudi tiste, ki potrebujejo socialne transferje. Z izpadom dohodka približno pol milijarde, 490 pa nekaj milijonov, si ne bi mogli tudi transferjev za te ljudi privoščiti. To je antisocialen ukrep, to je rokohitrska poteza. Jaz sem proti temu in ne bom podprl tega zakona.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Ljudmila Novak.
Jaz sem za normalno obdavčitev in ne za miloščino, ki jo dajemo ljudem prek socialnih transferjev. Če bo višja davčna olajšava, bo potrebnih manj socialnih transferjev, in mislim, da ljudje hočejo prejemati tisto, kar zaslužijo, in ne socialnih transferjev. S tem se jaz ne bi želela hvaliti. In če se primerjamo kar naprej z Avstrijo, tam je davčna olajšava 11 tisoč evrov, pri nas pa 3 tisoč. Torej nastane kar precejšnja razlika, zato protestirajo delavci emigranti, ki so dobili službo v drugi državi, pri nas morajo pa plačati to veliko razliko. Seveda ni prav, da bi jih oprostili, če živijo v naši državi, ker koristijo naše ceste, hodijo v naše šole otroci, uporabljajo zdravstvo itn. Ni prav, da bi bili oni na boljšem, kot smo mi. In kaj lahko naredimo, da smo vsi bolj enakopravni? Če povečamo splošno davčno olajšavo, ni treba toliko socialnih transferjev, ljudje bodo več trošili, tudi država bo prejela od tega DDV. Najbolj zvita iz trte se mi pa zdi ta razlaga, da bodo občine prikrajšane. Kje ste pa bili takrat, ko so občine zahtevale primerno porabo in jim nikakor niste hoteli te njihove pravice izpolniti?
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Tudi jaz bom podprla ta predlog. Že zato, ker sem v petek povedala, da se mi zdi pošteno, da se dvigne splošna davčna olajšava s 3 tisoč 100 na 7 tisoč, da bodo tisti z najnižjimi dohodki v tej državi dobili več. In ne, ne bodo dobili pičlih 77 evrov. Za nekoga je to celo preživetje celega meseca. In še nekaj povem, ko omenjate pokojnine pa primerjate kako in kaj. Tisti, ki imajo več, bodo več dobili, tisti, ki imajo manj, itak ne bodo praktično skoraj nič dobili. Ampak, dajte no, gospodje iz koalicije, zakaj pa tako nepošteno govorite? Zakaj pa imamo potem sistem pri pokojninah, da tisti, ki ima večjo pokojnino, več dobi, tisti z malo, pa čisto malo. Zakaj je to tako narejeno? Če želimo, dajmo poenotiti vse. Tisti, ki ima večjo pokojnino, bo dobil manj, in tisti, ki ima manjšo, bo dobil več. Zakaj ne obrnemo vso zadevo? In še enkrat povem, pozvala sem Desus v petek, če se strinjate, vsi, ki imajo minimalno plačo, naj bi bili oproščeni. Boste pa sedaj povedali, gospod Prikl.
Ne. Jaz iskreno upam, da se tukaj zavedamo, da smo pri točki, ki se ji reče: obrazložitev lastnega glasu. Ne, ne zanimajo nas drugi, zanima nas lasten glas. Še kakšna obrazložitev lastnega glasu? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. V Novi Sloveniji pravijo, da bi na nek način povečali potrošnjo, tako da bi to vplivalo na vse možno, tudi na nova delovna mesta itd. Ampak jasno je vsem, mislim, da smo to že slišali večkrat, da če damo tistim, ki že itak imajo dovolj za potrošnjo, še več, se to ne bo zgodilo. Če se pa ozremo samo še malo po Evropi, vidimo, da najmanj dohodnine plačujejo v Bolgariji, kjer je najvišja stopnja 10 %. Kljub temu je Bolgarija tako rekoč zgled za državo, kjer je nizka zaposlenost, rekordna revščina in tudi ogromno izseljevanja. Skratka, to je model, ki ga vsaj deloma predlaga Nova Slovenija. In takega modela jaz ne morem podpreti. Hvala.
Isto kot vse do sedaj. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 52. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospa Iva Dimic.
V Poslanski skupini Nove Slovenije ne bomo podprli katastrskega dohodka predvsem zato, ker dejansko je slovensko kmetijstvo na kolenih. Povečanje katastrskega dohodka za 260 % na področju gozdov in 150 % povišanja katastrskega dohodka na področju za kmetijska zemljišča ob vseh naravnih katastrofah, ki smo jim priča, bodisi so to ujeme, žled poplave, nizke odkupne cene mleka, nizke odkupne cene mesa, so dejansko naše kmete postavile oziroma prisilile, da so pokleknili pred vsem tem. Uvajanje katastrskega dohodka na ta način je nerealno in bi samo želela še poudariti, da za gozdove, za izračun rastiščnega koeficienta ni realen, ker enostavno ne zajema posamezne parcele, ampak gre na širše področje in tam pride do razlike v samem tlorisu. V Novi Sloveniji nismo dobili niti odgovora, kdo bo odgovarjal in na čigave stroške se bodo delale preveritve rastiščnega koeficienta in kdo bo odgovarjal, če bo do teh razlik prišlo. Katastrski dohodek v tem času poviševati je nerazumno in še dodatno spravlja kmetijstvo v neugoden položaj oziroma ga siromaši.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zakona ne bomo podprli, ker je katastrski dohodek samo nek fiktivni izračun dobička na kmetiji, ki ga dejansko ni. Tudi ostale poslanske skupine ste razpravljale v tem smislu, da gre za nek donos, donos, ki ga da neko kmetijsko zemljišče. V Sloveniji imamo približno 80 % kmetijskih zemljišč na območjih z omejeno kmetijsko dejavnostjo. To se pravi, nekonkurenčno tujim državam, tujim kmetom. In na teh zemljiščih nikakor ne moremo ustvariti nekega dohodka oziroma dobička, ki bi ga država potem lahko obdavčila. Katastrski dohodek sicer ni davek, je izračun nekega dobička na zemljiščih, koliko bi lahko kmet pridelal, ne, koliko je pridelal. Ta katastrski dohodek se enostavno prišteva k dohodku za obdavčitev oziroma za izračun dohodnine. Poleg tega pa tudi še subvencije, ki jih država da zaradi tega, da bo lahko kmetoval, da bo lahko vsaj zdržal na kmetiji, tudi te subvencije se štejejo v dohodnino in se obračuna od tega dohodnina. Predvsem pa obremenjuje ta katastrski dohodek male kmete, polkmete. Vemo, da je pri nas povprečna kmetija 6,6 hektarjev kmetijskih zemljišč, v Avstriji 15 hektarjev, pa Avstrijci skrbijo za tiste manjše, da bodo obstali na podeželju, da bodo obdelovali kmetijsko zemljo, da bodo obdržali to kulturno krajino. Pri nas pa je ravno obratno. Pri nas pa hočemo dodatno bremeniti te male kmete oziroma pol kmete. Seveda, če bi ti mali kmetje imeli prave predstavnike v Kmetijsko-gozdarski zbornici, pri sindikatu kmetov in drugod, sigurno do tega ne bi prišlo. Ker pa so predstavniki samo velikih kmetov in načrt očitno države, da ukini vse male kmete in da poveličuje vse večje kmete, ki nikoli ne bodo konkurenčni kmetom iz drugih držav, je to še večja škoda. Zaradi tega mi ne bomo podprli tega zakona, ker je socialistični, edina država smo, ki imamo takšen način obračunavanja KD in potem dohodnine. Nihče v Evropi nima. Kjer ni dobička, tudi ne sme biti davka.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. V naši stranki pa ta zakon bomo podprli oziroma bomo glasovali, da je primeren za nadaljnjo obravnavo ravno zaradi tega, ker ne obremenjuje malih kmetov. Kar 74 % kmečkih gospodinjstev bo iz naslova katastrskega dohodka plačalo točno 0 evrov dohodnine. Tako da ta navedba, da se morajo mali kmetje tega zakona bati, je zavajajoča. Zakon je usklajen z vsemi, ki se jih ta zakon tiče, to se pravi z vsemi predstavništvi kmetov do te mere, da se tudi oni strinjajo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Tiste stvari, ki so še nejasne oziroma ki jih mogoče še motijo, pa sploh niso predmet tega zakona, ampak so predmet drugih predpisov in drugih zakonov. In tudi pri teh zakonih se že izvaja intenziven dialog z vsemi temi organizacijami, da se pride do takšnih rešitev, da bomo vsi zadovoljni, tako kmetje kot tudi država. Ta zakon, ki je zdaj pripravljen, je pošten, je pravičen in spodbuja v resnici slovensko kmetijstvo. Moramo se pa enkrat vprašati, vedno govorimo o tem, da bi radi pavšalne davke, zdaj, ko ga pa imamo, je pa to kar naenkrat socialistični problem. Mi bomo predlog podprli.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine najprej? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Vojka Šergan.
Sama bom ta zakon podprla, ker to je predvsem tehnični zakon, ki nekako postavlja novo metodologijo določitve te pavšalne obdavčitve. In to se je pripravljalo vrsto let. Vključeni so bili kmetje, vsa zainteresirana javnost, strokovnjaki. Zakon je dobro pripravljen in tudi ta obdavčitev bo takšna, da ne bodo prizadeti manjši kmetje. Zato bom ta zakon podprla. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Zvonko Lah.
Ne vem, kako bo manj davka pobranega, če bo katastrski dohodek vsaj 100 % višji, kot je sedaj. Res, v letu 2017 bo nižji, kot je sedaj, izračune odločbe bodo prišle kmetom leta 2018, to se pravi v prvem polletju, nekaj mesecev ali pa mesec pred volitvami, in bo nižji izračun, potem leta 2020 bo pa vsaj dvakrat do 2,5-krat višji v povprečju. Kako bodo manj plačevali, če bo pa KD toliko višji? Ni problem v dohodnini, tisti do 200 evrov, ki je ne bodo plačali. Problem je, ker katastrski dohodek vpliva na dohodek vsakega posameznika, na več kot 12 zakonov in na socialne prejemke. Mi smo naredili izračun za primer enega kmeta, ki bo bistveno bolj oškodovan pri socialnih prejemkih, tako pri vrtcu, pri otroškem dodatku kot pri štipendiji svojih otrok, zato ker se katastrski dohodek prišteje k njegovemu dohodku. In tukaj je največji problem. Tukaj ne bodo nastradali tisti veliki kmetje, ampak tisti mali, polkmetje, ki svojo plačo porabijo za to, da lahko obdelujejo zemljo. In nimajo nobenega dobička. To, da je ta zakon ne vem kako preračunan in kako pravičen – zakaj pavšalna obdavčitev, če toliko podatkov potrebujemo, da bomo prišli do KD, na koncu bomo pa pavšalno obdavčili. Zakaj v tem času, ko imamo vse mogoče evidence, ne bi za vsako parcelo posebej zaračunali, ali prinaša dobiček ali izgubo. Tukaj pa kar pavšalno določamo: dobiček je in bomo obračunali. Ne gre tako. In usklajen s samimi kmeti, kot trdite, nikakor ni usklajen.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jožef Horvat.
Hvala gospod predsednik. Glasoval bom proti. Proti bom glasoval zato, ker preprosto ne morem več gledati in spremljati rešitev, ko predvsem podeželje in predvsem tisto, ki je zelo oddaljeno od Ljubljane, konkretno Pomurje, dobiva vedno nove in nove obremenitve, ko pa je treba zagotoviti v Ljubljani denar za regijske razvojne projekte, takrat pa denarja ni. In ta zakon, prvič, zelene luči ni prižgala Kmetijsko-gozdarska zbornica. Na nek način pa je ta zakon tudi hudo nemoralen, je nemoralna rešitev. Krivulja, torej izračun katastrskega dohodka najprej res zaniha navzdol, kar bi morda nekdo na kratki rok pohvalil to rešitev, problem pa je v tem, da se pa potem ta krivulja strmo dvigne navzgor, zato pravim, da rešitev ni moralna.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 18. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za finance in monetarno politiko, kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala še enkrat. Zakon smo vložili zato, da bi dali nov zagon soupravljanju v Sloveniji. Vse delavske organizacije, ki delujejo na terenu, so enotne, da ustavna pravica do soupravljanja oziroma soodločanja se vedno manj izvršuje. Prav tako je vedno več podjetij, v katerih ni delavskih organov in marsikateri svet delavcev ne deluje več v interesu kolektiva, ampak predvsem deluje kot podaljšana roka poslovodstva. In tudi zaradi tega je v podjetjih kakovost delovnega življenja slabša, standard delavcev je nižji, podjetja pa tudi posledično ne dosegajo svojega ekonomskega potenciala, kar dokazujejo tudi številne raziskave s tega področja. Zakon te probleme rešuje s tem, da po eni strani povečuje zaščito delavskih predstavnikov pred odpuščanjem in šikaniranjem s strani poslovodstva oziroma delodajalcev, hkrati pa tudi povečuje odgovornost delavskih predstavnikov samemu kolektivu, in sicer tudi s poenostavitvijo samega postopka odpoklica. Zakon pa ne spreminja tistega, kar je osnovni koncept soupravljanja v Sloveniji, v katerem pravzaprav svet delavcev zagotavlja tisto, kar je vpliv kolektiva na upravljanje podjetja, sindikati pa tisti, ki vzpostavljajo solidarnost med delavci v vseh podjetjih in tudi v vseh panogah. Predlog so podprle vse krovne delavske organizacije, tako vseh 7 sindikalnih central kot Združenje svetov delavcev. Upam si trditi, da je v tem zakonu pravzaprav zgoščena vsa teorija in praksa s tega področja v Sloveniji. Zato tudi ne odstopamo od tega, da bomo vztrajali pri tem zakonu, ga bomo podprli, kljub temu da se je vlada in tudi organizacija delodajalcev pravzaprav odločila, da ga po svoje šikanira. Vlada zakonu nasprotuje, ker ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu, kar je zgolj slepilni manever, ki omogoča vladi, da sedi na dveh stolih, deklarativno se sicer zavzema za ekonomsko demokracijo, kot je ta koalicija tudi zapisala v koalicijsko pogodbo, v praksi pa uveljavlja interes delodajalcev. Menedžment pa je namreč edina skupina, ki ji ustreza, da imamo v praksi vedno manj soodločanja. Skratka, možnosti so bile. Trije meseci so bili na razpolago, da bi vlada Ekonomsko-socialnemu svetu ta zakon dala tudi v obravnavo. Tega ni storila. Ko so to storili 10. junija sindikati, je takrat Ekonomsko-socialni svet odpadel zaradi vlade. Ko je nazadnje prejšnji teden, 17 . junija, ponovno bilo predlagano, je Ekonomsko- socialni svet odpadel zaradi neudeležbe delodajalcev. To seveda samo potrjuje, da gre ta zakon v pravi smeri, zato ga bomo v Poslanski skupini Združene levice seveda podprli.
Alijekakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo. Čeprav se v Poslanski skupini SMC strinjamo, da je treba prenoviti Zakon o sodelovanju pri upravljanju, tega zakona ne bomo podprli, in sicer zaradi tega, ker ni bilo zagotovljenega sodelovanja enega od ključnih deležnikov, torej delodajalcev v tem postopku. Dejstvo, da so bili dani na razpolago po zatrjevanjih Združene levice trije meseci, pač ni dovolj. Treba se je pogajati in seveda pogajanja so težka. To je pač politika, tukaj je treba dobiti soglasje, vsaj poskušati, dati možnost, realno možnost delodajalcem, da dajo svoje mnenje. Ni nujno, da se bodo na koncu strinjali s predlogi, ki jih podamo, ampak bistveno je, da jim damo možnost, da lahko sodelujejo v tem dialogu. In zdaj nek ultimat, da ponudimo tri mesece in če se takoj ne strinjajo z našim predlogom oziroma zatrjujemo, da pač tega ni bilo mogoče doseči, seveda ni resno in tudi postavlja pod vprašanje, ali je bil dejansko namen, da se pogaja Združena levica v zvezi s temi zakoni, ali pa je to bil spet samo manever, da se nabirajo predvolilne točke. Treba bo zagotoviti dejansko pogajanje in možnost sodelovanja delodajalcev pri nastajanju tega zakona. Ker temu ni bilo tako, pač tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Res je, našega predloga zakona delodajalci niso podprli oziroma so poskuse pogovorov kratko malo sabotirali. Zakaj tako, je zelo hitro očitno, če vemo, da bi poskusi vpeljave delavskega soupravljanja zelo hitro pokazali, da so delodajalci kot produktivni del družbe kratko malo nepotrebni. Sicer bi se pa rad v svoji obrazložitvi glasu poskusil z človečanskim razlogom, zakaj moramo stopiti na pot ekonomske demokracije in delavskega soupravljanja. Poglejte, že v začetku je bila osnovna človekova potreba, lahko rečemo antropološka potreba, potreba po ustvarjanju, po oblikovanju in po sodelovanju. Ta potreba se je v evropskih družbah na političnem terenu začela uresničevati nekje 200 let nazaj z zametki demokracije, ki so pripeljali tudi do moderne države in tudi do tega, da mi poslanci danes sedimo v tej dvorani. Ampak meščanske kapitalistične družbe imajo ta temeljni problem, da se demokracija ustavi pred vrati tovarne. In ravno pravica ljudi, ustvarjalna pravica ljudi, da soodločajo, da sooblikujejo svoje delovno okolje, je tista ključna pravica, ki ji v Združeni pripisujemo velik pomen. Kratko malo jo štejemo med človekove pravice. Zato smo se tudi odločili za vlaganje zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Pa če pogledamo z nekoliko širše perspektive, ne želimo si bolgarskega razvojnega modela kot apologeti neoliberalizma v tem državnem zboru. Organski interes zaposlenih skozi ekonomsko demokracijo bi poskrbel, da do tega ne pride. Korak naprej je pa seveda polno delavsko upravljanje. No, potem pa smo že samo en pljunek stran od socializma. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 7. Proti je glasovalo 61. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ITALIJANSKE REPUBLIKE O IZMENJAVI IN MEDSEBOJNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaja na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI POGODBE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN MADŽARSKO O PRILAGODITVI ČRTE DRŽAVNE MEJE ZARADI VODNOGOSPODARSKE UREDITVE POTOKA LEDAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da vam v imenu Vlade Republike Slovenije predstavim razloge za sprejetje Predloga zakona o ratifikaciji pogodbe med Republiko Slovenijo in Madžarsko o prilagoditvi črte državne meje zaradi vodnogospodarske ureditve potoka Ledava. V uvodu naj pojasnim vzroke, ki so privedli do priprave predloga zakona. V skladu z veljavno mednarodno pogodbo o državni meji poteka državna meja med Republiko Slovenijo in Madžarsko na šest kilometrskem odseku po sredini potoka Ledava. Omenjeni vodotok je v preteklosti pogosto poplavljal in meandriral med polji ter s tem spreminjam potek svoje struge. Zaradi tega je bil vodotok na tem odseku že v času med leti 1994 in 1998 reguliran in obdan z ustreznimi protipoplavnimi nasipi. Zaradi omenjene regulacije struge mejnega potoka Ledava je na tem odseku slovensko-madžarske državne meje nastala situacija, ko mejna črta danes v naravi ne poteka več po sredini reguliranega potoka, temveč vijuga deloma po strugi, deloma po nasipih na obeh straneh vodotoka. Takšna situacija otežuje dostopnost in obdelovanje zemljišč ob državni meji in vzdrževanje nasipov na obeh straneh ob regulirani strugi potoka. Na zasedanjih mešane slovensko-madžarske komisije za vzdrževanje državne meje je bila že takoj po opravljeni regulaciji in vodnogospodarski ureditvi potoka Ledava obravnavana pobuda, da se potek državne meje na tem odseku spremeni tako, da bo državna meja potekala po sredini spremenjene struge vodotoka po regulaciji. Pristojne službe v obeh državah so že v letih med 2001 in 2006 pripravile strokovno-tehnične podlage za izvedbo prilagoditve črte državne meje zaradi vodnogospodarske ureditve potoka. Pripravljen je bil predlog za nov potek državne meje na tem odseku, in sicer tako, da državna meja poteka po sredini nove struge ob upoštevanju, da je seštevek slovenskih koščkov ozemelj enak seštevku madžarskih koškov ozemelj, ki bodo v primeru spremembe poteka državne meje prešli z ozemlja ene od sosednjih držav na ozemlje druge države. Predlagano spremembo je treba razumeti kot ukrep, ki ga narekujejo razmere v naravi kot prilagoditev mejne črte terenskim pogojem. S tem se potek meje spremeni brez škode za eno ali drugo pogodbenico. Minister za zunanje zadeve Republike Slovenije in minister za notranje zadeve Madžarske sta pogodbo podpisala 22. januarja 2016 na Brdu pri Kranju. Madžarska stran je postopek ratifikacije že opravila pred svojim parlamentom, ki je pogodbo objavil z zakonom 12. aprila 2016. Slovenska vlada je 9. maja 2016 določila Predlog zakona o ratifikaciji pogodbe in ga posredovala v sprejetje v Državni zbor. Po sprejetju Zakona o ratifikaciji pogodbe med Republiko Slovenijo in Madžarsko o prilagoditvi črte državne meje zaradi vodnogospodarske ureditve potoka Ledava bo sledila izmenjava diplomatskih not med državama in s tem bo zakon začel veljati. Mešana slovensko-madžarska komisija za vzdrževanje državne meje bo dogovorjeno spremembo poteka državne meje evidentirala v mejni dokumentaciji in poskrbela za ustrezno označitev poteka državne meje z mejnimi znaki v naravi. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 68, nihče pa ni bil proti. [[Za jih je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO MADŽARSKE O IZMENJAVI IN MEDSEBOJNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 72, nihče pa ni bil proti. [[Za jih je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, – TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJE ATENSKE KONVENCIJE O PREVOZU POTNIKOV IN NJIHOVE PRTLJAGE PO MORJU IZ LETA 1974 IN PROTOKOLA IZ LETA 2002 K ATENSKI KONVENCIJI O PREVOZU POTNIKOV IN NJIHOVE PRTLJAGE PO MORJU IZ LETA 1974. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Grebenšku.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog ratifikacije Atenske konvencije o prevozu potnikov in njihove prtljage po morju iz leta 1974 in Protokola iz leta 2002 k tej konvenciji spadata v skupino mednarodnih pogodb o splošni omejitvi višine odgovornosti prevoznika za škodo, ki jo pri prevozu utrpi potnik na ladji. Prevoznik je odgovoren za škodo, nastalo zaradi smrti ali telesne poškodbe potnika, ki je posledica pomorske nesreče, in za škodo zaradi izgube ali poškodovanja prtljage, če je do nesreče, ki je povzročila škodo, prišlo med prevozom namenoma ali iz malomarnosti prevoznika. Konvencija določa tudi možnost omejitve odgovornosti prevoznika, dejanskega prevoznika in oseb, ki delajo za prevoznika, za terjatve zaradi smrti, telesne poškodbe, izgube in poškodovanja kabinske prtljage ter izgube in poškodovanja vozil, vključno z vso naloženo prtljago. Omejitve odgovornosti za navedene terjatve ni možno uveljaviti, če se dokaže, da je škoda posledica naklepa ali hude malomarnosti. Protokol iz leta 2002 k Atenski konvenciji iz leta 1974 bistveno spreminja osnovno konvencijo in izboljšuje ureditev odgovornosti prevoznikov in nadomestil za potnike v pomorskem prometu ter uvaja obvezno zavarovanje v korist potnikov, ki ne sme biti nižja od trenutne vrednosti 310 tisoč evrov za potnika. Države podpisnice protokola pa lahko z notranjo zakonodajo določijo tudi višjo mejo odgovornosti. Evropska unija je sicer z Uredbo 392/2009 o soodgovornosti prevoznikov potnikov po morju in v primeru nesreč prenesla večino določb Atenske konvencije, spremenjene s Protokolom iz leta 2002, v pravni red Evropske unije, vendar zaradi širše volitve določil tega protokola smo države članice EU s strani Evropske komisije pozvane k čimprejšnjemu pristopu k Protokolu iz leta 2002, zato predlagam, da Državni zbor sprejme Zakon o ratifikaciji Atenske konvencije o prevozu potnikov in njihove prtljage po morju iz 1974 in Protokola iz leta 2002 k tej konvenciji. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE KAZAHSTAN O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJA DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA, S PROTOKOLOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe in gospodje, poslanci. Mednarodna dvojna obdavčitev, ki je posledica prekrivanja davčnih zakonodaj različnih držav, zavira mednarodno gospodarsko sodelovanje. Njen nastanek je najbolje preprečiti s sklepanjem dvostranskih konvencij o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ki so danes običajen način mednarodnega dogovarjanja na tem področju. S konvencijami se odpravljajo davčne ovire pri trgovanju in investiranju med državami, ki konvencijo sklenejo ter zmanjšujejo možnost davčnih utaj. Trenutno se med Slovenijo in drugimi državami pogodbenicami uporablja 57 konvencij o izogibanju dvojnega obdavčevanja. Slovenija pri pogajanjih za sklenitev tovrstnih konvencij izhaja iz osnutka konvencije, ki je bil pripravljen na podlagi vzorčne konvencije OECD o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanja davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka in premoženja. Upoštevajo se tudi stališča, ki jih je Slovenija podala k posameznim členom vzorčne konvencije. Konvencija, ki se ratificira danes, je bila podpisana 10. marca 2016 v Astani. Za Slovenijo jo je podpisal veleposlanik Primož Šeligo, za Kazahstan pa minister za finance Republike Kazahstan Bahit Sultanov. Konvencija prek različnih mehanizmov omogoča odpravo dvojnega obdavčevanja, povečuje varnost davčnih zavezancev, preprečuje davčno diskriminacijo, omogoča reševanje davčnih sporov ter tudi izmenjavo informacij za davčne namene in pomoč pri pobiranju davkov. Predlagamo, da predlagani zakon o ratifikaciji podprete. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA POTRDITEV URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA POMORSKEGA ZAKONIKA IN URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ZAKONA O DELOVNEM ČASU IN OBVEZNIH POČITKIH MOBILNIH DELAVCEV TER O ZAPISOVALNI OPREMI V CESTNIH PREVOZIH. Na podlagi prvega odstavka 74. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se potrditev Uradnega prečiščenega besedila Pomorskega zakonika preloži na eno od naslednjih sej zbora. Želite besedo predstavniki poslanskih skupin? Ne. Potem zaključujem razpravo o temu proceduralnemu predlogu in prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da predlog za preložitev sprejet. Državni zbor bo potrditev Uradnega prečiščenega besedila Pomorskega zakonika opravil na eni od naslednjih sej Državnega zbora. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklep: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevozih. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 30. točko dnevnega reda, to je z Mandatno-volilnimi zadevami. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani in na sodniški mesti okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil tri predloge o izvolitvi v sodniško funkcijo, in sicer na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani in na sodniški mesti okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Za dopolnilno obrazložitev predlogov dajem besedo predsednici Sodnega sveta dr. Mateji Končina Peternel.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Sodni svet že dalj časa poudarja, da je za kakovost sodstva pomemben vstop kvalitetnih novih strokovnjakov v sodniške vrste. Zato sem vesela, da danes pred vas prihajam s tremi predlogi kandidatov za izvolitev v sodniško funkcijo. Prva kandidatka je Živa Gliha, rojena leta 1976, ki ima že 14 let delovnih izkušenj. Predlagamo jo v izvolitev na sodniško funkcijo za razpisano prosto mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Na tem oddelku je nujna kadrovska okrepitev zaradi velikega števila zadev, ki so eksistenčnega pomena za praviloma socialno ogrožene stranke. Področje socialnega prava predstavlja poseben strokovni izziv, ker je urejeno v zelo različnih zakonih, ki so deležni stalnih sprememb. Zato je Sodni svet med 11 prijavljenimi kandidati izbral kolegico, ki na tem področju kot strokovna sodelavka dela že 9 let. Sodniki, s katerimi sodeluje, so njeno delo ocenili kot nadpovprečno v vseh pogledih, z izrecnim priporočilom, da bo kolegica zaradi bogatih izkušenj in odličnega znanja na tem področju lahko takoj začela z učinkovitim delom. Druga dva kandidata predlagamo za izvolitev v sodniško funkcijo na razpisani dve prosti mesti okrožnih sodnikov na preiskovalnem oddelku Okrožnega sodišča v Ljubljani. Naj pojasnim, da je bilo z istim razpisom razpisanih 7 prostih sodniških mest na okrožnem sodišču, 4 na kazenskem oddelku, 1 na družinskem in 2 na preiskovalnem oddelku. Med 45 prijavljenimi kandidati je Sodni svet za 4 mesta kazenskih sodnikov in za eno mesto na družinskopravnem področju izbral po naši oceni pet najboljših prijavljenih okrajnih sodnikov. Te je Sodni svet že sam imenoval na mesta okrožnih sodnikov, in so pred nekaj dnevi že začeli z delom. Poleg teh petih sodnikov pa smo za dve mesti preiskovalnih sodnikov med ostalimi prijavljenimi kandidati izbrali kolega, ki še nista izvoljena v sodniško funkcijo. Prva je kolegica Karmen Erčulj, ki je rojena leta 1971, diplomirala je s povprečno oceno 8,75, na pravniškem državnem izpitu je dosegla povprečno oceno 9. Pet let je delala kot strokovna sodelavka, najprej na preiskovalnem oddelku Okrožnega sodišča v Ljubljani, nato pa na Okrožnem državnem tožilstvu. Leta 2003 je bila izvoljena za okrajno državno tožilko, leta 2006 pa za okrožno državno tožilko. Iz njene ocene tožilske službe izhaja, da je izpolnjuje pogoje za hitrejše napredovanje. Ima torej 16 let delovnih izkušenj in po oceni kolegov izkazuje veliko učinkovitost in kvaliteto dela. Tudi upoštevajoč razpravo poslancev na seji Mandatno-volilne komisije, vztrajamo, da gre za odlično kandidatko, ki bo iz bogatimi tožilskimi izkušnjami obogatila delo preiskovalnega oddelka. Drugi kandidat je mag. Gregor Klun, ki je rojen leta 1981. Diplomiral je s povprečno oceno 9,1 in na pravniškem državnem izpitu dosegel povprečno oceno 9,5. Dve leti je bil zaposlen kot strokovni sodelavec na Višjem sodišču v Ljubljani in nato šest let na civilnem oddelku Vrhovnega sodišča, kjer prav vsi sodniki tega oddelka ocenjujemo, da svoje delo opravlja nadpovprečno dobro. Kolega Klun se je v dosedanjem raziskovalnem delu ukvarjal predvsem s postopkovnimi vprašanji in je kljub temu, da je nabiral izkušnje predvsem na področju civilnega prava, izrazil željo, da bi začel s sodniškim delom na preiskovalnem oddelku. Ker se v zahtevnih kazenskih zadevah gospodarskega kriminala in zlasti v postopkih odvzema premoženja nezakonitega izvora kaže potreba tudi po znanju s civilnopravnega in gospodarskega področja, ocenjujemo, da bi bil predlagani kandidat dragocena pridobitev za preiskovalni oddelek. Vsi trije kandidati so nas tudi v razgovoru s samozavestnim nastopom in odličnimi odgovori še dodatno prepričali o svoji strokovnosti in predanosti etičnim načelom sodniškega poklica. Zato predlagamo njihovo izvolitev v sodniško funkcijo. Hvala.
Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo predsednik. Spoštovana predstavnica Sodnega sveta, spoštovane poslanke in poslanci! Sodni svet je na podlagi 130. člena Ustave Republike Slovenije, 28. člena Zakona o sodiščih in 18. člena Zakona o sodniški službi predlagal Državnemu zboru, da izvoli v sodniško funkcijo, kot je bilo že navedeno, Živo Gliha na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani, Karmen Erčulj za sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani in Gregorja Kluna na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Predsednik Državnega zbora je predloge na podlagi drugega odstavka 41. člena poslovnika Državnega zbora posredoval v obravnavo Mandatno-volilni komisiji. Ustava v 130. členu določa, da voli sodnike Državni zbor na predlog Sodnega sveta. V skladu z določbami 28. člena Zakona o sodniški službi predlaga Sodni svet Državnemu zboru kandidate za izvolitev v sodniško funkcijo. Isti zakon v drugem odstavku 36. člena določa, da opravlja sodnik sodniško funkcijo na sodišču, za katerega je kandidiral, in na sodniškem mestu, za katerega je bil izvoljen oziroma imenovan, če zakon ne določa drugače. Zakon o sodniški službi v drugem odstavku 19. člena določa, da predlaga Sodni svet Državnemu zboru v izvolitev za vsako razpisano prosto sodniško mesto, za katerega je po opravljenem postopku izbire treba izvoliti sodnika, enega kandidata in v skladu s prvim odstavkom 20. člena tega zakona se šteje, da je z izvolitvijo v sodniško funkcijo sodnik imenovan na razpisano sodniško mesto. Pogoje za izvolitev sodnika in imenovanje na sodniško mesto določa Zakon o sodniški službi v členih 7. – 14. Mandatno-volilna komisija je predloge obravnavala na 21. seji 9. 6. 2016. Seje se je udeležila tudi dr. Mateja Končina Peternel, predsednica Sodnega sveta, ki je predlog dodatno obrazložila. Razprava članic in članov komisije se je nanašala na širšo problematiko stanja v slovenskem sodstvu. Izpostavljeni so bili vidiki ustrezne organiziranosti ter sistem ocenjevanja sodniškega dela. Glede kandidatke Karmen Erčulj so poslanci opozicije izpostavili njeno preteklo tožilsko prakso in javno izpostavljanje na družbenem omrežju ter izrazili dvom v njeno nepristranskost. Mandatno-volilni komisiji so predlagali v odločanje sklep, da Sodni svet pred odločanjem Mandatno-volilne komisije opravi test sorazmernosti glede nepristranskosti kandidatke, ki pa ga Mandatno-volilna komisija ni sprejela. Predstavnica Sodnega sveta je navedene očitke zavrnila in poudarila, da Sodni svet pri izbiri kandidatov odloča na podlagi kriterijev, določenih v Zakonu o sodniški službi. Kot rečeno, Sodni svet je predloge oblikoval na podlagi določb 130. člena Ustave, Zakona o sodiščih, Zakona o sodniški službi. Pri pripravi predloga je upošteval pogoje, ki jih morajo izpolnjevati posamezni kandidati. V skladu s členi 7, 8 in 10 Zakona o sodniški službi in v skladu z določbami 19. člena istega zakona predlagal Državnemu zboru za prosto sodniško mesto enega kandidata. Na tej podlagi Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 130. člena Ustave Republike Slovenije, prvega odstavka 28. člena Zakona o sodiščih in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklepe, s katerimi se izvolijo v sodniško funkcijo: Živa Gliha na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani, Karmen Erčulj na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani, Gregor Kljun na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Najlepša hvala.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima mag. Anže Logar.
Lep pozdrav! Na Mandatno-volilni komisiji je bila precej zanimiva in živahna razprava v zvezi s predlogi kandidatov za imenovanje v sodniško funkcijo. Večkrat slišimo razprave o pristranskosti sodnikov na eni ali drugi strani, in jaz računam, da na nek način je zavedanje o tem, da glede na našo normativno podlago parlament o nepristranskih sodnikih odloča samo tisti trenutek, ko odloča o imenovanju v sodniško funkcijo. Z drugimi besedami, če imenuje pristranskega sodnika, bo ta pristranski sodnik tudi verjetno pristransko sodil. Zato mora Državni zbor, posebej pa v prvi funkciji Mandatno-volilna komisija ob imenovanjih v sodniško funkcijo opraviti temeljito razpravo. Mi, predstavniki Slovenske demokratske stranke smo na Mandatno-volilni komisiji opozorili na številne nedoslednosti in pristranske prakse v eni od kandidatk, konkretno govorim o kandidatki Karmen Erčulj, ki izhaja iz tožilskih vrst. Namreč 37. člen Zakona o sodniški službi pravi, citiram: "Sodnik se mora vselej vesti tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja." Vendar pa praksa dela tožilke priča o povsem nasprotnem. Ko nekdanji kulturni minister Vasko Simoniti na neki okrogli mizi reče eno krepko čez KPK, ki jo v tistem času vodi še danes pravosodni minister gospod Klemenčič, gospa Karmen Erčulj na lastno pest začne s postopkom zoper gospoda Simonitija. Ko najprej pohvali, uči ljubljanskega župana na nekem teku maja in se potem pojavi neka kolumna zoper ljubljanskega župana, pa na lastno pobudo po kazenski ovadbi sama samostojno začne postopek zoper pisca uvodnika v eni od revij, in to na predvečer volitev leta 2011, in s tem na nek način pokaže svojo pristranskost. Še več. V tistem pregonu, na nek način uporaba 133. člena verbalnega delikta, zapiše, citiram: "Članek naj bi govoril o domnevnem zaslužku, poslu s travnikom ob severni ljubljanski obvoznici, dejansko pa gre za širjenje neresničnih, zaničevalnih in žaljivih dejstev v zvezi s ljubljanskim županom." Kako pa tožilka to ve? Kako pa ve, da je uvodnik nekega članka oziroma da gre v tem primeru za širjenje neresničnih, zaničevalnih, žaljivih dejstev v zvezi z ljubljanskim županom? Ja seveda, saj smo prebrali pol leta prej na njenem facebook profilu. Ko smo predsednico Sodnega sveta s tem seznanili, je povedala, da pač o teh zadevah nič ne ve. Ko smo pa jo prosili, da skladno z internimi akti sodniškega društva opravi test nepristranskosti, kar tudi določa v primeru, da se pojavi sum nepristranskosti pri kandidatih, pa je bila pripravljena to narediti, je bila pripravljena to narediti, ampak žal vladajoča koalicija tega ni podprla. Naj še poudarim, da vsi ti poskusi utišanja ali opozicije ali medijev v zvezi z izražanjem grdih besed o ljubljanskem županu ali pa še o kom, ki je morda nagnjen malce bolj v levo, je na sodišču dosegel epilog, takšen kot v pravni državi mora. Ampak vseeno se postavlja vprašanje, ali lahko Državni zbor takšnega sodnika podpre, ker ima Državni zbor vlogo v tem postopku samo v prvi fazi, torej v fazi imenovanja, v tem pogledu, če bo Državni zbor to potrditev naredil, ne da bi bil ta test nepristranskosti opravljen, Državni zbor te funkcije ne bo opravil, in morda se bo zgodilo, da bomo v pravosodni sistem spustili še enega pristranskega sodnika. Zato v Slovenski demokratski stranki tega predloga ne bomo podprli.
Zaključili smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine in prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi gospe Žive Gliha na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa 6. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi gospe Karmen Erčulj na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti pa 15. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi mag. Gregorja Kljuna na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 1. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članov Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju članov Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti pa 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi podpredsednika in imenovanju podpredsednice Odbora za zunanjo politiko. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Prijavljeni k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Odboru za zunanjo politiko razreši podpredsednik gospod Peter Vilfan, za podpredsednico pa se imenuje mag. Julijana Bizjak Mlakar. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o trošarinah v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 14. 6. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 2. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter tudi 20. sejo Državnega zbora.