Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjamo 60. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, dr. Jasna Murgel, gospa Irena Grošelj Košnik, gospod Danilo Anton Ranc, dr. Simona Kustec Lipicer od 13. do 20. ure, gospod Marjan Dolinšek, gospod Roberto Battelli, dr. László Göncz, dr. Vinko Gorenak, gospod Franc Laj, gospod Franc Jurša do 12. ure, gospod Franc Breznik, gospod Ivan Prelog do 13. ure, dr. Matej Tašner Vatovec do 11. ure, Miha Kordiš, od 16. ure pa bom odsoten tudi sam. Na sejo sem vabil predstavnika Državnega sveta k 24. točki dnevnega reda, predstavnika Urada predsednika Republike Slovenije in predstavnika Sodnega sveta k 25. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 60. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v sredo, 11. aprila 2018 s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 60. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARNOSTI V ŽELEZNIŠKEM PROMETU, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo, mag. Klemnu Potisku.
Hvala predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Pripravili smo predlog novega Zakona o varnosti v železniškem prometu. Glavni namen sprejema novega zakona je prenos tehničnega dela četrtega železniškega paketa, ki vsebuje nove direktive o varnosti na železnici, direktivo o interoperabilnosti železniškega sistema v Evropski uniji in uredbo Agencije Evropske unije za železnice. Predlog zakona celovito določa pogoje za zagotovitev varnega in urejenega železniškega prometa, odgovornosti ter pristojnosti vseh udeležencev pri zagotavljanju varnosti in interoperabilnosti železniškega prometa. Bistvena novost predloga je prehod na sistem varnega upravljanja, s tem bomo zmanjšali število podzakonskih predpisov in navodil. Upravljavec, to je Slovenske železnice - Infrastruktura in vsi železniški prevozniki bodo morali navedeno vsebino prenesti v delovno okolje in interne predpise. Usposobljenost za varno delovanje bo predhodno preverjal varnostni organ, to je agencija za železniški promet. Predlog zakona določa tudi razvoj skupnih varnostih ciljev in skupnih varnostnih metod, skupna načela pri opravljanju, vodenju in nadzorovanju varnosti železniškega prometa na območju javne železniške infrastrukture v Republiki Sloveniji, ter tudi pogoje za varen železniški promet na industrijskih tirih in progah drugih železnic. V predlogu je opredeljen nov način postopka pridobitve enotnega varnostnega spričevala za prevoznike ter dovoljen za vozna sredstva. Predlog zakona ne posega v razmejitev pristojnosti ključnih subjektov v slovenskem železniškem sistemu, razen v delu, ki se nanaša na nadzor. Tu smo določene pristojnosti prenesli na Agencijo za železniški promet tako, da bodo pooblaščene osebe agencije imele smiselno enak položaj kot inšpektorji. Istočasno je pripravljen tudi predlog novega Zakona o železniškem prometu, ki ju je treba obravnavati in sprejeti sočasno, saj smo nekatere določbe od tam prenesli v predlog Zakona o varnosti v železniškem prometu. V skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču.
Hvala predsednik za besedo. Spoštovani sekretar, kolegice, kolegi. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 75. nujni seji dne 11. aprila 2018 kot matično delovno telo obravnaval predlog Zakona o varnosti v železniškem prometu, ki ga je v Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo, mag. Klemen Potisek, pojasnil, da je glavni cilj predloga zakona prenos direktiv 2016/797 in 2016/798 v slovenski pravni red, rok za prenos je 16. junij 2019. Zaradi obsežnih sprememb je pripravljen poseben nov zakon, vsebinsko predstavlja nadgradnjo sedaj veljavnega Zakona o varnosti v železniškem prometu, delno se v predlog zakona prenašajo tudi določbe iz zakona v železniškem prometu, ki vsebinsko bolj sodijo v ta zakon. Pri tem se ne posega v razmejitev pristojnosti ključnih deležnikov v slovenskem železniškem sistemu kot so opredeljene v Zakonu o železniškem prometu, razen v delu, ki se nanaša na inšpekcijski nadzor, tega zdaj v celoti izvaja Inšpektorat Republike Slovenije za infrastrukturo. V skladu z direktivami EU pa mora nadzor nad prevozniki in upravljavci izvajati varnostni organ, to je agencija za železniški promet, kar plačuje tudi inšpekcijski nadzor. Glede na to predlog zakona določa razmejitev pristojnosti pri inšpekcijskem nadzoru med obema organoma, pri čemer se pooblaščenim osebam varnostnega organa zagotavlja smiselno enak položaj, pravice, obveznosti in pooblastila kot jih imajo inšpektorji. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je večina pripomb te službe upoštevana z vloženimi amandmaji, glede ostalih pripomb je ministrstvo podalo nekatera dodatna pojasnila. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je pojasnil, da komisija podpira predlog zakona in nanj nima pripomb. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. V skladu s 128. členom Poslovnika je glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar z ekipo, spoštovane kolegice in kolegi. Poglavitni cilj predloga zakona o varnosti v železniškem prometu je prenos treh direktiv v slovenski pravni red: Direktive o varnosti na železnici, Direktive o interoperabilnosti železniškega sistema v Evropski uniji in Direktive o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju skupnosti. Prvi dve direktivi sta del t.i. tehničnega stebra četrtega železniškega svežnja, katerega glavni cilj je s tehnično reformo zmanjšati stroške železniških prevoznikov in novim prevoznikom omogočiti lažji vstop na železniški trg ter tako odpraviti preostale ovire za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega območja s spodbuditvijo konkurenčnosti železniškega prometa, ki je pogoj za večjo učinkovitost in kakovost železniških storitev. Najpomembnejše rešitve predloga zakona se nanašajo na razvoj in opravljanje varnosti v železniškem prometu, pri čemer predlog zakona določa varnostne zahteve za železniški sistem, vključno z varnim opravljanjem in vodenjem železniškega prometa ter z medsebojnim delovanjem in vplivanjem med prevozniki, upravljavcem in drugimi aktivnimi udeleženci v železniškem prometu, določa naloge aktivnih udeležencev v železniškem prometu, zlasti upravljavcev in prevoznikov, ki so odgovorni za varno delovanje svojega dela železniškega sistema in nadzorovanje tveganj. Ureja pogoje in postopek za pridobitev varnostnega spričevala za prevoznike ter varnostnega pooblastila za upravljavcev. Določa naloge varnostnega organa Javne Agencije Republike Slovenije za železniški promet, ki skupaj z inšpektoratom Republike Slovenije za infrastrukturo nadzoruje prevoznike in upravljavce. Določa naloge in pristojnosti preiskovalnega organa, službe za preiskovanje železniških nesreč in incidentov na Ministrstvu za infrastrukturo, ki ima osrednjo vlogo v preiskovalnem postopku v primeru nesreč in incidentov ter mora obvezno in neodvisno preiskati vsako resno nesrečo, lahko pa preiskuje tudi incidente, ki bi v določenih okoliščinah lahko bili resne nesreče, s ciljem izboljšanja varnosti v železniškem prometu in preprečevanja nesreč. Predlog zakona uvaja tudi pomembnejše rešitve glede interoperabilnosti železniškega sistema, ki pomeni sposobnost železniškega sistema za zagotavljanje varnega in neprekinjenega prometa vlakov, ob zahtevani stopnji izkoriščenosti zmogljivosti prog. To sposobnost zagotavlja združljivost posameznih podsistemov in temelji na celotnem sklopu pravnih, tehničnih in operativnih pogojev, ki morajo biti izpolnjeni za zadostitev bistvenim zahtevam. Predlog zakona v ta namen ureja tehnične specifikacije za interoperabilnost, ki jih sprejema Evropska unija in pomenijo enotne tehnične predpise na ravni EU. Obveznost njihove uporabe in dopustnost odstopanja od njihove uporabe v taksativno določenih primerih, ko se lahko namesto njih uporabijo tudi druge ustrezne specifikacije. Med pomembnejše spadajo tudi rešitve glede oseb, ki opravljajo varnostno kritične naloge. Predlog zakona tako olajšuje mobilnost strojevodij med državami članicami Evropske unije in med različnimi prevozniki ter poenostavlja priznavanje dovoljenj in usklajenih dopolnilnih spričeval s strani vseh udeležencev v železniškem sektorju. Osnovna skrb za zagotavljanje usposobljenosti je na delodajalcu, ki mora v svojem sistemu varnega opravljanja uvesti postopke stalnega ohranjanja usposobljenosti strojevodij. Strojevodja mora biti strokovno usposobljen, imeti veljavno dovoljenje za strojevodjo in veljavno spričevalo. Rešitve predlagane v zakonu podpirajo Javna agencija za železniški promet, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, Inšpektorat za infrastrukturo in komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj v Državnem svetu. Tudi v Poslanski skupin Stranke modernega centra bomo predlog zakona o varnosti v železniškem prometu podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegicam in kolegom! Pred nami je Predlog Zakona o varnosti v železniškem prometu. Gre za tehnični zakon, ki ureja posamezne tehnične specifikacije. Na novo ureja razmerja med prevozniki in upravitelji. Uveljavlja sprejete direktive, ki so bile sprejete v zadnjem obdobju in v veliki meri zmanjšuje število podzakonskih aktov in drugih predpisov. S tem pa tudi uveljavlja vse zahteve, ki so potrebna za interoperabilnost na tem področju. Glede na to, da gre za čisto tehnični zakon v poslanski skupini temu zakon ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani državni sekretar s sodelavcema! Pred nami je nov Zakon o varnosti v železniškem prometu, s katerim se kot pri večini zadnjih novel zakona prinašajo evropske direktive o varnosti na železnici in interoperabilnosti železniškega prometa v slovenski pravni red. Gre za direktive, ki so del tako imenovanega tehničnega stebra četrtega železniškega paketa. Kar nas v naši poslanski skupini preseneča je to, da je rok za prenos navedenih direktiv šele junija naslednje leto, kar pomeni, da tokrat celo ne zamujamo s prenosom direktive. Razlog, zaradi česa se je pohitelo z novelo pa je, da mora biti ta zakon uveljavljen skupaj z novelo Zakona o železniškem prometu. Vsi subjekti na področju železnice se morajo namreč ustrezno pripraviti na novo ureditev. Veseli nas, da so pri pripravi zakona sodelovali vsi ključni deležniki in da so po enem letu dela dosegli soglasje, katerega rezultat je ta novi zakon. Predlagatelj nas je seznanil, da je namen tega zakona odprava zadnjih ovir za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega omogoča z namenom povečanja konkurenčnosti in rasti obsega železniškega prometa. V Poslanski skupini Desus upamo, da se bodo učinki zakona odrazili tudi v kvaliteti opravljanja storitev ne samo na področju tovornega prometa temveč tudi pri opravljanju prevozov potnikov. V zadnjih nekaj mesecih je namreč s strani potnikov slišati vedno več kritik in pritožb, zaradi vse večjih zamud vlakov ter v sodobnih časih pravzaprav nezaslišano. Namesto, da bi se vozi časi skrajšali so se na mnogih progah podaljšali na nerazumno dolgo čas. V Poslanski skupini Desus pa bomo predlog zakona vseeno podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog Zakona o varnosti v železniškem prometu ter Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakon v železniškem prometu, ki sta pred nami. Na tej in prihodnji točki dnevnega reda sta primarno namenjena prenosu dveh evropskih direktiv, ki se nanaša na odpravljanje ovir, za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega prometa ter predvsem natančnejše opredelitve nalog in vlog udeležencev pri razvoju in izboljšanju varnosti z določitvijo malo posameznih udeležencev. Z novo ureditvijo nacionalnih varnostnih predpisov ter spremembe vezane na novo opredelitev železniškega sistema in železniških podsistemov vezanih na interoperatibilnost. Glede na to, da sta oba zakona usklajena z vsemi deležniki imata podporo Državnega sveta ter sledila obveznosti Slovenije, da zagotavlja harmoniziranost lastne zakonodaje z zakonodajo oziroma okviri skupnosti bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Tisti, ki ste spremljali ta iztekajoči si mandat veste, da Levica za razliko od drugega dela politične spektra zelo resno misli in dela s solidarnostno infrastrukturo. Železnice v tistem svojstvu javnega potniškega prometa so v družbah in državah, ki mislijo same sebe ključna hrbtenica le-te. In ne to, kar na primer zapiše neka znana kolumnistka, celo z znanstvenim doktoratom, v ključnem mediju radikalne slovenske desnice Reporter, da so železnice 19. stoletje. Ob tem seveda so tudi hrbtenica logistike, tovornega prometa kot takega. Verjetno ob izostanku stanovanjske politike izostanek prometne ali če hočete mobilnostne politike lepo kazalo, kako v četrt stoletja stara politika ni mislila nekih ključnih razvojnih družbeno prostorskih infrastrukturnih zadev. Čisto mimo grede, vlaki zamujajo zaradi tega, ker so velike gradnje na določenem delu naše železniške infrastrukture. Ob tem vse resne študije in izkušnje tujih držav, zlasti, recimo, Velike Britanije, pa ne le nje, če hočete tudi Romunije, kažejo, da nepremišljena privatizacija tovrstne infrastrukture pomeni več vložkov iz budgeta za dosti slabši servis. Mi bomo v bistvu glasovali proti. Zakaj? Kot so povedali ljudje iz resornega ministrstva, tri direktive, dva zakona prečijo več kot so zakonskih, tako imenovanih podzakonskih aktov vse do nivoja seveda nekih pravilnikov. Jaz sem nekoliko kot redni uporabnik vlada v hecu rekel, to pomeni, da zaenkrat bodo vlaki še vozili iz Štajerske v Ljubljano, ker bodo eisenponerji morali hoditi na izpite, ki jih bodo morali delati. Recimo, ena od direktiv ima rok sprejetja 16. junij 2019, če jo greste natančno brati, z možnostjo podaljšanja za leto dni. Skratka, neko področje, ki spada med neka najbolj regulirana področja, kar pomet ob, recimo, fitofarmaciji je, je področje, kjer pa je treba delovati na način »festine lente« - hiti počasi. Seveda kljub vsem pozitivnim odnosu do strokovnih deležnikov, ki sodelujejo pri teh procesih četrtega svežnja evropske zakonodaje za to področje, je več kot upravičena skepsa, da se preveč hiti. V tem primeru bi bilo potrebno več premisleka in nekoliko manj hitenja. Lahko odkrito povem, da sem se danes zjutraj pogovarjal s kar nekaj ljudi Slovenskih železnic na vlaku. So rekli, da v bistvu oni ne rinejo s tem naprej, ampak očitno je to, ne vem, neka odločitev ministrstva. Po mojem osebnem mnenju in tudi po mnenju Levice dokaj napačna, da se s tem nekako preveč pohiti. Sedaj na sami razpravi, ki smo jo imeli na odboru se je res izkazalo, da ljudje dokaj počez govorijo o teh zadevah, kar je v bistvu tudi posledica obsedenosti slovenske politike z avtomobilizacijo. In v naslednjih dveh mandatih seveda potrebujemo dosti bolj temeljit razmislek solidarnostne infrastrukture, ker je ob stanovanjski politiki mobilnostna politika ena od najbolj ključnih. Ključno je tudi, recimo, z odgovorom na vprašanje, koliko in kakšnega tovornega prometa bomo imeli čez Slovenijo. Recimo, tudi z vprašanjem, zakaj je javni potniški promet na železnicah nek pogosto nebodisigatreba, kar navsezadnje izhaja tudi iz teh, veste, investicij, ki so ogromne, kjer se potem lakonično reče, ja, in ko bo to narejeno boste pa iz Maribora 15 minut prej v Ljubljani. 15 minut smo prej v Ljubljani samo, če malo takte drugače določimo že brez tega. Skratka, cel niz zadev in nemišljenja zaradi katerega bomo v Levici proti obema zakonoma. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 17. 4. 2018 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽELEZNIŠKEM PROMETU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo, mag. Klemnu Potisku.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Pred vami je predlog sprememb in dopolnitev Zakona o železniškem prometu. Glavni namen tokratnih sprememb zakona je prenos direktive glede odprtja trga notranjih storitev železniškega potniškega prometa in upravljanja železniške infrastrukture. Navedena direktiva je del političnega dela četrtega železniškega svežnja. V predlogu zakona smo odpravili še preostale ovire za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega območja ter prost dostop do notranjega potniškega prometa. Tako kot tovorni in mednarodni potniški in železniški promet bo s predlaganim zakonom liberaliziran notranji potniški promet. To pomeni, da bodo lahko prevozniki prosto dostopali do trga. Ob tem naj poudarim, da bomo v Sloveniji ohranili izvajanje obvezne gospodarske službe prevoza potnikov v železniškem prometu, ker smo podpisali 15-letno pogodbo o sofinanciranju. V predlogu zakona je dana Agenciji za komunikacije pristojnost, da, v kolikor pride do ogrožanja te storitve, lahko izvajanje javne gospodarske službe zaščiti. Predlog zakona v slovenski pravni red prinaša tudi dodatne varovalke za zaščito neodvisnosti upravljavca, to je SŽ Infrastruktura, znotraj holdinga. Vzpostavili smo omejitev finančnega poslovanja, ki ga z novimi pristojnostmi nadzira Agencija za komunikacije. Na kratko so najpomembnejše rešitve predloga zakona: sprememba opredelitve upravljavca, opredelitev dodatnih varoval za zagotovitev neodvisnosti upravljavca v holdingu, razširitev pravice do dostopa v notranjem potniškem prometu, razširitev pristojnosti regulatornega organa (to je Agencija za komunikacije). V skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Igorju Zorčiču.
Hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 75. nujni seji, dne 11. 4. 2018, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi predlagatelja je državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo najprej pojasnil, da gre za zakon, ki je usklajen z vsemi deležniki v slovenskem železniškem prometu. Poglavitni cilj je ustrezen, pravilen in pravočasen prenos Direktive 2016/2370 glede odprtja trga notranjih storitev železniškega potniškega prometa in upravljanja železniške infrastrukture. Ta direktiva je del četrtega železniškega svežnja, njegov glavni cilj pa je odprava še preostalih ovir za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega območja s spodbuditvijo konkurenčnosti železniškega prometa. V nadaljevanju je pojasnil, da so najpomembnejše rešitve zakona naslednje: spreminja se opredelitev upravljavca, opredeljuje se dodatna varovala za zagotovitev neodvisnosti upravljavca v vertikalno integriranem podjetju, razširja se pravica do dostopa v notranjem potniškem prometu ter razširja se pristojnosti regulatornega organa. Predstavnik ministrstva je pojasnil tudi, da za implementacijo predloga zakona, skupaj z implementacijo predloga novega Zakona o varnosti v železniškem prometu, vsi organi, organizacije in gospodarske družbe v železniškem sistemu potrebujejo določen čas, saj se morajo ustrezno pripraviti oziroma prilagoditi, zato je oba predloga zakona potrebno sprejeti še v tem mandatnem obdobju. Rok za implementacijo Direktive 2016/2370 je sicer 25. 12. 2018. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je imela ta služba določene pripombe na vsebino zakona. V nadaljevanju pa je pojasnila tudi, da so vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije tisti, ki naslavljajo pripombe iz njihovega pisnega mnenja. Predstavnik Državnega sveta je pojasnil, da Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predlog zakona podpira in nanj nima pripomb. V razpravi poslank in poslancev je bilo med ostalimi izpostavljam mnenje, da ni potrebe, da se hiti s sprejemom zakona, saj je železniška infrastruktura ena ključnih solidarnostnih infrastruktur v moderni družbi, kljub temu, da je v Sloveniji predvsem zaradi sedanjih in preteklih politik zapostavljena še posebej v primerjavi s cestno in avtocestno infrastrukturo. Predlog zakona naj bi tudi jasno izražal željo deležnikov po liberalizaciji in privatizaciji železniške infrastrukture. Na drugi strani je bilo pojasnjeno, da moramo pravočasno in dosledno prenašati direktive v slovenski pravni red. V konkretnem primeru tudi zato, da bo slovenski železniški sistem popolnoma usklajen z železniškimi sistemi med nami sosednjim državah članicah Evropske unije. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije v skladu s 128. členom Poslovnika in glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Gre za povezana zakona, tako prejšnji predlog zakona o varnosti v železniškem prometu kot ta zakon, predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu sta v veliki meri povezana. Gre za prenos direktiv, tokrat, kot ste ugotavljali, pravočasno. Gre predvsem za prenos direktive prostega dostopa do trga in storitev prevoznikov. Državni svet, kot je bilo rečeno, podpira tudi na samem matičnem odboru ni bilo neke velike skepse glede tega zakona in so bili vsi amandmaji podprti. Zakon je usklajen tudi z vsemi deležniki na področju železnic, zato v poslanski skupini SDS temu zakonu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim. Pred nami je še ena novela zakona s področja železnic, katere namen je prav tako prenos sprememb Evropske direktive. Pri tej noveli gre za prenos direktive glede odprtja trga notranjih storitev železniškega prometa in upravljanja železniške infrastrukture, ki jo moramo v naš pravni red prenesti do konca tega leta. Tudi ta direktiva je del četrtega železniškega paketa katerega glavni cilj je odprava še preostalih ovir za vzpostavitev enotnega evropskega železniškega območja ter prost dostop do notranjega potniškega pometa. Tudi ta predlog novele je rezultat enoletnega dela delovne skupine v kateri so sodelovali vsi ključni deležniki, med drugim tudi javna Agencija za železniški promet, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve ter tudi inšpektorat za infrastrukturo. Vsi ključni deležniki opozarjajo tudi na nujnost pravočasne prilagoditve njihovega dela novim zakonskim rešitvam, ter da je potrebno v izogib morebitnim sankcijam Evropske komisije zakon čim prej sprejeti. Predlog zakona sicer ureja odprtje trga za notranji železniški potniški promet in prinaša kršitev funkcije neodvisnega upravljavca v okviru Holdinga s tem, ko opredeljuje dodatna kadrovska in finančna varovala za zagotovitev neodvisnosti upravljavca infrastrukture, torej Slovenske železnice - infrastruktura, v vertikalno integriranem podjetju, torej v skupini slovenske železnice, ki obvladuje upravljavca in prevoznika. Novela zakona prinaša tudi razširjanje pristojnosti agencije za komunikacijska omrežja in storitve, ki je regulatorni organ. Hkrati se zaradi lažjega izvajanja zakona vsebine, ki se nanašajo na varnostno spričevalo, varnostno pooblastilo in naloge varnostnega in preiskovalnega organa prenašajo iz tega zakona v nov Zakon o varnosti v železniškem prometu. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog novele zakona o železniškem prometu podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Hvala, ponovno, za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar z ekipo, spoštovani kolegice in kolegi. Poglavitni cilj predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu je prenos spremembe evropske direktive glede odprtja trga notranjih storitev železniškega potniškega prometa in upravljanje železniške infrastrukture v slovenski pravni red. Ta direktiva je del političnega dela četrtega železniškega svežnja, katerega glavni cilj sem predstavil že pri prejšnji točki. Zaradi pravne varnosti se morata ta predlog zakona in predlog zakona o varnosti v železniškem prometu, ki smo ga obravnavali pri prejšnji, 20. točki, obravnavati kot celota, zlasti pa morata začeti veljati na isti datum, da ne bi prišlo zaradi različnega datuma uveljavitve obeh zakonov do pravne praznine ali dvojnega normiranja. Ključna rešitev, ki jo novela zakona uvaja je odprtje trga za notranji železniški potniški promet in prinaša krepitev funkcije neodvisnega upravljavca v okviru holdinga oziroma opredeljuje dodatna kadrovska in finančna varovala za zagotovitev neodvisnosti upravljavca železniške infrastrukture. Dodatno se z zakonom razširjajo pristojnosti regulatornega organa, Agencije za komunikacijska omrežja in storitve, in sicer glede opravljanja prometa, načrtovanja, obnavljanja in načrtovanega ali nenačrtovanega vzdrževanja železniške infrastrukture, izvajanja varoval za njegovo neodvisnost, nadzora finančne preglednosti poslovanja upravljavca in možnosti revizije finančnega poslovanja drugih pravnih subjektov v vertikalno povezanem podjetju, torej v skupini Slovenske železnice. Rešitve, predlagane v zakonu, podpirajo Javna agencija za železniški promet, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, Inšpektorat za infrastrukturo in komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj v Državnem svetu. Tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog Zakona o železniškem prometu podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili jutri, 17. 4. 2018 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SOCIALNEM VKLJUČEVANJU INVALIDOV, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče oziroma poročilo Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide do predloga Zakona o socialnem vključevanju invalidov. Naš odbor je na 71. nujni seji 11. tega meseca obravnaval predlog zakona o socialnem vključevanju invalidov, ki ga je Državnemu zboru predložila v obravnavo in sprejetje vlada. Pri samem delu odbora so sodelovali predstavniki Vlade, torej Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, naše Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta ter širokega spektra civilno-družbenih iniciativ oziroma organizacij. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika ter dala nekatere pripombe na posamezne člene, ki so bili v nadaljevanju upoštevani oziroma evalvirani s predlogi amandmajev k zakonu. Odbor je prejel tudi mnenje Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo, invalide, ki je, z eno besedo, predlog tega zakona podprl in ga tudi soglasno podpira. Uvodoma je bilo povedano, da je z zakonom o socialnem vključevanju invalidov, da se z njim nadomešča zakon, 35 let stari Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, torej iz davnega 1983 leta in, da ta zakon namreč zaokroža zakonodajo na področju invalidskega varstva s ciljem zagotavljanja neodvisnega življenja invalidov v skupnosti, poleg tega zakona so v ta cikel oziroma v to skupino zakonov zajeti tudi Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, ZINI, torej Zakon o izvrševanju možnosti invalidov ter Zakon o osebni asistenci. S tem Zakonom o socialnem vključevanju invalidov se širi tudi krog invalidov, ki dobijo pravice po tem zakonu. Predstavniki zainteresirane javnosti, torej številnih civilno družbenih iniciativ, ki so sodelovali tako pri pripravi samega zakona, kot tudi na samem delu odbora so v predlogu zakona predstavili svoja stališča. Podprli so zakon, kar je bistvenega pomena in nanj niso imeli pripomb, izrazili pa so upanje, da bom čim prej tudi sprejet in verjamem, da bo temu tako in bo jutri na glasovanju tudi zakon sprejet. Zakon v praksi, invalidskim organizacijam namreč veliko pomeni, uvaja nov sodoben pristop, invalidom bo zdaj institucionalizacija omogočalo višjo kvaliteto življenja, Slovenijo pa bo njihovem trdnem prepričanju vodil na prag evropske razvitosti. V razpravi, ki je temu sledila, so vsi predstavniki poslanskih skupin izrazili podporo predlaganemu zakonu, saj se z novelo tega zakona ureja status najtežjih invalidov. Predlog prinaša vrsto dobrih rešitev, medtem, ko je veljavni Zakon o družbenem varstvu duševne in telesno prizadetih, ki je mimogrede tudi po imenu neustrezen, že od odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2007 v neskladju z Ustavo. Predlog zakona tako prinaša veliko izboljšav, poleg splošnih pravic vpeljuje še posebne pravice in širi krog upravičencev, ki dobijo pravico v zakonu in sicer osebe z avtističnimi motnjami, osebe z zmerno do hudo možgansko poškodbo ali okvaro in gluho slepe osebe. Predlog omogoča invalidom prehod v zaposlitev in po prenehanju zaposlitve ponovno izplačilo za invalidnost. Če dobijo plačo jim kljub temu pripada nadomestilo do višine neto minimalne plače. Novost, ki jo prinaša predlog zakona so podporne storitve in sicer usposabljanje za samostojno življenje, vseživljenjsko učenje, bivanje s podporo in storitve za starejše invalide. Izpostavljeno je bilo tudi, da gre za življenjsko pomemben zakon za njegove uporabnike. Zakon bo prispeval k temu, da se bo dvignil nivo zavedanja družbe o pomembnosti vključevanja invalidov v družbo. Ob tem je bilo opozorjeno oziroma izpostavljena vprašljivost finančne strukture zakona in potrebno bi bilo tudi doreči po mnenju razpravljavcev na odboru, tudi finančne posledice zakona, neznanka pa ostaja tudi obseg storitev. Po sprejetem zakonu pa je potrebno začeti takoj nemudoma z izvedbo pilotnega projekta. Odbor je v nadaljevanju sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k členom ena, dva, tri, štiri, pet, šest, sedem, devet ter devetnajst in triindvajset ter nova šestindvajset a in šestindvajseti b člen. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS. Skladno s poslovniškimi določili smo na odboru glasovali o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejeli. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena našega poslovnika, pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona v katerega so vključeni tudi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog tega zakona pa je sestavni del poročila, ki sem vam ga na kratko prebral. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, za njo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa spoštovani. In še na kratko o stališču Poslanske skupine Desus k predlogu Zakona o socialnem vključevanju invalidov, seveda uvodoma jasno, da podpiramo ta zakon in ga bomo brez izjeme seveda soglasno podprli. V naši Ustavi, v Ustavi Republike Slovenije je zapisano, da smo socialna država in prav je, da smo socialna država. Res je, naša država rešuje problem preživetja brezposelnih in drugih ciljnih skupin, tako ali drugače nemočnih in ranljivih z različnimi oblikami socialnih pomoči, socialnih ukrepov. Svoje posebno mesto v Ustavi Republike Slovenije ima tudi določilo o varstvu pravic invalidov. Invalidom je v skladu z zakonom zagotovljeno varstvo in usposabljanje za delo. Ne biti socialno izključen, ampak sodelovati v družbi in biti vključen vanjo kot kdorkoli drug je namreč temeljna pravica vsakega državljana in seveda tako tudi invalidom. Drage kolegice in kolegi, danes je pred nami pomemben zakon morda ni toliko v nebo vpijajoč, kar zadeva medije, ampak za celo skupino več 10 tisoč invalidom še kako pomemben za invalide in za njihove družine, za njihove bližnje, za družbo kot celoto. V naši poslanski skupini ugotavljamo, da je Predlog Zakona o socialnem vključevanju invalidov zasnovan v sodobnih načelih enakovrednega, enakopravnega vključevanja invalidov v družbo. Sledi mednarodnim konvencijam, udejanja naš ustavnopravni red in kar je še kako pomembno predložene zakonske rešitve so v celoti usklajene s ključnimi deležniki predvsem z uporabniki in tistimi, ki se ali osebno ali strokovno z invalidnostjo ukvarjajo vsakodnevno in vsak dan. Ta zakon prinaša izredno pomemben ter popolnoma nov pristop k spodbujanju aktivacije oziroma zaposlovanja invalidov, omogoča namreč prehod iz statusa zaposlenega v status invalida in obratno. V skladu z zmožnostjo invalida brez kakšnih posebnih administrativnih, kar je pomembno in pravnih ovir. Koristno za samega invalida in njegovo družino je, da lahko tisti, ki je po svojih močeh zmožen aktivnosti sodelovati in prispevati k svoji finančni neodvisnosti to tudi stori. Vključevanje invalidov na različna delovna mesta je tudi družbeno koristna, kajti gospodarska rast in socialna kohezija se je v sodobni družbi zelo prepletata. Namen novega zakona, ki nadomešča starega, kar sem že povedal v poročilu odbora, ki že 35 let kroji usodo najranljivejših je zagotoviti polnoletnim osebam, ki se, zaradi svoje invalidnosti ne morejo sami zagotavljati socialne varnosti in se vključevati v družbo, pravico do nadomestila, pravico do dodatka za pomoč in postrežbo in storitev socialnega vključevanja za sodelovanje ter vključenost v družbo pri čemer se krog dosedanjih upravičencev, kar je bistveno dopolnjuje še z nekaterimi skupinami, ki so bile do danes oziroma do jutrišnjega dneva dobesedno izključene iz družbe, prepuščene institucionalnem varstvu in iz ekonomskega vidika prepuščene na milost družine ali družbe. Z zagotovitvijo invalidskega nadomestila, dodatka za pomoč in postrežbo ter storitvijo socialnega vključevanja se jim danes omogoča torej od glasovanja dalje omogoča, da bodo odslej živeli v skupnosti in enako kot drugi ljudje odločali o svojem življenju na vseh ravneh. Tako ta zakon kot Zakon o osebni asistenci, ki ga izboljšujemo prav v teh dnevih torej na tej seji odbora pomenita pomemben a ne edini korak k temu, da slovenska družba pokaže pravo odgovornost do odnosa do invalidov in invalidnosti. Tisti, ki žal manjka in to moram na žalost na tem mestu izpostaviti, da bi dobili zaokroženo normativno celoto zagotavljanja varstva v smislu socialne in zdravstvene oskrbe ter tudi pomoči v ekonomske smislu za vse, ki potrebujejo takojšnjo ali drugačno pomoč pa je seveda Zakon o dolgotrajni oskrbi neizsanjan san te vlade in tega sklica Državnega zbora. V naši poslanski skupini menimo, da bodo danes obravnavani in jutri prepričan sem izglasovan zakon bistveno prispeval k temu, da se bo dvignil nivo zavedanja družbe v pomembnosti vključevanja invalidov v družbo. Najbrž bi lahko še govoril o pomembnosti in koristnostmi sprejetja tega zakona, vendar naj si bo dovolj. Za zaključek samo to, kot rečeno že uvodoma, Poslanska skupina Desusa verjamem da tudi ostali bomo ta zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Zelo sem vesela, da je končno prišlo do obravnave tega, res, že zelo dolgo in težko pričakovanega Predloga Zakona o socialnem vključevanju invalidov, ki bo nadomestil Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Naj se na tem mestu takoj opravičim, če bom komu zvenela preveč navdušena, ampak želim poudariti, da sem res vesela, da mi je ob zaključku svojega dela v funkciji poslanke dana možnost, da sem priča temu zgodovinskemu momentu, ko bomo, prepričana sem, ta zakon soglasno potrdili. Govorimo namreč o najranljivejši skupini ljudi, to je o invalidih, ki jim ta zakon prinaša veliko izboljšav za polnejšo in kakovostnejše življenje. Bolje pozno kot nikoli, pravi pregovor. 12. člen Konvencije o pravicah invalidov z naslovom »enakost pred zakonom« zavezuje države pogodbenice, da invalidom zagotovijo polno uresničevanje vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin brez kakršnekoli diskriminacije zaradi invalidnosti. Konvencija torej postavlja zaveze za ustrezne ukrepe, ki invalidu zagotovijo pravico do enakega dostopa informacij, do svobodnega gibanja, do izbire prebivališča, do različnih storitev na domu, do izobraževanja in pa seveda pravico do dela, ki je dostopno invalidom. Država je torej dolžna sprejeti ukrepe, ki invalidom omogočajo dostop do pomoči, ki jo potrebujejo pri uveljavljanju pravne sposobnosti. S predlaganim zakonom se urejata status in pravica najtežjih invalidov v Republiki Sloveniji. Posebej pozdravljamo, da se širi krog upravičencev za pridobitev statusa invalida, tako da si poleg oseb z zmernimi, težjimi in težkimi motnjami v duševnem razvoju in najtežje gibalno oviranim status lahko pridobijo še osebe z avtističnimi motnjami, ki imajo hudo obliko neprilagojenega vedenja, gluho-slepe in osebe z zmerno do hudo možgansko poškodbo in okvaro. Na ta način vsi invalidi, ki pridobijo status invalida dobijo pravico do nadomestila za invalidnost ter pravico do dodatka za pomoč in postrežbo. S sprejetjem tega zakona se bo po več kot desetih letih realizirala tudi vsebina odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2007, ki je naši državi naložilo, da v roku enega leta uskladi Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb iz leta 1983 z Ustavo Republike Slovenije. Naj se tukaj dotaknem oseb z motnjami v duševnem razvoju. Ti po mnenju raziskovalcev spadajo med najbolj stigmatizirane osebe, predvsem na področju dela in zaposlovanja, bivanja v ustanovah in podpornih storitev socialnega vključevanja za samostojno življenje. Številne države poleg državnih pomoči namenjajo največ pozornosti prav področju zaposlovanja invalidov, ker se zavedajo, da ravno zaposlovanje omogoča največ priložnosti za enake možnosti, torej last in zaslužek, finančno neodvisnost in tudi večjo družbeno neodvisnost. S Predlogom zakona o socialnem vključevanju invalidov se izpolnjuje tudi cilje akcijskega programa za invalide 2014/21, ki ga je Vlada Republike Slovenije sprejela 9. januarja 2014, med drugim tudi ta, da se bo invalidom omogočal prehod iz statusa uživalca socialnih pravic v status iskalca zaposlitve ali zaposlene osebe in nazaj ter pravica zagotavljanja primernega minimalnega denarnega prejemka invalidov. Novost je mirovanje pridobljenih pravic po Zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, kar pomeni, da, če se oseba zaposli in iz kakršnihkoli razlogov delovno razmerje preneha, ima znova pravico do nadomestila za invalidnost ob polnem znesku brez večjih administrativnih ovir. To je hvalevredno, kajti invalidi si želijo biti vključeni v proces dela, radi delajo, a zato morajo biti dani pravi pogoji. V primeru, da se ugotovi, da ne zmorejo delati, se pa lahko vrnejo ali v institucijo ali domov in so upravičeni do nadomestila invalidnosti in drugih pravic. Sprejem Zakona o socialnem vključevanju je torej prvi konkreten korak v prehodu od institucionalne oskrbe k skupnostni oskrbi, od te točke naprej pa bo potrebno [[…]] [[znak za konec razprave]] na ravni države in ravni občine veliko aktivnega dela pri pripravi in zagonu učinkovitih mrež podpornih storitev skupnosti. Vsekakor bo na to potrebno pripraviti tudi invalidne osebe, jih opolnomočiti za življenje skupnosti, kjer bodo ne samo stanovali, pač pa tudi živeli. Za kakovostno življenje in bivanje pa je vsekakor potreben sprejem dolgotrajne oskrbe zakona, ki bo nadgradnja doseženega standarda, ne popolna razgradnja le-tega. V naši poslanski skupini [[…]] [[znak za konec razprave]] bomo predlog seveda soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Predlog, ki ga obravnavamo danes, uživa široko podporo in to upravičeno. Končno, po več kot 35 letih čakanja na bolj življenjsko zakonodajo bomo dobili Zakon o invalidih, o socialnem vključevanju invalidov, ki je po naši oceni dober in ga bomo v Levici podprli. Vendar pa je bilo zavlačevanje s potrjevanjem tega predloga na vladah in posledično igranje z usodami ljudi, katerih dostojanstvo in preživetje sta odvisna od predlaganih rešitev, popolnoma nepotrebna. Glede na potrebe invalidov in priznane pravice je arhaični zakon iz leta 1983 ne le neustaven, temveč invalide obsoja na životarjenje na robu družbe. Spremembe, ki jih sprejemamo danes, končno zvišujejo dohodke invalidov ter jim omogočajo, da nadomestilo prejemajo tudi, če delajo, status pa lahko ohranijo tudi po obdobju dela, kar je ključno. Če invalid dobiva plačo, na primer za polovični delovni čas, mu bo kljub temu pripadlo nadomestilo do višine neto minimalne plače, to sicer ni veliko a glede na trenutno stanje predstavlja bistven napredek. Poleg tega pa se stanje lahko tudi popravi, če kot predlagamo v Levici minimalno plačo povišamo. Z izboljšavami, ki jih bo prinesel zakon bodo invalidi dobili več avtonomije, tudi v materialnem smislu in bodo zato lahko enakopravneje odločali o tem kje bivati, katerih aktivnosti se udeleževati in ali se in v kakšni meri vključevati v delovne procese. Vendar pa ne smemo zaspati na lovorikah. Na področju dela invalidov še zdaleč ni vse v redu, naj vam navedem primer, ki ga je izpostavila Delavska svetovalnica na odboru, invalidi vključeni v programe socialnega vključevanja na podlagi Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov za svoje delo ne dobijo primernega plačila, osebe vključene v te programe v povprečju delajo več kot 6 ur na teden, zato pa prejmejo nagrado v višini od 5 do 15 % minimalne plače, kar znaša 40 oziroma 120 evrov. Delovne aktivnosti v teh programih vključujejo na primer sezonska dela v kmetijstvu, hišniška dela, pomoč pri delu na stojnicah, čiščenje, ročna dela in podobno. Ministrica nas je na odboru mirila, da te osebe niso v delovnem razmerju in, da so zato opravičene do drugih socialnih transferjev, za kar pa na žalost vemo, da ne krijejo niti stroškov golega preživetja, kaj šele, da bi invalidom omogočali dostojno preživetje. Poleg tega v omenjenem zakonu tudi jasno piše, da so invalidi, ki niso prejemniki denarnega nadomestila ali socialne pomoči za čas vključenosti v te programe opravičeni do zgolj 40 % minimalne plače, kar pomeni, da so obsojeni na životarjenje. Čeprav je današnji zakon dober in ga bomo kot rečeno podprli, pa se moramo zavedati, da vseh problemov ne rešuje. Na tem bo treba še bistveno več dela in izboljšav v naslednjem mandatu. Koliko revščine bomo v tej družbi dopuščali pa bo bržkone odvisno tudi od tega koliko poslancev Levice bo jeseni sedelo v tej dvorani. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – Krščanskih demokratov, za njo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo. Drage poslanke, dragi poslanci. V Poslanski skupini Nove Slovenije pozdravljamo korake v smer enakopravnega vključevanja invalidov v družbo, ki ga prinaša predlog Zakona o socialnem vključevanju invalidov. Sedaj veljavni Zakon o družbenem varstvu, duševno in telesno prizadetih oseb je namreč zastarel in že od leta 2007 potrjeno v neskladju z Ustavo. Kot pomembnejšo spremembo izpostavljamo širitev kroga upravičencev, ki jim pripada status invalida, poleg oseb z zmernimi, težjimi in težkimi motnjami v duševnem razvoju in najtežje gibalno oviranih oseb, bodo lahko po novem status invalida po zakonu pridobile tudi osebe z avtističnimi motnjami, ki imajo hudo obliko neprilagojenega vedenja, ki jim onemogoča samostojno življenje in pridobitev sredstev za preživljanje, gluho slepe osebe in osebe z zmerno do hudo možgansko poškodbo ali okvaro. To je prelomno, saj trenutno mladi s poškodbo glave niso obravnavani v nobenem zakonu, sedaj pa bodo vključeni v sistem podpore. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo predlog, da vsem invalidom, ki pridobijo status invalida po zakonu pripada pravica do socialnovarstvenih storitev v skladu z Zakonom o socialnem varstvu ter do storitev socialnega vključevanja, pravico do nadomestila za invalidnost in pravico do dodatka za pomoč in postrežbo. Pozdravljamo tudi možnost uveljavljanja storitev socialnega vključevanja, ki bodo namenjena usposabljanju za samostojno življenje, vseživljenjskemu učenju, prebivanju s podporo in ohranjanju vključenosti starejših invalidov. V Novi Sloveniji podpiramo vse programe, ki invalidom omogočajo vključevanje v družbo. Primer dobre prakse je Lokal Druga violina v stari Ljubljani. Invalidom, ki tu opravljajo različna dela se omogoča stik z ljudmi, počutijo se koristne in s tem sebi in družbi dokazujejo, da so pomembna skupina ljudi, čeprav spadajo med ranljivejše skupine. S takimi projekti se javnost primerno ozavešča, s takimi projekti se podirajo stereotipi o ljudeh s posebnimi potrebami. Bi pa v Poslanski skupini Nove Slovenije vseeno radi opozorili na diskriminatorno obravnavo gluhoslepih oseb. To so torej ljudje s kratko okvaro vida in sluha. Po predlogu zakona se tem osebam prizna status invalida, če posedujejo motnjo do najmanj 50 % izgube sluha in prve do vključno pete kategorije slepote in slabovidnosti. Po predlogu Združenja dlan je potrebno pri invalidih, ki posreduje v gluhoslepoto za priznanje invalidnosti upoštevati funkcionalni kriterij ne medicinskega. Funkcionalni kriterij je upoštevan pri avtistični motnji in gibalno oviranih osebah. Diskriminatorno je od gluhoslepih zahtevati, da zadostijo zgolj omenjenima medicinskima kriterijema torej posebej za vid in posebej za sluh. Potrebno je oceniti njihovo sposobnost vključevanja v družbo na podlagi hkratni dvojne okvare, ki pri posamezniku povzroči popolnoma drugačno stanje in potrebe kot le, če posedujejo eno od motenj. Lahko bi se zgodilo, da bi oseba, ki poseduje obe motnji in pri eni ne doseže medicinskega kriterija hkrati pa je, zaradi dvojne okvare popolnoma nezmožna za delo, sporazumevanje in vključevanje v družbo prikrajšana za status invalida, zato Poslanska skupina Nove Slovenije v izogib zgoraj navedenim diskriminatornim praksam predloga, da se predlog zakona ustrezno popravi oziroma dopolni in to bomo tudi naredili v naslednjem mandatu. Na ta način bo namreč zagotovljena enaka obravnava vseh oseb, ki so opravičeni do statusa invalida. Poleg navedenega ostaja na področju varstva invalidov odprtih še veliko izzivov kot je dostop do zdravstvenih storitev za osebe z motnjo v duševnem razvoju, omogočiti tem osebam aktivno državljanstvo in sistemsko ureditev financiranja socialnega vključevanja invalidov. V Poslanski skupni Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Dostojanstvo, enakost, temeljne pravice in svoboščine so načela in vrednote, ki veljajo za vse ljudi tudi za invalide. Žal pa nam tako preteklost kot nemalokrat tudi sedanjost prikazujeta, da so invalidi še vedno soočeni z ovirami na številnih ključnih področjih kot so zdravje, izobraževanje, zaposlovanje in socialna varnost. Zato me še posebej veseli, da je danes pred nami predlog zakona, ki izraža skrb za osebe, ki jim različne ovire pogostokrat preprečujejo njihovo polno in učinkovito sodelovanje v družbi. V Poslanski skupini Nepovezanih poslancev bomo zakon seveda podprli. Predlog Zakona o socialnem vključevanju invalidom bo nadomestil Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, ki je bil sprejet davnega leta 1983 ter milo rečeno že odslužil svojemu namenu. Prav tako predlagani zakon pomeni realizacijo odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2007, na katero smo, kot vidimo, čakali več kot deset let. Namen zakona, o katerem bo danes tekla razprava, je širitev upravičencev za pridobitev statusa invalida ter posledično pridobivanje nekaterih pravic, kot je pravica do nadomestila za invalidnost v višini seštevka denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka po zakonu, ki ureja socialno-varstvene prejemke. V zvezi s tem še posebej pozdravljam možnost ponovnega izplačila nadomestila v primeru prehoda v zaposlitev oziroma po prenehanju le-te. Predlog zakona uvaja še tako imenovane podporne storitve usposabljanja za vseživljenjsko učenje, bivanja s podporo in storitev za starejše invalide. Na ta način bo zakon pomembno doprinesel ne samo k višji kvaliteti življenja invalidov, ampak tudi k ozaveščanju celotne družbe o sposobnostih in prispevanju invalidov v skupnost. Vesela sem, da je predlog zakona tako na matični obravnavi delovnega telesa kot v zainteresirani javnosti prejel praktično soglasno podporo. Takih predlogov zakonov ni veliko in kadar jih dobimo na poslanske klopi, ponavadi pomenijo res nekaj dobrega, zato jih tudi z veseljem podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Erika Dekleva.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Verjamem, da nas je kar nekaj, ki si delimo veselje, da danes obravnavamo tako pomemben zakon za invalide. Zakon o socialnem vključevanju invalidov nadomešča 35 let star Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. Že sam naslov veljavnega zakona kaže na to, da je ureditev zastarela in da nezadovoljivo odgovarja na aktualne izzive, s katerimi se kot družba soočamo. Potrebe, ki jih imajo invalidi, se spreminjajo, priča pa smo tudi spremembam na področju diagnostike, razvoja prakse ter na strokovnem področju. S poglavitnimi rešitvami, ki jih predvideva danes obravnavani zakon, se uresničuje cilj zagotavljanja neodvisnega življenja invalidov v skupnosti. Namen predlaganih ukrepov pa je predvsem zmanjšanje odvisnosti te ranljive družbene skupine od raznih oblik socialne pomoči in jim zagotoviti možnost za samostojno življenje v skupnosti ter za aktivno vključevanje v družbo. S predlaganim zakonom se izpolnjujejo tudi cilji zapisani v akcijskem programu za invalide od leta 2014 do 2021. Slovenija je pred desetletjem ratificirala tudi Konvencijo o pravicah invalidov. Glede na to, da se v Sloveniji okvirna ocena deleža invalidov giblje med 12 in 13 % celotnega prebivalstva, je jasno, da predstavljajo pomembno družbeno skupino in da mora država sprejeti takšne ukrepe, ki jim bodo zagotavljali uspešno vključevanje v družbo in karseda samostojno življenje. Namreč, tudi invalidi so skupina, ki lahko enakovredno prispeva k razvoju družbe, četudi njihove zmogljivosti še niso v celoti razvite zaradi prenekaterih ovir, na katere naletijo v življenju. Predlog zakona so podprle številne nevladne organizacije, ki so svojo podporo izrazile tudi ob obravnavi na matičnem delovnem telesu, zakon pa uživa tudi širšo politično podporo. Sicer je bila s strani Skupnosti organizacij za usposabljanje oseb s posebnimi potrebami izražena bojazen, da bo sprejem vladnega Zakona o socialnem vključevanju invalidov zaradi odstopa predsednika Vlade obvisel v zraku, vendar pa se poslanci SMC zavedamo nujnosti sprejema le-tega in to je bil tudi razlog, da smo sopodpisali zahtevo za sklic izredne seje Državnega zbora z namenom, da bo zakon še v tem mandatu sprejet. V Poslanski skupini SMC se zato veselimo sprejema zakona in verjamemo, da bomo s tem v še večji meri prispevali k uresničevanju 14. člena Ustave Republike Slovenije, ki med drugim izrecno poudarja tudi pravico do enakosti invalidov pred zakonom oziroma da nihče ne sme biti zapostavljen zaradi invalidnosti. V Poslanski Stranke modernega centra bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, za njo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani. Predlog Zakona o socialnem vključevanju invalidov je v Državni zbor vložila Vlada Republike Slovenije. Do sedaj veljavni Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb je do sedaj urejalo to področje in je bil nujno potreben sprememb. Žal pa je bil zakon pripravljen šele proti koncu oziroma praktično v zadnjem mesecu mandata te Vlade. Predlagatelj kot glavni namen predloga zakona navaja ureditev statusa in pravic najtežjih invalidov, pri čemer se širi krog upravičencev, poleg oseb z zmernimi, težjimi in težkimi motnjami v duševnem razvoju in najtežje gibalno oviranih oseb bodo po novem statusu invalida, po tem zakonu lahko pridobile tudi osebe z avtističnimi motnjami, ki imajo hudo obliko neprilagojenega vedenja, gluhe slepe osebe ter osebe z zmerno do hudo možgansko poškodbo ali okvaro. Poglavitne rešitve predloga zakona se nanašajo na zagotovitev pravice do nadomestila za invalidnost ter dodatka za pomoč in postrežbo, uveljavljanje storitev socialnega vključevanja in vključenost v družbo, možnost zaposlovanja polnoletnih oseb, ki si zaradi svoje invalidnosti ne morejo same zagotavljati socialne varnosti in se vključevati v družbo. S predlogom zakona se natančneje opredeljuje postopek za uveljavljanje navedenih pravic. Res je, da bi Vlada Mira Cerarja ta predlog zakona lahko predlagala bistveno prej, vendar kljub temu gredo zakonske rešitve v pravo smer in bomo predlog Zakona o socialnem vključevanju invalidov v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri 17. aprila 2018 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo mag. Kseniji Klampfer.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, poslanci, hvala za besedo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi uvaja naslednje poglavitne rešitve. Odpravlja neustavnost glede možnosti pridobitve lastnosti reprezentativnosti združenja mestnih občin, krepi vlogo ožjih delov občin s širitvijo nabora nalog, ki jih na svete ožjih delov lahko prenesejo občine, poenostavljajo ustanovitve zveze občin kot institucionalne oblike medobčinskega sodelovanja na katero lahko občine prenesejo izvajanje nalog iz svoje pristojnosti tudi dele regulativnih pristojnosti. Izenačuje pogoje za razveljavitev občinskega splošnega akta s pogoji, ki velja za državne referendume, ureja participativni proračun kot oblike sodelovanja občanov, usklajuje vsebine zakona glede občinskega odvetništva z Zakonom o državnem odvetništvu, širi nadzorne funkcije nadzornega odbora, iz pristojnosti za razpolaganja z premoženjem na ravnanje, kar zajema tudi pridobivanje, upravljanje in najemanje premoženja, s tem pa se zakon uskladi tudi z Zakonom o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. V skladu s prvim odstavkom 138. člena Poslovnika Državnega zbora že sedaj predlagam, da Državni zbor opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona na tej seji Državnega zbora in predlog zakona podpre. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču.
Hvala za besedo predsednik. Državna sekretarja lep pozdrav, poslanke, poslanci tudi vam peščica. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 66. nujni seji, dne 6. aprila 2018, kot matično delovno telo obravnaval ta zadevni predlog zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD k 5., 6., 9., in 11. členu in Poslanska skupina Levica k 5. in 6. členu. Predstavnik predlagatelj je minister za javno upravo podal dopolnilno obrazložitev k členom samega predloga zakona. Povedal je, da gre predvsem za odpravo neustavnosti, ki je povezana z reprezentativnostjo združenja mestnih občin, kar je naložilo Ustavno sodišče. Nadalje. Gre za krepitev vloge ožjih del občin, saj predlog zakona omogoča prenos praktično vseh nalog razen tistih, za katere je predvideno, da jih morajo opravljati organi občin. Predlog zakona uvaja možnost dajanja podpore k zahtevni za razpis referenduma preko e-uprave, s čimer bo možnost, ki že obstaja dobila zakonsko podlago. Predlog zakona prav tako ureja participativni proračun in sicer ne podrobno, saj se v praksi lahko izvaja na različne načine. Prav tako gre za usklajevanje z Zakonom o državnem odvetništvu in z Zakonom o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti v delu, ko gre za širitev nadzorne funkcije samega nadzornega odbora. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega mnenja dejala, da pripombe, ki so k posameznim členom so v nadaljevanju bile upoštevane k posameznih določbam. Predstavnik Državnega sveta je dejal, da Državni svet predlog zakona podpira, zlasti podpira in pozdravlja možnost, da se daje delom občin večja pooblastila, kar bo pripomoglo k enakomernejšemu razvoju vsake občine. Predstavnik Skupnosti občin Slovenije je izrazil podporo predloga zakona. Prav tako je menim, da nekatere občine so izrazile, da bi bilo smiselno urediti sistematizacijo delovnega mesta vodjo občinskega ali medobčinskega odvetništva in občinskega odvetnika ter vključiti v katalog funkcij delovnim mest in nazivov v javnem sektorju. Predstavnik Združenja mestnih občine Slovenije je izrazil podporo k predlaganim spremembam Zakon o lokalni samoupravi in izrazil zadovoljstvo, da je ta predlog zakona usklajen z vsemi tremi reprezentativnimi združenji občin. V razpravi je poslanec Poslanske skupine Levice izrazil mnenje, da je nujno potrebna reforma lokalne samouprave. Prav tako bi morali imeti samostojno Ministrstvo za lokalno samoupravo. Omenil je, da bi moralo obstajati zgolj eno reprezentativno združenje občin. Poslanci koalicije so menili, da je povsem v pristojnosti občin, na kakšen način in na katera združenja se bodo organizirale, kajti sledi tudi iz Evropske listine lokalne samouprave. Prav tako so menili, da število ministrstev ne igra vloge pri tem ali in kako bo razvita lokalna samouprava. Glede participativnega proračuna so predstavili izkušnje več občin, ki so se pilotno ukvarjale ter njegove prednosti in slabosti. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC in SD in ni sprejel amandmajev Poslanske skupine Levice. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Slede predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Naj kar v uvodu povem, da bomo Socialni demokrati Predloga novele Zakona o lokalni samoupravi podprli. S predlagano novelo se odpravlja neustavnost glede možnosti pridobitve lastnosti reprezentativnosti združenja. Ta rešitev je povezana s priznanjem reprezentativnosti Združenja mestnih občin in ga postavljal v enak položaj z združenjem občin Slovenije in Skupnostjo občin Slovenije. Spremembe pa se nanašajo tudi na uskladitev s sprejetimi drugimi zakoni: z Zakonom o državnem odvetništvu, z Zakonom o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnosti, z Zakonom o splošnem upravnem postopku. Predlog zakona uvaja možnost dajanja podpore iz zahteve za razpis referenduma preko eUprave. Prav tako daje zakonsko možnost urejanja participativnega proračuna, vendar pa to ni natančno urejeno, saj Vlada navaja, da se v praksi ta način sodelovanja prebivalcev pri pripravi proračuna izvaja na različne načine. Posamezne rešitve se nanašajo še na poenostavitev odločanja vodje medobčinskega urada. Sprememba se nanaša tudi na odvetništvo, ki ne bo več kot pravobranilstvo. Na širitev nadzorne funkcije nadzornega odbora in na krepitev ožjih delov občin s širitvijo nabora nalog. Novela je potrebna, ni pa revolucionarna. A kakorkoli že, lokalna samouprava predstavlja največjo možnost neposrednega sodelovanja ljudi pri javnih zadevah, vendar zaradi razdrobljenosti na občine in še neuresničene zaveze o vzpostavitvi regij, ostaja najbolj centralizirana država v Evropski uniji. Razlike v razvitosti slovenskih regij kažejo na nujo po odprtju razprave, kako pristopiti k regionalizaciji razvoja. Socialni demokrati se zavedamo, da bo težko doseči konsenz med različnimi deležniki, vendar nas to ne zadržuje pri razmišljanju kako doseči urbani, lokalni in regionalni razvoj. Kako modernizirati lokalno samoupravo in z večjo vlogo občin prispevati k večjemu gospodarskemu razvoju. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! V tem mandatu smo imeli na klopeh spremembe vseh z lokalno samoupravo pomembnih zakonov. Nobeden izmed njih žal ni prinesel pozitivnih sprememb kaj šele nujno potrebnih. Najprej je Vlada s tako imenovanim občinskim ZUJF posegla v enajst področnih predpisov in med drugim nezakonito ukinila del neprofitnih najemnin. V luči varčevanja je želela ukiniti celo volitve v ožje dele občin, a vsaj v tem delu na koncu ni bila uspešna. Vladna koalicija je sprejela tudi spremembe zakona o financiranju občin, namesto da bi upoštevali opozorila Računskega sodišča, smo dobili nekakšen neusklajen predlog s kopico ne preveč domišljenih prehodnih določb ter tudi zaostritve pogojev za skupne občinske uprave. Vse navedeno zelo jasno kaže, da lokalna samouprava ni bila med prioritetami te Vlade v odstopu in te koalicije v odhajanju. V Levici smo večkrat opozarjali, da se je minister z reformo lokalne samouprave bodisi noče ali pa tudi ne zna ukvarjati. Imeli smo več kot odlično priložnost, da bi se. Štiri leta sicer niso dovolj za celovito reformo lokalne samouprave, vsekakor pa bi morali postaviti njene temelje, a se to žal ni zgodilo. Danes imamo pred nami spremembe zakona o lokalni samoupravi. Tudi ta predlog je, odkrito povedano, slab. Minister želi na eni strani občinsko oblast približati ljudem z uvedbo participatornega proračuna, na drugi strani pa z istim zakonom zaostruje pogoje za referendum na lokalni ravni, cilj ministrstva je torej enak kot cilj kar zajetnega dela županov, dajati vtis, da se zavzemajo za višanje demokratičnih standardov, za spodbujanje sodelovanja občank in občanov pri opravljanju javnih zadev, a le navidezno, tako da pri procesih sicer lahko sodelujejo, ne pa tudi odločajo. S spremembami zakona se najprej zaostruje možnosti izvedbe referendumov, sprememba je utemeljena dobesedno na laž. Potrebno naj bi bila namreč zaradi spremembe Ustave iz leta 2013. Spremembo Ustave, ki je omejila možnost izvedbe zakonodajnega referenduma na državni ravni, nima zveze z referendumi na lokalni ravni. Tukaj ne gre za nobeno uskladitev. Gre preprosto za zavestno odločitev te Vlade in koalicije v odhajanju do omejitve možnosti sodelovanja občank in občanov pri odločitvah občinskih oblastnikov, ki imajo direkten vpliv na njihovo okolje in življenje. Že v naslednjem členu pa naj bi se poskrbelo za demokratizacijo delovanja občine z uvedbo participatornega proračuna, a tudi tukaj gre za navidezno višanje demokratičnih standardov. Zakon namreč ne določa nič drugega kot to, da občine v pripravo proračunov lahko vključijo občanke in občane. Lahko vključijo, konec citata. Torej, le, če se tako odloči občina sama in še v tem primeru odločitev občank in občanov ni zavezujoča, niti ni predpisan način, na katerega se participatorni proračun izvede. Kakšen je torej izkupiček predlaganih rešitev v praksi? Uvedba novega instituta občankam in občanom omogoča sodelovanje, ne pa tudi odločanje. Pri že obstoječem institutu, ki občankam in občanom dejansko omogoča odločanje o najpomembnejših vprašanjih, pa se možnosti za to celo radikalno krčijo. Logičen je le en zaključek – tako aktualni kot pretekli nosilci politične moči si ne želite premočnega ljudstva, še manj takšnega, ki ima vpliv na vaše odločitve. Referendum vidite kot nagajanje, stavke kot neupravičeno izsiljevanje in še bi lahko nadaljeval. Nenazadnje sta koalicijski stranki, ki se obe deklarirata kot demokratični, preprečili tudi uvedbo instituta odpoklica županov. V Levici smo vložili amandmaje oziroma amandmaja, ki zakon popravljata na način, ki dejansko pomeni višanje demokratičnih standardov, od podpore našim amandmajem pa bo seveda odvisna tudi naša podpora zakonu. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Spoštovani, lokalna samouprava je ustavna institucija in predstavlja najožji in neposredni stik z njenimi prebivalci. Občani jo v skladu z Ustavo in Evropsko listino lokalne samouprave uresničujejo z volitvami občinskih svetov, ki kot predstavniški organi izvršujejo naloge iz občinske pristojnosti, in z volitvami županov, ki so nosilci izvršilne funkcije v občini. Neposredno pa lahko odločajo na zborih občanov, referendumih in preko ljudske iniciative. Danes lahko z gotovostjo trdimo, da imajo predvsem manjše občine številne prednosti in da predstavljajo osnovni temelj delovanja celotne države. Tako občine kot država so ustanovljeni z namenom, da državljani čim lažje uveljavljajo svoje interese, zato je nujno, da med njimi vlada interes vzajemnega sodelovanja. Če izhajamo iz tega dejstva, potem bi morale več sredstev dobiti ravno občine. Ker temu ni tako, v tem trenutku na ravni občin primanjkuje okrog 130 milijonov evrov za izvajanje njihovih obveznih nalog, slabo stanje pa je tudi glede razvojnih sredstev, ki jih občine skoraj nimajo več. Po drugi strani pa država zlahka nameni več sredstev glavnemu mestu države, Mestni občini Ljubljana, ker izvaja menda specifične naloge glavnega mesta. To je nesprejemljivo. Občine, razen posvečenih, tudi nimajo dostopa do kohezijskih sredstev. V Novi Sloveniji ugotavljamo, da država občine izčrpava tako, da jim nalaga vedno več nalog, vire financiranja teh nalog pa jim celo zmanjšuje. Če država na občine prenese upravljanje posameznih dodatnih nalog, mora nujno zanje zagotoviti tudi finančna sredstva. To je osnovno pravilo. V tem trenutku bi bil rezultat boljši, če bi država le izpolnjevala in samo izpolnjevala svoje zakonske obveznosti. To pomeni določila višino povprečnine na raven pred krizo. Tako pa žal ugotavljamo, da občine dobivajo le nove naloge, finančnih sredstev za njihovo realizacijo pa ne. Tukaj se tudi sprašujemo v Novi Sloveniji, kako je s spoštovanjem Evropske listine lokalne samouprave, ki jo je ratificiral tudi ta Državni zbor. Neskladni regionalni razvoj, poudarjam neskladni regionalni razvoj, se le še poglablja. Kljub temu, da predlog današnje novele zakona ne prinaša velike dodane vrednosti in glede nekaterih vprašanj pušča odprta vrata, pa je pohvalno, da ga po dolgem času podpirajo vsa reprezentativna združenja občin. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi morale tudi občine imeti boljšega sogovornika. Pri tem mislimo na nujnost ustanovitve samostojnega ministrstva za lokalno samoupravo. Ob dejstvu, da so ravno občine pogosto najuspešnejše pri črpanju evropskih sredstev, tako kot je bilo v prejšnji finančni perspektivi, bi morala država njihovo vlogo krepiti. S to novelo bodo ožji deli občin z novimi pristojnostmi, ki jih bodo nanje lahko prenesle občine, dobili večjo veljavo. Tudi možnost uvedbe parcitipatornega proračuna, kjer bodo občina lahko sodelovali s svojimi predlogi o konkretnih zadevah v Novi Sloveniji pozdravljamo. Gre za primere dobrih praks, ki v nekaterih slovenskih občinah že obstajajo. Če torej želimo lokalno samoupravo ohraniti, kot ustavno institucijo, ki predstavlja najožji in neposredni stik z njenimi prebivalci, potem moramo poskrbeti za njihov nadaljnji razvoj in nadgradnjo. V Novi Sloveniji bomo predlog novele zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Pred nami je v bistvu zakon s katerim pravzaprav ne bomo naredili nič revolucionarnega, bomo pa seveda prinesli nekaj svežine in predvsem tisto, kar nam tudi nalaga Ustavno sodišče in bi v resnici, ko smo sprejeli zakon o lokalni samoupravi, kjer smo urejali odpoklic župana v tem Državnem zboru že odločali, tudi uredili to vprašanje, govorim o reprezentativnosti, smo seveda dopustili možnost predvsem nepričakovano s strani tistih, ki so ta zakon najprej podprli, potem pa seveda podprli veto s svojim negiranjem tistega, kar so že prej rekli in odločali. Govorim predvsem o SD in Desusu. Zato imamo danes še enkrat odločanje o tej materiji pred nami, v tem zakonu, ki to vprašanje ureja. Na odboru je bilo seveda največ diskusije samo o dveh temah, govorimo o participatornem proračunu in seveda o t.i. urejanju vprašanja referenduma oziroma ali dejansko v bistvu pustiti takšno ureditev, da bodo imeli na lokalnem nivoju bistveno lažje možnost organizirati referendum, kot na nacionalni ravni. Eni temu rečejo, da gre za hujše standarde, kot pravzaprav jih zakon ne govori, kar seveda drži, je pa seveda res, da je Ustava zelo jasna, kar se tega vprašanja tiče, in če to velja za nacionalno raven, ne vidim prav nobenega razloga zakaj to ne bi veljalo tudi za lokalno raven. In kar je še bolj pomembno, ne gre za omejevanje, ampak predvsem za odgovornost, ki jo morajo nositi tudi na lokalni skupnosti, predvsem tisti, ki želijo referendume sprožiti. Vendar, tega seveda z vidika percepcije kako gledamo na problem, če je to seveda sploh problem, je seveda tudi vprašanje, kako bomo razumeli spreminjanje te materije. Zato si seveda v SMC [[…]]podpiramo ta zakon in ne nazadnje tudi ne bomo podprli amandmajev, ki so predlagani na to temo, bomo pa seveda več sodelovali v sami razpravi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Ja, lep pozdrav. Ko govorimo o lokalni skupnosti, govorimo o nivoju oblasti, ki je praktično najbližja ljudem. Njena primarna naloga pa je zastopanje interesov lokalnega prebivalstva. Zaradi povezanosti z življenjem občank in občanov in zaradi večje okretnosti občin je vse bolj pomembna njihova vloga pri zagotavljanju in vzpostavljanju razmer, ki omogočajo kakovostno družbeno življenje in blaginjo prebivalcev. Država bi se morala tega bolj zavedati in razvoju občin nameniti še več pozornosti in pomoč, predvsem pa da se med občinami ne dela razlik in da se jih ne deli na prvo in drugo razredne. Vsak občan, ne glede na to, ali prihaja iz Škocjana, Žužemberka, Apač ali pa iz Ljubljane, si zasluži, da živi v okolju, kjer lahko razvija svoje potenciale in si uredi dostojno življenjsko okolje. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo pomena lokalne samouprave, zato razvoju in vlogi občin namenjamo veliko pozornost, zavedamo se, da imajo občine pomembno vlogo pri napredku celotne družbe, zato je njihov razvoj nujen, država pa bi morala temu slediti. Danes obravnavamo predlog sprememb in dopolnitev Zakona o lokalni samoupravi, med drugim je cilj zakona odprava neustavnosti glede možnosti pridobitve lastnosti, reprezentativnosti združenj, ki ga je ugotovila Ustavno sodišče a že leta 2016. Do sedaj sta takšno reprezentativnost imeli dve od treh združenj, torej poleg Združenja občin Slovenije in skupnosti občin Slovenije, sedaj takšno reprezentativnost dobiva tudi Združenje mestnih občin. Pri spremembah tega zakona gre tudi za uskladitev vsebin z zakonom o državnem odvetništvu, tudi način določanja vodje medobčinskega pravobranilstva, širijo pa se tudi nadzorne funkcije nadzornega odbora. Spremembe zakona naj bi omogočile tudi poenostavitev postopkov ustanavljanja institucionalne oblike medobčinskega sodelovanja in spodbuditev občin k prenosu nalog na zvezo, ki postaja pravna oseba javnega prava. Njena nalogo lahko občine prenesejo tudi izvajanje določenih nalog iz svoje pristojnosti. Predloženi zakon naj bi omogočil tudi krepitev vloge ožjih delov občin s širitvijo nabora nalog, ki jih na svete ožjih delov prenesejo občine. Ureja se tudi oblika participativnega proračuna kot oblika sodelovanja prebivalcev in dajanje podpore zahtevi za razpis referenduma tudi preko E-uprave, ko je določeno dejanje podpore na način osebnega podpisovanja. A tu tiči tudi velik problem in o tem zagotovo več v razpravi. V Slovenski demokratski stranki spremembam zakona ne bomo nasprotovali, zamerimo pa propadli Vladi SMC, SD in Desus, da je v tem mandatu preferirala zgolj posamezne občine, ki že sedaj beležijo višjo razvojno raven, ni pa hotela videt in slišati tistih občin, ki so v razvojnem zaostanku in bi pomoč države nujno potrebovale. Gre za mandat zamujenih priložnosti, tudi na področju celovitega razvoja lokalne samouprave. Slovenska demokratska stranka bo to spremenila, kajti za nas je pomembna vsaka občina in vsaka občanka in občan.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, za njo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav. Danes obravnavamo predlog zakona, ki prinaša kar nekaj novosti, a vendarle bi težko govorili o korenitih spremembah na področju lokalne samouprave. Lokalna samouprava v Sloveniji praktično deluje od januarja 1995 dalje, Ustava Republike Slovenije je uvedla lokalno samoupravo kot pravno sistemsko institucijo in jo opredelila kot eno svojih temeljnih demokratičnih načel, do danes se je sicer zgodilo veliko sprememb, zlasti na zakonodajnem področju, a mnoga področja ostajajo še vedno neurejena, tu bi lahko na dolgo razpravljali o potrebi po ustanovitvi pokrajin, na kar napotuje že 143. člen Ustave Republike Slovenije, a vendarle je to debato smiselno pustiti za prihodnji mandat Državnega zbora. Verjetno pa se vsi strinjamo, da je regionalizacija oziroma ustanovitev pokrajin potrebna predvsem zaradi hitrejšega reševanja notranjih razvojnih problemov ter uveljavljanje načela subsidiarnosti oziroma zagotovitve podlage za hitrejši in skladnejši razvoj celotne Slovenije. Reforma lokalne samouprave seveda ni enkratno dejanje, gre za zapleten in dinamičen proces, ki se bo vsaj tako si želimo v Poslanski skupini Desus nadaljeval v prihodnosti. Naj se osredotočim na predlog zakona, ki ga imamo danes pred seboj, odpravlja se neustavnost glede možnosti pridobitve lastnosti reprezentativnosti združenja občin, ki vključuje mestne občine, odpravljajo se nekatere administrativne ovire, krepi se vloga ožjih delov občin pri čemer se bodo občine same odločale katere naloge in v kakšnem obsegu jih bodo prepustile v izvajanje ožjim delom. Na matičnem delovnem telesu pa je bilo največ razprave namenjene ureditvi participatornega proračuna o katerem smo v tem mandatu že razpravljali. Natančneje oktobra lani. Poslanska skupina Desus takratnega predloga poslanca Čuša ni podprla, saj smo bili mnenja, da se je sprememb potrebno lotiti temeljito in premišljeno, torej poiskati rešitev, ki bo urejala tudi ustrezen način izvajanja participatornega proračuna. Takrat obljubljene spremembe s strani pristojnega ministrstva imamo danes na poslanskih klopeh. V Poslanski skupini Desus namreč podpiramo predlagano dopolnitev zakona z določilo o participativnem proračunu na podlagi katerega bodo v postopku priprave predloga občinskega proračuna lahko sodelovali tudi občani s predlogi projektov, ki se financirajo iz občinskega proračuna. V nekaterih občinah se ta že uspešno izvaja, med tem, ko v mnogih primerih lokalno prebivalstvo odloča o projektih že na samih zborih občanov. Tak predlog podpira tako v Državnem svetu kot v Združenju občin Slovenije. Glede na navedeno, bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč Poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 5. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. Saj priznam, da sem malo že utrujen, ta mandat vedno znova govoriti kako bi bilo nujno potrebno iti v reformo lokalne samouprave, ker se v glavnem pogovarjam sam s seboj. Zdaj omeniti evropsko listino lokalne samouprave, ki je dokument, ki ima manj kot 20 členov, mimogrede in potem takoj začeti govoriti, država, versus, občine, kajže da v osnovi ne razumete osnove osnov kaj naj bi lokalna samouprava bila. Tako nacionalna raven kot pokrajine, regije, dežele, ki jih še nimamo, kot občine, kot ožji deli občin, so prostori izvajanja politike. Politika je pa po kontu javna raba uma, nekaj kar v teh štirih letih nisem ravno pogosto videl v tej bajti. Zdaj, zlasti koalicijski del nekako danes vrti mantro nič revolucionarnega, čeprav prihajam iz Levice, področje teritorialne ureditve izvajanja politike je nekaj kar je potrebno delati premišljeno, ampak ta predlog zakonodaje ne da ni revolucionaren, nič tehtnega ne prinaša, ampak je tak žaltov sir v ljudskem jeziku, kao nekaj se dogaja, pa se v bistvu ne. Zdaj, vsi nekako pihate na dušo, ampak madonca, saj ste bili na oblasti in slasti oblasti in vam centralizacija odgovarja. Tako kot imenovani desnici kot tako imenovani stari levici. To je v bistvu dejstvo. Ne, ne lažem, kolega Lisec, ker gre na neko strokovno področje na katero se spoznam, ali je tebi ljubo to ali ne. V nobeni resni državi s katero se bi primerjali, nimamo uravnilovke glavarin, kot jo imamo pri nas. Jaz sem prvo polovico mandata težil resornemu ministru, pokaži mi matriko vseh obveznih nalog iz katerih zakonov izhajajo, kje bomo našli peneze. To je v osnovi, veste, neko ključno vprašanje. Avtonomija lokalne samouprave se enostavne ne moreš iti, če nima dovolj špage. Zdaj, če se dotaknemo izvajanja tega, tam nekje, gre dejansko za organizacijo našega vsakdanjega življenja. Mi smo imeli neko malo revolucijo s prihodom v nov sistem, reforma lokalne samouprave, ki se je izvedla tam, 1993-1994, in po četrt stoletja tudi v neki dosti manj ugrabljeni državi bi potrebovali to tehtno reformo. Tudi zaradi tega, ker nas čakajo neki drugi in drugačni in bolj kompleksni, da ne rečem, perpleksni razvojni izid. Tudi razmislek o regionalizacijah ali pokrajinah, če hočete, ker je to tista raven kjer načrtuješ solidarnostno in še kakšno drugačno infrastrukturo. Ampak seveda za to bi bil potreben tehtni premislek, ne iti v pokrajine na način, kdo si bo kje s škarjami kaj odrezal in obrezal, ter tudi seveda razmislek odprtja obveznih nalog občin in tudi razmislek kaj centralizirati, kaj pa dejansko še prepustiti lokalni samoupravi, tudi z ustreznimi financami, da se le-ta lahko izvaja. Mi smo v izhodišču imeli tisto klavzulo »pet tisoč občank in občanov«, ki je šla potem ven. Mi imamo več kot polovico slovenskih občin, ki imajo manj kot pet tisoč prebivalcev. Povprečna velikost slovenske občine je nekaj čez tri tisoč. Mi bi dejansko lahko izvajali neposredno demokracijo na ravni več kot polovice slovenskih občin. Občanke in občani, jaz bi tudi izpustil volilno pravico na 16 let, bi se srečali dvakrat, mogoče štirikrat na leto, eni bi prišli, drugi ne, in bi razpravljali o nekih temeljnih razvojnih vsebinskih zadevah občine, kot se recimo to dogaja v določenih švicarskih kantonih. To bi bila zame dejansko neka lokalna samouprava. To bi tudi potrebovali. Veste, zakaj? Mi imamo v tem mandatu štiri preiskovalne komisije. Verjetno bojo vsi štiri prišle do konca, upam. In kaj kažejo vse te štiri preiskovalne komisije? Kažejo na neodgovoren odnos do skupnega, kažejo na ugrabitev družbe in države s strani povampirjene politike, kažejo na to, kar jaz imenujem »pajdaška fevdalizacija Slovenije«. Celo dokaj za politiko netalentiran SMC se je hitro navadil tistega »iz naših kvot«. Pa da ne omenjam tistega gospoda iz Desusa, ki sicer v osnovi dobro idejo in dober način organiziranja državnih gozdov, ki je prevzet od bavarske modela, obrnejo na glavo in seveda pajdaško zahopsajo. In potem gospod reče: »Bil je čas, da jaz pridem v nebesa.« To je Slovenija, ki jo je treba izpuliti iz rok. Jaz sem zadnje dni dejansko razmišljal, a veste, da bi mi potrebovali tako na občinski kot tudi na državni ravni, pa tudi na pokrajinski, ko jo bomo imeli, vmes določbo, da vsaka zakonodajna odločitev, ki kumulativno, finančno presega določen odstotek proračuna, gre na obvezujoči referendum. Kaj bi to pomenilo? Najprej sem razmišljal o 5 %, zdaj se mi zdi 3 %. To pomeni, da katerikoli predlog vlade ali Državnega zbora, ki bi presegel 300 milijonov kumulativno, bi šel na referendum. To bi mi potrebovali vsaj tri naslednje mandate, da ponovno postanemo soodgovorni do skupnega dobrega in do skupnih penez. Kam pa gre predlog tega zakona, če se vrnem? Referendum se sfiži, uvaja se neka kvota, ni nobene potrebe po tem in ne moremo se izgovarjati na tisto, kar je predhodni sklic tega Državnega zbora dosegel in omejil možnost ljudstva, ki je v osnovi izhodiščno oblastnik v tej družbi in državi. Jaz se spomnim prvega sklica, prve seje tega Državnega zbora, ko je takrat odhajajoči predsednik gospod Veber to navedel kot lep primer, kako ste kljub velikim razlikam med vami dosegli to politično zrelost, da ste omejili ljudem možnost soodločanja na referendumu. Zdaj tudi, kar ubeseduje Jani, ko govori, da se ne bi zlorabljalo tega referenduma [[…]]Ja, verjetno je res, da skoraj ni referenduma, ki se ne bi politično zlorabil, v zgodovini samostojne Slovenije, ampak niso ga zlorabili tisti ludeki iz občin, kot rečemo v Mariboru, zlorabile ste ga politične stranke, takšne in drugačne. Lep primer je tudi zadnji referendum – a je zadnji? verjetno je, ja – o drugem tiru, ker je bila edino Levica, pa, resnici na ljubo, Alenka Bratušek glas razuma, ki do te norije ne bi privedla. Ampak seveda je to zakuhala koalicija, jaz nočem nekako osporiti, če se tako izrazim, samo referendumsko voljo. To je v bistvu neko zavajajoče laganje, da bi pa zdaj morali na občinski ravni to podobno omejiti. Seveda je tu sedaj vsebinsko čitanje Ustave, Jani, in argumenti za in proti. Ampak verjetno boš ti rekel kot si rekel na seji odbora, gre za različne koncepte, potem pa čez tri stavek, ja, pametnemu bodi dovolj, ker potem avtomatsko povoziš vse koncepte, razen tvojega koncepta. Jaz sedaj srčno upam, da se bomo res končno lotili reforme lokalne samouprave naslednjih dveh sklicih. Mi v bistvu potrebujemo Ministrstvo za lokalno samoupravo in kohezijo s sedežem v Mariboru. Zakaj? Ker tudi na ta način se kaže, prvič, decentralizacija države, primerljive države, določena ministrstva dajo tudi v kakšne druge regionalne prestolnice in tudi zaradi tega, ker se na naši strani Trojan zaradi razvojnega zaostanka izvaja več kohezije. Ne pa nujno, seveda, omejeno samo našo kohezijsko regijo. Lahko bi govoril o Beli krajini, lahko bi govoril o Posočju, lahko bi govoril dneve, ne zgolj ure. In v tem amandmaju mi dobesedno - Kaj? - črtamo to omejevanje referenduma, ker je ne le nepotrebno, ker je tudi, če vsebinsko berete to evropsko listino lokalne samouprave, na katero se redi sklicujete, v nasprotju z duhom le-te. Hvala za besedo.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za javno upravo, mag. Ksenija Klampfer.
Hvala za besedo. Želela bi omeniti to, da predlagana dopolnitev 47.b člena usklajuje določbo o naknadnem referendumu z rešitvijo, ki je skladna z rešitvijo v Ustavnem zakonu, o spremembah 90., 97. in 99. člena Ustave Republike Slovenije s katero se zaostruje potrebna večina za izglasovanje referendumske odločitve. Ker ima zakon o lokalni samoupravi posebne določbe o referendumih, določa tudi s kakšno večino je sprejeta odločitev na referendumu. S spremembo se določbi usklajujeta. Ker je bil namen ustavnega zakona za zaostritev pogojev oziroma določitev tako imenovanega zavrnitvenega kvoruma, na podlagi katerega se uveljavitev predpisa zavrne, je sprememba zakona o lokalni samoupravi v tej točki utemeljena, saj je za spodbijanje občinskega splošnega akta zaradi majhnosti volilnega telesa v občinah potrebno še veliko manj glasov, kot na državni ravni. S tem se preprečuje zlorabo referendumskega instituta za doseganje kratkoročnih političnih ciljev. Vlada tako ne podpira amandmaja, ker v tem členu ne omejujemo instituta referenduma, pač pa ga podrobno urejamo. Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Jaz sem sicer mislil, da smo razpravo na odboru zaključili, ampak bomo malo, izgleda, ponovili kakšne stvari iz odbora. Obljubim pa, da bom krajši, predvsem pa, da bom govoril ne to, kar je velika nevarnost ponavadi ob taki razpravi, da govorimo o reformi lokalne samouprave, ki to ni ta zakon. Ta zakon ni in dajmo to na glas si povedati zelo jasno. Zato sem tudi povedal, da ne gre za nobene revolucionarne spremembe. Kolega Trček z vsem spoštovanjem, ampak on je govoril o stvareh, ki sploh niso odprte v tem zakonu. Verjamem pa, da bi si želel. To pa je seveda druga diskusija kje drugje kdaj drugič ob kakšni drugi diskusiji. Pred nami je v bistvu amandma k 5. členu, katerega pravzaprav predlaga Levica oziroma stranka s katero je kolega Trček tudi zagovarjal ta amandma. Govori predvsem o tistem, kar sem želel opozoriti. Kajti to, kar je bilo sedaj slišano s strani Vlade je zelo zakomplicirano in povprečen Slovenec tega ne razume. Bom pa drugače povedal, da bo zelo jasno. Glede na to, da si kolega Trček podpiral zakon o lokalni samoupravi, kjer smo urejali odpoklic župana, smo tam notri uredili takrat tudi, če se spomniš, postopek, način kako lahko nekoga odpokličeš. In smo dali zelo visoke kriterije točno iz razlogov, ker gre lahko za majhne občine in da bi preprečili, da trije ali petnajst ljudi v neki vaši oštariji se dogovori in začne postopek in celo na koncu zaradi neki parcialnih zgodb lahko tudi doseže en odpoklic človeka, ki je kandidiral, dobil volitve in hoče dokončati mandat, ker jim slučajno nek projekt ni všeč. In to smo s tem postopkom seveda z tremi različnimi koraki opredelili, da ravno ne bo moral vsak, seveda bo lahko začel postopek, ne bo ga moral pa tako enostavno zaključiti in iz tega vidika je seveda tvoj predlog neprijeten predvsem v tem, zaradi tega, ker hočeš narediti razliko, ki jo seveda utemeljuješ, da moramo narediti bolj dostopno participacijo odločanja pri negiranju ali preverjanju nekih odločitev z referendumom. Jaz gledam drugače, predvsem zato, ker je treba predvsem tistim, ki hočejo te postopke sprožiti, dati jasno vedeti, da to ne morejo početi vsak dan in kar naprej in za vsako stvar, ampak morajo v prvi vrsti najprej prevzeti odgovornost, odgovornost pa je, se kaže tudi v tem, da morajo prepričati določeno število ljudi, ki so določeni z kvorumom in ta masa ljudi potem predstavlja neko legitimnost tudi iz vidika demokracije, če želimo temu tako, da seveda jasno rečemo, to pa je zdaj tista zgodba o kateri seveda je pa treba iti na referendum in se o njej tudi pogovarjati, zato, da ne bo prihajalo do tega, da bo ena majhna ozka skupinica ljudi pravzaprav že tako zakompliciranemu sistemu znotraj demokracije lahko vsakič znova vsakemu županu nagajala, zdaj pa vprašajte župane, župani bi radi bili ne štiri leta župani, ampak bi radi bili šest let, zakaj? Zaradi tega, ker tako težko speljejo kašne določene postopke ali pa projekte, zdaj jim bomo pa še tukaj zavirali. Tisto kar je pa zelo pomembno, ja kdo drug, če ne Državni zbor bo določal z zakonom o lokalni samoupravi kako se bo to delalo, ja kdo drug pa lahko to naredi? Samo Državni zbor, nihče drug. In mi moramo urejati pogoje in mi gledamo seveda iz percepcije, da v bistvu omogočamo in olajšamo in predvsem prenašamo določene odgovornosti na lokalno skupnost in zato ta poseg tudi pozdravljam, ostale občine, pa se opravičujem, ostale poslanske skupine, ki so napovedale, da bodo podprle ta zakon, čeprav so imele na začetku kup kritike na zakon, vendar same ugotavljajo, da pravzaprav to pomeni izboljšavo, ne pa zavoro ali coklo lokalni samoupravi. Zato seveda takšen amandma ne moremo podpreti. Razumem pa, da bi zdaj že vsak rad pri vsaki stvari participiral na način, čeprav sam ne verjamem v to, ker ljudje, če bi temu bilo res tako bi že danes zbirali podpise pa delali referendume pa tako naprej, pa jih ne delajo ne, in treba je pa vedeti, da seveda izjeme vedno potrjujejo pravilo. Se strinjam, da res je, tudi na ekscese ne moremo delati zdaj primerjave, da to velja za vse, pa vendar, jaz mislim, da takšna nova ureditev pomeni samo izboljšanje delo lokalnih skupnosti.
Replika dr. Franc Trček.
Ja hvala za besedo. Saj, če bi se Jani dobro poslušal, tisti strah na začetku, si ga na koncu sam zanikal ne. Ampak gre seveda za dve radikalno različni politiki in radikalno različna pogleda, nekdo, ki katerih nas ni strah sodržavljank in sodržavljanov in nekdo, ki ga je malo strah. Če povem zelo nazorno, zaradi nekega Mihata v Ljubljani pa nekega Ivana Janeza v parlamentu ne moremo izpeljati sklepa, vsi ljudje bi radi samo nagajali, ljudje imajo pa že itak poln »kufer« referendumom takšnih kot so, kot si sam povedal, na nacionalni ravni. Verjetno kot izkušen politik ne bi smel govoriti o povprečnem Slovencu, kot to nekaj ne obstaja, dejstvo pa je gospoda z resornega ministrstva, nekaj kar podrobneje ureja nekaj lahko tudi samoomejuje nekaj ne, to ni neka logika izključevanja in naloga Državnega zbora ni prenašati nekaj na raven lokalne samoupravne, naloga Državnega zbora je določiti, omogočiti robne pogoje za izvajanje lokalne samouprave in tukaj se je »zaštrikalo« v zadnjih 25 letih. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne, potem zaključujem razpravo o 5. členu. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Dr. Franc Trček, izvolite.
Ja, bom opravil še drugi del razprave, ki je vezan na »participatorc«. Glejte, prekmurska gibanica je prekmurska gibanica, »participatorc« je pa »participatorc«. Tako kot ga hoče resorno ministrstvo speljati, je nekaj, kar lahko je, pa lahko ni, in tako naprej. Mi seveda hočemo, da je to bolj določno. Seveda imajo potem občine nekako možnost »fine tuninga«, če se tako izrazim. Na ta način, kot je [[…]]To izhajam navsezadnje tudi iz mariborske izkušnje, kjer smo to v Sloveniji zagnali, navsezadnje sem bil hudičev advokat, ko je IMZ pisal tisto zadevo, ko smo sedeli za mizo, pa smo »kdo lahko da 20 evrov, kdo lahko da 50«, da smo neko brošuro v bistvu stiskali. In participatorci so se razvili – zakaj? Ne le v Latinski Ameriki, tudi kje drugje. Zaradi koruptivne lokalne oblasti, zaradi te iste pajdaške fevdalizacije. Tudi zaradi tega bi tovrstne zadeve morale biti bolj določne, ne pa na način nekega pol prostega spisa, kot ga poskuša s to novelo uvajati ministrstvo. Za to v bistvu gre. Ampak da bi pa to lahko izvajali, pa potrebujemo - seveda, Jani, to ni predmet tega zakona - neko resno reformo lokalne samouprave, da dejansko - kolega Lisec bi lahko več o tem govoril - v občinskem proračunu sploh najdeš nekaj penez, ki jih lahko nameniš razvoju ali pa regionalnem pokrajinskem, ko in če ga bomo imeli. Naši amandmaji, drugi del amandmajev gre ravno v tej smeri, da se to bolj jasno določi in da to ni nekaj »lahko«, kar se bo nek konkretni župan, županja, sestava občinskih svetov odločila ali ne odločila. Mogoče pa bi mi potrebovali še več občin. Večina tuli: »Občin je preveč. Dajmo vse ukiniti razen naše.« Mogoče bi jih potrebovali še več, da bi lahko izvajali bolj in lažje tako imenovano neposredno demokracijo. Dobro, na ravni mestnih občin se lahko dajo večje pristojnosti mestnim četrtem v tej smeri, tudi in predvsem zaradi tega, da postanemo bolj odgovorni eni do drugih, do proračunov in do skupnega življenja. Za to gre. To se je zavozilo v zadnjih petindvajsetih letih. Seveda pa potem tukaj trčimo ne le ob reformo lokalne samouprave, tukaj trčimo v bistvu v politično ekonomijo. Tukaj trčimo, če hočete, če ne marate besede »ideologija«, v nek ključni nabor vrednot. Ali bomo mi neka med seboj do nezavesti tekmujoča družba, kjer v glavnem vsi, v ljudskem jeziku, »popušimo« oziroma potegnemo kratko, ali pa bomo vzpostavili nazaj nek skupni solidarnostni družbeni dogovor? To je razlika med, če hočete, Levico in ostalo politiko, s tem, da nek del ostale politike na pol blefira, da je blizu Levici, dolga kilometrina, izkušnje in resorji, ki jih pokrivajo, recimo moja stanovska kolegica na resorju, ki bi se moral imenovati »resor enakih možnosti«, gospa Kopač ali pa tudi gospod Židan, dajmo se malo vprašati o samooskrbi, pa lahko grem tudi malo na SMC, energetska samooskrba, in tako naprej, vedno znova v praksi dokazujejo, da temu ni tako. Kdaj je bil? Prejšnji teden je bil tukaj podpredsednik ne le Evropske komisije, ampak tudi podpredsednik EPP-ja, združenja evropskih ljudskih strank, v katerem je tako imenovana desnica, vključno z radikalno, vključno z Orbanom. On je bil od leta 2011 do 2014 predsednik vlade na Finskem in je imel v koaliciji tudi ekosocialistično levico. Predstavlja neko liberalno krilo tega združenja, podobno kot jaz se absolutno ne strinja z urbanizacijo Evrope in kaj je rekel, rekel je, da do nekega razvoja lahko pridemo samo skozi model družbe, ki bo temelji na inkluzivnosti, na vključljivosti in da drugi najbolj pomembni dejavnik je pa izobrazba. Izobraženim ljudem ne moreš prodajati bučk. Izobraženim ljudem ne moreš z nekim sirijskim frizerjem tukaj groziti, kot da bo to konec sveta. In to so v bistvu neke zadeve, v katere se mora Slovenija premakniti, ker ta mandat, odkrito povedano, je izgubljen mandat. Jaz bom zdaj doma kregan, meni moja pravi zvečer v postelji, čakaj, pa kaj je ta vlada pa ta koalicija sploh naredila v teh štirih letih. Pa je ena takšna zgodba, malo bolj pomembna, malo bolj strukturna, res bom za ušesa dobil, je ni ne. In mi si ne smemo privoščiti, ne vem, pet tednov naslednje vlade, ki bo takšna, kaj šele še en tak mandat. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ksenija Klampfer, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala za besedo. Želela bi dodati, da predlagatelj ureja institut participativnega proračuna po vzoru drugih držav in podrobneje ne določa ne višine sredstev, niti postopka izvedbe. To pomeni, da zakon prepušča občinam odločitev na kakšen način ga bodo občine uredile. Takšno stališče so podprla vsa tri združenja občin. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite. Replika?! Gospa Anja Bah Žibert, izvolite. Dr. Trček, imate repliko? Ja, izvolite, replika dr. Franc Trček.
Glejte, Jani je zelo lepo rekel, da Državni zbor je tisti, ki naredi premislek in ki določi robne pogoje. Pa glejte, in v Državnem svetu in v Združenju občin prevladujejo župani, ki jim takšna situacija odgovarja in seveda se strinjajo s to lahkotnostjo definiranja le-tega. Razen nekih redkih izjem. A veste, podobno kot v slovenski energetiki, so ljudje, ki tudi gledajo onkraj plankov in ki gledajo čez mandat in pol ali čez lastno senco naprej. Toliko v repliki. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz moram povedati, da se v nekaterih delih razprave z gospodom Trčkom strinjam. Mene osebno tudi moti ta predolga elastičnost, kar se tiče možnosti odločanja v primerih participacije. Zakaj? Zdaj jaz res ne razumem, mogoče sem ena od tistih, ki pravi gospod Trček, da bi morali imeti še višjo izobrazbo, ampak jaz mislim, da pri vseh teh zadevah manjka predvsem zdrave kmečke pameti. Kaj to pomeni? Zdaj se bo vsaka občina odločila - kaj - za vsakič posebej ali bo morala sprejeti odlok pa bo po tistem odloku vedno na enak način odločala glede parcitipativnosti ali pomeni, da bo lahko za vsako odločitev sprejemala drugačne možnosti. Glejte, to je eno od vprašanj. Se pravi, en bo lahko za projekt moral zbrati podpise oziroma bodo šli za to, na to odločitev v bistvu na nek način, na nek referendum, če temu rečemo, vsi občanke in občani, na drugi bodo šli samo, ne vem, se bodo o tem pogovarjali na posameznih krajevnih skupnostih, svetih, potem pa bo nek drug projekt v občini, se bodo pa odločili drugače. Bodo pa rekli, ne, zdaj pa bomo to naredili nekoliko drugače, zdaj pa bomo vključili še 15-letnike, zato, ker se bomo pogovarjali o novem igrišču. Mene to zanima. Ali potem občina mora sprejeti enkratno odločitev z odlokom in koliko časa mora takšna zadeva tudi veljati, ker sicer tak odlok lahko pred vsakim takim posvetovanjem spremeniš tako, kot ti paše. In zdaj v eni občini bodo, ne vem, za igrišče odločali vse občanke in občani, v neki drugi občini predstavniki, ne vem, krajevnih skupnosti, ker pač tudi ta možnost je, itn., pustimo da ne bom šla v podrobnosti. To je ena zadeva. Druga zadeva. Zdaj občina bo lahko sprejela na začetku odločitev, kar se jaz strinjam, da participacija državljanov je največja, če so v njo vključeni vsi, tudi občanke in občani. Samo zdaj mi pa povejte, bodo za projekt, ki stane, ne vem, 20 tisoč evrov, odločale vse občanke in občani in bo vse skupaj stalo več kot je vreden tisti projekt. Mislim, poglejte, tako se zakone ne pripravlja. Res ne. Tako se zakone ne pripravlja, pa ne zato, da ne bi zaupali občinam, znajo s svojim denarjem mnogo bolj mnoge veliko bolj kot pa številna ministrstva in pa državni organi. Ampak vseeno, tukaj je preveč odprtih zadev in preveč lukenj, predvsem pa poglejte, da ne bomo na koncu prišli s tem, da bodo neke odločitve stale oziroma neka posvetovanja stala več kot sami projekti. In tukaj smo seveda spet na začetku. Jaz mislim, da v prvi vrsti vrnimo občinam denar, da bodo lahko sploh kakšen projekt izpeljale. Dajmo jim tisto kar smo jih obljubili, ne pa, da jim prvo obljubimo finančna sredstva, ne vem, za obnovo, za dogradnjo in pa obnovo osnovnih šol, telovadnic, potem pa ko občina zagotovi svoj delež, država lepo premakne sofinanciranje za dve leti naprej. In kako si naj občina pomaga, ko že pogodbo sklene. Ona mora začeti isto izvajati obljubljena sredstva se kar lepo na nivoju proračuna pomaknejo za dve leti naprej. Takšen primer je bila Mirna Peč. Poglejte, to so male občine. Takšno občino lahko to uniči. Ampak zelo gospodarno delajo s svojim denarjem in svoj delež so zagotovili, ampak država lepo izvajanje potegne naprej. To so vprašanja tudi v katerih se moramo v prihodnje pogovarjati. Absolutno sem za participacijo, vendar ne tako, da napišemo nekaj na pamet notri potem pa se bodo vsi gledali, ko ne bomo vedeli ali bodo pred vsakim odločanjem spremenili odloke, ker to bo možno. Kdo bo preprečil občini, da ne spremeni svojega odloka? Težko. Se pravi, in potem bo lahko to odvisno kakšen bo način odločanja glede na projekt. To se ti lahko zgodi. Nekomu ne bo pasalo, da je nek projekt, da se izvede in bo zahteval, ne vem, drugačno obliko posvetovanja kot za kakšen drug projekt, ker pač to ni določeno notri. Predvsem pa mene skrbi to, da ne bomo na koncu res porabili s tem več sredstev kot so projekti vredni. Zato bi bilo seveda po mojem tudi tukaj določiti neke meje oziroma določneje opredeliti kakšne odstotke gremo, da bomo res naredili koristne poteze naprej, ne pa v bistvu še poslabšali stanje slovenskih občin. Poglejte, ker tudi v zakonu, ki ga bomo potem obravnavali, ko govorimo o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij. Poglejte, mi zopet nekaj uvajamo notri, hkrati pa zapišemo zdaj, če pa posamezna občina tega ne more zagotoviti, bo pa to napisala, da tega ne more zagotoviti, ker ima premalo sredstev pa tega pač ne bo zagotovila. Ja dajmo nehati no. Država mora poskrbeti, da bo imela občina dovolj sredstev, da bo pač te dostopnost spletišč in mobilnih aplikacij zagotovila za vse državljane enako po Sloveniji. Zdaj, če bo invalid iz Škocjana, ne bo imel dostopnost, ker občina ne bo imela dovolj sredstev, med tem, ko v neki drugi občini bodo imeli pa še bistveno več kot je samo tista osnova. To ni prav. To ni pošteno. To ni pošteno in to ni potem več enakosti pred zakonom niti pred Ustavo, spoštovani. Pač, ker občina, ki nima denarja, bo [[nerazumljivo]]tega in tega ne moremo izvajati in zakoni to dopuščajo in res ne more izvajati, mi pa ne damo nazaj povprečnine, mi pa dajemo nove naloge, pri tem pa gledamo stran, kako se bojo izvajale, važno, da na zakonu lepo piše, kako mi sledimo direktivam Evropske unije in kako skrbimo za to, da bojo imele vse skupine v državi možnost do teh aplikacij. Ja, dajte no! Notri pa potem navedemo vse možnosti, ko jim pa tega ni treba izvajati. Saj je res prav, da, če jim ne dajemo denarja, jim potem ne moremo nalagati nekaj, če ga nimajo kje vzeti, če za to nimajo dovolj sredstev, niti možnosti za zaposlovanje, in tako naprej. Nekaj več so govorile tudi občine o tem medobčinskem odvetništvu, da bi bilo bolj določno [[?]] . Govorili so tudi o sistematizaciji, ampak, saj pravim, ker tole ni v tem delu amandmaja, mislim, da ni prav, da izpostavljam, pa vendar morda samo v razmislek tudi samemu ministrstvu, da pa morda nekaterim stvarem vendarle prisluhne. Pri tej zadevi menim, da gre delno amandma v pravo smer, ampak v drugem zopet ne, zato ga v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti. Pozivam pa ministrstvo, da resnično razmisli in tukaj nekatere stvari zabeleži natančneje oziroma določnejše v dobro vseh.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Ja, mi smo imeli možnost v Državnem zboru pogledati tudi primerjalno analizo, kako pravzaprav tudi drugod po svetu delajo oziroma ravnajo s participativnim proračunom na lokalnem nivoju, kjer se je v resnici pokazalo, da so pristopi zelo različni in seveda tudi zelo različno razumejo in tudi izvajajo. Nikjer ni vnaprej jasno določeno, kaj in kako pravzaprav bodo delali. Jaz moram reči, da sem sicer malo razočaran nad razpravo, ker še vedno ne vem, ali bo kolegica Anja Bah Žibert podprla ta zakon ali ne, glede na to, da se strinja, da imamo participativni proračun, ne strinja pa se in potem pove, kaj vse ji pravzaprav ni v redu, ne pove pa, ali bo to podprla ali ne. Predvsem iz enega razloga – da tudi v slovenskem prostoru, v resnici imamo del Maribora in pet občin, ki so se pravzaprav že na takšen ali drugačen način srečale s tako imenovanim participativnim proračunom in tudi v eni občini ni izveden na enak način oziroma nimajo enakih pristopov, ampak vsak to razume malo po svoje in v končni fazi to sploh ni slabo. To sploh ni slabo. Pomembno je, da je tako, kot so se oni odločili, da je prav. To je zelo pomembno. Tudi ni prav nič slabo, če občina tega nima, če so se odločili, da tega ne potrebujejo, če to lahko uredijo znotraj dogovora, ki je drugačen od ostalih občin. Jaz res ne vidim, zakaj bi bilo to tako slabo, da država končno vsaj enkrat nekaj dopusti lokalni skupnosti in reče »lahko«. Ampak zato, da pa, če je [[…]]In da je to narobe, da bojo z odlokom to urejali. Ja, s čim drugim pa, če ne z odlokom? Občine pač urejajo zadeve z odlokom in tudi ni nič narobe, če ga potem spremenijo. Ja, kolikokrat pa Državni zbor spremeni zakon in ga kar naprej spreminja in ga prilagaja situaciji? Pa saj to je živa materija. V končni fazi se moraš prilagoditi neki situaciji. Tudi delati, da bomo z nekim odstotkom določili, da morajo vsi toliko proračuna določiti ali pa največ toliko in postavljati neke meje, se mi zdi norost. Jaz vam bom dal en primer [[…]]V Mestni občini Ljubljani, za to občino poznam številke na pamet, zato lahko o njej diskutiram, gre več kot 100 milijonov evrov za predšolsko vzgojo in izobraževanje. Več kot 100 milijonov evrov od 270, od 280 povprečno proračuna, pa če zraven še vsakokrat napihnjeno luknjo štejem, pa je to recimo 300 milijonov od pričakovanih prihodkov. Zdaj pa si predstavljajte v eni občini, ki tega sploh nima. Nima niti vrtca. Glejte, v Prekmurju imate 40 občin. Nima vsaka občina vrtca, ker bi bilo noro, ker tudi življa ni toliko v določenih občinah, da bi lahko vsaka občina imela. V nekaterih imajo pa tri, štiri, skratka, v nobeni občini ni enako, da bi seveda imele isti problem in zato jim postavljati vnaprej nek cenzus za koliko se bodo oni odločili pa za participativni proračun se mi zdi noro. In takšen način razmišljanja se mi zdi pa res en tak črkobralski način dojemanja kako je treba razumeti Zakon o lokalni samoupravi, se opravičujem, tako se ne sme razumeti zakonov, ker, če se bomo pa tako pogovarjali, potem imamo pa resne težave z vsemi zakoni v tej državi. In ta zakon dejansko ponuja samo možnost, končno, da tudi legalno v resnici občina v kolikor se bo odločila za participatorni proračun ga lahko uredi, ja, če ga določijo z odlokom. Zdaj pa odgovor kolegici Anji Bah Žibert ne, ja ga določi in, ko naredi prvi preizkus, ker se bo enkrat vsaka občina srečala, če se bo hotela s tem srečati, bo ugotovila, da to pa to pa ni štimalo in bo seveda šla potem popravljati odlok in bo rekla, ne tako pa takole se bo, ampak vsakič bo župan moral seveda, če bo hotel popravljati bo moral dobiti večino, to kar pač v demokraciji vedno velja, kar pomeni dogovor, konsenz, sporazum in ne nazadnje se bo odprla diskusija in razprava, ali to tudi potrebuje ali ne in na kakšen način. V Mestni občini Ljubljana ni participatornega proračuna, ga še niso uveljavljali oziroma tudi, ko sem jaz bil, ga nismo. Imamo pa en drug model, vsaka četrtna skupnost dobi določen fond denarja in oni sami povedo in ne morejo upravljati s tem denarjem, ampak oni povejo tole pa tole pa tole hočemo imeti, in v tisti višini sredstev župan samo še izvede to, sploh ji ne sprašuje ali je to smiselno ali to ni smiselno ali karkoli, in je to tudi neke vrste participatorna odločitev določene skupine, res pa je, da ne na nekem širšem zboru krajanov, ampak na legitimno izvoljeni četrtni skupnosti, ne nazadnje na volitvah, ne se hecati, govorimo o predstavnikih, to ni kar nekaj in kar nekdo in, če ta model in tudi z leti ta sredstva rastejo, jaz se spomnim prvič koliko je bilo teh sredstev v četrtni skupnosti in koliko jih je danes, danes praktično že povprečno vsaka četrtna skupnost razpolaga že več kot s pol milijona evrov neposredno, kar pomeni, da dobesedno lahko določene stvari uredijo in tako kot so se oni odločili. Dobesedno, pločnik, svetilka, ograje, jezi, ne vem kaj, karkoli pač že. Če rečete, da je to malo, oprostite, pojdite pogledati kaj ste predlagali v participatornem proračunu, seštejte 0,5 pa boste sešteli krat 17 pa boste dobili številko, ki bo že kar nekaj konkretnega pomenila v proračunu. Vsakemu županu pa je jasno, da se mora prilagajati potrebam in interesom in zahtevam, je pa jasno, da seveda vsak župan prihaja tudi z svojimi političnimi obljubami kaj bo naredil in vi ga mu ne morete s participatornim proračunom zdaj omejiti, če je pa na volitvah rekel, da bo to naredil pa zato je bil izvoljen. In mu s tem cenzus pokrijete. Mestnim občinam to ni problem, ker gre za relativno nominalno velike zneske proračunov, čeprav je tam zelo velik problem, ker je ogromno nalog za narediti, v manjših občinah je pa to lahko zelo nevarno, če bi to počeli zaradi tega, ker imajo manjše zneske in zelo hitro se zazreš v, bom rekel, izvajanje proračuna, tisto kar bi ljudje radi in tisto kar občina dejansko mora, to so te bistvene razlike, ki jih ne kaže in ne velja kar tako posegati v njih z lahkoto, sploh pa ne iz nivoja države na lokalno skupnost. To naj lokalna skupnost sama ureja in to je smisel in namen tega kar pravzaprav tudi ta zakon danes ureja. Zato se mi zdi svojevrsten absurd in dajmo se že navaditi, jaz bom sicer uporabil besedo, ki mogoče marsikomu ni všeč, ampak demokracija ni nekaj zveličavnega in zacementiranega, ampak je predvsem rastoča, ker vsakič, z vsakim mandatom, z vsakim letom pravzaprav se vedno bolj in bolj širijo, bom rekel, tudi zahteve ljudi in pa nekih postopkov, ki morajo in so, postanejo demokratični, tisto kar se nam je zdelo še pred 10, 15 leti absolutno zveličavno, demokratično, danes mogoče niti ni več, ampak deluje kot neka prisila in zato seveda se danes pogovarjamo drugače kot pred 15 leti. In da odgovor nekaterim, ki pravijo, da star ni urejena, za božjo voljo, je ampak bo urejena tako kot si bo občina to zamislila, da je pravi in nič drugače. Ne nazadnje če je cilj, da mi kar vse zapovemo, zarišemo in določimo korake za vsako občino posebej, kako bo stvar funkcionirala, oprostite, to ni več lokalna skupnost, ampak bomo kmalu ratali to bivši izvršni sveti, ki so podaljšana roka države. Še to dajmo lokalni skupnosti, da bo pobirala davke namesto države, pa samo še rečemo 60, 40 delitev, 40 je vaše, 60 je od države ali kakorkoli že ali obratno. Poglejte, to ni namen tega. Še več občin, lepo vas prosim, v prejšnjem mandatu smo imeli človeka, ki je rekel, da je treba sto občin najmanj ukiniti. Dajte se zmeniti, ali je to nekaj, kar nastaja na podlagi referendumske pobude, ali je to nekaj, kar bomo sedaj kar z veseljem širili. Če vprašate državljane bodo rekli, da je preveč občin. Če vprašate župane vam bodo rekli, pustite nas pri miru. Nič ne bodo rekli ali jih je preveč ali jih je premalo, pustite nas pri miru, to je naša legitimna pravica. Jaz sem zadovoljen s takšno rešitvijo. Amandmaja pa seveda ne podpiram. Čas bo pokazal in verjamem, da že čez 4 leta se bomo resno pogovarjali in srečali z vprašanjem kako daleč naprej smo prišli. Prepričan sem, veste, samo en podatek vam bom dal, poglejte seznam koliko ljudi, občanov pride in da pripombe na proračun, ki so javno objavljeni in razgrnjeni, pa boste videli o tej participaciji kaj to pomeni. Ljudi to ne zanima, če mislijo, da zaupajo župani, če zaupajo lokalni skupnosti. Če mu pa ne zaupajo, mi verjemite, bodo pa kolone pred tistimi knjigami, ki se bodo vpisovali kaj vse je »fovš« v tisti knjigi oziroma temu se reče razgrnitev proračuna. Sam osebno moram reči, v Mestni občini Ljubljana se ve koliko je prebivalcev. Ali vam povem koliko je predlogov in pripomb na razgrnitev proračuna? Ne vem, če jih je 40, pa še to med njimi so v glavnem celo nekateri mestni svetniki. Hecno. Toliko o tem zavedanju, koliko dejansko ljudje hočejo participirati in koliko ne. Se pa poslužujejo župani tudi različnih oblik, saj veste, eni župani pa gredo pa imajo 20 projektov, pa rečejo, sedaj mi pa povejte prioritete ali bo ta ali bo ta ali bo ta prej. To je to. Se sploh ne pogovarjajo o proračunu, ampak on sam mora pa potem zagotoviti, kako bo to izpeljal. Je pa to zelo nevarno početje, veste, ko vam začne drug določati kaj boste vi počel. In točno to nekateri hočete, da mi [[?]] počnemo lokalni skupnosti. To ne gre.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, izvolite.
Ja, saj je lepo Janija poslušati, bo krasen magnetogram. Če ne bom nehal predavati, bom rekel študentom, evo, naredite kritično analizo diskurza, kaj je glavni strah, ki se ga Jani in njegovi podobni bojijo. Ko te poskušam, ob vsem tem, kar si povedal tudi zelo hitro zdrkneš v nelogičnosti. Na eni strani tuliš, ja, kdo drug, če ne Državni zbor bo določil lokalnim skupnostim. Na drugi strani tuliš, lokalne skupnosti bodo določile same. Seveda je bila tisto provokacija o večjem številu občin, ampak to je tudi lahko tehten razmislek znotraj neke reforme lokalne samouprave, ko se več pristojnosti prenese na regionalno raven. O proračunu, Janković ali pa kdorkoli bo župan Ljubljane ima tisto samoreklamo, kaj je, Ljubljančan-Ljubljančanka, pa je, občina ima dovolj znanja in velikosti ljudi, da bi naredilo kakšno tako infografiko kot jo naredi Računsko sodišče za slovenski državni proračun, pa tega nekako nisem uzrl. Ključni problem, da ne bom predolg, seveda skozi naš pogled na to bi malo težje bilo, bom rekel, kar največkrat v Ljubljani, vsaka druga [[nerazumljivo]]tri, štiri aneksi gor. Pa oba dobro veva, lahko bi ljubljanske zgodbe šla malo v detajle gledati z nekim gospodom, kako je, če pa neka krajevna ali mestna četrt misli po svoje, ne pa tako kot gazda, pa lahko gremo v Vevče gledati, lahko gremo kam drugam gledati. Ne počez bučke prodajati. Te pa vabim v Prekmurje, da si malo pogledaš, ker je tudi malo žaljivo bilo to tvoje ubesedovanje. Ampak seveda gre za legalno in legitimno razlike v pogledu na to in seveda upam po naslednjem sklicu, da bo ta debata dosti bolj resna. Iz vsega skupaj pa seveda izhaja neki strah politike, da bi jim ljudstvo prišlo zraven. Je pa podcenjujoči odnos do ljudstva in iz tega, kar si ti ubesedoval pa dejansko tudi izhaja to, da župani naj ne bi bili izvršilna oblast, kar v osnovi so, bo kolega verjetno, potem povedal, saj si kolega Lah ni mogel tam kaj »špobati« viz-a-viz svoji vasi, ampak je moral gledati kako bo culico zvezal skupaj. Zdi se mi zlasti politiki z daljšo kilometrino ne bi smeli biti tako bom rekel počez govoreči o državljankah in državljanih te družbe in države. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah. Replika. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer.
Kolegu Trčku bom repliciral samo na dve stvari. Eno je, seveda, ne vem kje sem jaz užalil prekmurske občine. Povedal sem, da jih je preko 40 in da marsikatera nima niti vrtca, to pa ne pomeni nikakršno žalitev. S tem sem želel povedati samo, da so proračuni med občinami zelo različni in potrebe in zahteve. Teci [[?]] , če si razumel to kot žalitev, potem si me slabo spremljal. Drugo, kar pa seveda omenjaš, govorim pa predvsem o tistem delu, ko govoriš koliko smo resni, ko govorimo o tem - predvsem jaz -, da sam sebe negiram, ko rečeš: »Kdo pa je drugi, če ne Državni zbor, ki bo odločal z zakonom?«. Ja seveda, ker nihče drug v državi ne more, saj to je logično, istočasno pa seveda zraven povem kje pa je tista meja, kdaj pa kakšno stvar zapove in predpiše. To seveda nič drugega kot sama zloraba me pa veseli, da boš dal študentom moje magnetograme. Hvala lepa, to pa si štejem v čast, da sem toliko vreden. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. V veliki meri se strinjam z gospodom Janijem Möderndorferjem, ker se vidi, da je dolgoletno bil tudi podžupan. Kar se tiče občinskega proračuna in stroškov to se popolnoma strinjam. Da je približno ena tretjina fiksnih stroškov s predšolsko vzgojo in osnovno šolo, da ne govorim o investicijah še poleg, ki niso tukaj vštete. Da, kar se tiče samih občin, da bi jim bolj direktno določevali z zakonom kaj morajo in kaj ne. Veste v občinah je veliko želja. V občinah sploh razlika med tem je, da jaz sem bil župan 13 let manjše občine, kolega Jani pa pozna največjo slovensko občino, da je veliko nalog, ampak osnovno naloge so tiste, ki jih Ustava predvideva, to je obvezna javna gospodarska služba. Lahko se z željami občanov nekje v centru, kjer je določeno število večje občanov, oni zahtevajo, da se gradijo stolpi, bazeni, teniška igrišča, tam v hribih pa nimajo ljudje vodovoda. Če bomo gledali na ta način, potem tisti ne bodo nikoli imeli vodovoda kaj še kanalizacijo ali kaj podobnega. Tam se bodo ljudje v mestih pa, da ne rečem kaj. Kar se tiče vrtcev. Občine mislim, da skoraj ni, ki ne bi imela vrtca. Vključenost otrok v vrtec pri nas se je za 100 % povečala v zadnjih osmih letih, to je izreden strošek in to sploh, če je območje, kjer nižje so dohodnine oziroma ljudje z manjšimi dohodki mora občina ogromno doplačevati. To, kar je pa kolegica prej govorila je pa tudi malo mimo. Se vidi, da nima nobenih izkušenj na občinskem nivoju in težko [[…]]Se tudi jaz strinja, da črkobralsko obravnava ta zakon. Življenje na terenu je pa malo drugače. Jaz bi rad še to povedal. Potrebujemo neko reformo lokalne samouprave, mogoče manj za večje ali mestne občine bolj pa za te manjše, nerazvite občine, kot so Haloze, Bela krajina, ne vem kaj še vse. Če 280 tisoč državljanov nima zdrave pitne vode, mi smo pa vodo dali v Ustavo, se je za vprašati. Da nimamo urejeno odvajanje in čiščenje odpadnih voda, tudi Ljubljana še nima, pa kaj šele tiste občine, kjer je bolj razpršena poselitev. Tudi to moramo urediti, Evropi smo obljubili. Vendar zdaj ugotavljamo, da po letu 2020 ne bo več evropskega denarja za komunalno infrastrukturo. Enostavno ga ne bo. Jaz bi predlagal, da naslednja vlada, ko bo, da še v tej finančni perspektivi iz tiste pametne specializacije, kjer je milijardo 200 milijonov, jaz dvomim, da bo porabljenega, mislim, da bo majhen odstotek, torej da se polovica tega denarja preusmeri s spremembo operativnega programa v komunalno infrastrukturo, pa da tisto naredimo, kar moramo narediti na področju komunalne infrastrukture. Tudi kar se odpadkov tiče. Saj jih sortiramo v veliki meri, ampak v končni politiki, ki jo je Evropa zastavila, se gremo pa mi smetarski turizem. Mislim, da iz Obale vozijo smeti v Ljubljano, pa so to veliki stroški in mogoče nepotrebni stroški. Ko sem gledal pred skoraj že 20 leti v Avstriji, kako imajo to urejeno, ko je recimo občini cilj, da iz svoje občine odda čim manj odpadkov ven, da jih čim bolj reciklira in uporabi nazaj v sami občini. Se pravi, potrebno [[…]] [[znak za konec razprave]] bi bilo zmanjševati na izvoru samih odpadkov. Ampak tega pri nas ne delamo, ker nekdo vidi nek biznis, čeprav ni več ta biznis tak, kot je bil pred desetimi leti, viden, je to osnova občinam, vse ostalo [[…]]Ene si lahko privoščijo luksuz, druge pa ne. Zdaj ugotavljam, da imamo na periferiji asfaltirane ceste stare 30, 40 let [[…]] [[znak za konec razprave]] s samoprispevki, ki jih ni več in tudi ne moremo več tega niti vzdrževati. Tukaj je potrebna neka velika sprememba, mogoče ne čisto reforma, ampak nekaj na lokalni samoupravi je treba narediti, sploh zaradi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade. Najprej naj povem, da Poslanska skupina Nove Slovenije ne more podpreti amandmaja, ki so ga predlagali v Levici, pa jaz vem, da to dr. Franc Trček, ki seveda mora ta amandma zagovarjati, ne bo zameril, kakor tudi sam nisem zameril dvakrat ponovljenim zelo hudo napačnim podatkom meni spoštovanega kolega Janija Möderndorferja. Tolikokrat je bilo Prekmurje tukaj že omenjeno, ampak njegova razprava je pravzaprav en stereotip, kako se obravnava Prekmurje. Če sem ga prav slišal, ko sem ga poslušal v pisarni in potem tukaj, ko je ponovil, ampak nobene zamere, kolega Jani, da je v Prekmurju 40 ali morda celo več občin, kar bi pomenilo, da je skoraj petina vseh občin v Prekmurju. To je več kot dvakrat mimo. V Prekmurju je 19 občin, v statistični regiji, ki se ji reče Pomurje, to je Prekmurje plus Prlekija, pa je 27 občin. Jaz mislim, da bo mojo razpravo nadaljeval oziroma podkrepil tudi nekdanji župan, spoštovani kolega Franc Jurša. In še več, da kakšna občina v Prekmurju, če sem prav razumel, kolega Möderndorfer, nima vrtca. Tale bo pa še hujša, tale bo pa še hujša. To bi na nek način lahko pomenilo, da te občine, ne vem, nekaj delajo, ampak za svoje otroke pa pravzaprav sploh ne skrbijo. Tako lahko interpretiramo vašo razpravo in lahko na to vi tudi replicirate, kakorkoli že. Glejte, v šolskem letu 2016/2017 je bilo v celotni državi 946 otroških vrtcev oziroma enot otroških vrtcev. Kar se tiče otroških vrtcev, lahko posebej pogledamo, pogledate Občino Jezersko in Občino Osilnica, ampak danes to ni tema. To danes ni tema. Je pa res, to je en stereotip kako se na neko, ki niti ni regija, torej Prekmurje, tam skrajno vzhodno gleda skozi ljubljanska očala ali pa skozi centralistična očala. In seveda, če imate takšnega poslanca in še več takšnih poslancev, če imate v Vladi ministre, ministrice, ki tako gledajo, bog ne daj, da bi tako gledali, potem je odgovor, zakaj imamo v Sloveniji tako dramatičen, neskladni regionalni razvoj, je odgovor na dlani. Je odgovor na dlani, če se tako gleda in tudi v prejšnjih mandatih, v neki stranki Zares, prej LDS, smo imeli gospo, ki je bila tudi županja, jim je postavila diagnozo, da je razvojni zaostanek, da je za razvojni zaostanek Prekmurja krivo preveliko število občin. To je noro. To je več kot noro. To je koncentrat norosti, oprostite, takšni besedni zvezi, ker bi vas zelo rad naložil v en kombi pa bi vas peljal v primere, spet v Prekmurje, spet v Prekmurje, kjer je ena vas ena občina ena fara en šolski okoliš in občina razvita, da dejansko lahko tudi Ljubljana klobuk dvigne, pa tam ni nobene državne institucije, državnega podjetja, itd. Tako da, vedno bolj mi postaja jasno, zakaj bo še v naprej se povečeval ta razkorak med razvito osrednjo slovensko regijo, če hočete oziroma osrednjo Slovenijo in med recimo skrajnim vzhodnim delom te države ali pa, če hočete, tudi Bela Krajina ali pa še katera druga, da ne bom zdaj, nimam pri roki statističnih podatkov. Ampak tukaj v naslednjem mandatu novo Vlado novo koalicijo po moji, po naši oceni čakajo zelo pomembne naloge, kako optimirati lokalno samoupravo. Zdaj že verjetno imamo dovolj izkušenj in natančno vemo kaj je potrebno narediti. In seveda, da moramo odpreti ponovno, tako kot smo jo imeli leta oziroma v mandatu 2004 do 2008, torej ponovno odpreti razpravo o uvedbi drugega nivoja lokalne samouprave o vzpostavitvi pokrajin ali regij ali kakor že pač hočete. Takrat smo govorili pokrajine. Gre seveda za lokalno samoupravo, ampak drugi nivo. Obžalujem, da v tem mandatu ni ta koalicija zbrala dovolj poguma, da bi morebiti skupaj z opozicijo tako z levo kot desno opozicijo vendarle poskušali najti neko rešitev, ki bi pa morda oziroma bi morala prinesti k temu, da bi vsaj majčkeno zmanjšali ta razvojni razkorak med, kot rečeno, osrednjo Slovenijo in med perifernimi pokrajinami. Večkrat se sprašujem, kaj bi pravzaprav naši ljudje delali v Prekmurju, v Pomurju, če ne bi bilo poleg sosednje Avstrije. Agencije, Avstrijske seveda, ki iščejo delavce, delajo na polno, kot temu pravimo in ponujajo vse mogoče. Ponujajo v obmejnih avstrijskih občinah zelo poceni, res, zelo poceni komunalno urejena zemljišča za izgradnjo stanovanjskih hiš. Ta propaganda, če hočete, je neverjetna. Je neverjetna. In nikogar v Ljubljani, zdaj bom poudaril, v Ljubljani očitno ne boli glava, da se nam periferija prazni. Ne samo to, da imamo naravni prirast takšen kot ga imamo, prej negativen kot pozitiven, ampak ljudje se izseljujejo. Poglejte, mladi ki imajo neko znanje, ki je gotovo največji kapital, tisti enostavno gledajo, poglejte, cel svet je globalna vas in pogledajo in najdejo za sebe boljšo lokacijo boljšo destinacijo, spakirajo kovčke in gredo. Mi, vsi mi državljani te države, pa smo investirali v njihovo znanje in hvala bogu, da smo investirali, ampak na nek način bi si želeli, da bi seveda ostajali tudi doma. Mi smo za to, da se izvaja neko kroženje možganov, nismo pa za to, da bi bili priča begu možganov. Toliko za enkrat.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer, jaz prosim, da ne motite kolegov pri diskusiji. Zdaj ali je diskusija prava ali ne, seveda ni moj problem oziroma ne morem jaz odločati o tem. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer, replika.
Podpredsednik, če je od koga problem, je to vaš problem, ker vi vodite sejo. In po poslovniku se točno ve, da morate poslanca opozoriti, ko gre izven razprave. Parlamentarna praksa je, da pri prvem amandmaju govorimo na splošno, tam nobenega nisem motil, ko je šel kolega Trček v razprave pa reforme, ampak pri vseh ostalih amandmajih se pa ve, da se moramo držati amandmaja. Govoril je točno minuto o amandmaju, potem pa nič več, potem pa je govoril vse drugo, samo tistega ne, kar je bil glavni namen. Jaz bom pa imel seveda repliko, repliko v tistem delu, kolega Jože, nisi od včeraj v parlamentu, fino si zlorabil zdaj to diskusijo, moja napaka je edino ena, ki jo priznam, ja, res je, imaš prav, v Prekmurju je 19 občin, je pa res tudi problem, da mi dostikrat, ko rečemo Prekmurje, mislimo tudi na Pomurje oziroma na glavo kokoši in govorimo o vseh. O tem govorimo. Ampak, moj namen ni bil govoriti o tem kako nekdo ne dela, pa kako občine v Pomurju in Prekmurju nimajo nobenih nalog, če bi bil zraven in če bi resno poslušal razpravo, je bil moj namen nekaj drugega, povedati samo razliko, da občina Ljubljana, če sva že pri tem in če že si naredil to distinkcijo kako hočemo zaničevati vse te občine, imajo popolnoma drugačne potrebe in probleme, kot jih imajo tudi v Prekmurju in Pomurju, kar pa ne pomeni, da jih lahko spravimo na isti nivo in rečemo, vsi boste porabili enak procent participativnega proračuna od svojega lastnega proračuna, ja, za božjo voljo kako, če pa smo si tako različni in imamo različne potrebe in zahteve. O tem je bila moja diskusija, ne o tem, kako mi danes razmišljamo, da je v Prekmurju in Pomurju drugače, v bistvu nimajo zahtev, nimajo potreb. Seveda imajo potrebe, pa še kako velike in drži marsikaj kar si povedal, ampak oprosti, govorimo o amandmaju, ki ga predlaga Levica, to pa je, da določimo cenzus ne pa to, da bi se lahko občine same odločale o tem, če bodo imele sploh participativni proračun in v kakšni višini. To je bila moja glavna intenca, diskusija, vse ostalo, Jože brez zamere, zamerim ti ne, ampak, kot pretkan politiki, ki sicer ne sedi več na številki 90, si pač enostavno uspešno uletel v razpravo in zdaj spet opozoril tam, kjer boš kandidiral, kako se boriš za svoje občine. Nefere. Dajva se pogovarjati o lokalni samoupravi, kot takšni. Te pa razumem, glej, samo ti ni uspel ta met. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček. Postopkovno, izvolite.
Mislim, postopkovno. To malo zdaj izpade, kot, ker mi trije smo trije poslanci, ki največ govorijo v tem sklicu, so najbolj aktivni in nekdo bo to gledal, da je to zdaj finale kdo bo še več besed nabral. Ampak, moje postopkovno je, oba sta izkušena politika, za razliko od mene in tokrat pa je gospod Jani malo šel čez, ker kolega je dejansko govoril o tem, kaj vpliva na to, da ima občina sploh toliko penez, da bi se šla lahko malo bolj obvezujoči participatorc. In bi prosil, da malo kolega Janija opozorite. Imate podlago v mali v t.i. poslanski ustavi.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer je slišal. Želi še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom odločali jutri, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 15. točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOSTOPNOSTI SPLETIŠČ IN MOBILNIH APLIKACIJ V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku vlade gospodu doktorju, oprostite, ministru Borisu Koprivnikarju, ministru za javno upravo.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj poudarim, ker mi večkrat rečejo, nisem doktor, sem čisto navaden Boris Koprivnikar. Je pa pred menoj naloga, da vam predstavim predlog Zakona o dostopnosti do spletišč in mobilnih aplikacij, kajti namen tega zakona je, da omogoča lažji dostop do informacij in storitev javnega sektorja preko spletišč ter lažje uveljavljanje njihovih pravic ne glede na morebitne oviranosti, to pa je pomembno zato, da s tem tudi povečamo digitalno vključenost za vse kategorije prebivalstva in ne nazadnje tovrstni zakon oziroma tovrstno ureditev spletišč je pomembna tudi za vedno večjo skupino ljudi, ki jim sicer ne priznavamo nekih posebnih potreb, pa ne nazadnje vsi s pridom lahko uporabljamo tako urejena spletišča zato, ker so bolj pregledna in lažje dostopna. Drugi namen pa je seveda, da prinesemo tudi evropsko direktivo o dostopnosti do spletišč in mobilnih aplikacij za katero rok za prenos 22. september in to evropsko direktivo smo tudi v celoti prenesli v predlagani zakon in jo hkrati nadgradili še z nekaterimi dopolnitvami posebne za naš primer. Seveda zavezanci so državni organi, organi samoupravnih lokalnih skupnosti in osebe javnega prava, po zakonu, ki ureja javno naročanje, ki opredeljuje zavezance in ocenjujemo, da gre za cca. tisoč 360 organizacij, imamo pa tudi nekaj izjem, ki ji dopušča sama direktiva, ki so tudi v zakonu posebej opredeljene. In te izjeme veljajo za vsebine, razen za tiste, ki se nanašajo na bistvene spletne upravne funkcije. Imamo že kar nekaj primerov dobrih praks v Sloveniji glede tovrstnega urejanja spletišč, saj recimo že državni portal E-uprava, državni portal Mestne občine Ljubljana recimo v celoti urejen v skladu z to direktivo in še celo vrsto ostalih je, čeprav še ne velja, kar pomeni, da tudi že v praksi prepoznavamo potrebo, tisti, ki želijo imeti spletišče čim bolj dostopna, da kljub temu, da to ni zakonska obveza vseeno spletišča tako pripravimo in jih naredimo bolje dostopne vsem državljanom. Morajo pa zavezanci po tem zakonu zagotavljati skladnost spletišč z nacionalnim standardom, to pa se nanaša predvsem na velikost pisave, barve, ozadje, dodali pa smo tudi to, da video posnetki na tovrstnih spletiščih morajo biti opremljeni z znakovnim jezikom za gluhe. Poleg tega smo dodali tudi, da bomo v sodelovanju z reprezentativnimi invalidskimi organizacijami na našem ministrstvu skrbeli za usposabljanja pripravljavcev spletišč, dodali smo, da bomo tudi s pomočjo invalidskih organizacij vzpodbujali večjo ozaveščenost ter lastnike spletišč in mobilnih aplikacij prepričevali o tem, da jih tudi prilagajajo, to je naša obveznost in zato bomo uvedli konkretne aktivnosti. Hkrati pa smo uvedli tudi inšpekcijski nadzor, ki v okviru našega ministrstva tudi preverja ali se dejansko spletišča skladno z tem zakonom pripravljajo in ukrepa v primeru, ko bi prišlo do neizvajanja tovrstnega zakona, hkrati pa naše ministrstvo tudi prevzema obveznost poročanja Evropski komisiji. Začetek uporabe tega zakona je september 2019 za nova spletišča in pa september 2020 za prilagoditev obstoječih spletišč, ker ocenjujemo, da je več energije in časa potrebno dopustiti za prilagoditev že obstoječih, medtem, ko nova, ki se razvijajo pa se že lahko razvijajo tudi v skladu z sedanjim zakonom oziroma zakonom, ki ga predlagamo. Predlagan je tudi nomotehnični amandma zaradi katerega tudi Državnemu zboru predlagam, da skladno z 138. členom poslovnika že sedaj opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona, se pravi na tej seji Državnega zboru in predlagamo, da se predlog zakona tudi podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču. Izvolite.
Hvala za besedo podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav, seveda poseben pozdrav ministru. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 66. nujni seji, dne 6. aprila 2018 kot matično delovno telo obravnaval predlog Zakona o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD k prvemu, drugemu, tretjemu, četrtemu, petemu, devetemu, desetemu členu ter za nov 16.a člen in k 18. členu. Predstavnik predlagatelja, minister za javno upravo Boris Koprivnikar je podal dopolnilno obrazložitev k členom tega zakona. Povedal je, da je namen predloga zakona omogočiti dostop do informacij in storitev javnega sektorja vsem uporabnikom, predvsem tistim z različnimi oblikami oviranosti, kar bo povečalo digitalno vključenost. Predlog zakona prenaša direktivo iz leta 2016, rok za prenos v nacionalno zakonodajo pa se izteče v septembru tega leta. Dejal je, da so zavezanci po predlogu zakona državni organi, organi samoupravnih lokalnih skupnosti in osebe javnega prava, vendar predlog zakona predvideva tudi vrsto izjem. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega mnenja dejala, da je Zakonodajno-pravna služba opozorila predvsem na nejasnost in nedoločenost ureditve, ki izvira iz preveč avtomatiziranega prenosa evropske zakonodaje. Prav tako je dejala, da nekatere določbe po mnenju ZPS potrebujejo dopolnitev, da jih bo sploh mogoče izvajati. Na koncu je dodala, da predlagani amandmaji pripombe Zakonodajno-pravne službe ustrezno upoštevajo. Predstavnik Državnega sveta je dejal, da Državni svet predlog zakona podpira. V razpravi so poslanci koalicije in opozicije izrazili podporo predlogu zakona. Poslanec Poslanske skupine Levica je glede izjem, ki jih predvideva predlog zakona pri zavezancih, poudaril, da bi bilo nujno, da ravno ti, ki jih predlog zakona izvzema, torej RTV, vrtci in osnovne šole, zagotavljajo informacijsko dostopnost. Poslanka Poslanske skupine Nove Slovenije je menila, da je namen predlog zakona dober, izrazila pa je zaskrbljenost, da predlog zakona dopušča preveč možnosti za izjeme in s tem tudi možnost zlorab. Poslanci koalicije so menili, da bo predvidena inšpekcija za nadzor nad izvajanjem Predloga zakona poskrbela, da se izjeme, ki jih dopušča predlog zakona, ne bodo zlorabljale. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 1., 2., 3., 4., 5., 9., 10. členu ter novi 16.a in k 18. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa, podpredsednik.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala še enkrat. Dve točki nazaj smo obravnavali Zakon o socialnem vključevanju invalidov, ki prinaša pozitivne rešitve lažjega vključevanja hendikepiranih oseb v družbo ter temu primeren obseg pravic. Pred nami je torej še drug zakon, ki naj bi zagotovil lažjo dostopnost do spletišč in mobilnih aplikacij. Pri tem zakonu, ki se nanaša na za današnji čas pomembno in ključno področje, pa Vlada svojega dela ni opravila tako, kot bi ga morala. Zakaj? Skrbi za invalide bi vsekakor morali posvečati več pozornosti, pa ne le na neki kozmetični ravni, kar žal ta zakon je, pač pa s sistemskimi ukrepi, ki bi dejansko zagotovili, da odpravimo izključenost v vseh oblikah. Tu imam seveda v mislih seveda tudi varčevalne ukrepe, ki so bili uperjeni zoper navedene. Že več kot 10 let se tako na primer zmanjšuje število upravičencev do polne invalidske pokojnine. Leta 2005 je bilo pozitivno rešenih 22 % vlog, leta 2015 le še 7,5 %, skratka, trikratno zmanjšanje. Povprečna invalidska pokojnina je lani znašala 482,74 evra, kar je 142 evrov manj od povprečne pokojnine in 128 [[?]] evrov manj od minimalnih življenjskih stroškov, pa bi lahko tukaj problematiziral tudi izračun le-teh. Varčevanje je blokiralo razvoj socialnovarstvenih zavodov in sistemov oskrbe na domu. Osebna asistenca je vedno bolj odvisna od finančne moči invalidskih organizacij, ki jo izvajajo in tako naprej. To je le en del problemov na tem področju. Drugi pa je sam odnos do problematike. Vsakič ko obravnavamo rešitve, ki se nanašajo na skrb za hendikepirane se na žalost srečamo s polovičarstvom. Lahko se spomnimo kalvarije z zagotavljanjem invalidom dostopnih volišč. Tri leta so bila potrebna za odpravo ugotovljene protiustavnosti in vsa tri leta se je želelo uzakoniti nekakšen obvod 100 % dostopnosti volišč. Na koncu je na srečo bila sprejeta ureditev, ki ne dopušča nikakršnih izjem. Situacija je podobna tudi pri tem zakonu. Tudi tukaj se soočamo s polovičarstvom. Zakon je seveda dobrodošel, poleg tega je pa žalostno, da to delamo zaradi implementacije EU direktive in ne zaradi tega, ker bi se država, ki bi se ta Državni zbor sam odločil, da bo nekaj naredil za okoli 160 tisoč ljudi z različnimi oblikami hendikepa. Žalostno je to, da se je vlada odločila za nek zelo minimalističen pristop. Če pozorno preberemo mnenja Zakonodajno-pravne službe, zakon prinaša celo manj kot od nas zahteva oziroma pričakuje evropska direktiva. Zakon, kot izjeme od uporabe tega zakona določa vrtce, osnovne šole, srednje šole ter RTV. Naštetih zakon ne zavezuje in svojih spletnih strani in aplikacij ne bodo rabili prilagoditi. Fakultete ja, vrtci, osnovne in srednje šole pa ne. Kot običajno se zopet varčuje pri najbolj ranljivih skupinah. V Levici menimo, da bi morali izjeme iz tega zakona črtati, za takšno rešitev ni nobenih tehtnih argumentov, da bi bila ta izjema. Tudi direktiva je konec koncev ne dopušča, še posebej pa ne pristajamo na rešitve, ki so izključno varčevalne narave. Še posebej, če jih predlaga Vlada in koalicija, ki ob podpori tudi desnega dela opozicije brez težav najde subvencije za tuje investicije, davčno razbremenitev najbogatejših in navsezadnje za 1,2 milijardi evrov za oboroževanje. Kot obveza Natu, 1,2 milijardi, to je ena osmina letnega proračuna, dame in gospodje. Zakon bomo v Levici sicer podprli, saj gre, pa čeprav za polovični korak, v pravo smer. Prepričani pa smo, da bi vlada in koalicija lahko poiskali dovolj denarja, da bi bile hendikepiranim dostopne tudi spletne strani in aplikacije vrtcev, osnovnih, srednjih šol ter RTV. Ker kje, če ne v primarnem izobraževanju se boš nekako srečal in osvestil in postal empatičen do različnih oblik hendikepa in kje, če ne tam se začne [[…]] [[znak za konec razprave]] učenje družbene solidarnosti in dejansko ta zakon, tako kot prevaja direktivo pa v bistvu dejansko povozi le-to. Drugi del tega pa je del nekoliko bolj tehnične narave, o tem pa več ob razpravi o amandmajih. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Zavez o nujnosti prilagoditve fizične dostopnosti objektov starejšim in invalidom, smo kot družba že osvojili in celo zakonsko določili. Malokdo pa razmišlja o tem, da je za posameznika pomembna tudi spletna dostopnost. Splet postaja en ključnih elementov današnjega življenja vseh nas, zato je pomembno, da so informacije in storitve, ki jih ponuja dostopne vse. Določene ranljive skupine se pri uporabi spleta soočajo z mnogimi težavami. Pomembno je, da lahko splet uporabljajo vsi, saj večja dostopnost spletnih vsebin povečuje digitalno vključenost ranljivih skupin, kar je v današnjem svetu bistveno za dostop do informacij, storitve javnega sektorja in tudi za uveljavljanje pravic vsakega posameznika. Tega se zaveda tudi Evropska unija, zato je bila konec leta 2016 sprejeta direktiva o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij organov javnega sektorja. Spletne strani in aplikacije upravnih organov, bolnišnic, sodišč in ostalih v javnem sektorju, morajo biti enostavno dostopne vsem uporabnikom. Spletne vsebine morajo biti dostopne tudi na mobilnih napravah, kot so pametni telefoni in tablice. Zato je namen zakona zagotoviti dostopnejša spletišča in mobilne aplikacije za vse uporabnike, še zlasti za uporabnike z različnimi oblikami oviranosti. Posledično je cilj povečati digitalno vključenost ranljivih skupin prebivalstva. Po podatkih statističnega urada Republike Slovenije je ocenjeno, da v Sloveniji med 12 in 13 % prebivalstva sodi v eno od kategorij invalidnosti. Predlog zakona torej ureja ukrepe za zagotovitev dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij znotraj javnega sektorja. Zavezanci po predlogu zakona so državni in lokalni organi in uprave ter osebe javnega prava po zakonu, ki ureja javno naročanje. Predlagani zakon se ne bo uporabljal za določene vrste spletišč in mobilnih aplikacij ter za določeno vsebino objavljeno na spletiščih in mobilnih aplikacijah, izjeme so vrtci, osnovne ter srednje šole, razen za vsebino, ki se nanaša na bistvene spletne upravne funkcije, ter za spletišča in mobilne aplikacije javne radiotelevizije in drugih organov, ki upravljajo javno službo radiotelevizije. Svoja spletišča bo torej moralo prilagoditi vseh 212 občin in še 150 drugih zavezancev. Obveznosti zavezancev so, da skladno s standardom, ki ga prepisuje predlog zakona, zagotavljajo, da bodo spletišča in mobilne aplikacije zaznavne delujoče, razumljive, robustne in dostopne. To v praksi pomeni, da si bo uporabnik lahko prilagodil vsebino na način, da bo zanj uporabna. Vsak zavezanec bo moral izdati, izdelati oceno nesorazmernega bremena, kar pomeni, da bo lahko manjša organizacija upoštevala finančne vire, notranjo organizacijo in dejavnost, ki jo upravlja v primerjavi z koristmi za uporabnike in, če bo ta primerjava nesorazmerna in bo šlo torej za prevelik strošek organizaciji ne bo treba izpolnjevati kriterijev iz predloga zakona. Predlog zakona predvideva tudi določen inšpekcijski nadzor, ki bo preprečeval, da bi se nesorazmerno breme izkoriščalo in, da bodo ocene pravilno pripravljene. Inšpekcijski nadzor bo preverjali ali določene vsebine na spletišču zaradi pretiranega finančnega bremena res ne more biti prilagojena novemu zakonu. Ministrstvo za javno upravo bo poskrbelo za usposabljanje zavezancev, javnih uslužbencev in drugih pripravljavcev drugih javnih spletišč in mobilnih aplikacij, spodbujala pa se bo tudi večja ozaveščenost uporabnikov, da bodo uporabljali vsebine in spodbujali tiste, ki ne bodo obvezni za vstop v sistem, da pa bi svoje spletne povezave vseeno prilagodili v skladu s standardi, ki jih prinaša predlog zakona. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog zakona seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo spoštovani podpredsednik, spoštovani minister z ekipo, kolegi, kolegice lep pozdrav. Dejstvo je, da je informacijska komunikacijska tehnologija v relativno kratkem času naredila ogromen preskok in prišla v vse segmente življenja. Ne le, da beleži hiter razvoj, postaja tudi vse bolj prodorna in vplivna, danes tako rekoč uporabljamo informacijsko komunikacijsko tehnologijo v vseh delovnih okoljih, pa tudi v zasebnem življenju. Razvoj informacijskih in komunikacijskih tehnologij je ključen za konkurenčnost Evrope nasproti ostalemu svetu, saj živimo, če si priznamo ali ne v vse bolj digitalnem in globalnem gospodarstvu. Tako izboljšanje dostopa, uporabe in kakovosti informacijske in komunikacijske tehnologije spada tudi med enajst tematskih ciljev kohezijske politike v obdobju 2014-2020. Kot že danes rečeno, s predlaganim zakonom se v naš pravni red prenaša evropska direktiva, zakon zadeva državne in lokalne organe in uprave ter osebe javnega prava po zakonu, ki ureja javno naročanje. Seveda je pravi cilj, da se uporabniku omogoča lažji dostop do informacij in storitev javnega sektorja ter s tem lažje uveljavljanje njihovih pravic, pri tem pa je potrebno izpostaviti tudi velik pomen za uporabnike z ličnimi oblikami oviranosti in povečanje digitalne vključenosti ranljivih skupin prebivalcev, a oziroma ampak, pri pozitivnih učinkih, ki jih zakon prinaša ne smemo zanemariti nove obveznosti in pa bremena, ki jih prinaša za organe na lokalni ravni. Rešitev, da v primeru nesorazmernega bremena glede na finančne in organizacijske zmožnosti zavezanca le temu ni potrebno izpolniti določenih zakonskih zahtev, ni dobro. Država bi po mnenju Poslanske skupine SDS morala zagotoviti ustrezna finančna sredstva, da se zakon izvaja v skladu z določili, kajti v nasprotnem primeru bodo zopet prikrajšani uporabniki, ki bodo deležni razlik, možnosti do dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij. Skratka, v Poslanski skupini SDS menimo, da je predlagana rešitev nepravična, pa tudi neustrezna in zasleduje paradigmo, ki je neka rdeča nit te Vlade. To pa je, da se zopet delajo razlike med občinami, da bomo imeli prvorazredne in drugorazredne občine, predvsem pa se delajo razlike med državljani, med uporabniki, ki bodo zopet prvo in drugorazredni. Ob tem pa premalokrat ob takšnih zakonih kot je torej današnji zakon o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij, razmislimo o problematiki zlorab na tem področju. Ni treba pogledati drugam kot na splet, da vidimo kaj se dogaja v tej informacijski dobi s spletnimi komunikacijami, ko ustanovitelji socialnih omrežij stojijo oziroma sedijo pred državnimi organi, pred sodnimi organi in se zagovarjajo ali delujejo prav ali pa svoja socialna omrežja zlorabljajo za pridobivanje takšnih in drugačnih podatkov. Skratka, informacijska-komunikacijska tehnologija res da prinaša v naše življenje mnogo ugodnosti in olajšanj, pri tem pa ne smemo pozabiti tudi na njene pasti oziroma krivice, ki jih lahko povzročimo. Prav je, da se jih zavemo in naredimo vse, da se temu izognemo oziroma jih preprečimo. Prav tako pa tudi moramo poskrbeti, da bodo morebitne zlorabe tudi ustrezno sankcionirane. Predlog zakona ima dobre osnutke, ampak kot vedno, hudič je v podrobnostih in ta podrobnost kaže, da bomo namesto nekih enotnih rešitev zopet dobili delitve na prvorazredne in drugorazredne državljane, k čemur pa v poslanski skupini SDS močno nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče poslanske skupine demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
cenjeni podpredsednik, minister z ekipo, kolegice in kolegi! Na poslanskih klopeh imamo popolnoma nov predlog zakona katerega namen je zagotoviti dostopnejša spletišča in mobilne aplikacije organov javnega sektorja z upoštevanjem enotnih zahtev za vsa spletišča in mobilne aplikacije teh organov. Torej cilj je povečati digitalno vključenost predvsem tistim z različnimi oblikami oviranosti, torej gibalno oviranim, slepim in slabovidnim osebam, gluhim in naglušnim osebam ter starejšim osebam. Z drugimi besedami, tem posameznikom se omogoča lažji dostop do informacij in storitev javnega sektorja in lažje uveljavljanje njihovih pravic, kar med dvanajst in 13 % prebivalstva namreč sodi v eno od kategorij invalidnosti. Predlog zakona med drugim v naš pravni red vnaša direktivo o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij. Določeni zavezanci in njihove obveznosti, ti morajo zagotavljati, da bodo spletišča in mobilne aplikacije delujoče, razumljive in dostopne, torej morajo zagotavljati, da si bo uporabnik lahko prilagodil vsebino na način, da bo zanj uporaben, določil si bo velikost pisave, kontraste in podobno. Vsak zavezanec bo moral izdelati oceno nesorazmernega bremena, kar pomeni, da bo lahko manjša organizacija upoštevala finančne vire, notranjo organizacijo in dejavnosti, ki jo upravlja v primerjavi s koristmi za uporabnike in če bo ta primerjava nesorazmerna in bo šlo za prevelik strošek, organizaciji ne bo treba izpolnjevati kriterijev iz predloga zakona. Seveda je pri vsem tem potreben tudi inšpekcijski nadzor, ki ga predlog zakona tudi predvideva. Njegov namen je med drugim tudi, da bodo ocene pravilno pripravljene. Inšpekcijski nadzor bo preverjal ali je določena vsebina na spletišču zaradi pretiranega finančnega bremena res ne more biti prilagojena novemu zakonu. Zavedamo se tudi, da je potrebno tudi v prihodnje prilagojenost spletišč in mobilnih aplikacij še spodbujati, iskati nove in nove rešitve ter s tem omogočiti čim večjo digitalno vključenost prav vsakega posameznika. V Poslanski skupini Desus obravnavani predlog zakona podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa podpredsednik za besedo. S predlaganim zakonom o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij se v slovenski pravni red prenaša direktiva Evropskega parlamenta in Sveta, ki je v veljavo stopila 22. decembra 2016. Cilj direktive je uporabnikom spletnih strani in mobilnih aplikacij javnega sektorja zagotoviti boljšo in lažjo dostopnost. Torej, informacije in storitve javnega sektorja morajo biti dostopne vsem. Še posebej mora država dostop zagotoviti invalidom in starejšim oziroma vsem, ki imajo kakršnekoli osebnostne težave ali okoliščine, zaradi katerih jim je onemogočeno dostopati do informacije po običajnih poteh. Ker direktiva predvideva tudi dostop do vsebin, obrazcev in plačil na spletnih straneh, je treba zagotoviti, da so spletišča in mobilne aplikacije zaznavne, delujoče in tudi razumljive. Če je naš namen in cilj usmerjen k povečanju digitalne vključenosti in k spodbujanju interoperabilnosti, moramo razmišljati tudi o zagotavljanju varnosti takšnega poslovanja. V Sloveniji smo na področju zagotavljanja in varstva pravic invalidov dosegli dobre, zavidljive rezultate. Stopnja zaposlenosti invalidov se povečuje. Izenačevanje možnosti invalidov se odraža pri večji dostopnosti do tehničnih pripomočkov, pa najsi bo to za gibalno ovirane ali za ljudi, ki potrebujejo pomoč pri sporazumevanju in še bi se lahko kaj našlo. Vendar pa to ne pomeni, da se v prihodnje na tem področju stanje še ne more izboljšati. Zveza delovnih invalidov Slovenije je pred petnajstimi leti sprejela odločitev, da razvije projekt »Občina po meri invalidov« in na ta način prispeva k udejanjanju standardnih pravil OZN pri izenačevanju možnosti invalidov in maastrichtske deklaracije. S projektom so lokalnim oblastem predstavili, kaj vse so ovire, ki posameznim skupinam občanov omogočajo sobivanje in sooblikovanje skupnega življenja v lokalnem okolju. Projekt je prepoznan, je uspešen, ima rezultate. Socialni demokrati menimo, da je sedaj čas, da se projekt »Občina po meri invalidov« odrazi tudi na višji ravni. Prizadevali si bomo k družbi po meri invalidov, pa ne le po meri invalidov, ampak tudi po starejših. Tudi zato, ker se prebivalstvo Slovenije stara hitreje kot v večini drugih držav Evropske unije, moramo poskrbeti tudi za ukrepe, ki bodo starejši generaciji omogočili aktivno in kvalitetno staranje, vključevanje starejših v družbo in prilagoditi procese dela za starejše sodelavce, ki bodo morali ali pa želeli še naprej participirati v družbenih procesih. Projekti »Starejši za starejše« in projekti, ki spodbujajo k sodelovanju več generacij, nas učijo medsebojnega spoštovanja in razumevanja, je garant k izgradnji boljše in uspešnejše družbe. Socialni demokrati smo k podpisu zahteve za sklic izredne seje Državnega zbora in obravnave tega predloga zakona pristopili zato, ker je to vladni zakon in se je pripravljal skupaj z nevladnimi organizacijami, ki se ukvarjajo s problematiko invalidov, funkcionalno oviranih in starejših. Opozorili so, da je čas, da se pri odpravljanju fizičnih ovir lotimo še odpravljanje ovir pri zagotavljanju enakopravnosti pri dostopu do interneta oziroma komunikacijskih omrežij. Želimo si, da se bodo predvideni ukrepi tega zakona izvajali v skladu z načrti in v okviru finančnih ocen, kajti prvo poročilo se Evropski komisiji pošlje šele 23. decembra 2021. Predlog zakona o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij je torej korak k izgradnji boljše in dostopnejše družbe za vse, zato bomo Socialni demokrati predlog zakona podprli, a kljub temu, da smo tik pred zdajci prejeli tudi pripombe Foruma za digitalno družbo, ki so v določenih primerih tudi [[…]] [[znak za konec razprave]] utemeljeni, in ker je uporaba šele v prihodnjih letih, predlagamo, da se do takrat zakon ustrezno tudi popravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženem amandmaju z dne 13. aprila 2018. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Dr. Franc Trček, izvolite.
Ja, hvala za besedo. Seveda je potrebna vsebinska razprava. Poslušal sem kolegico pred menoj in sem se nekako vprašal, ali je bila SD do zdaj v opoziciji ali je vodila ministrstvo, ki ima dolgo ime se konča in enake možnosti. Rečeno je bilo tudi, smo pristopili, ker je to vladni zakon. Skratka, če bi ga verjetno predlagala Levica, pa bi jaz to ubesedoval v imenu Levice, ker to področje pokrivam, bi verjetno in koalicija bila proti in vedno bolj radikalno desna urbanistična desnica v opoziciji. Če gremo pogledati malo proračunske razreze vidimo, da ta zakon in naslednji zakon o informacijski varnosti je ogromno govorjenja in bo blazno malo efekta. Bojana je lepo povedala kaj so, jaz ne maram besede »invalidi«, ampak bom vseeno uporabil, invalidske organizacije že 15 let nazaj predlagale. Mi smo imeli celo v nekem mandatu Ministrstvo za informacijsko družbo in sedaj po skoraj 20 letih rabimo neko evropsko direktivo, da se malo formalno zganemo. Jaz se spomnim - Koliko je tega? - že 20 let verjetno, takrat je bil par let zelo v modi, da so recimo razni rotarijanci ali podobni zbirali za Braillovo vrstico. Jaz sem se tam takrat vedno spraševal, madona, zakaj je pa ta Braillova vrstica tako draga. Malo se mi je zdelo zaradi tega, da se tudi nekdo malo šopiri. 20 let nazaj bi že neka resna politika morala reči, če razložim na tem primeru, počakajte, dobro jutro, kaj imamo tu, koliko je ljudi, ki to potrebujejo, kje bomo našli peneze v proračunu, kdo, katero domače podjetje ali podjetja bodo to sprogramirala, kdo bo naredil hardware. Veliko zapenjanje okoli tega koliko to stane, koliko to ne stane, veste, jaz gledam magnetogram Državnega zbora. Magnetogram Državnega zbora je kamenodoben. In na ravni take berljivosti, ker se ne porine čez »besano«, ki jo imamo že čez 20 let, pa ne leti sedaj zgodba na gospe, ki to tipkajo, in ker je tudi kamenodoben na ravni strojne berljivosti. In tu tiči ta zgodba, kje najti denar in kako prišparati. Ampak seveda če si to država ne bi pajdaško fevdarilizirala bi to že imeli, ker bi morali definirati protokole, kjer bi morali definirati standarde, ker bi morali definirati formate, kako bodo neke zadeve strojno berljive, ker imamo ljudi in na največjem našem inštitutu in na fakultetah za informatiko in še kje, ki to znajo sprogramirati. In ta zadeva potem ne bi bila takšen strošek, če hočete, za neko občino, vrtec ali kogarkoli že, ker bi morali imeti orodja, ki bi omogočala navsezadnje lažje oblikovanje in upravljanje spletišč teh akterjev in ker bi seveda imeli formate, ki bi bili lažje obvladljivi. In tu se je treba lotiti te zgodbe. In to bi bila neka odgovornost nekega ministrstva, ki si je nakopalo še IKT. Osebno menim, da bi mi potrebovali, včasih smo imeli vladno službo za informatiko, dejansko nek ločen resor, ki bi se ukvarjal z informatiko države v ožjem in države v širšem smislu, ki bi te zadeve premislil. Ampak seveda, na takšen način bodo neki bratranci, sestrične, bratje, politični pajdaši, gor dol ostali brez prelahkega dela potice. Saj, ko smo mi imeli tisto afero Koroških dečkov, ki ste jo nesramno nekateri nabijali tu oziroma tega dela političnega spektra ni trenutno v dvorani, kar je nedopustno tovrstno nabijanje iz tuje grozne nesreče, se je izkazalo - Kaj? - še centri za socialno delo niso imeli enotne informatike. Ker je seveda, to je tisto politično priskledništvo, če hočete, na lokalno regionalnih ravneh. In podobno kot sem prej ubesedoval, veste, resnost neke družbe in mišljenja se zelo lepo vidi, kako imajo organiziran železniški promet, zlasti potniški ali sploh javni potniški promet in seveda kako imajo tudi organizirano tovrstno informatiko. Saj ta vlada se je hvalila pa še kakšna pred njo podobno, vem, vse na enem mestu, vse bomo organizirali, vse super. Kar nekaj vlad nazaj je bil takrat Virant, vau, druga najboljša e-uprava v EU, potem so podjetja na naslovnici Dela čestitala državi, seveda, če si šel malo tisto metodologijo gledati, je bilo samo tako, malo odkljukajo, to imajo, to imajo, to imajo, ali zdaj to funkcionira ali ne, je bilo pa vprašanje, ki ni bilo pomembno. In potem načeloma si si lahko podaljšal, ne vem kaj, prometno, nisi si pa mogel urediti zavarovanja avtomobila, če govorim o družbi z obsedenimi z avtomobili. In lotevati se teh zadev, pa tudi naslednjega zakona o informacijski varnosti je dejansko - kaj - je dejansko vprašanje financiranja znanosti in je dejansko nek resen premislek in na glavo obrniti odnos do državne uprave in javne uprave v neki informatizirani družbi. Veste, dan danes govoriti neka stališča tukaj drugih poslanskih skupin, evo, mi strokovc esemes pošilja in splet dobiva vedno bolj na veljavi. No, mislim kje pa živite. Mislim, 25 let je že tega. In to je tudi neka naloga, ki jo bo morala naslednja vlada zagrabiti. Tudi na ravni informacijske varnosti, ki je vedno bolj pomembna. In dajmo tukaj nekaj od tiste milijarde 200 milijonov, ki bi jih radi dali, brez neke resne razprave za kaj, ne vem, neko plehovje od Nata. Na ta način bomo tudi varovali Slovenijo. Dajmo raši, ne vem, 150 milijonov našim matematikom, da razvijejo resno kriptografijo, dajmo 50 milijonov ljudem, da bodo razvili to, o čemer zdaj govorim. In potem bo dejansko možno to zvračanje nekih vsebin z dostojnim formatom in potem bo šele mogoče uresničevati ta zakon. In zdaj, ko smo pred volitvami, pa vemo, da bodo ljudje iz tretjega življenjskega obdobja največ šli na volitve, nekako vsi njim tako pihate na dušo dvolično. Jaz sem tudi hendikepirana oseba, kar se tega tiče. Imam že zdavnaj t.i., kot mi je rekla gospa, ki mi je pregledovala oči, vi pa imate računalniške oči, skoraj izza vinkla [[?]] gledate. Jaz bi tudi to rabil, pa moram pač določene aplikacije uporabljati, da si lahko črke povečam gor in dol. Skratka, cela ta zgodba je, tako kot je zastavljena, tako kot je v proračunu, tako kot se pelje to že 20 let ena velika dvoličnost. Sem pa nakazal tukaj, kako bi se to dalo oziroma kako bi se to moralo reševati in upam, da bo Levica del tega reševanja še pred poletjem. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INFORMACIJSKI VARNOSTI, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Borisu Koprivnikarju, ministru za javno upravo. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci. Pred nami je predlog zakona o informacijski varnosti in prav informacijska varnost je bila v razpravah do zdaj že nekajkrat omenjena, zato je nujno, da zanjo skrbimo tudi na normativnem delu, predvsem pa v praksi. S tem zakonom prinašamo direktivo za visoko raven varnosti omrežij in informacijskih sistemov Evropske unije. Rok za prenos te direktive je 9. maj 2018, bolj pomembno pa je, da sistemsko urejamo področje informacijske varnosti na strateški in operativni ravni v naši državi. Zavezanci po tem zakonu so izvajalci bistvenih storitev, kar je tudi sinhronizirano z zakonom o kritični infrastrukturi in sicer s področij energije, digitalne infrastrukture, oskrbe s pitno vodo, zdravstva, prometa, bančništva, infrastrukture, finančnih trgov, preskrbe s hrano in varstvo okolja. Na teh področjih, naj povem, da se oskrba s pitno vodo, preskrba s hrano in varstvo okolja dodajata, ker nista zahtevana s strani evropske direktive, pa vendar v skladu z zakonom o kritični infrastrukturi, dodajamo tudi ta dva področja v Sloveniji. Hkrati pa dodajamo tudi organe državne uprave za katere skrbi naše ministrstvo, kajti tudi mi smo podvrženi na tak način spoštovati vse zaveze, ki nalagajo skrb za informacijsko varnost. Zavezani pa so po tej direktivi tudi ponudniki digitalnih storitev, to so spletne tržnice, spletni iskalniki, računalništvo v oblaku in druge storitve, ki seveda tudi v zadnjem času postajajo vse bolj vprašljive iz tega vidika varnostnega tudi za širšo javnost, za to je pomembno, da ostajajo zavezanci tudi po tem zakonu. Obveznosti pa so zavezancev, da zagotovijo minimalne varnostne zahteve, da se določi način preglasitev incidentov in, da znamo incidente, ki se zgodijo dejansko tudi vrednotiti. Sklad z direktivo pa so iz področja uporabe izključeni operaterji, kajti zanje velja tako imenovani ZEKom, ki ureja informacijsko varnosti in pa ponudniki storitev zaupanja, ki pa so že zavezani po tako imenovani EIDAS evropski uredbi. Pristojni nacionalni organ bo Uprava za informacijsko varnost, ko bo ustanovljena z letom 2020, do takrat pa Urad za varovanje tajnih podatkov, ki že postopno prevzema to koordinativno vlogo. Določa se tudi nacionalni odzivni center kot organ za obravnavo incidentov iz področja, sedaj to nalogo opravlja sicer pri Arnesu in jo bo upravljal tudi naprej dokler ne bo drugače urejena, pomembno pa je, da imamo v državi centralni organ, ki se odzove trenutno na vse incidente, ki nastanejo in tudi hitro izvaja koordinacijo. Hkrati pa se postavlja tudi odzivni center organov državne uprave, ki pa skrbi za varnost informacijskih sistemov ožje državne uprave. Incidente vrednotimo med lažje, težje, kritične ali lahko tudi kibernetski napad, predvsem pa je pomembno, da s tem zakonom tudi urejamo kako se incidenti spremljajo, kako se sporočajo in kako se tudi v primeru zahtevnejših incidentov lahko ukrepa in takoj tudi odredi določena ravnanja, da bi na tak način poskrbeli za čim širšo informacijsko varnost naših ter naših kritične infrastrukture, hkrati pa prispevali tudi k boljši informacijski varnosti družbe kot celote. Poslanke in poslance naprošamo, da predlog tega zakona podprete in na tak način naredimo še korak naprej v izboljšanju informacijske varnosti v dobi kjer je to vedno bolj občutljivo vprašanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Janji Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je predlog zakona o informacijski varnosti kot matično delovno telo obravnaval na 66. nujni seji 6. aprila 2018. Predstavnik predlagatelja, minister za javno upravo Boris Koprivnikar je podal dopolnilno obrazložitev členom predloga zakona. Povedal je, da je predlog zakona usklajen z vsemi deležniki, gre pa za prenos direktive 2016/148 Evropskega sveta v slovenski pravni red, zagotovil, da bo večja urejenost in večjo varnost. Ključni zavezanci so izvajalci bistvenih storitev, torej tistih, od katerih je odvisno delovanje države. Slovenija je področje še razširila in sicer s področjem oskrbe s pitno vodo in s področjem preskrbe s hrano in varstvo okolja. Drugi zavezanci so ponudniki digitalnih storitev ter določeni organi državne uprave. Predlog zakona določa minimalne varnostne zahteve, da je nek sistem, ki je zavezanec po tem zakonu varen, postopek preglasitve incidentov in vrednotenje incidentov. Pomembno je, da predlog zakona določa koordinativni organ, ki skrbi za koordinacijo informacijske varnosti do 1. januarja 2020 bo to Urad za varovanje tajnih podatkov, nato pa novoustanovljena uprava za informacijsko varnost. Na koncu je še poudaril pomen vlaganja v informacijsko varnost. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Mira Palhartinger je v predstavitvi pisnega mnenja Zakonodajno-pravne službe povedala, da je bil namen pripomb prispevati k večji jasnosti in izboljšavi predloga zakona, pripombe pa so vsebovane v amandmajih, ki so ustrezni in temeljito obrazloženi. Predstavnik Državnega sveta Bogomir Nučič je izrazil podporo predlogu zakona. V razpravi je poslanec Poslanske skupine Levice dejal, da je namen predloga zakona dober, izrazil pa prepričanje, da bi ga morali obravnavati pred kar nekaj leti, za to področje pa nameniti več sredstev. Poudaril je tudi pomen izobraževanja politikov in uradnikov v ta namen. Odbor je glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jožef Horvat, predstavil bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani! Zagotavljanje varnosti v širšem pomenu je v spreminjajočem se svetu ena najpomembnejših nalog države. Nastanek novih kompleksnih in med seboj povezanih oblik ogrožanja varnosti, ki so se pojavile v procesu globalizacije, je izzval številna vprašanja glede delovanja institucij, ki zagotavljajo varnost države in njenih državljanov. Kibernetska varnost je izjemnega pomena, tako za gospodarstvo kot za celotno družbo in državo. Danes si življenja ne znamo več predstavljati brez informacijske tehnologije, zato je poudarek na krepitvi informacijske varnosti postala nuja. Tudi Slovenija se sooča s spreminjajočim varnostnim okoljem. V današnji družbi so vsa področja njenega delovanja odvisna od inforamcijsko-komunikacijskih sistemov. V Novi Sloveniji se zavedamo, da bo nadaljnji razvoj digitalizacije odvisnost še povečal. Informacijska varnost pomeni varstvo podatkov in informacijski sistemov pred nezakonitim dostopom, uporabo, razkritjem, ločitvijo, spremembo ali uničenjem. Najbolj občutljivi so subjekti, ki zbirajo, obdelujejo in hranijo največ podatkov. To so Vlada, vojska, finančne institucije, bolnišnice in podjetja, ki kopičijo velike količine zaupnih informacij o njihovih zaposlenih, strankah, proizvodih, raziskavah in finančnem položaju. V Novi Sloveniji ozaveščanje o tem pozdravljamo, obenem pa izpostavljamo nekaj dilem. V tem trenutku je predlog zakona zelo ohlapen, ne določa niti kdo vse bodo zavezanci, kakšne bodo finančne posledice za občine oziroma za druga javnofinančna sredstva. Celoten sistem s postavitvijo zagotovo ne bo pomenil le dobrih 500 tisoč evrov, ki so za letos zagotovljena v državnem proračunu. Ta sredstva bodo namenjena za vzpostavitev enotnega nacionalnega organa, ki bo skrbel za informacijsko varnost. Kaj pa ostalo? Nadgradnja sistema. Sprejem današnjega zakona je namreč mnogo premalo, da bi Slovenija zanesljivo lahko preprečila vsako nevarnost kibernetskega udora. Do tega cilja bo potrebno še veliko korakov, od ocen tveganja, popisa celotnega informacijskega sistema, zagotovitve sistema ukrepanja, določitve odgovorne osebe in podobno. Škoda je sicer, da predlog zakona ni bil dodelan, da ne odgovarja na vse zahteve današnjega časa o varnosti tega področja, zato ne bi bilo nič narobe in nič zamujenega, če z njegovim sprejemanjem ne bi hiteli pred volitvami in bi ga sprejemali v naslednjem mandatu, vendar pa gre za naše zavedanje, da se zlorabe na tem področju zelo pogosto dogajajo, in da morda tudi najmanjši korak, k izboljšanju informacijske varnosti je vsekakor dobrodošel. Zato ga bomo v Novi Sloveniji podprli.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
V Sloveniji se premalo zavedamo pomena kibernetske varnosti oziroma dojemamo grožnje predvsem kot vprašanja varnosti fizičnega oziroma materialnega sveta. Poleg tega se premalo zavedamo globalne prepletenosti nacionalnih informacijskih sistemov in omrežij, zato se ni moč čuditi, da se je od leta 2008 število varnostnih incidentov na področju kibernetske varnosti povečalo za nekajkrat. Na primer, v letu 2017 je bilo krepko preko 2 tisoč prijav varnostnih incidentov, pri čemer nihče ne zna oceniti, koliko incidentov je bilo nezabeleženih, ker bodisi napadeni subjekti tega sploh niso zaznali, bodisi tega niso upali prijaviti. Opozorili bi radi tudi na zadnji razvpiti primer hekerskega napada, ki je prizadel tudi del gospodarstva v Sloveniji. Sredi maja lansko leto je virus v nekaj urah povzročil kaos po Evropi. V Sloveniji je bil najbolj prizadet novomeški Revoz, ki je za en dan prekinil proizvodnjo, v nekaterih drugih državah pa je bila prizadeta tudi tako imenovana kritična infrastruktura, zato je cilj Evropske unije okrepiti pravila na področju kibernetske varnosti, da bi se spopadli z vse večjo grožnjo kibernetskih napadov, pa tudi izkoristili priložnost, ki jih ponuja digitalizacija. Tako imenovani »internet stvari« predvideva, da bo v EU do leta 2020 več 10 milijard povezanih digitalnih naprav, hkrati pa lahko varnostni incidenti, kot so tehnične napake in virusi današnje sisteme močno prizadenejo. Stroški, ki jih svetovnemu gospodarstvu vsako leto povzročijo kibernetski napadi, so ocenjeni na približno 400 milijard evrov. Evropska unija je zato sprejela vseevropska pravila na področju kibernetske varnosti, ki so bila sprejeta z namenom tesnejšega sodelovanja med državami članicami pri bistvenemu vprašanju kibernetske varnosti. V njej so določene varnostne obveznosti izvajalcev osnovnih storitev v ključnih sektorjih, kot so energetika, promet, zdravje in finance, in ponudnikov digitalnih storitev, na primer spletne tržnice, iskalniki in storitve v oblaku. Vsaka država Evropske unije mora imenovati tudi enega ali več nacionalnih organov in pripraviti strategijo za obvladovanje kibernetskih groženj. Države članice morajo do maja 2018 v nacionalno zakonodajo prenesti omenjena pravila za kibernetsko varnost, do decembra 2018 pa določiti izvajalce bistvenih storitev. V Republiki Sloveniji je bilo v preteklosti že pripravljenih nekaj predlogov sistemske ureditve področja informacijske varnosti, vendar do izvedbe nikoli ni prišlo. Korak naprej je bil storjen leta 2016, ko je Vlada sprejela strategijo kibernetske varnosti, ki je podlaga za pripravo in izvedbo ukrepov na področju zagotavljanja informacijske varnosti. Strategija predlaga način, kako naj bo sistem zagotavljanja kibernetske varnosti organiziran, in potrebne ukrepe za uresničitev zastavljenih ciljev. Danes pa Republika Slovenija dobiva tudi pravni akt oziroma zakon, ki ureja ukrepe za doseganje visoke ravni varnosti omrežij in informacijskih sistemov v Sloveniji, ki so bistvenega pomena za nemoteno delovanje države v vseh varnostnih razmerah, zagotavljajo bistvene storitve za ohranitev ključnih družbenih in gospodarskih dejavnosti in ureja zagotavljanje kibernetske obrambe v Sloveniji. Po predlogu zakona bodo zavezanci izvajalci bistvenih storitev iz naslednjih področij: energija, digitalna infrastruktura, oskrba s pitno vodo in njena distribucija, zdravstvo, promet, bančništvo, infrastruktura bančnega trga. V naši različici predloga zakona sta na seznam bistvenih storitev vključena še preskrba s hrano in varstvo okolja, kar se sklada z Zakonom o kritični infrastrukturi. Organizacije, zavode oziroma podjetja, ki bodo prepoznani kot izvajalci bistvenih storitev, bo določila uredba, ki jo bo sprejela Vlada na podlagi priporočil, ki jih bo pripravila Evropska unija. Po predlogu zakona bodo zavezanci tudi ponudniki digitalnih storitev, to so spletne tržnice, spletni iskalniki in računalništvo v oblaku. Gre za zavezance, ki jih je določila evropska direktiva, po našem predlogu zakona pa bodo zavezanci tudi organi državni uprave. Zavezanci bodo morali v skladu z zakonom [[…]] [[znak za konec razprave]] poleg ključnih varnostnih zahtev voditi tudi posebno varnostno dokumentacijo in sprejemati določene varnostne ukrepe. Predviden je način priglasitve incidentov in določeni so tudi organi, ki jim bo treba poročati o zaznanih incidentih. Predlog ureja tudi nadzor nad izvajanjem zakona, ki ga bodo opravljali inšpektorji za informacijsko varnost. Naloge informacijske varnosti bo do 1. januarja 2020 opravljal Urad za varovanje tajnih podatkov, od takrat naprej pa [[…]] [[znak za konec razprave]] nacionalni organ v sestavi ministrstva, pristojnega za informacijsko družbo. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani. Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o informacijski varnosti, ki ga danes obravnavamo, ureja ukrepe za doseganje visoke ravni varnosti omrežij in informacijskih sistemov v Sloveniji. Ti ukrepi pa so bistvenega pomena za nemoteno delovanje države v vseh varnostnih razmerah. Predlog je pripravljen na podlagi direktive o ukrepih za visoko raven varnostnih omrežij in informacijskih sistemov, ki je bila sprejeta leta 2016. Torej, gre za nujne ukrepe s katerimi že zamujamo. Ker gre za popolnoma nov zakon je novosti, ki jih le-ta prinaša, veliko. Naj naštejem le nekatere: vzpostavljajo se minimalne varnostne zahteve ter zahteve za priglasitev incidentov za zavezance določene s tem zakonom, urejajo se pristojnosti, organizacija, naloge ter delovanje pristojnega nacionalnega organa, enotne kontaktne točke. Torej, gre za celovito urejanje področja varstva podatkov in informacijskih sistemov pred nezakonitim dostopom, uporabo, razkritjem, ločitvijo, spremembo ali uničenjem. Cilj informacijske varnosti je varstvo zaupnosti, neokrnjenosti in razpoložljivosti informacij. Informacijska varnost je smatrana kot zaupnost, neokrnjenost in razpoložljivost podatkov ne glede na njihovo obliko ali elektronsko tiskano ali katero drugo. Tako Vlada in vse vladne institucije zbirajo velike količine zaupnih informacij o njihovih zaposlenih strankah, proizvodih, raziskavah in finančnem položaju. Večina teh informacij pa je zbrana, obdelana in shranjena na računalnikih in prenesena skozi mreže na druge računalnike. In ne nazadnje področje informacijske varnosti se je močno povečalo in se v zadnjih letih močno razvija. Zato je to področje potrebno vseskozi graditi in spremljati. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da bodo zahteve in naloge za zavezance, ki jih prinaša predlog zakona, pospešile zavedanje podjetij in zaposlenih, da potrebujejo nova znanja s področja informacijske varnosti in da bo predlog prinesel pozitivne učinke na tem področju. Gre za nujen odziv na razmere v svetu in pri nas, saj smo brez ustrezne zaščite ranljivi in izpostavljeni kibernetskim napadom. Glede na navedeno bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona, ki je bil soglasno sprejet že na matičnem delovnem telesu, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Še zadnjič danes, hvala za besedo. Dostopnost do uporabe informacijske tehnologije ni več omejena le na nekatere posameznike in na posamezna razvojno naravnana podjetja, danes se uporablja povsod. Nekoč, še ne tako daleč nazaj, je bil svet velik. Če smo nedavno nazaj mislili, da imamo premalo informacij, se danes srečujemo s preveč resnimi uporabnimi, neuporabnimi informacijami. Vse imamo na dosegu roke. Vse informacije so pred nami. Ne znamo več razbrati kaj je pomembno in kaj ni, kaj je res in kaj je narobe. Predlog zakona o informacijski varnosti je zakon, za katerega mnogi pravijo, da je prišel prepozno in je bistveno več od zgoraj navedenih misli. Vse pogosteje se govori o kibernetskih napadih in kibernetski ogroženosti ni kibernetski obrambi. Vsebuje določbe in pravne okvire, kako in na kakšen način zagotoviti varovanje omrežij in informacijskih sistemov, ki pomenijo hrbtenico za nemoteno delovanje vsake sodobne države, med katere Slovenija zagotovo sodi ter ključnih sodobnih družbenih in gospodarskih sistemov. Predlagan zakon je takorekoč odziv na sprejeto direktivo s ciljem in namero, da se v Evropski uniji zagotovi visoka raven varnosti omrežij in informacijskih sistemov. Sistemsko se namreč ureja področje informacijske varnosti, tako na strateški kot tudi na operativni nacionalnega sistema. In na nek način pomeni korak naprej, od leta 2016 sprejete strategije kibernetske varnosti. Ureja se področje, priglasitev incidentov in pristojnosti in naloge ter organizacijo odgovornega nacionalnega organa, ki bo, kot organ v sestavi ministrstva, odgovornega za področje informacijske tehnologije in informacijske družbe. Predvidene so enotne kontaktne točke, nacionalne skupine za obravnavo incidentov v organih državne uprave. Po predlogu zakona bodo zavezanci izvajalci bistvenih storitev na naslednjih področjih: energija, digitalna infrastruktura, oskrba s pitno vodo in njena distribucija, zdravstvo, promet, bančništvo, infrastruktura bančnega trga. Odločitev naše države je, da se na seznam bistvenih storitev vključi še preskrbo s hrano in varstvo okolja, kar je v skladu z nedavno sprejetim Zakonom o kritični infrastrukturi, katerega so pripravili na Ministrstvu za obrambo. Ocenjujemo, da gre za zelo zahteven in kompleksen predlog zakona, ki ga bo treba iz papirja spraviti v uporabo in z učinkovito protivirusno in proti hekersko zaščito zaščititi naše vitalne organe pred virusnimi in drugimi vdori za nemoteno delovanje države in naše družbe. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu bo jutri 17. aprila v okviru glasovanj. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda in 60. izredno sejo Državnega zbora in želim vam lepo popoldne.