Nadaljevali bomo s prekinjeno 13. sejo. Prosil bi vas, da vložite kartice v glasovalne naprave, tako bomo lahko približno vedeli, kdaj bo državni zbor sklepčen, da lahko začnemo z odločanjem. Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, lep pozdrav vsem! Pričenjam nadaljevanje 13. seje državnega zbora Republike Slovenije. Preden bom ugotovil navzočnost v dvorani, bi vas rad obvestil, katere kolegice in kolegi zaradi opravičenih razlogov danes ne morejo sodelovati na seji. To so: kolega Delak, Petan, Pukšič, Zamernik, Vizjak, Kavtičnik, Kopušar, Kontič, Jelinčič, kolegica Pozsonec, kolegica Potrata, kolegi Lavrinc, Rupar, Džuban, Maršič in Partljič. Prosim, da s pritiskom na tipko "kvorum" ugotovimo navzočnost v dvorani. Smo sredi ugotavljanja navzočnosti v dvorani. Še enkrat bom moral prositi kolegice in kolega za pozornost. Pred tem bom nekaj sekund počakal, tiste, ki so v preddverju, še enkrat povabil v dvorano. Prosim, da zasedete svoja mesta in vstavite kartice. Še nekaj sekund bom počakal, potem pa še enkrat ugotavljal navzočnost. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Prosim, če pritisnete tipko "kvorum". Ugotavljamo navzočnost v dvorani. Pritisnite, prosim, tipko "kvorum". V dvorani je navzočih 49 poslank in poslancev; državni zbor Republike Slovenije je sklepčen in lahko odloča. Tudi na nadaljevanje seje sem vabil predstavnike vlade, ministra in njegove sodelavce prav lepo pozdravljam. Današnje nadaljevanje 13. seje bomo pričeli z obravnavo prekinjene 1.a točke dnevnega reda, to je nadaljevanje postopka po 13. in 14. členu zakona o postopku za ustanovitev občin ter za določitev njihovih območij. Zatem bo zbor prešel na obravnavo 1.b točke in po vrstnem redu dalje. Prehajamo torej na PREKINJENO 1.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO NADALJEVANJA POSTOPKA PO 13. IN 14. ČLENU ZAKONA O POSTOPKU ZA USTANOVITEV OBČIN TER ZA DOLOČITEV NJIHOVIH OBMOČIJ. Obravnavo nadaljujemo z odločanjem o predloženih uskladitvenih amandmajih vlade. Sprašujem kolega Podobnika, ali želi v imenu poslanske skupine besedo. Prosim. Po odmoru, ki ste ga takrat zahtevali, želite pojasniti stališča pred odločanjem?
Hvala predsednik, za besedo. Odmor je bil kar dolg in smo imeli dovolj časa, da smo se lahko posvetovali. No, malo za šalo. V poslanski skupini smo danes dopoldne v okviru redne seje poslanske skupine še enkrat ocenili dokaj mučno situacijo, v kateri se je znašel državni zbor ob proceduri, predvsem ob proceduri te točke dnevnega reda. Naša odločitev bo taka, da ne bo v ničemer onemogočila odločanje državnemu zboru. To se pravi, da bo večina odločila tako, kot meni, da je prav. V naši poslanski skupini pa menimo, da je bil ta uskladitveni amandma vložen k napačnemu aktu. Preprosto smo ponovno odprli sklep po nepotrebnem. Ne bi rad v celoti "osvežil" vse dogajanje v preteklem tednu. V poslanski skupini tudi menimo, da bo ta odločitev poslank in poslancev, če boste izglasovali ta uskladitveni amandma vlade, v nasprotju z veljavnim zakonom in bo najverjetneje tudi pristala na ustavnem sodišču. V poslanski skupini menimo, da bi bila boljša drugačna pot. Če se je ugotovila tako imenovana neusklajenost, to je nek novum v tej proceduri, potem bi bila mnogo boljša pot, da bi matično delovno telo vložilo tako imenovano uskladitveno dopolnilo k veljavnemu odloku, ki smo ga sprejeli, ne pa, da smo izumili neko drugo proceduro. Torej, poslanska skupina ne bo podprla predlaganega uskladitvenega amandmaja vlade. Hvala lepa.
Naj povem, da je mogoče pred odločanjem obrazložiti glas, če kdo tako želi. Sicer bomo odločali. Želi. Kolega dr. Cukjati, kolega Vnučec. Imate besedo, kolega dr. Cukjati. Obrazložitev glasu.
Glede na to, da je bil sklep sprejet sklep o izpolnjevanju pogojev za dve občini in da bi v skladu s 14. členom zakona o postopku za ustanovitev občin državni zbor moral določiti referendumsko območje in ker tega ni storil, pa je vlada pripravila amandma na veljavno sprejet sklep in ni reševala zapleta, ki se je pojavil zaradi nespoštovanja zakona, in ker vidimo v tem, spoštovani poslanci in poslanke poniževalno ignoranco, ne samo do tistih osnovnih človekovih pravic do samoodločbe, pravic do referenduma, pravic do izjasnjevanja [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]ampak tudi, oprostite, poniževalno ignoranco do veljavnega zakona, ki sem ga ravnokar citiral. In ker gre očitno za poniževalno ignoranco tudi do sklepov tega državnega zbora, naša poslanska skupina pri tako nesramnem odločanje ne more sodelovati in bomo v skladu s 44. členom poslovnika to točko obstruirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim za mir v dvorani. Ko je pri tej točki dnevnega reda obstrukcijo v skladu s poslovnikom najavila poslanska skupina Nove Slovenije, je to sedaj v skladu s poslovnikom storila tudi poslanska skupina Socialdemokratske stranke. To bomo upoštevali. Želi še kdo obrazložiti glas? Kolega Vnučec je prej dvignil roko. Vztraja pri tem? Prosim?
Hvala za besedo, gospod predsednik. Sam bom tudi glasoval proti obema. Sploh me moti drugi amandma, kjer sta se kar združila dva predloga. Če smo prej glasovali o vsakem posebej, bi morali tudi sedaj glasovati o vsakem predlogu posebej, ker govori o statusu mestne občine. Kar se tiče drugega amandmaja in pa statusa mestne občine, mislim, da so mogoče poslanci, ko so drugič glasovali za referendumsko območje, se vprašali po smiselnosti, zakaj pa referendum, ko se pa ne spreminjajo meje, ko se ničesar ne spreminja, spremeni se samo status. Mislim, da je to popoln nesmisel, da se o tem razpiše referendum. Tako tudi sam mislim, da bo na žalost ustavno sodišče moralo tudi tukaj svoje reči in pa ta nesmisel odpraviti, kar se tega tiče. Kolegom poslancem bi se zahvalil, vsem tistim, ki so podpirali do sedaj ta dva predloga za mestne občine, isto velja tudi za tiste, ki so se vzdržali, saj so v bistvu na tak način glasovali, kot da bi glasovali za. Ponovno jih pozivam, da so proti temu uskladitvenemu amandmaju. Hvala.
Prav, kolega Vnučec. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. Potem bomo prešli na odločanje o prvem uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Glasujemo o prvem uskladitvenem amandmaju. Smo sredi glasovanja o prvem uskladitvenem amandmaju. V dvorani ni dovolj kolegic in kolegov. Še enkrat bom dal, tokrat v drugo, na odločanje prvi uskladitveni amandma. Glasujemo. Glasujemo o prvem uskladitvenem amandmaju. Navzočih je 48 kolegic in kolegov, 33 za, 8 proti. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 8.]] Prvi uskladitveni amandma je sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Glasujemo o drugem uskladitvenem amandmaju. Prosim za mir v dvorani. V dvorani ni dovolj navzočih, da bi bili sklepčni. Počakal bom nekaj sekund in ponovil glasovanje o drugem uskladitvenem amandmaju. Odločamo o drugem uskladitvenem amandmaju. Prosim, da se izjasnite s pritiskom na tipko "kvorum", proti ali za. Glasujemo o drugem uskladitvenem amandmaju. Moral bom odrediti 10 minut odmora. Ob 14.25 uri bomo v tretje odločali o drugem uskladitvenem amandmaju. Do takrat prekinjam sejo.
V tretje ugotavljam navzočnost in hkrati voljo o 2. uskladitvenem amandmaju. Prosim kolegice poslanke in poslance, da pridejo v dvorano. Prosim! Ko bo ura 14.26 na ekranu, bom tretjič ugotavljal vašo politično voljo v zvezi z drugim uskladitvenim amandmajem. Kolegice in kolegi! Prosim, da v tretje odločimo o drugem uskladitvenem amandmaju. Predlog za drugi uskladitveni amandma dajem na glasovanje. Prosim, da se izjasnite. 52 navzočih. 39 za, 7 proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na glasovanje dajem še predlog sklepa v celoti. Glasujemo. Glasujemo o predlogu sklepa v celoti. 53 navzočih. 41 za, 7 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep v celoti sprejet. Ugotavljam, da je državni zbor sprejel usklajeno odločitev o vseh vlogah, ki jih je obravnaval po 13. in 14. členu zakona o postopku za ustanovitev občin in določitev njihovih območij. S tem, kolegice in kolegi, tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Odredil bom, spričo obstrukcije pri prejšnji točki in zaradi dejstva, da so iz teh dveh poslanskih skupin prijavljeni govorci pri točki 1.b tri minute odmora, potem pa bo državni zbor sejo nadaljeval. Tri minute odmora torej, potem pa nadaljujemo s 1.b točko dnevnega reda. Tri minute odmora. Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano pri točki 1.b. Prešli bomo na obravnavo predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 1998.
Prehajamo na 1.B TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE. Ker sem sejo prekinil za nekaj minut, moram zdaj ponovno ugotoviti navzočnost v dvorani. Prosim, če pridete v dvorano in priglasite navzočnost. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Pritisnite prosim tipko "kvorum". 48 navzočih. Državni zbor je torej sklepčen in lahko odloča. Rad bi povedal, da smo sredi točke 1.b, sredi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem kolegu Pečetu, ki ga pa med nami ne vidim. S tem tudi zaključujem predstavitve stališč poslanskih skupin, razen če katera od poslanskih skupin ne želi predstaviti stališč. [[Ne.]] Nobena. Potem dajem besedo poslankam in poslancem. Najprej ima besedo kolega Andrej Bajuk. Ima pravico govoriti časovno neomejeno. Vse ostale razprave pa omejujem na 5 minut. Imate besedo, kolega dr. Andrej Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. V uvodu te točke na izredni seji državnega zbora sem podal mnenje komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, ki je bilo oblikovano tako, da je bil tudi soglasno sprejet.
Dovolite, da vas prekinem, ker mislim, da imate vso pravico, da spoštljivo poslušamo vaš nastop. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Rekel sem, da sem v uvodu te točke že predstavil v imenu komisije mnenje, ki je bilo oblikovano in tudi soglasno sprejeto. Sam osebno pa moram ponovno opozoriti, da je povsem nesprejemljivo, da se zaključna računa državnega proračuna sprejemata z kar nekajletno zamudo, namesto da bi bila sprejeta do obravnave vsakega naslednjega predloga proračuna. Zato sta skupaj odgovorna vlada in računsko sodišče, posredno pa, si upam reči, tudi državni zbor v preteklem mandatu, ki je, vsaj meni očitno, to nalogo vzel kot svojo stransko nalogo. Namen sprejemanja zaključnega računa je dati razrešnico vladi, ki je bila odgovorna za izvršitevsprejetega proračuna. Zato bi moral predstavitev zaključnih računov proračuna podati predsednik vlade oziroma sam predsednik vlade. To bi bilo še toliko bolj umestno, ker je bil na čelu vlade v letih 1998 in 1999. Vsekakor pa bi bilo nujno, da bi revizijska poročila predstavil gospod predsednik računskega sodišča. Ker temu ni tako, je očitno, da polaganje javne odgovornosti, to kar se v svetu pozna kot "public accountability", v Sloveniji še ni dobilo domovinske pravice. To pravico in dolžnost polaganja javne odgovornosti skozi obravnavo zaključnega računa proračuna bi bilo zato nujno treba zapisati v zakon o javnih financah. Druga zadeva, na katero moram opozoriti, je, da računsko sodišče pri svojih revizijah pravilnosti poslovanja izvršitve proračuna, to je revizijah računovodskih izkazov in pravilnosti izvajanja zakonov, zlasti o izvršitvi proračuna, tudi po sedmih oziroma osmih letih še ne sledi v celoti ciljem, ki jih za tovrstno revizijo določajo revizijski standardi mednarodnega združenja vrhovnih revizijskih institucij ali Intosai, kljub temu, da se na njih v revizijskih poročilih naše računsko sodišče tudi sklicuje. Ti standardi predvidevajo, da vsaka država sprejme svoje standarde državnega revidiranja, ki v okviru določil te institucije Intosai upoštevajo specifičnosti v posamezni državi. Ker računsko sodišče ni sprejelo slovenskih standardov za državno revizijo na podlagi prejšnjega zakona, je lahko tudi poljubno določalo svojo metodiko. Posebno pozornost zasluži tudi ugotovitev, da računsko sodišče ne revidira v okviru zaključnega računa bilanc stanja ministrstev in državnega proračuna države kot celote. Da računskemu sodišču to ne bi bilo potrebno, smo kar v dva zakona, ki sta bila sprejeta v istem letu, zapisali različno pojmovanje za to, kajsploh so letni računovodski izkazi državnega proračuna ali zaključni račun proračuna. Po zakonu o računovodstvu so letni računovodski izkazi proračuna sestavljeni iz dveh izkazov, izkaza prihodkov in odhodkov v delih A, B in C, ter iz bilance stanja. V zakonu o javnih financah pa je zaključni račun proračuna sestavljen le iz bilance prihodkov in odhodkov in prilog z nekaterimi postavkami iz bilance stanja. Jasno pa je, da med letnimi računovodskimi izkazi in zaključnim računom v strokovni javnosti doma in v tujini ni razlik. Upam, da bomo lahko o teh zadevah več spregovorili še to polletje, vsaj ob obravnavi zaključnega računa proračuna za leto 2000. Takrat, upam, da bomo imeli tudi priložnost oceniti oziroma povedati, ali je novi zakon o računskem sodišču,ki čaka na presojo ustavnosti, res boljši od prvega. Kljub vsemu pa, spoštovani poslanski kolegi, menim, da bi vsakdo izmed nas moral ponovno prebrati revizijska mnenja k zaključnemu računu leta 1998 in 1999, saj je v njih kljub vsem očitkom toliko ugotovitev, da kažejo na to, da v naši državi niso spoštovana temeljna pravila, ki bi zagotavljala zakonito oziroma pravilno izvrševanje proračuna in uporabo javnih sredstev. Ne izvajajo se zato, ker za njihovo neizvajanje ni niti določenih sankcij, če pa so že, jih nihče ne upošteva. Če pa je kak prekršek vendarle prijavljen, pa že pregovorno zastara. V ta namen bi vas rad opozoril na nekatere ugotovitve računskega sodišča, ki sem jih na hitro zbral in jih nisem izbiral po materialni pomembnosti, in hkrati s tem zastavil tudi nekatera vprašanja, na katera pa nismo mogli dobiti odgovorov na komisiji, ki jo vodim, ker računsko sodišče ni bilo prisotno, prav tako ne tudi odgovorni predstavniki vlade. Kar se tiče zaključnega računa leta 1998. Senat druge stopnje je izdal k pravilnosti zaključnega računa za leto 1998 mnenje s pridržkom. Kaj pa je to in kdaj pa pride do mnenja s pridržkom? V zvezi s tem bi rad opozoril, da pregledovanje pravilnosti temelji na statističnem in nestatističnem vzorčenju in da si je računsko sodišče pri revidiranju odhodkov postavilo za mejo tolerančne napake, razpon med 0,5% in 5% v odvisnosti od velikosti odhodkov revidiranca. To lahko preberete na strani 48, drugi odstavek tega poročila. V Evropski uniji za trošenje sredstev skupnega proračuna tolerirajo zgornjo mejo v višini največ 2%. Slovenska je torej kar dvakrat in pol višja. A o tem, upam, malo več ob obravnavi zaključnih računov, ki še prihajajo za leto 2000, upam, da kmalu. Ko je računsko sodišče ugotavljalo velikost nepravilnosti oziroma nezakonitosti pri izvajanju zakona o javnih naročilih, se je odločilo, na primer, da bo kot nepravilnost štelo samo 10% zneska takega javnega naročila. Na strani 11, prvi odstavek, je zapisalo, in to citiram: "Kadar smo ugotovili nepravilnostipri izbiri izvajalca oziroma oddaji javnega naročila, smo ocenili ravnanje kot napako v višini 10% zneska izplačila." Torej, vse te podatke, ki jih imamo, moramo jih tudi razumeti, da so bili sestavljeni na podlagi takšnega koncepta. Proračunski primanjkljaj za leto 1998 je bil načrtovan v državnem zboru v višini 30,8 milijard tolarjev. Dejansko je bil izkazan višji za 1,5 milijard tolarjev. Tudi neto zadolževanje, račun financiranja, je bilo večje od načrtovanega celo za več kot 5 milijard tolarjev. Ob tem pa je bilo v prihodke zajetih 13 mesecev davčnih prilivov iz naslova prometa blaga, namesto 12 mesecev, to je na 9. Poročevalca strani. Hkrati pa je vlada sprejela tudi tako imenovane ukrepe za znižanje odhodkov proračuna. To lahko preberete na strani 12in 13. In tu citiram: "Vlada je z ukrepom posameznim uporabnikom začasno prepovedala prerazporeditve sredstev med postavkami v okviru finančnega načrta uporabnika in prevzemanje novih obveznosti v breme proračuna za leto 1998. Zmanjšana poraba je marsikateremu uporabniku povzročila težave pri poravnanju obveznosti in že sklenjenih pogodb. Posebno ogroženi so bili tisti uporabniki, ki so varčevalne ukrepe uvedli sami pred sprejemom omenjenega sklepa vlade, in tisti, katerim je vlada dodatno omejila porabo, kot na primer na področju vzgoje in izobraževanja." Konec citata teksta računskega sodišča. Koliko je ob vsem tem ostalo neplačanih faktur, gradbenih pogodb? Za koliko od njih je bil sporazumno odloženem rok plačila države, v revizijskem poročilu ni podatkov. V njem je le podatek, da je bilo v letu 1998 plačanih za 1,8 milijard SIT obveznosti še iz leta 1997. In da, citiram, "da je konec leta 1998 ostalo še precej obveznosti neporavnanih, kar je bila tudi praksa prejšnjih let". To lahko preverite na strani 18, zadnji odstavek. Iz povedanega je jasno, da smo že v letu 1998 imeli z izvrševanjem proračuna velike težave. Ugotovitve revizije na strani proračunskih prihodkov to tudi dodatno pojasnjujejo. Že v proračunskem letu 1998 načrtovani davčni prihodki niso bili doseženi v načrtovani višini, saj so bili nižji za kar 25,3 milijard SIT ali 3,4%. A vendar kljub temu v zaključnem računu ni nobenega podatka o uspešnosti izterjave davkov, nobenega podatka o posameznih vrstah neizterljivih podatkov. Računsko sodišče tudi ne poroča ali sploh omenja, da bi pobiranje davkov in drugih davščin revidiralo. Opozorila na nekatere ugotovitve na strani odhodkov. Investicije in investicijsko vzdrževanje - bilanca A, stran 20. Pri tej postavki lahko ugotovimo, da več ministrstev sploh ni poskrbelo za evidentiranje investicijskih vlaganj v klinični center, onkološki institut, dom podiplomcev, v kompleks Metelkova itn. Ni se odveč vprašati, kako je šele z manjšimi zadevami, če se nam vse to dogaja pri izkazovanju tako velikih investicij. Sicer so bile napake pri revidiranju izplačil za investicije razkrite pri 20,4% izbranih tovrstnih izplačilih. Ponavljam 20,4%. Pri 10% izplačil so bile opravljene z zamudo, 4,5% v neskladju s pogodbo, 7,1% v nasprotju s pogodbo, pri 4,3% pa je bil kršen zakon o izvajanju javnih naročil. Račun financiranja - bilanca B. Ugotovljeno je, da je bil v letu 1998 predčasno odplačan dolg po NFA, to je sporazumu poravnava skupnega dolga SFRJ po pariškem sporazumu, obveznice serije ena, kar ni bilo načrtovano v proračunu, niti izkazano v bilanci C - račun financiranja. V ta namen je bilo najeto novo posojilo, obveznice denominirane v EQU-jih v višini 500 milijonov EQU-jev ali 92 milijard SIT in od tega porabljeno za predčasno odplačilo 65 milijard. Moramo se vprašati, zakaj je bil ta dolg predčasno odplačan, zakaj to ni bilo načrtovano v proračunu in zakaj ni bilo evidentirano, zakaj je bila izjema za evidentiranje vnaprej zapisana v ZIPRO, na strani 23, kot opozarja računsko sodišče, da je ta transakcijavpisana le v bilanco stanja. Ta se ne predlaga državnemu zboru, ko pa je vendarle potrebno v C-računu financiranje izkazovati po bruto načelu, najemanje in vračanje vseh posojil. To bo za enkrat dovolj, kar se tiče gradiva, ki je danes pred vami. Ponovil bi samo to, da je komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ predlagala, da bi državni zbor zahteval od vlade, da naj v 30-ih dneh poroča državnemu zboru oziroma komisiji, kako je odpravila vse te napake. Komisija bo to stvar pregledala in občasno tudi temu državnemu zboru poročala, če bo sklepčen, seveda. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo besedo? V tem primeru jo seveda omejujem na pet minut, v nasprotnem pa bomo zaključili splošno razpravo in prešli na glasovanje o sklepih matičnega delovnega telesa. Besedo želi kolega Jerovšek. Imate besedo. Vse ostale prosim, da ne motijo nastopov kolegov. Kolega Jerovšek, samo še hipec. Prosim, ali lahko povabim kolegice in kolege, da se usedejo na svoja mesta.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ob pričujočem sprejemanju predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 1998 bi želel reči, da se mi zdi ponižujoče, da s takim časovnim zamikom dobimo na mizo gradivo, ki bi moralo biti najosnovnejša zaveza vsakokratne vlade. Dejansko je ponižujoče, da si oblast dovoli tako poniževalen odnos do državnega zbora, da v vmesnem času ne upošteva nobenih priporočil oziroma ugotovitev iz revizijskega poročila računskega sodišča, kajti, kot smo obveščeni, se takšne in še dosti hujše malverzacije, finančne transakcije, finančne nepravilnosti dogajajo kar naprej. To je tudi humus, takšen odnos vlade in vladajoče koalicije, je tudi humus za vse podobne zadeve, kot se sedaj odvijajo, recimo, v Rdečem križu Slovenije, kjer vladni funkcionarji, funkcionarji najmočnejših vladnih strank držijo vse ključne pozicije in se takšne nepravilnosti dogajajo. Podobno se dela z javnimi financami, recimo, ob izboru popevke za Evrovizijo, podobne finančne afere. Gre samo za finančne afere. Vendar o vsebini poročila za leto 1998 se mi zdi enako pomembno razpravljati kot o lanskem snegu; praviloma se o lanskem snegu ne splača razpravljati. To vlada dobro ve, zato nam s štiriletno zamudo prinaša v parlament predlog zaključnega računa za konkretno leto. Ob tem naj dodam, da so predstavniki te iste vlade, funkcionarji te iste vlade pred nedavnim očitali županu Velike Polane, da ni sprejel zaključnega računa oziroma ga predložil, da ni bil sprejet zaključni račun za leto 2000. V neki minorni, mali občini v Prekmurju. To je dvoličnost, to je licemernost brez primere - ker ga ni mogel sprejeti, tudi če ga bi vsilil občinskemu svetu, ki je bojkotiral in obstruiral delo župana. Moja želja je, da se vsakokratna oblast, ne glede, kakšne politične barve je, do proračunskih sredstev, ki so sredstva državljanov, obnaša odgovorneje. Ker če bomo nadaljevali s to prakso, potem nas čaka Argentina. Morda pa smo že na poti v argentinski bankrot. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Jerovšek. Sprašujem, ali želi še kdo sodelovati v splošni razpravi? Želi, kolega Sok.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci. Jaz bi bolj kot razpravo rad postavil eno vprašanje, in sicer predstavnici vlade. Na žalost nisem imel možnosti, da bi poslušal razpravo predsednika komisije, ampak iz medijskih zapisov bi želel, da mi predstavnica vlade odgovori na naslednje vprašanje. Ob revizijskem poročilu za leto 1998 je bilo v časopisih med drugim zapisano tudi to: "Računsko sodišče je pri reviziji zaključnega računa državnega proračuna za leto 1998 in izvršitve finančnih načrtov proračunskih uporabnikov na 16-ih ministrstvih, uradu predsednika vlade in vladne službe ugotovilo vrsto nepravilnosti, zato je o pravilnosti izvršitve proračuna za leto 1998 dalo vladi le mnenje s pridržkom, dve mnenji s pridržkom tudi drugima dvema ministrstvoma, medtem ko je ministrstvu za kmetijstvo dalo negativno mnenje." Revizorji so preverili 4217 izplačil in pri tem odkrili nepravilnosti v 25,3 odstotka primerov, kar pomeni, da je bilo skoraj vsako četrto izplačilo zaradi enega ali več razlogov napačno. Torej ena četrtina primerov v letu 1998 od pregledanih. Največ nepravilnosti so odkrili na ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter v uradu predsednika vlade. Potem še piše, tu v časopisu, da najmanj pa na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve ter na finančnem ministrstvu. Ker izgleda, da bomo do obravnave poročila za leto 2000 in 2001 verjetno spet potrebovali, kakšna tri ali pa štiri leta, me seveda zanima, kakšna je situacija v tem trenutku. Ali lahko zagotovite, da pri sedanjih izplačilih iz proračunov ne prihaja do tovrstnih nepravilnosti? To bi me namreč kot poslanca zelozelo zanimalo. In pa, seveda, zanima me tudi, kaj je bilo opravljeno pri teh 25,3% primerov, pri katerih so bile odkrite nepravilnosti. Ali so te pravilnosti na kakršnekoli način odpravljene ali je kdo za te nepravilnosti odgovarjal, predvsem pa seveda to ali ste to odpravili do te mere, da do tega v tem trenutku več ne prihaja? Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden bom zaključil splošno razpravo, bom vprašal tudi državno sekretarko, ali želi besedo, pred tem pa sprašujem kolegice in kolege. Ugotavljam, da takega interesa za sodelovanje v razpravi zaenkrat ni. Gospa državna sekretarka, se želite odzvati na vprašanja iz dvorane? Prosim.
Hvala lepa. Morda najprej odgovor na besede gospoda Jerovška. Jaz moram opozoriti, da zakon o javnih financah v 98. členu natančno določa, kako mora ravnati vlada v odnosu do državnega zbora, ko predlaga zaključni račun. Vlada je ravnala natančno tako, kot je določeno v zakonu o javnih financah, v 30 dneh po prejemu revizijskega poročila je bil dokument poslan državnemu zboru. Tako menim, da očitek o tem, da vlada omalovažujoče ravna v odnosu do državnega zbora glede predlaganja zaključnega računa, ni umesten. Glede vprašanja, ki je bilo postavljeno potem, vam moram povedati, da od mene ne morete danes dobiti stoodstotnega zagotovila, da do nobenih napak pri porabi javnofinančnih sredstev ne prihaja več. Napake se tudi danes še vedno dogajajo. Verjamem pa, da so bolj posledica zapletenih postopkov in morda še vedno premalo dorečenih postopkov na posameznih področjih kakor namernega kršenja predpisov. Veliko napak, ki so bile v tem poročilu predstavljene, je odpravljenih. Vemo, in tudi iz poročila izhaja, da je do številnih napak, ki so bile odkrite, prihajalo na račun tega, da smo imeli izjemno pomanjkljivo in nekonsistentno zakonodajo na področju javnih financ in da se je pač ravnalo pri posameznih primerih precej ad hoc. To je bil glavni razlog, da je do kršitev prihajalo. Lahko rečem, da je ta temeljni razlog za takšne napake odpravljen bil je odpravljen z zakonom o javnih financah, nadaljevalo se je z izboljšavo dorečenosti v zakonu o izvrševanju proračuna in s pravilnikom o postopkih za izvrševanje proračuna, ki v nekaterih delih izjemno decidirano določa, kako se v posameznih primerih ravna. Bil je sprejet zakon o računovodstvu in na njegovi podlagi številni podzakonski akti, ki v veliki meri preprečujejo napake, ki so bile v tem poročilu izražene. Poleg tega je vlada v veliki meri spoštovala priporočila, ki jih je dobila od računskega sodišča, in to ne šele v trenutku, ko je poročilo dobila, ampak že od tistega trenutka, ko je bilo izdano predhodno poročilo. Tako sodim, da so v veliki meri napake odpravljene. Koliko je odpravljenih napak in v kakšni meri, se bo pa izkazalo pri zaključnem računu proračuna za leto 2000. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ugotavljam, da ne. Zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na odločanje o predlaganih sklepih komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Odpiram torej razpravo o predlogih sklepov. Želi o sklepih kdo besedo? Ugotavljam, da ne. Tako bo državni zbor prešel na odločanje o sklepih. Rad bi vas opozoril, da imate pred seboj v poročilu k predlogu na 4. strani sklepe. Odločali bomo o vseh treh sklepih skupaj. Najprej bomo odločali o sklepu pod zaporedno številko 1, potem pa o sklepih pod zaporedno številko 2 in 3 skupaj. Predsednik, ali se strinjate s takim postopkom? [[Da.]] Najprej bomo odločali o sklepu pod zaporedno številko 1, da Državni zbor Republike Slovenije sprejema zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 1998. Ta predlog sklepa dajem na glasovanje. 46 navzočih. 33 za, 6 proti. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je državni zbor odločil, da je sklep pod zaporedno številko 1 sprejet. Sekretariat mi svetuje, da državni zbor lahko odloča o sklepih pod zaporedno številko 2 in 3 skupaj. Če kdo od vas temu ne ugovarja, lahko torej odločamo skupaj. Oba predloga sklepov pod zaporedno številko 2 in 3 dajem na glasovanje. Glasujemo. Glasujemo o sklepih pod zaporedno številko 2 in 3 na 4. strani poročila. 47 navzočih. 42 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da so sklepi v celoti sprejeti. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Kolegice in kolegi! Prehajamo na 1.C TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA ZA LETO 1999. Tudi ta predlog je v obravnavo zboru predložila vlada. Sprašujem, ali želi predstavnica, državna sekretarka, besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo komisija oziroma njen predsednik? [[Želi.]] Predsednik komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, kolega dr. Bajuk. Imate besedo. Želi potem katera od poslanskih skupin posebej besedo? Zaenkrat takih prijav nimam. Izvolite predsednik. Imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Komisija Državnega zbora Republike Slovenije za nadzor proračuna in drugih javnih financ je na 10. seji 6.12.2001 kot matično delovno telo obravnavala predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 1999, ki ga je državnemu zboru v sprejem na podlagi četrtega odstavka 97. člena zakona o javnih financah posredovala Vlada Republike Slovenije. Komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ tudi k zaključnemu računu za leto 1999 ni prejela nobenega poročila drugih delovnih teles k zaključnemu računu, kakor to omogoča 227. člen poslovnika državnega zbora. V uvodu na seji komisije sem ugotovil, da je vlada računskemu sodišču predložila zaključni račun v mnenje 12.5. leta 2000. Računsko sodišče pa je izdalo sklep o izvedbi revizije zaključnega računa 11.7.2000. Predhodno poročilo je bilo pripravljeno 14. decembra leta 2000 in ker nanj vlada ni podala pripomb, je to poročilo postalo dokončno 29. decembra leta 2000. Od prejema zaključnega računa do dokončnega poročila je računsko sodišče rabilo 7 mesecev, kar je bistveno manj kot za zaključni račun za leto 1998. Način revizije je bil drugačen kot pri reviziji zaključnega računa za leto 1998, saj v poročilo niso bili vključeni pregledi izvršitve finančnih načrtov proračunskih uporabnikov. Revizije pri posameznih proračunskih uporabnikih so bile narejene ločeno za 24 uporabnikov in v teh revizijah so bila izdana posamična ločena poročila. V poročilu o zaključnem računu so o teh pregledih podane le glavne ugotovitve. Glavne ugotovitve računskega sodišča iz revidiranja zaključnega računa so bile naslednje. V proračunu niso bili izkazani vsi prihodki, kršeno je bilo torej načelo integralnosti proračuna. Pri nekaterih uporabnikih so velika odstopanja med sprejetim proračunom in dejansko porabo, največ pri ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, odstopanja pri 41 proračunskih postavkah, na 24 postavkah pa več kot za 80 procentov. Veliko je bilo nepravilno izvedenih izplačil. Od revidiranih 2645 izplačil jih je bilo 252 ali skoraj 10 procentov z eno ali več razkritimi nepravilnostmi ali napakami. Največkrat izplačilo ni temeljilo na veljavni pravni podlagi ali poraba ni bila načrtovana v finančnem načrtu. Sredstva kupnin iz naslova privatizacij podjetij za leto 1999 so zaradi kompenzacije s slovensko razvojno družbo prikazana prenizko za 596 milijonov tolarjev. Nepravilnosti pri kapitalskih naložbah, ki so izkazane kot dolgoročna posojila, to je Tetol Ljubljana, TE Brestanica. Mnenje, ki ga je na koncu poročila računsko sodišče podalo o zaključnem računu proračuna za leto 1999, je naslednje. Glede predloženega zaključnega računa računsko sodišče meni, da lahko potrdijo, da zaključni račun leta 1999 resnično in pravilno predstavlja prihodke in odhodke proračuna za leto 1999, to velja tudi za račun finančnih terjatev in naložb ter račun financiranja, zato dajejo o pravilnosti zaključnega računa pozitivno mnenje. Glede pravilnosti izvršitve zaključnega računa, menijo, da je razen ravnanj in izplačil, ki so navedena zgoraj, v vseh pomembnih pogledih v skladu z višino in nameni sredstev, ki jih je določil proračun ter izplačila, odobrena s strani pooblaščenih oseb, zato dajejo mnenje s pridržkom. Komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ predlaga državnemu zboru Republike Slovenije, da po obravnavi predloga zaključnega računa proračuna za leto 1999 sprejme naslednja sklepa. Prvič, državni zbor Republike Slovenije sprejema zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 1999. Drugič, državni zbor predlaga vladi Republike Slovenije, da komisijo za nadzor proračuna in drugih javnih financ v roku 30 dni obvesti, kako so posamezna ministrstva in vlada kot celota odpravili nepravilnosti, ugotovljene v poročilu računskega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nimam prijav predstavnikov poslanskih skupin, tudi sicer omejujem poslej razprave na pet minut. Želi kdo od poslancev ali poslank besedo? [[Ne želi.]] Zaključujem splošno razpravo. Tako bomo, kolegice [[...]]Kolega Bajuk, želite besedo? Pet minut. Želite v imenu poslanske skupine, kolega Bajuk? [[Ne.]] Pet minut, prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Samo nekaj komentarjev. Rad bi samo opozoril. Računsko sodišče je v reviziji pravilnosti poslovanja proračuna kot celote izrazilo pozitivno mnenje, razen pri nekaterih določenih postavkah. To so nedavčni prihodki, revidiranje posameznih izplačil, kupnine iz privatizacij podjetij in pa porabo sredstev kupnin iz naslova privatizacije podjetij. Tudi v tem mnenju računsko sodišče pove, da je na strani prihodkov bilo proračunsko leto podaljšano do 31. januarja naslednjega leta ter doda, in to je zelo zanimivo, tudi citiram, "da se na ta način vedno bolj ogroža proračunsko financiranje nalog, ki jih ob vsakoletnem sprejemu proračuna prevzamejo proračunski uporabniki". Opozorilo je tudi, da je proračunski primanjkljaj v načrtovanih okvirih dosežen prav zaradi takega uravnavanja prihodkov, kakor tudi določenega uravnavanja plačil odhodkov. Če bi na to dejstvo računsko sodišče opozorilo pred sprejetjem proračuna za leta 2002, bi to opozorilo imelo svojo vrednost. Verjamem, upam, da bi ga državni zbor upošteval pri sprejetju proračuna tudi v prejšnji sestavi. Verjetno se boste z menoj strinjali, če rečem, da bi bilo prav, da bi poslanci poznali smernice računskega sodišča, na podlagi katerih se le-to odloča za vrsto revizijskega mnenja, bodisi pozitivno, s pridržkom ali pa negativno. Zato priporočam, da bi si v naši obravnavi ogledali, ponovno ogledali vsaj postavke s pridržkom v tem zaključnem računu leta 1999, z željo, da na njih ne bi pozabili, ko bomo v naslednjih dneh obravnavali spremembe zakona o javnih financah, v delu, ki se nanaša na notranji nadzor. Na primer, postavka revidiranje posameznih izplačil. Računsko sodišče sporoča, da je v revidiranju posameznih 2645 izplačil, pri 9,5% ugotovilo eno ali več nepravilnosti ali napak. Pri tem računsko sodišče poda tudi strukturo nepravilnosti preveritve teh izplačil, in sicer 38,2% pri postavkah plačilo ni temeljilo na veljavni pravni podlagi. 19,5% - javno naročilo ni bilo oddano pravilno oziroma skladno z zakonom; 31% -poraba ni bila v finančnem načrtu ali proračunu ali načrtu nabav; 3,8% - izplačilo ni bilo izvedeno v skladu s pogodbo 3% - izplačilo transferov in subvencij je bilo izvršeno nepravilno [[pa ne povedo, kako]] , in 2,2% - ni bilo v skladu z namenom. Pri 19,5% revidiranih izplačilih je bil kršen zakon o javnih naročilih kljub veljavnosti tega zakona že tretje leto. Opomba k temu je, da skupne vrednosti teh naročil nam računsko sodišče ne razkrije. Niti ne pove, kako jih upošteva v svoji tolerančni meji za izrek mnenja k zaključnemu računu prejšnjega leta, ki smo ga ravnokar predebatirali. Zneska prav tako ni razkrilo, navedloje pa le, da je 10% vrednosti takih naročil štelo za napako, tukaj pa še tega ne. Kaj storiti, ko je vlada očitno gluha in ne sliši, da je tako kršenje pravil javnega naročanja nedopustno. Ali sploh izvajamo javno naročanje? Ne sliši tudi tega, da v letu 2000 na področju javnih naročil ni dosti drugače, da tega ni pričakovati v novem zakonu o javnih naročilih, ki velja v letu 2001, saj smo takoj ob njegovi uveljavitvi ugotovili, da v resnici ni usklajen s smernicami Evropske unije, čeprav je bil za takega v javnosti razglašen. Že leto dni je od takrat, ko je komisija za nadzor [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]proračuna in drugih javnih financ predlagala vladi, da pripravi spremembe in dopolnitve novega zakona o javnih naročilih; enako je predlagala za zakono reviziji javnih naročil, do sedaj pa nič.
Čas je potekel, kolega dr. Bajuk.
Čas je potekel, zanimanje pa tudi. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Drobnič ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Postavil bi vprašanje predstavnici vlade v zvezi s predlogom zaključnega računa za leto 1999. Na postavki 6.661 je bilo s proračunom namenjenih skupaj 58 milijonov tolarjev za ureditev - da ne bom drobnjakarski - ureditev grobišč Teharje, Kočevski Rog. To, vemo, da je rak rana, saj se nič ne uredi, še tisti spomenik, ki je na pol narejen, bo kmalu padel. Porabljenih je bilo samo 4 milijone, 53 milijonov pa prerazporejenih. Zakaj je bilo to prerazporejeno in kam je bilo to prerazporejeno? Drugo, transferji vojnim invalidom, veteranom in žrtvam vojnega nasilja, opredeljeni po resnih načrtih vlade, in tudi sprejet proračun, 22 milijard in nekoliko več. Prerazporejenih je bilo 7 milijard. Isto vprašanje, kakšni so bili razlogi, ki so vas navedli v takšno prerazporeditev, za kakšne namene je to potem šlo. Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa za vprašanje, kolega Drobnič. Želi še kdo od poslancev ali poslank besedo? [[Ne želi.]] Gospa državna sekretarka, ali želite odgovoriti na zastavljeno vprašanje kolega Drobniča? Želite. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec! Žal vam v tem trenutku ne znam odgovoriti. Nimam, ne v glavi, ne na papirju vseh podrobnosti, ki so se dogajale v letu 1999, zato vam bomo pisno odgovorili na zastavljeno vprašanje. Hvala.
Gospa državna sekretarka je torej najavila pisni odgovor na vaše zastavljeno vprašanje. Želi še kdo besedo? Sicer bom zaprl splošno razpravo. Dobro. Tako bom zdaj tudi storil in bom prešel na odločanje o predlaganih sklepih komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Imamo predloge sklepov. O dveh sklepih bomo odločali ločeno. Imamo jih na tretji strani poročila. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Prešli bomo torej naodločitev. Najprej bomo glasovali o sklepu pod zaporedno številko 1, da državni zbor sprejema zaključni račun proračuna za leto 1999. Glasujmo! Glasujemo o sklepu pod zaporedno številko 1 na tretji strani poročila. Še enkrat bom opozoril na pozornost in zbranost v dvorani. Na glasovanje bom dal sklep pod zaporedno številko 1, drugič. Prosim glasujte! Glasujemo o sklepu pod zaporedno številko 1. V dvorani nas je krepko čez 50. Krepko čez 50. Ne vem, kaj je razlog za to, da tudi v drugo niste želeli prijaviti navzočnosti. Ne preostane mi drugega, kot da spričo premajhne zbranosti odredim 10 minut odmora. Ob 15.24 uri bomo nadaljevali z delom.
Vabim poslance, da pridejo v dvorano. Čez slabi dve minuti bom tretjič dal na glasovanje sklep pod zaporedno številko 2. Že prej nas je bilo v dvorani krepko čez zahtevani "kvorum", vendar očitno zaradi nezbranosti poslanci niste sledili proceduri. Potem samo opozarjam,da se bodo predstavniki vlade pripravili, da bomo prešli na 1.č točko dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga nacionalnega programa visokega šolstva. Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano. Ko bo na ekranu 15.25, bom ugotavljal v tretje politično voljo glede drugega sklepa pri poročilu za leto 1999. Kolegice in kolegi! Prosim, da zasedete svoja mesta v dvorani. Smo sredi odločanja o sklepih. Najprej bomo dali na glasovanje sklep pod zaporedno številko 1. Sklep se glasi: Državni zbor Republike Slovenije sprejema zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 1999. Ta predlog sklepa dajem na glasovanje. Prosim za pozornost! Glasujemo v tretjem poskusu o predlogu pod zaporedno številko 1. 55 navzočih. 41 za, 6 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 6.]] Predlog pod zaporedno število 1 je sprejet. Zdaj dajem na glasovanje predlog sklepa pod zaporedno številko 2. Pozornost v dvorani! Glasujemo o sklepu pod zaporedno številko 2. 57 prisotnih. 47 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo oba sklepa sprejeli. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Kot sem napovedal, bomo prešli na 1.Č TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA NACIONALNEGA PROGRAMA VISOKEGA ŠOLSTVA REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog nacionalnega programa je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Gospoda državnega sekretarja vabim, da predstavi stališča vlade, če to tako želi. Gospod državni sekretar, želite besedo? Želite. Prosim, imate besedo. Ostale pa vljudno prosim, da državnega sekretarja ne motijo pri uvodni obrazložitvi.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je v tretji obravnavi nacionalni program visokega šolstva. Gre za enega najpomembnejših dokumentov za razvoj države na tem področju in dovolite mi, da zelo na kratko predstavim osnovna izhodišča in cilje tega nacionalnega programa. Želimo povečati delež zaposlenega prebivalstva z višjo oziroma podiplomsko izobrazbo na 25% do leta 2002. Na prvi pogled zelo ambiciozen cilj, saj smo imeli 31.12.2000 20%. Računamo, da je to mogoče. Želimo povečati delež prebivalstva, zlasti mladih generacij v terciarnem izobraževanju tako, da bi imeli 35 študentov na tisoč prebivalcev. Tej številki se približujemo, saj smo imeli sedaj vpisanih 68 tisoč študentov. Vendar pa želimo v tem programu doseči tudi, da bi se vsaj 50% srednješolske generacije vpisalo v terciarno izobraževanje, tukaj pa zaostajamo - trenutno imamo približno 40% generacije vpisane v terciarno izobraževanje. Posebej pa želimo povečati število vpisnih mest v celotnem terciarnem izobraževanjem in postopno odpravljati omejitev vpisa pri večini študijskih programov. Postopno želimo sofinancirati izredni študij, saj menimo, da je vsaj tista tretjina mlade generacije, ki je na izredni študij vpisana kot nezaposlena in takoj po srednji šoli, socialno močno prikrajšana. Želimo podvojiti število študentov in diplomantov v podiplomskem študiju ter zagotoviti ustrezne razmere za delovanje univerz in samostojnih visokošolskih zavodov ter omogočiti nastanek decentralizirane mreže visokega šolstva. Gre za večanje intelektualnega kapitala države in ta kapital postaja v večini držav pomembnejši od finančnega kapitala. Želimo spodbuditi sodelovanje med univerzami, visokošolskimi zavodi in gospodarstvom, predvsem v smeri povečanja dodane vrednosti proizvodov, ki so trenutno v našem gospodarstvu. Želimo izboljšati in posodobiti štipendiranje ter študentski standard, predvsem zmogljivosti študentskih domov, generacija se je v zadnjih desetih letih povečala za dvakrat, študentskih postelj pa je ostalo praktično enako. Ta nacionalni program predstavlja moderno evropsko usmeritev, pri tem pa je treba poudariti, da Evropa popolne ali delne harmonizacije na tem področju ne predvideva. Evropski visokošolski prostor bo Slovenija torej sooblikovala in prispevala k osnovnem bogastvu Evrope na področju izobraževanja, na kratko povedano, gre za bogastvo razlik. Menimo, da je nacionalni program visokega šolstva kvaliteten material in predlagamo državnemu zboru, da ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod državni sekretar. Predlog nacionalnega programa je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, ki je matično delovno telo. Želi predsednik besedo? Prosim, predstavnik, poročevalec odbora. Za njim bom dal besedo sekretariatu, če tako želi. [[Ne želi.]] Predstavnikom poslanskih skupin? Za enkrat še nimam. Iz SNS-ja, hvala lepa, in iz LDS, SMS-ja. Prosim.
Hvala lepa. Poročilo odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport k predlogu nacionalnega programa visokega šolstva Republike Slovenije - tretja obravnava. V besedilu predloga so vgrajeni vsi amandmaji, sprejeti v drugi obravnavi. Vlada je vložila dva amandmaja redakcijske narave, ki smo jih na odboru sprejeli. Se je pa razvila obširna razprava o predlogu univerze v Mariboru, naj se v nacionalni program zapiše namera o ustanovitvi medicinske fakultete tudi na mariborski univerzi. Na eni strani je bilo nasprotovanje vlade, sklicujoč se na dejstvo, da je postopek za ustanovitev članic univerze urejen že z zakonom o visokem šolstvu in da nacionalni program ni mesto, kjer bi se brez potrebnih analiz in strokovnih ocen lahko odločali o tako pomembnih vprašanjih. Tako ravnanje naj bi pomenilo kršitev avtonomije univerze. Na drugi strani pa razpravljavci teh argumentov niso sprejeli. Menili so, da je treba v ta dokument vnesti vsaj že dlje časa znano ugotovitev o kritičnem pomanjkanju zdravnikov v državi. Ta se utegne z leti zaradi menjave generacij še zaostriti. Skupna ocena vseh razpravljavcev je bila, da je to vprašanje nacionalnega pomena in da ga bo mogoče zadovoljivo reševati šele s pomočjo predhodnih analiz, medresorskega usklajevanja ter odgovornegaodločanja v prid nacionalnemu interesu. Odbor je zato oblikoval svoj amandma. Ob soglasju predstavnika ministrstva za šolstvo, znanost in šport je sklenil zahtevati analizo oziroma strokovno oceno v razrešitvi problema pomanjkanja zdravnikov, ki naj se pripravi v roku štirih mesecev v sodelovanju z ministrstvom za zdravstvo. Razpravljali smo tudi o predlogu delovne skupine za področje jezikovnega načrtovanja in jezikovne politike. Po predlogu bi moral nacionalni program nameniti več pozornosti slovenščini kot učnemu jeziku. Obveznost univerze naj bi bila, da izvaja študijske programe v slovenščini tudi v primeru izmenjav študentov v primerih Evropske unije. Pobudo, da je treba to vprašanje posebej naglasiti, je odbor prevzel kot svoj amandma. Po zaključeni razpravi je odbor predlagal državnemu zboru naslednji sklep: "Predlog nacionalnega programa visokega šolstva Republike Slovenije, tretja obravnava, se sprejme skupaj z amandmaji, ki jih odbor predlaga oziroma podpira." Pozivam poslanke in poslance, da predlog nacionalnega programa visokega šolstva v tretji obravnavi sprejmejo. Hvala.
Hvala lepa. Tri poslanske skupine so - štiri? - sporočile željo, da povedo svoja stališča. Najprej kolega Barovič v imenu poslanske skupine SNS, nato kolega Germič v imenu poslanske skupine LDS, kolega Štemberger v imenu poslanske skupine SMS in kolega Cukjati v imenu poslanske skupine SDS ter nato gospa Tisovic v imenu poslanske skupine N.Si. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, cenjeni predstavniki izvršne veje oblasti! Po mnenju slovenske nacionalne stranke je nacionalni program o visokem šolstvu v osnovi dober program. Zakaj? Zato, ker če oziroma ko bo uresničen, bo ustvaril 25% Slovencev, ki bodo imeli višjo oziroma visoko izobrazbo; bo dal več kot 50% dijakom možnost za tercialno izobraževanje. Zato ker predvideva decentralizacijo oziroma razpršenost višjega in visokega šolstva na področja t.im. statističnih regij. Zato, ker predvideva - in upamo, da bomo nacionalni program, če bo sprejet, tako tudi uresničevali - zadostno ali vsaj približno zadostno količino sredstev potrebnih za vse vrste izobraževanj. Hkrati je dober tudi za to, ker predvideva sofinanciranje lokalnih skupnosti pri ustanavljanju novih institucij, novih ustanov. To je dobro tudi zaradi tega, da se bodo lokalne skupnosti in regije zavedale potreb, ki bodo zasnovane na osnovi predvidenega razvoja. Vsekakor pa ne gre, da se ne bi ustavili pri potrebah po zdravnikih. Vemo, da je Fides že včeraj, pa tudi danes opozoril, da po njihovih izračunih v Sloveniji primanjkuje približno 700 zdravnikov. Vemo, da je povprečna starost zdravnikov specialistov v Sloveniji okoli 54 let, kar pomeni, ob šestletnem študiju medicine, mislim da štiri oziroma petletni specializaciji in dvoletnem specialističnem študiju, da bo v Republiki Sloveniji nastala velika luknja po zdravnikih specialistih, ki jih že tako ali tako danes uvažamo. Uvažamo iz različnih držav. Mnogo jih prihaja iz državbivše skupne države Republike Jugoslavije. Kvaliteta dela medicinskih fakultet v teh državah je, to je realna ocena, slabša kot pa je kvaliteta medicinske fakultete, ki jo imamo v Sloveniji. Še en podatek je zelo pomemben. Pred približno 25 leti je medicinska fakulteta seveda ob pomoči Kliničnega centra vsaj v strokovnem delu, lahko vpisala približno med 300 in 400 študentov. Danes jih je vpisanih le še okoli 160. In še nekaj naj povem. Imam primerjavo medicinskega izobraževanja v Evropski uniji, ki jo je pripravila Splošna bolnišnica Maribor, kjer lahko vidimo, da se v razvitih Skandinavskih državah, če dam primer, lahko dam pa kot primer tudi Irsko, Italijo, Španijo, Švico, Anglijo, da imajo na približno milijon prebivalcev v vsaki državi eno medicinskofakulteto. Prepričan sem, da je to povprečje zelo dobro in vredno, da se po njem tudi zgledujemo. In zakaj toliko besed o medicinski fakulteti? Prvič, verjetno delim mnenje z vami, spoštovane kolegice in kolegi, da je izobraževanje medicinskega kadra pri nas nujno potrebno. Na to nas opozarjajo številni podatki, številne institucije, ustanove. To vemo vsi, tudi ko smo sami bolniki. Drugič, ker se bojim, vsaj tako je že kazalo na razpravi na matičnem delovnem telesu, da ne bi prišlo ponovno do dvoboja med Ljubljano in Mariborom in da ne bi potem postal to lokalni dvoboj, ne pa dvoboj vsebine ali pa boj za vsebino. Oblikujmo medicinsko fakulteto tam, kjer je to mogoče. Univerza v Mariboru je bila pripravljena in je ponudila pomoč, verjetno ne na pamet, verjetno je neko osnovno analizo že naredila. In prav je sklenil odbor, ko je rekel, da je potrebno pod nujno narediti natančno analizo. Mislim, da je prav, kolegice in kolegi, da ob sprejemanju nacionalnega programa vseeno računamo na to, da bi bila univerza vMariboru pripravljena in dobra, seveda, s pomočjo bolnice v Mariboru, da bi izobraževala nove zdravnike. Ob tem pa je potrebno poudariti še nekaj. Pri tem se je verjetno bati, da ne bi nenadoma iz rednega dela zdravniki, izkušeni zdravniki prihajali do dela profesorjev. Jaz sem prepričan, da imamo na medicinski fakulteti v Ljubljani v dobro organiziranem delu in načrtovanju dobre predavatelje, dobre profesorje, ki bi bili pripravljeni - nekateri so to željo in zmožnost že izrazili - predavati, če bo do tega prišlo, tudi na medicinski fakulteti v Mariboru. Vsekakor ni dobro, da bi uvažali predavatelje iz drugih držav zgolj in samo zaradi tega, ker vemo, da imamo v Sloveniji dobre predavatelje in da bo tako mariborska univerza, če bo do tega prišlo, kot ljubljanska ustvarila večje število dobrih, kvalitetnih zdravnikov. Ob tem ne gre mimo tega, da ne omenimo še skrb za slovenski jezik. Ne samo zato, ker je to naš materni jezik, ker je nas naša kultura prinesla vse skupaj v novo državo, državo Republike Slovenije. Še posebej zato, ker, verjemite mi, bo slovenski jezik ogrožen v času pridruževanja v Evropsko unijo. Skratka, kolegice in kolegi, mnenje Slovenske nacionalne stranke je, da je nacionalni program visokega šolstva primerna osnova, da ga sprejmemo. Ob tem pa še enkrat prosim in poudarjam, bodimo jasni in konkretni okoli problema novih medicinskih kadrov, novih zdravnikov. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala lepa vam, kolega Barovič. Kolega Germič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Za njim bo imel to možnost kolega Štemberger. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Torej tudi v Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo nacionalni program visokega šolstva kot enega izmed zelo pomembnih programov, ki pomeni uresničevanje jasno zastavljenega cilja, da v Sloveniji želimo imeti družbo, ki bo temeljila na znanju. Nacionalni program temelji in odraža usmeritev bolonjske deklaracije in sklepov ministrov v Pragi v lanskem letu, ki ima za temelji cilj usmeritev do leta 2010 vključitev in oblikovanje skupnega visokošolskega prostora v Evropi. Prav tako nacionalni program odraža usmeritev, ki vključuje Evropo kot Evropo temelječo na znanju. Zastavljeni cilji, ki jih odraža nacionalni program, kot je bilo že rečeno, so ambiciozni, so visoko zastavljeni in seveda uresničevanje teh ciljev, bo pomenilo tudi odgovor na vprašanje, ali bomo lahko odgovarjali na izzive časa in ali bomo lahko uresničevali razvojni program, ki je v Sloveniji zastavljen. Med temi cilji bi želel poudariti cilje, ki so bili že izrečeni, ampak se mi zdi, da so izredno pomembni: - dvig izobrazbene strukture prebivalstva kot izredno pomemben cilj, pri uresničevanju cilja - Slovenija, kot družba temelječa na znanju; - kakovost tercialnega izobraževanja in zagotavljanje te kakovosti kot izredno pomemben cilj, v okviru katerega bo treba izboljšati uspešnost in učinkovitost z ustreznim vlaganjem v osebje, v opremo, integrirano delovanje raziskovalnega in pedagoškega dela in pa seveda uvedba kreditnega sistema, kar bo zagotavljalo fleksibilnost v študiju; - spodbujanje sodelovanja med univerzami in visokošolskimi zavodi ter gospodarstvom ter mednarodno odprt visokošolski prostor uresničuje dva zelo ambiciozna cilja, to je odprtost in konkurenčnost visokošolskega izobraževanja; - temeljni cilj, zapisan v tem dokumentu, je izobraževanje za čim večjo konkurenčnost na mednarodnem trgu delovne sile, kjer je kot temelj postavljeno vseživljenjsko izobraževanje. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo podprli amandmaje, ki jih je oblikoval odbor v okviru priprave gradiva za obravnavo v okviru tretjega branja, pri čemer bi želeli posebej poudariti diskusijo in oblikovanje amandmaja kot posledico razprave, vezane na problematiko diplomantov medicinske fakultete in perečega, torej vprašanj zagotavljanja ustreznega števila zdravnikov v Sloveniji. Tukaj smo jasno na stališču, da glede na naravo nacionalnega programa, v zapisovanje v ta dokument ne sodi ustanavljanje javnih zavodov kot takih oziroma ne sodi ustanavljanje fakultet v okviru določenih univerz. Zato bomo podprli torej amandma, ki ga je pripravil odbor, ne bomo pa podprli amandmajev, ki želijo, da se v nacionalni program zapiše ustanavljanje visokošolskih središč s sedežem v določenih predelih in seveda ne, da bi se v sam nacionalni program zapisalo, da se predpisuje ustanovitev določene fakultete v okviru določene univerze. Ker pa se zavedamo, da je zagotavljanje ustreznega števila diplomantov medicinske fakultete izredno pereče vprašanje, smo v koaliciji pripravili tudi sklep, ki je dopolnitev sklepa odbora, ki naj seveda zaveže vlado in njene strokovne organe, da čim prej pripravijo strokovne podlage, potrebne za odločitev o upravičenosti medicinske fakultete v okviru univerze v Mariboru. Menimo, da je s tem spoštovana avtonomnost univerzitetnega prostora, in, seveda, tu pozivamo tudi ostale člane parlamenta, da se pridružijo podpori tega sklepa in da čim prej pripravimo vse strokovne ocene o tem, da ocenimo upravičenost medicinske fakultete v okviru univerze v Mariboru. Želimo si, da bomo vse ambiciozne cilje, ki so zastavljeni v okviru nacionalnega programa, tudi ustrezno finančno podprli, in želimo si, da bo nacionalni program na področju visokega šolstva v celoti uresničen. Hvala lepa.
Hvala lepa vam. Kolega Štemberger, imate besedo; predstavili boste stališče poslanske skupine stranke mladih. Za vami bo dobila besedo kolegica Ana Marija Tisovic za predstavitev stališč poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, imate besedo, kolega Štemberger.
Hvala za besedo. Znanje je človeku od začetkov časa omogočalo lagodnejše življenje in napredek. Znanje je bilo temelj nastanka in razvoja velikih civilizacij iz preteklosti, katerih dosežke še danes občudujemo. Da je znanje že od nekdaj doma na slovenskih tleh, nas prepričujejo pomembni znanstveni dosežki Jožefa Štefana, Jurija Vege in ostalih slovenskih znanstvenikov. Ne pričakujmo, da bomo z domačo industrijo lahko uspešno konkurirali velikim mednarodnim gigantom. Mala Slovenija bo lahko v veliki Evropi in v še večjem svetu postala razpoznaven in enakovreden konkurent le s kakovostnim znanjem. Najprej pa moramo poskrbeti, da bo doma postalo znanje bolj cenjeno, kot je sedaj, in da se bo ustvarjala klima, ki bo omogočala mlajšim znanstvenikom zasluženo uveljavitev, saj bo to edini način, kako bomo ustavili še sedaj prisoten tako imenovani odliv možganov. Na ta dokument, nacionalni program visokega šolstva, ki ga danes sprejemamo v državnem zboru, Slovenija čaka že od osamosvojitve. In prav zaradi tega Stranka mladih Slovenije pričakuje, da bodo vsebine nacionalnega programa visokega šolstva s sprejetjem le-tega s polno paro zaživele tudi v praksi. To pomeni, da bo Slovenija in njene univerze le začele uresničevati določila bolonjskega procesa, za katerega se je sama že ob vstopu v enoten evropski visokošolski prostor s polno odgovornostjo zavezala, da jeznanje javna dobrina in da mora dodiplomska izobrazba ostati brezplačna in dostopna vsakomur, znanja željnemu. Da bo pri določanju nacionalnih prioritet skozi proračune Republika Slovenija v prihodnje postavljala visoko šolstvo med pomembnejše dolgoročne projekte; da bo spodbujala gospodarstvo k vlaganju in tesnejšemu sodelovanju z znanstveno raziskovalnim delom; da bodo vsi slovenski do- in podiplomski programi postali enakovredni sorodnim programom v državah podpisnicah, predvsem z dvigom kakovosti študijskih programov in procesov, z implementacijo kreditnega sistema študija, z dejanskim izvajanjem in upoštevanjem evalvacijskih in samoevalvacijskih postopkov in, ne nazadnje, da bo spodbujala policentrični razvoj visokega šolstva, pod kar razumemo tudi ustanavljanje primorske univerze kot tudi odpiranje medicinske fakultete v Mariboru. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo nacionalni program visokega šolstva podprli in še naprej budno spremljali in spodbujali nadaljevanje napovedanih reform visokega šolstva z željo po svetlejši prihodnosti. Hvala.
Hvala lepa vam. Kolegica Ana Marija Tisovic, vabim vas k govorniškem odru za predstavitev stališč poslanske skupine Nove Slovenije. Za vami bo dobil besedo kolega Čeligoj. Najprej pa kolegica Tisovic. Imate besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljeni vsi prisotni! Za Slovenijo je pomembno, tudi zaradi njene majhnosti, da se vključi v tokove svetovne globalizacije s čim večjim deležem visoko izobražene delovne sile. Zato je dober nacionalni program visokega šolstva zelo pomemben. Naša poslanska skupina Nova Slovenija podpira amandmaje, ki poudarjajo razvijanje nacionalne identitete in slovenskega jezika. To smo v zadnjih letih zelo pogrešali. Prav tako v naši poslanski skupini Nova Slovenija podpiramo krepitev mreže visokošolskih in višješolskih središč, saj s tem lahko omogočimo marsikateremu državljanu, da si pridobi višjo ali visokošolsko izobrazbo, ki bi jo morda zaradi gmotnih problemov ali oddaljenosti zelo težko pridobil ali pa celo ne mogel pridobiti. Podpirali bomo tudi možnosti ustanovitve medicinske fakultete v Mariboru. Vemo, da je to zelo zahteven projekt, ki bi se ga strateško morali lotiti že pred leti. Tako bi zagotovili zdravstveni mreži Slovenije pravočasno dovolj domačih zdravnikov in seveda tudi, da omogočimo našim študentom medicine, ki so zaradi preobremenjenosti medicinske fakultete v Ljubljani, prisiljeni študirati na hrvaških ali avstrijskih medicinskih fakultetah. In nenazadnje če bo ljubljanska medicinska fakulteta razbremenjena, se bo lažje prilagodila novim trendom študija medicine. Nujno se nam zdi tudi povečati prostorske zmogljivosti na tistih fakultetah, katerih diplomante nujno potrebujemo, saj vemo, da je pomanjkanje prevajalcev, informatikov in tako dalje trenutno zelo aktualno. Vendar moram poudariti, da naša poslanska skupina Nova Slovenija ne podpira "ad hoc" rešitve. Zavedamo se, da je potrebno za dobro visokošolsko izobrazbo imeti tudi dobre visokošolske učitelje. Ne bo nam pomagalo, da bodo višje in visokošolske ustanove producirale kadre, ki ne bodo kvalitetni. Ne smemo dopustiti, da bi naši študentji prihajali na fakulteto le po papir, torej po diplomo, ampak da bodo prihajali tudi po kvalitetno znanje. Diplomanti naših fakultet morajo biti sposobni svoje akademsko znanje praktično uporabiti oziroma, da bodo znali biti inovativni. Tako bomo lahko v Evropski zvezi ter drugod po svetu konkurenčni in zagotovili naši državi uspešnost in ugled. Zagotoviti je treba, da bomo imeli tako redni kot izredni študentje enake možnosti kvalitetnih predavanj. Naša poslanska skupina se zaveda, da imamo dober visokošolski kader. Vendar spomnimo se, da so bila leta nazaj, ko so naši visokošolsko izobraženi ljudje šli v tujino, tam nadgrajevali svoje znanje in so danes zelo priznani v tujini. Če smo takrat dopustili beg možganov iz Slovenije, se danes moramo potruditi in vsaj nekaj teh kadrov pridobiti, da se vrnejo. Če je uspelo mnogim državam v srednji in vzhodni Evropi, da so svoje ljudi z vso odgovornostjo do svojega naroda privabili nazaj v rodno domovino, zakaj se ne poslužimo iste politike tudi pri nas. Drugačen primer je Češka, ki redno vabi v tujini živeče češke strokovnjake na srečanje domov in jih na ta način uspešno vključuje v razvoj svoje države. V nacionalnem interesu Slovenije je vlaganje sredstev v visokošolske programe še vedno nujno potrebno. Vemo, da je v finančni vreči visokega šolstva zmeraj premalo denarja. Zato se zavzemamo, da se v proračunu prerazporedi v ta namen čim večji možni delež. Naša skrb mora biti tudi ta, da zamašimo na tej finančni vreči vse tiste luknje, skozi katere odteka denar v neproduktivne programe ali celo neznano kam. Če je denarja premalo, ga je pač treba bolj učinkovito uporabiti. Poslanska skupina Nova Slovenija bo nacionalni program visokega šolstva podprla, čeprav menimo, da bi lahko tu in tam bil še boljši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še dve poslanski skupini želita postaviti stališče; najprej kolega Čeligoj, stališča poslanske skupine DeSUS, in za njim končno še kolega Podobnik, stališča poslanske skupine SLS. Najprej kolega Čeligoj v imenu poslanske skupine DeSUS. Imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki vlade, dragi poslanci in poslanke. V poslanski skupini DeSUS smo aktivno sledili obravnavi nacionalnega programa visokega šolstva. Sledili smo obravnavi predlaganih amandmajev in pobud za spremembo in dopolnitev tega programa. Z zadovoljstvom ugotavljamo, da so se v delo matičnega odbora aktivno vključile mnoge ustrezne ustanove, vključno s predstavniki obeh slovenskih univerz pa tudi študentskih organizacij, in izredno konstruktivno sodelovale pri oblikovanju nekaterih amandmajev. Menimo, da je obravnavani program nacionalnega programa dober in da bo z obravnavanimi in podprtimi amandmaji le še obogaten. Nacionalni program visokega šolstva je dovolj odprt, da omogoča tudi ustanavljanje novih visokošolskih središč in oblikovanje tistih študijskih smeri, ki jih ta življenjski prostor tudi potrebuje. Glede razmišljanja o uvajanju raznih šolnin, plačevanja dodiplomskega študija, je poslanska skupina odločna zagovarjati brezplačnost rednega in izrednega študija, torej dodiplomskega študija. Še posebej bi plačevanje predstavljalo preveliko materialno obveznost izrednim študentom, ki so večinoma mlajši, z nižjimi dohodki in še morda celo nezaposleni. Tudi pomembno načelo o vseživljenjskem izobraževanju je v nacionalnem programu dovolj dobro zastavljeno. Delež prebivalstva, ki se bo vključeval v izobraževanje za tretje življenjsko obdobje, bo zagotovo vse večji in vse bolj poudarjen. Naša poslanska skupina DeSUS bo podprla nacionalni program visokega šolstva v Republiki Sloveniji in amandmaje, ki jih je pripravil odbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine SLS. Želi potem še katera od poslanskih skupin? [[Ne.]] Ste zadnji, kolega Podobnik. Izvolite. Pardon. Dr. Cukjati, nisem vas opazil. Če je tako, se vam opravičujem. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlagani nacionalni program visokega šolstva Republike Slovenije. Lahko rečemo, da je to dokument, ki pravzaprav nastaja konsenzualno v državnem zboru. Po našem mnenju je tudi vlada tekom celotne procedure zelo tvorno sodelovala z vsemi tistimi institucijami, ki na tem področju lahko strokovno in širše sodelujejo. V samem namenu predlaganega nacionalnega programa je zapisana misel, ki jo je potrebno še posebej izpostaviti. V skladu z zakonskim načelom, pa katerem je univerza avtonomni znanstveno raziskovalni umetniški in izobraževalni visokošolski zavod s posebnim položajem, se v odloku urejajo le razmerja med državo in univerzo. Vsa notranja razmerja univerze, kot pravne osebe do članic, pa so urejena v statutu. Ta usmeritev je, po našem mnenju pravilna in jo je potrebno uvodoma izpostaviti. Druga misel, ki je zapisana v uvodu, pa je misel o temeljnem strateškem cilju visokega šolstva. Ta pa je v tem, da se omogoči čim večjemu deležu prebivalstva pridobitev kakovostne dodiplomske ter podiplomske izobrazbe. "Ta je bistveni dejavnik ekonomskega, socialnega in kulturnega razvoja ter ohranitve nacionalne identitete. Pridobivanje takšne izobrazbe je mogoče le na podlagi znanstvenega, umetniškega in strokovnega delovanja univerz in samostojnih visokošolskih zavodov, odprtih v regijo in svet." Konec citata. V poslanski skupini smo z zanimanjem tudi proučili zelo dober dokument, ki ste nam ga posredovali v vednost. To je dokument Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Podpisala sta ga predsednik, akademik France Bernik in pa podpredsednik, akademik Alojz Kralj. V tem dokumentu je sintetično zapisano pravzaprav marsikaj, kar je potrebno ob razpravi o nacionalnem programu visokega šolstva poudariti. Prvo je misel o slovenskih univerzah. Slovenija je majhna država z dvema univerzama in tretjo, ki nastaja. O tej tretji, ki nastaja, to je primorska univerza, bi radi na tem mestu izrazili naše stališče, pričakujemo, da bodo vse strokovne, civilno družbene, znanstvene in politične institucije storile vse, da bi se večletni, skoraj desetletni, postopek nastajanja primorske univerze v letošnjem letu tudi uspešno zaključil. Akademija znanosti in umetnosti pravi, da morajo biti naše univerze vsaj enake, če ne boljše od evropskega povprečja, v kolikor se hočemo enakopravno in konkurenčno vključevati v Evropsko skupnost. V tem dokumentu je tudi zapisana misel o denarju. Slovenija bi morala glede nadarjenosti namenjati sorazmerno več sredstev za visokošolstvo kot vodilne evropske države. V visokem šolstvu pa bi morala prevladati odgovornost za razumno porabo javnih sredstev. Po našem mnenju razprava v državnem zboru ob tem dokumentu kaže na politično voljo državnega zbora, da se resno vzame usmeritev slovenske akademije, da se glede na danosti namenja sorazmerno več sredstev za visokošolstvo kot v vodilnih evropskih državah. Tretja misel, je misel o nacionalnem pomenu. In akademija pravi, da morajo univerze v Sloveniji posebej skrbeti za področja, ki so nacionalnega pomena. Jezik, zgodovina, področje narodne kulture, književnosti, umetnosti. Za ta področja naj veljajo posebni kriteriji delovanja in financiranja. Veliko je govora o kakovosti. V Sloveniji je nujno potrebno zagotoviti neodvisen in mednarodno uveljavljen sistem ocenjevanja kakovosti delovanja visokošolskih institucij in njihovih enot, programov iz raziskovalnega dela, o učinkovitosti racionalne porabe opreme, prostorov, inovativnosti in prenosa znanja, podobno kot je o urejeno na Finskem, Danskem, Nizozemskem in na Irskem. In proti koncu je tukaj tudi misel, ki govori o tem, da mora Slovenija zvišati izobrazbeno strukturo populacije in čim prej dohiteti vodilne države. Zato akademija podpira ustanavljanje novih visokošolskih ustanov, programov ob regionalni in državni pomoči, posebej v regijah in ob meji, na stičišču narodov, jezikov in kulturi in tam, kjer je zaželjen hitrejši razvoj. Upravičeno je ustanavljanje visokošolskih ustanov z željo, da se pospeši gospodarski razvoj regije ter stabilizira narodnostna meja. Tukaj bi radi izpostavili vprašanje, ki je bilo danes s strani poslanskih kolegov, ko so predstavljali stališče poslanskih skupin, že izpostavljeno. Gre pravzaprav za edino resno temo, ki nekako še ni bila konsenzualno sprejeta tudi na odboru za šolstvo, znanost in šport. Namreč, ali okvir nacionalnega programa visokega šolstva omogoča, da se vanj zapišejo tudi take formulacije,ki bi pomenile politično voljo državnega zbora, da se v nekem okolju, če smo konkretni, na mariborski univerzi, ustanovi medicinska fakulteta. Rad bi povedal tudi stališče naše stranke. Izvršilni odbor naše stranke kot političnega organa je to podrl, kot politična stranka podpiramo, da se ustanovi v Mariboru medicinska fakulteta. Istočasno pa predlagamo v okviru današnje razprave in razprave ob vloženih amandmajih, da poskušamo sami najti način, da bo torej nacionalni program visokega šolstva kot akt omogočal take rešitve, da bomo v njem nedvoumno zapisali neka politično voljo. Predlagan je tudi dodatni sklep. Dodatni sklep je praviloma neka hvale vredna odločitev državnega zbora, ki pa v bistvu ni zavezujoča tako, kot je zavezujoč zakon ali pa nacionalni program. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je medicinska fakulteta v Ljubljani dobra medicinska fakulteta; da pa zaradi znanih dejstev staranja slovenske zdravniške populacije, aktualnih podatkov, da je nedvoumno dokazano, da je pomanjkanje v številu aktivnih slovenskih zdravnikov, da je napočil trenutek, da se vsi tisti, ki o teh vprašanjih odločajo, odločijo. Če sta v dilemi resor za šolstvo in resor za zdravstvo, to še ne pomeni, da državni zbor ne sme narediti koraka naprej. Državni zbor bo našel v okviru svoje procedure način, da bo v nek dokument nedvoumno zapisal, da podpira, da se v okviru mariborske univerze ustanovi medicinska fakulteta. V do sedaj že zapisanem programu visokega šolstva smo že zapisali nekatere rešitve, ki odpirajo in podpirajo možnost, da se ustanavljajo nove visokošolske ustanove ob regionalni in državni pomoči. To usmeritev podpiramo, kot rečeno, pa tudi podpiramo vse tiste rešitve, ki bodo v dokument, ki se mu reče nacionalni program, zapisale politično usmeritev državnega zbora Republike Slovenije, da se mariborska univerza zaokroži tudi na ta način, da dobi celovito medicinsko fakulteto. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine socialdemokratske stranke bo predstavil gospod doktor Cukjati.
Hvala za besedo. Spoštovani! Nacionalni program visokega šolstva Republike Slovenije, torej dokument, ki je težak po vsebini, verjetno težak po sprejemanju - ne vem, ker ga toliko let sprejemamo - vsekakor dokument, pri katerem se velja ustaviti. In sicer, že na prvi strani imamo cilje visokega šolstva. Samo omenil bi te cilje, poglejte: povečati delež zaposlenega prebivalstva z višjo, visoko oziroma podiplomsko izobrazbo na 25% leta 2005; potem v različne oblike tercialnega izobraževanje naj bi se vpisalo 50% vsakokratne generacije; povečati je treba število vpisnih mest, vsaj podvojiti število študentov, zagotoviti razmere za uspešno delovanje univerz, izboljšati uspešnost in učinkovitost študija, spodbujati sodelovanje med univerzami, izboljšati in posodobiti štipendiranje, še zlasti zmogljivosti študentskih domov izboljšati. Človek se vpraša, krasno, čudovito, sami najlepši cilji, ni kaj! Ja, pravzaprav pa po drugi strani, kaj smo pa doslej delali? Ali se nismo trudili za čim večji vpis, za čim boljšo kakovost, za čim večjo zmogljivost tudi v študentskih domovih, in potem človek, ko ves navdušen prebere te čudovite cilje, gre naprej, ker se vpraša, kako bo pa bomo prišli do teh ciljev. Navsezadnje to naj bi bila vsebina programa, saj cilji so nesporni. Kako, torej ne kaj, ampak kako. No, potem gremo naprej in beremo: "Treba je postaviti za cilj, da bo imelo po letu 2005 več kot 20% zaposlenega prebivalstva višjo, visoko oziroma podiplomsko stopnjo izobraževanja, proti koncu desetletja pa okoli 25%." Isto z drugimi besedami. Naprej. "Število študentov se mora še povečati." Isto, celo z istimi besedami. Naprej. "Da bi v Republiki Sloveniji omogočili pravico do izobraževanja in dosegli takšno stopnjo vpisa v terciarno izobraževanje, kakršna je značilna za razvite države, strateško pa je še zlasti pomembna za države z manjšim številom prebivalstva, moramo načrtovati, da bomo v tem desetletju imeli okoli 35 študentov na tisoč prebivalcev." Isto, morda z drugimi besedami. "Mladim generacijam je treba ustvariti možnost za kar najbolj intenziven razvoj njihovih sposobnosti." Vraga, kako, sem iskal v dokumentu, kako priti do tega, saj to je problem. Hudič je v podrobnostih. No, potem, seveda, se človek ustavi na 4. točki - dejavnosti potrebne za razvoj in učinkovitost dela v visokem šolstvu. Tam pa naj bi bilo obrazloženo, kako. No, zopet berem: "Za nadaljnji razvoj visokega šolstva je bistvenega pomena ugotavljanje, spremljanje in zagotavljanje kakovosti izobraževalnega sistema." Seveda, samo kako, s čim, kako ugotavljati, s čim meriti, kako spremljati? Niti besedice. Naprej. "Visokošolski zavodi morajo večjo pozornost kot doslej nameniti vstopu novincev, uspešnosti študija, večji prehodnosti in zmanjševanju študijskega vsipa." Boste rekli, avtonomna univerza, kako naj to naredi, takoj bo vprašanje denarja. Naprej. "Kakovost terciarnega izobraževanja je treba spodbujati z različnimi programi." Kakšnimi programi? Kdaj, kdo? Kdo? Naprej. "Razvoj visokošolskega izobraževanja mora spremljati aktivna štipendijska politika." Kakšna? Kje najti finance? Itn., ne bi vas obremenjeval. Samo en primer, kako naj bi se iz oblakov čudovitih obljub, na katere smo navajeni, spustili na realna tla, je že omenjena medicinska fakulteta. Samo primer. Bilo je že navedeno, pa bi vendarle ponovil. Pred desetimi leti je bilo v Sloveniji 33.000 študentov, danes jih je 68.000, več kot še enkrat več. Na medicinski fakulteti je bilo pred desetimi leti več študentov kot danes. Ne da bi se podvojilo število, zmanjšalo se je število. In ko govorimo, da bi vendarle bilo dobro razmisliti o novi fakulteti, ker Ljubljana je nesposobna po svojih prostorskih kapacitetah zagotoviti zadostno število vpisa na medicinski fakulteti, naletimo na to, da je univerza samostojna, v univerze se pa ne smemo vtikati. Ja v kaj pa naj se vtikamo v tem programu, če ne v potrebo po študentih, v kapacitete, ki naj bodo nekje definirane za posamezno fakulteto, v nacionalne potrebe po posameznih strokovnostih. Mise ne vtikamo v mariborsko univerzo. mariborska univerza zelo želi odpreti fakulteto, pa ji potem politika reče: ne smete odpreti. Torej, to pa ni vtikanje v samostojnost in v avtonomnost univerze. To pa ni vtikanje. In ko smo ravno pri tem, samo dva argumenta naj bi povedal, ki sta v zraku, zakaj ne mariborska univerza. In sicer prvi - ni denarja. Ja, kaj pa potem to, če ni denarja? Drugič pa argument, ki ga je predstavnik ljubljanske univerze večkrat omenil, in sicer: "Ja veste, mi smo pač monopolist in mi bomo nasprotovali medicinski fakulteti v Mariboru." Žalostna argumenta. Jaz vam bom pa povedal samo štiri argumente, zakaj v Mariboru. Prvič, v Ljubljani ni prostorskih kapacitet za univerzo, niti ne za prakso študentov, ki se zahteva. Klinični center ne posrka, ne zmore, ne absorbira več študentov na prakso, kot jih doslej. Potrebujemo novo bolnišnico. Drugič. Evropsko povprečje števila diplomantov medicinske fakultete na 2 milijona prebivalcev, da boste lahko primerjali s Slovenijo, je 225 diplomantov vsako leto. Pri nas jih je okoli 100, 110. Ravno še enkrat manj, kot je evropsko povprečje. Če hočemo priti na evropsko povprečje, potrebujemo torej novo fakulteto. Tretjič. Maribor je obmejno mesto. Ko bomo vstopili v Evropo, jaz upam da bomo, potem bo graška univerza posrkala vsako leto ne samo 20 slovenskih študentov, ampak pol Štajerske ali celo Štajersko, če ne bomo imeli mariborske fakultete in bomo imeli tako imenovano germanizacijo na Štajerskem. Mislim da to ne bi bilo dobro. Ne bi bilo dobro In četrtič. Nobena regija v Sloveniji ne trpi toliko zaradi pomanjkanja zdravnikov in nobena regija toliko kadrovskega deficita ne zapolnjuje z uvozom iz drugih republik kot prav Štajerska. Jaz sem na nek način zelo razočaran nad razpravo, ne nad temi visoko letečimi predstavami in cilji, ampak nad razpravo, čim se spustimo na realna tla, se začnemo kregati, je hudič v podrobnostih. Menim, da bi nekoliko začinili ta nacionalni program, mu dali nekaj konkretnih ocvirkov, če boste sprejeli in potrdili amandmaje, ki jih tudi predlagamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine združene liste, ima besedo gospod Bevk. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Tudi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo nacionalni program visokega šolstva Republike Slovenije. Mislimo, da gre razvoj visokega šolstva v pravo smer, seveda pa morajo temu slediti tudi ustrezno visoka finančna sredstva. Tu pa žal zaostajamo in ne sledimo temu siceršnjemu razvoju. Razveseljivo je, da iz leta v leto beležimo večji vpis študentov na obe univerzi in tudi na druge visoke šole, poleg seveda izrednih, pa bi bilo še posebej potrebno spodbujati redni študij in vpis rednih študentov, ki je tudi sicer po vseh parametrih uspešnejši. Seveda pa je potrebno ob tem zagotavljati tudi ustrezni študentski standard, da ne bo študij postal privilegij bogatih. Tu mislim na to, da moramo spodbujati in zagotavljati sredstva za gradnjo študentskih domov, za dostopnejšo štipendijsko politiko, subvencionirati študijsko literaturo in učbenike, študentsko prehrano in tako dalje. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podpira nastanek tretje primorske univerze ter seveda tudi visokošolske programe in mrežo visokih šol, ki bodo dobile svoje mesto tudi v drugih regionalnih središčih v državi. V poslanski skupini prav tako podpiramo ustanovitev medicinske fakultete v Mariboru, zato je bila poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov tudi ena izmed podpisnic dodatnega sklepa ob obravnavi nacionalnega programa visokega šolstva Republike Slovenije, ki se glasi, da vladi Republike Slovenije predlaga, naj čim prej pripravijo strokovne podlage, potrebne za odločitev o upravičenosti medicinske fakultete v okviru univerze v Mariboru. Kot rečeno, naša poslanska skupina bo nacionalni program visokega šolstva Republike Slovenije, podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da smo s tem zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Tu imam zaenkrat samo eno pisno prijavo k razpravi, gospod Jože Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi. Tudi sam podpiram osnovna načela in osnovne cilje tega nacionalnega programa visokega šolstva v Republiki Sloveniji. Menim pa, da bi nekatere stvari, ki se kažejo v tem trenutku v Sloveniji kot problematične, lahko bile boljše izrisane in boljše opredeljene tudi v tem nacionalnem programu. Pri tem se bom osredotočil na dvoje stvari, na to, kar je zajeto v točki 2.2. - dostopnost do visokošolskega izobraževanja in njegovi učinki; in pa tudi o točki 2.3.5.1 - se pravi možnost ustanovitev medicinske fakultete v Mariboru. Namreč želel bi si, da bi v tem nacionalnem programu razvoja visokega šolstva bilo izrecno zapisano, da bo, ne vem, z nekim terminom, z nekim rokom zagotovljen vpis vseh maturantov, ki želijo nadaljevati študij na redne programe. Tu je sicer zapisano, kar pozdravljam, da je prednostno temeljna oblika visokošolske študijske dejavnosti redni študij. Vendar se mi zdi to premalo, to so dobre opredelitve, ki jih že vrsto let spremljamo iz ust resornih ministrov, hkrati pa v praksi doživljamo popolnoma drugačen trend. Vse večjemu številu mladih, sposobnih ljudi je s sedanjim načinom vpisa na visoke šole in univerze onemogočeno, da bi se izobraževali po svojih osebnih preferencah. Sedanji način vpisa na univerzo je po mojem neprimeren. Namreč, da je podlaga predvsem in zgolj maturitetno spričevalo oziroma maturantski izpit. Ne trdim, da skozi maturitetno izpraševanja in maturantski izpit v srednji šoli ne dosegamo dobrih rezultatov znanja v populaciji srednješolcev. Vendar se morajo mladi ljudje, ki še nimajo popolnoma izdelanih svojihprofesionalnih ambicij in tudi ne vpogleda v profesionalne možnosti, prezgodaj opredeliti, pravzaprav se že opredeljujejo po drugem letniku za neko smer srednje šole, ko tega še nimajo zgrajenega. Hkrati pa na ta način dosegamo popolnoma druge efekte, kotso morda bili zamišljeni pri protagonistih takega načina vpisa na visoko šolo. Namreč, tudi v tem gradivu piše, da imamo v Republiki Sloveniji visok oziroma primerljiv odstotek, ali pa celo večjega, študentov v humanističnih vedah, kamor sodijo pravo in ekonomija ter tudi tehnika, da pa zelo zaostaja področje naravoslovnih ved. Sedanji sistem vpisa skozi maturitetno spričevalo je takšen, da deluje velika mera množične, kolektivne psihologije pri maturantih. Namreč, za odličnjaka je v preteklih letih bilo dobesedno nespodobno, če kot eno od prioritet za vpis na visoko šolo oziroma univerzo ni prednostno vpisal pravo, ekonomijo, medicino. Zaradi različnega načina oziroma različne hitrosti dozorevanja mladih ljudi prihaja do dodatnih anomalij. Vse raziskave potrjujejo, da so v obdobju dozorevanja trajnostno mnogo bolj prizadevna dekleta in dosegajo v srednji šoli tudi boljše učne uspehe. S tem pa ni rečeno, da tudi mladi fantje nimajo popolnoma enakih ali pa primerljivih intelektualnih sposobnosti, vendar pa so na podlagi sedanjega sistema vpisa hendikepirani pri vpisu na fakultete. V nekaterih vedah je to privedlo do drastičnih anomalij. Trdno sem prepričan, da so na tem področju nacionalni korpus, nacionalno gospodarstvo, nacionalna ekonomija, nacionalni interesi, o katerih pogosto govorimo, znatno prizadeti. Moralo bi biti neko ravnotežje pri izbiri poklicev med obema spoloma, sedaj pa prihajamo do tega, da se nekateri poklici feminizirajo, čeprav so bili nekoč celo prvenstveno izbira moške populacije. Ne trdim, da mora ostati tako, kot je bilo nekoč, toda dejstvo je, da se danes na pravno fakulteto ali pa včasih na katero drugo usmeritev ne morejo vpisati nekateri maturanti gimnazij, ki gimnazije še niso jemali s tako visoko resnostjo in se je to odrazilo v njihovem maturitetnem spričevalu, vendar sem prepričan, da bi mnogi od tistih lahko postali briljantni pravniki, na primer. Mnogi od današnjih najbolj uspešnih pravnikov se po današnjih kriterijih vpisa, ne bi mogli vpisati na to fakulteto. Podobno je stanje na drugih fakultetah, kjer je posledica tega, da je izbirni kriterij zgolj maturitetno spričevalo, pripeljal do tega, da se pač ljudje, dijaki ne vpisujejo v skladu s svojimi osebnimi preferencami, osebno voljo, na podlagi česar bi se lahko razvili v zelo dobre strokovnjake na tistem področju. Tako se zgodi, da morajo študirati tisto, kar notranje ne čutijo. In so celotno življenje zagrenjeni. In povem vam, da takšni ljudje na področju tehnike in naravoslovja nikdar ne bodo razvijali novih proizvodov. Nikdar. Bodo morda prišli zaradi svojega intelekta do diplome, vendar tu premikov ne bodo delali. In poudarjam, nacionalni korpus je s tem prizadet. In v nacionalnem programu bi se končno morali tudi opredeliti do tega, da bi ta sistem vpisa menjali. Pristaš sem tega in zagovornik, da naj fakultete kljub vsemu same izvajajo selekcijo. Da je selekcijski faktor pač to, da težavnostna stopnja neke fakultete samoregulira število vpisa. Sem prepričan, da je nekoč na ljubljanski univerzi, in tudi mariborski, že bila velika stopnja samoregulacije dijakov pri vpisu na visoke šole in na fakultete. To se je danes izgubilo. In posledica tega, negativne, predvsem negativne posledice so znatne. Kot sem že poudaril, znatni del študentske populacije s frustracijo gleda na svojo poklicno izbiro, ker je bila posledica tega, da ni bilo prostega vpisa. In tu primerjati druge države, ki imajo znatno več fakultet različnih težavnostnih stopenj, različnega, se pravi ugleda, kjer morda najuglednejše res imajo takšne omejitvene modele, vendar se pa nekdo, ki ni bil izbran na Oxford za pravo, lahko pa kljub temu vpiše na pravo na neki fakulteti, na neki univerzi, ki je nekoliko manj ugledna in potencialno kljub temu v življenju uspe. Te možnosti pri nas praktično ni. Kdor je izločen ob vpisu, je izločen za vedno. Še posebej, ker če sem prav informiran, imajo, sta dovoljena samo dva vpisa študentov. To se mi zdi nezaslišano in celo protiustavno. Po mojem bi univerze morale dovoljevati tudi vpis, seveda z nekimi dodatnimi pač zahtevami, da bi mlad človek lahko, tudi če se mu slučajno zgodi, da še glede svoje profesionalne izbire ni dozorel pravočasno, da potem tudi spremeni svojo odločitev. Kot primer napačnih posledic, slabih posledic omejitve vpisa je ravno to, ravno stanje na področju izobraževanja zdravnikov. Medicinska fakulteta v Ljubljani je od nekdaj imela, ali pa kar pomnim, tako imenovani "numerus dausus" in to, po mojem mnenju ne zaradi, ne toliko v tedanjih časih zaredi prostorskih in drugih razlogov, ampak zaradi tega, ker si je izredno prizadevala za eksluzivnost zdravniškega poklica. Skozi sistem šolanja, omejevanja vpisa in tudi študija so nekako indoktrinirati svoje študente, da so pač na nekem eksluzivnem študiju. Vse to je imelo slabe posledice za same diplomante medicinske fakultete, ki so se pogosto slabo vključevali v družbo, kakor tudi za splet situacije v Sloveniji na področju zdravstva. Danes smo priča temu, da predvsem severovzhodna Slovenija nima, da ima znatni delež zdravnikov, ki se niso izšolali v Sloveniji, ki smo jih zaradi poklicnih potreb pač uvozili. Temu se je prav gotovo možno izogniti samo z ustanovitvijo medicinske fakultete v Mariboru. Zaradi tega je, mislim, da potrebno urgentno uvesti [[...]] [[Ni razumljivo.]] [[...]]študij medicine na mariborski fakulteti in to vnesti v nacionalni program. Ne strinjam se s tistimi strankami, ki skušajo zadevo razvodeniti z dodatnim sklepom, za katerega je prav kolega Podobnik pravilno ugotovil, da je dodatni sklep nezavezujoči akt. Mislim, da si Slovenija in njene potrebe na področju zdravstva in slovensko prebivalstvo zasluži in da je pravilno, da se ustanovitev medicinske fakultete v sklopu univerze v Mariboru vnese v nacionalni program razvoja visokega šolstva v Sloveniji. Namreč, v tem dokumentu napačno piše v enemsegmentu, da so bile nekatere omejitve, se pravi vpisa, posledica zaposlitvenih možnosti in navajajo medicinsko fakulteto. Kot vemo, je to pač bil izgovor za eksluzivnost, dejansko je pa stanje takšno, da ravno na področju te vede imamo največji uvoz kadrov, pretežno iz držav nekdanje Jugoslavije. Zato so tisti, ki so porabniki uslug takih zdravnikov, dostikrat tudi hendikepirani. Namreč, ti zdravniki dolgo ne poznajo slovenskega jezika in zaradi tega je zdravstvena storitev v nekem intrevalu njihovega delovanja, tem, seveda, ki so potrebni zdravstvene storitve, na nek način kvaliteta te zdravstvene storitve zmanjšana. Zaradi tega še enkrat poudarjam, ta strategija omejenega vpisa na vseh področjih je napačna strategija. Najbolj radikalno je to pokazala medicinska fakulteta, ki ima že dolga desetletja ta sistem. Posledice tega omejenega vpisa in vpisa na podlagi rezultatov mature pa so vsak dan bolj pogubne. Moram poudariti, letošnje leto, recimo, se je zaradi teh pogubnih vplivov, pa še nekaterih drugih, vpisalo največ odličnjakov oziroma je bil najvišji prag na visoki policijski šoli. Samo super odličnjaki so imeli vstop na visoko policijsko šolo. Se pravi, 93 točk, po tistih izračunih na podlagi srednješolskega rezultata, je bil prag za vpis na visoko policijsko šolo. Ali smatrate, da so takšne anomalije koristne za Slovenijo kot celoto? Sam mislim, da sicer ne bo nič škodovalo, če bodo iz ta generacije pa še nekaj naslednjih na visoki policijski šoli res sami super odličnjaki. Vendar ta korpus mladih ljudi bi moral imeti enake možnosti tudi na nekaterih drugih smereh. Žal jih je trenutna situacija v Sloveniji, brezperspektivnost glede zaposlovanja, nazadovanje naravoslovnih študijev in vse to pripeljalo do tega, da se morda včasih dijaki, študentje, ki bi lahko na nekaterih drugih primerjalnih področjih dosegli bistveno več, vpišejo na nek povprečno zahteven študij in s tem v življenju ne bodo izkoristili svojih potencialov, in zaradi tega bo trpel in trpi nacionalni korpus. Zaradi tega, moram še enkrat poudariti, nisem v celoti zadovoljen z vsemi rešitvami, ki jih prinaša ta strategija do teh pomembnih zadev v razvoju visokega šolstva, in posledic takšnega razvoja, kakršnega predvideva, bi se pripravljavci tega nacionalnega programa pač morali zavedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pismenih prijav k razpravi ni več. Nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev. Tisti, ki se niste pismeno prijavili, ste omejeni s petimi minutami. Kdo želi besedo? Nihče? Ne vidim nobene posebne želje po razpravi, zato jo zaključujem. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. Razpravo bomo vodili na osnovi pregleda amandmajev k predlogu nacionalnega programa visokega šolstva Republike Slovenije, tretja obravnava, z dne 19. februarja 2002 [[to je gradivo na sedmih straneh]] . Poleg tega pa imamo še popravek k amandmaju na 3. strani, ampak na to vas bom že takrat opozoril. Dajem v razpravo amandma k točki 2.1. Tu imamo, kot vidite iz gradiva, en amandma. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o amandmaju k točki 2.1. Glasujmo, prosim! Od 53 prisotnih je za glasovalo 52 poslank in poslancev. Nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri točki 2.1.3. Tudi tu imamo en amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o amandmaju k točki 2.1.3. Glasujmo, prosim! Od 56 prisotnih je za glasovalo 52 poslank in poslancev. Nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet Točka 2.1.7.a. Tu imamo en amandma. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o tem amandmaju. Glasujmo, prosim! Od 54 prisotnih je za glasovalo 51 poslank in poslancev. Nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Točka 2.3.1. Tu imamo en amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje. Glasujmo, prosim! Od 58 prisotnih je za glasovalo 58 poslank in poslancev! Nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri točki 2.3.3. En amandma je tukaj. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o tem amandmaju. Glasujmo, prosim! Od 55 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Smo pri amandmaju 2.3.5. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 55 prisotnih je za glasovalo 53 poslank, en je bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Smo pri amandmaju pod zaporedno število dva. To je amandma odbora za kulturo, šolstvo, znanost, mladino in šport. To je točka dva, tu imate popravek. To je amandma skupine poslancev, prvopodpisani mag. Andrej Vizjak. Da, amandma na amandma odbora. Tako, da upoštevamo pravo gradivo. Torej, smo pri točki dva, pri amandmaju na amandma, številka dve, torej točke 2.3.5. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Lahko preidemo na glasovanje? [[Lahko.]] Glasujmo, torej. Od 56 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev, en je bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Amandma na amandma je sprejet. Sedaj glasujemo še o amandmaju pri točki tri. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o amandmaju pod točko tri. Glasujmo, prosim. Od 55 prisotnih je za glasovalo 54 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Smo pri točki 2.3.5.1., dva amandmaja imamo tu. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? Prosim, gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Pri tej točki bi vas, kot kolegice in kolege v tem državne zboru, prosil, da pozabimo na tisto, kar je na strani štiri, kdo je, naj bi bil, bo predlagatelj in da se spomnimo vseh danes izrečenih besed, in da preden pritisnete enega od treh gumbov, temeljito razmislite: ali je res poseganje v avtonomijo neke univerze, če bomo rekli, da naj bo medicinska fakulteta v Mariboru? Mislim, da je prav, da rečemo "da", zaradi tega, ker bomo s tem tudi v nacionalnem programu in v kasnejših spremljajočih aktih zavezali sebe in todržavo, da bo dejansko poskrbela, tako za razpršenost kot tudi za kvaliteto in prepotrebno število zdravnikov. Še enkrat vas pozivam kolegice in kolegi, razmislimo temeljito in tokrat družno, če se le da, recimo "da". Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da je gospod Moge - ste želeli razpravljati, se mi zdi? Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Mogoče bo izgledalo čudno, ampak sam bom nasprotoval, da bi sprejeli ta amandma in naslednji amandma, zaradi tega, ker pripadam stranki, ki ima v naslovu demokratično. Gre za to, da ta vsebina ne spada v nacionalni program. Sam sem bil kot predsednik odbora za šolstvo, kjer smo te stvari razpravljali, prisoten na seji, ki je trajala nekaj ur, kjer so dali amandma z istovsebino predlagatelji z univerze v Mariboru, vendar smo potem, ko smo izčistili nacionalni program, s stališča zakona o visokem šolstvu, na podlagi mnenja sekretariata in tudi na podlagi mnenja vlade Republike Slovenije, mi tak amandma nadomestili z amandmajem, ki ga je državni zbor že sprejel kot amandma odbora in ki ga je predlagal, kakor jaz vem, gospod Podobnik. Sam - ne vem - bom torej napravil vse, da bo medicina tudi možna kot študij v Mariboru, ker imam dosti tega, da skoraj vsi moji sorodniki študirajo v Gradcu, ker imam dosti tega, da imamo v Ljubljani fakulteto, imamo kliniko, imamo ministrstvo, imamo zbornico, imamo sindikat in imamo zavarovalnico s 340 milijardami tolarjev. Sam sem bil imenovan - ker vidim, da ljudje dvigujejo roko - s strani senata univerze v Mariboru v delovno skupino, ki je pripravljala elaborat o ustanovitvi medicinske fakultete in tak elaborat, kot veste, mora vsebovati nekaj stvari. Prvič, mora imeti odgovor o upravičenosti ustanovitve in drugič, mora imeti program. Takelaborat je obravnaval že senat univerze v Mariboru, ga je sprejel in ga je dal v proceduro strokovnemu svetu Republike Slovenije. Strokovni svet Republike Slovenije je že o tem razpravljal oziroma je komisija strokovnega sveta za zdravstvo razpravljala in je k temu elaboratu dodala določene pripombe, ni nasprotovala tej ustanovitvi, ampak da se ta elaborat v določenih točkah popravi. Ta elaborat mora namreč imeti poleg opredeljenih študijskih področij, tudi zagotovljene ustrezne prostore, opremo za izvedbo programa in zagotovljene visokošolske učitelje, poleg ostalega. V teh delih se je ta stvar zataknila in mislim, da so ljudje v Mariboru sposobni ta elaborat toliko popraviti, da ga bo ta komisija za zdravstvo spustila na svet za visoko šolstvo in če da svet za visoko šolstvo pozitivno mnenje k temu, potem tak elaborat dobi strokovno mnenje, da strokovno vzdrži. O strokovni vzdržnosti tega mi ne moremo razpravljati na tem mestu. Zaradi tega sem hvaležen vsem poslankam in poslancem državnega zbora - in tu smo na seji odbora za šolstvo dosegli velik konsenz - da podpirajo, da se v Sloveniji zaradi vseh očitkov, ki so bili izrečeni v preteklosti in ki jih je tudi gospod Cukjati že večkrat omenil pred obravnavo programa visokega šolstva na odboru, da je kritičen študij medicine v Sloveniji. Zaradi tega sem prepričan, da je - in verjetno bomo sklep, ki je pripravljen, tudi z vso večino podprli, da bo to sklep celotnega državnega zbora. Zdi se mi pa - pa oprostite mogoče malo nagajivi izjavi - da je vložitev takega amandmaja po tem, kar se je dogajalo na odboru za kulturo, šolstvo, šport državnega zbora, malo nagajanje oziroma pridobivanje poceni političnih točk. Jaz se vam kljub temu, kolegi socialdemokrati, zahvaljujem, da ste še enkrat s tem amandmajem to stvari izpostavili. Zavzemal se bom, kolikor lahko, da bo ta medicina v Mariboru. Zdi se mi, osebno sem pa prepričan, da ta stvar ne spada v nacionalni program visokega šolstva.
Replika, gospod Jerovšek, če sem prav razumel. Gospod Sušnik, imate vi tudi repliko ali imate razpravo? [[Razpravo.]]
Hvala lepa. Žal moram na tem mestu replicirati kolegu Mogetu, predvsem njegovemu mnenju, da ustanovitev medicinske fakultete, ki je akuten problem Slovenije, pomanjkanje zdravnikov v nekaterih delih Slovenije, ne spada v nacionalni program. To kljub temu da v prvem stavku poglavja o nastajanju novih šolskih zavodih piše, da to ne more biti stihijsko. Če smo pripravljeni spoštovati to, potem zapišimo ustanovitev medicinskefakultete v Mariboru v nacionalni program in ne bomo kršili nobenih zakonov, nobenega naravnega prava, nobenih nacionalnih interesov, ampak bomo spoštovali avtentičen nacionalni interes, če bomo to zapisali. Poglejte. Ko se bolj partikularni, bolj parcialni interesi pokažejo nekje v Ljubljani, je za realizacijo tistih interesov možno vse. Vemo, kakšne argumente se je navajalo ob ustanovitvi elektro holdinga; vemo, kakšni argumenti se porajajo ob ustanovitvi oziroma da si mesto Ljubljana kupuje banko. Za Maribor pa so tu neke omejitve, popolnoma birokratske, bi rekel. In ne pristajam na te birokratske omejitve in na to birokratsko omejevanje, za katerim, vemo, kakšni interesi stojijo, kaj je pravi namen. Čeprav je kolega Moge predsednik odbora za šolstvo, se čudim, da je sprejel to vlogo, da mora proti svojim avtentičnim interesom nastopati tu v državnem zboru. Protestirati moram tudi proti temu, kar gospod Moge navaja, da gre za poceni nabiranje volilnih točk. Mi smo bili na odboru za šolstvo v celoti aktivni in že v tisti fazi tudi podpirali program ustanovitve fakultete v Mariboru in vnos takšnega določila v nacionalni program, in nam ni možno očitati, da smo se šele pozneje vključili v to. Mi smo kot stranka prvi podprli tudi potrebo po ustanovitvi medicinske fakultete v Mariboru, jo začutili in jo podprli. Zaradi tega s tega mesta apeliram na poslance, da podprejo to razmišljanje, ki ga je tu navedel gospod Barovič, da naj vsaj v tej tako pomembni zadevi opustijo svojo ozko strankarsko gledanje, poglede, in naj tu zapišemo nekaj obvezujočega. Kolega Podobnik je priznal, da je dodatni sklep neobvezujoč, da je nacionalni program ali zakon bistveno bolj zavezujoča zadeva, in ne izogibajmo se zavezujočim zadevam. Slovenija je dovolj bogata, dovolj velika inpotrebuje medicinski kader, in zaradi tega zapišimo obvezujočo klavzulo. Tu se ne strinjam in se ne bom strinjal, da se zatekamo k nekemu "blaževemu žegnu", kar so pogosto dodatni sklepi. Slovenska vlada zadnjih osem ali deset let dodatnih sklepov, sprejetih v parlamentu, ne spoštuje in jih ignorira. Povejte mi dodatni sklep, ki je bil od strani vlade resno vzet in spoštovan! Zaradi tega se s takim "blaževim žegnom" ne morem strinjati. Hvala lepa.
Vrsta replik, če sem si pravilno zabeležil, po tem vrstnem redu: gospod Barovič, gospod Moge, gospod Peče, gospod Avšič - je bila to replika ali razprava? [[Replika.]] Prosim, gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolega Rudi Moge, tudi predsednik odbora, v katerem sem sam, še vedno ne razumem, kljub temu, da smo na odboru veliko govorili, zakaj naj v nacionalni program ne bi sodila obveznost, da se oblikuje medicinska fakulteta na univerzi v Mariboru. Zakaj ne sodi v nacionalni program? Drugo vprašanje. Kam potem sodi definicija, če ne v nacionalni program? Kateri zavezujoči akt bo tisti, ki bo danes dal Sloveniji obljubo, da bomo poskrbeli za večje število študentov medicine? In tretjič, če primerjam, zakaj naj ne bi sodila definicija "univerza v Mariboru, fakulteta v Mariboru", če smo malo prej že sprejeli enega od amandmajev, v katerih smo konkretno nanizali ne samo imen krajev, temveč tudi pokrajine. Sam se spomnim, ko smo sprejemali nacionalni program, o mislim, da, prometu, ko smo tudi uspeli in dali nekaj natančnih določil v ta nacionalni program, ki bodo obvezovale tako udeležence v prometu kot tudi druge, da bodo izobraževali na točno določenem kraju in na točno določen način. In še nekaj bi prosil, spoštovane kolegice in kolegi, kar sem omenil že v uvodnem pogovoru v imenu poslanske skupine. Naj ta razprava ne postane ponovno dvoboj med Ljubljano in Mariborom. Naj ne postane dvoboj! Hvala.
Hvala. Gospod Peče, imate vi repliko na gospoda Mogeta mogoče? Umikate.
Umikate. Gospod Moge, prosim.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, najprej oprostite besedi: koliko je koga v hlačah. Tako bi se jaz vprašal - po nezaupnici ministru, pa po vašem ravnanju, v kakšni komisiji nekje drugje, ker vemo. Ampak pustimo, pustite mene, kaj jaz mislim. Jaz delam pač po svoji volji vse najboljše. Nisem vam pa naslednje povedal. Res je, socialdemokrati ste zelo k temu pomagali, tudi prvak socialdemokratov Janez Janša je ministru Drnovšku zastavil vprašanje tukaj javno, kaj misli o tem. In za vaša prizadevanja, za to se vam zahvaljujem, ker izgleda, da se zavzemamo za isti cilj, da se uresniči in da se to naredi. Vendar razlika je v tem, gospod Jerovšek. Poglejte, vi pravite tukaj; "da se ustanovi." Ampak, če pogledate zakon o visokem šolstvu, v katerem je postopek ustanavljanja visokošolskih zavodov natanko določen, pravi, da državni zbor - torej, mi bomo ustanovili, ampak ne z nacionalnim programom visokega šolstva, ampak z odlokom bomo ustanovili oziroma s spremembo in dopolnitvijo odloka o univerzi v Mariboru bomo ustanovili mi kot njeno članico, ne kot samostojen zavod, medicinsko fakulteto. Seveda pa morajo biti za to prej določeni pogoji. Mi moramo kot politiki natanko vedeti, če ta članica izpolnjuje pogoje, ki jih zakon o visokem šolstvu opredeljuje. In če jih izpolnjuje, jih lahko ustanovimo. Zdi se mi, da je dovolj velika zrelost bila med nekaterimi člani tega zbora, da je o s sklepom naložila vladi, da pripravi, nam dala tudi na odboru zeleno luč. In gospod Jerovšek, na odboru smo sklenili, da vlada pripravi in naslednji mesec, marca, "pade klapa", elaborat o tem, na kak način se ustanovi medicinska fakulteta pri univerzi v Mariboru. In ko bodo strokovne podlage narejene, bomo mi o tem sklepali in jaz bi tudi takrat vas prosil - doslej so vaši člani, od gospoda Cukjatija pa do vseh ostalih, ki so bili, vedno tudi za podobno tematiko, kot je ustanovitev te fakultete, glasovali in vas tudi takrat za podporo prosim. Zdi se mi, da je to proceduralno čista pot, prava. Če bi šli pa zdaj po obratni poti, gospod Jerovšek, da bi mi na silo tu notri napisali, "se ustanovi", pa da bi kakšen pametnjakovič bil, ki pa ne bi želel, da bi se ustanovila ta medicinska fakulteta v Mariboru - recimo, da mu ni do tega, pa bi nasprotoval - pa bi ta pravni akt, ki ga državni zbor da, dal v presojo ustreznemu sodišču, potem smo sami sebi to naredili, da bi ta postopek toliko dolgo zavlekli, da bi verjetno - so realne šanse, da se ta fakulteta ustanovi 2003-2004 - mogoče to ustanovitev potem s tako proceduro zavlekli v prihodnost. Sam vsaj, kolikor poznam te reči, se mi zdi ta postopek, da pač to zavrnemo in da sprejmemo ustrezne sklepe v tej fazi ustanavljanja novega visokošolskega zavoda, popolnoma korekten in tak, za katerim lahko vsako minuto stojim.
Replika, gospod Avšič.
Hvala za besedo. Prijavil sem se k repliko na razpravo oziroma repliko gospoda Jerovška in tudi gospoda Baroviča. Hvaležen sem gospodu Mogetu, ki je kot Mariborčan, ki seveda v celoti zagovarja ustanovitev medicinske fakultete v Mariboru, pa ne zagovarja sprejem tega amandmaja zaradi razlogov, ki jih je navedel. Tudi sam v domači občini vodim v okviru občinskega sveta eno delovno skupino, ki se ukvarja z ustanovnimi akti za eno višjo šolo, kar je v skladu tudi s tem nacionalnim programom in z amandmajem, ki smo ga pred tem sprejeli, gospod Barovič, in ki nima prav nobene povezave s tem, kar govori amandma 2.5.3.1. Namreč, mi smo opredelili, kje in v katerih regijah bi ob obstoječih dveh univerzah in tretji, ki se pripravlja, bilo smiselno še ustanoviti višje in visokošolska središča. Nič nismo napisali, da se mora ustanoviti ali da jih je treba ustanoviti. Kajti ta središča se bodo ustanavljala v skladu z 49. členom zakona o visokem šolstvu in meril in postopkov, ki jih je izdalo ministrstvo za šolstvo in šport, mislim, da tudi leta 1995, in na podlagi katerega se pripravi ta elaborat. Kolikor sem lahko razumel gospoda Mogeta, je ta elaborat v končni fazi priprave za obravnavo na strokovnem svetu za visoko šolstvo Republike Slovenije. Torej, je nedvomno jasno, da se bo medicinska fakulteta v Mariboru lahko ustanovila v skladu z vsemi do sedaj sprejetimi zakonskimi predpisi. Iz teh razlogov, seveda, tudi ni potreben naslednji amandma, ki govori o študijskem središču v Celju, kajti tega je pokril že prej sprejeti amandma, in tudi po moji vednosti je elaborat za to visokošolsko središče že v obravnavi pri strokovnem svetu za šolstvo Republike Slovenije in je torej povsem nepotrebno, da tak amandma, ki tako zavezuje, sprejemamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še replike gospodje Germič, Jerovšek, Barovič. Prosim, gospod Germič.
Hvala lepa za besedo. Torej, zahvaljujem se gospodu Cukjatiju, ki je že v okviru poročila o delu ministrstva za šolstvo, ki smo ga obravnavali v lanskem letu, zelo jasno opozoril na ta pereč problem in potem tudi za nadaljevanje njegovega prizadevanja v tej smeri. Seveda pa bi želel replicirati gospodu Jerovšku s tega vidika, ker diskutirati danes o tem, da smo nekateri manj Štajerci kot drugi Štajerci, ali manj Mariborčani kot drugi - pač, glede na to, da tam živim, se mi zdi nekorektno. Moje stališče tukaj je bilo popolnoma jasno in je bilo tudi, bi rekel, skozi predstavitev na poslanski skupini predstavljeno. Torej v nacionalni program zapisovati jasno zavezo, recimo, ustanoviteljev fakultet, ki so v zakonu jasno zapisane in ki je zagotovljena skozi avtonomnost univerz in katero je potem gospod Podobnik tudi skozi prvo poglavje Uvod in namen nacionalnega programa jasno citiral, se mi seveda ne zdi korektno na ta način, kajti postopek za ustanavljanje fakultete znotraj univerz je natančno predpisan. Torej ta postopek je natančno predpisan. Skozi ta postopek, za katerega se pa mi jasno zavzemamo, da se izpelje čim hitreje in da se seveda skozi ta postopek čim hitreje pripravijo vse strokovne podlage za to, da se odloča o utemeljenosti ustanovitve fakultete za medicino v okviru univerze v Mariboru. In tukaj se mi zdi, da jasno govorimo o tem, da se zavzemamo za to, da se univerzi v Mariboru skozi strokovno oceno in skozi dopolnitve te ocene seveda nakažejo tisti elementi, ki mogoče manjkajo, in da bi jutri do ustanotive te fakultete lahko prišlo, katero bomo pa potem lahko potrdili mi tukaj v državnem zboru. Kajti, če zapišemo v nacionalni program po anologiji, da želimo ustanavljati fakultete tudi znotraj drugih univerz, tako kot je že kolega Moge omenjal, seveda v tem primeru menim, da to v nacionalni program ne sodi. In seveda primerjati ustanavljanje neke fakultete znotraj avtonomnega prostora neke univerze v primerjavi z ustanavljanjem holdinga pa se mi zdi, da ni bila primerna. Hvala lepa.
Hvala, gospod Germič. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Ocenjeval bi gospoda Mogeta, če bi menil, da sam ne ločim med tako imenovanimi doktrinarnimi, strateškimi akti in zakonskimi oziroma pravnimi odredbami in odloki. V tem primeru imamo pred sabo doktrinarni akt, strateški akt. In zaradi tega se zapičiti v dikcijo, v besede "se ustanovi" v amandmaju, je popolnoma "izmuzljujoče". Popolnoma napačno gledanje, popolnoma neutemeljeno in nima to popolnoma nobene zveze z zakonsko ureditvijo na tem področju. Gre za doktrinarni akt in tu je možno in je tudi pravilno, da je s takimi besedami zapisano, kajti s tem ne preciziramo niti datuma, ne ure, ne načina ustanovitve. To bomo določili v drugih aktih, ki jih, upam, bomo tudi tukaj potrjevali in sprejemali v tem državnem zboru. Vendar, na nek obvezujoči način. Zavedam, pod kakšnimi pritiski je gospod Moge, da mu hočejo vzeti odbor za šolstvo. Jaz sem to slišal. Pa ne zgolj zaradi tega, ne zgolj zaradi tega. Marsikakšno reakcijo in marsikaj razumem, tudi gospoda Germiča. Ampak to, kar je slišal gospod Germič v mojem nastopu, ni bilo rečeno: da sem jaz koga delal bolj Mariborčana in bolj Štajerca. O tem absolutno nisem govoril. Kaj ste pa vi v tistem času meditirali pri sebi in na podlagi tega odgovarjali, to je pa vaš problem. Hvala lepa.
Hvala. Replika, gospod Barovič.
Hvala lepa. Ne bom zavlačeval, spoštovanemu kolegu, gospodu Avšiču, bi repliciral. Namreč, če gremo v slovnično analizo, oba govoriva o prislovnem določilu kraja - kje. V amandmaju k točki 2, na strani 3, smo določili - kje. Ravno tako bi v amandmaju 2.3.5.1 določili - kje. Jaz tudi ne razumem, da se mora, da piše v točki 2.3.5.1, da se mora. Poglejte, sam nisem iz Maribora. Univerza v Mariboru je sama pripravila in izrazila voljo za ustanovitev medicinske fakultete. In še vedno nisem dobil - na nekaj vprašanj sem dobil odgovore - še vedno pa ne vem, zakaj takšno določilo ne sodi ali ne sme biti v nacionalnem programu, saj so me ravno ta trenutek spoštovani kolegi tudi podučili, da je nacionalni program pravzaprav po hierarhiji nižji akt od zakona. Hvala lepa.
Zdaj imamo [[...]]Replika še? Gospod Avšič.
Gospodu Baroviču želim samo predlagati, da prebere točko 2.3.5, kjer prvi stavek piše: "Osrednje naloge nacionalnega programa visokega šolstva izvajata univerza v Ljubljani in univerza v Mariboru."
Hvala. Zdaj imamo še dve razpravi, pa gospod državni sekretar je še želel besedo tudi, mislim, da je tudi prav, da jo dobi. Gospod Germič, ste vi želeli replicirati? Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospodu Jerovšku bi želel - glede meditacije, mislim, da ni potrebno ugovarjati. Želel bi pa gospodu Baroviču pojasniti nekaj dejstev. Ko smo na odboru obravnavali amandma univerze, ki je predlagal, da zapišemo v nacionalni program, da se ustanovi univerza v Mariboru, je predstavnik te univerze glede na razpravo, ki je bila na odboru, sam umaknil ta amandma, iz preprostega razloga, kakor je meni to razumljivo, ker se zaveda avtonomnosti univerzitetnega prostora, hkrati pa peljejo na univerzi vse postopke za to, da si pridobijo medicinsko fakulteto v Mariboru. Kajti postopek, še enkrat ponavljam, za ustanovitev fakultete znotraj univerz je z zakonom popolnoma določen. In tu bi citiral tudi, bi rekel, dva predloga rektorja mariborske univerze, ki podpira v pismenem dokumentu amandma, ki ga je sprejel odbor in smo ga potem tudi mi že tu potrdili, hkrati pa potem podpira tudi dodaten sklep oziroma je predlagal dodaten sklep, preden je izvedel, da smo mi že kot podpisniki vseh štirih strank vložili ta dodaten sklep, da nalagamo vladi in njenim strokovnim organom, da čim prej preverijo te strokovne zasnove za proučitev o tem, da lahko odločamo o ustanovitvi te fakultete v Mariboru. In zdi se mi, da je to tista korektna pot, da na tak način lahko do fakultete znotraj neke univerze tudi pridemo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Ne razumem, zakaj ne bi smeli v nacionalnem programu pisati, zapisati, da želimo ustanoviti medicinsko fakulteto v Mariboru. To mi je popolnoma nerazumljivo ob dejstvu, da se vsi strinjate, da jo potrebujemo, da je še kako potrebna, da nam manjka zdravnikov in da je to treba urediti. Prav tako kot ne razumem, da je bilo že v drugem branju zavrnjeno dopolnilo tega nacionalnega programa v smislu naše težnje po ustanovitvi javnega zavoda - regijsko in visokošolskosredišče s sedežem v Celju. Zaradi tega nerazumevanja sem tudi predlagal ta drugi amandma, ki smo ga v imenu poslanske skupine vložili in ki je praktično, logično nadaljevanje poglavja 2.3.5, kjer smo s sprejetim amandmajem napisali, da je ob univerzitetnih središčih treba v prihodnje ohraniti in okrepiti mrežo višješolskih in visokošolskih središč, ustanovitev oziroma razvoj teh središč v regijah, napisali smo: Celje, Novo mesto - v oklepaju - bo ob vložku lokalnih skupnosti oziroma gospodarstva podprla tudi država. To smo napisali. Hkrati pa vsi oziroma upam, da si upamo napisati tudi: "Ustanovi se javni zavod regijsko višje - in visokošolsko središče s sedežem v Celju". Na žalost moram ugotoviti, da so moji poslanski kolegi iz savinjske statistične regije podoben amandma v drugem branju zavrnili oziroma ga niso podprli - niso ga pa - in to je ena od stvari, ki jo ne razumem, ker so se istočasno zavzemali v svojih občinah pri sprejemanju regionalnega razvojnega programa, da do tega visokošolskega oziromavišješolskega središča pride. Poglejte, ko smo obravnavali nacionalni program visokega šolstva Republike Slovenije v drugi obravnavi, smo v savinjski statistični regiji bili v fazi podpisovanja pisma o nameri. V tem trenutku je večina od 32 občin - po zadnjih podatkih, mislim, da so samo tri ali štiri od teh, ki še niso sprejele odloka o ustanovitvi regijskega višje in visokošolskega središča s sedežem v Celju - z zavedanjem in z dejstvom, da bo to novo visokošolsko središče podprla tudi država. Kakšno sporočilo bomo tej regiji poslali, če tega jasno in glasno ne bomo zapisali v nacionalnem programu, se sprašujem. In mislim, da je to vprašanje še kako upravičeno. Rad bi dodal še to, da smo pri sprejemanju regijskega razvojnega programa, tukaj smo korak naprej pred drugimi, dali prvo mesto človeškim virom in s tem povezanemu razvoju visokega šolstva. Da je bil tu dosežen izjemno visok konsenz, da je bil ta razvojni program sprejet v vseh občinah, ki tvorijo savinjsko statistično regijo, da je bil ta regionalni razvojni program nenazadnje potrjen tudi s strani vlade Republike Slovenije in da je skladen s politiko regionalnega razvoja Slovenije. V vseh teh primerih je bilo novonastalo višje - visokošolsko središče v Celju, potrjeno. Potrjena je bila naša namera, da se v skladu z regionalnim razvojnim programom ustanovi visokošolsko središče. Zato vas prosim, da podprete tudi ta drugi amandma, da se ta namera zapiše tudi v nacionalnem programu razvoja visokega šolstva Republike Slovenije. Prepričani smo namreč, da če temu ne bo tako, bodo lokalne skupnosti s svojimi težnjami po razvoju visokega šolstva prikrajšane. Regionalni razvojni program ne bo zaživel. V kakšnem položaju pa bo obstal ta visokošolski novonastajajoči center brez jasno definiranega statusa v nacionalnem razvojnem programu, pa je drugo vprašanje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cukjati, razprava.
Hvala za besedo. No, jaz bi vendar prosil, da se malo poglobimo v sam amandma, in sicer amandma se glasi: "Glede na potrebe države zaradi pomanjkanja zdravstvenega osebja se v okviru univerze v Mariboru ustanovi medicinska fakulteta." Nič amandma ne reče, kdaj, nič ne govori o vseh tistih kriterijih, ki jih mora taka fakulteta, da bo ustanovljena, izpolniti: nalaga samo državi neko finančno obveznost, da ta program izpelje - nič drugega. Poglejte. V istem dokumentu mi tudi ustanavljamo tretjo slovensko univerzo. Ustavljamo, čeprav ne s to besedo. Piše v poglavju, "ne samo, da je prostor za ustanovitev tretje slovenske univerze", ampak tako dobesedno, "njen ustanovitelj bo Republika Slovenija. Preučiti je treba tudi vse možnosti itn. Pogoji za ta korak, ki jih v okviru zakonskih pooblastil spremlja in oceni svet za visoko šolstvo." To se pravi, ta program se na Primorskem lahko ustanavlja, tukaj se ne more ustanavljati. V obeh pravzaprav zavezuje državo, da to izpelje, nič drugega. Gospod Moge, ne vem, rad bi vas prepričal, da če ne bo sprejeto tako, kot predlagamo, potem greva staviti za tri velike radgonske penine, da do konca tega mandata ne boste imeli fakultete, pa še v naslednjem mandatu ne. Zagotovo. Namreč, samo za primer vam povem, kako se dogajajo tudi stvari v zdravstvu na drugem področju, na področju specializacij. Vsako leto oziroma ne - permanentno mora specializirati 250 do 300 zdravnikov, da dobimo tisto kadrovsko zasedbo specialistov, kot jo v Sloveniji rabimo. Do leta 2006 bodo morali vsi splošni zdravniki, ki niso specialisti, specializirati. To zahteva Evropska unija, žal, tako je. Mi bi morali sedaj imeti permanentno ne 250, ampak 550 specializantov, ki specializirajo tudi ob delu, ampak to nekaj stane. Zdravniška zbornica že tri leta hodi, prosjači za 500 dodatnih milijonov. 500 milijonov, to je pri 250, 300 milijardah zdravstvenih sredstev ni tak denar. Ga ne dobi in tega programa ne bomo izvedli, denarja ni. Denarja ni, ker ni zakonske obveznosti, ker ni tudi v programu za zdravstvo tega vneseno, in tudi denarja ne bo. Povem vam, da ta dva argumenta, ki botrujeta oziroma na podlagi katerih se preprečuje ustanovitev in se bo preprečevala ustanovitev mariborske fakultete za medicino, bosta ostala - to je, da ni denarja, in drugič, da Ljubljana ne želi in se obnaša, po izjavah predstavnika ljubljasnke univerze, pač brani z vsemi sredstvi, ker se obnaša kot monopolist in bo ščitila svoj monopol; in bo dvignila morda število vpisov za 10, za 20, in hecala cel slovenski narod, da bomo tako rešili, v resnici pa bo Maribor, žal, ostal brez fakultete. Nisem Mariborčan in ne potrebujem nobenih mariborskih glasov. Hvala lepa.
Replika, gospod Avšič.
Gospod Cukjati, pravzaprav ste si sami odgovorili na tisto temeljno vprašanje, kaj sprejemamo, ko ste rekli, da piše nekje, da se bomo trudili za ustanovitev tretje univerze v Sloveniji, in ste to pravilno ugotovili, kajti država resnično ustanavlja univerze, in dve sta že dolgo ustanovljeni, ena naj bi se še ustanovila. In v okviru te ene, ki je v Mariboru, pa naj bi ta univerza ustanovila medicinsko fakulteto. In to vam je prej gospod Moge že nekajkrat povedal. Mislim, da razpravo in replike vodimo ob tem členu pravzaprav zato, da delamo nek političen šov, kajti prav nobenega nisem slišal, da je proti medicinski fakulteti v Mariboru. Seveda, nekateri bi paželeli, da to z nekim državnim aktom napišemo, medtem ko postopek za ustanavljanje fakultet pač predvideva nekoliko drugačno pot. Sam sem s srcem za to fakulteto in bom podprl vse tiste aktivnosti, ki bodo potrebne. Ko pride zakon o financiranju visokega šolstva na vrsto, bomo morali kaj reči, pa morda še kdaj. Tokrat pa to ni potrebno. Hvala.
Hvala. Zdaj pa bi prosil, da damo besedo še našemu kolegu dr. Pejovniku, ki bo pojasnil nekaj zadev, ki so bile danes odprte. Gospod Moge, želite repliko?
Bom zelo kratek. Gospod Cukjati, jaz vas cenim zaradi vseh vaših prizadevanj na odboru za šolstvo. Res je to tudi eden izmed rezultatov. Vendar za ustanovitev tretje - ne piše, piše, da to območje je potencialni prostor za ustanovitev tretje - je potencialni prostor. Podobno smo mi v svojem amandmaju, ki smo ga pa že sprejeli, napisali, da "je posebna pozornost posvečena zlasti temu, pri čemer je treba čim prej razrešiti možnosti zlasti za študij medicine". In če bo sprejet sklep, ki smo ga na koncu povedali, in če smo poslanci iskreni, bomo potem v tem smislu delali in verjamem, da bomo tudi ustrezen odlok sprejeli. Tisto stavo z vami pa vsekakor sprejmem.
Hvala. Zdaj pa dr. Pejovnik, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da popolnoma jasno povem, da vlada podpira amandma odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport. Kolikor sem seznanjen, ta amandma podpira tudi univerza v Mariboru. Na primeru regijskega visokošolskega središča v Celju bom pojasnil nekatere stvari. Regijsko višje - in visokošolsko središče v Celju je bilo ustanovljeno v vmesnem času od naše zadnje razprave. Odlok je objavljen v Uradnem listu številka 6, 25.1.2002. In vlada je takrat nasprotovala amandmaju, da se ustanovi javni zavod, ni pa nasprotovala ustanovitvi regijskih središč. In enako je tudi v tem primeru. Vlada nasprotuje neposrednemu imenovanju ustanovitve medicinske fakultete, ker je na neustreznost takšnega amandmaja opozoril tudi sekretariat državnega zbora za zakonodajo na razpravi na odboru, ki je bila danes že večkrat omenjena. Moram seveda povedati, da bo državni zbor, da boste torej vi, gospe poslanke in gospodje poslanci, tisti, ki boste zadnji in edino merodajno odločili o ustanovitvi te fakultete takrat, ko boste sprejemali odlok o preoblikovanju univerze v Mariboru. Naša dolžnost je, da vam pripravimo vse strokovne podlage, ki bodo med ostalimi potrebne, da boste kvalitetno in ustrezno odločali. Zato, da s tem mislimo resno, bom povedal dva podatka. Nikoli ni nihče iz ministrstva javno ali zasebno nasprotoval postopku. V to mislim, da ste se prepričali sami. Drugič, senat univerze v Mariboru je 15. januarja sprejel sklep, da se ustanovi, da se pristopi k ustanovitvi medicinske fakultete, univerze v Mariboru. 18. januarja smo na ministrstvu za šolstvo, znanost in šport dobili elaborat. 12. februarja je elaborat prvikrat obravnavala strokovna komisija sveta za visoko šolstvo. Mislim, da takšne hitrosti do sedaj še ni bilo. Torej, dokazano smo s strani ministrstva, gospod Jerovšek, poskrbeli, da smo skrajno resno v najkrajšem možnem času odreagirali. In na koncu samo še en kratek podatek. V lanskem letu, v letu 2001, je na medicinski fakulteti v Ljubljani diplomiralo 161 zdravnikov, magistriralo jih je 54 in doktoriralo 49. To so prav gotovo številke, nad katerimi se je treba zamisliti, zato tudi ministrstvo zelo resno in strokovno utemeljeno pristopa k temu problemu. Hvala lepa.
Hvala. Ja, gospod Kelemina, replika.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi skupaj. Ne namerno, ampak glede na to, kar je zdaj bilo povedano, bi vseeno pa vprašal, pač na hitrost in vse skupaj, kar ste sam pojasnili, da je nekaj nepojmiljivega in nekaj izrednega, bi pa vseeno vprašal, da čim prej dejansko zaključimo to polemiko in to razpravo: kakšne so možnosti oziroma kakšen bo postopek v nadaljevanju oziroma kaj se lahko pričakuje; kako so zagotovljena sredstva za to in tako naprej, v državnem proračunu, da bi ta univerza dejansko oziroma ta fakulteta medicinska se nekako usposobila do tega študijskega leta, v letu 2002-2003. Ali so to objektivna pričakovanja ali ne? Dajte še to povedati, pa bomo verjetno zadevo kmalu zaključili, če boste dali pozitivno obljubo. Hvala.
Hvala. Še kdo od poslank in poslancev? Gospod Jerovšek, replika.
Mene niso prepričali, tudi ti nastopi, tudi nastop gospoda državnega sekretarja. Verjamem, da je ministrstvo v tej pripravljalni fazi aktivno, vendar imamo preveč političnih izkušenj in preveč izkušenj s trenutno stopnjo centralizacijskih pritiskov v tej državi. In tudi s skrbjo poslancev, verjetno, glede na to, da imajo danes pomembno sejo, kjer se trepeta pred razmišljanjem terena. Namreč, gospodu Avšiču moram reči, da je srečen človek, ki v svoji naivnosti računa, da bo univerza v Mariboru brez tega, da bo medicinska fakulteta jasno in glasno stala v tem nacionalnem programu, z lahkoto ustanovljena fakulteta za medicino v Mariboru zaradi tega, ker če to ne bomo postavili v nacionalni program, sem prepričan - da naj gospod Cukjati znatno zviša svojo stavo, ker je dobljena. V naslednjih letih medicinske fakultete v Mariboru ne bo in za dva šampanjca staviti je dosti premalo. Hvala lepa.
Tri je bilo rečeno, mimogrede. Gospod Anderlič.
Skorajda je nekako nerodno se javiti v diskusiji, ko pravzaprav se pričakuje samo en odgovor: "Recite da," ne glede na to, ali je to konsistentno, ali izpolnjuje pogoje, ali je prav ali ni prav, to ni važno. Nekako se je v zadnjem času neka manira udomačila, da mora biti zmeraj " za" pa "proti". Mislim, da je stališče, s katerim se zavrne amandma, in stališče, s katerim se potrdi dodatni sklep, tisto, ki pravzaprav je edino konsistentno v tem primeru. Kaj pa, seveda, pomeni, če bi na ta način delali nacionalni program, kot ga vi predlagate? Torej, ali pomeni to, da jutri, ko bo potreba po še neki drugi fakulteti, je pač ne bo, ker ni podlage v nacionalnem programu? Za to je zakon, ki predvideva, na kakšen način se določene fakulteta v okviru univerz ustanavljajo. In mislim, da je pravzaprav v tej neki vnemi, ki jo jaz spoštujem in cenim, da želite urediti nekaj, kar je pereče, kar je problem, kar so pričakovanja, ampak kljub vsemu ne smete, po mojem prepričanju, biti tako vneti, da bi pokopali tisto, kar je pa osnovno. Nacionalni program odpira okvire, zakon določa postopke, zakon določa pogoje in, seveda, državni zbor je tisti, ki na koncu z odlokom to tudi potrdi. Verjemite mi, da poznam politično situacijo v tej državi in da fakulteta, medicinska, v Mariboru bo. To je moje mnenje in v to sem trdno prepričan, tudi na osnovi tistega, kar poznam, kar je kot strokovna podlaga narejeno itn. Zato, seveda, ni nobene bojazni, če nič drugega, boste pač izforsirali odlok. Ker konec koncev, tudi če se v nacionalni program napiše, da bo, ne bo s tem ustanovljena medicinska fakulteta v Mariboru, ampak bo še en lapsus - ali absurd ali kakorkoli - več v sprejemanju vrste odločitev, ki jih tukaj notri tudi sprejemamo, in samo v tem mandatu je po mojem celo vrsto, da ne bom rekel številke, ampak celo vrsto stvari bilo sprejetih, ki potem niso bile realizirane zato, ker se na tak način niso mogle realizirati, kot je bilo pričakovano. Zato sem trdno prepričan in še enkrat rečem nesporno: za razliko od tistih, ki mislijo, da medicinske fakultetenikoli v Mariboru ne bo, jaz sam mislim, da bo - ampak mora biti samo pod pogoji, kot jih predvideva zakon. Rudi mi pravi, gospod Moge, tukaj zraven, da verjetno 2002 težko, ker pozna, ker dela desetletja na področju šolstva, kako se neka stvar lahko naredi. Ampak, takoj ko to bo, bo pa najbrž državni zbor - seveda tudi, če hočete po prioriteti - dal odlok na dnevni red in jaz bom to tudi podprl v imenu te iste skupine, če bom takrat to priložnost še imel. Seveda, to pa v ničemer ne zmanjšuje - to odločanje zdaj pomembnosti seje sveta LDS, ki bo čez pol ure.
Hvala. Predlagal bi, da preidemo na glasovanje in da [[...]]Ja, zgleda, da še ne bomo šli. Gospod Peče. Oprostite. Obrazložitev glasu bo, ko bo čas za to. Dobro. Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Rad bi samo nekaj dopolnilno vprašal gospod Pejovnika. V diskusiji, ki sem jo prej imel, je bilo jasno razvidno, da je visokošolski oziroma višješolski center že ustanovljen, ker sem povedal, da je odlok o ustanovitvi sprejelo - mislim, da 28 ali 29 od 32 občin. Mene ta vseeno ne prepriča oziroma preprosto ne morem sprejeti argumente proti temu, da se to dejstvo vpiše v nacionalni program. Zdaj bi vas direktno vprašal, zakaj je to slabo, da je dejstvo, da se je v Celju ustanovilo visokošolsko oziroma višješolsko središče, napisano v nacionalnem programu. Lepo prosim.
Hvala. Dr. Pejovnik, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Odgovor je relativno kratek. Po slovenski zakonodaji se ustanavljajo javni zavodi po določenih postopkih, medtem ko lahko državni zbor v nacionalnem programu napiše, da je za regionalni razvoj države potrebno ustanavljati regionalna središča. Jaz se vam, gospe poslanke in gospodje poslanci, zahvaljujem, da ste v postopku sprejemanja proračuna namenili tudi dodatna sredstva prav za regijska višja - in visokošolska središča, ki bodo zaradi vaše odločitve ob proračunu dobila tudi državno pomoč. Zagotavljam vam, da pa ministrstvo želi delovati korektno in na osnovi strokovnih argumentov, kar pa pomeni, da moramo najprej pripraviti mrežo višjega šolstva v Sloveniji, narediti natančno analizo - ta je narejena - in potem odbor, ki ga vodi gospod poslanec Moge, s to mrežo in našimi predlogi seznaniti in skladno z njimi ukrepati. To bomo tudi v najkrajšem času naredili. Še odgovor gospodu poslancu glede vprašanj o tem, kakšna sredstva za financiranje so namenjena in tako naprej. Žal vam v tem trenutku konkretnih številk ne morem dati. Kot pa veste, je odbor zahteval od ministrstva za zdravje in ministrstva za šolstvo, znanost in šport, da te strokovne podlage pripravimo. Ustanovljena je bila delovna skupina, ki zelo intenzivno dela na tem področju in bo skrajšala rok in bomo najkasneje sredi ali konec marca prišli s temi podatki in vas v celoti z njimi tudi seznanili. Argumentirano in za temi številkami bomo tudi stali. Ta hip jih, žal, nimam.
Hvala. Ali lahko zdaj zaključimo z razpravo? Hvala. Zaključuje razpravo. Obrazložitev glasu, gospod Peče. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Glasoval bom za amandma. Za amandma bom glasoval zaradi tega, ker verjamem v potrebo medicinske fakultete oziroma obstoječega predloga amandmaja, in zaradi tega, ker vem, da je želja po njej ne samo v mestu Maribor, ampak v širši okolici. In zato, ker verjamem, da tudi sprejetje tega amandmaja ne bi negativno vplivalo na bodoče poteke pri ustanavljanju te šole, kakor nam skuša danes ostalim poslancem prikazati liberalna demokracija. Mislim, da bi državni zbor moral pristopiti k temu konstruktivnemu koraku in podpreti amandma ter s tem tudi v nacionalnem programu doseči, da bomo začeli s postopki za ustanavljanje tega. Hvala.
Hvala. Torej prehajamo na glasovanje. Najprej glasujemo o prvem amandmaju k točki 2.3.5.1. Glasujemo, prosim. Od 57 prisotnih je za glasovalo 21 poslank in poslancev, 33 je bilo proti. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujmo, prosim. Od 53 prisotnih je za glasovalo 20 poslank in poslancev, 31 je bilo proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Smo pri točki 2.3.6, kjer je en amandma. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje o amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 54 prisotnih je za glasovalo 16 poslank in poslancev, 24 je bilo proti. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Točka 4.5.1, en amandma. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje o tem amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 57 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev, eden je bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Točka 4.5.3, en amandma. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje. Glasujmo, prosim. Od 56 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev, eden je bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Točka 4.7, en amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje o amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 54 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Točka 4.9, en amandma. Želi kdo besedo, prosim? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje o amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 51 prisotnih je za glasovalo 49 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Tu imamo še amandma k naslovu VI. poglavja. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Glasujemo o tem amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 48 prisotnih je za glasovalo 47 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet Točka 6.1.5.3., en amandma. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o tem amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 47 prisotnih je bilo 46 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Smo pri prvi tabeli, tu je en amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o tem amandmaju. Glasujmo, prosim. Od 46 prisotnih je za glasovalo 46 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Druga tabela, tu imamo en amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje o amandmaju k drugi tabeli. Glasujmo, prosim. Od 47 prisotnih je za glasovalo 45 poslank in poslancev, en je bil proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Gospe in gospodje, končali smo z glasovanjem o amandmajih. Na podlagi tretjega odstavka 198. člena poslovnika sprašujem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, če je zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost nacionalnega programa. [[Ni.]] Potem lahko preidemo na glasovanje o nacionalnem programu v celoti. Torej, glasujemo o nacionalnem programu v celoti. Glasujmo, prosim. Od 56 prisotnih je za glasovalo 53 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 0.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Imamo še dodatni sklep, torej v zvezi z nacionalnim programom so poslanske skupine LDS, Združene liste, SLS in DeSUS-a, vložile dodatni sklep. Želi o predlaganem dodatnem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o dodatnem sklepu. Glasujmo, prosim. Od 58 prisotnih je za glasovalo 56 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Dodatni sklep je s tem sprejet, s tem pa smo tudi zaključili to točko dnevnega reda. Zahvaljujem se predstavnikom vlade za udeležbo. Prehajamo na 1.D TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA SPREMEMB IN DOPOLNITEV POMORSKEGA ZAKONIKA - skrajšani postopek. Predlog zakonika je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim Janezom Janšo. Želi predstavnik predlagateljev zakona besedo? Prosim, gospod Janša.
Spoštovani, kolegice in kolegi. Gre za zelo kratek zakon, ki je predlagan zaradi tega, ker se je po našem mnenju v osnovno besedilo pomorskega zakonika [[...]]
Lahko prosim za mir v dvorani?
Zdaj, kolegice in kolegi iz LDS-a, vaša seja se bo začela šele ob šestih, zdaj pa je še seja državnega zbora.
No, prenehajmo s temi med klici vseh vrst in prosim.
Ni problem, to gospod Jakič, da ste tukaj, ampak to, da ste glasni. Skratka, s predlogom zakona spreminjamo oziroma predlagamo spremembo pomorskega zakonika, konkretneje člena, o katerem se je po našem mnenju brez kakšne podrobnejše obrazložitve - vlada pravi, po napaki - prikradla prepoved vplutja ladij na jedrski pogon v slovenske teritorialne vode. Takšna generalna prepoved v pomorskem zakoniku je po našem mnenju nesmiselna iz dveh razlogov. Prvič zaradi tega, ker je za vplutje katerekoli vojaške ladje v naše vode vedno potrebno konkretno soglasje slovenske vlade oziroma pristojnih ministrstev. Se pravi, ne glede na to, ali je v tem zakoniku generalna prepoved ali ne, je za vplutje potrebno dovoljenje vlade za vsako konkretno vojaško ladjo. Drugič je takšna prepoved nesmiselna zaradi tega, ker če bi nekdo skušal oziroma če bi nekdo želel s takšno ladjo vpluti v naše teritorialne vode brez konkretnega dovoljenja oziroma brez postopkov, ki so za to predvideni, ga tega tudi ta splošna določba oziroma prepoved v pomorskem zakoniku ne bi preprečila. Tako da je edina posledica tovrstne splošne prepovedi v pomorskem zakoniku, težave, ki seveda nastanejo, prvič, ko gre za slovensko vključevanje v Nato, in drugič, ko bi šlo eventualno za konkretno pomoč, ki bi jo Slovenija rabila, ki bi bila povezana z vplutjem takšnih ladij ali pa takšne ladje in ki bi jo takšna generalna prepoved v zakoniku preprečevala. Na odboru, ko smo se pogovarjali o spremembi pomorskega zakonika, smo obravnavali tudi amandmaje vlade. Vlada je dala nekaj amandmajev, ki so v bistvu protislovni in tudi odveč. Ne spreminjajo vsebine v tem smislu, da bi jo kakorkoli izboljšali. Po našem mnenju so brezpredmetni, ker pač ločijo, skušajo ločiti, vsaj v enem členu, jedrsko ladjo kar tako od vojaške jedrske ladje. Zaenkrat, mislim, da trgovskih jedrskih ladij ni. Ampak kakorkoli, na seji odbora je predstavnik vlade odstopal od teh amandmajev, potem pa smo dobili obvestilo, pisno obvestilo, da je ta odstop preklican. Tako da, če prav razumem, naj bi danes odločali tudi o teh amandmajih vlade, o katerih na odboru nismo oziroma se do njih nismo opredeljevali, ker je vlada od njih odstopila. Še enkrat poudarjam, so deloma brezpredmetni, deloma pa tudi nelogični, na to je opozoril tudi sekretariat za zakonodajo. Želel bi reči še to, da seveda na tej stopnji razvoja znanosti in tehnologije vsaka jedrska naprava predstavlja določeno tveganje. Zato razprava o tem, ali dovolitev vplutja tuje jedrske ladje oziroma ladje na jedrski pogon v slovenske vode predstavlja kakšno tveganje ali ne, ponašem mnenju pač ne more dobiti samo odgovora: da ali ne. Vsaka jedrska naprava danes je povezana z določeno stopnjo tveganja in pravo vprašanje v zvezi s tem je, ali je ta stopnja tveganja sprejemljiva. Glede na to, da imamo na svojem ozemlju neprekinjeno delujočo oziroma s prekinitvami delujočo jedrsko elektrarno, predstavlja le-ta objekt bistveno večjo stopnjo tveganja kot pa občasno vplutje jedrske ladje. Tako zavračanje spremembe s tem argumentom po našem mnenju nima realne podlage. V imenu predlagateljev apeliram na to, da to zelo kratko spremembo pomorskega zakonika sprejmemo in na ta način odpravimo pomanjkljivost, ki se je v pomorski zakonik prikradla, verjetno tudi zaradi zelo dolge procedure sprejemanja in na žalost je v tej proceduri edini, kije vedel za to, za ta člen ali pa za podrobnosti v tem členu, bil tisti, ki ga je napisal. Vsi ostali, ki so to zagovarjali, tega niso omenjali in tudi v sami razpravi se to dejstvo enostavno ni pojavljalo. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakonika je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje. Izvolite, gospod Gerenčer.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za infrastrukturo in okolje je na svoji 19. seji 11. januarja letos obravnaval predlog sprememb in dopolnitev pomorskega zakonika, ki ga je državnemu zboru predložila v obravnavo po skrajšanem postopku skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Janezom Janšo. V okviru splošne razpraveje večina članov odbora predlog sprememb in dopolnitev pomorskega zakonika podprla in tudi obravnavo in sprejemanje po skrajšanem postopku. Izraženo je bilo mnenje, da s tem prispevamo k našim težnjam po čimprejšnjem vstopu v Evropsko unijo in zvezo Nato ter da s tem predlogom pravzaprav uzakonjamo že zatečeno dejstvo. Ob tem je bilo izraženo obžalovanje, da tak predlog ni bil podan že ob sprejemanju pomorskega zakonika v lanskem letu, spomnite se, da smo ga dolgo časa obravnavali, ker bi bil takrat postopek enostavnejši in manj izpostavljen. Temu nasprotno je bilo posebej izpostavljeno mnenje enega člana odbora, ki ni podpiral zakonskih sprememb in ne tudi predlaganih amandmajev vlade Republike Slovenije, ker smatra, da ne gre za manjši popravek pomorskegazakonika temveč za prevelik obrat, bom celo rekel, 180 stopinj. Mnenje je, da ne razpolagamo z listino, iz katere bi bilo razvidno, da moramo omogočiti vplutje pomorskih plovil na jedrski pogon že pred vstopom v zvezo Nato. Če pa je to pogoj, pa je o tem treba seznaniti javnost. Člani odbora so v nadaljevanju razprave menili, da če bi se opredelili, da se predlagana sprememba in dopolnitev pomorskega zakonika ne podpre, bi morali širše opredeliti stališče Slovenije, za kakšno jedrsko politiko se zavzema. Če bi že želeli prepovedati vstop jedrskim plovilom in plovilom z jedrskim orožjem v naše vode, bi bilo bolj vredno razmišljati, da se celotno območje Jadranskega morja, še posebej pa Tržaškega zaliva, opredeli kot nejedrsko. Slovenija je v pomembnem obdobju vstopanja v zvezo Nato in je letošnje leto sploh ključno. Odbor je na podlagi splošne razprave sprejel prvi sklep, in sicer da soglaša z obravnavo in sprejetjem predloga sprememb in dopolnitev pomorskega zakonika po skrajšanem postopku. V okviru razprave o posameznih členih in zakonskem predlogu v celoti pa je odbor na podlagi mnenja sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve sprejel samo en amandma, in sicer k naslovu zakona. Odbor se ni opredelil do amandmaja vlade, ker je bil na sami seji odbora napovedan umik teh amandmajev, in upam, da jih bo predstavnik vlade obrazložil, ker, kot vemo, so v proceduri tudi za to sprejetje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik vlade? Prosim.
Spoštovani predsedujoči, v imenu vlade sprejemam kritiko, ki je bila uvodoma izrečena. Seveda bi imel tudi, če bi bilo dopuščeno v skladu s poslovnikom, redakcijsko izboljšavo, tako osnovnega teksta kot tudi amandmajev vlade, vendar tega ne bom storil. Lahko pa povem, da če bo prišlo v kratkem času do novega razloga za obravnavo sprememb in dopolnitev tega pomorskega zakonika, bomo takrat to naredili. Gre za dejstvo, da je v 3. členu med definicijami pojmov jedrskaladja opredeljena kot ladja bodisi na jedrski pogon ali pa z jedrsko napravo in če bi dosledno spoštovali to določilo 3. člena, bi verjetno bilo tudi manj težav, bi rekel, tudi pri urejanju besedila, kakor so ga želeli predlagatelji dopolniti. S tem bi zaključil. Hvala lepa.
Hvala gospodu državnemu sekretarju. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Pismenih prijav za to ni. To se pravi, gospod Kacin v imenu LDS. Kar izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije bo spremembo in dopolnitev pomorskega zakonika podprla. Obžalujemo, da je vlada po nemarnem to izpustila. Nisem prepričan, da je to res, kar sem rekel, vendar zgodilo se je, da je potrebna dopolnitev oziroma sprememba zakona. Razlogov za to je obilo, ampak navedel jih bom kar nekaj. Prvič, plovila na jedrski pogon so v naših teritorialnih vodah po naši samostojnosti že bila. V Kopru je tako ladjo obiskalo na tisoče, upam si reči, več kot deset tisoč ljudi, in bila je zelo dobro obiskana, za večino ljudi zelo zanimiva. In mislim, da bi v primeru, če bi Slovenija vztrajala pri sedaj veljavni rešitvi, bili dvolični. Medtem ko imamo, kot je bilo že uvodoma rečeno, jedrski objekt, katerega dejavnost smo podaljšali z modernizacijo daleč v to stoletje, bi se sprenevedali, ko gre za začasno plutje plovila na jedrski pogon oziroma z jedrskim orožjem. Drugič, zelo nam je bilo po godu, da so ta plovila vplula v naše teritorialne vode takrat, ko je nam to ustrezalo zaradi nemirnega dogajanja na jugovzhodu Evrope. Takrat nam je to ustrezalo in vsi smo bili zadovoljni, da so Združene države Amerike s prisotnostjo tovrstnih plovil manifestirale podporo Republiki Sloveniji. Kaj takega se lahko zgodi tudi še kdaj v prihodnje. In zdaj nek banalen primer. Si predstavljate, da bomo dosegli dogovor [[...]]
Mir v dvorani, prosim!
Si predstavljate, da dosežemo dogovor, ko bomo nizko - in srednjeradioaktivne odpadke, ki so začasno skladiščeni v Krškem, izvozili po morski poti in jih bo treba prepeljati do Kopra, naložiti na plovilo. Če te spremembe ne sprejmemo, bi se nam kaj lahko zgodilo, da bi se spet znašli v zadregi. Kajti; tudi v tem primeru gre za jedrsko gorivo, gre za nizko - in srednjeaktivne odpadke. Zato se mi zdi, da je korektno in dosledno, da to napako čimprej presežemo in jo odpravimo. Zato še enkrat ponovim: poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije bo spremembo in dopolnitev pomorskega zakonika podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Battelli.
Hvala lepa. Ta zakon bom podprl, ampak vtis imam, da je malo površno napisan. Namreč, tu je govor o ladjah in podmornice niso ladje, so pa plovilo. Tako bi verjetno morali govoriti o jedrskih plovilih, ne pa samo o jedrskih vojaških ladjah. Po mojem vsaj. Še ena stvar me ne prepriča in bi rad tudi pojasnilo. Iz tega teksta je moč razbrati, da gre pač za plovila z jedrskim pogonom, ni pa govora o plovilih, ki nimajo jedrskega pogona, ampak nosijo jedrske konice. Hvala.
Hvala. Gospod Mamić v imenu NSi.
Hvala lepa. V glavnem smo slišali glavne vzroke, tako da ne bom ponavljal zdaj tega, kar smo slišali. Naša poslanska skupina je mnenja, da se ta zakon podpre. Glede na to, da tudi, če ga ne podpremo, nismo dosti dobili s tem. Namreč, če jedrska ladja - recimo, da je nevarna - če pride v Jadransko morje in pluje po italijanskih vodah, pa se pet kilometrov ne sme približati vzhodno, ne vem, kakšna je razlika. Saj pravim, drugih stvari ne bom ponavljam. Podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj drugih prijav za [[...]]Gospod Peče, v imenu poslanske skupine? Ja, izvolite.
Hvala lepa. Čisto kratek bom.
Oprostite, gospodu Pečetu sem dal besedo. Oprostite.
Se opravičujem.
Hvala. Zelo na kratko: v Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne podpiramo.
Hvala. Gospod Pohorec, izvolite.
Hvala za besedo. Zelo kratek bom. Z ozirom na to, da naša poslanska skupina oziroma stranka podpira vstop Slovenije v Nato, se zavedamo, da ne moremo biti eno na eni strani, drugo na drugi, bomo podprli tudi spremembo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Levič v imenu stranke mladih - SMS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V Stranki mladih Slovenije nasprotujemo spremembam 8. člena pomorskega zakonika, s katerim bi dopustili prehod naših ozemeljskih voda tujim ladjam na jedrski pogon in ladjam z jedrsko oborožitvijo. Prepričani smo, da je za vse oglede jedrske oborožitve in ladij na jedrski pogon zadosti možnosti v lukah držav lastnic teh ladij in oborožitve. Prav tako ne vidimo nikakršne realne potrebe, da k nam na obiske prihajajo predstavniki zveze Nato, prav na ladjah z jedrskim pogonom in jedrsko oborožitvijo na krovu, saj imajo vendar vse svetovne vojaške velesile zadostno število ladij, katerih pogoni in oborožitev ni tako sporna, kot je jedrska. V Stranki mladih Slovenije se ne strinjamo s predlagateljem, da omejitev plutja tujih vojaških ladij in podmornic na jedrski pogon predstavlja probleme pri vključevanju slovenske zveze v Nato. Na to oviranost po naših informacijah ni do sedaj opozoril še noben predstavnik zveze Nato. V tem predlogu v Stranki mladih Slovenije vidimo le željo po vnaprejšnjem ugajanju in servilnost naše države, kar pa je nesprejemljivo in nepotrebno. Slovenija še ni povabljena v zvezo Nato, o podpori vključitve v zveze Nato na referendumu še niso odločili državljani Republike Slovenije. In to sta dva temeljna argumenta, ki govorita v prid temu, da je popolnoma nesmiselno prehitevati dogodke in prilagajati našo zakonodajo stanju, ki še sploh ne obstaja. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin. Hkrati pa je tudi ura 18. Za jutri imamo torej najprej dve pisni prijavi k razpravi in zato danes zaključujem delo državnega zbora. Jutri ob desetih nadaljujemo s to točko in potem po dnevnem redu naprej. Na svidenje.